Comencem la sessió. Ahir va ser el Dia Internacional de la Infermeria, en record del naixement de Florence Nightingale, que va demostrar el valor de les cures en l'atenció als pacients. I avui, que seguim en plena pandèmia, aprofitem per fer aquest reconeixement explícit a la seva tasca, a la seva professionalitat i al seu esforç i a lamentar la pèrdua de 22.028 víctimes per covid. I també les 423 persones que en aquests moments encara són a les UCIs dels hospitals catalans. Per tots ells un missatge d'ànim. I renovar les gràcies a tot el personal sanitari, que té cura de nosaltres. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] També, de conformitat amb la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici del 2021 s'han comptabilitzat 621 persones mortes i desaparegudes a la Mediterrània. I en l'àmbit de la violència contra les dones, no hem hagut de lamentar cap nou feminicidi. La llista de les preguntes a respondre oralment en el Ple, que està inclosa en el dossier del Ple, d'acord amb l'article 164 del Reglament..., se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. Abans de començar amb l'ordre del dia, els faig avinent que de conformitat amb l'acord de la Mesa i la Junta de Portaveus sobre la celebració en format reduït de les sessions plenàries, ateses les circumstàncies actuals de pandèmia per la covid-19, seixanta-sis diputats han delegat el seu vot per aquesta sessió plenària. [[Pregunta al Govern sobre la pressió fiscal]] [[310-00028/13]] El primer punt, doncs, a l'ordre del dia, són les preguntes amb resposta oral. Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre la pressió fiscal. Formula la pregunta el senyor Antonio Gallego, del Grup Parlamentari de VOX. I, per respondre, tindrà la paraula després el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Sí. Hola, bon dia. ¿Considera el Gobierno que la política tributaria de Cataluña ayuda al dinamismo económico, a la competitividad de nuestras empresas, y es sensible con las circunstancias que hoy atraviesan las familias catalanas?
Té la paraula el vicepresident en funció de president, senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, Catalunya avui té una fiscalitat justa, progressiva i ambiental, en la línia que tenen els països capdavanters, malgrat la poca capacitat normativa de què disposem; una fiscalitat en línia amb l'agenda 2030 de desenvolupament sostenible de Nacions Unides i amb les recomanacions fetes pels principals organismes econòmics internacionals, com l'OCDE, el Fons Monetari Internacional i la Unió Europea.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Antonio Gallego.
Senyor conseller, si en algo están de acuerdo las principales instituciones económicas es que ustedes han convertido Cataluña en un auténtico infierno fiscal. Una cosa es cobrar impuestos y otra actuar con saña tributaria. [[L'orador mostra un full a la cambra.]] Le enseño este gráfico que recientemente ha publicado el Instituto de Estudios Económicos, que sitúa a Cataluña a la cabeza de presión fiscal normativa a nivel mundial. Y esto no ocurre... [[veus de fons]] –sí, sí; es un gráfico del Instituto de Estudios Económicos–, no ocurre por casualidad. Los tramos mínimos del IRPF son los más altos de España. Ustedes especialmente se ceban en las rentas más vulnerables. El impuesto de patrimonio sigue con el segundo mínimo exento más bajo de España y con bonificaciones casi inexistentes. Los catalanes también pagamos el impuesto de transmisiones patrimoniales más alto de España. Elevaron brutalmente, sin ningún tipo de pudor, el impuesto de sucesiones y donaciones en plena pandemia. También somos la comunidad autónoma con más impuestos propios, quince impuestos propios; cinco veces más que por ejemplo Madrid o la Comunidad Valenciana. Y, para colmo, este año entran en vigor el impuesto de emisiones de CO2 y ya están pensando en colocarnos la euroviñeta. Y lo más triste de todo es que ese ataque continuo a los bolsillos de los catalanes es para pagar la construcción de su «republiqueta y de «estructures d'estat Lideramos en Cataluña el número de chiringuitos políticos, 360; es la comunidad autónoma que más tiene. Ustedes son los políticos, los gobernantes que más ganan de España. Y siguen destinando decenas de millones a adoctrinamiento y a alimentar su hispanofobia. Señor Aragonès, mientras mantengan todo ese gasto político, cualquier subida de impuestos, desde el Grupo Parlamentario de VOX pensamos que es un atraco, un abuso y una inmoralidad. En definitiva, senyor president, su infierno fiscal en plena crisis social y económica solo siembra más paro, más miseria, pobreza, deuda, destrucción de empresas y decadencia. Solo le pido, para acabar esta intervención, que reflexionen. En lo económico, también se están cargando Cataluña. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda.
Moltes gràcies, presidenta. De fet, els organismes internacionals el que diuen –i em remeto a l'últim informe de l'Organització per la Cooperació al Desenvolupament Econòmic, l'OCDE– és que..., no diu «Catalunya és un infern fiscal; el que sí que diu és que la Comunidad autònoma de Madrid actua com un paradís fiscal de facto. Per tant, quan nosaltres ho vam denunciar aquí se'ns va dir de tot, però avui fins i tot aquest organisme a nivell internacional ho reconeix. Vostès estan agafant, veig, alguns dels tics que tenien alguns grups parlamentaris la passada legislatura, que van estar –ara que ve la temporada d'estiu i amb el procés de reobertura– parlant-nos de «xiringuitos tota l'estona. Quan vostè parla de més de tres-cents, suposo que es refereix als ens públics que depenen de la Generalitat, entre els quals hi ha hospitals, empreses públiques d'assistència domiciliària, de suport en l'àmbit de cura. Si per a vostè això són «xiringuitos, doncs, queda molt clar quina és la valoració que fan vostès de les polítiques socials. En tot cas, en l'àmbit fiscal hem pres unes mesures en els darrers mesos que m'agradaria posar en valor. En primer lloc –ara que la gent està fent la declaració de la renda–, Catalunya és el territori on s'ha fet una deducció en la renda autonòmica per als que tenen més d'un pagador, per tal que les persones que menys ingressos tenen i que s'han vist forçades a un ERTO, no hagin de pagar més per aquesta qüestió. Som els únics que ho hem fet. En segon lloc, hem incrementat el mínim personal i familiar dels 5.550 a 6.105 euros –ara mateix, que la gent està fent la declaració de la renda– per a totes aquelles persones que tenen ingressos iguals o inferiors a 12.450. Per cert, el Govern de l'Estat ens ha presentat un recurs d'inconstitucionalitat i els catalans que se'n veien beneficiats no s'hi podran acollir de moment. Hem reduït una part dels beneficis fiscals que hi havia a les rendes més altes, patrimonis més elevats, de l'impost de successions. Però, per compensar les conseqüències socials i econòmiques de la pandèmia, hem aplicat fins a vint-i-vuit mesures durant aquest any que han tingut una rebaixa recaptatòria per a la Generalitat de 237 milions d'euros. Per tant, sí que estem al costat de la gent.
Moltes gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la gestió de les vies d'altes prestacions]] [[310-00022/13]] Ara pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la gestió de les vies d'altes prestacions. Formula la pregunta la senyora Marta Madrenas, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt bon dia a tothom. Conseller Calvet, fins fa quatre dies el Govern de Pedro Sánchez seguia prometent que no es perllongarien els peatges que han començat a caducar i que es mantindria la lliure circulació indiscriminada. Se'ns feia molt difícil de creure i, segurament, era una posició certament imprudent que Espanya fos pràcticament l'únic país d'Europa on el manteniment de les autopistes i vies de gran capacitat anés a càrrec dels pressupostos generals. Ara som coneixedors que en el pla de recuperació elaborat per l'Estat s'ha inclòs, això sí, de manera únicament testimonial, sense desenvolupar ni tampoc dialogar amb els actors implicats, un possible nou sistema de gestió per a les vies d'alta capacitat que finalitzen el seu termini de concessió. Hem d'imaginar que el problema més important per al govern Sánchez deu ser aconseguir que Espanya, que pràcticament desconeix què és això dels peatges, s'avingui sense protestar a haver de pagar una vinyeta per circular per les autovies que la travessen. Però, vaja, a Catalunya ja estem acostumats a aquestes improvisacions i a les promeses incomplertes. He de recordar –em sento forçada a recordar– que encara estem esperant el desdoblament de la Nacional II per les comarques gironines. Queda molt per fer. I ara, a pocs mesos vista del finiment del termini de concessió d'algunes vies, de nou improvisen i busquen a correcuita una solució. Una solució que, per altra banda, no contempla –i això és molt greu– la pèrdua d'ingressos de diversos municipis catalans que ingressaven un conjunt de més de 14 milions d'euros en concepte d'IBI, i que ara veuran com els seus pressupostos es redueixen entre un 10 i un 20 per cent. Lògicament els alcaldes reclamen solucions per evitar el sotrac en els seus municipis, algun tipus de compensació transitòria per poder fer front de forma progressiva a aquesta reducció dràstica dels seus ingressos. A diferència d'Espanya, aquí s'ha fet molta feina. Un grup de treball, pilotat pel seu departament, en el que hi eren representats tots els grups, tots els actors implicats, també representació de l'Estat..., s'ha fet una proposta a l'Estat, però no tenim resposta. Pot, conseller, dir-nos quin és el capteniment del seu departament sobre la gestió de les vies d'alta capacitat, i com es podria reduir el sotrac ingent que viuran aviat alguns dels ajuntaments del nostre país? Moltes gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Damià Calvet, conseller de Territori i Sostenibilitat.
Moltes gràcies, presidenta. Diputada, la veritat és que l'anunci de l'Estat ha generat molta confusió, perquè és més aviat un globus sonda fet amb bastanta improvisació i molt inconcret. La Generalitat continua apostant pel model de vinyeta d'acord amb les bones pràctiques, les bones pràctiques europees i que ja està... De fet, està implantada a diversos països. S'ha anat implantant progressivament en diverses fases per a diversos tipus de vehicles, però, en definitiva, implantada. Recordin, el concepte de la vinyeta és qui usa paga i qui contamina paga. I, de fet, fa molts anys que en parlem en aquesta cambra. Cada legislatura es fa un grup de treball, el que anomenem «Grup de Treball dels Peatges, que, amb el lideratge del departament, doncs, va generant el consens necessari a nivell de tots els actors relacionats amb la mobilitat al nostre país, i també, doncs, dissenyant les disposicions que permetin aplicar aquesta vinyeta. Per tant, podem parlar de molt consens per poder aplicar aquest model de vinyeta a Catalunya. L'Estat s'ho ha mirat sempre de lluny. De fet, vam aconseguir en l'última legislatura que vinguessin a les nostres reunions, però va ser una simple assistència. Per tant, no s'han mullat, no ens han escoltat prou. Diríem que no han sigut capaços de valorar l'esforç que s'ha fet a Catalunya per buscar aquest model. No han estat prou valents, en definitiva, per donar-li un suport explícit a aquest model d'aplicació a totes les vies d'altes prestacions a Catalunya. No s'han mullat, però, efectivament, han llançat aquest globus sonda sigui, doncs, per obligació europea o per alguna altra motivació. Però, en tot cas, falta concretar. I el primer que demanem és això, que hi hagi, doncs, un diàleg amb l'Estat per tal de poder entendre ben bé de què va això d'aquest peatge anunciat per al 2024. Nosaltres continuem pensant que s'ha d'aplicar una vinyeta, que aquesta vinyeta ha de ser tarificació ambiental finalista, plana. És una tarifa plana anual. I tenim tots els deures fets. De fet, jo vaig fer una compareixença a la Comissió de Territori i Sostenibilitat, per tal d'explicar el nostre model. Un model que implica la recaptació, tarificació ambiental finalista d'entre 800 i 1.000 milions d'euros a l'any, que servirà per mantenir vies, per afavorir el transport públic, i, també, en aquests càlculs hi havia ja una compensació als municipis per la pèrdua de l'IBI. Per tant, tenim un model tancat que el que volem és que es pugui aplicar en la seva totalitat a Catalunya. El Govern de l'Estat improvisa, va tard i malament, i el que volem és poder aplicar un model... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les mesures de suport al món local per a fer front a les conseqüències de la pandèmia]] [[310-00023/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre les mesures de suport al món local per fer front a les conseqüències de la pandèmia. Formula la pregunta la senyora Anna Erra, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera Budó, un dels grans reptes que tenim com alcaldes i alcaldesses és tirar endavant els nostres municipis amb els millors projectes, decisions i iniciatives econòmiques i socials perquè generin oportunitats de vida i millorin la qualitat de vida dels nostres ciutadans. Nosaltres, des de la proximitat, escoltem les necessitats i el patiment i intentem estar al costat. Per tot això, consellera, volia agrair des del món local la resposta del seu departament durant aquesta legislatura, ja que també els hem trobat al costat i molt propers. Ja li he dit en alguna altra intervenció en aquest mateix hemicicle, però val la pena recordar-ho, que per al món local va ser una gran notícia poder tornar a recuperar el PUOSC, ja que ha obert la possibilitat de poder realitzar moltes accions que, sense aquest programa, haguessin estat impossibles. Feia temps que ho esperàvem i ha estat possible. També cal fer esment que ens està tocant viure un dels reptes més durs com a país i, evidentment, com a pobles i ciutats, i que és la situació que ens ha generat la pandèmia. Tots som molt conscients que encara la situació ha estat i continua sent molt complicada. Nosaltres, com a administració local, hem estat i continuem estant al costat dels nostres veïns i veïnes en aquests moments tan durs, però també vull agrair-li, consellera, la coordinació i el contacte periòdic entre el Govern i el món local que hem tingut sempre i que s'ha accentuat des del primer moment de la pandèmia. En el món local, davant d'aquesta pandèmia hem fet esforços en tots els sentits i tenim clar que hem de continuar així, donant resposta a les necessitats que ens anem trobant dia a dia, i que hem de donar sortida a aquesta crisi sanitària. Durant aquesta etapa, els ajuntaments hem augmentat les nostres polítiques socials, hem generat plans de reactivació econòmica i hem intentat de fer tota una colla d'accions perquè els nostres pobles i ciutats superin aquest sotrac de la millor manera possible. És a dir, totes les mesures que hem creat al municipalisme han set per afrontar aquesta crisi. Per tot això, consellera, en relació amb les necessitats que ens ha originat aquesta pandèmia en el món local, voldria conèixer com seria l'acompanyament i com es farà efectiva l'actuació del Govern de la Generalitat per ajudar els ajuntaments a fer front a la covid-19.
Per respondre, té la paraula la senyora Meritxell Budó, consellera de Presidència.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats... Diputada Erra, gràcies per les paraules en la seva en la seva intervenció, on ha explicat molt bé la realitat dels ajuntaments del nostre país; una realitat que vostè coneix de primera mà, en tant que alcaldessa de la ciutat de Vic, i que també coneixem molt bé des del Govern de Catalunya. Un govern que moltes vegades m'hauran sentit dir que és un govern amb vocació municipalista i amb visió municipalista també, no? I ho som perquè reconeixem el paper del món local com a administració més propera als ciutadans. Un paper que és cabdal i que encara posa més de manifest que en una situació de crisi sanitària com la que ens trobem, i econòmica i social, encara és més rellevant, el paper que fan. I és en aquest sentit que nosaltres hem treballat per tal de reforçar la coordinació entre institucions. Aquesta ha estat la nostra prioritat. Vostè mateixa ha fet referència a aquesta relació de coordinació amb el món local, que hem intensificat encara més durant aquesta pandèmia que encara avui estem patint. I aquesta aliança entre el món local i el Govern de la Generalitat ha donat els seus fruits, penso, aquesta legislatura. Jo crec que ha estat la legislatura en què hem recuperat que els governs locals vegin el Govern de la Generalitat com un aliat en les polítiques per millorar… [[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats alguns mots de la intervenció de la consellera.]] Se m'ha tallat. Ara. Gràcies, presidenta. Per millorar la vida dels nostres ciutadans i ciutadanes. I és treballant plegats que hem pogut analitzar bé les diferents situacions a cada punt del territori i hem pogut donar resposta a totes aquelles necessitats, tant des de la vessant de participació del món local en programes com la Coreco, com també executant polítiques d'inversió –vostè feia menció del PUOSC–, però també des de la vessant de dotar de liquiditat les arques municipals. De fet, en aquests tres anys de legislatura hem destinat més de 1.100 milions d'euros a les administracions locals, amb programes com el PUOSC, els plans de camins, els fons europeus, catàstrofes naturals, el Fons de Cooperació Local… I, precisament, aquest 2020 vàrem dotar-nos d'aquest Fons de Cooperació Local extraordinari per fer front a la covid-19, recordem-ho, dotat amb 120 milions d'euros, dels quals 20 ja estan executats i el que enguany s'iniciarà és la tramitació d'aquests 100 milions d'euros restants, perquè va ser un compromís ferm que va adquirir el Govern de la Generalitat de Catalunya.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'evolució del número de WhatsApp dels Mossos d'Esquadra contra la violència masclista]] [[310-00024/13]] Ara, pregunta al Govern a respondre oralment al Ple sobre l'evolució del número de WhatsApp dels Mossos d'Esquadra contra la violència masclista. Formula la pregunta la senyora Judith Toronjo, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellers i conselleres, diputats i diputades. És un honor fer aquesta primera intervenció al Parlament de Catalunya en el dia d'avui i posar l'accent en una de les lluites més importants que tenim com a societat: combatre la violència masclista. Una violència que hem vist com ha adoptat moltes formes els darrers anys, des de la violència física, des de la violència psicològica, sexual, econòmica, digital, entre moltes altres. La pandèmia i la situació de confinament ha agreujat encara més aquesta vulnerabilitat cap a les dones en situació de violència masclista i, evidentment, també la dels seus familiars, la dels seus dependents, la dels seus fills i filles, tant pel que fa a l'aïllament social com pel que fa a la convivència amb els seus propis agressors. L'amenaça, per tant, en aquest període s'ha vist incrementada i així ho ha mostrat el nombre de trucades al servei d'atenció telefònica, i a la que s'hi sumen les devastadores dades sobre les franges d'edat més joves. Davant d'aquesta situació, des de la conselleria d'Interior, un cop més, s'ha treballat amb la voluntat d'apropar-se a totes elles, de desplegar un nou pla de contingència per garantir la seguretat d'aquestes víctimes. I ho fa amb un pla que preveu fins a vint mesures, tal com va anunciar, i que s'aniran, de forma progressiva, aplicant els propers mesos. Els companys i companyes que avui ens trobem a l'hemicicle de ben segur que som plenament conscients com cada cop és més fàcil comunicar-nos a través de les xarxes socials, a través de noves eines, de canals de comunicació, d'aplicacions inclús mòbils, i és per això que des del passat mes d'abril s'ha obert un nou servei de WhatsApp, disponible les vint-i-quatre hores del dia, com a actuació del Pla de contingència, i amb l'objectiu d'apropar-se a elles i de fer-ho de forma proactiva, de forma preventiva, d'assessorar i de dotar d'informació, facilitant el contacte directe amb la policia. Per tant, en el dia d'avui, conseller, voldria preguntar-li per aquesta actuació i, sobretot, per l'acollida que ha tingut aquest nou servei per poder combatre, entre tots i totes, aquesta xacra. Gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Miquel Sàmper, conseller d'Interior.
Moltes gràcies, presidenta, vicepresident, consellera, consellers, diputades i diputats. En primer lloc, benvinguda, diputada Toronjo, per arribar en aquesta casa a fer aquesta feina que estic convençut que serà extraordinària per al nostre país. Quant a la resposta –també li agraeixo que faci aquesta pregunta– dir-li que en el període que va de l'1 d'abril al 10 de maig s'han produït 1.735 missatges, dels quals 235 han sigut converses. Hi ha hagut més missatges que converses, òbviament. D'aquestes 235 converses, n'hi ha hagut cent vuit que no s'han detectat sospita de risc. En aquest cas, el que es fa és adreçar la víctima –la presumpta víctima– a la comissaria de referència als efectes que tingui una informació sobre els recursos assistencials i informació sobre qualsevol tipus de mesures d'autoprotecció. N'hi ha hagut vuitanta-sis amb sospita de situació de risc, però sense confirmació d'aquest risc. Això es traspassa –la conversa– als GAV, els grups d'atenció a la víctima de la comissaria de referència; totes en disposen i, com vostès saben, són comissaries que tenen personal altament especialitzat. S'han traspassat cinquanta-vuit casos perquè les GAV facin atenció personalitzada de la presumpta víctima. En nou casos s'ha detectat situació d'autèntic risc. Són, per tant, autèntics casos d'emergència per imminent risc o perquè ja s'està patint la violència masclista. Es passa la informació a la sala de comandament del territori. Des de la sala s'activen tots els recursos necessaris –policials, sanitaris o els que corresponguin– i, val a dir, que en aquest tipus de casos on s'hauria de fer la trucada és ja a emergències –que és el 112– als efectes de poder determinar el grau d'incidència que pot tenir aquesta emergència. Pel que fa al territori, un 80,4 per cent s'han fet arreu de tot el país i només un 19,6 per cent s'han fet a la ciutat de Barcelona. Manifestar que un 13,6 per cent de les usuàries ho feien sense que fos un tema de violència masclista; per tant, vora d'un 87 per cent sí que eren casos concrets de violència masclista. Cal inserir aquesta mesura –d'entre les vint a què vostè feia referència– en un projecte que va molt més enllà, que és el de la creació d'una comissaria específica per erradicar la violència masclista, la violència de gènere. Amb aquestes mesures i amb aquests nou casos ja detectats, en un mes, d'autèntic risc pensem que ha valgut molt la pena.
Moltes gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el Decret llei 16/2019, de mesures urgents per a l'emergència climàtica, i la Llei 16/2017, del canvi climàtic]] [[310-00018/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment al Ple sobre el Decret llei 16/2019, de mesures urgents per a l'emergència climàtica, i la Llei 16/2017, del canvi climàtic. Formula la pregunta la senyora Laia Estrada, pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Tenint en compte que el Decret 16/2019 va en contra de la Llei de canvi climàtic i tenint en compte totes les protestes que hi ha hagut arreu del territori les darreres setmanes –especialment el darrer cap de setmana– protagonitzades no només per les entitats ecologistes, que fa anys que es deixen la pell per una nova política energètica i pel tancament de les nuclears també, sinó que aquestes darreres protestes també han aglutinat diferents sectors com la pagesia, com els cellers, com tota la gent que té negocis de turisme rural..., tenint en compte el clam majoritari de la població, tenen previst, el Govern en funcions, aturar d'una vegada per totes la tramitació de nous macroprojectes fins que hi hagi un nou Govern que pugui fer aquesta moratòria, que pugui aprovar una nova llei de transició energètica abans del 2022 i que derogui aquest Decret 16/2019?
Per respondre té la paraula el conseller Damià Calvet, de Territori i Sostenibilitat.
Gràcies, presidenta. Senyora diputada, no. Estem en emergència climàtica i no hi caben ni moratòries ni derogacions.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Estrada.
Si vol combatre l'emergència climàtica, per començar podria desplegar tota la llei de canvi climàtic que està per desplegar. Primer, no estem en contra de les renovables, això és una estupidesa i un insult, acusar no només la CUP, sinó les entitats ecologistes, d'estar en contra de les renovables. Del que parlem és de com, i parlem de fer-ho sense hipocresia. Ara mateix qui té la principal mà per desplegar renovables són les empreses energètiques –les grans empreses energètiques–, que precisament són les que més contaminen, que els importa un rave, l'emergència climàtica. Lo que nosaltres demanem, lo que demana la població, és que ho fem apropant aquests macroprojectes de renovables, en tot cas; apropant-los als grans centres de consum. El que proposem és utilitzar els espais que ja estan alterats, el que proposem és apostar per la generació distribuïda i, a més a més, fer-ho de forma participada amb les comunitats locals. Miri, això no és un problema de les comarques rurals, és un problema de país; de si volem continuar venent-nos el país als grans oligopolis que conformen l'aparell de l'Estat espanyol o si volem garantir un futur per a les nostres comarques. Aprenguem –lo que hem de fer és aprendre– de països que ens porten anys d'avantatge com Alemanya o Dinamarca, on el 50 per cent de les renovables precisament està en mans de la ciutadania. Tenim molts exemples a imitar i el que està passant ara mateix arreu del país..., si no ens vol escoltar a nosaltres –a la CUP o a les entitats ecologistes–, escolti la seva gent, que té la seva pròpia gent molt emprenyada arreu del territori; té alcaldes, alcaldesses, presidents de consells comarcals molt emprenyats. Deroguin el decret i, com a mínim, ara mateix lo que han de fer és aturar la tramitació de nous macroprojectes. És el que li demana el país. Escolti una miqueta i ho veurà.
Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat.
Presidenta... No n'hi ha prou amb el recolzament retòric a les renovables per lluitar contra el canvi climàtic. Cal un recolzament decidit a projectes concrets de renovables. I ho vetllem precisament amb el decret de renovables, que ens ha fet moure –per fi i en el sentit adequat– després de deu anys d'aturada total i de quedar a la cua d'Europa en renovables. A la cua. I fan falta projectes d'estalvi, d'eficiència; fan falta projectes d'autoconsum; fan falta projectes cooperatius; fan falta projectes en les infraestructures, siguin les infraestructures lineals –carreteres, vies fèrries, canals de reg–; fan falta projectes en sòl urbanitzable, però també fan falta nous parcs. També fan falta nous parcs. Nous parcs eòlics i fotovoltaics que, precisament, vetllem per la seva correcta implantació tenint en compte l'impacte ambiental, paisatgístic, agrícola, a través del decret i d'una ponència d'energies renovables de la que participen quatre departaments. I el resultat avala el treball de la Ponència d'Energies Renovables, perquè en el que portem d'any de funcionament de la ponència, hem vist ja cent propostes eòliques, dos-centes propostes fotovoltaiques. I un 20 per cent s'han declarat viables, un 35 per cent les hem condicionat en mida i ubicació i un 45 per cent les hem declarat inviables. Això vol dir que la feina que es fa a través del decret i de la ponència és la feina correcta. Que es pot millorar el decret? Segur. Es pot millorar publicitant més els criteris, fent participar més les administracions locals, però, en tot cas, anem en la bona línia amb la feina que fa el decret i la ponència. Malgrat tot alguns ens diuen –i és legítim dir-ho– que així no i aquí no. Jo vull que siguem prou conscients que la suma dels «així no i dels «aquí no ens porta de nou a la paràlisi. A un missatge nefast; des de Catalunya estaríem dient que la lluita contra el canvi climàtic l'han de fer altres. Siguem-ne ben conscients que quan es reclamen derogacions i moratòries ningú no es pregunta què li passarà a l'agricultura o al paisatge degut a l'escalfament global. Un fre a les renovables per una hipotètica massificació és contribuir a la devastació –precisament a la devastació– de l'agricultura, del paisatge, de la biodiversitat. I deixin de brandar que tot això és cosa de multinacionals. Les multinacionals estan a les nuclears, i vostès, amb aquest intent de fre de les renovables, el que fan és fer el joc a aquestes multinacionals. I no és només la meva opinió; avui mateix en Joan Herrera, que no és gens sospitós d'afavorir els oligopolis, ens diu que paralitzar els projectes d'energies renovables és du un aval als cicles combinats, a una major contaminació, al bloqueig de l'electrificació i al continuisme de les nuclears.
Moltes gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els sectors econòmics afectats per la pandèmia]] [[310-00025/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els sectors econòmics afectats per la pandèmia. Formula la pregunta la senyora Alícia Romero, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia, conseller Tremosa. El 15 d'abril l'Estat va remetre a les comunitats autònomes el conveni per tal de posar en marxa les ajudes aprovades, per valor de 7.000 milions d'euros, que han d'anar dirigides a empreses i autònoms, aquells més afectats per la covid, ampliant també, així, el marge de decisió de les comunitats autònomes. A Catalunya li pertoquen 993,3 milions d'euros, la segona comunitat en rebre més recursos. I va ser el 29 d'abril quan Catalunya va signar aquest conveni. Ara només resta publicar les convocatòries perquè les empreses puguin beneficiar-se, com més aviat millor, de tots aquests recursos. Conseller, en quina situació estan aquestes convocatòries?
Per respondre, té la paraula el senyor Ramon Tremosa, conseller d'Empresa i Coneixement.
Gràcies, presidenta. Diputada Romero, estem treballant per tal que arribin al més aviat possible als sectors afectats. I també podem donar bones pràctiques, perquè des del mes de novembre que estem donant ajuts des de la Generalitat, per tal d'accelerar i millorar aquesta gestió d'aquests fons, que finalment el Govern espanyol ha posat a disposició dels sectors més afectats.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Alícia Romero.
Suposo que vostès deuran coincidir amb mi que és urgent, eh?, i que hem de treballar al més aviat possible. Els hi dic perquè hi ha comunitats autònomes que han tingut un procés electoral com Madrid i ja han posat en marxa aquestes convocatòries dels ajuts. Crec que vostès, doncs, també podrien estar treballant una mica més, perquè ni tan sols han reunit encara les patronals per començar a treballar sobre aquestes convocatòries, que, els hi dic, donen molt marge a les comunitats autònomes per establir els requisits i les condicions. I no ho dic jo. Ahir, justament, Pimec feia un comunicat demanant que agilitzés, el Govern, aquest tema per ells tan important. Per tant, li haig de dir, conseller, eh?, que agilitzin la feina, que s'afanyin i acabem aquestes convocatòries al més aviat possible. El 2020, la Generalitat va rebre de transferències de l'Estat 3.165 milions, pel fons covid. Va poder fer un dèficit més gran del que va fer, finalment del 0,3. Ara, aquest 2021 rebran, les comunitats autònomes, 13.400 milions d'euros, més un marge de l'1 per cent de l'objectiu de dèficit. Això voldrà dir per a Catalunya prop de 5.000 milions d'euros –5.000 milions d'euros. I la meva pregunta també és si a aquests 993 que ara li arribaran del Govern de l'Estat vostès n'hi afegiran uns quants més. Perquè 5.000 milions són moltíssims. Miri, sap vostè que estan patint molt els sectors econòmics: la restauració, el comerç, els firaires, l'oci nocturn..., també el turisme. I, per tant, cal agilitzar ja aquests ajuts. I en el cas del turisme, potser posar en marxa també una campanya de promoció a tot l'Estat perquè vinguin el màxim de visitants. I una darrera cosa que ens ha sorprès. Tenim uns pressupostos prorrogats, ho sabem, però ens hem assabentat que han reduït vostès a la meitat l'aportació a l'aeroport de Reus i que l'aportació a Girona, a l'aeroport de Girona, és de zero euros. Sincerament, no s'entén, amb la situació que està patint i que està tenint el turisme. Necessitem un govern sòlid, un govern fort que generi confiança, i vostès ja han demostrat que no són capaços d'oferir aquesta estabilitat al país. Per tant, deixin pas. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement.
Sí; moltes gràcies, senyora president. Diputada Romero, miri, el Departament d'Empresa ha fet pagaments a trenta dies. Hem donat pagaments, hem fet pagaments de suport a sectors afectats: restaurants i bars, uns quaranta mil a Catalunya, i també a centres comercials, a botigues, centres comercials tancats, uns setze mil a Catalunya. Llavors, des del ministeri..., nosaltres els hem ofert el nostre know-how, perquè és evident que les administracions públiques no estan pensades..., no són entitats financeres que facin pagaments sovintejats i periòdics, ni tenim personal ni hem pogut contractar personal. I des del Departament d'Empresa ho hem pagat a trenta dies. I, miri, nosaltres hem fet una declaració responsable; hem acceptat una declaració responsable de les empreses afectades perquè interessava que el pagament anés ràpid, no?, i ja farem auditories durant tot aquest any. I en aquest sentit, doncs, hem dissenyat pagaments lineals, directes i per a tot l'univers. Ara bé, si vostè mira la teranyina burocràtica que ve del ministeri de Madrid, primer eren uns CNAEs i després, quan han vist que es deixaven sectors afectats fora, hem hagut d'esmenar això. I després resulta que haurem d'enviar la informació..., és a dir, les empreses ens diran: «He perdut el 30 per cent de la facturació l'any 2019. Nosaltres ho enviarem a Madrid. L'Agència Tributària de Madrid mirarà empresa per empresa, de comunitat per comunitat, si efectivament s'ha reduït un 30 per cent la facturació. Ens tornarà la informació a les comunitats autònomes, i llavors hi han els topalls de si l'empresa té més de dos-cents treballadors o si té més de cinc-cents metres quadrats...; hi ha tot un conjunt de topalls que poden fer un infern burocràtic per aquest ajut. Que no qüestiono la bona fe amb què el Govern espanyol ha dissenyat aquest ajut, que arriba tard i per pressió del Banc Central Europeu al mes de febrer, el 4 de febrer, que publica un comunicat dient «el Govern espanyol és l'únic govern central que recapta tots els impostos i que no ha donat encara cap ajut. Però nosaltres li diem: «Aquest procediment, per bé que vostès trametin els diners la setmana vinent, aquesta anada i vinguda a Madrid i tots els topalls comportaran que no puguem ser tan diligents com ho hem fet quan ha pogut ser la Generalitat qui ha dissenyat aquest ajut directe. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el Pla d'emergència exterior del sector químic de Tarragona]] [[310-00026/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre el Pla d'emergència exterior del sector químic de Tarragona. Formula la pregunta a la senyora Rosa Maria Ibarra, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Conseller, el 14 de gener de 2020 es va produir el tràgic accident a l'empresa Iqoxe que va deixar tres persones mortes. Aquest accident va posar de manifest les mancances que comporta gestionar des de Barcelona una emergència química al polígon de Tarragona i la necessitat de recuperar el Plaseqta. Conseller, creu que si avui hi hagués un accident com el que es va produir fa disset mesos es podria dir que hem avançat, que s'ha avançat i s'ha millorat en la seguretat dels veïns i veïnes de Tarragona?
Per respondre, té la paraula el senyor Miquel Sàmper, conseller d'Interior.
Moltes gràcies, presidenta. Diputada, les coses estarien millor, sense cap mena de dubte, perquè s'han fet moltes coses; les tasques del Plaseqta no s'han aturat en cap moment tot i la pandèmia. És cert que el calendari era molt exigent i no s'ha pogut complir, en el cas de les barreres de sensors químics –ho vaig dir el 20 de novembre–, malgrat que ja s'està definint la primera fase d'aquesta barrera de sensors químics al polígon sud. La resta d'actuacions compromeses estan en marxa, tal com preveu el Plaseqta. Com li deia, el novembre del 2020 vaig dir en seu parlamentària que no hi havia pressupost, i ara els puc dir que, amb càrrec a romanents de partides, s'ha començat la primera fase que es deia i caldrà dotar pressupostàriament la resta.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies. Miri, conseller, si a data d'avui hi hagués un accident a la indústria química, en algun dels dos polígons de Tarragona, els veïns i veïnes tindrien el mateix desconcert i la mateixa angoixa que fa disset mesos. Perquè el Govern, perquè el seu departament, conseller, no ha fet la feina. Disset mesos després, el nou Plaseqta no està en funcionament. Els veïns i veïnes no sabrien com han d'actuar davant d'un accident. No sabrien si s'han de confinar o han d'evacuar. No els han donat ni la formació ni la informació, ni s'han fet simulacres. No han instal·lat els sensors que són necessaris, i als que vostè ara s'hi referia, no?, i que van anunciar en seu parlamentària, per després dir que no hi ha pressupost. I ara diu que són per romanents de partides. Però, escolti'm, conseller. El Govern recapta pel gravamen de protecció civil a la indústria química més de 3.600.000 euros, uns diners que han de ser finalistes, i que haurien de permetre, precisament, instal·lar aquests sensors sense cap problema i, a més a més, dotar els bombers del parc químic amb tot l'equipament necessari. Conseller, fa com a mínim tres mesos que el Govern no parla amb els sectors directament implicats en l'elaboració i l'aprovació del Plaseqta. De fet, fa poques setmanes a l'Ajuntament de Tarragona es va fer un ple monogràfic per parlar de la prevenció, la seguretat i el futur de la indústria química. I sap què? El representant del seu Govern, el delegat del Govern, no hi va voler assistir. Ho repeteixo: no hi va voler assistir. Conseller, no han fet la feina en un tema tan delicat i tan important. Si hi ha consens –que n'hi ha– sobre determinats aspectes a què es refereix el Plaseqta, com per exemple respecte a la formació i la informació a la població, per què no han prioritzat aquest tema? I per què no han portat a terme les accions que siguin necessàries per donar tranquil·litat i, sobretot, seguretat a la població? Vostès no estan pel que han d'estar, conseller. I a Tarragona ens hi juguem molt; ens hi juguem massa. Governin, si és que poden, i posin en funcionament el Plaseqta. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Moltes gràcies, presidenta. Diputada, no menteixi; li demano que no menteixi. I el que sí que li diria és que la tècnica pressupostària no es pot modificar, i si al novembre vaig dir que no hi havia pressupost vostè sap perfectament, i el seu grup sap perfectament, que no hi han elements des de la perspectiva de la normativa perquè això hagi pogut canviar-se. És, senzillament, impossible. Dit això, el Plaseqta 2020 es va elaborar a la Direcció General de Protecció Civil amb un temps, ho ha de saber, rècord, malgrat i gràcies a la feina dels serveis territorials que vostè criticava ara de Tarragona de Protecció Civil, les empreses de la zona i les administracions locals. Després de l'aprovació s'han fet dues actualitzacions. L'actualització va ser el dia 10 de març, i quatre dies després entràvem en estat d'alarma. Vostè això suposo que sí que ho recorda. Malgrat això, s'han fet aquestes dues actualitzacions que el que han fet és avançar respecte al punt que vostè estava explicant ara. S'està treballant a nivell tècnic i operatiu per millorar la coordinació en cas d'emergència. S'ha creat el comitè tècnic, que ja és una realitat, on hi participen els comandaments dels serveis d'emergències per coordinar-se millor i avaluar conjuntament els efectes de possibles accidents. Aquesta era una tècnica de coordinació que no hi era i ara hi és, i que millora la protecció de la població en cas d'emergència química a Tarragona. En plena pandèmia, com li deia, s'ha gestionat també, s'ha creat, s'ha posat en marxa, s'ha assessorat els municipis, s'han actualitzat els documents d'anàlisi de risc, s'han començat les tasques de reducció dels plans d'actuació de grup, s'ha ampliat la xarxa d'alarmes amb dues noves sirenes a Salou i una reubicació d'una altra també a Salou, i, en curs, i vostè deia que no s'ha fet prevenció, s'ha posat en funcionament l'eina digital de sensibilització escape room per als joves... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Ho sento, conseller; se li ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre la planificació dels equipaments sanitaris]] [[310-00027/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre la planificació dels equipaments sanitaris. Formula la pregunta la senyora Sílvia Paneque, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Segur que convenim i compartim les gravíssimes conseqüències que té per la ciutadania de Catalunya un govern en funcions després de tants mesos i mesos. Però a l'àmbit de la regió sanitària a Girona plou sobre mullat. Portem una llarga dècada de promeses, discussions estèrils i endarreriments molt dolorosos sobre el futur del nou hospital Josep Trueta. La pregunta que s'imposa és: quines accions i decisions palpables s'han portat a terme des de que es va anunciar la ubicació de l'Hospital Josep Trueta fa quasi un any?
Per respondre, té la paraula la senyora Alba Vergés, consellera de Salut.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputada, precisament –precisament–, aquest Govern s'ha centrat en planificar els equipaments que necessita el sistema de salut de futur. I sap vostè que es va arribar a un acord històric, que feia molts anys que estava encallat, precisament, per aquesta ubicació de l'Hospital Josep Trueta de Girona, que crea un parc sanitari sencer on incorpora l'assistència, evidentment, però també docència i recerca en un mateix espai, i incorpora també la possibilitat de que les universitats es puguin sumar a aquest gran projecte d'una regió sanitària que atén més de 800.000 persones com a referència, el Josep Trueta de Girona. I que, per tant, en la comissió de seguiment, doncs, que es va establir, estem avançant en aquest projecte, com toca, com ha de ser, però que el primer era desencallar, el primer era aquest acord històric que vam aconseguir precisament nosaltres, aquest Govern.
Gràcies. Per repreguntar, té la parada la senyora Silvia Paneque.
Gràcies. Consellera, el nou Trueta, per això, s'ha anunciat masses vegades, especialment en períodes electorals. Deu anys d'anuncis sense res palpable, cap acció ni decisió. Primer el Govern en semifuncions del president Torna, a l'agost del 2020, i el Govern en funcions de Pere Aragonès, el febrer del 2021, varen visitar els terrenys del nou Trueta. A les dues visites es va dir el mateix, el que diu vostè avui: la voluntat de construir-lo. Però, tanmateix, no hi ha res factual –acció ni decisió– que ho avali. Varen constituir, efectivament, la comissió de seguiment un mes abans de les eleccions. Però aquí hi ha dos problemes: el primer, sobre què fer seguiment, i el segon, lamentablement no s'ha tornat a reunir més. Per què? Els socialistes, com vostès saben, vàrem ser i estem avui en la solució de consens que vostès varen proposar. Però això no obsta a demanar-los decisions i accions reals. El pla funcional és també imprescindible. En quin estat es troba, consellera? Han iniciat converses amb la universitat, amb la cambra de comerç, sobre el hub salut que opta als fons Next Generation? Girona, a més, mereix també una actualització permanentment ajornada de la primària: l'ampliació del CAP Montilivi, l'ampliació dels CAPs Doctor Vilaplana, de Can Gibert, de Santa Clara, o la construcció d'un nou CAP també a l'Eixample. Els gironins no en traiem cap rèdit ni servei de cap anunci més sobre el Trueta a la premsa. Girona mereix un nou Trueta, un parc hospitalari de primer nivell referent al nord de Catalunya i una primària amb recursos suficients i de qualitat, i que es comenci a treballar ja, des d'ara mateix, després de més de deu anys de paràlisi rotunda i gravíssima. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula la consellera de Salut.
Miri, diputada, doncs gratificantment estem d'acord. I aquí hi ha l'alcaldessa de Girona. Llegeixi's l'acord al que vam arribar, acord històric, ho repeteixo, signat entre el Departament de Salut, Servei Català de Salut, l'alcaldessa de Girona, l'alcalde de Salt, precisament per desencallar la ubicació i per encetar tot aquest projecte. Llegeixi's l'acord. No és una voluntat, és una necessitat de la regió sanitària de Girona, massa anys encallada, desencallada per aquest Govern, i que evidentment comença a treballar per aquest projecte de futur. Perquè això és el que hem fet a Girona i això és el que estem fent arreu del país: planificar els equipaments. Vam començar abans de la pandèmia amb el Pla de millora d'equipaments i resolució de la primària; 30 milions d'euros també a disposició per tres anys, on vam poder fer arribar equipaments tan necessaris, que s'ha vist després de la pandèmia, com ecògrafs en els nostres CAPs. Ho estem fent també amb el programa específic de suport a la renovació tecnològica: 300 milions d'euros fins al 2015 entre Servei Català de Salut, les mateixes entitats, que han de recuperar aquesta capacitat inversora. Per tant, deixi'm dir-li que espero que ens puguem felicitar perquè aquest acord històric va endavant, ens posem a treballar..., ens hem posat a treballar, no és que ens posem a treballar, ens hem posat a treballar per Girona, però també per totes les altres regions sanitàries: amb el Joan XXIII a Tarragona, amb el Verge de la Cinta a Tortosa, amb un hospital nou dels cinc a l'Arnau Vilanova de Lleida, més Vall d'Hebron, més el Can Ruti, més... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a la consellera i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, consellera. [[Alguns aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre les polítiques del Departament d'Empresa i Coneixement davant la crisi industrial]] [[310-00016/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre les polítiques del Departament d'Empresa i Coneixement davant de la crisi industrial. Formula la pregunta el senyor Lucas Ferro, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor conseller, Catalunya pateix la pitjor crisi industrial de la seva història, i el pitjor és la resposta de la seva formació política dins i fora del Govern. Per una banda, els qui teniu responsabilitats dins del Govern esteu desapareguts. On és vostè, senyor conseller? Ahir mateix el secretari general de Comissions Obreres afirmava que no hi ha interlocució amb el Govern davant del tancament i els projectes de reindustrialització de Nissan. On és vostè, senyor conseller? Perquè això mateix ens diuen molts comitès d'empresa que estan lluitant avui per mantenir els seus llocs de feina i la producció a Catalunya. I, per altra banda, assistim atònits a les bandades ideològiques dels qui aspiren a succeir-lo al capdavant del Departament d'Empresa, com l'expresident de la cambra, el senyor Canadell, que un dia diu que Andorra és el model més proper per a la república catalana i l'altre que el que ha de fer el nou Govern és importar el model d'Ayuso. Quin panorama més desolador, senyor conseller. A vostè què li sembla més distòpic pel futur productiu de Catalunya? Continuar amb un govern desaparegut enmig de la major crisi industrial d'aquesta història o que li agafin el relleu els qui volen importar el model d'Ayuso a Catalunya?
Per respondre, té la paraula el senyor Ramon Tremosa, conseller d'Empresa i Coneixement.
Molts gràcies, senyora presidenta. Benvolgut diputat, l'agenda dels consellers és pública, i també a les xarxes socials vostè pot fiscalitzar totes les meves visites a empreses i les reunions que tinc amb comitès d'empresa. Ahir a la tarda, doncs, amb el comitè d'empresa de Bosch a Lliçà d'Amunt.
Per repreguntar té la paraula el senyor Lucas Ferro.
Comenti-l'hi al secretari general de Comissions, que es veu que no l'ha trobat i no sap quin dia van anar a Nissan. Avui toca fer balanç de la seva acció de govern. Per una banda, estan vostès desapareguts enmig de la crisi industrial que patim i, per altra banda, fem balanç del fracàs en la seva gestió. El pacte nacional per a la indústria, la major eina que teníem per reindustrialitzar aquest país, ha acabat en fracàs, en incompliment rere incompliment en matèria d'industrialització 4.0, en matèria de transició energètica. No arriben ni al 50 per cent de compliment. Les principals polítiques palanca per a la reindustrialització d'aquest país resten sense fer. Li faig una pregunta molt senzilla. Vostè creu, amb aquestes dades i amb la seva desaparició com a conseller, que es pot fer un balanç positiu de la seva gestió al capdavant d'Empresa? [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement.
Moltes gràcies, senyora president. Benvolgut diputat, miri, el dimecres passat vam poder anunciar una bona notícia, i és que la planta Fermator de Falset, doncs, va anunciar, la propietat, que es reconstruïa, que es reconstruirà, que vostè sap que es va ensorrar després de la nevada del mes de gener. Jo vaig fer una piulada, que em van agrair des de Madrid, des del ministeri, dient «agraeixo a totes les administracions la col·laboració amb els treballadors, els alcaldes..., perquè hem pogut aconseguir que finalment la propietat hagi pogut decidir no marxar a Polònia, com malauradament està passant amb tantes altres empreses. I això passa a tot el sud d'Europa. I aquesta és una situació, no? Per tant, nosaltres treballem i ho fem discretament. Una de les parts més boniques d'aquesta feina, i també la més frustrant, és no poder comunicar les reunions que tenim amb grans empreses globals que estan a punt d'anunciar inversions a Catalunya. I això, malauradament, doncs, és així. És a dir, tenim inversions sobre la taula molt potents que van en la línia de reconstruir l'antic espai industrial de Nissan, que volen aprofitar fons Next Generation, però que, malauradament, per criteri de confidencialitat, per condició de confidencialitat, no podem anunciar, però això està de camí. En tot cas, vostès participen d'un govern a Madrid que ha exclòs les comunitats autònomes. Nosaltres des de sempre hem volgut ser proactius, hem volgut cogestionar els fons europeus. Esquerra Republicana fins i tot va vincular... [[per raons tècniques, no han quedat enregistrats alguns mots de la intervenció del conseller]] ...a aquest efecte, però malauradament no ha sigut així, no? Ara bé, nosaltres hem fet la nostra feina. Hem intentat motivar, aixecar, animar les empreses, canalitzar aquestes empreses que es presentin a Madrid en aquests fons i ho hem fet des d'Acció, amb criteris d'assessorar aquests projectes, d'agrupar-los entre empreses, d'associar-hi centres de recerca i universitats. I, en aquest sentit, doncs, hem intentat fer allò que bonament hem sabut, perquè només hem tingut una reunió amb la Comissió Europea i molt poques amb el ministeri. I la ministra d'Indústria estat molt enfeinada doncs amb la campanya electoral de Madrid i no responia als nostres correus electrònics i tampoc és que el resultat hagi sigut tan brillant, no? Per tant, esperem, si continuem al Govern, doncs esperem treballar i culminar moltes d'aquestes inversions que han de reindustrialitzar Catalunya.
Pregunta al Govern... [[Pregunta al Govern sobre la política de peatges]] [[310-00015/13]] ...a respondre oralment en ple sobre la política de peatges. Formula la pregunta la senyora Eva Parera, del Grup Mixt.
Bon dia a tothom. Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller. Fa una estona hem sentit la seva companya de partit preguntar-li per les autovies de gestió de l'Estat, però no hem parlat de les autovies la gestió de la Generalitat. A vostè l'hem sentit respondre el que voldria, però no el que faran. I, per tant, nosaltres li estem preguntant què faran vostès a partir de l'endemà en què acabin les concessions a aquestes autovies, especialment les que són titularitat de la Generalitat. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Damià Calvet, conseller de Territori i Sostenibilitat.
Gràcies, presidenta. Diputada, el 31 d'agost d'aquest any s'acaben les concessions de la C-32 i de la C-33 i, per tant, no hi ha més recorregut; s'acaben, s'aixequen les barreres. El que ha fet el Govern de la Generalitat –i ho va fer amb un govern molt recent– és, precisament, contractar, per un valor d'uns 30 milions d'euros, el manteniment ordinari d'aquestes vies. Ens agradaria no haver arribat aquí. Ens agradaria haver anticipat aquesta finalització de les concessions; vam advertir, continuem advertint que el manteniment de les vies d'altes prestacions per via pressupostària és molt insostenible i, per tant, ens agradaria haver aplicat ja la vinyeta, cosa que s'ha d'aplicar en tota la xarxa de carreteres de Catalunya, sinó provocaria moltes ineficiències en la mobilitat. No estem aquí perquè el Govern de l'Estat s'ho mirat de lluny, els governs del PP i també l'actual govern del PSOE que, actualment o que ara fa molts pocs dies, va llançar un globus sonda. Després d'haver dit que hi haurien peatges al 2024, sembla ser que el ministre ha dit que «bé, era una idea i que ja veuríem. Miri, si no s'aclareixen, almenys demanem que puguem aplicar a Catalunya, a tota la xarxa de carreteres, la de l'Estat i la de la Generalitat, la vinyeta tal i com l'hem concebuda, de fet, en seu parlamentària, perquè el model que tenim a Catalunya el vaig presentar a la comissió i havia estat, a la Comissió de Territori, i havia estat debatut i consensuat per la gran majoria d'actors de la mobilitat al nostre país: empreses, sindicats, patronals i, evidentment, administracions. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Parera.
Gràcies, senyor Calvet. La veritat és que això vostès no ho van saber ahir, que passaria. I a vostè el vam sentir fa pocs dies dir –i cito literalment– «els hi garanteixo, 31 d'agost s'acaben els peatges. Doncs, em sap greu tornar-lo a la realitat, però una vinyeta és un peatge. Perdoni, qui usa paga és un peatge, no hi ha una barrera, però és un peatge. I el que és més preocupant és que vostè li explica, abans a la pregunta la seva companya, que el que s'obtingui per aquesta eurovinyeta es destinarà no només al manteniment d'aquestes autovies, sinó a altres coses: a compensar IBIs, a afavorir el transport públic, temes d'emissions, etcètera. Vostè el que està dient als catalans és que els cobrarà un sobrecost per l'ús d'aquestes autovies, els de: «No volem pagar; vostès són els de: «No volem pagar. O què passa? Només no volem pagar quan són de l'Estat, però no de la Generalitat? No es pot fer populisme amb això. Això no és populisme, és gestió, senyor Calvet, i vostès no estan fent gestió. No estan preparats pel que passarà el 31 d'agost; no ho han estat, no ho han treballat, estan més preocupats per altres coses que no pel manteniment de les autovies o per la gestió diària del que els toca com a Govern. És una realitat i no enganyin la gent. No els hi poden dir a la gent: «Les autovies seran gratuïtes. No hi ha res gratuït, no és gratuït. Una vinyeta és un peatge que han fet vostès per implantar-lo. No han mogut un dit, no han fet res, s'han limitat que arribarà el problema, arribarà el 31 d'agost i aquí no hi haurà una solució. Sí, la solució, més impostos; més impostos, no en digui peatge, diguin-ne impostos; més impostos perquè només saben finançar-se a través d'això. Més càrrega impositiva al ciutadà. Per tant, jo li demano que tinguin una mica de criteri, tinguin una mica de seny, no facin populisme amb la gestió, si us plau, i donin arguments vàlids i facin gestió d'una qüestió que és seva i no desviïn el... (La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.)
Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat.
Moltes gràcies, presidenta. La veritat és que la seva intervenció ha sigut un compendi de llocs comuns i de desinformació: no faci demagògia. A Catalunya, el 31 d'agost d'aquest 2021 s'aixecaran les barreres i, per tant, finalitzen els peatges de la C-32 i de la C-33 i el que pretenem no és un invent del conseller del Departament de Territori o del Govern de la Generalitat, és aplicar una directiva europea, que es diu de l'eurovinyeta i que implica que efectivament qui usa i qui contamina, paga. És una tarificació ambiental finalista. I diu exactament per a què s'han de dedicar els diners: per mantenir la xarxa, per afavorir la mobilitat sostenible, que vol dir transport públic, i que vol dir ambientalització de flotes. I també hem calculat amb el nostre model la compensació d'IBIs. És un model que... del què ens hem dotat com a país, davant d'un Estat, governs del PP i govern del PSOE, que encara no té model, que va llançant globus sonda. Doncs, davant de la improvisació del Govern de l'Estat, volem aplicar aquest model a Catalunya. Com que d'entrada, no el podem aplicar perquè tenim la meitat de la xarxa, manteniment per via pressupostària. Gràcies, presidenta.
Pregunta al Govern... [[Pregunta al Govern sobre el curs escolar 2020-2021]] [[310-00019/13]] ...a respondre oralment ple sobre el curs escolar 2020-2021. Formula la pregunta la senyora Mònica Palacín, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Estem a gairebé cinc setmanes de finalitzar aquest curs i des d'aquí, des de l'hemicicle, crec que pertoca un cop més a agrair a la comunitat educativa l'esforç que han fet per mantenir les escoles obertes, les aules obertes i segures per a tots els nostres infants i joves del país. En aquest curs, que ha estat complicat, un any de pandèmia, un any en què ha estat imprescindible posar els recursos públics al servei de la ciutadania i a l'equitat, en aquest cas, educativa. Ha estat molt important el fet de tenir escoles obertes, escoles segures, malgrat recordar les –algunes– poques veus reticents a obrir aquestes escoles al setembre i a reiniciar l'activitat educativa passades les festes de Nadal. Afortunadament, com a país, com a societat, ens hem de sentir molt orgullosos i orgulloses de no haver fet cas d'aquestes veus. Cal posar també de relleu l'esforç del departament en l'increment de professionals per donar resposta a les necessitats de les mesures per la pandèmia, també per les necessitats emocionals dels infants i els joves del país; com aquest departament ha avançat el pla digital, com ha fet arribar els ordinadors als alumnes a partir de l'ESO, a partir de tercer d'ESO; com també s'han actualitzat molts centres per tenir també les garanties digitals actualitzades. Una responsabilitat d'un departament, no d'un ministerio del Govern espanyol, perquè encara estem esperant els ordinadors que ens van prometre. També cal recordar, encara que quedi lluny, en el confinament, l'activació de les targetes menjador per garantir els àpats als alumnes amb beques menjador i també els suports digitals que es van donar a les famílies més vulnerables. L'any acadèmic, el curs acadèmic no entén de govern en funcions, no entén d'un govern en funcions. El curs passa, els cursos comencen i ho estem veient amb la nova preinscripció de manera telemàtica, que està funcionant molt correctament. Li demanem, conseller, com deia, a gairebé cinc setmanes de finalitzar el curs, quin balanç, per tant, fa d'aquest curs que finalitzarà aviat i com valora què haurà de ser el proper curs en aquest escenari encara de pandèmia. Gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Josep Bargalló, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputada, hem mantingut durant tot el curs les aules obertes, les escoles obertes per garantir no només el dret a l'educació sinó també per garantir l'acompanyament emocional del nostre alumnat i l'equitat. I això ha estat un èxit de país. Estem a un mes d'acabar el curs i l'acabarem havent mantingut les escoles obertes, i havent mantingut la plena i absoluta presencialitat en l'educació obligatòria, fins i tot en els moments més alts de la pandèmia, on mai hem superat la barrera del 5 per cent dels grups confinats. I això no ha estat així a la majoria dels territoris de l'Estat, on no han pogut garantir la plena presencialitat de l'ensenyament obligatori, i no ha estat així a Europa, que han hagut de tancar a França, a Itàlia, al Regne Unit i a Portugal, i no ha estat així als Estats Units d'Amèrica, on no han obert durant un any. I aquest èxit de país ha estat possible gràcies a l'esforç de tots els professionals de la comunitat educativa i gràcies a l'acompanyament dels professionals sanitaris. Hem treballat plegats: Departament d'Educació, Departament de Salut, professionals, famílies i ajuntaments per fer-ho possible. És un èxit de país. Com ho ha estat també tirar endavant el Pla digital. Més de 222.000 portàtils per a l'alumnat, més de 72.000 portàtils per a professorat, 45.000 connectivitats. I quan ens arribin els quaranta mil ordinadors promesos pel ministeri, que encara no han estat licitats –que, si tot va molt bé, serà per al curs vinent–, farem una segona fase que inclourà els alumnes de primària. Però l'èxit de país és un èxit de tots i de totes, i ens n'hem de sentir molt orgullosos, perquè ha situat el servei públic d'educació com un servei essencial i fonamental de la nostra comunitat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple... [[Pregunta al Govern sobre les accions per a enfortir el rol de la professió d'infermera]] [[310-00020/13]] ...sobre les accions per enfortir el rol de la professió d'infermera. Formula la pregunta la senyora Najat Driouech, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Em permetrà que abans de que li faci la pregunta aprofiti per felicitar tots els nostres veïns i veïnes que avui celebren el dia final del Ramadà. A tots ells: Eid Mubarak Said. Bé, consellera, és imprescindible donar les gràcies i homenatjar totes les infermeres i infermers que treballen per millorar, dia rere dia, la salut i el benestar de les persones. Tots hem vist com en aquest darrer any el col·lectiu d'infermeria ha tingut un paper més protagonista que mai. Ha hagut de liderar des de la primera línia de la pandèmia totes les cures, unes cures que han suposat un sobreesforç enorme, però que han posat encara més de relleu la seva importància. Ho han fet amb una visió integral i garantint una resposta de qualitat. Ara mateix, la feina de la infermeria encara s'ha fet més visible amb el desplegament ràpid i massiu de la campanya de vacunació contra la covid-19. Ahir, dimecres, 12 de maig, era el Dia Internacional de la Infermeria. Aprofitant aquest dia, l'Institut Català de la Salut va llançar una campanya anomenada «Lideratge infermer a les xarxes, una campanya que pretén visibilitzar el lideratge d'aquest col·lectiu a través dels professionals i de projectes de referència. És cabdal que la veu del món de la infermeria s'escolti; és necessari difondre la importància de la professió i també és important posar en valor com aquesta professió contribueix a la salut i al benestar de totes les persones. I és que tota campanya és poca per reconèixer la tasca d'una professió que té cura de totes les persones, de les famílies i de la comunitat en tots els seus àmbits de vida. També, des de la perspectiva de gènere, consellera, la infermeria és una professió hiperfeminitzada i que durant massa temps ha estat menystinguda injustament. I sabem que vostè, consellera, i la seva conselleria ho estan treballant per posar-ho en valor, com ens ho ha explicat en aquest hemicicle reiterades vegades o a la comissió. Per tot això, consellera, quines altres accions s'estan duent a terme per enfortir el rol de les professionals d'infermeria?
Per respondre, té la paraula la senyora Alba Vergés, consellera de Salut.
Gràcies, presidenta. Diputada, li agraeixo molt la pregunta. Aquestes 47.000 infermeres que tenim al nostre país es mereixen aquest reconeixement, però sobretot nosaltres treballem pel que es mereixen encara més, que és que potenciem el seu rol dins el sistema de salut, el valor que ja tenen per al sistema, però el valor que tenen per a una societat que vol tenir cura de les persones, que vol ser justa i que, evidentment, en aquest, doncs, les infermeres hi tenen molt a dir. El 12 de maig és el Dia Internacional de la Infermera. Celebrem, no?, o commemorem aquest naixement de Florence Nightingale, que va haver de demostrar –demostrar– el valor de les cures per a una societat. Altra vegada s'ha hagut de demostrar, s'ha hagut de lluitar i a nosaltres, el que ens pertoca fer, per a aquesta reformadora social que va ser revolucionària també per posar en relleu aquesta professió com a professió, doncs, treballar incansablement. Però és més: ha sigut l'any de la infermeria. L'any de la infermeria, aquest 2020, coincidint amb la covid i coincidint precisament amb un impacte d'una pandèmia mundial que ha posat en relleu les infermeres del nostre país i d'arreu del món. També ens vam adherir com a Govern de la Generalitat a la campanya «Nursing Now des de l'inici –des de l'inici– i ja hem implementat algunes de les coses que aquesta campanya global ens marcava, que és, per exemple, posar-les en llocs de decisió en dues direccions generals d'un departament que no té moltes direccions generals, per tant, molt valor. Dues direccions generals liderades per infermeres, una d'elles la Direcció General de Professionals de la Salut. I també dues gerències territorials liderades per infermeres. Participen en l'educació sanitària, en les cures, en la investigació, la docència i la gestió. Hem posat, doncs, aquestes infermeres en la presa de decisions. Hem arrencat el decret de prescripció infermera, on més de 25.000 infermeres del nostre país estan acreditades i han pogut prescriure 2,5 milions de productes sanitaris o medicaments que formen part de la seva pròpia tasca –la seva pròpia tasca– i que, inexplicablement, fins al moment havien de requerir de l'autorització de metge o metgessa. Hem augmentat un 47,7 per cent l'oferta de places de formació especialitzada; 294 especialistes començaran la seva residència aquest any, un augment de gairebé el 50 per cent. Necessitem un govern amb plenes funcions per al reconeixement de les especialitats i per a la formació infermera a les universitats públiques. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern, a respondre oralment en el Ple, sobre la persecució política a l'acció internacional de la Generalitat. [[Pregunta al Govern sobre la persecució política a l'acció internacional de la Generalitat]] [[310-00021/13]] Formula la pregunta la senyora Marta Vilalta, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies. Bon dia diputats, diputades, conseller. El proper dia 29 de juny estan citats a declarar una quarantena d'alts càrrecs dels anteriors governs de la Generalitat per les despeses en política exterior i del Diplocat entre l'any 2011 i l'any 2017. L'Estat espanyol, ara a través del Tribunal de Cuentas, ha construït un cas tergiversant la informació, que a més a més va sostreure durant l'aplicació del 155, amb l'objectiu de considerar il·legal –il·legal– la que és normal activitat de l'acció exterior i a més a més amb la voluntat de castigar qualsevol sospita de col·laboració amb el procés d'independència. El jutjat número 13, el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, el Tribunal Suprem i ara el Tribunal de Cuentas generen així, de forma concertada, de forma arbitrària i de forma abusiva una doble penalització pels mateixos conceptes i ataquen els drets bàsics de les persones represaliades. Hem vist com hi ha repressió política, repressió judicial, repressió policial i ara s'hi suma la repressió econòmica. Per això volem mostrar tot el nostre suport i tota la força a totes les persones encausades en aquest nou exemple d'una causa general contra l'independentisme. A totes les persones i també a totes les seves famílies, que pateixen tant o més que ningú aquesta persecució injusta que genera angoixa personal, que crea un neguit econòmic familiar pels embargaments davant de fiances milionàries i que hipoteca la vida dels fills i les filles. Cal que denunciem ben clar que el Tribunal de Cuentas és un clar exemple de nepotisme. Sí, de nepotisme. Està integrat per un centenar de parents d'alts càrrecs i ministres del PSOE i del PP, amb herència franquista inclosa, i que il·lustra la decadència del règim del 78. Recordem quan va revocar la sentència a Ana Botella per vendre pisos de protecció a fons voltors o quan ha deixat immune i sense investigar l'ús irregular dels fons reservats de l'Estat per part de l'anomenada «policia patriòtica. Aquest Parlament, conseller, i també els informes de la Sindicatura de Comptes han certificat la legalitat de la despesa en política exterior de la Generalitat, cosa que ens referma més que mai a defensar aquesta acció exterior que s'ha fet i que s'ha de seguir fent. L'abús és tan greu i tan flagrant, que fins i tot una de les conselleres del mateix tribunal va emetre un vot particular on assegura que la Generalitat no es va extralimitar i va reconèixer que el tribunal incompleix els seus principis d'imparcialitat i emet judicis de valor sense fonaments. Conseller, li volem preguntar... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé.
Moltes gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, diputats, diputades, agraeixo, diputada Vilalta, que em faci aquesta pregunta perquè, en primer lloc, vull aprofitar per transmetre, en nom del Govern de la Generalitat, tot el suport a les persones encausades en aquesta nova causa i no només a aqueixes persones que ho pateixen a la seva pròpia pell, sinó a totes les famílies que en sortiran perjudicades. [[Aplaudiments.]] I no només els trasllado el suport, sinó que els trasllado la plena confiança que van exercir les seves funcions com a servidors públics i, per tant, tot el suport, però també tot el reconeixement. Concretament, també, el reconeixement al conseller Romeva i a tot l'equip d'alts càrrecs i els delegats i delegades a l'exterior que durant els anys de les seves responsabilitats polítiques van posicionar Catalunya a l'opinió pública internacional. I això, precisament, és el que es vol castigar. Es vol castigar la dissidència, es vol castigar que Europa tingui una opinió formada de la situació que està vivint Catalunya. És evident que l'Estat espanyol ha emprès aquesta judicialització d'un procés, d'un conflicte que mai s'hauria de resoldre als jutjats, que sempre s'hauria de resoldre per la via política. L'independentisme és una causa plenament legítima, està reconeguda fins i tot a la mateixa Constitució. Per tant, dir i explicar que una persona se sent independentista mai hauria de ser jutjat. Avui l'independentisme, en aquest mateix Parlament, té el suport majoritari a les urnes i avui més que mai no podem malbaratar aquesta majoria que tenim. Per tant, allò que l'Estat no pot guanyar a les urnes, ho vol guanyar als jutjats. Precisament vostè feia referència al vot particular d'aquesta consellera del Tribunal de Cuentas, un vot particular que en qüestiona la causa en tota la seva essència, que assegura en tot moment que la Generalitat no es va extralimitar en les seves funcions i que, en cap cas, el posicionament del Tribunal de Comptes garanteix la imparcialitat, la claredat, la concisió, l'equilibri i la ponderació que se li hauria de demanar a qualsevol institució pública. Catalunya, diputats i diputades, seguirà projectant-se internacionalment, perquè tenim un mandat democràtic, però és que, a més a més, en tenim les competències reconegudes per l'Estatut de Catalunya i per la mateixa Constitució. Només un final: aquesta solució no passa pels jutjats ni per les togues; la solució al conflicte passa pel diàleg, passa per la negociació, i passa per l'amnistia del… [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]] [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'acció exterior]] [[310-00017/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre l'acció exterior. Formula la pregunta al senyor Matías Alonso del el Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Conseller, ¿qué acciones va a emprender para conseguir la restitución del espolio patrimonial que el Tribunal de Cuentas imputa a ex altos cargos de la Generalitat en relación con la acción exterior?
Per respondre té la paraula el senyor Bernat Soler, conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència.
Miri, diputat Alonso, em remeto a la resposta que he donat a la diputada Vilalta. Aquesta causa al Tribunal de Comptes és una causa més, un embat més contra aquesta causa general contra l'independentisme.
Per repreguntar té la paraula el senyor Matías Alonso.
Si, jo encara toco de peus a terra. Entre 2011 y 2017, los gobiernos de la Generalitat se han «pulido más de 416 millones de euros en políticas de acción exterior, muchas de ellas sin encaje constitucional ni estatutario; mucho más de lo que invierten en centros escolares en toda una legislatura. No es de extrañar que sigamos a la cabeza en barracones. Han malgastado y malversado muchos millones de euros. Recuerdo el rictus prepotente de Raül Romeva, el 4 de mayo de 2017, en la Comisión de Acción Exterior, cuando mi compañera Susana Beltrán le advertía de que: «Alguien tendrá que responder del dinero malgastado por Diplocat. Hoy Romeva está condenado por esa malversación de dinero procedente de los bolsillos de todos los catalanes. Ciutadans hemos denunciado de forma continuada este expolio y el desvío de fondos públicos a fines contrarios a la legalidad. Su departamento nos ha negado de forma sistemática la información que hemos solicitado. Opacidad absoluta en el departamento que se dice ser de transparencia. Obtuvimos la información consultando los registros del Departamento de Justicia de los Estados Unidos. Pusimos en conocimiento de la fiscalía la información recopilada ante los cargos indicios de delito. Conseller, al final todo se sabe, y la opacidad no exime de culpa. El informe del que se queja amargamente tanto usted como el señor Albert Royo, por ejemplo, nace del empeño de Ciudadanos para destapar esta malversación continuada, llevando esta cuestión a la Comisión Mixta Congreso-Senado para las relaciones con el Tribunal de Cuentas. Diplocat es un consorcio público-privado en el que su Gobierno maneja todo el cotarro por la vía presupuestaria. Su Gobierno es responsable de los fondos públicos y de la legalidad de su actuación. El 155 de pega que implantó el Gobierno del PP dejó en manos de Aleix Villatoro la disolución del Diplocat, que luego ustedes pudieron reflotar fácilmente. Rajoy puso al zorro a guardar de las gallinas, ¿qué podía salir mal? Conseller, ¿verdad que no piensan hacerse cargo de la defensa jurídica de los expoliadores a los que el Tribunal de Cuentas les reclama la restitución de lo malversado? Conseller, ¿cuándo van a cerrar Diplocat y a recuperar la decencia y la transparencia? Al menos Artur Mas, desde su retiro dorado, no podrá declarar… [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència.
Miri, senyor Alonso, sap què passa?, que jo podria entrar en aquest debat que vostès els interessa per manca de relat polític, però no ho faré. Simplement, dir-li que, com he dit abans, l'acció exterior, i, concretament, el Diplocat, són eines reconegudes en la mateixa Constitució, en el mateix Estatut, i fins i tot en la mateixa sentència del Tribunal Constitucional, que reconeix totes les competències que té el Govern de la Generalitat per a fer acció exterior. I no li regalaré perquè de fet, fer acció exterior és l'obligació de tot govern responsable. Vostès, que si no recordo malament, doncs, estan al Govern a Andalusia, doncs tenen una xarxa de delegacions gairebé molt més àmplia que la de Catalunya, i vostè aquí, al Parlament de Catalunya, qüestiona l'acció exterior del Govern de la Generalitat. Per tant, el que li demano és una mica de coherència. I com que no entraré en el debat altre cop –ho he fet molts cops, però avui hi tornaré–, li explicaré la funció de l'acció exterior, concretament en aquest any de pandèmia. Miri, durant aquest any…, aquest darrer any de pandèmia, les delegacions de la Generalitat han atès 2.700 casos d'emergència, que això implica 4.500 persones. Hem fet milers de consultes sobre mobilitat, hem organitzat setze sessions informatives, amb més de 800 persones que hi han assistit, per conèixer els detalls de la mobilitat a nivell internacional. Gràcies a la feina de les delegacions –d'aquestes delegacions que vostè vol tancar–, hem aconseguit teixir una plataforma de trenta territoris europeus, entre els quals hi ha Baviera i Occitània, però també hi ha Balears, el País Valencià, o el País Basc. Una plataforma que demana més capacitat de gestió dels fons Next Generation You, més protagonisme a la conferència d'Europa, i que es tinguin més en compte els territoris, i que s'apropin les polítiques europees als ciutadans. Durant aquest any de pandèmia hem elaborat 1.800 informes setmanals, amb mesures covid dutes a terme a nivell internacional, més de 120 informes específics que els han posat setmanalment a la taula de Govern, i hem exportat bones pràctiques, com ha estat l'obertura de les escoles o l'organització d'unes eleccions en plena pandèmia. Si després de tot això que li he explicat, vostè considera que l'acció exterior no és necessària per a Catalunya, és que vostè no ha entès el que és servir a la ciutadania des d'un servei públic. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Preguntes al vicepresident del Govern en substitució del president de la Generalitat. Pregunta al vicepresident..., [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la manifestació convocada davant la seu d'ERC amb relació a les negociacions per formar govern i com aquests fets afecten la convivència]] [[317-00009/13]] a respondre oralment en el Ple, sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Alejandro Fernández, del Grup Mixt.
Sí, gràcies presidenta. Fa uns dies es va convocar una manifestació separatista davant de la seu d'Esquerra Republicana al crit de: «Junqueras traïdor, podreix-te a la presó. Com valora, en termes de convivència, aquest fet?
Per respondre té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Sempre he defensat la llibertat dels presos polítics, el lliure retorn dels exiliats, el dret a l'autodeterminació, l'amnistia i la independència d'aquest país, i ho seguiré fent.
Per repreguntar té la paraula el senyor Alejandro Fernàndez.
Gracias, presidenta. Señalaba que hace unos días se convocaba una manifestación separatista en la sede de Esquerra al grito de «Junqueras traidor, púdrete en prisión. Podría regocijarme viéndoles probar su propia medicina, ahora que parece ser que los traidores y botiflers son ustedes, ya saben cómo nos hemos sentido millones de catalanes que no somos independentistas. ¿A que no es agradable? Podría regocijarme, decía, pero no lo haré porque es todo muy triste. Han creado ustedes un monstruo que amenaza con devorarles a ustedes mismos. «Això va de democràcia, decían. Jamás fue así. Siempre fue un proyecto de su misión y de imposición. «La revolució dels somriures, decían. Pues menos mal, si esas son las sonrisas, cómo serán los cabreos. ¿De verdad les merece la pena insistir en un proceso que solo conduce al insulto, la división y la lucha encarnizada por la poltrona? Señor Aragonès, yo ya no le voy a pedir a estas alturas que se bajen del barco, que acaben con ese monstruo de odio que ustedes mismos han creado. No sirve para nada, por un oído les entra y por el otro les sale. Me limitaré a recordarle que nosotros sí vamos a seguir luchando contra él, con tres diputados o con los que sean. Acabar con ese monstruo de odio se ha convertido en un auténtico imperativo moral que está por encima de la estrategia política o de la táctica electoral. Acabar con ese monstruo de odio sí merece la pena, precisamente, porque los principios solo adquieren su verdadero valor cuando son incómodos de defender, cuando conllevan el riesgo de la exclusión: esas son las batallas que dan sentido a nuestra verdadera vocación política. Por eso no nos vamos a rendir, ni con tres diputados ni con los que sean, porque vamos a derrotar a ese monstruo de odio que llama «traidor y «botifler al discrepante. Y cuando lo logremos, visto lo visto, incluso ustedes, visto lo visto estos últimos días, nos lo van a acabar agradeciendo. Muchísimas gracias.
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, un estat per a Catalunya és la millor eina que podem tenir per assegurar un futur de prosperitat i benestar per a la ciutadania d'aquest país. Per poder portar a terme un programa de transformació econòmica i social que situa Catalunya amb tota la potencialitat que tenen tots els actius. Pot ser, podem ser un dels països més avançats d'Europa. I, evidentment, vostè s'aprofita d'una mobilització minoritària, que li ha donat l'excusa perfecta per intentar, per part seva, brodar un relat en el que vostè es presenta com a víctima, però qui està a la presó són els presos polítics. En què vostè es presenta com a víctima, però qui ha de marxar a l'exili són també dirigents polítics i socials del nostre país i bona part de l'antic Govern de la Generalitat de Catalunya. En què vostè es presenta com a víctima, però un Tribunal de Cuentas, controlat pel seu partit, porta a terme una aportació a la causa general contra l'independentisme en el que intenten, a partir de la mort civil, a partir de la ruïna econòmica de les famílies, que nosaltres fem un pas enrere. I nosaltres no farem cap pas enrere perquè aquest país no està disposat a fer cap pas enrere en defensa de la seva llibertat, en defensa del dret a l'autodeterminació, en defensa de poder decidir des de Catalunya, democràticament, cívicament, pacíficament, i per això ho plantegem a través d'una negociació. Per això ho plantegem sempre amb la mà estesa del diàleg, però sense renunciar mai al dret que ha de tenir la ciutadania d'aquest país a decidir lliurement el seu futur. Perquè creiem –i aquesta és la nostra proposta– que la independència de Catalunya és la millor eina que podem tenir al nostre abast per poder tenir tots els recursos necessaris, tota la capacitat legislativa, totes les eines de decisió perquè la ciutadania del nostre país faci un pas endavant de gegant en el seu benestar col·lectiu i en el seu projecte de futur. Vostè, legítimament, defensa un altre projecte. Cap problema. Debatem-ho a les urnes, en un referèndum d'autodeterminació, en què vostè pugui defensar el no, jo pugui defensar el sí i la policia el que faci és protegir les urnes i no picar els que les defensem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta... [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la imatge que Catalunya projecta a Espanya i Europa pel fet que un partit antisistema sigui un factor determinant per a la formació del nou govern]] [[317-00011/13]] ...al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, a respondre oralment en Ple sobre la situació política. Formula la pregunta el senyor Carlos Carrizosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Señor Aragonès, ¿qué imagen cree que proyecta Cataluña al resto de españoles y europeos, a los empresarios, a los inversores cuando un partido antisistema como la CUP parece ser el factor determinante para que haya un nuevo gobierno?
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Doncs la imatge que projecta és que la societat catalana li ha donat més diputats a aquest grup que a vostè, i que, per tant, si el respecte i el suport s'ha de mesurar d'alguna manera en una democràcia, és mitjançant els vots.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Todo perfecto si la CUP no fuera un partido, precisamente, antisistema y revolucionario. Mire, señor Aragonès, va a hacer tres meses que los catalanes fueron a las urnas, y en todo este tiempo parece que hayan ustedes tomado a la ciudadanía por tontos y han protagonizado un esperpento de negociaciones. Ustedes llevan tres meses peleándose para ver quién lidera el procés y qué papel tiene ese Consell per la República fantasmal que ustedes formaron. Pero de los quinientos mil parados catalanes, de cómo conseguir que nuestro sistema educativo tenga excelencia, de cómo rescatar a los sectores más afectados por la crisis, de eso no trasciende absolutamente nada. Es vergonzoso ver cómo ustedes se pelean por los sillones, por el poder, por el espacio del independentismo, y nos amenazan, además, con unas segundas elecciones con la que está cayendo. Hemos visto cómo se referían ustedes ahora a militantes de Junts per Catalunya gritar ante la sede de Esquerra Republicana. Gritos de «guerra, guerra, guerra y dirigidos por el señor Bentanachs, exfundador de Terra Lliure, y justo ante las puertas de su sede. No nos apetece nada que lo más radical de Cataluña esté condicionando el futuro gobierno de Cataluña. Ustedes saben que hay una enorme frustración en las bases del independentismo, una frustración que ustedes han provocado, y no van a poder disimularlo porque en unas nuevas elecciones la participación se va a disparar, y en vez de que la Cataluña que no se mueve por la agresividad, la frustración y la división, sino por el deseo de avanzar, esta vez ellos sí que se van a movilizar, ustedes son la verdadera barrera para nuestra prosperidad. Ciutadans nació ante la deriva radical de su tripartito de Esquerra Republicana con el Partido Socialista, y de esos polvos vienen estos lodos. Si el PSC tiene la tentación de pactar un tripartito con ustedes, antes o después de unas segundas elecciones, yo les digo: nosotros, como constitucionalistas… [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Senyor diputat, necessitem posar com més aviat millor en marxa un nou govern que pugui, amb energies renovades, amb molta més força encara, afrontar els reptes que té aquest país, el repte de la reconstrucció econòmica i social després d'una pandèmia que encara patim, malgrat que estem millorant molt les dades en les darreres setmanes..., però aquesta reconstrucció econòmica i social i també una reconstrucció emocional de tants projectes de vida que s'han vist esborrats, especialment en sectors, per exemple, dels joves de la nostra societat. Per tant, necessitem un govern que es posi en marxa per això. Necessitem un govern, també, que pugui afrontar amb totes les funcions el que ha de ser la gestió dels fons Next Generation i, per tant, que pugui aprofitar aquesta oportunitat per situar Catalunya en un model productiu, un model econòmic molt més resilient, que generi benestar, que generi prosperitat compartida. I en aquest sentit, hem fet bona part de la feina, però es necessita un govern amb totes les funcions per poder culminar aquesta tasca. I es necessita també un govern en funcions, precisament..., o en plenes funcions per afrontar el que ha de ser una nova etapa en la que les àmplies majories que existeixen a favor del dret a decidir, del dret a l'autodeterminació, a favor de la llibertat dels presos, del retorn dels exiliats i a favor de que sigui la ciutadania de Catalunya, en definitiva, qui decideixi el futur d'aquest país..., pugui posar se en marxa com més aviat millor. I, per tant, aquests són els reptes que jo he plantejat en aquesta cambra. Crec que tenim uns dies per davant, per tal de poder donar forma a aquest resultat que van donar les urnes el 14 de febrer, i el meu compromís és treballar fins al final perquè aquest resultat no es malbarati i que, per tant, es pugui posar en marxa, com he estat reclamant tantes vegades, un nou govern amb la major immediatesa possible. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta... [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la seva voluntat real de ser president de la Generalitat davant la dificultat per a formar govern i les especulacions sobre un nou cicle electoral]] [[317-00010/13]] al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, per respondre oralment en el Ple sobre la situació política. Formula la pregunta la senyora Jéssica Albiach, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta, i molt bon dia a totes i a tots. Senyor Aragonès, estem veient una dificultat manifesta per poder conformar el nou govern que Catalunya necessita i, a més, escoltem a alguns especular sobre una possible repetició electoral. I jo li vull fer una pregunta molt directa que espere que vostè em responga amb tota la sinceritat, i aquesta pregunta és si vostè vol ser president de la Generalitat.
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Per estar al servei de la ciutadania de Catalunya; sí, clar, evidentment. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Gràcies, senyor Aragonès. No esperàvem menys, intentaré ser molt clara, sempre ho intente, però crec que avui és especialment necessari, perquè tinc la sensació que fora d'aquestes quatre parets del Parlament ningú entén massa bé què és el que està passant. Ara mateix tenim tres escenaris. Un és la possible repetició electoral, que és un insult a la ciutadania, una ciutadania que està esgotada, que està cansada, que a més ha fet molts sacrificis, que els continua fent i que mereix respecte i que les institucions treballen per a ella i es deixen d'espectacles. Una segona opció, que és una legislatura fallida novament amb un govern d'Esquerra i de Junts per Catalunya que ja sabem com acabarà: barallats, i a més amb vostè intentant fer de president i altres intentant que no faci de president. I també tenim una tercera opció, que és un govern progressista, que és un govern de canvi, un govern que realment funcione i que done resposta a les preocupacions de la ciutadania. Miri, jo li he de reconèixer que vostè dissabte va moure..., vostè dissabte va fer un pas. Vostès van moure..., i nosaltres també vam decidir que movíem... I durant tots aquestos dies des d'En Comú Podem hem treballat amb una voluntat ferma perquè en aquest país no s'escolte tant el soroll de les cadires, sinó que es parle de psicòleg públic, d'una immobiliària pública i de veure com sortim d'aquesta crisi posant les persones al centre i protegint-les. Però, senyor Aragonès, és que a vostè li ha durat quatre dies –li ha durat quatre dies. I vostè ha de decidir per què no es pot tindre tot. Ha de decidir: ha de decidir si vol ser un president de veritat o vol ser un president tutelat. Ha de decidir si vol blindar els serveis públics o vol que Junts acabe portant educació i sanitat. I ha de decidir si creu en la taula del diàleg o no creu en la taula del diàleg. Ha de decidir. I mentre vostè decideix, jo ja li anuncio que des d'En Comú Podem donem per trencades les negociacions fins que vostè es comprometi públicament a dir que Junts no entrarà al Govern, ni ara ni durant la resta de la legislatura, perquè Catalunya mereix avançar. Necessitem un govern que veritablement funcione, un govern progressista, d'esquerres, que done sortides reals a les crisis que estem vivint. I per això també li demane que aixeque els cordons sanitaris entre forces progressistes. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Senyora Albiach, el que no pot fer aquest país és una repetició electoral. Crec que en una situació de pandèmia en la que tanta gent està patint i després d'una interinitat massa llarga pel que fa al Govern de Catalunya..., vull recordar que el Govern en funcions està en funcions des de la inhabilitació del president Quim Torra, el 28 de setembre de 2020; per tant, al voltant de dos-cents trenta dies en funcions. Per tant, el que no podem fer és una repetició electoral. A partir d'aquí, cal buscar maneres de desbloquejar la situació en la que estem. El primer que hem de constatar és que tenim una àmplia majoria a favor de la reconstrucció econòmica i social, de fer-ho en clau verda, en clau feminista, per poder generar prosperitat per a tothom; una clara majoria també que aposta que cal desbloquejar el conflicte polític amb l'Estat en base a l'amnistia i al dret a l'autodeterminació, i que això interpel·la quatre forces polítiques que estan en aquest Parlament, com vaig fer en el meu debat d'investidura: interpel·la, evidentment, Esquerra Republicana, interpel·la Junts, interpel·la la CUP i els interpel·la també a vostès. Crec que hem de poder explorar en els propers dies totes les possibilitats per evitar una repetició electoral, que és el que aquest país menys es mereixeria. Jo vull agrair el pas endavant que ha fet En Comú Podem en aquests darrers dies per implicar-se en un desbloqueig. I també vull constatar que l'aritmètica és la que és i que, per tant, a partir d'aquí hem de poder veure com podem generar aquests consensos. Vostè ha fet una acusació de les negociacions. Crec que el que no haurien de fer vostès ara és això, això que ens acusen algunes forces polítiques, reproduir-ho vostès en els propers dies. Crec que tenim per endavant una setmana perquè aquest país no hagi de tornar a les urnes, la ciutadania no s'ho mereix. Hi han uns resultats del 14 de febrer que permeten aquesta àmplia majoria, que és la majoria de les solucions, la majoria que ha de portar la solució als greus conflictes, als greus problemes que té aquest país. I jo estic convençut que arribarem i que evitarem la repetició electoral. [[Aplaudiments.]]
Pregunta... [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la necessitat de fer polítiques d'habitatge efectives i deixar de tractar els desnonaments com un problema d'ordre públic]] [[317-00012/13]] ...al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, a respondre oralment en Ple, sobre la situació política. Formula la pregunta la senyora Montserrat Vinyets, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Senyor Aragonès, darrere els desnonaments no hi ha xifres, hi ha persones. El 12 d'abril al barri de la Barceloneta un veí es va intentar llevar la vida saltant pel balcó mentre actuaven els antiavalots. Divendres passat, al Raval, la Rudy es va autolesionar. La situació és dramàtica, i el context que hi ha al carrer comença a ser una olla de pressió. El proper 18 de maig ja hi ha previst un nou desnonament al Poble-sec, al carrer Lleida, on s'ha previst expressament la intervenció de la Brimo. Tenim un problema molt gros, i nosaltres tenim la sensació que no està donant-se-li la suficient importància a l'agenda política. Senyor Aragonès, al Ple de fa deu dies la CUP va preguntar al conseller d'Interior, el senyor Sàmper, si estava d'acord en que no es podien tractar els desnonaments com una qüestió d'ordre públic. El senyor Sàmper va dir que compartia aquest plantejament. Tot i això, ahir mateix, sense anar més lluny, va haver-hi una actuació al Raval per part dels antiavalots, actuació de la que van resultar cinc persones detingudes, que sortosament ja han sortit en llibertat fa pocs minuts. Senyor Aragonès, com s'explica vostè que en una situació de pandèmia, de precarietat laboral, en què els lloguers cada vegada són més alts i els salaris són més baixos, en què tenim un acord d'investidura on hem fixat prioritats, com s'explica que des del seu Govern es continuï igual, sense virar el rumb per encarar aquest problema. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Sí; moltes gràcies, senyora presidenta. Senyora diputada, hi ha un acord entre Esquerra Republicana i la CUP en què la situació de l'habitatge és una de les prioritats. Ho és en base als objectius pressupostaris, a noves eines legislatives que hem de poder posar sobre la taula, però també a una manera diferent que hi ha d'haver, que s'ha de poder treballar molt millor pel que fa als casos en què malauradament s'arriba a un desnonament. I en aquest sentit el que necessitem és posar en marxa el Govern al més aviat possible. Un govern en funcions, doncs, manté el que és la situació del Govern anterior que hi havia. I, per tant, posar en marxa un nou govern al més aviat possible, que permeti també fer un pas endavant en la millora, encara més, de les polítiques en defensa de l'habitatge que ja hem estat portant a terme.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Montserrat Vinyets.
Senyor Aragonès, no considera que el verdader problema d'ordre públic, que la violència de veritat és la que provoquen els fons voltors anònims amb la seu a l'altra punta del món que especulen amb un bé bàsic? Que les persones que es concentren per evitar desallotjaments precisament el que fan és exercir una autotutela col·lectiva contra aquestes agressions, contra aquesta desprotecció? Que el verdader problema d'ordre públic el tenim amb la Sareb, amb un 45 per cent de capital públic i un 55 de capital privat, que rep importantíssimes injeccions de diners, que està gestionada precisament per aquests socis privats que l'han gestionat tan malament com han pogut, sense cap control i que ara comptabilitzem el deute de la Sareb com a deute públic? Que el verdader problema no és que s'autoritzin pisos turístics, tot i no estar cobertes les demandes d'habitatge? Que el verdader problema d'ordre públic el tenim amb el Tribunal Constitucional, que escapça qualsevol llei que entén l'habitatge no com un bé de mercat, que canvia aquesta consideració? No ens haurem de plantar algun dia? Miri, aquí tenim un problema. La conselleria del senyor Calvet, del seu Govern, no ha fet els deures. Hem tingut l'oportunitat d'adquirir molts... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Senyora diputada, la legislatura que va començar el 14 de febrer i que poder hem posar en marxa ja, amb la formació d'un govern, ha de tenir en la defensa dels drets una de les seves prioritats, i un d'aquests és el dret a una llar, el dret a l'habitatge. I, en aquest sentit, al llarg dels darrers anys en el Parlament de Catalunya s'han portat a terme iniciatives molt i molt potents, algunes de les quals han estat tombades, en aquest cas, per part del Tribunal Constitucional, i hi han noves vies per poder arribar també a aquests mateixos objectius. Moltes vegades no és només el que la llei ens permet de fer, sinó també, més enllà del que la llei marca com a obligatorietat, el que podem fer nosaltres des de la pròpia acció política. I, en aquest sentit, mantenir el lloguer social i comprometre'ns en el lloguer social en els casos també d'habitatges que són propietat de fons voltor és un dels compromisos del Govern que cal continuar fent amb molta més força. I ho haurem de fer amb molta intensitat. La sortida de la pandèmia visualitzarà encara d'una forma molt més clara les desigualtats existents al nostre país. I per aquesta raó, les polítiques d'habitatge –unes polítiques d'habitatge que han de tenir la dotació pressupostària adequada, però també unes polítiques d'habitatge que han de tenir tota la valentia i tot el suport parlamentari– seran un element clau. I estic convençut que la col·laboració que tindrem amb el seu grup parlamentari serà un element decisiu perquè pugui ser així. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, a respondre en Ple sobre les mesures per frenar l'escalada de violència i inseguretat. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les mesures per a frenar l'escalada de violència i inseguretat]] [[317-00016/13]] Formula la pregunta al senyor Ignacio Garriga, del Grup Parlamentari de VOX.
¿Qué medidas va a tomar el Gobierno para frenar la escalada de violencia e inseguridad que sufre Catalunya?
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
No hi ha una escalada de violència i inseguretat, i seguirem portant a terme les polítiques de protecció ciutadana, de seguretat ciutadana que fa el Cos de Mossos d'Esquadra en col·laboració amb les policies locals.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Una vez más, los separatistas y la izquierda siguen empeñados en negar la realidad de los barrios y las ciudades de Cataluña. Vienen aquí y repiten como un mantra que no hay ningún problema con la delincuencia, con la inmigración ilegal ni con la ocupación. Hablan de casos aislados, pero eso sí, apuntan y disparan a los que sí nos atrevemos a denunciar la situación que sufre Cataluña. Señor Aragonès, salga de una vez por todas de su burbuja, bajen a las calles y escuchen a los vecinos. Cuando lo haga –cuando lo haga– entenderá el sufrimiento de muchísimas madres esperando a sus hijas a que regresen a casa, o el temor de muchos ancianos al ir a hacer la compra, o el de muchísimos comerciantes, que tienen temor a sufrir asaltos en sus negocios. Esta semana, mientras ustedes estaban repartiéndose los sillones y las prebendas, hemos estado en Calella visitando a los vecinos y escuchando sus reclamaciones y conociendo de primera mano las consecuencias de las políticas del multiculturalismo que ustedes fomentan desde la Generalitat. Porque allí donde ustedes han instalado un centro de MENAs los vecinos no pueden vivir en libertad, señor Aragonès, porque decenas de delincuentes campan a sus anchas por las calles, siembran el terror y se saltan cualquier tipo de restricción. Pero, mire, la piedra que nos lanzó uno de ellos es una anécdota más, pero que no tiene nada en comparación con lo que sufren los vecinos a diario, vecinos a los que ustedes están negando poder vivir en paz, en barrios libres de delincuencia, y a los que ustedes permanentemente están atacando, cuando levantan la voz para denunciar la realidad que sufren a diario en sus barrios. Pero, mire, no van a poder ustedes callar la realidad. La realidad, por ejemplo, como la de Antonia, una anciana de ochenta años a la que en dos ocasiones la han asaltado; le robaron el collar de su cuello y le arrancaron el anillo de sus dedos. Pero no van a poder seguir escondiendo la realidad, como le digo, en Cataluña, ni ustedes ni los órganos de propaganda que tantos miles de millones nos cuestan al año a los catalanes. ¿Y sabe por qué? Porque no se lo vamos a permitir, vamos a denunciar en todas las tribunas que la impunidad de los delincuentes tiene que terminar. Vamos a señalar a los responsables de cada robo, de cada agresión y de cada violación, señor Aragonès. Y vamos a dar voz a millones de catalanes que están hartos de sus políticas y de su falso buenismo. Señor Aragonès, recupere de una vez por todas la seguridad en las calles y abandone sus inútiles planteamientos separatistas. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
La convivència de gent procedent de cultures diverses al nostre país no és un motiu, ni ho serà mai, un motiu d'augment de la inseguretat. Afirmar això és rotundament fals. Afirmar això és intentar criminalitzar els orígens i les cultures diverses que existeixen en aquest país. I, per tant, davant aquest discurs tan propi de partits com el seu, d'extrema dreta, nosaltres hi posarem un mur, que és el mur de la raó i el mur de la defensa dels drets, del dret a la llibertat, del dret de totes les persones a poder tenir un futur de prosperitat i evidentment també del dret a la seguretat de tothom. Miri, per parlar d'inseguretat, vostè fa referència al cas de Calella, de l'antic hostal La Gaviota. Diu que no el coneixem. Bé, jo, de fet, visc just al municipi del costat, per tant, el conec perfectament. El passat 27 d'abril, va haver-hi, davant d'alguns incidents que es produïen, un dispositiu especial. Es va iniciar per part del Cos de Mossos d'Esquadra el 30 d'abril, es va posar en marxa conjuntament amb la policia local i hi han hagut actuacions concretes. Però intentar assimilar el que són episodis d'activitats il·legals que puguin haver-hi, episodis de violència que es puguin produir, puntuals, en alguns llocs del país amb la diversitat cultural existent en aquest país o amb l'origen de les persones que arriben al nostre país en una situació de precarietat, fugint de la fam i de la misèria..., intentar associar això és un trencament de la convivència que no podem acceptar, i que vostès estan abonant. Qui fomenta el trencament de la cohesió de la nostra societat?, qui fomenta la inseguretat i la violència? Doncs, per exemple, ho fomenten dirigents del seu partit que han estat acusats per la fiscalia, als quals els demana dos anys de presó, precisament, per un atac xenòfob al centre de menors al Masnou. I vostè pot dir que no, però quan es diu «vamos a por ellos, moros de mierda, vamos a quemar el albergue, os vamos a matar és clarament una incitació a l'odi i a la violència que no pot tenir lloc enlloc, ni al Masnou, ni a Catalunya, i sempre els plantarem cara. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor vicepresident. El dia passat vaig acabar fent un recordatori sobre el Codi de conducta. Hi torno. Senyor Garriga, l'article 7.2 del Codi de conducta del Parlament de Catalunya diu que els diputats han de mantenir en tot moment una conducta respectuosa i també una actitud escrupolosa i exemplar, d'acord amb el principi d'igualtat, sense discriminació per raó de gènere, orientació sexual, creences, ideologia, origen, condició social, ètnia, llengua o qualsevol altra. Gràcies. [[Aplaudiments.]] Per què em demana la paraula, senyor Garriga?
L'article 87, per al·lusions que m'ha dirigit directament a mi la paraula.
Sí, perdoni, perdoni. Jo no m'he dirigit directament a vostè.
Sí, sí que ho ha fet, senyora Borràs.
Un moment. Li he dit que vaig recordar el dia passat el Codi de conducta. No és una al·lusió. Li he fet una indicació expressa a que tingui en compte aquest Codi de conducta quan formuli les preguntes i recordi quin ha de ser el capteniment de tots els diputats d'aquest Parlament. [[Veus de fons.]] No té la paraula, senyor Garriga. Li he fet jo una indicació; això no és una al·lusió. Prosseguim. Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, a respondre oralment al Ple, sobre els esdeveniments polítics. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la possibilitat d'encarregar una auditoria pública i independent sobre la gestió de la crisi sanitària provocada per la covid-19]] [[317-00014/13]] Formula la pregunta al senyor Albert Batet, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Molt honorable presidenta, membres del Govern, diputades i diputats, no hi ha setmana que passi sense repressió. Des de l'última sessió, hem vist com el Tribunal de Cuentas ha començat a exigir desmesurades fiances, asfixiant l'economia d'algunes famílies, com ha denunciat el senyor Albert Royo, antic responsable del Diplocat. Des de Junts per Catalunya, tot el suport i tota la solidaritat. I perquè quedi clar, davant les mentides, les difamacions i les fake news del senyor Carrizosa, de Ciutadans, envers la militància de Junts, nosaltres patim la repressió junts, i tenim clar que només junts podem avançar i vèncer. Senyor vicepresident Aragonès, els experts diuen que la pandèmia ha entrat en fase de control a Catalunya. Sens dubte, el ritme de vacunació hi ha ajudat. Aquesta evolució positiva ha permès algunes decisions en aquests últims dies: aixecar restriccions de mobilitat, acabar amb el toc de queda, ampliar horaris de la restauració i començar a planificar l'obertura de l'oci nocturn. Amb tota la prudència, amb tota la precaució, comencem a veure la llum al final del túnel. Per això des de Junts per Catalunya considerem que és el moment de plantejar-nos la necessitat d'avaluar amb detall, amb rigor, amb transparència, la gestió de la crisi, amb totes les seves vessants. D'analitzar bé què s'ha fet, perquè s'han fet coses molt ben fetes; d'analitzar bé què cal millorar, perquè hi han moltes coses per millorar; d'aprendre d'allò que hauríem d'haver fet de forma diferent. Ahir mateix el premier britànic, el senyor Boris Johnson, es va comprometre a la Cambra dels Comuns a encarregar una auditoria pública i independent sobre la gestió de la pandèmia. Ahir mateix també es va fer públic un informe d'experts independents de l'OMS, en el qual es dictaminava, de forma inadequada –amb unes conclusions molt contundents– la resposta internacional al covid-19. Tenim el deure de retre comptes a la ciutadania, com fa l'Administració pública en una societat avançada. I per això, senyor Aragonès, voldríem saber, com a vicepresident, si ha valorat la possibilitat que el Govern encarregui una auditoria pública i independent, perquè tenim l'obligació de treure'n les lliçons pertinents, per una Administració solvent i eficaç que s'emmiralli en la república catalana que volem construir. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, com molt bé vostè deia, l'acceleració de la campanya de vacunació, l'efectivitat de les mesures preses pel Govern de Catalunya, la professionalitat dels treballadors en l'àmbit sanitari, dels serveis essencials i el compromís de la ciutadania han permès que comencem a albirar una llum a dins del túnel de la covid-19 i que, per tant, ens podem començar a aproximar a la sortida. Els descensos del nombre de contagis, el descens en el nombre de persones hospitalitzades, també a les UCIs, s'està produint d'una forma cada vegada més pronunciada i ho celebrem. Això és el que ha permès flexibilitzar algunes de les restriccions per tal de recuperar activitat econòmica i social, que s'havia mantingut, doncs, amb limitacions significatives en aquest any que portem de pandèmia. I, per tant, cal començar com més aviat millor la reconstrucció econòmica i social i passar de l'alliberament de les restriccions a una reconstrucció en què l'impuls de la Generalitat de Catalunya hi ha de tenir un element clau. I en aquest sentit el Govern –aquest Govern en funcions, però també el Govern de la passada legislatura– ha actuat sempre amb transparència, amb voluntat de facilitar les dades. De fet, vull recordar que vam ser els primers en situar les dades sobre les defuncions a causa de la covid-19 a partir de les dades de funeràries i que altres administracions o el Govern de l'Estat ho han acabat fent molts mesos més tard. I, per tant, activarem tot el que són els mecanismes de transparència necessaris per poder fer les avaluacions que facin falta. Però per això cal una cosa. Crec que és important. Per això, el que cal és poder sortir de la situació d'un govern en funcions i que, per tant, pugui haver-hi un govern amb totes les capacitats que pugui no només facilitar tot el que és el retiment de comptes, sinó que pugui també avançar en la reconstrucció econòmica i social. I coincideixo amb vostè amb un dels elements que ha explicat al principi. Malgrat que estem superant la pandèmia, cal també superar la repressió que es manté. I des d'aquí tot el suport a totes les persones represaliades avui pel Tribunal de Cuentas o per la fiscalia i també, evidentment, estarem al seu costat, perquè la solució al conflicte polític que tenim és l'autodeterminació i l'amnistia. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president, a respondre oralment en Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les limitacions del Govern en funcions i la urgència de formar-ne un de nou]] [[317-00013/13]] Formula la pregunta el senyor Josep Maria Jové, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Vicepresident, serà difícil intervenir avui en aquest Ple i abstreure's del context polític en què vivim. No farem veure que aquest compte enrere que tenim a sobre no impacta també sobre el dia a dia del Parlament i sobre una legislatura que no acaba d'arrencar. Avui voldríem preguntar-li per la reactivació econòmica, per les mesures de suport a la ciutadania tan necessàries i urgents per poder pal·liar la catàstrofe del coronavirus en la salut, en l'economia, en les condicions de vida i també en la nostra democràcia. Voldríem preguntar-li pel dia a dia i aquest mentrestant tossut i difícil, però alhora tan vital per ajudar la gent –per cert, això també implicaria parlar d'aprovar uns pressupostos que tal com estem avui semblen malauradament inabastables. Voldríem, així mateix, preguntar-li per les inajornables polítiques públiques a implementar que ens han de permetre sortir d'aquesta crisi amb una transformació de model econòmic i social en el que vivim, perquè les crisis que patim no les tornin a pagar els de sempre. Voldríem preguntar, vicepresident, també per l'estratègia i el seu compromís i el del Govern que hauria de presidir per la república, aquest objectiu irrenunciable que volem per justícia social. Voldríem preguntar per tot això i ens agradaria poder-ho debatre i passar de les paraules a les concrecions, però no ho podem fer realitat, perquè no tenim un govern amb funcions plenes i ja fa més de dos-cents dies. I ja fa més de vuitanta dies que es manté el país en la incertesa i la provisionalitat. En el fer i desfer com si res, en dir avui i desdir-se'n l'endemà. És frustrant i manté el país en la incomprensió absoluta. Estem davant d'una emergència nacional i social. Per això, insistim tant en la necessitat de fer un govern i fer-lo ja, perquè al mateix temps estem davant d'una oportunitat històrica, la que ens brinda la majoria de setanta-quatre diputats i diputades independentistes i el 52 per cent del vot popular. No podem malbaratar-los. Per això, celebrem que ahir es produís un desgel per desencallar la investidura. Sembla que ara sí –ara sí–, ara tothom s'ha conjurat en allunyar l'ombra d'unes eleccions que no ajuden a ningú, perquè el que ajuda és avançar i fer-ho ja. I investir i tenir govern ja. Per això, li preguntem, vicepresident, com de lligat de mans està el Govern sense poder exercir amb funcions plenes? Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Moltes gràcies, senyor diputat. Un govern en funcions té unes limitacions molt clares. La primera d'elles és que no pot presentar projectes de llei en aquest Parlament i la necessitat de que pugui haver-hi una agenda legislativa per avançar en la modernització del país, en aquesta transformació que es necessita en aquesta reconstrucció econòmica i social, aquesta necessitat hem de poder-la assolir amb un nou govern que es pugui posar en marxa ja. Un govern en funcions tampoc pot presentar pressupostos i, per tant, l'eina més important durant tot un exercici, durant tot un any per portar a terme polítiques públiques i per, al final, concretar en recursos disponibles el que són les mesures que aquest Parlament aprova per millorar les condicions de vida de la ciutadania. Per tant, és una necessitat que pugui haver-hi una investidura al més aviat possible que posi el país en marxa de nou. En aquests més de 220 dies de govern en funcions, hem estat fent una tasca i crec que una tasca que valoro positivament, sobretot per tapar les hemorràgies, les urgències, que això sí que ho pot fer un govern en funcions. Ho hem fet, per exemple, amb les mesures de suport als sectors socials i econòmics afectats per la covid, situant-nos clarament en els capdavanters des del punt de vista de les comunitats autònomes, multiplicant per tres la mitjana d'ajudes que s'han fet a tot l'Estat, Catalunya la multiplica per tres. De fet, gairebé el 50 per cent de les ajudes que les comunitats autònomes han donat als sectors afectats per la pandèmia són fetes per la Generalitat de Catalunya. Per tant, hem pogut parar l'hemorràgia, però ara no només es tracta d'això, es tracta de reconstruir el país i, per això, es necessita tot l'impuls. I, per tant, és més necessari que mai –més necessari que mai– que es pugui produir una investidura i que el Govern es pugui posar a funcionar amb tota la velocitat, amb totes les eines i amb tota l'energia. I aquí jo hi estic totalment compromès. He estat treballant, des del mateix 14 de febrer, per poder arribar a consensos, per poder arribar a consensos amb una àmplia majoria parlamentària, que existeix en aquest Parlament. I crec que hauríem de fer una reflexió, aquesta majoria parlamentària àmplia, de tots aquells que defensem la llibertat dels presos polítics i el retorn dels exiliats, que defensem el dret a decidir de Catalunya i una reconstrucció econòmica i social per al benestar a la ciutadania, no hauríem de desaprofitar aquesta oportunitat. Jo ho seguiré intentant, perquè estic convençut que és possible. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, a respondre oralment en Ple sobre la situació política. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la necessitat de formar un nou govern amb plena capacitat d'actuació]] [[317-00015/13]] Formula la pregunta el senyor Salvador Illa, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor vicepresident, en funcions de president, el dijous 29 d'abril, en el curs de la primera sessió de control d'aquesta tretzena legislatura, vaig tenir ocasió de recordar-li que, dels ja avui més de catorze mesos des de que l'Organització Mundial de la Salut va sancionar l'inici de la pandèmia, Catalunya porta gairebé la meitat del temps amb un govern en funcions. Quan més falta fa tenir un govern amb plena capacitat d'actuació, més irrellevant i inoperant és el Govern de la Generalitat. Vostè mateix acaba de reconèixer ara, en la resposta que donava al diputat senyor Jové, les limitacions d'un govern en funcions. Quinze dies després, som allà mateix, senyor Aragonès. I demà farà tres mesos que els catalans van votar. Em veig en l'obligació de reiterar-li la pregunta que li vaig fer: senyor Aragonès, què pensa vostè fer?, si és que pensa fer alguna cosa. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Pere Aragonès, vicepresident del Govern.
Senyor Illa, les investidures no cauen del cel. Vostè pot estar mirant el cel esperant que li plogui alguna cosa. S'han de batallar i buscar consensos. Jo és el que estic treballant de fer des de la mateixa nit del 14 de febrer. I he interpel·lat una àmplia majoria. I torno a interpel·lar aquesta àmplia majoria. Mirin els diputats que voldrien veure derrotats aquells que defensem el dret a l'autodeterminació i l'amnistia, que no voldrien que es portés a terme una reconstrucció econòmica i social. Avui hi ha una part d'aquests d'aquesta cambra que representen aquests diputats del bloqueig, de la no solució. Mirin com somriuen per sota la mascareta, com se'ls nota el somriure, com volen estar esperant asseguts que aquesta majoria no sigui capaç de fer-se efectiva. Per tant, jo crec que no hem de donar aquesta satisfacció, sinó que la satisfacció l'hem de donar a la ciutadania, que espera des de fa més de 220 dies que aquest Govern es posi a caminar, que hi hagi un nou govern que pugui donar solucions a tota la ciutadania d'aquest país. Jo estic convençut que així serà si tots hi posem de la nostra part. Jo ho porto fent de la mateixa nit del 14 de febrer, i tenim uns dies per davant per fer-ho possible. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
Gràcies, senyora presidenta. Sort que havien d'anar de pressa, senyor Aragonès. Miri, potser jo puc ajudar amb dos suggeriments, que són al mateix temps dues peticions. No és temps de vetos –primer suggeriment– ni d'exclusions, senyor Aragonès. És temps de sumar, és temps de consensuar, és temps de treballar plegats per desvetllar les energies del país i acabar de vèncer el virus. Aixequi el veto que va posar a la socialdemocràcia a Catalunya, inèdit a Europa. Catalunya és Catalunya de tots, és plural, és diversa. Respectem-nos tots. No té cap sentit que posi un veto al primer partit de Catalunya en aquest moment, segons van decidir els catalans. Anem tots junts, sense retrets i sense vetos. Primer suggeriment. Segon suggeriment, senyor Aragonès. Amb tot el respecte que li tinc personal i polític –tot el respecte que li tinc personal i polític–, vostè ha tingut un suport molt important a les darreres eleccions i el seu és un partit..., representa vostè un partit molt rellevant a Catalunya. Però, miri, vostè ho ha intentat i almenys fins a dia d'avui no se n'ha sortit. Ho ha provat dues vegades: el 26 de març i el 30 de març. Crec que no és gens estrany demanar que qui va guanyar les eleccions, perquè els catalans van donar més vots a la candidatura que jo represento, pugui intentar una investidura. Faci's al costat, permeti, ja que vostè no se n'ha sortit i queden tretze dies per arribar al límit del 26 de maig, que qui va guanyar les eleccions i va obtenir la confiança dels catalans intenti articular un govern d'esquerres, progressista, que sense retrets aglutini les energies que avui Catalunya necessita per sortir endavant per anar a l'ofensiva i per defensar un model de Catalunya i d'Espanya diferent al que hem viscut aquests darrers anys. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Moltes gràcies. Senyor Illa, miri, les forces polítiques tenen llibertat per poder determinar amb qui fan els pactes, i això no es diu ni vetos ni històries. [[Remor de veus.]] Per tant, tenen llibertat amb qui fan els pactes. I el que s'ha de fer és intentar buscar acords. Jo porto des del 14 de febrer intentant buscar acords. Vostè fa com aquell que està assegut en un banc esperant a veure que li passi per davant la història. Llavors intentar-se aprofitar de que els altres no se'n surten. Doncs, miri, crec que no se'n sortirà –crec que no se'n sortirà. Vostè em demana que jo faci un pas al costat. Doncs no, no faré un pas al costat. Defensaré la meva candidatura a la presidència de la Generalitat, perquè..., no per mi, sinó pel que representa el resultat del 14 de febrer, que és l'oportunitat de fer una reconstrucció econòmica i social d'aquest país en clau verda, feminista, progressista, amb una nova manera de governar, basada en la negociació i el diàleg, però també amb tota la determinació de que el nostre objectiu de la independència d'aquest país, de la república catalana és el millor que li pot passar i de defensar-ho sempre arreu, amb el civisme i amb la democràcia que sempre –sempre– han caracteritzat aquest moviment. I, per tant, senyor Illa, segueixi-ho dient les vegades que faci falta; jo no faré un pas al costat, perquè el projecte d'Esquerra Republicana en noranta anys d'història mai ha fet un pas al costat i menys el farà ara. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, passem ara al següent punt de l'ordre del dia. [[Comunicació al Ple de la composició de les meses de les comissions (art. 49.2 del Reglament)]] Comunicació al Ple de la composició de les meses de les comissions. Com saben, el proppassat divendres, 7 de maig, es van constituir les meses de la Comissió de l'Estatut dels Diputats, de les comissions del Síndic de Greuges, de la Sindicatura de Comptes i del Control de l'Actuació de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. De conformitat amb l'article 49.2 del Reglament, i una vegada elegides les meses de les comissions, la seva composició ha de ser comunicada al Ple. La composició i elecció dels membres de les meses de les comissions esmentades està inclosa al dossier del Ple, que ha estat distribuït a l'entrada d'aquest hemicicle. Els prego, doncs, que se m'eximeixi de la seva lectura. [[Pausa.]] Si això és possible, si ho aproven tots els diputats, acompliríem el que estableix l'article 49.2 del Reglament. I passaríem al proper punt de l'ordre del dia. [[Propostes de resolució]] [[250-00008/13 i 252-00002/13]] El tercer punt de l'ordre del dia és la proposta de resolució sobre el compromís per una Catalunya de drets i llibertats, diversa i cohesionada. Abans de començar el debat, els faig avinent que, tal com es va acordar en la darrera Junta de Portaveus, substanciarem conjuntament el debat d'aquesta proposta de resolució, que va ser presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, d'En Comú Podem, de Junts per Catalunya i el Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, amb la proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural a Catalunya, que es correspon amb el quart punt de l'ordre del dia i que va ser presentada pels mateixos quatre grups parlamentaris esmentats. Per tant, en primer lloc intervindran els grups parlamentaris proposants, per un temps màxim de dotze minuts cadascun, tal com també es va acordar. Per tant, té ara la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya, el senyor Pau Morales.
Bé. Moltes gràcies, molt honorable presidenta. Honorable vicepresident, honorables consellers i conselleres, senyors diputats i diputades, companys de premsa i la ciutadania que avui ens està escoltant, voldria començar aquesta primera intervenció que faig com a diputat del Jovent Republicà enviant una salutació als estudiants universitaris i de secundària que en aquests mateixos moments es mobilitzen per les demandes educatives i davant l'emergència juvenil que vivim. I faig la salutació amb el desig que de forma imminent pugui haver-hi un nou govern republicà que reculli les demandes del carrer. Avui portem a consideració del Parlament de Catalunya un pacte democràtic de drets i llibertats per una Catalunya diversa i cohesionada. Ho fem amb l'orgull de saber que no és una proposta que surti de l'atzar, sinó que s'empelta en una llarga tradició, en un llarg bagatge de radicalitat democràtica i de compromís envers la cultura de la pau, el respecte i la diversitat, que han sigut sempre motor de progrés al nostre país. Pot semblar que amb la intervenció que malauradament hem hagut de sentir fa uns minuts i que des del Grup Republicà rebutgem de forma frontal..., que no cal, que no calgui ja explicar els motius pels quals cal renovar aquest pacte democràtic. Però intentaré fer-ho. Al nostre parer cal renovar i situar la consideració dels diputats i diputades ara, a les portes d'una crisi social i econòmica derivada d'una pandèmia que ens ha posat al davant un mirall com a societat; ara que no cessa la crisi democràtica i de regressió de drets que veiem cada dia a la nostra societat; ara que el 14-F haurà marcat, malauradament, la data de la irrupció d'una extrema dreta desacomplexada a la cambra catalana. Aquest ampli pacte democràtic no és tan sols una reacció a un moment puntual, ni un acord d'inici de legislatura, sinó que recull el testimoni, també, de la feina feta en aquest Parlament i en el Govern els darrers anys per travar grans consensos davant d'aquells que volen fer dels discursos d'odi la base de la seva acció política. Així va ser el 2008, quan es va signar el pacte nacional per la immigració, valorant la diversitat, definint un espai de cohesió i una cultura pública comuna. Així va ser també el 2019, quan tots els partits amb representació parlamentària van signar un primer acord, unànime, per tenir un debat responsable davant dels fenòmens migratoris i del racisme i la xenofòbia. Cal renovar-lo. I cal renovar-lo, també, per protegir alguns consensos d'aquesta cambra, com el pla d'igualtat del Parlament, o aconseguir que aquest Parlament pugui tornar a fer declaracions institucionals, que estem veient que no és possible, malauradament, pel veto de l'extrema dreta. Així és, també, un compromís que veiem cada dia als carrers del nostre país en forma de solidaritat i suport mutu, des d'innombrables espais d'autoorganització, des de moviments socials, des d'entitats i des de les institucions, especialment d'aquelles que estan més a peu de carrer: els ajuntaments. Així és també aquest compromís antifeixista que es mostra en el debat d'idees que hi ha al si de la nostra societat, on els feminismes i les reivindicacions més emergents del col·lectiu LGTBI, cada cop són més majoritàries, i arraconaran –ho faran– el racisme, l'LGTBIfòbia. Una menció, la lluita contra l'LGTBIfòbia, que fem amb especial força avui, a les portes d'un nou 17 de maig, que hem de reivindicar més que mai. Així és també quan posem al centre l'educació i la cultura, enteses en la seva globalitat, que volem que impregnin tots els àmbits de la nostra societat per no donar cap espai a l'obscurantisme. Però aquesta tradició antifeixista no ve només dels darrers anys. I els republicans ho sabem bé. Perquè el bagatge de lluita per la llibertat i la democràcia front a l'autoritarisme és també motiu pel qual ara fa noranta anys es fundava Esquerra Republicana. I això també ens fa tenir ben present l'amarg resultat de la derrota davant la barbàrie, que a Catalunya es va saldar amb l'assassinat del president Lluís Companys, únic president democràtic d'Europa Occidental assassinat a mans del feixisme, com a símbol de tants represaliats que, des d'aquí, des de Catalunya, ara intentem rescatar de l'oblit de les cunetes. I alerta, perquè la nostra no és una trajectòria de derrotes, sinó de lluita, d'una lluita que fem aquí, però la fem amb consciència de gènere humà, amb fraternitat universal. Pels republicans mai serà bona notícia l'ascens de l'extrema dreta enlloc. [[Aplaudiments.]] Sempre en els republicans hi trobaran un aliat incondicional tots aquells que lluitin per la llibertat, per la democràcia i pels drets de totes les persones. Així som. Així ho apliquem. Nosaltres tenim l'orgull de tenir com a referents persones que s'han hagut d'asseure davant del banc dels acusats per haver defensat el dret de Catalunya a decidir el seu propi futur l'U d'Octubre. Nosaltres, afortunadament, no diem..., i no som, no podem ser companys d'aquells que s'asseien a l'altra banda, no?, com a acusació popular en aquest judici. Un fet diferencial que mostra la doble vara de mesurar de l'Estat espanyol davant de les idees d'extrema dreta. Un fet diferencial que ens permet entendre també el creixement fulgurant, la banalització i la normalització tan ràpida de l'extrema dreta en aquest cicle polític. Amb aquestes resolucions, avui volem certificar que al Parlament de Catalunya això no serà així. Volem certificar que no podran amb la nostra societat. I no podran perquè avui reivindiquem aquesta cambra com un espai de llibertat, de defensa dels drets humans, de totes les persones. Perquè avui una amplíssima majoria de diputats i diputades expressaran el seu sentir unànime, que és el sentir d'una societat que vol lluny els discursos d'odi. I que els combatran, amb dades, amb dades però també amb consciència, i amb la serenitat que no podran dividir-nos, que no podran marcar-nos el ritme, que els joves, les dones, el col·lectiu LGTBI, les persones migrades, tots aquells que lluiten pels drets i les llibertats som molts més, i volem ser protagonistes en peu d'igualtat del present i futur de la nostra societat. Avui proposem dues resolucions per reforçar i enfortir els consensos de país, que estarien amenaçats per la irrupció de l'extrema dreta. I per començar a construir junts una nova societat més justa, més lliure, més republicana i d'oportunitats per tothom. I és per això que una d'elles és la proposta de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural, que a jutjar pel que hem hagut de sentir avui cal i és més necessària que mai. Perquè sabem que només desterrarem l'odi si paral·lelament aconseguim la igualtat de drets civils, polítics i socials per totes les persones que viuen a Catalunya, al marge del seu origen o condició, i que els republicans sí que considerem ciutadans i ciutadanes. I per això seguim exigint, també des d'aquí, un consens de la nostra societat: la derogació de la llei d'estrangeria, perquè ja n'hi ha prou. [[Aplaudiments.]] Amb aquestes resolucions, també reivindiquem la necessitat de millorar cada dia nosaltres mateixos. Perquè ningú a Catalunya tingui cap dubte que la política és una eina abocada al servei de la ciutadania, la millor eina per la democràcia, i l'única eina per aquells que no tenen poder o privilegis adquirits. Avui, ens hem de mirar als ulls i preguntar-nos què podem fer millor perquè ningú pugui tenir cap dubte d'això. Hem de tenir clar que la decepció ciutadana envers la política, la por davant la incertesa i la precarietat, és l'adob que fa créixer la llavor de la intolerància i de l'autoritarisme. Davant dels que volen dividir-nos i sembrar la por i l'odi a la nostra societat, calen acords amplis. I és per això que us demano el vot a favor d'aquestes propostes de resolució que fem Esquerra Republicana, Junts per Catalunya, la CUP i En Comú Podem; unes propostes que hem treballat al llarg de diverses reunions i on també voldríem que s'hi sumés el PSC, allà on ja hi era. Perquè nosaltres, davant del feixisme, hi serem sempre, alçant un mur de drets i llibertats. I creiem que no s'hi valen mitges tintes ni escudar-se en subterfugis. I acabo. No se'n sortiran. Tenim per endavant reptes immensos. Si ens hem pogut posar d'acord per plantar-nos davant l'extrema dreta és imperiós i ens hem de poder posar d'acord per fer possible una Generalitat republicana que sigui l'antítesi de tot aquest discurs que vol dividir el país, que vol trencar la nostra societat i que vol acabar amb els drets i llibertats de les majories. Perquè cal alternativa, cal horitzó, cal poder donar resposta i solucions sobre la taula. Recordem avui que si l'extrema dreta és la tercera força al Congrés dels Diputats, malauradament també és a causa d'una repetició electoral frívola i absurda. Cal dir-li a cada ciutadà de cada racó, poble o barri del nostre país que són dels nostres, que comptem amb tothom per avançar cap a la Catalunya del futur i que ho demostrarem estant al seu costat, al costat de la gent davant dels reptes i davant les incerteses del present. Avui també tots aquests ciutadans i ciutadanes volen que els seus diputats i diputades estiguin tots al mateix costat, al costat de la ciutadania de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la senyora Aurora Madaula.
Gràcies, presidenta. Moltes gràcies. Avui som aquí per presentar una proposta de resolució sobre el compromís per una Catalunya dels drets i les llibertats, diversa i cohesionada, i una proposta d'una creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural a Catalunya. I si els dic la veritat, m'agradaria no estar aquí defensant aquestes dues propostes, no haver d'estar defensant aquestes dues propostes, perquè això voldria dir que a Catalunya encara segueixen plens els drets i les llibertats i que aquests no estan en perill, però fa massa temps que no és així. Els independentistes hem vist com es vulneraven els nostres drets civils i polítics, però no només, perquè aquest perill s'ha accentuat amb l'entrada al Parlament de forces polítiques netament, clara i clara, contràries a aquests principis democràtics, si bé és cert que aquestes actituds ja havien estat utilitzades per l'extrema dreta, com l'exaltació de les formes parlamentàries, l'atac constant a les institucions i els mitjans de comunicació, l'ús de les mentides, aquelles fake news, com a mantra i com a eina de discurs habitual per crear falsos estats d'opinió..., ja havien estat utilitzats, aquests elements, per altres grups d'aquest Parlament, per tant, ja els coneixem, però és que ara és evident que hi ha un canvi important amb l'entrada, com he comentat ja, de forces que atien discursos d'odi, banalitzen el franquisme i estigmatitzem col·lectius, com acabem d'observar ara mateix en el torn de sessió de control al Govern, malauradament. És veritat que davant d'aquesta nova amenaça a la nostra democràcia s'ha obert un debat de com afrontar aquesta amenaça. És un debat perquè aquesta amenaça a la nostra democràcia posa en perill la debilitat..., encara debilita més les nostres institucions. Però nosaltres vam creure que no podíem restar sense fer res; restar sense fer res no era l'opció. El debat sobre què s'ha de fer per frenar l'extrema dreta i quines són les receptes que millor funcionen és obert –és obert–, ningú té la millor recepta, ningú sap com acabar realment amb l'extrema dreta, però normalitzar els actors polítics, ignorar les amenaces socials, blanquejar els atacs cap a les dones o les discriminacions cap al col·lectiu LGTBI no era la resposta que volem i que creiem que hem de donar. Hem tingut contactes amb altres grups parlamentaris arreu d'Europa, per exemple amb el Die Linke alemany, i hi hem estat en contacte per poder bastir una estratègia coincident, una estratègia col·lectiva, perquè tots coincidien a dir que, davant el problema, davant d'un problema com aquest, que no només afecta les institucions sinó que afecta també la societat, la gent, el país, no podem fer com si res, no podem mirar cap a una altra banda. És veritat que no és un fenomen local, és un fenomen global, on l'ascens de l'extrema dreta ha posat en evidència la crisi de la socialdemocràcia i fins i tot la crisi dels valors democràtics que ells qüestionen. No és re nou, ja ho hem vist a Europa, però no hi volem tornar. L'extrema dreta creix quan no se la combat, i nosaltres estem aquí per lluitar contra l'extrema dreta, per combatre-la. Creix quan no es respon als seus atacs, quan es normalitza la seva activitat parlamentària o quan es pacta i s'accepten vots de l'extrema dreta per objectius polítics. L'Estat espanyol és un terreny adobat per al creixement de l'extrema dreta. El 1975 el dictador Francisco Franco, d'arrels feixistes i d'extrema dreta, va morir al llit, però els franquistes no van morir; els franquistes encara segueixen al seu lloc. Ens varen voler fer creure que hi havia una transició modèlica, una transició pacífica i modèlica que havia acabat amb el franquisme. Però resulta que va ser un pacte, un pacte..., massa cops he citat aquí, en aquest hemicicle, el llibre La transición sangrienta, de Mariano Sánchez Soler, que els torno a recomanar, perquè vegin que no va ser una transició pacífica, però tampoc va ser una transició modèlica. Perquè resulta que el franquisme encara perviu i viu a les institucions espanyoles. El 2017, Stéphane Michonneau, professor d'història contemporània, afirmava que els adeptes del franquisme encara no han desaparegut del tot; els adeptes al franquisme encara no han desaparegut del tot a la democràcia espanyola. I també deia que la memòria del franquisme, d'alguna manera, encara es viu. Michonneau indica que l'Estat, el règim de la Transició, no ho ha resolt. Tot i que afegeix que els catalans sí que vam fer front al franquisme d'una manera molt més evident i d'una manera molt més ràpida que la resta de l'Estat espanyol, que l'Estat espanyol, afirmava que no s'havien corregit i que el franquisme pervivia, aquest franquisme que en diem «el franquisme sociològic, però també el franquisme institucional, que, com hem vist, perviu. Ara ho ha citat el meu company d'Esquerra Republicana, però no és gaire normal que en un tribunal hi hagi l'acusació particular i que l'acusació particular sigui un partit d'extrema dreta. No és gaire normal i no ho podem normalitzar. De veritat, no creiem que ens haguem de quedar de braços plegats veient com moviments polítics que es consideren hereus d'aquest règim, del franquisme, penetren en les nostres institucions per destruir-les, i fins i tot ens fan velades advertències, que semblen amenaces, com la que hem sentit aquest matí aquí mateix: «Si anem a eleccions, serem encara més. A mi m'ha semblat una amenaça. Exactament, això és el que va passar al Congreso de los Diputados espanyol, quan van anar a eleccions, perquè la seva estratègia va ser normalitzar-los, acceptar els seus vots, signar propostes amb ells. Van tornar reforçats. Per això deia que al Parlament de Catalunya vam voler apostar per una estratègia diferent, per un cordó democràtic, perquè les forces democràtiques volíem protegir-nos, protegir la igualtat de drets i la llibertat de Catalunya, i per aquest motiu des de l'endemà de les eleccions vam començar a treballar en un grup informal però molt seriós per treballar per frenar aquesta entrada de l'extrema dreta al Parlament de Catalunya. Vam aconseguir un acord, un acord per un parlament compromès amb la democràcia, els drets i la diversitat, per tal que el Parlament de Catalunya vetlli plenament pel compliment d'aquest compromís en el seu si i en el seu si no tinguin actituds racistes, LGTBIfòbiques, autoritàries ni masclistes, del que es deriven aquestes PRs que avui proposem. En aquestes propostes, que tenen com a objectiu blindar el Parlament davant els discursos d'odi i les apologies de la discriminació, considerem imprescindible impulsar la reforma del Reglament del Parlament per tal que es reforci el compromís i s'apliquin sancions quan algun diputat de la cambra no accepti aquest compromís. Però és que la reforma del Parlament la trobem absolutament necessària i molt normal. Som el poder legislatiu. Ens dediquem a elaborar lleis i a modificar-les per adaptar-les a les noves situacions. Per això no podem acceptar l'esmena del Grup dels Socialistes que pretén eliminar la voluntat de la reforma i de modificar el Reglament. Creiem que és absolutament necessària, aquesta modificació. Però és que actualment ja hi ha diputats que s'han negat a comprometre's contra la discriminació i l'assetjament psicològic o sexual en el moment d'assumir l'acta. S'ho imaginen? Doncs hi ha diputats, onze diputats, que s'han negat a comprometre's contra la discriminació i l'assetjament psicològic o sexual. Aquesta va ser una de les mesures del pla de diversitat aprovades en l'anterior legislatura. I ja es preveia que s'hauria de modificar el Reglament del Parlament per aplicar sancions, perquè ja es preveia que hi hauria casos en els que no s'acceptaria aquest compromís. Però què podem esperar de qui nega la violència masclista, dels que fan retirar ajudes a les entitats que defensen els drets sexuals i reproductius a Andalusia o dels que imposen el pin parental a les escoles? Clar que això no ho podrien haver fet sense la complicitat d'altres forces parlamentàries a altres parlaments amb els que ells treballen. Per això, nosaltres instem el nostre Govern de la Generalitat a que no faci com altres governs, que no ho faci; que tinguem un govern de la Generalitat, en un futur una república catalana antifeixista, que reprodueixi els criteris acordats en aquesta resolució i que no faci com aquells governs que miren cap a un altre costat mentre a Europa creixen zones lliures d'homosexuals, on es penalitza l'avortament, on s'organitzen autobusos per fer fora del país la gent d'ètnia gitana o creixen els nombres de metges que esgrimeixen l'objecció de consciència per no practicar avortaments o facilitar mètodes anticonceptius. Nosaltres volem que el nostre Govern de la Generalitat, i en un futur un govern de la Generalitat republicana, independent i antifeixista, vetlli pels drets i les llibertats de tots els ciutadans de Catalunya. Per la nostra part, nosaltres ens comprometem a seguir treballant, des de la comissió d'estudi que proposem crear, per elaborar una diagnosi compartida sobre la discriminació racial, institucional i estructural en tots els àmbits rellevants, tant públics com privats. Sabem que només amb la constància i el treball continu, així com l'avaluació acurada de les actuacions que es donen tant en l'àmbit públic com en l'àmbit privat, serem capaços de frenar l'accés de l'extrema dreta, l'ascens de la discriminació i els discursos d'odi tant a les institucions com a la societat. Per això, lamentem que haguem de rebre lliçons d'alguns grups que s'han dedicat a alimentar aquests discursos d'odi. Lliçons a nosaltres, que patim la vulneració dels nostres drets civils i polítics, cap ni una. Els polítics fem política per les persones, pel seu benestar, per garantir els seus drets. Els símbols són importants, els símbols són molt importants, però la política no només és simbòlica; per això ens comprometem a fer els canvis i a supervisar-los. Però cal que assumim que les nostres accions també tenen conseqüències a la societat i que, si el nostre discurs o els nostres gestos inciten a la violència, estem donant un mal exemple a la societat. Som responsables i hem de lluitar per frenar l'avenç de l'extrema dreta amb més democràcia, més igualtat, més diversitat i més drets. I no puc acabar sense citar Bertolt Brecht, un dramaturg compromès amb la democràcia que va ser perseguit per Hitler i va haver de fugir a l'exili. Ell deia: «Hi ha persones que lluiten un dia, i són bones. N'hi ha d'altres que lluiten un any, i són millors. N'hi ha que lluiten molts anys, i són molt bones. Però n'hi ha que lluiten tota la vida; aquestes són les imprescindibles. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyora Madaula. A continuació té la paraula, pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, aquestes propostes de resolució que venim a debatre avui tenen el seu origen en la proactivitat dels grups parlamentaris proposants –el nostre propi de la CUP, el grup dels comuns, el Grup de Junts i el Grup d'Esquerra Republicana– principalment per actuar amb contundència i fermesa davant de la perillositat de la divulgació de discursos intolerants i discursos d'odi en l'acció parlamentària. El Partit Socialista, que en principi també semblava estar compromès amb la defensa dels drets humans fins al punt de participar en la redacció i signar els deu punts de l'acord que són la base d'aquesta proposta de resolució, hem vist no només com recula de facto en la materialització d'aquest compromís, sinó també com busca subterfugis per evitar que prosperi la seva aplicació o, si més no, per evitar formar part d'aquest mur democràtic en defensa dels drets humans, però sense que es noti. Però la veritat és que es nota, i es nota molt. Mirin, nosaltres no juguem amb la defensa de la dignitat i la integritat de les persones ni de les comunitats a les que pertanyen. La CUP, com a organització manifestament antifeixista per definició i no per moda, hem tractat aquesta qüestió amb la centralitat i amb el respecte que es mereix, aïllant aquest compromís en defensa dels drets i les llibertats de qualsevol lògica partidista i altres picabaralles secundàries i absurdes quan estem parlant de vides en joc i de violació de drets fonamentals, com són, en aquest cas, el dret a l'honor, a la intimitat o a la pròpia imatge, o de béns jurídics protegits, com són la protecció a la joventut i a la infància; drets i béns que són especialment violats per aquests discursos d'odi i que necessiten compromís polític inequívoc. En aquest sentit, hem buscat el consens en un espai de treball comú que garanteixi la majoria àmplia en defensa dels drets humans que la defensa dels drets humans necessita i ens permeti dotar-nos de les eines imprescindibles per defensar la democràcia, els drets i la diversitat, inclosa, per descomptat, la modificació del Reglament quan s'escaigui, inclús si això ha significat, com ho ha fet, impulsar un text que per nosaltres és aigualit i de mínims, però amb el que totes les forces participants es senten identificades per poder-lo defensar i per poder-lo aplicar. Inclús si això ha significat –com ho ha fet– obrir un paraigües antifeixista en què s'han aixoplugat forces polítiques que quan governen apliquen repressió i autoritarisme, enviant mossos a desnonar famílies i àvies, com, per exemple, amb els cinc militants del moviment per l'habitatge que aquesta nit han sigut engarjolats en una venjança policial, en un intent de desmotivació del moviment; que envien mossos a buidar ulls dels joves que lluiten amb determinació per un futur destruït; desemparen menors a la seva sort; o tramen tremalls per, literalment, caçar persones en situació administrativa irregular i que després van a fer-se les fotos al CIE, davant, mentre per darrere el van omplint. I ho hem fet perquè entenem que el consens va d'això, va d'establir aquestes prioritats urgents i atendre-les. I que la perillositat de normalitzar la intolerància i els discursos d'odi en aquesta cambra no és una opció perquè hi ha vides en joc. I respecte a les esmenes del Partit Socialista. Realment ens agradaria haver-nos sorprès, però no. Hem vist i estem veient com per al Partit Socialista aquest compromís és flexible en funció dels interessos electorals, partidistes, tàctics o estratègics que convinguin aquí o que convinguin a Madrid. Però, com deia, era previsible i no ens sorprèn. No ens sorprèn que un partit que apuntala el règim del 78, perquè és règim del 78, i que juga amb la vida de les persones des de fa més de quaranta anys, ara ens intenti vendre que hi ha incompatibilitats legals, per no dir clarament que necessita aquests onze més sis més tres vots per desplegar el seu programa repressiu i asfixiant cap al poble de Catalunya, tal com ja fan des de Madrid i que, a sobre, anomenen «passar pàgina. Llavors, tot i entendre el sentit de la presentació de les esmenes, que no tenen un altre objectiu que posar pals a les rodes; tot i manifestar el vot contrari de la CUP a acceptar ni una sola coma per modificar un text del qual vostès mateixos han sigut partícips; tot i així, hem arribat a un consens per poder acceptar una de les esmenes. Per què? Perquè això va de la vida de la gent, perquè per defensar la vida de la gent calen consensos. Això no és cap broma. El discurs intolerant i el discurs d'odi constitueixen una amenaça real per als valors democràtics, l'estabilitat social i la pau. El discurs d'odi és qualsevol forma de comunicació que sigui un atac a una persona o comunitat per raons d'identitat, és a dir, sobre la base del que són, amb raó d'origen ètnic, de religió, de nacionalitat, d'ascendència, gènere o qualsevol altre factor identitari. Les repercussions dels discursos d'odi afecten nombrosos àmbits de l'Administració i d'actuació institucional i s'impregnen en la societat alimentant discriminacions i augmentant violències cada cop més explícites, com els apedregaments de centres de menors, els intents de crema de persones en situació de sensellarisme o les violacions en grup. Per tant, les institucions, en tant que garants dels drets de la població, tenen l'obligació de fer-hi front en tot moment per garantir la igualtat de tracte i la no discriminació. I, fins i tot, en el cas dels diputats i diputades d'aquest Parlament per imperatiu legal com indica el codi de conducta mateix, que ja hem hagut de fer servir avui per primera vegada. En moments de crisi és especialment important manifestar el compromís en defensa dels drets humans, perquè en moments de crisi les persones vulnerabilitzades pel sistema, que no vulnerables, les persones al marge, els residus de la societat, els altres, es converteixen en l'objectiu d'aquests discursos. I per què passa això? Perquè qui promou els discursos d'odi està al costat del benestant, de l'explotador, del cacic, si és que no ho és directament. I ho fa per mantenir aquesta jerarquia social de què es nodreix el seu poder. Perquè així, barallant-nos per les molles, no ens queden forces per lluitar contra el que ens ofega. La divisió de les classes populars en classes explotades i superexplotades és una de les principals eines d'apuntalament del sistema capitalista, heteropatriarcal i supremacista blanc. Especialment greu, la criminalització de la infància que emigra sola, creant en l'imaginari col·lectiu infants de primera i infants de segona. Amb aquest discurs s'abandona la lògica de protecció i s'abraça una lògica penal que, a més, genera situacions d'exclusió, de desigualtat i de violència, des dels atacs als centres de menors, que abans s'esmentaven, com la gestió mateixa d'aquests centres per part de les institucions. No pot ser que com a societat caminem cap al no punitivisme cap a la infància, cap a la inclusió de la salut psicoemocional dels infants a l'educació i que, alhora, s'exclogui els infants migrats d'aquesta mirada. Posar límits als discursos intolerants i als discursos d'odi també és cabdal per impulsar el progrés cap a una societat més justa, plural i cohesionada. Fer front als discursos intolerants i d'odi significa impedir que aquestes lògiques s'estenguin i degenerin en quelcom més perillós. Significa frenar la incitació a la discriminació, a l'hostilitat i a la violència. I sí, i tant que això implica acords i consensos, grans consensos de país, que garanteixin drets by any means necessary, per qualsevol mitjà necessari. I no ens confonguem ni amb la llibertat d'expressió ni amb la confrontació d'idees. Al Parlament s'ha de poder parlar de tot. El Parlament ha de ser un espai de confrontació d'idees i de diàleg. I per fer-ho cal emmarcar els límits de la llibertat d'expressió que ja estan emmarcats –per a qui li agradi aquest marc normatiu–, en la mateixa Constitució espanyola en el seu article 20.4. I estan ja interpretats en diverses sentències europees, que, bàsicament, el que venen a dir és que cal una interpretació restrictiva per prevenir abusos durs i que la inviolabilitat parlamentària ni és ni pot ser una empara ni una excusa per atacar a tort i a dret persones ni comunitats per raons identitàries com hem vist fa uns minuts. Ni tan sols al·legant qüestions de l'ordre públic –que es veu que és la moda–, perquè la llibertat d'expressió no empara quan hi ha un clar perill d'escalada de violència com és el cas dels discursos d'odi. Per tant, animem i cridem a totes les diputades de la cambra a que facin palès el seu compromís recolzant aquestes propostes de resolució en defensa dels drets humans i de la creació de l'estudi del racisme institucional i estructural, que reprèn la comissió d'estudi de la legislatura anterior, però amb més profunditat. Perquè des del moviment antiracista fa anys que veiem com les iniciatives polítiques i legislatives en matèria antiracista han estat marcades per aquesta visió reduccionista de circumscriure el racisme al fet migratori. És important entendre la dimensió del racisme més enllà de la situació administrativa. És important entendre l'estructuralitat i complexitat d'un problema que no només afecta les persones migrades, sinó també totes aquelles persones percebudes com a no blanques i, per tant, racialitzades com a inferiors; perquè recordem que la racialització és un acte, és un procés, és una acció que es fa, no és una definició. El poble gitano n'és un exemple claríssim: un poble que fa centenars d'anys que viu a Catalunya i que encara, avui dia, viu estigmatitzat, rebutjat o folkloritzat, en el millor dels casos, i sempre amb la invisibilització i apropiació de les seves aportacions a la societat catalana. És important entendre com el racisme té un component econòmic, sí, però també té un component de crueltat gratuïta basada en el rebuig al diferent que s'ha cuinat durant segles en les societats del nord global i que necessita reparació social i institucional en clau de defensa dels drets humans. I és important entendre com aquests elements es tradueixen finalment en aquest sistema capitalista, heteropatriarcal i supremacista que es sustenta sobre l'explotació de cossos radicalitzats, feminitzats i empobrits, que actua sota lògiques explotadores, colonials i utilitaristes. Per tant, proposem aquesta comissió d'estudi per entendre quina és l'afectació i el grau de mesures que cal aplicar transversalment en tota l'Administració pública i que permeti establir aquestes mesures per entomar la responsabilitat que les institucions catalanes tenen amb els diferents pobles i comunitats residents a Catalunya, i començar la reparació que amb tant de retard estem entomant. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Té ara la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada Jessica González. [[Pausa llarga.]]
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats; diputades. Impossible no estar nerviosa en la meva primera intervenció a l'hemicicle. A més a més, quan és un tema tan important, no només per mi, sinó per al meu grup parlamentari i, sobretot, per la gent a qui em dec, per la gent per qui estic aquí, com a dona migrada, llatinoamericana, afrodescendent, feminista, defensora de la perspectiva antiracista i intercultural crítica, i també inclou la diversitat religiosa. I aquí aprofito per felicitar la comunitat musulmana, per l'Eid Mubarak que comença a partir d'avui. I també aquests nervis i aquestes tripas que tinc ara mateix és perquè el meu país, Colòmbia, està vivint una situació que és producte de l'extrema dreta, d'un govern de fa dècades, en el qual l'extrema dreta porta no quinze dies només, sinó que porta anys assassinant joves, assassinant població afrodescendent, assassinant indígenes. Així que imagineu-vos la responsabilitat de dir tot el que cal dir i complementar els altres grups parlamentaris que hem consignat aquest treball, perquè es tractava no de parlar de mi, ni del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, sinó de tota una comunitat, d'aquesta gent que Eduardo Galeano anomenava «los nadies, no?, que són persones que estan als marges, però que alhora sostenim la vida mateixa. La primera proposta de resolució que hem presentat vol ratificar aquest compromís per una Catalunya de drets i llibertats, diversa i cohesionada, i la creació d'una comissió d'estudi també sobre racisme institucional i estructural. Evidentment, vull començar agraint tota la disposició dels grups parlamentaris sotasignats que hem treballat per aquest acord conjuntament i la disposició per trobar un consens malgrat les nostres diferències; un consens que anés molt més enllà de colors polítics, donant prioritat als valors democràtics, ratificant i reafirmant el compromís per un Parlament de Catalunya amb drets i llibertats i la diversitat inherent d'aquest país. Així com reconeixem aquest treball col·lectiu que s'ha engegat, malgrat els diferents posicionaments dels grups signants, és important també assenyalar que per tal de que un cordó democràtic en contra de formacions d'extrema dreta sigui encara més ampli i efectiu, què és el que ens interessa a tots, hauria d'haver comptat també amb la participació de formacions polítiques amb què també tenim distàncies ideològiques, tal com Ciutadans o el Partit Popular, que ni tan sols van plantejar-se seure a parlar, potser perquè l'extrema dreta ja estava continguda en les seves formacions fins fa pocs anys, o el Partit Socialista, que també va voler desmarcar-se de l'acord a l'últim moment. Perquè mentre fem cordons per trobar-nos els que ja estem d'acord i assenyalar les persones que no ho estan o les persones diferents, i no ens emplacem a treballar en un mur ampli i plural contra els que estan fora dels consensos democràtics, només servim per reforçar les posicions antidemocràtiques. Perquè això, i que quedi ben clar, aquest acord per no normalitzar la presència de les formacions d'extrema dreta al Parlament de Catalunya, no va de tots contra un, no va de sigles en concret: això va de combatre discursos d'odi vinguin d'on vinguin, i aquí ens incloem absolutament totes, perquè tots els grups parlamentaris tenim coses a treballar. I quan parlem de discursos d'odi –també ho aclarim– no parlem de sentir-nos ofeses, parlem d'idees basades en jerarquies i en idees de superioritat de grups de persones que pel seu color de pell, que per la seva expressió de gènere, que per la seva orientació sexual, religió o el que sigui, justifiquen accions d'odi o discriminació que es materialitzen en fets concrets i deplorables. I aquí podríem quedar-nos amb l'exemple, no? de denunciar els tirotejos a Noruega el 2011, quan Anders Breivik, un home neonazi militant d'un partit d'extrema dreta, va assassinar prop de vuitanta joves laboristes perquè, en la seva opinió, eren còmplices de la invasió europea. I seria prou còmode quedar-nos amb aquest tipus d'exemples. Però podem fer també memòria de l'onada d'atacs racistes que vam tenir el 2019 a centres de menors migrats sols a Canet de Mar, a Premià, a Castelldefels, i fa poques setmanes a Torredembarra, o l'intent de cremar viva una persona sense sostre al del Raval, o els atacs a l'Eva, la jove trans que va rebre una brutal pallissa a Barcelona, o el que denuncien entitats musulmanes sobre l'ús sistemàtic islamòfob que fa l'extrema dreta de l'islam i que és un atac al dret a la llibertat religiosa i que avui hem tingut, com sempre, exemples. Enfront del discurs d'odi o discursos d'odi com els d'aquesta extrema dreta rància, que el que vol és una democràcia més estreta on càpiga cada vegada menys gent, perquè no volen ni gent migrada, excepte si són de multinacionals estrangeres especuladores, evidentment, no volen el poble gitano, no volen persones LGTBI, no volen persones musulmanes, no volen feministes i el que volen és treure drets humans i dignitat a la població catalana. Davant aquesta proposta, nosaltres volem ampliar, nosaltres volem eixamplar la democràcia. Ampliant-la aconseguim drets precisament de la mà i al costat de tots aquests col·lectius que formen part del seu target polític i, per això, calen polítiques concretes, no només declaracions, ja que combatre formacions d'extrema dreta des d'institucions com el Parlament de Catalunya, comença per no mostrar-se indiferent ni legitimar ni normalitzar el creixement dels discursos d'odi. Però hem de dir que les denúncies genèriques, l'apel·lació institucional als valors democràtics en abstracte no són suficients. No ho són si en paral·lel no avancem en polítiques concretes que reverteixen la base d'aquest odi o, pitjor encara, que aprofundeixi en mesures que reforcen el mateix marc excloent. Un bon exemple són les polítiques migratòries, un racisme institucional que estigmatitza la població migrada i la presenta com un problema a través de polítiques concretes dissenyades i aplicades per les mateixes institucions que, en paral·lel, diuen escandalitzar-se, no?, perquè aquestes polítiques fan relació a uns valors no democràtics. Llavors aquí ens estem contradient tota l'estona i aquí no fem res. Per fer polítiques concretes també hem d'entendre com hem arribat fins aquí. Les meves companyes han fet, des de diferents llocs, recorreguts a nivell històrics, però també hem d'anomenar les polítiques neoliberals dels últims anys que estan precaritzant, dia rere dia, més i més gent, perquè la concentració de la riquesa cada vegada està en menys mans. Fins ara, la majoria de partits d'aquest hemicicle han optat per no confrontar el neoliberalisme i pel contrari reforçar-lo, deixant-nos uns serveis públics afeblits que hem patit durant una pandèmia. I això és un bon espai lliure perquè aquests discursos d'odi puguin continuar ampliant-se. Per això, ens hem d'emplaçar en qüestions concretes. Hem de treballar conjuntament, per exemple, perquè mai més hi hagi unes eleccions catalanes en les quals un milió les persones, repeteixo, un milió de persones que viuen aquí no tenen dret a vot. La negació d'un dret tan bàsic i tan fonamental, pilar de la democràcia representativa i un element bàsic del reconeixement com a persona, dona opcions, perdó, dona ales a opcions racistes i xenòfobes com les que tenim avui aquí. I no només de votar, sinó també de ser escollits i tenir unes administracions que ens representin a tots i a totes, tal com veiem que no passa, malauradament, en aquest Parlament. La creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural a Catalunya ve motivada ja a partir d'estudis que entitats com SOS Racisme o l'Observatori de les discriminacions, institucions com el Síndic de Greuges han denunciat reiteradament, tant en l'àmbit públic com en l'àmbit privat, des de dificultats per trobar allotjament fins a identificacions policials en funció del color de pell, traves per empadronar persones d'origen divers o sense domicili fix i conseqüents dificultats en el món dels serveis socials, sanitaris i educatius, entre d'altres. És per aquest motiu que es fa necessari no només estudiar, sinó sobretot reparar. No només som objecte d'estudi i no només estem parlant de persones migrades, sinó estem parlant també de reparació dels greuges que aquesta... aquest racisme institucional causa en la vida de les persones. Creiem que només si som capaços en els propers anys de pensar com replantejar el contracte social i les institucions, com abordar les possibles desigualtats i com dibuixar escenaris de futur que garanteixin el dret a l'habitatge, que blindin els serveis públics, que diversifiquin l'economia cap a un model més verd, feminista, amb una ocupació de qualitat i digna, una renda garantida ampliada a tothom que en realitat ho necessita, sense que es tinguin en compte els territoris de tota Catalunya, no només de la ciutat sinó de cada poble i de cada barri, només emplaçant-nos a treballar conjuntament per superar aquestes desigualtats serà possible sortir-nos-en. Des d'En Comú Podem som conscients que aturar l'odi no es fa només des de la institució ja que, de fet, ha estat la mateixa institució qui ha permès que l'extrema dreta estigui avui aquí. Hem de fer una estratègia conjunta que apel·li a la responsabilitat de mitjans de comunicació i també necessitem sobretot d'aquelles entitats, moviments socials i veïnals que treballen cada dia des del territori per dignificar la vida als nostres barris, fent-los més segurs i més lliures d'odi, perquè davant el seu racisme, la seva homofòbia, el seu masclisme, ens tindran juntes. I aquesta és una passa molt important. Però també diem que necessitem un compromès ja, que impulsi aquells canvis que necessitem. Després de més de vuitanta-cinc dies d'eleccions, seguim sense govern i aquesta desconnexió mental i de facto amb les necessitats del poble de Catalunya, que necessita més que mai sentir-se protegit, cuidat, es troba totalment desemparat amb espectacles mediàtics i negociacions marcades per xantatges i més del mateix. Combatre l'extrema dreta requereix construir la confiança i la comunitat en els nostres barris i els nostres pobles, però en lo concret, en la política important, la de debò, és la que es fa al territori i almenys a nosaltres des d'En Comú Podem hem vingut a política a ser útils. Així que us animem a votar a favor d'aquestes propostes i emplaçar-nos a tenir un Parlament a l'alçada dels catalans i catalanes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a la defensa de les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, presidenta. Consellers, conselleres, diputats i diputades, hem vist en el continent europeu tot tipus de barbàrie al llarg de la nostra història. Un pensaria que les lliçons de la Primera Guerra Mundial haurien estat apreses, però va ressorgir un nacionalisme a ultrança que ens va portar la barbàrie de la Segona Guerra Mundial. I un pensaria que les lliçons de la Segona Guerra Mundial i de la victòria de les democràcies..., dels aliats –perquè no tot eren democràcies–, dels aliats sobre el nazifeixisme haurien de conduir també a aprendre algunes lliçons històriques. I durant un temps va semblar que era així. Però un dels elements que jo recordo més en el meu procés de politització és la guerra dels Balcans, i, per tant, el retorn del genocidi i de la neteja ètnica al mateix cor d'Europa. Per tant, d'això també n'hauríem d'haver extret lliçons. I malgrat això, ens tornem a trobar en un moment en què els discursos d'odi, efectivament, floreixen i les polítiques que se segueixen en alguns països semblen alineades a donar una pàtina de respectabilitat, de legitimitat a aquests discursos d'odi. S'ha fet menció a les zones autoproclamades com a lliures de persones LGTBI, a Polònia. És un greu escàndol que això sigui així, i, efectivament, hauria de conduir a accions més determinades de la Unió Europea. Però hem vist moltes altres coses que semblen haver passat sota el radar. Hem vist grups de ciutadans voluntaris en escamots parapolicials patrullar a les fronteres de Bulgària, animats i animades pel discurs del Govern búlgar del moment a la caça del migrant, de la persona migrant. Hem vist un ministre de l'Interior, ja fa uns anys d'això, a Itàlia que animava a rebre a canonades les barques que arribaven amb persones migrades del nord d'Àfrica. Hem vist, també a Itàlia, com un govern de la dreta en aquell moment, que semblava no tan extrema comparada amb el que ara hem vist a Itàlia, però un govern que no es pot dir que celebrés, però tolerava que hi hagués ciutadans que, prenent-se la justícia per la seva mà o una concepció de la justícia per la seva mà, anaven a incendiar campaments gitanos als afores de les capitals italianes. Hem vist –se n'ha fet esment abans, i entengui que per mi no és un recurs fàcil, no?, i entenc que no ho ha dit amb aquesta intenció–, però hem vist l'assassinat de setanta joves socialdemòcrates laboristes a Utoya o l'assassinat de la diputada laborista Joe Cox per un partidari del Brexit, no?, que llançava proclames nacionalistes britàniques en el moment d'assassinar-la. Per cert, un petit excurs: és curiós que sempre que actua un terrorista d'extrema dreta, després se subratlli els suposats trastorns mentals d'aquesta persona com disminuint la gravetat i significació política o social d'aquests actes de terrorisme. És la forma concreta que pren el terrorisme d'extrema dreta: l'actuació d'un individu que no és tan solitari com es diu que actua en el marc d'un determinat context, d'uns determinats discursos emparat per una determinada protecció de qui entén el seu discurs, qui l'empara i qui el comparteix. Per tant, aquesta advertència també la volia fer, no?, respecte a les formes del terrorisme d'extrema dreta i que se l'ha de tractar com el que és, que és terrorisme d'extrema dreta. Hem vist els atacs incendiaris a centres de refugiats a Alemanya. Hem vist efectivament els apedregaments i els conflictes al voltant de centres de menors aquí a Catalunya. Hem vist moltes d'aquestes coses i no hi podem assistir passivament. No em volia deixar tampoc, perquè és menys conegut, però tant a Txèquia com a Eslovàquia hi ha un creixent antigitanisme i hi ha atacs també incendiaris contra cases de persones rom o sindhi. I crec que també val la pena mencionar-ho. Contra tot això, efectivament, cal aixecar un mur, sí, i també cal aplicar tota la intel·ligència política. Perquè els discursos d'odi, tot i que són molt característics, efectivament, de l'extrema dreta, que prova..., és oportunista, l'extrema dreta, prova d'aprofitar qualsevol ocasió per posar una falca i usar les contradiccions, els problemes econòmics i socials que travessa una societat per propulsar-se, per usar-los de trampolí, per propulsar-se al poder. Per cert, sempre en nom d'unes classes populars a les quals immediatament ignora si accedeix al poder; alguns ni tan sols dissimulen en els seus programes electorals, venen amb una marcada ideologia neoliberal. Però es posen les classes populars a la boca, excitant les seves pors, excitant una guerra del penúltim contra l'últim, mentre els qui remenen les cireres es freguen les mans. Però el discurs de l'odi no ve només de l'extrema dreta, pot venir d'altres idees polítiques. Ja abans n'he esmentat una: una certa concepció etnonacionalista, un nacionalisme a ultrança, també algunes posicions polítiques que a vegades s'identifiquen com l'extrema esquerra poden incórrer en discursos d'odi en el sentit de que hi hagi un emissor que té un grup diana i que incita altres a l'assetjament, la violència, la discriminació contra les persones que integren aquest grup diana, sigui per raons, diguem-ne, d'identitat, sigui per raons que tenen a veure amb la seva adscripció política, sindical, etcètera. I crec que hem, efectivament, de fer aquestes reflexions sense fer-nos retrets partidistes, eh? Hi havia una intervenció, la portaveu de la CUP en aquest debat, que deia: «Nosaltres hem procurat no fer retrets partidistes, espuris a l'hora, diguem-ne, d'abordar aquesta qüestió. I ha passat immediatament a continuació, sense solució de continuïtat, a fer-ne, no només al meu grup parlamentari, que ja hi estem més avesats, sinó també a altres grups d'aquesta cambra. No sembla la millor de les actituds. Mirin, hi ha una qüestió que té a veure amb les esmenes que nosaltres hem presentat. Eren dues: una era pràcticament d'estil, que entenc que és la que s'assumirà, i l'altra tenia a veure amb la necessitat de la reforma del Reglament o no. Deixin-me situar una qüestió, que és el nostre parer, abans d'explicar el contingut de la nostra esmena: nosaltres pensem que els consensos es construeixen; difícilment es dicten. I, per tant, aquest intent de disciplinar també retòricament el PSC a una determinada concepció de com s'ha de canviar el Reglament a base d'atacar-lo i acusar-lo de no sé quines connivències amb l'extrema dreta i no sé quins projectes polítics compartits amb l'extrema dreta, doncs, deixi'm que ho rebutgi de ple, que em sembli un recurs molt pobre i, certament, d'un partidisme espuri, quan estem parlant de coses tan serioses com aquestes de les que estem parlant. Nosaltres el que dèiem amb l'esmena més substantiva de les dues que plantejàvem és que crèiem que hi havia en el Reglament del Parlament de Catalunya i en el codi de conducta les eines suficients per combatre els discursos d'odi. Una altra cosa són els dos exemples concrets que s'han posat, que s'ha dit, diguem-ne, reformar el Reglament perquè no sigui necessària la unanimitat per a les declaracions institucionals i posar algun tipus de sanció a qui no vulgui subscriure determinats compromisos. D'això en podem parlar, però és que el que diu el text que se'ns sotmet a consideració diu que «el Parlament s'ha de blindar en front d'apologies a la discriminació i convida a les forces polítiques presents en aquesta cambra per impulsar una reforma del Reglament que garanteixi aquest blindatge davant dels discursos d'odi. Doncs nosaltres el que els dèiem és que l'article 14.1 del Reglament, l'article 233 del Reglament, l'article 235 del Reglament, en combinació amb l'article que hem sentit abans esmentat per la presidenta, el 7.2 del Codi de conducta, i també en combinació amb l'article 25 del Codi de conducta, que són les mesures de garantia del Codi de conducta, o amb l'article 26 del Codi de conducta, que és el procediment intern de verificació quan es considera que algú ha incomplert el Codi de conducta, incloses, evidentment, manifestacions que siguin poc respectuoses amb la ciutadania o que continguin expressions discriminatòries, etcètera, o l'article 27 del Codi de conducta, que parla d'un règim sancionador sobre aquestes vulneracions del Codi de conducta, ens sembla que són eines suficients perquè aquest Parlament pugui escometre la tasca de blindar-se, si es vol dir així, davant d'aquests discursos d'odi. I això ens sembla que s'ha de poder dir sense ser acusats de connivents amb l'extrema dreta i plantejar-ho com un debat raonable de si convé o no, o és necessari o no reformar el Reglament. Una altra cosa és que algú tingui la intenció, en aquest combat contra les idees d'extrema dreta, de destacar especialment i fer-se valdre i fer-se, diguem-ne, un nom contrastant amb altres, però això ens sembla que fa... És molt legítim, eh? Però ens sembla que fa un flac favor a la idea de combatre plegats i plegades el discurs de l'extrema dreta. Perquè mirin, el discurs de l'extrema dreta o els discursos d'odi en general. Perquè mirin, a nosaltres també ens sembla que..., abans he esmentat qüestions que són molt greus i estructurals i que tenen a veure amb la legitimació, la normalització, fins i tot la institucionalització de certs discursos, però hi ha qüestions que tampoc ens poden passar per alt. Nosaltres, en aquesta cambra, com a diputats i diputades d'aquesta cambra, ja que es convida a fer la reflexió en l'àmbit parlamentari, hem sentit com es convidava a tornar a Xerès a una cap de l'oposició. Hem sentit com se li deia al primer polític de l'Estat que va sortir de l'armari públicament, se li deia que «regalimava cinisme, concretament amb aquesta expressió. No sé si a una altra persona s'hagués usat concretament aquesta expressió. Hem sentit..., bé, hem sentit, hem llegit com es retreia a diputats i diputades l'ús del castellà en un fragment d'una intervenció. Concretament, dient que es perdia la catalanitat per haver fet un fragment d'una intervenció en castellà. I a nosaltres ens sembla que això són pendents relliscosos, que està molt bé identificar els discursos de l'odi i la xenofòbia i el classisme i el racisme i l'homofòbia en els discursos d'altres, però cal estar molt atents a no promoure nosaltres, amb les nostres intervencions, amb les nostres manifestacions públiques, fins i tot quan són fora de l'àmbit estrictament parlamentari, l'assenyalament de grups diana. Siguin aquests grups diana els que alguns segueixen dient-ne MENAs o siguin colons, botiflers, «ñordos o qualsevol altre dels epítets que hem estat sentint. Per tant, fem-ho, proposem-nos-ho, seriosament. El nostre grup parlamentari té unes profundes conviccions democràtiques, pertanyem a la llarga i fecunda tradició del socialisme democràtic europeu i estem disposats a parlar amb absolutament tothom que tingui unes conviccions democràtiques per aturar aquests discursos de l'odi que engendren violència, que no els cal fer una crida oberta a que el receptor del missatge passi a la violència per incitar a aquesta violència i per ser la causa, entre altres, de les pallisses homòfobes que hem vist al País Valencià en dates molt recents. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor Pedret. A continuació, per fixar el posicionament del seu grup parlamentari, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, el senyor Joan Garriga. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora presidenta. Señores diputados, buenos días. Bon dia. Proponiendo esta resolución por el compromiso por una Cataluña de derechos y libertades diversa y cohesionada quieren aprobar una letra que suena muy, muy bien, pero que no tiene nada que ver con la música. Voy a permitirme desgranar un poquito esta manifestación. Dicen, en la proposición, «compromiso con una Cataluña democrática. Y lo proponen los del cordón antidemocrático a VOX, que discriminan a 217.000 catalanes, hasta para una reunión de Sanidad. Como si los de VOX no pudiésemos contraer el virus. Dicen también en la resolución «velar por una Cataluña compromesa amb la seva diversitat. Y lo dicen los que multan por rotular solo en español. Hablan de diversidad, cuando todo su proyecto se ha basado en acabar con la pluralidad catalana. En imponer una sola forma de ser catalán: el odio a España y a la lengua común. Parlen també dels que fan de l'odi la seva acció política. Y lo dicen los que odian manifiestamente a España y afirman que los españoles les roban. Miren, señores diputados, para odio el experimentado y permitido en TV3 como comentó el otro día mi compañero, porque desde esa televisión pública se ha tolerado que una exdiputada de la CUP justificara que se apedreara –apedreara, tirar piedras– a los candidatos de VOX ante la pasividad de la presentadora del programa Tot es mou, que parece que se mueve todo menos su silla. Y el colaborador de Catalunya Ràdio Jair Domínguez ha alentado a combatir a VOX con un puñetazo en la boca. Eso es odio y eso [[alguns aplaudiments]] ustedes no lo condenan. Para odio también las graves agresiones sufridas por los candidatos de VOX en las últimas elecciones catalanas: Vic, Vilafranca, Mataró, Barcelona y no quiero seguir porque creo que ya conocen toda la geografía catalana que es la que nos pateamos y nos seguiremos pateando desde VOX para defender nuestras ideas sin complejos, con alegría y con ilusión, sin miedo a nada ni a nadie. O los ladrillos de Podemos en Vallecas, que también recibimos en nuestras figuras humanas. Parlen també de racisme i discriminen els 217.000 votants de Vox i manipulen, perquè defensar que la immigració ha de ser legal i ordenada perquè es pugui integrar no és racisme, és voler controlar la immigració, i això cada vegada ho entenen més persones, i per això cada vegada tindrem més vots a Catalunya i a la resta d'Espanya. Vox rebutja el racisme –Vox rebutja el racisme, perquè quedi clar–, com el que practiquen, per exemple, els separatistes. Heribert Barrera –també ho va dir el meu company–: «El coeficiente intelectual de los blancos de Estados Unidos es superior al de los negros. Jordi Pujol: «El hombre andaluz es un hombre poco hecho, constituye la muestra de menor valor social y espiritual de España. Oriol Junqueras: «Los catalanes tenemos más proximidad genética con los franceses que con los españoles. Quim Torra: «Son bestias con forma humana –es refereix als espanyols, a tots nosaltres– «hay un pequeño bache en su cadena de ADN. Pobres individuos. Joan Oliver, exdirector de TV3: «Los españoles son chorizos por el hecho de ser españoles. Jordi Puigneró: «¿Sabéis cuál es la diferencia entre un español y un mongol? Una medalla. Y no és un acudit, és un drama, és literalment odi i racisme. Parlen també en aquesta proposta de resolució de no-discriminació, i nosaltres afirmem que per a això no calen romanços ni propostes de resolució, per a això ja tenim la nostra Constitució en el seu article 14. I és curiós que parlin de no-discriminació els qui estigmatitzen, assenyalen, volen acovardir i «ningunegen Vox, és a dir, 217.000 catalans. [[Aplaudiments.]] Perquè, senyors diputats de la bancada d'Esquerra i de separatistes, vostès no volen igualtat, vostès volen censura dels discursos que vagin en contra del seu consens «progre; volen censura per als discursos de defensa de la vida humana; volen censura per a la defensa del matrimoni; volen censura per als discursos de recolzament a la família; volen censura per als discursos d'unitat, igualtat per a tots els espanyols; volen censura per als discursos que defensin les nostres arrels cristianes –ja presentarem una PR perquè pugui estar aquí la Moreneta i així ens podrà emparar a tots–; volen també censura perquè ningú pugui dir que es vol controlar la immigració, perquè aquesta sigui ordenada i es pugui integrar a casa nostra; volen censura, també, per lo que nosaltres diem, que és: condemnem tota violència, en especial la intrafamiliar, però sense discriminar per sexe. Vostès volen evitar aquests discursos i no ho faran, perquè nosaltres continuarem parlant amb la nostra dignitat. Volen mecanismes de censura, volen ser Torquemadas del segle XXI –en català, «Torcremades. I no, no ens callaran. Fan també, en la proposta de resolució, uns calendaris de commemoracions per a quatre col·lectius, molt dignes, i creen «xiringuitos, com aquesta comissió que volen crear avui també, que ens costen moltíssims calés a tots els catalans, i s'obliden d'altres col·lectius. Els donaré alguns exemples, no? Podrien també integrar els autònoms, les dones que han treballat molt i força a casa i no se'ls ha reconegut, els jubilats, els avis, els no nascuts per l'avortament, que també és un drama –i aquí no es recorda quan es comencen els plens– de dones embarassades i «agobiades que, pobres, es veuen abocades a aquesta situació, i nosaltres no els estem estenent la mà. També podríem parlar de les persones desesperades que volen decidir no viure més i que també necessiten el recolzament de tots, també les estem oblidant, o de les famílies en general. Aquests col·lectius no mereixen un dia? No mereixen una comissió? Mirin, com es poden suposar, nosaltres votarem en contra d'aquesta proposta de resolució per innecessària, i en contra, per descomptat, de crear una nova comissió, que és més despesa, eh?, més ingressos per als diputats que estem robant als ciutadans. [[Veus de fons.]] Perquè per controlar i vetllar la no-discriminació ja tenim la Comissió de Justícia i, per descomptat, tenim l'article 14 de la nostra Constitució, que els hi recordaré, perquè alguns potser el tenen oblidat, i amb això ja tenim l'empara suficient per poder protegir de les diverses discriminacions que es poden cometre a la nostra estimada regió catalana: «Los españoles son iguales ante la ley sin que pueda prevalecer discriminación alguna por razón de nacimiento, raza, sexo, religión, opinión o cualquier otra condición o circunstancia personal o social. Ja per acabar, manifestar que nosaltres estem amb totes les persones, estem per tots els espanyols, no pas per col·lectivitzar les persones; estem a favor i defensem a tots –blancs, negres, dones, homes, joves, ancians–, perquè el major col·lectiu –el major col·lectiu– és parlar del tot i de tots, i el major racisme, el seu, és col·lectivitzar les persones. Moltes gràcies, i bona tarda. [[Aplaudiments.]]
Té ara la paraula el senyor Ignacio Martín Blanco, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Sí. Buenos días, señoras y señores diputados. Reconozco que estoy ante una intervención quizás difícil por lo trillado, por lo manido del tema, por lo excesivamente tratado y de forma maniquea y simplista, con frecuencia, en nuestro debate público, en muchos sentidos. No voy a tratar de establecer un discurso maniqueo en el que diga que unos son extremadamente buenos y los otros extremadamente malos, pero sí que es verdad que me parece importante, con estas dos propuestas de resolución que estamos debatiendo en esta parte del orden del día de hoy en el Parlamento, creo que es importante señalar algunas cosas. Yo creo que en Cataluña no hay un problema de racismo institucional. Yo creo sinceramente que la sociedad catalana es una sociedad abierta, una sociedad plural, una sociedad diversa, una sociedad respetuosa con su propia pluralidad; una sociedad en la que hay personas de muy diversa ideología que tratan de tener una convivencia pacífica, respetuosa, una convivencia amigable con sus vecinos, incluso con aquellos que piensan radicalmente diferente de ellos. Estoy convencido que en la sociedad catalana hay amistades entre personas de la CUP y personas de VOX, por decir dos partidos que se encuentran extremadamente diferenciados. Yo creo que en ese sentido, hemos de recuperar bastante el trato humano al conjunto de las fuerzas políticas y al conjunto de sus representantes. Yo entiendo que esto pueda despertar hilaridad en algunos. Sinceramente: tengo amistades, tengo familia que votan a partidos separatistas. Ustedes, señores separatistas, representan a una parte de la ciudadanía de Cataluña importante, entre los que se cuentan familiares y amigos míos, exactamente igual que los partidos constitucionalistas representamos a familiares y amigos suyos. Es probable que incluso un partido al que ustedes ponen en la diana de forma sistemática estos días, como es VOX, represente también a algunos familiares suyos, por los que supongo que tienen también algún respeto. Dice la señora Madaula..., hay algunos que dicen «no; bueno, en fin. [[Remor de veus.]] Yo..., cada cual tendrá las relaciones que tenga, pero yo creo que la sociedad catalana es lo suficientemente diversa como para que entendamos que ese tipo de relaciones existen. Bien. No creo que la sociedad catalana tenga un problema de racismo institucional. Sí creo que desde hace muchos años en Cataluña hay un problema de hispanofobia institucionalizada y de forma sistemática, además, de forma absolutamente banalizada, de forma incomprensiblemente aceptada por una parte importante de nuestros conciudadanos, efectivamente, y sobre todo por una parte importante de nuestra clase política o de nuestra clase gobernante. Declaraciones que se han citado aquí anteriormente por el señor Garriga, como lo que ha dicho el señor Pujol, que gobernó veintitrés años Cataluña sobre el hombre andaluz. «Ese hombre anárquico y humilde, el inmigrante andaluz, que hace centenares de años que pasa hambre y privaciones de todo tipo, cuya ignorancia natural le lleva a la miseria mental y espiritual y cuyo desarraigo de una comunidad segura de sí misma hace de él un ser insignificante, incapaz de dominio, de creación. Si por la fuerza numérica pudiese llegar a dominar la demografía catalana sin antes haber superado su propia perplejidad destruiría Cataluña. Por suerte Cataluña tuvo entre los años 2003 i 2010 un presidente cuya obra de gobierno, entre el año 2007 y 2010, cuya obra de Gobierno me parece más que discutible, como el señor Montilla, pero que eso desarticuló toda esa pretensión de racismo –sí, racismo– e hispanofobia contra los andaluces. Les sigo diciendo: el señor Torra, el expresidente más reciente que hemos tenido en Catalunya. «España esencialmente ha sido un país exportador de miseria, material y espiritualmente hablando. Todo lo que ha sido tocado por los españoles se ha convertido en fuente de discriminaciones raciales, diferencias sociales y subdesarrollo. La madre patria –dicho con toda la ironía por el señor Torra, que tiene una vis cómica considerable– «ha acabado devorando siempre a sus hijos y les ha dejado la peor de la peor de las herencias: una identidad contrahecha, una memoria extirpada y la suburbialización mental. Añade el señor Torra: «Ahora miras a tu país –él se refiere a Cataluña, muy legítimamente, por supuesto– «y vuelves a ver las bestias, pero son de otro tipo carroñeros, víboras, hienas, bestias con forma humana, sin embargo, que destilan odio, un odio perturbado, nauseabundo, como de dentadura postiza con moho, contra lo que representa la lengua catalana. Estas declaraciones, que son de sobra conocidas por todos ustedes y que el Parlamento Europeo y los principales partidos del Parlamento Europeo han declarado xenófobas y racistas, no son por desgracia una anécdota en la vida política de Cataluña. Déjenme que les lea algunas otras perlas del supremacismo, del nacionalismo, de la hispanofobia que por desgracia se ha normalizado en la vida institucional de Cataluña. El señor Carod-Rovira, cuando la banda terrorista ETA a principios de los años noventa cometió uno de sus luctuosos atentados en nuestra tierra, el señor Carod-Rovira lejos de llamarles sencillamente «asesinos, «sanguinarios, «despojos humanos, que son aquellos quienes son capaces de matar por unas supuestas ideas, dijo lo siguiente: «A ver si de una puñetera vez, al margen de la dialéctica –por cierto, tan española– de los puños y las pistolas, sois capaces de entenderlo, les decía a quienes hablaba con absoluto respeto y con absoluta complicidad, a los terroristas de ETA. Les decía: «Los vascos no sois españoles, de acuerdo, pero los catalanes tampoco, y con acciones como esta no hacéis más que españolizar Cataluña, convertís los Països Catalans en tierra enemiga y a sus hablantes en gente hostil, y no lo somos, deberías saberlo. Quiero recordar que el señor Carod-Rovira ha sido vicepresidente de la Generalitat de Catalunya, ni más ni menos: vicepresidente de la Generalitat de Catalunya. Por cierto, en este sentido, y sin ninguna acritud, de verdad, sin ninguna acritud, quiero decir que el discurso del señor Pedret me ha parecido impecable, me ha parecido un discurso de altura, un discurso de altura moral y un discurso de altura intelectual, pero creo que todos tenemos que ser capaces de ser autocríticos. Quien convirtió en vicepresidente de la Generalitat de Catalunya al señor Carod-Rovira capaz de decir semejantes barbaridades, fue precisamente el Partido de los Socialistas de Cataluña. Y creo que eso ha normalizado un discurso que por desgracia en la sociedad catalana ha calado –ha calado. Oye, y lo digo con todo el pesar de mi corazón. Tengo, insisto, muchos amigos, muchos familiares que comulgan con las ideas de los partidos separatistas, y, desde luego, me merecen todo el respeto del mundo, exactamente igual que los votantes de otros partidos, y en este caso del que parece que planea, digamos, esa suerte de cordón sanitario que quieren ustedes imponerles también a personas que votan a VOX. Creo que es importante recordar alguna otra declaración, como la del señor Canadell, aquí presente, expresidente de la Cambra de Barcelona. Que va dir: «España es paro y muerte, Cataluña vida y futuro. El señor Puigneró, que dijo: «¿Saben cuál es la diferencia entre un español y un mongol? Una medalla. [[Veus de fons.]] Sí, eran las Olimpiadas, lo que quiera, pero usted se puede permitir las bromas que quiera. Ahora les hablaré de alguna otra broma. [[Remor de veus.]] El señor Artur Mas –el señor Artur–, el señor Artur Mas... [[Persisteix la remor de veus.]] El señor... Presidenta, m'està incomodant una mica que...
Silenci, si us plau. Deixem... Silenci, si us plau. Si no, després, pot demanar la paraula per al·lusions, conseller. Endavant.
Recuperarà una mica de temps, no?, presidenta. [[Veus de fons. Rialles.]] ¿Perdona? El señor Artur Mas, de quien algunos pretenden hablar maravillas como si hubiera sido un gran estadista, dijo lo siguiente: hablando de la inmersión lingüística y en referencia a unas declaraciones de Albert Rivera, le dijo que había niños de Salamanca, de Valladolid, de Burgos..., perdón, en este caso de Sevilla, de Málaga y de Coruña, que allí se habla castellano, efectivamente, pero a veces a algunos no se les entiende. Ni más ni menos que el señor Mas, que pasa por ser una persona supuestamente, para algunos, todavía digna de mucho respeto. Entonces, yo lo que les digo es que si realmente quieren plantear a esta comisión parlamentaria que quieren crear sobre el racismo institucional para hacer ustedes catarsis, para decir: «oigan, realmente llevamos cuarenta años insultando a diestro y siniestro al resto de los españoles, a los andaluces, a los extremeños, a los gallegos sin ningún tipo de cortapisa, sin ningún tipo de tapujo, y ante la práctica indiferencia de una parte sustancial –sí, y lo digo con mucho pesar– «de la sociedad catalana y también de ciertos partidos políticos, si ustedes quieren hacer una comisión para hacer catarsis, para hablar de todo esto, para hablar de la hispanofobia institucionalizada desde las instituciones de la Generalitat, adelante, bienvenida sea esa comisión sobre el racismo institucional. Se lo digo de verdad, estoy convencido de que hay votantes de la CUP, de Esquerra, de Junts per Catalunya y de los comunes que estarían dispuestos a esa comisión, si realmente se tratara sobre todos estos temas. Les quiero decir una cosa, también, señores de En Comú Podem, señores de los comunes, señores de Podemos... [[Veus de fons.]] Y señoras, disculpa, ¿eh?, no quisiera caer en incorrección política; señoras y señores. Y perdona, Susana, no veía que erais en este caso solo señoras y el señor Lucas Ferro. [[Remor de veus.]] Les voy a enseñar una campaña, una campaña que tuvo lugar en el año 2007 que la promovió un candidato de Iniciativa per Catalunya, un partido que les resultará familiar porque está integrado en su formación política: el señor Suñé, creo que se llamaba, y era concejal de Torredembarra. El concejal de Torredembarra, a principios de los años 2000, un hombre con mucha tradición en su partido, hizo esta campaña que quiero que todos ustedes vean. [[L'orador mostra a la cambra un full.]] Esta campaña no es de VOX ni de la extrema derecha finlandesa, ni de la flamenca, ni de la alemana, ni del partido neonazi alemán; no. Esta campaña la hizo un concejal de Iniciativa per Catalunya Verds en el año 2006, 2007, una campaña... Susana, no sé si te parece alarmante [[veus de fons]] o te parece repugnante o incluso vomitiva, nauseabunda. No sé exactamente el apelativo que te merecerá, pero dice: «SOS, Extremadura needs you. Un 8 per cent del PIB català no és suficient. Apadrina un niño extremeño por mil euros al mes. Esto, señores, es hispanofobia; esto, señores, es racismo institucional. ¿Esto es lo que quiere tratar en esta comisión? Adelante, hágase, hablemos de ello. Hablemos de todo ello. Hablemos de algunas cosas también que han hablado ustedes aquí: hablemos de la utilización de los MENAs como argumento político para atizar las bajas pasiones. Hablemos también de ello, por supuesto. Hablemos de todo. Hablemos de esa voluntad de confrontar a la ciudadanía y de sobredimensionar problemas que no son la centralidad de la situación en Cataluña, pero hagámoslo desde la sensatez y hagámoslo desde un debate verdaderamente racional. No tenemos por qué aceptar las premisas de lo que ustedes nos imponen como lo que debe ser nuestro debate público. Nuestro debate público tiene que ser plural y diverso. Y estarán ustedes obsesionados con hablar de todas las lindezas que pueda decir VOX; muchas de ellas a mí me parecen también abyectas, pero me parece... [[Veus de fons.]] Le puedo decir, señor Jové, algunas: por ejemplo, a mí el anuncio de la Comunidad de Madrid sobre los MENAs, sobredimensionando un problema que a mí me parece que se tendría que tratar de forma mucho más responsable, me parece también abyecto. No tengo ningún problema, señor Jové. La cuestión de poder hablar libremente, de poder hablar libremente en esta cámara, es esa, es precisamente lo que hace un diputado de Ciudadanos. Hablo libremente sobre todo aquello que me parece abyecto en nuestro debate público. Pero lo que no voy a tolerar es que se nos exija aceptar unas premisas para hacer un debate público que está viciado de origen. Ese debate público tiene que ser lo suficientemente omnicomprensivo, lo suficientemente realista para que realmente tratemos en una comisión sobre racismo institucional todo lo que ha sido, lo que ha dado de sí la vida pública en Cataluña estos años. Y yo he visto cosas que realmente han sido absolutamente inadmisibles en los últimos años en Cataluña. Creo que por desgracia se ha naturalizado, se ha normalizado un discurso del odio, un discurso racista, xenófobo, hispanófobo por parte del nacionalismo catalán, y resulta que ahora los partidos característicos o principales del nacionalismo catalán nos vienen aquí a imponer una comisión sobre racismo institucional. Oigan, consejos vendo que para mí no tengo. Aplíquense ustedes el cuento y entonces podremos tener un debate racional, sensato e incluso llegar a conclusiones que es posible que incluso mejoren nuestra sociedad, mejoren nuestro debate público, mejoren la calidad democrática de nuestra sociedad, de la sociedad catalana. Pero, claro, sin partir de la base de premisas que son rotundamente sectarias y rotundamente maniqueas. Gracias, señoras y señores diputados.
A continuació, representant el Grup Mixt, té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, presidenta. Bien, hoy es jueves 13 de mayo y la Guardia Civil está de aniversario: cumple 177 años, 177 años de servicio a todos los españoles [[alguns aplaudiments]] , de trabajo y de entrega para garantizar las libertades, los derechos y la seguridad de todos. Desde el Partido Popular y especialmente desde esta tribuna, queremos mostraros todo nuestro reconocimiento, todo nuestro agradecimiento y sobre todo deciros que Cataluña también es vuestra casa y que estamos muy orgullosos de la gran labor que realizáis. Y lo cierto es que esto ha sido una casualidad, precisamente que coincidía el aniversario de la Guardia Civil con la presentación de estas propuestas que nos trae aquí, pues, el separatismo y, bueno, sus socios también de En Comú Podem. Y es una coincidencia, pero también es que es una paradoja, sobre todo por el contenido que tienen estas propuestas de resolución. Dicen los partidos separatistas aquí en este texto que ellos lo que quieren es el compromiso de una Cataluña plenamente democrática, que sea garantía de iguales derechos y libertades para todos aquellos que vivan en Cataluña y que decidan emprender su proyecto vital en Cataluña. Y aquí es precisamente donde viene la paradoja. Hace apenas unos días, el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña tuvo que obligar a la Generalitat a vacunar a policías y guardias civiles porque el Govern se negaba a hacerlo. ¿Por falta de vacunas? No. ¿Por falta de datos, quizá? Tampoco. Por falta de decencia. No había ni un solo criterio objetivo que impidiera vacunar a estos agentes, y prueba de ello es que el pasado lunes ustedes se pusieron manos a la obra con la vacunación, insisto, por la exigencia del TSJ. A ustedes las palabras y las frases grandilocuentes les quedan por escrito de maravilla, el problema es que luego no concuerdan con lo que ustedes hacen. O sea, nos dicen aquí que quieren una Cataluña con iguales derechos y libertades para todos, cuando son ustedes precisamente los que niegan esos derechos y los que pisotean esas libertades. Y hay que ser muy atrevido, pero que muy atrevido, para venir aquí a presentar estas propuestas y no ponerse ni siquiera colorado, ni siquiera colorado después, insisto, de haber negado la vacunación a todo un colectivo únicamente por motivos de odio. Y me repito al tuit de Puigdemont, que, por cierto, nadie aquí ha condenado, a pesar de que se lo pedí expresamente a la consellera Vergés. Insisto que hay que ser muy atrevido, por no decir otra cosa, no vaya a ser que la señora presidenta me vuelva a reprender. Por cierto, la señora presidenta, Laura Borràs, que se fue con su compañera de filas, Elsa Artadi, a asaltar y corear ante la caserna de la Guardia Civil: «Pim, pam, pum, que no en quedi ni un. Pero lo de la vacunación no tiene nada que ver con motivos de odio ni nada por el estilo, claro que no, claro que no. Voy a seguir un poco con las propuestas de resolución, que es que no tienen desperdicio. Dicen también aquí que los actores políticos, entre otros, han sido pioneros a la hora de encontrar grandes consensos para hacer frente a aquellos que hacen del odio su acción política. Yo me pregunto si aquí se incluyen los firmantes de estas propuestas: Esquerra Republicana, Junts per Catalunya y la CUP, de verdad, porque es que, sinceramente, me parece de chiste, me parece de chiste que ustedes vengan aquí ahora de cruzados en la lucha contra el odio, después de las barbaridades que les hemos escuchado. Algunas de ellas ya se han explicado aquí, pero quiero repetirlas porque tienen ustedes una hemeroteca que no veas. Por ejemplo, Josep Sort, candidato de Junts per Catalunya en las últimas elecciones al Parlamento de Cataluña, compañero suyo y, como dice la señora Madaula, tuvo que renunciar después de decir semejante barbaridad: «Haremos limpieza de españoles, promesa. Anna Erra, alcaldesa de Vic, también por Junts per Catalunya, y actual diputada también en este hemiciclo, nos deleitó –por decirlo de alguna manera [[l'oradora riu]] –, la legislatura pasada, aquí en sede parlamentaria, hablando de «catalanes autóctonos, y pidiendo también que no se hablará castellano a aquellas personas que, bien por su aspecto físico o bien por su nombre, no parecieran catalanes. Eso la señora Erra. Clara Ponsatí, eurodiputada también de Junts per Catalunya y además exconsellera, en la primera ola de la pandemia, cuando peor lo estaba pasando Madrid, cuando muchísimos españoles habían fallecido por culpa del covid, tuiteó: «De Madrid al cielo. La señora Ponsatí. Seguimos también en esa primera ola de la pandemia, y el señor Joan Canadell, diputado a día de hoy aquí, también de Junts per Catalunya, nos dijo que «España es paro y muerte y Cataluña vida y futuro, y hace que sí con la cabeza reafirmándolo. Realmente es una auténtica vergüenza, señor Canadell, una vergüenza. Y creo que Junts per Catalunya debería plantearse como mínimo esta propuesta que trae hoy aquí, porque es que hay que ser cínico para traer esta propuesta de resolución, insisto, y no ponerse ni rojo. O sea, decir que España es paro y muerte o jactarse de los fallecidos en un determinado territorio, ¿eso no es odio, señores de Junts per Catalunya? ¿No es odio, eso? Decir o prometer que se va a hacer limpieza de españoles, ¿eso no es odio, señores de Junts per Catalunya? Por no hablar, por supuesto, de los grandes hits del reciente expresidente de la Generalitat, el señor Torra. Algunos de ellos ya se han relatado aquí por otros grupos: el famoso episodio de las «bestias taradas que todos conocemos, pero es que tiene muchísimos más, el señor Torra, porque se ve que cuando se ponía a escribir, pues, se inspiraba, el hombre, y daba rienda suelta a sus pasiones. Y nos decía, por ejemplo, cosas como esta: «España esencialmente ha sido un país exportador de miseria material y espiritualmente hablando. Los españoles solo saben espoliar. Aquí hay gente que ha dicho basta y cada uno a su manera combate por unas ideas y un país. Gente que ya se ha olvidado de mirar al sur y vuelve a mirar al norte, «donde la gente es limpia, noble, libre y culta. Decía el señor Torra que en el norte la gente es limpia. No sé qué debe pensar de la gente del sur, el señor Torra, aunque me lo puedo imaginar. Y esto me recuerda también a otra frase que también hemos escuchado del señor Jordi Pujol, el padre de la patria, donde decía: «El hombre andaluz no es un hecho coherente, es un hombre anárquico, es un hombre destruido, es generalmente un hombre poco hecho, es un hombre que hace cientos de años que pasa hambre y que vive en un estado de ignorancia y de miseria cultural, mental y espiritual. Es un hombre desarraigado, incapaz de tener un sentido un poco amplio de la comunidad. Esto es odio, señores de Junts per Catalunya, es odio en mayúsculas. Esto es centrar un proyecto político en la división y el enfrentamiento, y hacerlo, encima, desde las instituciones. Esto es jugar a un juego muy peligroso al que ustedes llevan más de treinta años jugando, y estas propuestas de resolución hoy aquí son una auténtica vergüenza. Y si no, si tan comprometidos están ustedes con lo que ponen en estas propuestas de resolución, empiecen hoy mismo por condenar todas estas barbaridades que yo les acabo de leer ahora y que han salido de la boca de sus cargos públicos. Si realmente quieren que nos creamos algo de lo que pone en estas propuestas de resolución, empiecen condenado esas salvajadas. Esquerra Republicana tampoco se queda atrás. Me he centrado en Junts per Catalunya, pero es que ustedes también son bastante expertos en cinismo. Parece que compiten también con el resto del separatismo. No es en lo único en lo que compiten. Heribert Barrera, fundador de Esquerra Republicana, decía: «Una de las propagandas del multiculturalismo es que el mestizaje es un enriquecimiento. ¿Por qué? ¿Qué ganamos con que en este momento se bailen en Cataluña tantas sevillanas? Nada. Ni que tengamos aquí unas mezquitas y cada vez haya más musulmanes. A mí me gustaría una Cataluña como la de la república, sin inmigrantes, ya que la inmigración es la principal amenaza de Cataluña. Y viene aquí Esquerra Republicana hoy a plantearnos una comisión sobre el racismo institucional y estructural de Cataluña, con el señor Junqueras por ahí diciendo que los catalanes tienen más proximidad genética con los franceses que con los españoles. Junqueras, el genetista, vamos, que Mendel a su lado era un aficionado. La señora Bassa, recordemos también, exconsellera de Esquerra Republicana –tanto que se echan ustedes las manos a la cabeza con el tema de los MENAs, etcétera–, recuerdo que en sede parlamentaria nos dijo que los niños de la cola venían de Andalucía. La señora Bassa. Es que no están ustedes para dar ninguna lección. Si ustedes de verdad quieren hablar de racismo y quieren hacer una comisión seria, pues la hacemos, pero de todo el racismo, porque no hay racismo bueno y racismo malo. E insisto: empiecen por condenarlo. Y me parece a mí que con la que está cayendo ahí fuera traer según qué tipo de propuestas aquí, y además con este nivel de hipocresía, me parece bastante irresponsable. Los señores de la CUP, que también firman estas propuestas, se van a TV3 a decir tan alegremente que hay que borrar a Vox de las calles a pedradas. La señora Mireia Boya, exdiputada también de la CUP. Joan Coma, concejal de la CUP en Vic, animando a toser en la cara a los militares para que se fueran de Catalunya, o su compañera de filas, la señora Mireia Vehí, diputada de la CUP en el Congreso de los Diputados –que a ustedes les da grima España pero luego para cobra el sueldecito, ahí sí– también criticando esos, según ella, paseos que se daban los militares dando miedo por Catalunya, cuando lo que estaban era desinfectando residencias y montando hospitales de campaña en plena pandemia, que por cierto, el Govern se permitió el lujo de rechazar cuando había muchísimos catalanes que estaban solos en sus casas, y algunos murieron solos en sus casas porque ustedes se permitieron el lujo de rechazar esos hospitales de campaña. Ni una lección nos van a dar ustedes, ni una sola lección. El odio, el racismo, la discriminación, las amenazas, la violencia… se combaten, primero, no practicándolas, y segundo, cuando ocurren, denunciándolas y rechazándolas siempre, en cualquier caso, sin matices. ¿Ustedes, de verdad se creen que después de semejantes barbaridades que han dicho aquí pueden venir como si no hubiera pasado absolutamente nada? Que vienen aquí a hacerse los dignos con estas propuestas de resolución mientras, por ejemplo, por las noches el llamado Sindicato de Estudiantes dels Països Catalans se van a nuestras sedes a amenazarnos ahí, a pintarrajear las sedes con amenazas, y ustedes, los cruzados contra el odio, no han dicho ni pío –que esto fue la semana pasada– ni pio han dicho, absolutamente nada. El separatismo tiene cero legitimidad para hablar de este tema, porque son ustedes los que coartan derechos y los que pisotean libertades. Son ustedes los que están en contra precisamente de la diversidad, de la pluralidad, y son ustedes también los que han partido la sociedad catalana en dos. Cero legitimidad para hablar de estos temas. Miren, estas propuestas de resolución piden un compromiso por una Catalunya de derechos y libertades diversa y cohesionada. Yo llevo muchos años luchando por esa Catalunya, una Catalunya en la que tú te puedas sentir catalán, pero también español, sin que nadie te llame «facha. Una Catalunya en la que todos tengamos los mismos derechos y las mismas libertades, pensemos lo que pensemos. Una Catalunya donde no te hagan sentir de menos ni se te trate como catalán de segunda, simplemente por venir de otras partes de España o por no comulgar con el separatismo. En definitiva, una Catalunya de ciudadanos libres e iguales, una Catalunya plural, pero también cohesionada. Eso es lo que yo llevo años defendiendo, y por supuesto también mi grupo parlamentario. El día que de verdad ustedes quieran una Catalunya así, dejarán de tomarle el pelo a todos los catalanes, peleándose sin formar gobierno durante dos meses, a ver quién se reparte TV3, a ver quién se queda Catalunya Ràdio y haciendo documentos donde se habla de l'embat democràtic y la confrontació. De verdad, si ustedes quieren luchar contra el odio y la discriminación, empiecen por dar ejemplo, porque dejan muchísimo que desear. Y todo esto que han presentado aquí es una sarta de hipocresías en la que, por supuesto, no nos van a encontrar. Gracias.
Sí, conseller Puigneró, per què em demana la paraula?
Per al·lusions directes de dos diputats…
Sí, endavant.
… és l'article 87…
Endavant.
Doncs, a veure. Primer, lliçons de persones que ens diuen «lacis, a nosaltres, poques. Però en tot cas, per aclarir aquest tuit que vostè mencionava de l'any 2012 amb motiu de les Olimpíades en les quals hi havia una campanya imposada a l'Estat espanyol que deia: “Soy espanyol, ¿a qué quieres que te gane?, i en aquell moment Mongòlia acabava de guanyar una medalla a Espanya en judo i tenia la primera medalla d'or i es posava per sobre del medaller, i vaig fer un tuit on senzillament ratificava aquest fet, que un mongol es posava per davant d'un espanyol en el medaller. Si vostès creuen que això s'ha d'elevar a aquesta categoria, doncs escolti, continuïn amb aquesta hipocresia.
Gràcies, conseller. [[Aplaudiments.]] Sí, senyor Martín Blanco, per què em demana la paraula?
Òbviament, per al·lusions també.
És vostè que ha al·ludit el conseller i el conseller li ha respost parlant de vostès, de l'afirmació que vostè havia fet en el decurs de la seva intervenció.
Vaja, jo crec que seria just que pogués explicar també aquestes al·lusions però vaja…
Ell ha respost a la seva…
… si vostè creu que és més justa aquesta manera d'exercir la presidència, tota seva, senyora presidenta.
Trenta segons, senyor Martín Blanco.
Miri, senyor Puigneró, jo li he dit una de les frases que vostè va posar, però li he deixat potser la més greu, encara. Potser li dic i no sé si li farà caure la cara de vergonya davant d'aquest hemicicle: «Un intel·lectual espanyol, parlant de federalisme, és com un marit alcohòlic, maltractador, cridant: “canviaré!” el dia que la dona està fent les maletes. M'he deixat aquesta perquè em semblava que dir-la en seu parlamentària era fins i tot una cosa perversa. Li dic –ja que vostè em demana una correcció– doncs li dic altres coses que vostè ha dit. Jo entenc que fa vergonya dir segons quines coses, però el pròxim dia no les digui.
Per què em demana la paraula, senyor Canadell?
Em sembla que és l'article 87, per al·lusions. Sí?
Endavant.
Bé, jo primer voldria agrair al senyor Ignacio Martín Blanco, a la senyora Roldán, al senyor Ferro, l'altre dia un senyor de Vox…, que em permetin, en seu parlamentària, explicar algunes de les piulades a les que fan referència. Suposo que estan tot el dia pendents del què piulo. Però ja que em donen aquesta oportunitat, ho farem, eh? N'hi ha una que diu això, eh? “Espanya es paro y muerte”. Jo deia que sí, senyora Roldán, que ho vaig escriure, clar que ho vaig escriure, només faltaria. Ara, s'ha d'entendre el que deia aquell piulada. Aquella piulada feia referència a un estudi d'un investigador, crec que era nord-americà, que comparava l'efecte de la pandèmia entre Grècia i Espanya. El 22 d'abril, ho he revisat ara, no és que m'ho sàpiga de memòria. El 22 d'abril resulta que Espanya tenia deu vegades més de morts –evidentment en proporció a la població– que Grècia degut a que va tancar quinze dies més tard –i el miro a vostè, senyor Illa– que no pas el que va tancar Grècia. Aquest era el resultat del comentari que jo feia a Twitter. I per què ho lligava amb Grècia? Perquè resulta que Grècia és el… era, era el pitjor país d'atur d'Europa en aquell moment. I jo vaig dir: «Aquesta pandèmia ens portarà a ser encara pitjors que Grècia en atur. Efectivament, el temps m'ha donat la raó. Avui –avui– Espanya és el pitjor país d'atur d'Europa. Això els hauria de fer vergonya a vostès, perquè nosaltres estem aquí per ajudar a reduir l'atur, entre altres coses. [[Remor de veus.]]
Senyor Canadell, hauria d'acabar, que se li acaba el temps.
Doncs avui, de moment ho deixo aquí. Moltes gràcies.
Gràcies. Senyora Reguant, per què em demana la paraula?
Article 87, per al·lusions. El nostre grup parlamentari i dues exdiputades d'aquesta cambra i un exregidor. Senyora Roldán, sí, li ho dic, des de la CUP diem: «Fora l'exèrcit dels Països Catalans, amb el cap ben alt i les vegades que sigui necessari. [[Aplaudiments.]] I aprofitem. Acabem de rebre la informació de que volen tancar les portes del parc de la Ciutadella perquè els estudiants es volen dirigir al Parlament. Demanem que mantinguin el parc, i defensin i garanteixin el dret de manifestació dels estudiants ara mateix a Barcelona.
Senyora Reguant, això ja ens ha estat traslladat i he traslladat aquesta precisa indicació al conseller Sàmper així que m'ho ha fet avinent, i així serà. Jo mateixa agafo la paraula també per al·lusions, per l'article 87. Senyora Roldán, ha esmentat la diputada Elsa Artadi i a mi mateixa dient coses que mai no hem dit. Per tant, no, vostè això no ho ha pogut veure perquè això no ha passat mai. Li recordo que no es pot difamar, no es poden fer falses acusacions com les que vostè ja ha fet. Ja la vaig advertir en un altre ple i ho torno a fer ara. I, a més a més, li recordo que existeix un poeta nacional que es diu Salvador Espriu, i faria bé de llegir-lo, perquè les paraules del president Torra, per bé que vostè les hagi llegit en castellà, es corresponen al poema Assaig de càntic en el temple, de, com dic, Salvador Espriu, que deia: «Oh que cansat estic de la meva / covarda, vella, tan salvatge terra, / i com m'agradaria d'allunyar-me'n, / i anar nord enllà, / on diuen que la gent és neta, / noble, culta, lliure, rica, / desvetllada i feliç. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]] A continuació, acabades les intervencions, hi ha un torn final d'un dels representants dels grups proposants, un torn de dos minuts, que utilitzarà la paraula la Jessica González. Endavant.
Agraïm a tots els grups les intervencions que han fet. Comencem dient que acceptem l'esmena 2 del PSC, que considerem que fins i tot amplia; la del Reglament no l'acceptem. I un parell d'aclariments, simplement, i de puntualitzacions, arran de les intervencions que hi ha hagut. En primer lloc, no és el mateix extrema dreta que extrema esquerra; no és el mateix demòcrates que antidemòcrates; no és el mateix reduir drets que ampliar drets. Precisament les afirmacions..., i és curiós, no?, que persones blanques diguin que no existeix el racisme institucional. Precisament afirmacions que parlen de moltíssims exemples en què us tireu o ens tirem a sobre exemples de racisme a diferents nivells fan que sigui necessari parlar de racisme institucional, precisament perquè no ens exclou a ningú: el racisme és un sistema, no és una qüestió moral de ser-ho o de no ser-ho. Llavors..., i si aquí comencem a treure cartes, jo també podria parlar de la colonització d'Amèrica Llatina, i jo que sé, que no va ser una emigració ni ordenada ni legal. Llavors, jo crec que no es tracta d'això. Fer l'aclariment també..., jo que soc nova..., però m'he informat, i les comissions de racisme no incorren en cap despesa. Sé que potser hi ha gent que li fa il·lusió..., no ho sé, s'ha il·lusionat amb una dieta més, però en aquest cas una nova comissió no és una nova despesa, però... Ja està. Ens reafirmem, els grups sotasignants. Gràcies per les vostres apreciacions. No són suficients per no seure a parlar, sobretot Ciutadans i Partit Popular, perquè això ho hem de combatre entre tots i totes. De totes maneres, aquí estarem En Comú Podem, Junts per Catalunya, Esquerra Republicana i la CUP defensant un parlament més ampli en drets i diversitat per tothom. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabat, doncs, el debat, procedirem a la votació de la proposta de resolució sobre el compromís per una Catalunya de drets i llibertats, diversa i cohesionada. Sí, senyora Roldán, per què em demana la paraula?
Presidenta, per demanar votació separada del punt 2 i del punt 6, lletra b.
D'acord, del punt 2, que també l'havia demanat el Grup dels Socialistes i Units per Avançar i... [[Ignacio Martín Blanco demana per parlar.]] Sí, senyor Martín Blanco?
Sí, presidenta, nosaltres també per demanar votació separada del punt 2 i del 5.
Cinc?
Sí, del punt 5. I del 2.
I 6.b, oi, m'ha dit, senyora Roldán? [[Pausa.]] D'acord. Doncs aleshores votarem el text que s'ha indicat per part dels quatre grups parlamentaris proposants. I, per tant, votarem en primer lloc el punt 2 de la proposta de resolució. Comença la votació. Perfecte. Han votat el punt 2: 82 vots a favor, 14 vots en contra, 32 abstencions. Votarem ara a continuació el punt 5. Comença la votació. Tenim 116 vots a favor, 17 vots en contra i cap abstenció. [[Veus de fons.]] M'indiquen que no havíem fet el timbre per tocar a la votació. [[Veus de fons.]] El faig ara. [[Veus de fons i pausa.]] M'indica el senyor Espadaler que no era present a la sala i que no havia sentit el timbre. No és que no l'hagués sentit és que no l'havíem fet sonar. Per tant, hauríem de repetir la votació, perquè no ha estat una errada del senyor Espadaler. I, per tant, repetirem la votació. Tornem a votar, per tant el punt 2. Comença la votació. Vuitanta-un vots a favor, 20 vots en contra i 33 abstencions. A continuació votem el punt 5. Comença la votació. Cent disset vots a favor, 11 vots en contra i 6 abstencions. A continuació votarem el punt 6.b. Comença la votació. Cent vint vots a favor, 14 vots en contra i cap abstenció. A continuació votem ara la resta de la proposta de resolució. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha quedat aprovada per 123 vots a favor, 11 vots en contra i zero abstencions. [[Aplaudiments.]] A continuació procedim ara a la votació de la proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural a Catalunya. Comença la votació. Aquesta proposta ha estat aprovada per 114 vots a favor, 14 vots en contra i 6 abstencions. Ara suspendrem la sessió, hem acumulat un retard; la reprendrem a les quatre de la tarda. Tinguin present, però, que ara hi ha la constitució de la Diputació Permanent; els diputats que en formin part ens trobem a la sala de grups. Gràcies.
Bé, molt bona tarda. Reprenem la sessió amb el cinquè punt de l'ordre del dia. [[Compareixences]] [[350-00001/13, 350-00002/13 i 350-00003/13]] És la compareixença del vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, i conseller d'Economia i Hisenda davant del Ple, per informar sobre la situació econòmica, sanitària i social actual i la proposta prevista per als fons europeus. Abans de començar amb la compareixença del vicepresident, els faig avinent que aquest punt se substanciarà de manera conjunta amb els punts 6 i 7 de l'ordre del dia, tal com es va acordar en la darrera Junta de Portaveus. En primer lloc, doncs, té la paraula el vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, molt honorable presidenta del Parlament. Conselleres, consellers, diputades i diputats, molt bona tarda. Comparec davant del Ple de la cambra per donar resposta a les sol·licituds de compareixença presentades per diversos grups parlamentaris sobre les qüestions relacionades amb la crisi sanitària, econòmica i social que viu Catalunya, derivada de la pandèmia de la covid-19, de les seves conseqüències i de com el Govern en funcions ha actuat per fer-hi front. Vull agrair, d'entrada, que s'hagi acceptat substanciar de manera conjunta les tres sol·licituds aprovades. Crec que era evident que les tres sol·licituds estaven, en certa manera, relacionades, amb una temàtica que malauradament fa més d'un any que està centrant els esforços del Govern de Catalunya i de tots els governs del món. I és que ja fa més d'un any que l'arribada de la pandèmia, de la covid-19, ha trasbalsat les nostres vides, el nostre ritme social, les economies familiars i la de moltes empreses. La salut de les persones que han patit la malaltia i de les que les estan patint. Una pandèmia que ja ha causat a casa nostra més de 22.046 defuncions, des del mes de març de l'any passat. Avui, gràcies a l'actitud extremadament responsable de la ciutadania, a l'acceleració del ritme del procés de vacunació i a les mesures preses per les autoritats sanitàries, les dades epidemiològiques estan mostrant una millora progressiva de l'evolució de la pandèmia. Ho vam dir i ho vam repetir, Catalunya estava i està preparada per a la vacunació massiva de la població. I ho vam dir, que estàvem preparats, i que només ens faltaven les vacunes. Quan han començat a arribar amb un ritme suficient, la velocitat de vacunació ha anat accelerant fins a superar els 3 milions de dosis administrades. Gràcies a això i al compromís cívic de la ciutadania, Catalunya ha registrat aquesta setmana una positivitat en tests d'antígens per sota del 5 per cent. Una xifra que no s'observava des de feia mesos. Aquest descens es confirma també en el nombre de casos confirmats, el percentatge de positivitat de les proves PCR i del nombre de persones ingressades als hospitals. Avui, la mitjana de contagis diaris es situa en 1.100 i l'Rt està a 0,84. La taxa d'incidència dels últims set dies és del 0,65, quan la comparem amb la dels darrers catorze dies. Per tant, una evolució notable. El risc de rebrot s'ha situat, aquesta setmana, per sota de dos-cents. Per tant, anem bé. I malgrat que no podem baixar la guàrdia ni un sol instant, sí que podem dir que l'evolució és positiva. Però si aixequem la mirada i mirem el conjunt del món, veurem que actualment ens trobem en un dels pitjors moments a nivell planetari de la covid-19, amb la segona onada a l'Índia, que està tenint una mortaldat devastadora. Com a Govern, essent conscients que aquest és un repte global i que fins que no estiguem tots salvats, ningú ho estarà, hem respost també a la crida d'emergència del Govern de l'Índia, sumant-nos a la iniciativa liderada per la Fundació Vicente Ferrer i Open Arms, per enviar un primer vol amb material sanitari per mitigar la falta de subministrament d'oxigen i d'altres materials sanitaris. No ho oblidem, doncs. Es tracta d'una pandèmia global, que exigeix la solidaritat i el compromís de totes i tots. Fins que la pandèmia no estigui controlada a nivell mundial, no s'haurà acabat. I encara que avui les xifres de Catalunya ens fan ser optimistes, no hem d'oblidar que a dia d'avui tenim 1.227 persones ingressades als hospitals catalans, a causa de la covid-19, i a les unitats de cures intensives 410. Dades que estan tensionant el nostre sistema sanitari. Durant tot aquest any, el sistema sanitari ha viscut i està vivint un repte majúscul, que ha estat superat gràcies a l'esforç, sacrifici i sentit de servei públic de tots els professionals i les professionals sanitàries. Sense l'entrega i la dedicació del personal dels centres d'assistència primària i dels hospitals, l'impacte de la crisi sanitària hagués estat molt pitjor. En nom del Govern i m'atreveixo a dir, en nom de tot el país, agraeixo de nou sincerament haver pogut comptar amb el compromís dels professionals sanitaris en tot moment. I en aquest punt, voldria fer un esment especial al col·lectiu d'infermeres, veritable puntal del procés de vacunació, però també un puntal del propi sistema públic de salut. Precisament ahir, 12 de maig, va ser el Dia Mundial de la Infermeria. Sempre és pertinent reconèixer la gran tasca que fan, però, ara mateix, sense la seva professionalitat ni la seva diligència, no podríem comptar amb uns operatius de vacunació massiva tan eficients. Com deia, s'han ja subministrat 3.323.248 dosis, amb dades d'aquest matí. D'aquestes, en concret, 2.300.201 són persones amb la primera dosi. 1.023.047 persones amb la segona dosi. Amb la pauta completa ja es supera el milió de catalans i catalanes, 1.085.751 catalans i catalanes que han estat vacunats amb la pauta complerta. S'ha tornat a assolir un rècord quant a vacunes administrades. Per primera vegada, s'han superat les 400.000 dosis subministrades en una setmana. D'acord amb les estimacions fetes pel Departament de Salut, a mitjan juny s'haurà vacunat ja el 80 per cent d'aquelles franges d'edat que tenen més risc d'acabar a les UCIs si es contagien de covid-19. És a dir, de les persones majors de cinquanta anys. I aquí vull insistir en la necessitat que hem traslladat al Govern de l'Estat, d'endarrerir l'administració de la segona dosi, tal com s'ha demanat de forma reiterada. Si el Govern de l'Estat s'avingués a endarrerir vuit setmanes la segona dosi de la vacuna, podríem accelerar molt més aquesta primera protecció que suposa la primera dosi, i arribar a 5 milions de persones protegides contra la covid-19 el 15 de juliol, d'acord amb els compromisos que tenim de subministrament. Tindríem totes les persones majors de trenta anys protegides amb almenys una dosi. I les majors de seixanta anys amb la pauta complerta. Sempre que, evidentment, es compleixi amb el compromís en el ritme de recepció de les vacunes previstes a dia d'avui. Per tal que la campanya de vacunació sigui el més ràpida possible, el Departament de Salut ha posat en marxa tota una xarxa de punts de vacunació repartida pel conjunt del territori de Catalunya; tant punts de vacunació massiva, com per exemple, el Palau d'Esports de Catalunya a la ciutat de Tarragona, la Fira de Montjuïc a la ciutat de Barcelona, el Poliesportiu de la Seu d'Urgell, el Palau Firal de Girona, el Pavelló Onze de Setembre de Lleida, o el Pavelló Firal de Tortosa, com punts intermedis de vacunació massiva, amb una capacitat inferior de vacunació, però que facilitaran l'accés a tota la ciutadania. La vacuna funciona. Per això animo tothom a posar-se-la sense por. Aquesta bona evolució ens ha permès anar flexibilitzant les mesures restrictives de la mobilitat. I en un futur també ens permetrà anar recuperant a més velocitat el ritme d'interaccions socials que teníem a l'època prepandèmia. Malgrat aquest optimisme, avui encara és imprescindible que mantinguem algunes restriccions i que continuem demanant a la ciutadania que actuï amb prudència. No ho oblidem, s'ha acabat l'estat d'alarma, però la pandèmia no s'ha acabat. Han arribat les vacunes, però la covid encara no ha marxat. És important, doncs, seguir amb les mesures de protecció i continuar fent cribratges poblacionals com els que darrerament s'han fet a Tivenys, a Sant Hilari Sacalm o a Girona, per identificar de forma ràpida qualsevol possible de cadena de contagi comunitària i evitar que els brots s'estenguin amb rapidesa. Com deia, l'esforç del personal sanitari ha estat i és titànic. Per això és absolutament necessari que al nostre sistema de salut públic, hi posem tots els esforços i recursos possibles, que l'enfortim, que hi posem tots els esforços i recursos possibles per millorar els seus serveis, per dotar-lo de les eines per satisfer l'entorn de treball dels professionals de salut i per oferir a la ciutadania una millora atenció. Des de l'inici de la pandèmia, el Govern ha fet un gran esforç en aquest sentit, que en els darrers mesos s'ha anat concretant amb una llarga llista d'actuacions a tot el territori. I només a tall de síntesi, els llistaré algunes de les actuacions encaminades a reforçar els equips de professionals sanitaris i les infraestructures d'aquest sistema, tant de l'àmbit de l'atenció primària, com a l'àmbit hospitalari. En les darreres setmanes: 16 de febrer, es posa en marxa l'espai polivalent dedicat a l'atenció de pacients covid-19 de l'Hospital Universitari Vall d'Hebron, cinquanta-sis llits d'agut més i trenta-dos de crítics i semicrítics. Quinze d'abril, entra en funcionament el nou espai polivalent a l'Hospital de Terrassa, ubicat al costat del servei d'urgències, que compta amb vint-i-vuit llits equipats per atendre pacient urgent i crític. Vint d'abril, s'inaugura el nou espai hospitalari polivalent a Sant Joan Despí, al Moisès Broggi, que permet posar en funcionament cinquanta-sis nous llits de crítics i semicrítics afectats per covid-19. Vint-i-u d'abril, surten a licitació les obres d'ampliació i reforma del Centre d'Atenció Primària Josep Torner de Malgrat de Mar. Vint-i-set d'abril, es constitueix la comissió de seguiment pel projecte d'ampliació i modernització de l'Hospital de Tortosa, Verge de la Cinta. Cinc de maig, s'inaugura a Mataró el Centre d'Urgències d'Atenció Primària del Maresme, deu mesos després de l'inici de les obres i amb una inversió d'1,2 milions d'euros. Cinc de maig, s'ha adjudicat la redacció del projecte bàsic i executiu per a la construcció del nou Centre d'Atenció Primària Olot-2, un centre que permetrà substituir les actuals instal·lacions del consultori Olot Nord. Tot això des del 14 de febrer, des de la data de celebració de les eleccions. Portem més d'un any fent un esforç ingent per reforçar totes les infraestructures del sistema sanitari. Un esforç que no ha cessat aquestes setmanes, malgrat començar a albirar el final de la pandèmia. Perquè el sistema sanitari no només necessita un reforç conjuntural provocat per la pandèmia. Necessita un reforç estructural. Hem reforçat les infraestructures, sí. I també hem incorporat nous professionals per millorar el servei. Des de l'inici de la pandèmia, el sistema d'atenció primària ha incorporat 3.258 professionals més, arribant a un conjunt de 27.000 professionals en l'atenció primària, amb relació a les mesures adoptades per frenar i per controlar la pandèmia. Com tots coneixen, el passat 9 de maig va finalitzar l'estat d'alarma i també amb aquesta finalització s'ha posat fi a diverses restriccions en l'àmbit de la mobilitat, com la mobilitat nocturna, i de certes activitats, com l'aixecament de les mesures que ara, a dia d'avui, permeten l'obertura continuada de la restauració fins a les onze de la nit –això sí, en les mateixes condicions que fins ara pel que fa a aforament–, així com l'obertura dels parcs d'atraccions que estaven tancats des de finals d'estiu. Però com he dit, recordem que s'ha acabat l'estat d'alarma, però no la pandèmia. Per això, mantenim tota una sèrie de restriccions en àmbits encara de mobilitat, activitats socials, treball, restauració, cultura o esport. I els podrem anar alleugerint a mesura que segueixi avançant la vacunació, es consolidi i anem, doncs, baixant tots els indicadors d'incidència de la pandèmia. Vull també fer una menció especial al sector de l'oci nocturn, que, de forma total des del passat mes d'agost tenen suspesa la seva activitat, i en alguns casos, parcial, des de fa més d'un any. Conscients que és un dels sectors que està patint amb més duresa les conseqüències de l'emergència sanitària, el Departament d'Interior ha estat treballant un pla sectorial per a la represa de les activitats vinculades a l'oci nocturn i ahir va ser aprovat pel Procicat. La bona evolució de les dades epidemiològiques i de vacunació no ens han de fer oblidar l'emergència sanitària que ens ha portat a viure un dels períodes de crisi econòmica més intensos del darrer segle. Estem començant a superar la crisi sanitària, però queda molta feina a fer per superar també la crisi social i econòmica provocada per la covid-19. A nivell global hi ha hagut una caiguda històrica de l'activitat. Ha set molt intensa en el cas de Catalunya, on el producte interior brut va retrocedir, l'any 2020, un 11,5 per cent, 4,9 punts percentuals de retrocés per sobre de la zona euro. Aquestes diferències respecte a la zona euro s'expliquen en primer lloc per l'evolució epidemiològica, que ha estat diferent, més intensa a Catalunya durant el 2020, però també en les diferències en l'estructura productiva. La major afectació de la pandèmia va requerir que es prenguessin mesures de contenció més severes, van limitar la mobilitat i l'activitat. En algun cas, també, cal determinar..., cal destacar que també ha estat determinant que a Catalunya tenen un pes més elevat les activitats que estan més exposades –activitats econòmiques, s'entén– a la interacció social, i en particular la importància del turisme internacional, que el 2020 es va reduir en un 80 per cent. La informació econòmica més recent ens indica una recuperació progressiva de l'activitat, sobretot a partir de la segona quinzena de març, quan es van relaxar temporalment les restriccions de mobilitat. El relaxament de restriccions s'ha traduït també en un major dinamisme en el consum. També s'observen millores en el mercat laboral. Si bé l'afiliació al març es va mantenir igual que al febrer, gairebé igual, el nombre de persones en ERTO es va reduir en una mica més de 33.000 persones; l'atur registrat va disminuir per primer cop des del setembre, i les noves contractacions van augmentar un 15,5 per cent respecte del febrer, especialment els contractes indefinits. Per la seva part, el sector exterior –importacions i exportacions– també mostra signes positius. Al febrer, les exportacions de béns recuperen la tendència positiva, amb un increment del 6,4 per cent, i les importacions de béns segueixen mostrant taxes de variació interanual cada vegada menys negatives. Així doncs, la situació de l'economia catalana, un cop ja ben entrat l'any 2021, ens indica que està, doncs, protagonitzant una recuperació gradual però desigual i amb incerteses a l'horitzó. Tot i això, la vacunació i els plans d'estímul per reactivar l'economia conviden a l'optimisme, sempre moderat, i han millorat les expectatives de poder avançar i consolidar la recuperació econòmica a la segona meitat del 2021. Les previsions de l'economia catalana que elabora el Departament de Vicepresidència, Economia i Hisenda assenyalen per al 2021 un creixement del 6 per cent del producte interior brut. Aquest rebrot respecte al 2020 recull tant una recuperació parcial de la demanda interna com el reequilibri de la demanda externa, amb una aportació favorable de 0,3 punts. La millora de la demanda interna reflecteix la recuperació parcial del consum de les llars, en què es preveu un creixement del 7,4 per cent, i també de la inversió, amb un avanç del 7,5 per cent previst aquest any. La reactivació del consum de les llars anirà molt vinculada a la millora de la confiança sobre la situació econòmica i sanitària, en especial a l'avanç de vacunació, i també al relaxament que aquest avanç de vacunació permeti de les mesures de distanciament social. La recuperació de la inversió dependrà a grans trets que siguem capaços de reduir la incertesa, encara elevada, i del grau de deteriorament de la posició patrimonial de les empreses i del ritme d'execució del pla europeu de recuperació. Les previsions sobre el mercat de treball del 2021 apunten, per una banda, una recuperació intensa de les hores treballades, amb una previsió d'augment del 8,1 per cent, i una recuperació més gradual de l'ocupació a temps complet, del 4,4 per cent. La variació, doncs, en el que fa referència a l'ocupació, queda continguda, atès que s'espera que bona part del creixement de les hores treballades vingui de la reincorporació dels treballadors afectats per ERTO i per la recuperació de la jornada mitjana. Aquesta dinàmica, juntament amb l'increment de la població activa, condueix a un augment moderat de la taxa d'atur fins al 13,3 per cent previst, tot i que ara estem al 12,9. Les previsions per al 2022 suggereixen un creixement més moderat de les hores treballades i de l'ocupació equivalent a temps complet, del 5,7 i del 3,3 per cent, respectivament. Per tant, entre el 2021 i el 2022 es recuperaria el 80 per cent de l'ocupació equivalent que vam perdre el 2020. La consolidació de la recuperació durant el 2022 permetria un descens de la taxa d'atur, per situar-se una mica per sobre del 12 per cent, però una taxa molt per sota del que s'esperava quan va esclatar la crisi de la covid-19 i que s'allunya de la taxa del 23 per cent d'atur que havíem patit en la gran recessió de la crisi de 2008. Les dades més recents ens indiquen que l'ocupació ha crescut lleugerament a Catalunya durant el primer trimestre de 2021 en 33.000 persones. En termes interanuals, l'ocupació modera la seva caiguda –ara es redueix només un 2,2 per cent–, però encara segueix sent inferior als valors que teníem abans de la pandèmia –un 3 per cent per sota. El nombre d'hores treballades també alenteix el seu descens; a finals de l'any 2020, respecte a finals del 2019, el nombre d'hores treballades pels treballadors catalans s'havia reduït en un 7,3 per cent, però el primer trimestre d'aquest any, respecte a fa un any, només un 0,4 per cent. El nombre de treballadors en ERTO a Catalunya baixa lleugerament el març del 2021 –en aquests moments tenim 157.873 persones en ERTO, a finals de març–, i se situa en la xifra més baixa des del setembre. La cobertura dels ERTO, mesurada com el nombre de treballadors en ERTO sobre el total d'afiliats, excloent treballadors i treballadores de la llar i autònoms, es situa en un 5,7 per cent del total de treballadors que estan en ERTO. I la taxa d'atur, com deia, ha baixat fins al 12,9 per cent –i veníem del 13,9 per cent de finals del 2020. En tot cas, la pujada de la taxa d'atur, com deia, és més limitada en aquesta crisi que en l'anterior crisi financera: a Catalunya es situa en el 12,9 per cent, la taxa d'atur; a l'Estat espanyol, la mitjana és del 16 per cent, i a la zona euro, un 8,1 per cent. En aquest sentit, no tinc cap mena de dubte que l'impacte de la pandèmia de la covid-19 hagués estat molt més negativa de no haver estat pel conjunt de mesures que les diverses administracions públiques han portat a terme per al conjunt de famílies, treballadors, autònoms i empreses del nostre país. No només hem obert convocatòries de subvencions per atorgar ajudes directes als àmbits d'economia més afectats per les mesures restrictives de la mobilitat i de l'activitat sinó que hem pres mesures de caire fiscal i caire financer també amb l'objectiu de fer arribar liquiditat, fer que els diners estiguessin a disposició dels ciutadans i de les empreses. Catalunya ha destinat, des de l'inici de la pandèmia..., la Generalitat de Catalunya ha destinat, des de l'inici de la pandèmia, ajudes a sectors econòmics de 230 euros per habitant; la mitjana de les comunitats autònomes, vuitanta euros. Això vol dir que ha estat tres vegades més. El 49,7 per cent de les ajudes econòmiques de l'Estat que han portat a terme les comunitats autònomes l'ha fet la Generalitat de Catalunya; un de cada dos euros, gairebé 1.800 milions d'euros de 3.600 milions en total. Per tant, el Govern de Catalunya, i, per tant, els ciutadans de Catalunya, perquè això és amb el pressupost públic, està fent un gran esforç per ajudar els sectors més afectats per la pandèmia per superar els mesos de restriccions i de baixada de l'activitat. La setmana passada mateix, el Govern va autoritzar una transferència de 2,5 milions d'euros dels fons extraordinaris covid al Consorci de Comerç, Artesania i Moda, del Departament d'Empresa i Coneixement, per una nova línia d'ajuts, en aquest cas, a empreses d'atraccions i serveis de restauració propis de fires i revetlles tancats per les restriccions per fer front a la covid-19. Aquesta nova línia és la segona que en aquest sector es posa en marxa, després, doncs, que ja haguéssim posat en marxa, com deia, la primera a finals de desembre. El gener d'aquest any, el Govern va establir un fons de 618 milions d'euros per finançar un pla d'ajudes que donés suport als col·lectius més afectats per la covid-19 durant el primer trimestre de l'any. En aquest fons s'integrava un pla d'ajudes adreçades a complementar els ERTO d'aquelles persones amb un ingrés inferior al salari mínim català i ajustat al temps de la situació d'ERTO, acordat amb els agents socials. En aquest sentit, per garantir la implementació i gestió d'aquestes ajudes complementàries als subsidis vinculats als ERTO, però també per mantenir i per millorar els ajuts a persones treballadores autònomes i per activar l'orientació i la formació acreditable i complementària que faciliti l'adaptació dels treballadors a l'àmbit professional en el context actual, aquesta mateixa setmana s'ha creat un programa temporal per incorporar vint-i-quatre efectius repartits en el Servei d'Ocupació Públic de Catalunya, el Consorci de Formació Contínua de Catalunya i la Direcció General de Relacions Laborals per accelerar aquests programes de formació. En aquesta línia, i en relació amb els ajuts directes que ha posat en marxa el Govern de l'Estat, des del Govern s'està treballant per ampliar els sectors d'activitats econòmiques que va definir inicialment el Govern espanyol, de les ajudes que, doncs, va definir, que es van publicar per reial decret, i de les quals nosaltres hem signat el conveni, perquè volem que arribin als sectors més afectats per la pandèmia. Quines seran, ho acabarem de determinar amb el diàleg social. Volem que sigui ràpid, buscant el màxim consens amb els agents econòmics i socials. I aquest mateix matí, mentre hi havia aquest Ple del Parlament, i alguns dels diputats preguntaven sobre aquesta qüestió, el Govern estàvem reunits amb els agents socials precisament perquè ho volem fer des de la concertació, des de l'entesa, des de l'acord. D'altra banda, ara que coincideix, doncs, aquesta època amb la campanya de declaració de la renda, vull recordar que a finals de l'any passat el Govern vam aprovar aplicar una deducció per als qui tenen més d'un pagador i aquest any es veuen obligats a fer la declaració de renda; gent que haurà estat en ERTO i que, cobrant el mateix o menys que el que havia ingressat el 2019, a causa de tenir dos pagadors, es veia obligada a presentar la renda aquest 2020, amb una possible penalització, en termes, doncs, de tenir un resultat positiu a ingressar al tresor públic. Per això vam fer una deducció, perquè ningú es vegi afectat negativament, i especialment la gent que està en una situació laboral precària. És important..., i aprofito, doncs, aquest faristol per recordar a tots els treballadors que es troben en aquesta situació que ho tenen disponible en el programari de la declaració de la renda, i és important que ho marquin clarament en la seva declaració, ja que l'agència espanyola tributària, l'agència tributària de l'Estat espanyol, no ho té en compte d'ofici a l'esborrany que ens fa arribar a tots els assalariats i assalariades. I vull recordar que aquesta deducció va a càrrec del pressupost de la Generalitat. I no només ha afectat treballadors, autònoms i empreses; les conseqüències de la pandèmia han afectat també amb intensitat col·lectius socials que ja patien d'una important vulnerabilitat: gent gran, el jovent, tot l'àmbit, també, pel que fa a les ciutadanes, a les dones d'aquest país i al de les persones migrades. Pel que fa als joves. El jovent del nostre país ha vist com la pandèmia els ha tancat moltes portes, els ha posat més difícil l'accés a un lloc de treball estable, ha precaritzat més la seva situació, ha agreujat encara més les dificultats per portar a terme la seva emancipació personal i ha coartat la vitalitat d'una de les etapes vitals més dinàmiques. Per això, la setmana passada, el Govern va decidir destinar 16 milions i mig d'euros els propers dos anys a la contractació de joves en pràctiques en el marc del programa de garantia juvenil. Aquesta mesura permetrà incorporar en el món laboral uns 1.500 joves per tal de millorar la seva ocupabilitat amb l'adquisició de competències derivades de la pràctica diària. D'aquesta manera reforçarem les seves possibilitats d'incorporar-se en el mercat de treball de forma estable i duradora. Un dels altres col·lectius que més ha patit les conseqüències de la covid-19 és la nostra gent gran, que s'ha emportat les pitjors conseqüències, no només des del punt de vista sanitari, sinó també des del punt de vista de l'aïllament social. Amb la vacunació s'ha pogut estabilitzar la situació, especialment a les residències. Tot i així, hem de continuar fent esforços per millorar la salut de la nostra gent gran i garantir els drets de la ciutadania atesa en els serveis residencials. Per això, aquesta mateixa setmana, aquest dimarts passat, el Govern ha acordat destinar 14,6 milions d'euros a reforçar el personal de residències de gent gran i de persones amb discapacitat, per poder atendre així les necessitats derivades de la pandèmia. I una altra de les conseqüències negatives de la pandèmia, potser la menys visible, però no per això menys preocupant, és el dany causat al benestar emocional, a la salut mental de moltes ciutadanes i ciutadans, i que ens obliga a les administracions públiques a prestar també atenció al que hem denominat «crisi emocional. Només perquè se'n facin una idea, el 2020 es va registrar a Catalunya un increment del 127 per cent dels trastorns d'ansietat i un augment del 33 per cent dels casos de depressió i altres trastorns mentals. Les atencions no presencials fetes per psicòlegs a través del 061 Salut Respon van arribar a registrar pics de més de 6.400 trucades mensuals. D'aquestes, un 13 per cent van ser destinades a l'atenció primària per al seu seguiment, un 13,5 per cent a centres especialitzats en salut mental i un 3,5 per cent van requerir la mobilització d'un recurs, com l'enviament d'un metge o una ambulància al domicili. Aquest augment de la demanda de suport emocional, d'atenció en l'àmbit de la salut dels ciutadans, ha fet que a partir d'aquest mes de maig el Sistema d'Emergències Mèdiques hagi posat en marxa un nou model d'atenció emocional, amb un equip de psicòlegs propis que estaran distribuïts per tot el territori català. Estem parlant d'un servei que incorpora noranta nous professionals que realitzaran atenció presencial i no presencial als ciutadans. I també realitzarà tasques d'atenció a professionals de les emergències i de la xarxa pública de salut, que també volem vetllar per la salut mental dels que ens cuiden. Són moltes les urgències que els governs hem hagut d'atendre en una situació de pandèmia en l'àmbit sanitari, en l'àmbit econòmic, en l'àmbit social, en l'àmbit emocional. I tots i cadascun de les conselleres i els consellers d'aquest Govern han dedicat tot el seu esforç i tota la seva atenció a donar-hi resposta amb les eines de què disposa actualment el Govern de Catalunya. No hem descansat ni un moment per donar resposta als múltiples reptes que ens ha plantejat com a societat la pandèmia de la covid-19. Però al costat d'aquests reptes també hi ha oportunitats que no podem desaprofitar. I la principal és la que ens ofereix la Unió Europea amb el mecanisme de recuperació i resiliència, el fons Next Generation. Una oportunitat que no podem desaprofitar. Hem d'encarar, doncs, la fase de recuperació, posant a disposició de l'economia i de la societat catalana tots els recursos que tinguem a l'abast. I en aquest sentit vull recordar la tasca feta pel Govern; no per aquest Govern en funcions només, sinó pel Govern que va iniciar-se en la dotzena legislatura. El 21 de juliol de 2020 el Govern de la Generalitat aprova el Pla per a la reactivació econòmica i protecció social, elaborat per la comissió coneguda amb l'acrònim de Coreco. El mateix dia que aprovàvem aquest pla, els líders europeus arribaven finalment a un acord històric sobre el marc financer plurianual 2021-2027 de la Unió Europea i l'instrument de recuperació Next Generation EU. Aquests dos instruments europeus mobilitzen en total 1,8 bilions d'euros. Per desplegar el Pla per a la reactivació econòmica i la protecció social i alhora per maximitzar la captació de recursos europeus, el Govern va crear el 6 d'octubre passat el Comitè Assessor Catalunya Next Generation EU. Gràcies al seu treball, el Govern va presentar el 2 de febrer de 2021 l'informe «Next Generation Catalonia, un document lliurat per la Coreco, que conté la proposta provisional de projectes catalans candidats a obtenir recursos del fons Next Generation. Els governs, doncs, tenim el deure de compatibilitzar la gestió de l'emergència sanitària i el manteniment de rendes dels sectors més afectats per la pandèmia des del punt de vista econòmic amb l'activació de programes de recuperació ambiciosos que permetin fer les transformacions estructurals, augmentar la resiliència de l'economia del nostre país. No es pot tornar a la situació prepandèmia, sinó que cal avançar cap a un model més sostenible, menys desigual i, per tant, un model més resilient a nivell mediambiental com social. El mecanisme de recuperació i resiliència és el principal pilar del programa Next Generation EU, que suposarà que l'Estat espanyol rebi fins al 2026 un total de 140.000 milions d'euros, dels quals 69.528 seran en forma de transferències i la resta seran en forma de préstecs. En els Pressupostos generals de l'Estat de 2021 hi consten, de forma separada, la resta de partides pressupostàries corresponents als fons del mecanisme de recuperació i resiliència, que sumen 24.198 milions d'euros. D'aquest import, 10.318 es destinen a les comunitats autònomes. En forma de transferències corrents hi ha un total de 2.685 milions, i de transferències de capital, 3.632 milions. La distribució per comunitats autònomes d'aquests fons no es fan en els pressupostos generals de l'Estat, es fan a les conferències sectorials; conferències sectorials que reuneixen el ministeri competent amb les conselleres o consellers de cada territori que són responsables d'aquesta matèria. Tanmateix, la informació que anem tenint de les conferències sectorials mostra que s'estan fent canvis interns en les partides pressupostàries relacionades amb el mecanisme de recuperació i resiliència dels ministeris. Fins al mes d'abril s'han fet diferents conferències sectorials, algunes de les quals han assignat imports a les comunitats autònomes, i el Govern de Catalunya i hem assistit per defensar que arribin el màxim de fons al nostre territori. En total, s'han assignat fins al mes d'abril a Catalunya un total de 325 milions d'euros, que suposen un 13,8 per cent del total de comunitats autònomes. Per posar algun exemple, en l'àmbit de serveis socials i atenció domiciliària 110 milions d'euros, un 15,1 per cent del total; en l'àmbit de medi ambient un 9,2 per cent del total –52 milions–, i en l'àmbit d'energia un 16,4 per cent del total, que vol dir que arriben una mica més de 65 milions a Catalunya. El Departament de Treball, d'Afers Socials i Família, per exemple, en el ple del Consell Territorial de Serveis Socials del 15 de gener, va participar per tal de defensar els recursos que corresponen a Catalunya en la distribució dels 730 milions d'euros que corresponen a l'eix «Economia de les cures i reforç de les polítiques d'igualtat i inclusió. D'aquest import –com deia– corresponen a Catalunya 110 milions d'euros, un 15,1 per cent. Les entitats locals, els ajuntaments, consells comarcals, han de participar almenys en el 15 per cent dels fons assignats i, per tant, establirem convenis de col·laboració amb els ens locals on s'especificaran els projectes a què es destinen els fons i la seva relació amb aquest eix. El Departament de Justícia, 18 de març de 2021, en la sessió plenària de la conferència sectorial defensem la posició de la Generalitat i s'acorda el repartiment de 20,6 milions d'euros a les comunitats autònomes que gestionem part de les competències en matèria d'Administració de justícia, corresponents als projectes per a la digitalització de l'Administració de justícia. D'aquest total, a Catalunya li corresponen 3,6 milions –un 17 per cent del total– i preveiem que durant aquest mes de maig s'ingressi aquest import. Per exemple, en el Departament d'Educació, el 13 d'abril, Conferència Sectorial d'Educació i Formació Professional: es distribueixen 610 milions. Defensem la posició de Catalunya, dels quals 91,6 milions corresponen al nostre país –un 15 per cent. El Departament de Presidència ha participat en la Conferència Sectorial d'Igualtat per defensar la posició de la Generalitat. En aquesta conferència es va distribuir un total de 19,8 milions d'euros, dels quals 1,7 milions pertoquen a Catalunya –un 8,7 per cent del total. El Departament de Territori i Sostenibilitat ha participat, també, i defensat la posició de la Generalitat en la seva Conferència Sectorial de Medi Ambient de 14 d'abril. Es van distribuir un total, com deia, de 576 milions d'euros, dels quals s'han assignat a Catalunya un 9,2 per cent. En aquesta conferència també es van assignar altres dotacions, però que no estan incloses en els fons europeus. El Departament d'Empresa i Coneixement..., a la Conferència Sectorial d'Energia d'11 de gener es van acordar els criteris de repartiment en tot el que són els programes d'incentius lligats a la mobilitat elèctrica: el programa Moves III. El Reial decret 266/2021 aprova la concessió directa d'aquests ajuts per un import total de 400 milions d'euros, dels quals corresponen a Catalunya un 16,4 per cent, 65,6 milions d'euros. Per tant, resumidament, en l'articulació pel que fa a bona part dels projectes vinculats als fons europeus que es fa en aquest àmbit de les conferències sectorials, no només hi hem participat, hi hem anat a defensar, evidentment, la nostra posició, perquè en aquests programes, que es canalitzaran via ajudes i no a projectes específics, doncs, que Catalunya hi pugui tenir un rol destacat. Queda moltíssima feina a fer. Però també queda molta feina a fer per impulsar i fer realitat projectes transformadors que han de servir per sacsejar el nostre sistema productiu i projectar-lo cap al futur. Demà presentem el projecte Vall d'Hidrogen Catalunya i, sense cap mena de dubte, demostra que Catalunya té tots els actius per liderar la transició energètica i esdevenir un dels principals productors de la font d'energia escollida, l'hidrogen, com a font estratègica per a la Unió Europea de cara a les properes dècades en el procés de descarbonització. I acabo. He fet una exposició general de la situació que viu el país i de la feina que el Govern en funcions hem estat fent en aquests mesos, especialment des del 15 de febrer, des del dia després de les eleccions. Però no puc deixar passar l'oportunitat de fer una reflexió final sobre el moment polític que estem vivint. Companyes diputades i companys diputats, cal que siguem conscients fins a quin punt s'està augmentant la desafecció cap a la tasca que estem fent en aquesta cambra i el conjunt dels responsables polítics. El país pateix. Estem vivint una crisi sanitària i econòmica sense precedents i cal arribar a acords. Es necessita un govern en plenitud de funcions per impulsar la recuperació. I això no és possible i, de moment, ens estem mantenint en la interinitat. I tenim, gràcies al resultat del 14 de febrer, una majoria que, més enllà de la recuperació econòmica i social i la lluita contra aquest darrer tram de la pandèmia, tenim una majoria com mai havíem tingut en aquesta cambra per impulsar el compromís amb l'amnistia i amb l'autodeterminació. No ho podem deixar passar. Aquest Parlament fa dies que hauria d'haver escollit el president de la Generalitat de Catalunya i acabar amb una provisionalitat que perjudica el país. Tots els que som aquí, els 135 diputats i diputades, som representants de la ciutadania de Catalunya. Una ciutadania que, per sort, té un esperit crític i ha demostrat una vegada i una altra que quan cal que hi sigui, s'hi compromet. Una ciutadania que ha patit per la pandèmia i que segueix patint. Perquè han perdut familiars, perquè han perdut amics, perquè han perdut la feina o han hagut de tancar el negoci. I perquè, des d'un punt de vista emocional, aquesta situació que patim des de fa un any al nostre país s'està fent una muntanya per a molta gent. I cal que estiguem al seu costat. Cal que estiguem a l'alçada del moment, perquè en tenim l'obligació, en tenim el deure, no tenim una altra opció. Comencem a recuperar la confiança. Afrontem sense més demora la reconstrucció del país. Aprofitem sense més dilació l'oportunitat de transformar Catalunya i avançar democràticament en el camí de la independència, de l'autodeterminació i de l'amnistia. Fem honor a la paraula, complim-la. I complim amb el compromís de tots, que és no anar a eleccions. Fem govern, fem-ho ja i evitem la repetició de les eleccions. És un imperatiu polític. Unes noves eleccions serien un autèntic fracàs dels 135 diputats i diputades, allargarien innecessàriament la interinitat del Govern, dificultarien la recuperació, posarien en risc la majoria independentista del 14 de febrer i podríem arribar a estar en un nou enrocament. Els emplaço a pensar-hi. Crec que hem de ser honestos, hem de ser fidels al compromís d'evitar una repetició electoral quan és possible posar en marxa un govern. Estic convençut que amb el compromís de totes i tots estarem a l'alçada i trencarem aquesta dinàmica que pot posar en qüestió la credibilitat del nostre compromís polític, perquè els que som aquí estem per millorar la vida dels nostres veïns i veïnes. Hem de conjurar-nos per no posar en risc el prestigi de les pròpies institucions del país. En tenim l'oportunitat, depèn de nosaltres. Jo lluitaré, com he estat des del primer segon lluitant-hi, des de la nit del 14 de febrer, i seguiré lluitant fins al darrer segon perquè això sigui possible. I estic convençut que si tots hi posem de la nostra part, així serà. Moltes gràcies, molt honorable presidenta, conselleres, consellers, diputades i diputats. Bona tarda. [[Aplaudiments.]]
Acabada la intervenció del vicepresident del Govern, a continuació intervindran els representants dels grups parlamentaris per un temps màxim de quinze minuts, que és el temps que vam acordar a la Junta de Portaveus. Té la paraula, en primer lloc, el senyor Salvador Illa en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bona tarda, molt honorable presidenta, senyor vicepresident en funcions de president, consellers i conselleres. Senyor Aragonès, vull començar agraint-li la seva compareixença d'avui. És la seva obligació, certament; ho han demanat diferents grups, entre ells el que jo represento en aquest faristol, crec que és de rebut en una situació com la que estem vivint que el màxim responsable en funcions del Govern comparegui, però vull agrair-li perquè sé que no és un moment, políticament parlant, fàcil per a vostè. I la política també és tenir alguna complicitat, no? Jo li agraeixo de debò que en un moment políticament no gens senzill per a vostè, vostè, fent honor a les seves obligacions, comparegui avui aquí. Centraré la meva intervenció en tres parts. La primera per parlar d'allò que preocupa més els ciutadans de Catalunya avui i a la que vostè també ha fet extensa referència en la seva exposició, que és la pandèmia, no?, la major en cent anys, el covid-19. Catorze mesos ja –més de catorze mesos, no?–, des que l'Organització Mundial de la Salut en va sancionar el seu caràcter de pandèmia, no? Des del 3 de març, que és l'última data, si no em confonc, en què vostè va donar comptes a la Diputació Permanent de la seva actuació com a màxim responsable en funcions del Govern, hi ha dos fets essencials o rellevants, des del meu punt de vista, en matèria de pandèmia. Primer, la Setmana Santa, no?; la Setmana Santa que posava un risc en la gestió de la pandèmia i que afortunadament s'ha pogut superar controlant la situació. Hi ha hagut un increment de casos, com vostè, en fi, ha relatat, però s'ha pogut afortunadament controlar. I el segon, el progrés, el progrés del procés de vacunació, que és l'autèntica via de sortida d'aquesta pandèmia, no? Tal com havíem dit alguns a finals de l'any passat, concretament el 27 de desembre de l'any passat, quan es va iniciar el procés de vacunació a Espanya i també a Catalunya, i a tot Europa, en un marge de quaranta-vuit hores, era un procés progressiu, a mesura que anaven arribant les dosis, i s'ha anat desenvolupant amb els calendaris i la forma que s'havia previst, i fa possible arribar a dir avui que arribarem a l'objectiu que ens havíem marcat d'un 70 per cent de gent immunitzada el mes d'agost, no? Hi han hagut –si no em confonc, tampoc– vuit reunions del Procicat des del 3 de març, amb resolucions que s'ajusten al pla que conjuntament totes les comunitats autònomes i el Govern d'Espanya van acordar per fer front a aquesta situació, i, per tant, la situació també des del punt de vista de la vacunació ha millorat. I en puc donar testimoni personal. Jo, ahir mateix, accedint a les pàgines webs corresponents, vaig poder concertar ja una cita per vacunar-me, cosa que faré –i molt content– el proper dimecres a primera hora del matí, eh? I animo a tothom a fer-ho. Vacunem-nos, vacunem-nos, vacunem-nos. Tots. És el camí de sortida. La situació és millor, però això no ha acabat. Vostè ho ha dit, i jo faig meva també aquesta frase: la fi de l'estat d'alarma no és la fi de la pandèmia. Seguim encara en pandèmia. I, per tant, vull fer també una crida a la prudència, a tota la ciutadania de Catalunya, i una crida a que tots i totes seguim fil per randa les indicacions de les autoritats sanitàries. I vull fer també una condemna, sense pal·liatius, explícita i, si m'ho permeten, enèrgica de tots aquells comportaments incívics. No és el que toca –no és el que toca. I aquest darrer cap de setmana hem vist –suposo que amb preocupació, conseller Sàmper– alguns comportaments que no són acceptables. Per tant, també crida a la prudència, condemna a aquests comportaments incívics. Hi ha hagut, des del meu punt de vista, molts aprenentatges al llarg d'aquesta pandèmia. No és ara moment de repassar-los, no? Però sí que em vull referir a un que per mi és molt rellevant: el de la lleialtat, solidaritat, cooperació, coordinació entre administracions. Aquest matí el conseller Bargalló feia referència al que ell qualificava d'èxit, la recuperació de l'educació presencial, no? A mi m'agrada ser sempre molt prudent parlant enmig d'una pandèmia però efectivament considero que, per comparació, si més no, amb altres països, ha sigut un èxit, perquè ho vam decidir tots junts. Jo era present a la reunió en la que el conseller Bargalló i la consellera Vergés, en representació del Govern de Catalunya, juntament amb tots els responsables d'educació i sanitat de la resta de comunitats autònomes d'Espanya i el Govern d'Espanya, vam acordar vint-i-set punts per reprendre l'educació presencial. I ha funcionat bé. Junts, coordinats, lleials, amb la lleialtat entre tots hem anat més bé. O el programa de vacunació, que és un programa, com vostè sap, de matriu europea, disseny espanyol i execució per cada comunitat autònoma. I també junts, els europeus, els espanyols i els catalans hem anat més bé. Per tant, lleialtat, solidaritat i coordinació. I vull fer un anunci, que no crec que sorprengui ningú, però ho vull fer en seu parlamentària, no?, i en ocasió d'aquest retiment de comptes que vostè fa. El Govern en funcions que vostè encapçala té el ple suport –el ple suport–, sense fissures, del primer grup del Parlament de Catalunya en la lluita contra la pandèmia. El ple suport sense fissures. És possible que en aquest posicionament hi influeixin també unes dosis del que he viscut a nivell personal. Ho podria ara explicar, però no ve al cas. Té el ple suport, el Govern en funcions, del primer grup del Parlament de Catalunya en la lluita contra la pandèmia. Crec que aquest oferiment, fet en seu parlamentària, m'habilita a demanar-li que vostè ens proporcioni informació setmanal d'aquelles decisions que vagin prenent. Crec que és en justa correspondència amb aquest oferiment que faig sense fissures. Vull apressar-me a dir que sempre que he buscat el vicepresident en funcions o la consellera de Salut en funcions els he trobat; sempre he trobat resposta i atenció a aquelles qüestions que els hi he volgut traslladar, no? I el segon missatge, també, en ares d'aquest principi de coordinació, solidaritat i lleialtat que vull traslladar, fa referència a un aspecte que vostè ha tractat avui, no? La solidaridad, ¿no? Vacunarnos en Cataluña, en España, en Europa, no quiere decir que acabemos con la pandemia. Hay que acabar con la pandemia en todo el mundo. Hoy quiero poner en conocimiento esta cámara el artículo, relevante a mi juicio, del presidente del Gobierno de España, Pedro Sánchez, en un medio de comunicación internacional, abogando para que la propiedad intelectual no sea un obstáculo para que desarrollemos un programa de vacunación mundial. Se han fabricado..., se prevé que a finales de mayo se hayan fabricado 2.000 millones de dosis de vacunas; necesitamos 11.000 para vacunar a un 70 por ciento de la población de todo el mundo. Y hasta que esto no ocurra nadie está a salvo. Per tant, solidaritat també en una pandèmia que aquí anem per bon camí de vèncer, però que és, com vostè també deia, d'abast mundial. Vull fer un comentari sobre una proposta que ha fet aquest matí el representant de Junts per Catalunya, el senyor Batet, demanant..., ell deia una auditoria, a mi m'agrada més parlar de balanç, d'anàlisi, de valoració, de com han anat les coses. Hi estic d'acord. Però amb dos precisions. I anuncio i anticipo la que serà la posició del meu grup en aquest sentit, no? Hi ha un acord de fer un balanç conjuntament tots els nivells administratius, Govern d'Espanya, governs de comunitats autònomes, responsables municipals; jo penso que s'hauria de fer aquesta valoració conjuntament, tots plegats. I segon, ja anuncio que nosaltres apostarem per fer un balanç constructiu –constructiu–, per aprendre lliçons i mirar endavant, no per assenyalar coses que afortunadament hem hagut de superar. Per tant, sí a un balanç, sí a fer-lo conjuntament, perquè tots hem treballat conjuntament per superar aquesta situació, i sí a que sigui constructiu, no? I un comentari final en relació amb aquest primer punt. He anat fent visites a diferents centres sanitaris. He estat a l'Hospital de la Seu d'Urgell, a Vall d'Hebron, al Parc Taulí, ahir a l'Hospital de Mataró... He constatat, com vostè deia, la magnífica feina que han fet els professionals, també que necessiten més recursos. També aquí ofereixo el meu suport perquè els puguem desplegar amb rapidesa i amb agilitat. I vull també destacar el que he copsat, que és que l'activitat ordinària assistencial va funcionar. I avui hem tingut una notícia molt positiva, que és el nivell de trasplantaments de ronyó de donant viu que s'ha produït a l'Hospital Clínic. Serveixi, aquest exemple, com un reconeixement a la feina que fan tots els professionals. El segon assumpte que preocupa la ciutadania –que vostè també hi ha fet referència– té a veure amb la reactivació de la nostra economia i la seva transformació, efectivament, aprofitant el mecanisme dels fons europeus Next Generation. No anem bé en aquest capítol, des del meu punt de vista, senyor Aragonès. L'hi puc dir, si vol, d'una forma menys..., en fi, més constructiva per vostè: es pot fer molt més, s'ha de fer molt més; Catalunya ho pot fer molt millor i ho ha de fer molt millor, no? Jo recordo, perquè em va semblar d'un grafisme molt molt simbòlic, la reunió del 26 d'octubre, a la que vostè va assistir, convocada pel president del Govern amb tots els presidents de comunitats autònomes, la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, i el representant de la Federació Espanyola de Municipis. 26 d'octubre! Han passat bastants mesos, no? Què s'ha fet des d'aleshores? S'ha de fer molt més –s'ha de fer molt més. Jo crec que aquí hem de tenir..., vostè ha de tenir un nivell d'autoexigència molt més alt, no? Tres notes respecte a això. Noto a faltar coordinació i construcció de consensos. Noto a faltar un diàleg molt més fluid amb els agents socials –Comissions Obreres, UGT–, noto a faltar un diàleg molt més fluid amb representants de la patronal –Foment i Pimec–, per coordinar, consensuar, construir conjuntament aquells projectes que Catalunya ha de defensar. Una segona nota, que em dol molt: absència. No entenc que vostè no fos present, com a màxim representant del Govern en funcions, al moment en què es presentava el PERTE que transformarà la indústria de l'automoció. Vostè pot tenir, només faltaria, les idees que tingui, però vostè representa –en funcions– a tots els catalans i vostè havia de ser en aquest acte i defensar els interessos de Catalunya allà, no? Ho he constatat en altres visites que he fet pel territori: un sentiment d'absència. Ahir vaig estar amb representants del sector turístic a la seva comarca, al Maresme. Vostè els coneix bé, no? Avui mateix el portaveu del meu grup parlamentari s'ha adreçat al conseller Tremosa per demanar agilitat i oferir ajuda perquè hi hagi agilitat en la transposició de recursos. Siguem conscients de lo molt malament que ho passen alguns sectors i siguem conscients que no s'entén que s'actuï sent-hi present i amb agilitat. I la tercera nota, en aquest punt, també la vull dir amb tota claredat i amb tot respecte. Jo crec que recollim allò que hem sembrat. Millor dit, recollim allò que no hem sembrat, no?: deu anys, a criteri meu, d'absència, de prioritats equivocades. I una comparativa mínima... A mi no m'agrada fer rànquings, eh?, no m'agrada gens fer rànquings, però una comparativa mínima del treball que han fet algunes altres comunitats autònomes crec que no ens deixa en massa bon lloc i crec que Catalunya ho pot fer molt bé. I vull fer un segon anunci. Vostè, com a vicepresident en funcions, compta amb el suport del meu grup i el meu, personal, per treballar en aprofitar de la millor manera possible els fons europeus. Compti amb mi per acompanyar-lo, si ho considera oportú, a visitar qualsevol responsable del Govern d'Espanya; si ho considerés oportú, anar a Europa... Compti amb mi. No juguem amb aquests assumptes. Per tant, compti amb una actitud lleial i discreta, quan faci falta, en aquests assumptes, no? I el tercer punt que arran de la seva exposició volia també treballar és el de fer esforços per no deixar ningú endarrere. Vostè també s'hi ha referit. A mi em sembla que es fa difícil, per no dir molt difícil, amb la situació política que arrosseguem..., per ser objectiu, crec que des del 29 de gener de 2020, quan l'aleshores president de la Generalitat va dir: «Aquesta legislatura ja no té més recorregut polític, arriba al seu final; des d'aleshores es fa difícil, amb la situació política creada des d'aquest anunci, que la ciutadania no desconfiï que el Govern centra tots els seus esforços en garantir que ningú quedi endarrere. Puc entendre el sentiment de malfiança que molts ciutadans de Catalunya puguin tenir veient el clima polític des de l'anunci que va fer el senyor Torra, no? Puc entendre que els treballadors de Nissan, els de Bosch o els de Bic Graphic tinguin dubtes de que centrem totes les energies en garantir que no queden enrere, no? O que els sectors del turisme, de l'oci nocturn o de la restauració tenen dubtes que no fem tot allò que podem fer com a govern de Catalunya, que vostès poden fer com a govern de Catalunya, per garantir que no queden endarrere, no? Jo aquí li vull fer una petició; li vull demanar que no juguem –i em comprometo a fer-ho jo, en la mesura que pugui– al ping-pong competencial. Sento en els debats d'aquesta casa sempre dir: «No, això és culpa del Govern d'Espanya; no, això és culpa... Escolti'm, estem tots junts en això. No juguem al ping-pong competencial. Només treballant conjuntament, complementant les accions... Vostè ha fet referència a ajuts que ha fet la Generalitat de Catalunya. Jo crec que han fet tot el que han pogut, però crec que han de fer més, no? I crec –en dono testimoni– que el Govern d'Espanya ha fet tot el que ha pogut; ha fet esforços extraordinaris, com tots els governs d'Europa, com tots els governs del món que han pogut, per resoldre la situació. Per tant, li demano que no juguem al ping-pong competencial, no? I vull fer un comentari final –vaig acabant, no? Vostè, senyor Aragonès, demana diàleg. N'ha fet bandera, del diàleg. La seva formació política ha fet bandera del diàleg polític. Jo crec que han fet bé –crec que han fet bé. I m'agrada que una formació política tan rellevant a Catalunya com la seva faci bandera del diàleg polític. Ara, li vull fer una pregunta: com es practica el diàleg amb vetos? Com es practica? Com es dialoga si hi han vetos a una formació política? Miri, jo represento la socialdemocràcia a Catalunya, no? Es pot estar d'acord o no –es pot estar d'acord o no– amb el plantejament polític de la família política en què s'inscriu la meva formació política, però crec que és bastant indubtable que algunes contribucions ha fet. A Catalunya, a Espanya i en la construcció europea, no? Com es practica el diàleg amb vetos? Acabo reiterant-li les peticions que li he fet –suggeriments que són peticions, eh?–, que li he fet aquest matí. Aixequi els vetos. Primera petició. Aixequi els vetos. Faci gala del seu compromís amb el diàleg. I segona: faci un pas al costat. Vostè no se n'està sortint. L'hi dic amb tot el respecte personal i polític que li tinc, que és molt, però no se n'està sortint. Faci un pas al costat. I fem una cosa que és la més normal en les democràcies europees, que és que qui ha guanyat les eleccions pugui adreçar-se a aquesta cambra per intentar obtenir la seva confiança. Moltíssimes gràcies, senyores i senyors diputats, senyor Aragonès, senyora presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Illa. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el senyor Ignacio Garriga.
Gràcies, senyora presidenta. Bona tarda, diputats. Bona tarda, senyor Aragonès. En primer lugar, quisiera decirle al señor Illa que le ha faltado un cuarto anuncio, que es el que renuncia a liderar la oposición en este Parlamento, ya que se ofrece a formar gobierno con el señor Aragonès. Pues bien, yo le digo, y también haciendo uso de su retórica, que anuncio en sede parlamentaria que VOX asume el liderazgo de la oposición al Gobierno separatista que seguramente en las próximas horas o en los próximos días se conformará. [[Alguns aplaudiments.]] Dicho esto, señor Aragonès, tras su comparecencia, yo quiero empezar por recordarle fechas. Más de doscientos días de gobierno en funciones; más de ochenta días casi –dentro de unos días cumpliremos los tres meses– desde las elecciones y aún siguen persistiendo en protagonizar este teatrillo para investir al nuevo presidente de la Generalitat. Porque sí, porque es un teatrillo, señor Aragonès. Lo que esconde este verdadero teatro que los catalanes están teniendo que presenciar con profunda estupefacción no es otra cosa que el hecho que ustedes han convertido Cataluña en un botín a repartir entre Lledoners y Waterloo. Señor Aragonès, lo relevante aquí y lo que hay que decir alto y claro tras escucharle en su comparecencia es su absoluta incapacidad, el espectáculo bochornoso que llevan dando desde hace semanas y la situación absoluta de parálisis política. Primero de todo se tuvo que humillar ante la CUP –que, por cierto, poco tiempo les ha faltado para salir corriendo ante la intervención de la cuarta fuerza política en este Parlamento–; un partido, por cierto, que fomenta la violencia política y que espero que más pronto que tarde la fiscalía se pronuncie en torno a la ilegalización de un partido que utiliza la violencia como instrumento político. Han conseguido doblegarle. Sí, señor Aragonès, y parece que incluso están condicionando un gobierno. Y ahora tenemos que presenciar el vodevil de amenazas, estafas y traiciones de Junts per Catalunya. Yo entiendo que esto es una competición entre a ver quién es más separatista o quién tiene la ética más baja, pero la verdad que le repito que el espectáculo que están dando al conjunto de los catalanes es realmente bochornoso. ¿Pero sabe quién sufre las consecuencias? Se lo digo porque parece que, de verdad, que no se están dando cuenta absolutamente de nada. Las consecuencias las están pagando los catalanes de a pie, los catalanes que llevan más de diez años abandonados por todos ustedes, por su fanatismo ideológico, por un proceso separatista –y, ustedes bien lo saben–, que solo ha traído ruina, miseria, división y violencia en nuestra tierra. La Cataluña que usted dice defender, señor Aragonès, y que ha expuesto en su intervención, no existe. Cataluña son esos catalanes, por ejemplo, orgullosos de formar parte de una gran nación como es España; los trabajadores preocupados por la crisis económica, por el despilfarro político que ustedes llevan perpetrado desde hace décadas; esas familias que sufren, sí, las consecuencias de la inmigración ilegal y la delincuencia también en los barrios que ustedes permanentemente silencian como usted ha protagonizado esta mañana y también todos esos niños a los que ustedes permanentemente adoctrinan en las aulas y les impiden, por ejemplo, estudiar en castellano. Miren, la única realidad es que ustedes no defienden Cataluña, que a ustedes Cataluña no les importa absolutamente nada. Se llenan la boca de «Cataluña, de «Cataluña, pero no les importa absolutamente nada. De verdad, no engañen a nadie. Únicamente defienden el separatismo como método para seguir cometiendo esos excesos que tantos años llevan perpetrando desde esta institución. Unos excesos que demuestran que no les importa absolutamente nada la mayoría de catalanes, esa mayoría a la que ustedes permanentemente desprecian porque, repito, no les importa absolutamente nada. Y a los que, por cierto, ustedes han dejado bien claro que sus problemas pueden esperar. En torno a la crisis sanitaria, por ejemplo. Usted, después de escucharle parece que esto ha sido, en fin, el adalid de la gestión, de unos maravillosos datos sanitarios, que tenemos a la mejor consellera de Sanidad del mundo mundial... Miren, es que ustedes no han tomado absolutamente ninguna decisión para afrontar de manera eficaz esta crisis sanitaria. Absolutamente ninguna. Y si lo han hecho, señora Vergés, le agradecería que en lugar de despreciar a la cuarta fuerza política en esta cámara tuviera la dignidad de levantar el teléfono e invitar a este líder parlamentario a las reuniones a las que usted convoca al resto de la cámara para explicar la realidad, porque quizás, a lo mejor, conocemos algo que desconocemos. Pero auguro ya que, de verdad, ustedes no han hecho absolutamente nada, por ejemplo, para reforzar la sanidad. ¿Pero cómo usted sale aquí hoy y empieza a decir cifras y datos de lo que han hecho en los últimos meses? ¿Dónde estaban ustedes en 2019? ¿Dónde estaban ustedes en 2020? Dígannoslo. Díganle al conjunto de los catalanes que le están escuchando. Es que usted ha salido aquí con aires triunfalistas y se olvida de los muertos y de los abandonados que llevan a sus espaldas. Menuda vergüenza, señor Aragonès. Por ejemplo, díganos en qué ha reforzado usted la sanidad o a esos sanitarios que hoy ustedes aquí pues decían: «qué bonito es el Día de la Enfermería, pero si ustedes les han abandonado absolutamente. ¿Qué han hecho ustedes para reforzar los servicios sociales o para proteger a los trabajadores o a las personas vulnerables? Eso sí, ahora usted ha dicho que va a destinar no sé qué a India. Ah, ahora sí, pero ¿y qué va a destinar? ¿Todo lo que le negó a nuestros profesionales sanitarios en Cataluña? ¿Ese material que tenían que hacerse los médicos y las enfermeras, esas batas con bolsas de basura? ¿Eso es lo que usted, señora Vergés, y usted, señor Aragonès, van a destinar a la India, lo que le negaban a los catalanes? Les tendría que dar absoluta vergüenza. Pero lo que sí saben y eso..., ¿verdad?, eso sí saben lo que han hecho y se lo digo yo, porque a lo mejor no tienen la valentía para decirlo en sede parlamentaria, lo que ustedes han hecho es destinar permanentemente, en medio de la pandemia, los recursos para su red clientelar y para su mafia. Eso es lo que han hecho ustedes –eso es lo que han hecho ustedes. Por ejemplo, ahondando un poco en qué han destinado el dinero destinado a acabar con la emergencia sanitaria, social o económica que sufren todos los catalanes, ¿nos puede decir de dónde han salido por ejemplo los 440.000 euros que TV3 pagó a Mediapro para esos famosos documentales del golpe de estado del Uno de Octubre? Díganoslo en sede parlamentaria. ¿Son una aportación extraordinaria del Govern? ¿O se han financiado con los fondos covid? Ya pueden decir que no, pero díganlo aquí, que lo recojan los medios de comunicación. Ese fondo, le recuerdo –le recuerdo–, que debería ir a reforzar la asistencia sanitaria, a reforzar o a mejorar las condiciones laborales de tantísimos médicos, de tantísimas enfermeras, de tantísimo personal auxiliar y también a incrementar, por qué no, esos recursos a la atención primaria que parece que tan bien funciona y usted sabe que funciona muy bien a pesar de los pocos recursos que ustedes destinan. Pero ya les anuncio, y no se lo tome como nada personal ni como una amenaza de VOX, «que vienen a amenazar... No, no, es simplemente para exigir justicia. Yo le aseguro que ustedes van a tener que rendir cuentas en una comisión de investigación. Y no es cuestión, de verdad, de hacer ni balances ni auditorías. No, no. Una comisión de verdad, una comisión de investigación en esta cámara por cada catalán muerto, por cada anciano abandonado y por cada tropelía cometida durante estos últimos meses. Y nosotros lo vamos a impulsar. Y sobre la emergencia económica, también usted ha salido aquí y ha soltado una serie de cifras como si esto fuera, en fin, el ejemplo del mundo. Pero usted se olvida, señor Aragonès, que ustedes..., que su nefasta gestión es la responsable de la ruina de millones de catalanes, de la ruina de millones de trabajadores y empresarios a los que sus restricciones abusivas han impedido por ejemplo trabajar durante los últimos catorce meses. Usted lo ha dicho: en el último año..., bueno, mejor dicho, en el año 2020 el PIB –efectivamente– catalán cayó más del 11,5 por ciento, por encima de la media del resto de España, pero es que hoy, señor Aragonès, Cataluña sigue sin una medida efectiva –y le repito «efectiva– para reactivar la economía. Y algunos se habrán llevado engaño, porque, repito, usted ha salido aquí repitiendo cifras y cifras y cifras, pero ninguna de las medidas que ustedes están planteando o han planteado está reduciendo las colas del hambre, las listas del paro... Se lo he dicho esta mañana: baje a la calle, vaya a escuchar a los trabajadores, a las familias que están pasando auténticas penurias. Váyase usted, por ejemplo, a la plaza Sant Agustí de Barcelona, y mire las colas del hambre que ustedes han generado por su nefasta gestión. Es que la ausencia de gobiernos decentes, señor Aragonès, durante los últimos diez años, también ha contribuido de manera directa a la ruina que estamos sufriendo hoy. Porque ustedes han contribuido a lo que ya hemos repetido en muchas ocasiones en las últimas semanas, desde que VOX ha irrumpido en esta cámara, y que otros grupos políticos también habían denunciado en los últimos años: la huida de empresas, de bancos, la desaparición de inversión extranjera y de los turistas. Es que ustedes no trasladan ninguna certidumbre, señor Aragonès, al revés. Y dentro de unas semanas, sin ir más lejos, vamos a afrontar una temporada turística clave para nuestra economía, y ustedes no están dando, como he dicho, ningún mensaje de certeza a los mercados ni a los turistas que tienen que venir aquí. Y yo le insisto, y hago mía la reivindicación de muchísimas confederaciones, de muchísimas asociaciones de empresarios con los cuales me he reunido estas semanas, y me decían que insistiéramos en que no estamos saliendo de la crisis, que seguimos inmersos en la crisis, que hay muchísimos trabajadores, que hay muchísimos empresarios que están en la absoluta ruina. Y ustedes siguen permanentemente instalados en un mensaje triunfalista, como si de esta estuviéramos saliendo. No, no engañe a los catalanes. No silencie a tantísimas familias y a tantísimos trabajadores que están inmersos en la ruina y en la miseria que ustedes han contribuido a generar. Y sí, es importante también volverlo a recordar –lo ha dicho esta mañana nuestro portavoz adjunto–: es que, en Cataluña, señor Aragonès, además, tenemos un auténtico infierno fiscal, contrario a cualquier planteamiento de reactivación económica en un momento de emergencia sanitaria, económica y social. ¿No se da cuenta de que eso ahuyenta a inversores, a empresas y desincentiva, como no podía ser de otra manera, la actividad económica? Diga usted a qué están destinando los recursos; diga a qué están destinando todos esos millones que usted ha dicho desde esta tribuna. Se lo digo yo: a impulsar única y exclusivamente su agenda ideológica. Sí, se puede reír, pero es triste, pero es así. Destina su dinero a promover su agenda ideológica y a colocar a sus afines en su red clientelar mafiosa que llevan creando desde hace décadas. Y esto..., como comprenderá, hasta ahora, pues, usted gozaba de cierta impunidad, o gozaba de una oposición, pues, que, en fin, se lo podía decir –ya hemos visto el líder de la oposición como se lo ha dicho–, tendiéndole la mano, diciéndole que estamos para lo que quieran, pero eso se ha acabado. [[Rialles.]] El líder de la oposición actual en este Parlamento después de escuchar al señor Illa, lo lidera, mal que le pese a usted, nuestra formación política, y le aseguro que no le vamos a dejar ni un milímetro para que siga cometiendo sus tropelías y deje de lado a esa mayoría de catalanes que ustedes permanentemente silencian y abandonan. Porque ustedes no han hecho nada por Cataluña, ni por los catalanes, y le he dicho: sube aquí, se autoarrogan del papel de defensores de la tierra, pero es que lo único que hacen ustedes es empobrecer y enfrentar a los catalanes. Señor Aragonès, ustedes son una condena para Cataluña, la peor condena posible. Y sí, no han hecho nada para Cataluña, pero absolutamente nada. Ustedes, señor Aragonès, representan el mayor riesgo para la gestión de los fondos europeos. Y se lo repito, estaremos muy vigilantes para que ese dinero, de verdad, llegue a tantísimos trabajadores y a tantísimos empresarios que están condenados a la ruina. Sobre la crisis social, también, ha hecho referencia al dramático porcentaje de paro juvenil que sufrimos en Cataluña, ha anunciado 16 millones que afectarían, si no recuerdo mal, o no he entendido mal, a mil quinientos jóvenes. ¿Qué son mil quinientos jóvenes, señor Aragonès, respecto al 30 por ciento de paro juvenil? ¿De verdad no le da vergüenza? ¿No le da vergüenza seguir despilfarrando cada año cientos de miles de millones de euros mientras el 30 por ciento de los jóvenes están en el paro? ¿Les puede explicar usted a esos jóvenes cómo se van a ganar la vida? ¿Puede decir cuántas generaciones usted está condenando y está negando a un trabajo, a un futuro y a la posibilidad de formar una familia? A la ruina y a la miseria, señor Aragonès. A la ruina y a la miseria, además, hay que sumar la oleada, porque también es crisis social... Usted permanentemente..., el separatismo y la izquierda pretenden silenciar parte de la crisis social que sufren los catalanes, y esa crisis social se llama «violencia e inseguridad. Y eso también forma parte de la crisis social que ustedes han promovido y fomentan con sus políticas buenistas. Usted podrá vivir muy cerca de Calella, como ha dicho esta mañana, pero no se entera absolutamente de nada, o no hace absolutamente nada, porque llevan muchísimos meses abandonados, los vecinos de Calella, como los vecinos de Ca n'Anglada de Terrassa, como los vecinos de Salt, como los vecinos del barrio del Raval y como muchísimos vecinos que podría listar ahora y que no acabaría, porque como bien sabe se me acaba el tiempo. En definitiva, señor Aragonès, yo le emplazaría a que se dejara de teatros, que respondiera de verdad a la crisis política, social e institucional que ustedes han provocado, que dejara de mirar hacia otro lado y que asuma de una vez por todas las consecuencias de su nefasta gestión. Y yo le quiero, en fin, hacer un análisis de realidad, porque parece que usted está muy alejado: dígale a los catalanes que no hemos tocado fondo, porque esa es la realidad. No hemos tocado fondo, señor Aragonès, porque para ustedes nunca hay ruina, la miseria y la división y la violencia parece que son suficientes, pero nunca hay ruina suficiente para preocuparse por los problemas reales de los catalanes, ¿verdad? Hacer frente, como le he dicho, a la emergencia económica y a gestionar de una vez por todas un programa eficiente, eficaz de ayudas de verdad a empresarios y trabajadores. En definitiva, señor Aragonès, que sepa que nosotros estaremos en este Parlamento para denunciar todas sus tropelías, para denunciar sus discursos de odio…
Senyor Garriga, se li ha acabat el temps.
...y para estar muy vigilantes –acabo, senyora presidenta–, para que dejen de una vez por todas de malversar los fondos públicos de todos los catalanes a lo que, por desgracia, nos tiene acostumbrados. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Dani Cornellà.
Gràcies, presidenta. Avui la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar estem aquí, en aquesta compareixença, per explicar com veiem nosaltres la situació del país, els problemes dels nostres veïns i veïnes. Més enllà de grans anàlisis, estem aquí per construir, per treballar, per canviar el que no ens agrada, el que no funciona, el que només afavoreix els de sempre. El que volem fer..., el possible i l'impossible per transformar les diverses realitats de mà de la pròpia ciutadania. Som aquí perquè ens preocupa, i molt, el present, però també el futur d'aquest país. I ens preocupa enormement que en aquesta institució les xifres no siguin res més que això, xifres en uns papers, unes estadístiques de cada any, però que no valorem prou bé que darrere de totes aquestes xifres, darrere de totes aquestes estadístiques, nosaltres el que veiem són cares de veïns i veïnes, de famílies que necessiten urgentment que ens posem a treballar des d'aquí per solucionar els problemes del carrer i que viu aquest país. I no ho estem fent. I aquesta situació no ve només del 14 de febrer, ve d'abans, ve de llarg, del 29 de gener del 2020, quan el president Torra ja va donar per finalitzada aquesta legislatura. Més d'un any i quatre mesos després continuem igual, amb un govern en funcions i el més calent encara a l'aigüera. De fet, així ha estat tota aquesta darrera legislatura. Però podem continuar discutint-nos o podem començar d'una vegada a treballar per donar resposta al que la gent ens demana. I en aquesta bombolla política perdem una mica la perspectiva del que està passant, doncs, als carrers, del que està passant a les escoles, a les empreses, als centres de treball, als bars i restaurants, als carrers i les places del nostre país. Hem de trencar aquesta bombolla i posar-nos al costat de la nostra gent. Ara li donaré unes estadístiques, senyor Aragonès, que també ens ha donat vostè, que a nosaltres ens preocupen, i molt. Més del 50 per cent de la població afirma que no arriba a final de mes. De fet, fins i tot, de la gent que treballa, un 15 per cent està en risc de pobresa, i també d'aquests, un 12 per cent directament viu en situació de pobresa. El 34 per cent dels joves estan en situació d'atur, tal com ens ha dit, i dos de cada tres joves de menys de trenta-quatre anys es veuen encara obligats a viure a casa seu amb la família. Un 31 per cent dels infants del país viuen en situació de pobresa; 400.000 persones viuen en pobresa severa, amb ingressos inferiors a 350 euros; 1,8 milions de persones que viuen a Catalunya viuen en risc d'exclusió; prop de 160.000 persones continuen en ERTO; prop de mig milió de persones a l'atur, situant-la al 12,9, Catalunya. I una dada recent d'aquest últim trimestre: s'han destruït gairebé nou mil llocs de treball en la indústria a Catalunya. I aquestes dades ens preocupen, i molt. Però també ens en preocupen altres, que vostè no n'ha fet esment: el drama que vivim dia a dia als nostres barris en forma de desnonaments. El darrer any, el 2020, 5.737 famílies van perdre el seu habitatge perquè no podien pagar-lo, majoritàriament no podien pagar el lloguer. Ni durant l'estat d'alarma, que ens van dir que això se suspendria, això no ha estat així. Aquesta sagnia ha continuat i està costant..., i està destrossant els bons veïnatges i les nostres viles. I a sobre, mentre veiem que augmenten més..., van augmentant mes darrere mes, any darrere any, els preus dels lloguers dels pisos, també augmenten els serveis bàsics, com l'aigua, l'electricitat, el gas o els productes alimentaris. I, per acabar-ho de rematar, anem patint reformes laborals que precaritzen les nostres vides amb pitjors condicions i una temporalitat que no ens deixa encarar el futur amb seguretat. Aquestes dades són terribles. El propi sistema econòmic i polític que tenim ens aboca cada dia més cap a les desigualtats i a eixamplar aquesta fractura social. Una part molt important de la societat encara arrossega la crisi que va començar el 2008, i en aquest gruix de gent s'hi van sumant cada dia milers de persones per les conseqüències de l'actual crisi sanitària, que, de fet, no és una nova crisi, sinó que és una crisi sistèmica –el sistema en si falla constantment i va reproduint aquestes crisis. I no només aquesta crisi està afectant, doncs, tota la societat sinó que continuem perdent drets constantment –i sobretot el dret a viure dignament– i estem enviant la majoria de la població a lluitar dia a dia per sobreviure. Una crisi que ens està recordant cada dia els greus problemes estructurals que arrosseguem com a país. Senyor Aragonès, tenim un model econòmic basat quasi exclusivament en el sector serveis. Durant anys i anys s'ha potenciat el model turístic basat en el treball precari i l'impuls de macroprojectes com el de Barcelona World i tot el que en deriva. I ara, quan ha arribat aquesta crisi, hem vist com és de negatiu posar doncs tots els ous al mateix cistell. Hem vist el tancament de moltes empreses i negocis vinculats al turisme; un atur bestial a les zones on s'ha desenvolupat el monocultiu turístic, la restauració, el petit comerç, els autònoms o l'oci nocturn, i el més trist de tot, sense poder donar alternatives laborals, perquè durant anys s'ha anat perdent l'essència industrial d'aquest país. La Generalitat no ha estat a l'alçada a l'hora de gestionar els efectes de la pandèmia. S'ha anat improvisant, o aquesta és la sensació majoritària i en cap cas és contrastable, que no ha estat així, perquè, de manera sorprenent, no hi ha actes de les reunions del Procicat. Les mesures adoptades al llarg d'aquests mesos no han estat pensades ni executades pensant en el benestar dels treballadors i les treballadores assalariades, els autònoms o les petites i mitjanes empreses. Tampoc s'han tingut en compte les particularitats de cada territori ni de cada sector econòmic, ni s'ha valorat prou les conseqüències de les mesures preses, portant a la ruïna i la desesperació sectors concrets. Calien mesures –calen mesures– econòmiques per ajudar tots aquests treballadors i treballadores afectats, o això acabarà repercutint encara més en les elevades taxes d'atur que ja tenim. Senyor Aragonès, també volem parlar de la crisi climàtica, de les conseqüències de les decisions adoptades en aquest Parlament, com el Decret 16/2019. Ja tenim un territori prou maltractat durant anys amb un model d'urbanisme salvatge, macroestructures viàries, de transport elèctric, de centrals nuclears, de petroquímiques..., i ara, en nom de la transició energètica, en nom de l'energia verda o les renovables, les empreses de sempre, les de l'IBEX 35, volen acabar de rematar les nostres terres amb macrocentrals eòliques o fotovoltaiques, per terra, mar i aire. Però la gent del territori està dient prou. Les mobilitzacions s'estenen arreu del país reclamant una moratòria, reclamant la derogació, però sobretot reclamant diàleg amb el territori. Calen respostes, i calen de manera urgent. I dels fons europeus? Els diners han d'anar a parar a mans d'Iberdrola o Endesa o aquest tipus d'empreses, per exemple? En aquesta crisi els diners públics serviran per enriquir o rescatar les grans empreses? Potser no guanyen prous milions d'euros anualment? Potser tenen masses nòmines a pagar als seus consells d'administració? I així anem: primer vam rescatar els bancs i ara rescatarem aquestes grans empreses, perquè així les portes giratòries no s'aturin. No pensen que seria molt millor gestionar èticament aquests diners, democratitzar la transició energètica i acostar tots aquests diners al territori, a les famílies, als autònoms, a la pagesia, a les petites i mitjanes empreses del país? En definitiva, a la gent que aixeca cada dia les persianes d'aquest país, cada dia de l'any. Senyor Aragonès, quan fa un any i dos mesos de l'inici de la pandèmia, les treballadores de tots els àmbits sociosanitaris van convocar una vaga general sota el lema «N'estem fartes. Continuen encara avui denunciant una manca de recursos generalitzada i una precarietat creixent entre les professionals. Ens cal, i de manera urgent, un canvi integral de model sanitari per resoldre aquesta situació, on els diners públics vagin al cent per cent destinats a la sanitat pública i el pressupost sigui el just i necessari per garantir un sistema sanitari públic que doni resposta a la nova realitat; que mai més ens trobem en una situació precària i deficient per culpa de les retallades d'anys anteriors. Senyor Aragonès, mai més retallades; ens ha costat masses vides. Senyor Aragonès, i si parlem de l'ensenyament públic? Què està passant? Veiem arreu del país escoles i instituts que cauen a trossos; pobles i ciutats que esperen amb urgència actuacions de millora o la construcció de noves escoles. Una comunitat en peu de guerra, com avui mateix, 13 de maig, on les estudiantes organitzades han sortit al carrer convocant una vaga en defensa de la universitat pública, exigint compromisos contra la crisi educativa, demanant l'equiparació de preus de graus i màsters i de graus entre si, demanant pràctiques remunerades, per blindar el català a les aules, revisió dels plans docents amb perspectiva de gènere i protocols efectius i un posicionament clar per l'absolució de les companyes encausades per defensar la universitat pública. Fixin-se, en aquesta vaga, lluita sectorial, d'avui s'està realment reproduint el que està passant a nivell global al país: crisi, anys de retallada, retrocés del català, desigualtats i repressió. Senyor Aragonès, també estem patint, i des de fa uns anys, una crisi democràtica sense precedents –bé, sí, els podríem trobar, doncs, als quaranta anys de dictadura–; més de 3.300 persones encausades per diferents processos, i això encara no ha acabat: dia rere dia, aquesta llista va en augment i en alguns casos la Generalitat està participant en aquesta repressió. I això s'ha d'acabar, i ja. Som plenament conscients de les limitacions autonòmiques dins d'aquest Estat i que tots aquests problemes que tenim, que en són molts i molts, no els podem resoldre com a autonomia, només els podrem resoldre deixant de ser-ho, abandonant aquest marc imposat, hereu del règim franquista. I ens cal prendre decisions i avançar cap a la ruptura, perquè, si no, no canviarà res: continuarem veient com desenes de lleis aprovades en aquest mateix Parlament seran suspeses totalment o parcialment pel Tribunal Constitucional espanyol. Però no ens podem quedar en l'acumulació de greuges, no podem quedar paralitzades per la resignació; hem de convertir aquesta resignació en força per continuar avançant. En definitiva, aquest país necessita un programa i una acció política de transformació social. Com he dit de bon principi, estem vivint una crisi sistèmica que afecta a tothom, a tots els territoris i tots els sectors. I davant d'això, cal acció, calen respostes, cal un govern compromès amb el país i al costat de la seva gent, calen polítiques valentes i per a la majoria, i això és el que proposem per fer front a la situació de paràlisi que vivim. Primer de tot, un pla de xoc; un pla de xoc perquè ningú es quedi enrere; una renda bàsica universal, per garantir igualtats, per garantir el dret a viure dignament. I que la podem pagar: apliquem la taxa covid-19 europea, fem pagar un 3 per cent dels beneficis empresarials a les empreses amb beneficis milionaris, als fons voltors, als grans tenidors, als de sempre, una minoria que tenen la majoria dels guanys a costa de totes. Ens poden dir que els antisistema fem propostes molt poc realistes, però, de cop aquesta mateixa proposta la va fer l'FMI, el Fons Monetari Internacional, i precisament molt amics nostres no són. Per tant, en aquest sentit, és urgent una reforma fiscal on aquells que més tenen contribueixin més per garantir que ningú queda enrere. Referent a la crisi sanitària mundial, la CUP estem proposant alliberar les patents de les vacunes des de fa temps, però fins que la Casa Blanca, molt llunyana d'aquí, no diu exactament el mateix que nosaltres ningú no es mou, ningú no ens fa cas. Tantes coincidències entre propostes que nosaltres fem anticipadament que són ignorades i menystingudes però que finalment s'acaben aplicant o si més no debatent, ens porten avui aquí a dir-los que ens escoltin més, que el que proposem en cap cas són propostes irrealitzables. En tot cas, som capaços d'avançar-nos i fer propostes realistes alhora que trencadores, que després la majoria acaben assumint. I això no són propostes de la CUP i per la CUP, són propostes amb un ampli consens social per garantir drets bàsics i fonamentals. Per tant, banca pública, energètica pública, ampliar el parc d'habitatge, renda bàsica universal, serveis públics per garantir igualtat; escoltin bé, perquè això és el que ve i serà una realitat en pocs anys. En aquesta legislatura el nostre repte i el nostre deure és empènyer el Parlament i aquest Govern cap a la ruptura, cap a un procés d'acceleració...
Se li ha acabat el temps, senyor Cornellà.
Ara acabo. De conquesta de drets socials i nacionals. Tenim molta pressa perquè es desenvolupin polítiques públiques al servei de la majoria i tenim molta pressa per avançar cap a la independència d'aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari En Comú Podem, té la paraula el senyor David Cid.
Gràcies, presidenta. Veig que el senyor Canadell està disposat a aplaudir-ho tot, a l'Andorra del sud, no?, en tot cas, i a la Dinamarca del nord o a..., jo ja no m'atreveixo a dir què. Però bé. [[Remor de veus.]] Feia broma –feia broma. Gràcies, presidenta. Bé, vicepresident, en primer lloc agrair-li la seva compareixença. De fet, vostè, aquest matí parlava sobre la necessitat de tindre un govern amb noves energies i que Catalunya necessita un govern amb noves energies. Jo, sincerament, cada mes que passa, veig que el seu Govern és un govern més esgotat, més trencat, més barallat i amb menys energia. I jo li vaig dir fa..., en l'anterior Ple, i avui ho torno a repetir: o sigui, el seu és el Govern de la resignació, és el Govern de que no queda més remei; és a dir, el fem perquè no en queda un altre. I jo crec que necessita..., i el que necessita Catalunya de veritat és un govern de transformació. I jo em referiré, en la nostra intervenció, des d'En Comú Podem, al que ha passat o a algunes de les coses a què vostè ha fet referència però que han passat des de la darrera compareixença, a la Diputació Permanent, el 3 de març. De fet, jo crec que s'ha destacat també en algunes intervencions... –i començaré per la qüestió sanitària, perquè crec que és la més rellevant–, una de les qüestions que han hagut, vostès, de gestionar directament és la desescalada, i també la gestió primer de la Setmana Santa i després de possibles segona o tercera o quarta onada després de Setmana Santa, no? A nosaltres ens preocupa que al final tenim la sensació que vostès estan prenent les decisions en el marc del Procicat però que no són capaços de justificar-les ni sanitàriament ni des d'un punt de vista de amb quins informes es basen. És a dir, no tenim coneixement de les actes del Procicat. La meva impressió és que no són capaces de fer les públiques perquè tenen tant nivell de discussió i de baralles entre vostès que si coneguéssim el que passa dins el Procicat tornaríem a veure aquest Govern trencat, aquest Govern esgotat, que no pren les decisions en funció del que s'han de prendre, és a dir, en funció de les necessitats sanitàries i necessitats econòmiques, sinó en funció dels diferents interessos que tenen les seves conselleries i de qui vol o no vol assumir el cost de determinades decisions. No és raonable, al meu entendre, que les actes del Procicat no siguin públiques i que no sapiguem en funció de quins criteris es prenen les decisions. Per exemple, quan es va prendre la decisió de tornar al confinament comarcal, l'alcaldessa de Barcelona i també, penso, en aquest cas, per exemple, no?, autoritats de Terres de l'Ebre o fins i tot també de l'Alt Pirineu li demanaven, per exemple, un confinament metropolità o un confinament fins i tot a nivell de vegueries. Nosaltres no sabem encara per què era millor un confinament comarcal que no un confinament metropolità. Quan vostès en la informació que nosaltres li hem reclamat parlen que un dels problemes principals poden ser les aglomeracions. I, de fet, aquest era l'argument principal que justificava, des de l'alcaldessa de Barcelona i també presidenta de l'Àrea Metropolitana..., per justificar aquest confinament metropolità i no comarcal. Després, altres coses que han anat passant i que a nosaltres ens preocupen també enormement. En aquests moments hi ha en marxa un procés d'externalització o de privatització de l'esterilització de quatre grans hospitals de Catalunya: de Vall d'Hebron, de Sant Pau, del Taulí i de l'Hospital del Mar. Nosaltres pensàvem que això, amb l'acord amb la CUP, ja estava resolt, perquè es parlava d'anar recuperant, no?, la gestió pública d'alguns serveis sanitaris; però és que vostès posen en marxa noves externalitzacions, noves privatitzacions. I, de fet, ja hi han els comitès d'empresa d'aquests hospitals que s'estan adreçant a les seves direccions i s'estan adreçant als grups parlamentaris i que es plantegen mobilitzacions. Perquè això ja s'ha intentat fer en altres moments. Es va intentar fer, per exemple, en el Taulí, i això va provocar, per exemple, un augment del material defectuós a nivell quirúrgic, de major contaminació, en aquest cas, també, en els quiròfans, i l'augment sobretot de les infeccions quirúrgiques, i es va haver de retornar a la internalització del servei. Nosaltres li demanem que aturi aquesta externalització, que en definitiva és una privatització. Pel que sembla és un projecte compartit, no?, també de les direccions, per exemple, del Consorci de l'Hospital del Mar. Tinc aquí una carta de la senyora Olga Pané, que crec que era la consellera que volia nomenar el senyor Illa, com a consellera de Salut, que comparteix la posició de la conselleria. Veig que en algunes coses no estan tan lluny, potser ens podríem entendre en unes altres i el país aniria millor, però veig que aquest model sanitari vostès el comparteixen, nosaltres no. I li demanem que l'aturi. Un altre dia també podrem parlar llarg i detingudament de..., quan alguns fem esforços perquè Junts per Catalunya surti per una porta del Govern la CUP fa molts esforços perquè entri per la porta del costat. Però, bé, això ja és un altre tema. En tot cas, li demanem que aturi aquesta externalització. Nosaltres creiem que evidentment és millor un govern sense el senyor Tremosa, sense el senyor Sàmper, sense el senyor, evidentment, Calvet i els seus projectes a BCN World, però en tot cas no ens tocarà explicar a nosaltres per què és millor un govern amb Junts per Catalunya, a Catalunya, a dins. Per nosaltres està clar; està clar que no. Un tercer element que li voldria situar, que vostè no n'ha fet referència. El dia 30 d'abril va haver-hi una vaga del personal de neteja sanitària, convocada en aquest cas per Comissions i UGT, que li reclamaven que el Govern català fes honor a la seva paraula. A això vostè no hi ha fet referència, i jo l'hi pregunto. Vostès es van comprometre que el personal sanitari que havia estat personal de primera línia durant la pandèmia cobrés la gratificació que vostès van decidir, doncs, donar a tot el personal sanitari i que, a més a més, també reclamen que sigui reconegut com a personal essencial i que, per tant, també les seves baixes siguin reconegudes, evidentment, com a malaltia laboral. En tot cas, jo li vull preguntar si aquesta gratificació arribarà o no arribarà al personal de neteja sanitària, com li estan reclamant en aquesta vaga. Vostè també feia referència que ahir va ser el Dia de la Infermeria –i crec que és important destacar-ho–, però no n'hi ha prou només amb els copets a l'esquena o els aplaudiments. Miri, l'altre dia vaig estar a l'Hospital Residència Sant Camil, del Consorci Sanitari del Penedès-Garraf, i ens explicava el comitè d'empresa com la rotació del personal d'infermeria és molt gran dins del sistema sanitari català perquè les diferències laborals tant a nivell salarial com de càrrega laboral són enormes. I vostès no estan resolent això. Hi ha un dèficit fonamental de personal d'infermeria i, a més, moltíssimes dificultats per cobrir places, perquè en funció de si treballes en un hospital del consorci sanitari d'una determinada demarcació o si treballes, per exemple, com a personal sanitari de l'ICS, les diferències laborals poden arribar a 1.500 euros. Jo crec que això s'ha de resoldre. I això ens ho diuen directament la gent que treballa en els comitès d'empresa. I, després, clar, vostès sempre parlen de l'atenció primària. Però, miri, li dic sincerament, els nostres diputats i diputades no tindrien agenda si haguessin d'anar a totes les mobilitzacions que hi han –jo vaig estar a Sant Joan Despí; tinc pendent anar al Maresme, a Dosrius; tinc pendent anar a Argentona; tinc pendent d'anar, per exemple, a Arenys de Munt; vaig estar també la setmana passada a Sabadell– de com vostès tenen tancada bona part de l'atenció primària a Catalunya. No hi ha municipi de Catalunya on no hi hagi un «crist o una mobilització per demanar el retorn de la presencialitat de l'atenció primària. I, a més a més, també li reclamen que moltes proves diagnòstiques que són fonamentals per evitar l'augment de malalties cròniques greus, per exemple, en temes cardiovasculars, o, fins i tot, a nivell de, no?, desenvolupament de malalties de càncer..., que s'han reduït enormement en aquest darrer any, pràcticament un 20 per cent. Per tant, quan pensen recuperar o com pensen fer per recuperar primer aquesta presencialitat a l'atenció primària i, en segon lloc, com pensen recuperar el nivell de proves diagnòstiques que són fonamentals per evitar que no ens trobem en una tercera o una quarta onada, en aquest cas, ja, de malalties cròniques greus, com, per exemple, malalties cardiovasculars, o, fins i tot, de càncers relativament importants, no? I finalment –vostè sí que hi ha fet referència, a la situació de salut mental– jo li dic que posi en marxa polítiques com les que està posant l'Ajuntament de Barcelona, que vostès van per darrere del que està fent l'Ajuntament de Barcelona. Per tant, jo crec que en aquests mesos la situació sanitària..., jo crec que tenen moltes deficiències en la gestió que està fent, en aquest cas, el seu Govern. Després em vull referir a la situació econòmica. Vostè parlava de la importància dels fons europeus. I jo hi estic d'acord. Però jo crec –i així l'hi estan dient els agents socials, l'hi està dient la patronal i l'hi estan dient els sindicats– que falta cogovernança, falta treballar conjuntament a nivell social. Es queixen. Cada vegada que nosaltres ens reunim amb un agent social, ja siguin de la patronal o siguin dels sindicats, posen en qüestió quin és el nivell de diàleg social que vostès estan duent a terme amb els fons europeus. I no ens enganyem; és a dir, el que sap la societat catalana dels fons europeus, el que sap realment dels fons europeus, és la baralla que tenen entre vostès, entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, per qui es queda amb el comissionat dels fons europeus. Això és el que sap la societat catalana sobre els fons europeus i sobre quins són els projectes que la Generalitat vol que realment rebin aquests fons europeus. I és la realitat. Jo crec que uns fons que són fonamentals per la transformació econòmica de Catalunya i per la reactivació econòmica de Catalunya i per la transició ecològica..., potser estaria bé que hi hagués un espai conjunt dels diferents grups parlamentaris i també dels agents socials perquè conjuntament –ja que, a més a més, vostès fins ara són un govern en funcions– poguéssim discutir, decidir, prioritzar i, en definitiva –perquè estem parlant, segurament, de fons europeus que marcaran els propers deu anys a Catalunya–, ho poguéssim fer amb el màxim consens possible. Jo li faig també aquesta proposta, perquè jo crec que vostès no se'n surten. Potser no necessitem un comissionat pels fons europeus, sinó que necessitem una taula catalana pels fons europeus, també l'hi dic. El segon és que vostè fa un dibuix de la situació econòmica, és a dir, diu, no?, «el PIB creixerà un 6 per cent, en tot cas tindrem una taxa d'atur entre el 12 o el 13 per cent, però presenta el Govern català com a espectador d'aquesta situació. Jo li pregunto: tindrem pressupostos l'any 2021, sí o no? Jo l'hi dic: no. No, perquè ja anem tard. Però la pregunta és: tindrem pressupostos l'any 2022? L'1 de gener del 2022 tindrem pressupostos, sí o no? Sé que segurament ara mateix no depèn de vostè, però, en tot cas, potser estaria bé que tots i totes ens comprometéssim que, després de deu anys de començar, no?, l'any amb pròrroga pressupostària, doncs, poguéssim tindre pressupostos quan toca, eh?, i per tant..., que crec que són fonamentals en aquest context. Després, també, no deixa de ser sorprenent que la inversió pública o la inversió en obra pública l'estigui fent més l'Ajuntament de Barcelona que la Generalitat. Ja no parlo en habitatge, que la diferència és sideral. Però és que són una administració «gripada. És a dir, com pot ser que l'Ajuntament de Barcelona estigui fent més inversió pública que la Generalitat? La diferència de pressupost és abismal. Una quarta cosa que li vull situar. Vostè està d'acord en com s'estan gestionant els fons Avançsa, sí o no? Perquè això ha passat també... O sigui, vostè està d'acord que el DiR rebi un 33 per cent dels fons Avançsa? I la resta d'entitats esportives de Catalunya, què passa? I uns fons que són per la recuperació industrial han d'anar al DiR? L'hi pregunto. Vostè està d'acord amb el conseller d'Empresa i com està gestionant el fons Avançsa? M'agradaria que em contestés. Dubto que em contesti. I l'altra és la crisi industrial. Vostè té un conseller d'Empresa que està desaparegut. La meva pregunta és: vol tenir un conseller d'Empresa del mateix partit? Perquè avui el senyor Tremosa semblava que ho estava fent tot molt bé; deia: «Ahir em vaig reunir amb els treballadors de Bosch. Sap quan es va reunir la senyora Jéssica Albiach amb els treballadors de Bosch, amb el comitè d'empresa? Fa un mes. Fa un mes que estan negociant. [[Veus de fons.]] No, no; jo no li parlo a vostè; jo l'hi dic del seu conseller d'Empresa. Vostè avui no està només aquí com a candidat o com a vicepresident, està com a vicepresident en funcions de president, i és el seu Govern. Per cert, és el govern que, si no vaig errat, vol repetir. Jo li dic que no cal un govern de resignació, cal un govern de transformació. Si, de fet, li estic demanant un govern amb vostè, però és vostè que no vol. Per tant, jo al final l'hi pregunto. Vostè vol repetir govern amb el senyor Tremosa..., o fins i tot, bé, el senyor Canadell, que ara està d'acord pràcticament amb la fiscalitat que vam pactar vostè i jo, perquè com un dia aplaudeix una cosa i un altre dia n'aplaudeix una altra, doncs... Lo que calgui per «pillar cadira. No es preocupi. Si tot va d'això, si ja ho sabem. Però, en tot cas, no estem aquí. I, en definitiva, també, per exemple, el tema de Nissan. No l'hi dic jo. També..., el seu conseller d'Empresa parla amb Nissan, sí o no? Segons el sindicat majoritari d'aquest país, que és Comissions Obreres..., es queixa de la interlocució. No l'hi dic jo; si l'hi diuen els agents socials, no? I acabo amb dues coses. La primera també ens preocupa enormement i també l'hi pregunto directament a vostè. Vostè comparteix el que estan fent els Mossos d'Esquadra, per exemple, que ho deia l'altre dia, no? –en tot cas, no sé si hi està d'acord també el conseller d'Interior– un alt comandament dels Mossos d'Esquadra, que es coordinen amb la patronal per tal de reduir el conflicte social? L'altre dia sortien les declaracions, també denunciades pels sindicats, que els Mossos d'Esquadra actuaven per reduir la conflictivitat social coordinant-se amb la patronal. No sé si limitant el dret a vaga o, ens ho hauran d'explicar, però, en tot cas, va sortir als mitjans de comunicació. Vostè feia –i acabo amb això– una referència a la situació política que tenim i és evident. Jo li dic, miri, vostès, al final, com li deia al principi, s'han resignat a fer el mateix govern, malgrat que no s'entenen, i perquè no queda més remei. Esperem que no, queden uns dies. I, evidentment, doncs ens agradaria que tinguéssim un govern d'esquerres i un govern de transformació, perquè moltes de les coses que jo li he dit –per exemple, la recuperació, en aquest cas, no?, del poder adquisitiu dels treballadors sanitaris i, per exemple, la gratificació del personal de neteja sanitària, acabar amb les privatitzacions del sistema sanitari–, nosaltres creiem que això no s'arreglarà si nosaltres no som en aquest Govern. Per això volem un govern de transformació. Però jo, com a mínim, situo tres compromisos a les esquerres catalanes, que potser ens podríem posar d'acord. Tres compromisos de mínims. La primera, enviar a Junts per Catalunya a l'oposició. Crec que seria el millor per a la gent d'esquerres d'aquest país. La segona, aixecar els vetos creuats entre formacions d'esquerres; seria raonable. I la tercera, no tindre els vots a una vitrina. Estaria bé que els vots no fossin només un trofeu, sinó que servissin per produir canvis a Catalunya. Perquè jo vull recordar (sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció) que el senyor Maragall –que per mi va ser el millor president de Catalunya–, quan va ser president, no tenia la majoria d'escons; sí en vots, però no en escons.
Senyor Cid, se li ha acabat el temps, hauria d'anar acabant.
I el senyor Montilla, no els tenia, ni en vots ni en escons. Perquè això un sistema parlamentari, i potser si algun dia les esquerres ens posem d'acord posarem a funcionar aquest país, que crec que és el que toca. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Primero, como solemos hacer en estas comparecencias de rendición de cuentas sobre la pandemia, agradecer a todos los profesionales sanitarios sus servicios, transmitir el pésame a todas las familias y amigos de las personas fallecidas y muchos ánimos a las personas –más de cuatrocientas aún– ingresadas en las UCI catalanas. Y celebrar también, señor Aragonés –y usted también lo ha comentado aquí–, la evolución positiva de la pandemia al final y, desde luego, algo motivado, en este caso, por la extensión de la vacunación. Y dicho esto, señor Aragonés, no podemos dejar de hablar de cuestiones que entendemos que han afectado a la gestión de su gobierno en funciones sobre la pandemia. Para nosotros, su política de pasillo para repartirse el poder con un partido como Junts per Catalunya ha postergado urgencias como, por ejemplo, precisamente, la de la vacunación masiva, útil y eficiente, que ha tenido graves problemas organizativos en un principio y que, seguramente, han sido superados gracias a la voluntariedad de centenares de profesionales dedicados a ellos, significadamente el colectivo de la enfermería, que ha celebrado hace poco su día internacional. También han postergado problemas como afrontar las dramáticas cifras de desempleo, que son casi quinientos mil parados en Cataluña, y rescatar precisamente a los sectores afectados por la pandemia, los que ustedes bien poca ayuda han prestado y sí los han convertido el objetivo de sus restricciones. También han pospuesto urgencias que conllevaban la coordinación con el Gobierno de España, como por ejemplo la repartición de los fondos europeos o el fin del estado de alarma, que no han tenido ustedes a bien coordinarse con el Gobierno de España para nada. Simplemente, prefirieron no hablar. Es decir que las peleas que ustedes están teniendo, desde que hace tres meses tuvimos las elecciones, con sus socios están afectando realmente a la gestión del día a día y a la vida de la gente. Se han echado ustedes en brazos, hace poco, de los antisistema de la CUP –por otro lado, vecinos apreciados de pasillo de Ciutadans– y han firmado un, que parece que hay un acuerdo de mínimos ahora para salvar el procés, que no deja de ser el modus vivendi precisamente de la CUP, de Esquerra Republicana y de Junts per Catalunya. Esas son sus prioridades. Los problemas para formar gobierno son fruto de la temeraria aventura independentista en la que ustedes mismos se me dieron solitos. El resultado es la descomposición del independentismo razonable y posibilista, si es que alguna vez hubo en Cataluña un independentismo así. Probablemente, sí, el más idealista, cuando ustedes lo han bajado a la Tierra, ha resultado un engendro y un verdadero dolor de cabeza para todos los catalanes. Han generado ustedes una multitudinaria frustración colectiva fruto de las mentiras de los últimos diez años. Y ahora ustedes mismos se han metido en un callejón sin salida, y el callejón se va estrechando más y más conforme pasan las semanas arrastrando estos conflictos, en buena parte absolutamente etéreos, simbólicos, abstractos, pero con una capacidad inmensa para generar odio en la sociedad. ¿O es que usted, señor Aragonés, no cree que fue odio lo que vimos a las puertas de la sede de Esquerra Republicana? Fíjese este titular del diario ABC: «Junts lanza a sus bases contra Esquerra Republicana: “Junqueras, traidor, púdrete en prisión”. Esto es tan feo y tan descarnado que a ustedes les agrede la sensibilidad que yo lo diga aquí en el Parlamento. Y es que TV3 no nos lo dirá ni tampoco lo dirán en los medios subvencionados suyos. Porque esto es una indicación de hasta qué punto ustedes han instilado el odio en la sociedad catalana. A mí me gustaría saber qué hay en la cabeza de esos prejubilados con el estómago lleno que se manifiestan allí a gritar «guerra, guerra, guerra, guerra per la terra. ¿Qué quieren decir con eso? ¿Que sus hijos vayan a la guerra? Ya hay alguno de los dirigentes del procés que no le importa que sus hijos vayan a la prisión, ya hubo declaraciones así. Pero estos otros, ¿qué quieren? ¿Matar a conciudadanos suyos, a los que no están de acuerdo? ¿Qué es esto de «guerra, guerra, guerra, guerra per la Terra? Yo creo que la aventura temeraria del procés, el discurso de ustedes, de los partidos independentistas, ha alimentado las más bajas pasiones, incluso entre sus propias filas, y han encendido un clima guerracivilista que puede incendiar las calles y la convivencia entre catalanes. Ya lo ha hecho. Pero persisten ustedes en su error. Este discurso guerracivilista que envenena la convivencia tiene también sus responsables en Esquerra Republicana –claro que sí– y también en dirigentes de Junts per Catalunya, que precisamente y curiosamente hacemos un pleno sobre una comisión de estudio de racismo y, oigan, nos ponemos morados de citar frases de varios de sus más conspicuos dirigentes y son ejemplo de cómo ustedes practican un nacionalismo excluyente y son posibles ejemplos cuando hay que acometer la tarea de acabar con el racismo desde el Parlamento de Cataluña. Francesc de Carreras, nuestro admirado fundador, decía que lo que vivimos en estos momentos en Cataluña es el triunfo de la estrategia hispanófoba que Esquerra Republicana lleva aplicando desde los años noventa. Y esta es una estrategia radical que se impuso definitivamente cuando ustedes accedieron al Gobierno de los tripartitos de la mano del Partido Socialista. Y, cuando yo oía hoy al señor Illa, tan profundamente apreciado y respetado políticamente, yo pensaba: «Claro, es que el señor Illa dice lo amable. Yo también les he tendido la mano, Ciudadanos también ha tendido la mano no solamente a ustedes, a cualquier otro gobierno, cuando hemos sido oposición para luchar contra la pandemia. Pero cuando estás en Cataluña no puedes omitir la otra cara de la moneda del independentismo, no puedes omitir a dónde va nuestro dinero, no puedes omitir a dónde van nuestros principales esfuerzos. Y, claro, si tú quieres formar otro tripartito, ahora o después de las elecciones, pues tienes que ser muy amable con esta cara fea que tiene el nacionalismo en Cataluña. Y yo lo entiendo, entiendo que usted lo haga así, pero comprendan también que alguien en Cataluña va a tener que representar a los catalanes que estamos hartos y nos duele la cabeza de ver cómo ustedes siguen negociando un posible gobierno y lo que les está separando para empezar a gestionar es precisamente este procés radicalizado que ustedes han empezado y que ahora está auspiciado nada menos que por los señores de la CUP. Por eso, señor Illa, si hay nuevas elecciones no se plantee pactar con los que nos van a dar más de lo mismo, planteémonos ganarles –planteémonos ganarles– y sacar a Cataluña de este bucle infinito en el que nos están metiendo los independentistas. Miren… Señor Aragonès, un ejemplo: desde la última vez que usted compareció específicamente para el covid, un…, digamos, un botón de muestra que demuestra cómo ustedes contaminan todo, hasta incluso la gestión sanitaria: lo que ocurrió con la vacunación de los policías y los guardias civiles. Eso es una demostración de hispanofobia. Y luego viene un científico, un científico político como el señor Argimon, y se pone a justificar lo injustificable aparcando los argumentos sanitarios y acudiendo a despreciables argumentos políticos. Claro, por eso la señora Borràs, cuando se presentaba en campaña electoral decía que quería poner de conseller de Sanidad al señor Argimon, el científico político que decía que hay que vacunar a policías y guardias civiles…, supondría el retraso de la vacunación de los mayores de setenta años, o sea…, y que les faltaba una lista y no sé qué más. Algo vergonzoso. La señora Vergés negaba aquí con la cabeza. Yo le digo: exigimos en su día la dimisión del señor Argimon y le pedimos que lo cesase usted, si no. Hoy le decimos: pedimos su dimisión, señora Vergés, pedimos la dimisión de usted, que mantiene a una persona que no se guía solo por criterios sanitarios ni cumple con los protocolos debidos para vacunar a las personas que están en primera línea, aunque sea policía nacional y guardia civil. O sea, que pedimos la dimisión aquí de la señora Vergés. También nosotros hacemos nuestro anuncio. El señor Illa ha hecho uno. El señor Garriga ha hecho el otro. Pues yo pido también y anuncio que aquí pedimos expresamente la dimisión de la señora Vergés. Mire, nosotros, medidas urgentes en este estadio de pandemia, también queremos decirlo: nosotros no hacemos como el señor Illa, solo le decimos las cosas amables y la colaboración. Le invito también y le digo que colaboraremos en lo que sea y le sugerimos medidas urgentes en el ámbito sanitario –ya se está haciendo–: acelerar la vacunación para alcanzar la inmunidad de grupo lo antes posible. Precisamente me disculparán que hoy no le haga la réplica, señor Aragonés; se la hará mi compañero Ignacio Martín Blanco, porque precisamente me han llamado para ponerme la vacuna esta tarde y luego resultó que había pleno. Por lo tanto, tendré que salir luego a ponerme la vacuna. [[Alguns aplaudiments.]] Y podré felicitar directamente a los sanitarios que están en uno de los centros precisamente que usted ha mencionado. Acelerar esta vacunación y que eso probablemente sea lo que libre a nuestra sociedad del yugo de su calamitosa gestión. Porque mientras más personas tengamos vacunadas desde luego menos sufriremos con esta tentación de hacer restricciones sobre la hostelería y sobre otros colectivos que acaban ciertamente hartos de la gestión de ustedes. Hay que gratificar a los profesionales sanitarios que ya están vacunando a destajo. Hay que reforzar la contratación del personal sanitario de atención primaria para evitar el colapso del sistema sanitario. Y si vacunamos al mayor ritmo posible minimizaremos los focos de contagio y podremos atajarlos con cribados masivos y las intervenciones mínimas imprescindibles en términos territoriales y poblacionales. En el ámbito económico, pues, ya le he reprochado que no hubiera interlocución con el Estado para asegurar los suficientes fondos europeos para Cataluña. Lo han dicho precisamente desde el Gobierno de España. Vayan ustedes a todos los foros económicos necesarios, señor Aragonès. Esto también... Esto es uno de los pocos y blandos reproches que le ha hecho el señor Illa. No dejen la silla vacía. Ustedes tienen que dejarse de negociaciones estériles sobre el Consell de la República y arremangarse ya con estos problemas. La solución no es dar la nota ni liderar una ofensiva con País Vasco, Navarra, Valencia, Baleares, como pedía algún compañero socialdemócrata. Hay que dejarse de ofensivas y nosotros no proponemos ofensivas, sino cooperación con el resto de las comunidades autónomas. Otra medida económica, los autónomos: ingresos cero, impuestos cero. Otra medida: plan de apertura responsable para el ocio nocturno evitando la proliferación de botellones en la vía pública aumentando el riesgo de contagios. Y, ya para acabar, la alusión a esta amenaza de repetir las elecciones. Nos estamos acostumbrando en España a que los ciclos electorales parezcan de segunda vuelta. A nosotros nos parece eso un fraude a los electores, si ustedes no saben ponerse de acuerdo, luego acudir al remedio de una segunda vuelta. Yo, a pesar de que creo que saldría beneficiado el constitucionalismo, a pesar de que estoy convencido de que ustedes perderían su famoso 52 por ciento del 50 por ciento y ese débil argumento ya no lo tendrían, estoy convencido de que el constitucionalismo sí que se incorporaría masivamente esta vez a las urnas y que conseguiríamos despertar y movilizar a los catalanes que están cansados del fracaso al que están abocando a Cataluña ustedes, los independentistas. Mire, yo lo que le digo también, querría citar, hacer una cita de Ortega y Gasset sobre la respuesta a esas urgencias desde el centro liberal. Y terminaré con esa cita: «El liberalismo es la suprema generosidad: es el derecho que la mayoría otorga a las minorías y es, por tanto, el más noble grito que ha sonado en el planeta. Proclama la decisión de convivir con el enemigo; más aún, con el enemigo débil. Recuérdenlo en estos días oscuros en los que están generando ustedes un clima guerracivilista. [[Remor de veus.]] Mare meva del Senyor! [[Pausa.]] Algú ho havia de dir... [[Rialles.]]
A continuació té la paraula, en nom del Grup Mixt, el senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. I molt bona tarda a tothom. Gràcies per la compareixença. Jo anuncio que no faré cap anunci. Ho dic perquè... [[Rialles.]] Ho avanço... [[L'orador riu.]] Sembla que seré l'únic [[l'orador riu]] que no faré cap anunci i per tant dedicaré la meva intervenció a valorar la situació política a Catalunya en relació amb la intervenció que ha fet el senyor Aragonès. I ho faré... Intentaré ser el més telegràfic possible a través de sis punts com a resum de la mateixa. Punt número 1. Bloqueig institucional inèdit per la durada, en el pitjor moment possible. Dic «per la durada perquè, efectivament –i això s'ha explicat abans–, vivim temps que no només a Catalunya, sinó a d'altres comunitats autònomes i també ha passat en la governabilitat al conjunt d'Espanya, d'inestabilitat institucional i de bloqueig, repetició electoral. Però el bloqueig institucional que vivim i la situació de paràlisi de tants i tants mesos, això és inèdit. La durada tan llarga és inèdita. I això acaba provocant, primer: inestabilitat política, també sense precedents. Desconfiança i desprestigi de les institucions catalanes, cosa que de manera implícita, vostè mateix, senyor Aragonès, ha reconegut. De manera implícita, quan deia que havia de superar aquest desprestigi, estava reconeixent que la incertesa que vostès estan provocant estava erosionant la confiança en les institucions polítiques catalanes. Això és responsabilitat exclusivament seva, de qui ha de formar govern, perquè té la majoria per fer-ho, perquè, en aquest cas, nosaltres és evident que no la tenim. I aquest bloqueig institucional inèdit té bàsicament dues causes fonamentals. Moltes més, no? Per molt que vostè intenti aparentar normalitat, una certa normalitat en el seu discurs, ha fet una proliferació de dades que semblava el consell d'administració d'una pime catalana, però, a l'hora de la veritat, les coses que estan passant aquí són molt més greus i tenen un rerefons polític, no? I aquest rerefons polític que desacredita la immensa part i la immensa majoria del seu discurs és l'absoluta dependència política de Waterloo i, en menor mesura, de Lledoners i la supeditació, encara, a organismes fantasmagòrics com és el cas del Consell per la República. En conseqüència, senyor Aragonès, el seu discurs, endreçadet, no dic que no, però és paper mullat. No té res a veure la seva acció de govern, del seu govern, amb el que ha dit aquí perquè l'acció de govern és absolutament nul·la, perquè vostè no té cap poder, perquè vostè mateix l'ha cedit i l'ha cedit voluntàriament. En cedeix a Waterloo una part, en cedeix una altra a Lledoners i, fins i tot, es va autolimitar en les seves funcions quan va sortir de l'escena política el senyor Quim Torra. Per tant, tot això que explica... Sí, home, alguna dada ha d'aportar, només faltaria. Però és evident que no hi ha cap tipus de programa polític i no hi ha cap tipus d'acció política que es pugui qualificar com a tal. Punt número 2. La supeditació a un espai de radicalitat d'esquerra vocacionalment antisistema que és la CUP. Vostès han nomenat la CUP relators de la mesa de negociació entre Esquerra i Junts per Catalunya. I s'ha venut a l'opinió pública aquesta mesa de negociació com si fos pràcticament una cimera de pau de l'Orient Mitjà, però que ha acabat dibuixant un escenari francament còmic. Vostès volien nomenar un relator per a la mesa Catalunya versus Espanya, per dir-ho d'alguna manera, i al final només han pogut nomenar un relator per a la mesa Junts versus Esquerra. Els ha quedat una cosa bastant més cutre del que volien en primera instància. Punt número 3. La confluència dels punts 1 i 2, els anteriors, castiguen, per la inestabilitat, l'economia catalana, i la castiguen greument. La combinació de la pressió fiscal més alta d'Espanya, els atacs constants a la propietat privada i la inseguretat jurídica, com enlloc, a Espanya, acaben generant, com enlloc, fugida d'empreses. L'altre dia en la sessió de control explicava les dades. Resulta que Galícia, Madrid o Andalusia, entre d'altres, estan creant més empreses de les que surten, estan millorant la inversió estrangera, i, en canvi, Catalunya, com explicava a la sessió de control, fins i tot ha caigut en la seva inversió estrangera un 22,7 per cent. Punt número quatre. Dels tres punts anteriors, deixen vostès absolutament desprotegits com mai sectors com ara oci, cultura, restauració, hostaleria. Després d'escanyar-los, com acabo d'explicar, han enganyat restauradors i hostalers, assegurant que bonificaven l'ITP de les terrasses, quan en realitat era l'aplicació d'una sentència judicial. Això és una autèntica vergonya digna de trilers de la Rambla. No és d'estranyar que estiguin molt i molt indignats amb vostès, però molt, i els comunicats que han fet públics darrerament, així ho fan palès. Nosaltres fa temps que defensem un pla de rescat per a aquests sectors amb baixada generalitzada d'impostos, que vam presentar en aquesta cambra, i moratòries en d'altres impostos com és el de estades turístiques, que vostès l'han deixat pràcticament en una moratòria que no dona per a res, perquè no hi ha hagut i no hi haurà durant uns mesos, encara, la capacitat d'aquest sector de sortir endavant. Punt número 5. Estem a mitjans de 2021 i Catalunya continua sense pressupost. La pròrroga del pressupost 2020 significa que continuem amb uns pressupostos que estan absolutament desfasats per gestionar la pandèmia, però que, en canvi, estan plens de malbaratament identitari, i m'explico. Els 239 milions que es dediquen a TV3 i Catalunya Ràdio són absolutament desproporcionats i converteixen els mitjans públics catalans en els més cars d'Europa amb relació a la població a la qual s'adrecen. A mi m'agrada ser rigorós en el que dic. Els més cars d'Europa, mitjans públics, amb relació a la població a la qual s'adrecen, en aquest cas, Catalunya. 60 milions de publicitat institucional o estructures elefantiàsiques que ofeguen la iniciativa privada. I punt número 6, finalment. En canvi –d'una banda, explico el que és el malbaratament identitari–, Catalunya continua a la cua en protecció social i en despesa social. Els pressupostos de sanitat de la Generalitat de Catalunya, en la seva estructura van ser dissenyats fa aproximadament una dècada. Això significa que estan, per la situació que estem vivint, obsolets en la tipificació de les partides, insuficients en les seves quantitats. I si això no és suficient, resulta que els pressupostos prorrogats ara, ja comportaven una reducció de la despesa en sanitat respecte del pressupost anterior d'un 15 per cent. És a dir, el pitjor pressupost possible en matèria sanitària per a la pitjor situació possible. I no han tingut... Perquè és clar, en una situació així, parlo fins i tot de l'estructura del mateix pressupost. Vostès no tenen capacitat de fer res, però és que és evident que no han buscat la manera de generar un clima polític per aprovar un pressupost diferent. A Catalunya es destina el 5,3 per cent del PIB a sanitat, quan la mitjana espanyola és del 6,4 per cent, i s'ha de dir que això molt em temo que no té res a veure ni amb Madrid ni amb d'altres comunitats autònomes. Facin una mica d'autocrítica, perquè això és responsabilitat exclusivament seva i de les seves prioritats. Exactament el mateix que passa en educació. Catalunya continua sent a tot Espanya líder en barracots: 200.000 alumnes distribuïts en 1.046 barracots, 32 més que l'any passat. Doncs bé, per canviar aquest tipus de coses, vostès haurien tingut l'oportunitat de parlar amb la resta de partits polítics, perquè, efectivament, de la immensa majoria de la seva agenda política, que és absolutament lamentable i que està destruint la convivència a Catalunya, com he intentat explicar a la sessió de control d'aquest matí, a nosaltres no ens hi trobaran, però sí que hauríem pogut parlar d'aquestes coses: d'ensenyament, de sanitat. Han menyspreat, per sectarisme, el nostre paper a l'hora de poder millorar totes aquestes polítiques. Vostès sabran per què ho fan, perquè aquest tipus de prepotència al final sempre es paga. En definitiva, aquest és el panorama que tenim, cada dia pitjor, a Catalunya. I és així, és el resultat de nou anys de procés separatista, i vostès continuen exactament pel mateix camí. I molt em temo que mentre mani Waterloo, i en menor mesura, com deia abans, Lledoners, això continuarà exactament igual, perquè no són capaços, com deia també aquest matí, d'eliminar el monstre que han creat vostès mateixos i que finalment se'ls empassarà a vostès mateixos. Moltíssimes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Fernàndez. Ara, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el senyor Ernest Maragall.
Molt bé, bones tardes. Gràcies, presidenta, vicepresident, conselleres i consellers, diputades i diputats. Deixin-me començar amb una expressió de dol per la mort, avui mateix, d'una companya, d'una regidora, una abraçada, Lluïsa Llop, una companya, regidora, portaveu d'Esquerra Republicana a l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès. Mirem, jo crec que tenim clar que som tots conscients d'on som, encara que ho valorem, evidentment, amb formes molt diferents. És cert, després de més d'un any de covid, seguim veient, segueix sent evident que les febleses i desigualtats que hi havien i que seguim generant, i front les quals no disposem ni de certeses teòriques ni dels instruments adequats, potents, necessaris, que ens donarien garantia d'èxit en el seu abordament. La doctrina imperant abans deia que anàvem bé, que ja ens recuperarem de la crisi, la del 2008-2015, i que, clar, va arribar la covid i ens ho va fer tot malbé. Va paralitzar l'activitat econòmica i va generar uns terribles efectes en la societat sencera. Això no és cert. O no és del tot cert, eh? Vam sortir de la crisi en fals. Aquella crisi cogestionada des del club d'estats europeus, sota l'hegemonia compartida, senyor Illa, de socialistes i populars, senyor Fernàndez, de tot Europa. Titulars exclusius, ambdós, de les polítiques imposades d'austeritat, dèficit zero i retallades sistemàtiques en els serveis públics. La ciutadania europea, jo crec, hauria i podria reclamar danys i perjudicis per les decisions que es van prendre en aquell sexenni negre, eh?, i encara més per les terribles conseqüències que encara vivim i patim avui mateix. Bona part de les que patim avui mateix venen d'aquell període, d'aquelles decisions i d'aquells protagonistes. Tot allò va ser una recepta equivocada que va fer que sortíssim de la crisi agreujant les disparitats amb les que hi havíem entrat –entre treball i capital, entre precarietat i estabilitat, entre gèneres, entre classes. Aquesta pandèmia ha multiplicat aquelles desigualtats i ha posat en evidència la desigualtat estructural del model en el que vivim. I, si us plau, senyor Illa, no ens torni a oferir el mateix model de creixement una altra vegada, eh?, que és el que està fent, vostè i els seus companys a Madrid i aquí. És el model que ens ha dut fins aquí, i vostè el vol simplement reproduir: creixement al preu que sigui, «jobs, jobs, jobs, com diuen alguns dels seus companys. És tot lo contrari del que necessitem. És clar que necessitem creixement, però no aquest, no així. Necessitem transformació, necessitem ambició i necessitem una nova concepció del que vol dir societat, equitat, igualtat i dignitat de la nostra societat. També, per què no dir-ho?, aquest darrer any hem fet..., s'ha fet més visible encara la diferència entre diversos models de gestió de la situació, especialment en el conjunt de l'Estat. El «model Madrid, que tenim tan reconegut –i tan exitós en termes electorals, per cert–, el model que utilitza els recursos públics per propulsar una elit econòmica explícita, el millor exemple, quasi podríem dir, del manual Acemoğlu-Robinson sobre el que vol dir «elits extractives. És el model de la segregació sanitària per barris rics i pobres, el de les elits estatals, centralitzador i insolidari, el del forat negre que xucla i absorbeix els millors actius de la majoria de regions espanyoles –comprovin, si volen, l'evolució del pes relatiu dels respectius territoris sobre el PIB del conjunt– o la concentració a Madrid de seus empresarials i de la contractació pública. Un forat negre al que, per cert, només han sabut i han pogut resistir Catalunya o el País Basc per raons evidents d'història, de fortalesa industrial, societària i institucional. El nostre model, el model a l'altra banda, el «model Catalunya, el model que defensem, és el model que ha defensat aquest país, el de la fiscalitat progressiva i solidària, el que ha fet mans i mànigues per no deixar ningú enrere en aquells moments tan complicats. És el model d'un govern que ha entès que garantir la nostra llibertat és garantir la seguretat sanitària, econòmica, vital, mobilitzant tots els recursos possibles; és el model de la solidaritat enfront del de privilegi. I jo em sento orgullós d'aquest model, per molt que es digui. Mirin, tots vostès que han criticat al mateix temps la gestió de la pandèmia i la provisionalitat, la inestabilitat, la incertesa en la que vivim instal·lats des del punt de vista institucional. No, és clar, encara més mèrit, eh? Aquest Govern de Catalunya ha tingut un mèrit immens d'aquest..., amb debats, amb conflictes interns, amb tot el que vulguin, se n'ha sortit de la gestió de la crisi sanitària més greu que ens ha afectat; se n'ha sortit molt millor que altres. No òptimament, no perfectament, però realment, i les xifres d'avui que ens ha donat el senyor Pere Aragonès ens ho demostren... És clar, negar les xifres, negar la realitat sempre és fàcil, però estan aquí, són les que són, en positiu i en negatiu. I d'aquestes xifres..., el senyor Aragonès explica els esforços que hem fet, no nega la situació de gravetat i les dades de gravetat amb les que ens enfrontem –les d'atur, les d'atur juvenil molt especialment, les de l'habitatge, les de la salut com a estructura pendent de millora, totes les que vostès vulguin–, però és evident que l'esforç i la gestió que ha fet aquest Govern és un esforç i una gestió que mereix respecte i que mereix valoració positiva d'una manera molt explícita. La Generalitat ha fet un sobreesforç el darrer any, un sobreesforç que ara hem de consolidar. Hem de deixar, per cert, de tapar els forats que ha produït la inacció del Govern central, que no ha complert en la mateixa mesura amb els seus ciutadans. No ho diem nosaltres, ho diu el Banc Central Europeu, que apunta a l'Estat com el menys generós a l'hora d'aprovar ajuts directes. Posem-hi xifres i posem-hi conceptes també en aquest sentit. La covid ha generat a la Generalitat unes necessitats addicionals de despesa de gairebé 4.000 milions i ha reduït els ingressos del sector públic en més de 1.000. Podem xifrar l'impacte total de la covid en 5.000 milions, dels quals hem rebut com a fonts addicionals no més del 70 per cent. I, malgrat això, la Generalitat se n'ha sortit, per sobre de l'Estat, millor que l'Estat i millor que la resta de comunitats autònomes. Per exemple, hem destinat, com ha dit ara el senyor Aragonès, 1.800 milions d'euros en ajuts directes per pal·liar-ne els efectes. La següent comunitat autònoma és València, amb 580. Hem triplicat la més alta del conjunt de la resta de l'Estat. O, per exemple, la diferència esclatant entre la despesa per capita en ajudes directes entre Madrid i Catalunya: 231 euros per habitant a Catalunya, 52 euros per habitant a Madrid. Hem capgirat també el nostre sistema sanitari, hem afegit contractació important a educació i salut –també s'ha explicat, no hi insisteixo. Em sembla que és evident la mesura de l'esforç i de l'èxit amb el que ha estat desplegat. El cas del sistema educatiu català és un cas de referència europeu. Aquest dematí ho explicaven, ho comentaven la diputada Palacín i el conseller Bargalló. Em sembla que és evident, és innegable. En aquestes condicions? Sí. Amb aquesta provisionalitat, amb aquesta característica, en funcions. I això és governar, i aquest és el model que ara volem convertir en fort, en estable, en definitiu i en transformador. És per tot això que la gestió republicana ara ha de continuar, però, evidentment, orientada a la recuperació, a la creació d'equitat, a la transformació del nostre model productiu. Entenem que aquells que només pensen en el seu privilegi es sentin atrets pels cants de sirena del liberalisme dut a l'extrem, no del que ens explicava el senyor Fernández sinó d'un altra de ben diferent que avui campa i domina en els nostres territoris: els que volen gaudir sense pensar en les conseqüències sanitàries dels seus actes, els que parlen de prioritzar l'economia i de reduir els serveis educatius sense entendre que escapçar el futur de tota una generació és el dany més terrible que es pot fer a una economia i a una societat. Nosaltres, no; nosaltres ens reafirmem amb un programa republicà que garanteixi la llibertat de tots, perquè garanteix la seguretat sanitària, social, econòmica i vital de tota la ciutadania. Nosaltres no entrarem en la competència suïcida per veure qui reuneix millors característiques de paradís fiscal. No ho farem, eh? Al contrari, ben al contrari. Primer, treballarem, com ja estem fent, amb un programa de vacunació tan ambiciós com les reserves de vacunes ho permetin –ahir em van posar la segona dosi, per cert, d'una manera fantàstica i en el CAP Adrià, prop de casa meva. La decisió estratègica més important que tenim ara, és evident, és la de la gestió dels 30.000 milions que ens pertoquen dels fons Next Generation. No està gens clar que puguem fer-ho amb les condicions que el senyor Pere Aragonès ens explicava i desitjava i dibuixava. Estem a l'aguait, i estem pendents, però hi han indicis crítics, preocupants, de com s'està gestionant, preparant, dibuixant la gestió d'aquests fons. Catalunya ha de poder gestionar la part que li correspon d'aquest fons de reconstrucció i ha de poder, no participar, compartir i protagonitzar la presa de decisions. El Govern central sembla, en canvi, en estreta col·laboració amb les grans empreses públiques i privades, està –sembla– disposat a decidir quasi en exclusiva sobre el gruix dels recursos europeus que han d'arribar a l'Estat. No ens hi resignarem. És necessari que aprofitem els fons per prioritzar projectes que reforcin també el sistema sociosanitari català, que contribueixin a la transformació del nostre model productiu en base a la millor relació entre formació i treball, amb tots els esforços posats en l'increment de la productivitat i en el valor afegit de productes i serveis sorgits de l'actual, del nostre teixit empresarial català. Per cert, ara que el debat és més present que mai, quan parlem de transició energètica i digital, hem de parlar necessàriament del país que volem, del país en el seu conjunt. Quan en parlem, de fet, no fem més que parlar de territori, quan parlem de transició digital; un territori complet, equipat, servit, capaç de desplegar en tots els seus punts el màxim dels propis actius. Cal aprofundir en aquesta Catalunya en xarxa, aquesta Catalunya sencera, de set milions i mig de ciutadans, amb Barcelona com a capital de tots i per a tots, no com a centre que també sigui el forat negre del nostre propi país i que absorbeixi energies, riqueses i creativitat. Es tracta, precisament, d'organitzar-nos plegats per, per exemple, generar, distribuir i consumir de manera més eficient l'energia renovable que estem en condicions d'obtenir. L'exemple de la Vall de l'Hidrogen de Catalunya que ens han explicat abans, és el millor exemple del que vol dir cooperació, xarxa i interès general d'aquest país. Especialment si a més hi afegim, vicepresident, l'efecte multiplicador sobre l'entorn industrial i sobre el teixit empresarial, sobre els serveis avançats que en els seus voltants estarem en condicions de promoure, si ho fem bé. Per fer-hi front, doncs, a tot això, ens cal un país fort i, per tenir-lo, ens cal un govern fort. És temps de responsabilitat. Gosaria dir, també, de màxima exigència democràtica i, en primer lloc, de responsabilitat institucional autoexigida, a tots els nivells i a totes les entitats: Govern i Parlament de Catalunya, ajuntaments, diputacions, empreses públiques, consorcis, institucions, etcètera. És hora que tothom assumeixi el seu rol, legislant, governant, gestionant, al cent per cent. D'entrada, deixin-m'ho dir, aquest Parlament ha de complir amb la seva primera i més rellevant funció: definir una majoria que permeti investir un president, el president Aragonès i formar govern, immediatament. Si ens respectem a nosaltres mateixos no ho podem endarrerir ni un dia més. El Govern de Catalunya que ha de sortir d'aquesta cambra, el Govern republicà que vostè presidirà, senyor Aragonès, ha de començar immediatament a prendre decisions, a gestionar la situació crítica d'aquest present, de tantes parts de la nostra societat i de la nostra economia, i al mateix temps ha de començar a dibuixar, a concretar horitzons nacionals de la immensa magnitud transformadora que tots sabem possible. Encara més: el seu Govern, senyor Aragonès, aquest Govern entestat en construir el país des d'una visió progressista i transformadora, haurà també de reprendre el camí de la llibertat, el camí en el que està compromesa la majoria d'aquesta cambra, al servei de la majoria ciutadana que representem. Un camí de llibertat que ens demanarà infinita tossuderia per al diàleg amb l'Estat adversari que coneixem, un estat que s'ha convertit en addicte a la repressió, com acabem de comprovar amb el Tribunal de Comptes o amb les escenes que estan succeint aquí fora ara mateix. Hi haurem de posar també la infinita determinació conjunta de societat, organitzacions polítiques i institucions, per empènyer, acompanyar i aconseguir els objectius immediats d'amnistia i autodeterminació que ens hem proposat. Govern estable i transformador o instal·lació en la provisionalitat i la incertesa. Aquesta és el dilema que hem de respondre avui mateix. El nou Govern a Catalunya és la millor notícia per al Govern central, per a socialistes i populars, per a tots els Ayusos i VOXs coneguts i per conèixer que volen fer-se grans a cavall de la divisió i l'enfrontament intern, presumible –com acabem d'escoltar–, i que a la vegada sembla que una part de l'independentisme vulgui predicar i practicar. I a aquestes alçades de la pel·lícula les coses estan prou clares: o treballem per la investidura immediata o treballem per convertir la Generalitat en l'oficina nord-est de La Moncloa. O treballem per una Generalitat republicana o permetrem que el cordó sanitari al republicanisme que hem vist a la Diputació de Barcelona o a l'Ajuntament de Barcelona triomfi també a la Generalitat. Em quedo amb l'acord que ahir mateix vam signar els tres grups de la majoria. Em quedo amb una recuperació que garanteixi drets socials per a tothom. Em quedo amb un embat democràtic que interpel·li l'Estat enllà de les fronteres de l'independentisme. Altrament, hauria d'entendre que hi ha qui prefereix trencar la majoria independentista abans de perdre'n el control i de tenir l'última paraula sobre la seva projecció i estratègia, que hi ha qui només entén la unitat com a submissió. O, encara pitjor, haurem de constatar que des de la divisió i la confrontació interna es treballa en profit dels adversaris, en benefici de l'Estat i dels seus delegats i ambaixadors a Catalunya, els únics que sortirien probablement afavorits per una nova convocatòria electoral sorgida de la intransigència i la incapacitat per assumir de forma conseqüent els resultats obtinguts el passat 14 de febrer. Per tant, per tot això, per acabar...
Senyor Maragall, se li ha acabat el temps, hauria d'anar acabant.
Deixi'm dir que tenim per fi la certesa de que per entomar tots aquests reptes el millor és que aquest Parlament es posi a treballar i investeixi el més ràpid possible l'únic candidat real i viable, Pere Aragonès, per liderar una nova Generalitat republicana de llibertat, igualtat i progrés. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I finalment, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat Jordi Fàbrega.
Moltes gràcies, presidenta. Molt honorable presidenta del Parlament, vicepresident en funcions de president, consellers, conselleres, diputats i diputades, bona tarda a tothom. No puc començar aquesta intervenció per a parlar de la covid-19 sense donar el nostre més sentit condol per les 22.046 persones difuntes a Catalunya per aquesta pandèmia, així com pels més de 3 milions de difunts que malauradament ja hem de lamentar a tot el món, segons les xifres oficials. Des d'aquí, tot el nostre escalf i suport a les seves famílies i amics. També volem manifestar el nostre agraïment infinit a tots els professionals sanitaris que des del principi han demostrat la seva vocació i excel·lència fent front a aquesta situació tan complexa que ens ha tocat viure a tots, però especialment a ells. Justament avui, vint-i-quatre hores més tard del Dia Internacional d'Infermeria, tot el nostre agraïment per la seva tasca incansable malgrat les dificultats. Vagi per davant que aquesta pandèmia és la situació sanitària més greu i complexa que, com a societat, hem afrontat els darrers cent anys, i per tant, la seva gestió ha estat i és molt i molt complicada, sobretot al principi, quan teníem moltes preguntes i molt poques respostes. Ara tenim més dades, ara tenim més informació, i sobretot tenim unes vacunes amb una efectivitat inimaginable fa un any, just quan va començar aquest malson, i per això ara comencem a veure la llum al final del túnel. Una crisi sanitària que ha comportat una crisi econòmica, social, emocional i psicològica sense precedents, i de la que ens costarà molt sortir-nos-en. Sobretot si no prenem les millors decisions ara mateix, sobretot gràcies als fons europeus. Però recordem les xifres. Jo crec que és imprescindible per contextualitzar-ne la magnitud. Ho ha fet el vicepresident Aragonès, hi ha a qui no li ha agradat que es fes, però jo crec que val la pena fer-ho. A Catalunya s'han diagnosticat més de 666.000 contagis; d'aquestos, 22.046 persones difuntes. A dia d'avui encara queden 1.227 persones hospitalitzades, 410 a les UCIs. Tota la nostra força per a tots ells. La dada positiva és, sens dubte, les 3.323.248 dosis de vacunes administrades, xifra que va pujant progressivament. Més d'un milió de catalans i catalanes amb la pauta complerta de vacunació, un 29,4 per cent de la població catalana ja ha rebut la primera dosis i gairebé un 14 per cent ja presenta la vacunació completa. A tot el món s'han declarat més de 160 milions de casos, més de tres milions gairebé i mig de defuncions, i ara mateix més de 105.000 persones estan ingressades en estat crític als diferents països. Un dels països més afectats és l'Índia, i celebrem aquesta ajuda que des de Catalunya se'ls està brindant. No oblidem mai que darrere de cadascuna d'aquestes xifres hi ha persones, hi ha famílies, hi ha vides escapçades i hi ha somnis trencats. Cadascuna d'aquestes xifres que avui estem recordant té darrere molt de dolor i molt de patiment. Tots els països han patit aquesta pandèmia, encara que no tots han respost de la mateixa manera ni amb els mateixos resultats. Malauradament, l'Estat espanyol és un dels que presenta les pitjors xifres quant a resultats, tant sanitaris com econòmics. No ho dic jo, ho diuen tots els estudis independents fets sobre el tema. A casa nostra, de moment, ja hem patit quatre onades, cinc onades a Lleida, que massa sovint ens n'oblidem i l'estiu passat a la plana de Lleida la situació va ser molt greu. Cal recordar-ho ara que hem d'organitzar i gestionar molt millor aquesta temporada de fruita, que per sort disposem de vacunes per fer-ho. He començat dient que la gestió d'aquesta crisi, de la que no teníem precedents, ha estat molt i molt complexa, però avui estem aquí també per dir el que creiem que no s'ha fet bé, el que creiem que es podia haver fet millor, d'una pandèmia que encara no s'ha acabat –com sabem, com saben tots els professionals sanitaris. Sense cap mena de dubte, va ser la primera onada aquells mesos de març a maig del 2020, que van ser un malson, que molts de nosaltres no voldríem haver viscut mai. I parlo des de la vessant de la gestió com a alcalde, i des de la vessant com a professional sanitari en els dies més complicats, on tots vam donar un cop de mà encara que no fos ni la nostra especialitat, ni la nostra activitat actual. Però aquella primera onada, on Madrid va manllevar les competències sanitàries de la Generalitat, les errades van ser importants. La primera justament va ser aquesta, manllevar les competències sanitàries; gestionar una crisi d'aquesta magnitud des d'un ministerio que no té les competències assistencials a Catalunya va ser una errada imperdonable. Un estudi encomanat per l'OMS a diferents experts i que just es va fer públic ahir, va concloure de manera molt contundent que la resposta de totes les autoritats i de la mateixa OMS va ser molt tardana, i que també es van perdre uns dies preciosos per fer front a la pandèmia. També a l'Estat espanyol, on ni la situació ni les dades alarmants d'Itàlia no ens van fer reaccionar. Posteriorment, el confinament domiciliari es va retardar incomprensiblement; massa. Hi ha un estudi que diu que un confinament fet cinc dies abans del que es va fer –no quinze dies com demanava el president Torra, sinó cinc dies– hauria evitat més de vint mil defuncions. Probablement el que pitjor recordem de la primera onada els professionals sanitaris i els de les residències és la manca de material de protecció per protegir-se ells mateixos. La manca d'EPIs va ser un autèntic drama arreu, i centralitzar la compra des de Madrid, o més aviat, la no compra, va ser un error majúscul. Aquesta primera onada ens ha deixat les xifres horroroses que tots recordem. Les UCIs plenes tot i triplicar els llits disponibles a Catalunya, més de la meitat de les defuncions que malauradament lamentem els darrers quinze mesos foren aquestos dos primers mesos. Aquells dos primers mesos varen ser un infern, i només tancant-nos a casa i amb l'esforç i la dedicació de tots els nostres sanitaris vam poder, mínimament, passar pàgina. I no puc deixar de comentar el desgavell que hem viscut i estem vivint amb les dades de la pandèmia. En una situació com aquesta, la transparència és fonamental. I que un estudi de la Universitat de Washington conclogui que l'Estat espanyol no ha notificat el 45 per cent de les defuncions reals de covid és inadmissible. Després d'aquesta primera onada el Govern de Pedro Sánchez i del ministre Illa va decidir centrifugar les responsabilitats i que fossin les comunitats qui decidissin, qui assumissin, la responsabilitat. Però es van oblidar de compartir els recursos; i gestionar aquesta crisi amb una mà lligada a l'esquena és extremadament complicat, com així ha estat. Però també en la gestió a Catalunya s'han comès errors i cal prendre'n aprenentatges; crec que és imprescindible fer autocrítica per buscar solucions que evitin que mai es torni a repetir una situació que no ens podem permetre que torni a passar. Per nosaltres, els principals aprenentatges que hem de recollir van ser: u, no saber valorar prou ràpid i saber-se anticipar a la situació que es va viure a les residències. I això ens fa veure com és d'important un canvi de model en l'atenció de la nostra gent gran. No comptar amb les farmàcies per a l'atenció de la pandèmia o no comptar suficientment amb les farmàcies. Són un sector sanitari vital i no els hem sabut aprofitar. Perfectament poden participar en el diagnòstic amb els tests d'antígens o amb les automostres de PCR. Aquests tests d'antígens també haurien de servir per poder mantenir més activitats obertes, ajudar a mantenir activitats en diferents sectors, com la restauració, la cultura, l'esport... Sabem que diagnostiquen els casos més contagiosos; els hem d'aprofitar més. També hem de fer autocrítica en el sistema de rastreig, aïllament i estudi dels contactes dels casos positius. És evident que això és el resultat d'un sistema de vigilància epidemiològica que no estava dimensionat per fer front a una pandèmia d'aquestes dimensions. I finalment, no puc deixar de reivindicar, com hem fet sempre des de Lleida, des del Pirineu i des de les Terres de l'Ebre, que les mesures restrictives s'havien de basar, òbviament i com no pot ser d'una altra manera, en les dades sanitàries i epidemiològiques de cada moment, però també en les dades demogràfiques. Si l'objectiu és reduir la interacció social, minimitzar els contactes, no té sentit fer les mateixes mesures a Barcelona, amb setze mil habitants per quilòmetre quadrat, que al Pirineu amb tretze habitants per quilòmetre quadrat. El confinament municipal, i fins i tot el comarcal, no té sentit en bona part de Catalunya. Hi ha pobles del Pirineu on ens costa trobar-nos amb algú, un dia normal. Per tant, si de nou cal aplicar mesures restrictives, que espero i desitjo que no sigui així, torno a reivindicar que siguin territorialitzades. Evidentment, no tot és covid i aquests recursos que s'han hagut de destinar per atendre la pandèmia no han permès de prestar l'assistència necessària a la resta de l'activitat assistencial, com el control dels pacients crònics o el diagnòstic i tractament de la resta de malalties. I això es suma a un augment de les malalties mentals que l'aïllament i la situació viscuda han incrementat d'una manera alarmant, xifres que també ha compartit el vicepresident Aragonès, per no parlar del cansament i del burn out dels professionals sanitaris després de gestionar aquesta situació. Aquesta pandèmia ha evidenciat més que mai la urgència de la reformulació del nostre sistema sanitari. Al llarg dels anys vuitanta es van assentar les bases del que s'ha anomenat el model sanitari català, que va ser d'èxit, però que un finançament endèmicament insuficient ha posat contra les cordes. I això ho ha evidenciat ara la covid-19, on s'ha vist que només l'excel·lència dels nostres professionals feia resistir el sistema. És fonamental recuperar la confiança dels professionals sanitaris i, per això, cal un canvi important en les polítiques sanitàries, millorar la participació dels professionals sanitaris en aquestes polítiques sanitàries, millorant retribucions, però també implicant-los en la gestió, en la línia del document de les 30 mesures per enfortir el sistema de salut elaborat pel Comitè d'Experts per a la Transformació del Sistema Públic de Salut el setembre de l'any passat. Aquest comitè d'experts ens demana una inversió de 5.000 milions d'euros en els pròxims tres anys i, amb això, potenciar la salut pública amb un sistema de vigilància epidemiològica amb informació a temps real, reforçar l'atenció primària, potenciar el lideratge professional, potenciar l'autonomia dels equips d'atenció primària, potenciar el rol de la infermeria, transformar la recerca i la innovació de salut cap a un model més eficient i competitiu. És imprescindible un canvi de model en l'atenció de la nostra gent gran, una veritable atenció centrada en la persona que prioritzi al màxim l'autonomia personal de la nostra gent gran i s'adapti als diferents graus de dependència. I cal també un pla de xoc per recuperar tota l'activitat de la resta de patologies que no s'han pogut fer –i no és fàcil fer-ho amb uns professionals que no han pogut descansar tot aquest any– i especialment en salut mental pels pacients, però també pels nostres professionals. Recordo: la dada positiva són les vacunes. De nou, el nostre reconeixement a infermeria que, conjuntament amb el personal administratiu, són els pilars d'aquesta exitosa campanya. I deixeu-me fer també el meu reconeixement al doctor Argimon i a tot el seu equip des de la conselleria i des del departament per la planificació d'aquesta logística de les vacunes. L'efectivitat de les vacunes és altíssima i, en els col·lectius vacunats, la disminució de contagis, hospitalitzats, ingressos a UCIs i defuncions és senzillament espectacular. És una excel·lent notícia l'inici de la vacunació dels temporers per a tota la campanya de fruita de Lleida, una notícia que felicitem. No obstant, el desgavell amb les indicacions de la vacuna AstraZeneca no ha ajudat. Jo el que sí que demanaria a qui tingui les responsabilitats és que si tenim una Agència Europea del Medicament confiem en l'Agència Europea del Medicament. Confiem en la ciència. La ciència ha aconseguit fer unes vacunes molt efectives amb molt poc temps, confiem en elles. Aquestes dades, les volia acabar també amb unes dades econòmiques i socials que ha comportat la pandèmia, però les ha repassat molt i molt bé el vicepresident Aragonès amb aquesta taxa d'atur, amb aquest atur juvenil, sense comptar tots els ERTOs. És evident que el confinament, que el tancament de negocis sense pràcticament ajudes de qui recapta la pràctica totalitat dels impostos, com és l'Estat espanyol, ha provocat aquestos números, darrere dels quals tampoc oblidem que hi ha famílies i que hi ha persones. Catalunya ha donat ajudes a diferents sectors des del primer dia i per un valor de 1.800 milions d'euros, ho ha recordat el vicepresident, gairebé el 50 per cent del total de les ajudes que han donat la resta d'autonomies. També molts municipis en la mesura de les nostres possibilitats han donat ajudes als diferents sectors. Mentrestant, l'Estat espanyol ha trigat més d'un any a donar ajudes que, en el cas de Catalunya, representen 993 milions d'euros, la meitat dels que ha donat el Govern de Catalunya. No era el moment de fer endeutar els autònoms i les famílies, no era el moment de fer tancar empreses i augmentar l'atur; era el moment de que qui s'endeutés fos l'Estat, no les famílies. Tota persiana tancada costarà molt d'obrir i el gran repte era aconseguir que no es tanquessin. Tampoc en això l'Estat espanyol ha estat a l'alçada. I ara tenim l'oportunitat d'iniciar la recuperació amb els fons europeus, amb els fons de transformació i regeneració, els Next Generation. És cert que són una oportunitat excepcional, probablement irrepetible, de finançar amb recursos europeus la transformació i la modernització de la nostra economia, però abans cal que l'Estat canviï el xip amb què sempre mira els fons europeus: no són fons europeus per a Madrid. Són inversions pensades per a la recuperació primer i per a la transformació després. I, en conseqüència, cal precisió en la planificació i en la gestió. Per això, és essencial que les administracions més pròximes als ciutadans participin en la gestió dels fons i no estic parlant només del Govern de Catalunya, estic parlant també dels ajuntaments i dels consells comarcals. A Catalunya s'han fet els deures. Tenim els projectes. Sabem on són més necessaris els recursos i on tindran l'impacte més profund i més transformador. Només si hi participem podrem treballar perquè Catalunya, que genera el 19 per cent del PIB de l'Estat espanyol, rebi allò que li pertoca ja no d'acord al seu pes, sinó a la seva fortalesa i la competitivitat de les nostres propostes. I aquests projectes han de servir per treballar per l'equitat de tot el territori, amb projectes que afavoreixin el repoblament del 80 per cent del territori català, que equilibrin un territori i que ofereixin oportunitats per a tot el nostre jovent de tots els punts del país, també del Pirineu. No podem perdre l'oportunitat que la pandèmia ens posa al davant de transformar el nostre sistema sanitari, l'atenció de la nostra gent gran i la nostra economia amb projectes transformadors i regeneradors per a tot el país. Però això ara mateix és complicat, ja que, com escriu el molt honorable president Quim Torra al seu llibre Les hores greus, aquesta crisi ha despullat l'autonomia catalana. Va nua, la pobra. És insostenible. Tenim el 52 per cent dels vots. Avancem per posar-hi remei. És urgent. Fem-ho pels professionals sanitaris, per tota la gent de Catalunya, per la nostra gent gran, pel futur del jovent del país de totes les comarques i vegueries. Com he dit, com marquen totes les dades que avui hem repassat, aquesta tarda, avancem plegats per posar-hi remei. És urgent i la nostra mà està estesa per fer el Govern que les urnes ens van encomanar, el que avanci cap a la independència i cap a l'amnistia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I ara, un cop han intervingut tots els representants de tots els grups i subgrups parlamentaris, pot intervenir el Govern per respondre, si així ho desitja. [[Pausa.]]
Moltes gràcies, molt honorable presidenta del Parlament. Honorables conselleres i consellers, il·lustres diputats i diputades, en aquesta intervenció de resposta, miraré de comentar alguns dels aspectes que els diputats i les diputades han traslladat en el debat que hem mantingut. Un debat que jo sospitava que podia haver-hi aquest risc d'entrada, però que tots vostès m'han confirmat: debat d'investidura bis, sessions de control no a un govern en funcions, sessions de control a un candidat, utilització del que hauria de ser el control parlamentari a un govern en funcions per posicionar-se –alguns– davant d'alguna repetició d'eleccions que voldrien. (Veus de fons.) No serà –no serà. Jo estic convençut que la gran majoria d'aquest Parlament, que va sorgir de les urnes del 14 de febrer, a favor de l'autodeterminació i de l'amnistia, a favor d'una reconstrucció econòmica i social no deixarà passar l'oportunitat. Per tant, això ho volia deixar clar d'entrada. Agraeixo les paraules i el to de la majoria de les intervencions. En algunes, és evident que no pot ser així, però vull dir que en la majoria, doncs, puc agrair el to i un apunt també de corresponsabilitat en la situació sanitària, econòmica i social que pateix el país. I començant per la intervenció del diputat del Partit dels Socialistes, el senyor Illa, doncs agraeixo l'oferiment de suport en aquells àmbits, doncs, en l'àmbit sanitari, en l'àmbit de fons europeus; i, per tant, li prenc la paraula. Sí que m'agradaria fer algun comentari, és a dir, vostè ha fet referència a moments polítics difícils. Els moments polítics difícils són els del país. La nostra situació individual no té cap mena d'importància davant dels reptes que té el país i davant d'aquesta situació que tenim, que hem de ser capaços de superar. A partir d'aquí, alguns comentaris de la intervenció del senyor Illa. Vostè m'ha ofert el suport per tenir més recursos en l'àmbit sanitari. Miri, faig una proposta que he estat traslladant en aquests dies a tots els responsables dels col·legis professionals en l'àmbit sanitari amb els que he tingut l'oportunitat de reunir-me. Els fons extraordinaris covid, de l'any passat... –que crec que, malgrat que considerava que haguessin hagut de ser més grans, en tot cas van ser una bona iniciativa i una bona proposta, i jo no tinc cap problema en reconèixer-ho–, situàvem al voltant de 25.000 milions les necessitats per poder arribar a una cobertura correcta del conjunt de governs com el nostre, al final va ser de 16.000 milions, però en tot cas, han permès que el 2020 hi hagués un increment pressupostari de despesa sanitària de 2.000 milions. Aquests han estat uns recursos extraordinaris. Jo el que proposo és que es lideri conjuntament que aquests 2.000 milions que han arribat a Catalunya, però que també han arribat en una quantitat similar i s'han destinat en una quantitat similar a la resta de territoris de l'Estat, no siguin una qüestió extraordinària sinó que es consolidin. És ben senzill; no demanem recursos que siguin només per a Catalunya. És una proposta que crec que tothom pot acceptar i que ens hauria de permetre cobrir el primer tram d'aquest increment de 5.000 milions en el pressupost sanitari que l'àmbit d'economistes de la salut, com Guillem López Casasnovas, ha situat sobre la taula en una investigació, en una recerca, que ha comptat amb l'aval del Col·legi de Metges i amb altres col·legis sanitaris. I crec que és una proposta absolutament assumible econòmicament que ens ha de permetre fer el primer pas per la reforma dels recursos destinats en l'àmbit de salut. Perquè, evidentment, tots els reptes que tenim en l'àmbit estructural de salut..., patim d'un infrafinançament crònic. Aquests recursos hi són, aquests recursos, en el cas de Catalunya, estan sufragats pels ciutadans de Catalunya i, per tant, és tan senzill com reproduir el que va ser extraordinari el 2020 destinat a l'àmbit de salut, reproduir-ho d'ara endavant. I crec que aquí no entrem en cap tipus de batalla estranya. En l'àmbit dels fons europeus. El 19 de maig vam fer la conferència sectorial sobre el mecanisme de recuperació i resiliència. I allà va haver-hi una trobada per part de representants del Ministeri d'Hisenda i els responsables de cada govern que ens pertoca la coordinació d'aquests temes. I el resum de la reunió és que no hi han, amb relació als fons europeus i els grans projectes transformadors, per part del Govern de l'Estat, procediments clars; no hi han criteris públics, sobretot pel que fa referència als PERTE, i hi ha un risc d'arbitrarietat que hem de ser capaços d'eliminar, hi han unes mancances importants de planificació per part del Govern de l'Estat que poden dificultar l'execució. Vull recordar que nosaltres hem fet un decret llei que van portar en aquest Parlament per agilitzar l'Administració de la Generalitat en matèria de la creació dels consorcis que s'han de fer per aplicar els fons europeus, en matèria d'accelerar el que ha de ser la contractació i centrant-la també en petites i mitjanes empreses. Estem tots d'acord en que aquests fons no han d'anar a aquelles grans corporacions que tenen altres mecanismes de finançament, sinó que han d'arribar al teixit productiu del país, i això vol dir també, i sobretot, a les petites i mitjanes empreses i l'economia social del país. El que ens trobem és que aquest decret llei, que va validar aquesta Cambra, que va tenir el suport també dels diputats del Partit dels Socialistes, doncs està en risc de ser impugnat per part del Govern Espanyol. Vostè m'oferia col·laboració. Li demano, doncs que..., vostè em diu: «Anirem on vulguin. No? Escolti, miri, no cal que hi vagi, suposo que pot agafar el telèfon i que retirin l'amenaça d'aquest recurs d'inconstitucionalitat. Perquè està fet, és un decret llei fet exclusivament per poder accelerar el que ha de ser l'execució dels fons Next Generation. Per tant, crec que aquí tenim..., bé, i hi ha tota una agenda de propostes que, agafant el seu oferiment de suport, hem de poder fer, i això revertirà, evidentment, en el que és el benestar de la ciutadania d'aquest país. En l'àmbit dels serveis públics, que és una de les grans lliçons que ens ha recordat la pandèmia, que en el moment més complicat de la nostra vida col·lectiva de les darreres dècades, han estat els serveis públics el que ens han salvat, han estat allò que és compartit, aquell estat del benestar que hem estat capaços de construir és el que ens ha salvat i el que hem de ser capaços de millorar. I vostè m'ha tornat a demanar, en aquesta compareixença del candidat –perquè s'ha convertit en això–, un pas al costat. Jo crec que quan vostè em demana a mi un pas al costat és per la seva incapacitat política de fer un pas endavant, per la manca de suports que vostè té. Si jo no fos l'únic candidat possible d'acord amb els resultats del 14 de febrer i de la disponibilitat dels grups d'arribar a acords, vostè ja hagués fet aquest pas endavant. No m'ho demani a mi, faci'l vostè, el pas, si compta amb suports. I crec que és evident que a hores d'ara no hi compta, amb aquests suports, o en tot cas en compto amb més jo, probablement, no? [[Remor de veus.]] I estem... Sí, vostès van fent així amb el cap, però és que això del PSC és molt divertit, la veritat, perquè ens diuen: «Nosaltres..., que es treguin els vetos! Però no volem independentistes. Facin un pas al costat, però jo no faig cap pas al davant. [[Remor de veus.]] Bé, no ho sé, és a dir, està més pensat per intentar jugar a la ruleta russa, a veure si «mira, una repetició de les eleccions, jo que he estat a la barrera mirant-m'ho i no m'he arremangat, em pot beneficiar, que no pas per una altra cosa. Per tant, jo crec que hem de ser més seriosos. Si vostè vol fer el pas endavant i presentar-se a la presidència de la Generalitat, busqui els suports –busqui els suports–, però no demani als altres que estem treballant per tenir-ne que ens retirem, perquè també defensem un projecte polític legítim, evidentment –evidentment. Per tant, crec que amb això hem de ser una mica seriosos. Vostè em demana un pas al costat perquè vostè, políticament, no té les possibilitats de fer un pas endavant. Pel que fa al representant de VOX, no ho sé, jo crec que tota la seva intervenció es resumeix en aquesta idea, en fi, molt definitòria del seu programa polític i la seva ideologia, que és que perquè decidim, perquè és responsabilitat global compartida, d'ajudar l'Índia amb material sanitari, això vol dir que el traiem dels nostres sanitaris. Llavors, aquesta absurditat ha concentrat en una sola frase tot el seu pensament polític, i un pensament polític en què les dades no importen, en què només importen les baixes passions, en què només importen les angoixes, les pors per ser explotades políticament per imposar precisament tot el que vostès suposadament denuncien, no?, per imposar la desigualtat, per imposar la diferència de drets, per imposar una societat amb ciutadans de primera i ciutadans de segona. Hi ha una cosa que combatré sempre: quan vostès parlen d'adoctrinament a les escoles catalanes, estan dient que els 117.398 docents d'aquest país estan al servei d'una causa política? Estan dient que els docents en qui confiem les famílies l'educació de les nostres filles i dels nostres fills estan sotmesos al programa d'un partit polític? Jo crec que no. Si estan sotmesos a alguna causa és la de que els nostres fills i filles, els infants d'aquest país, els joves i adolescents d'aquest país puguin tenir un futur ple d'oportunitats. I, per tant, des d'aquí, malgrat les acusacions d'adoctrinament, vull fer de nou un reconeixement a tot un col·lectiu que també és essencial al nostre país, que són els docents d'aquest país i que durant aquests mesos també de govern en funcions van mantenir les escoles obertes gràcies també al seu compromís. [[Alguns aplaudiments.]] Pel que fa a la CUP, crec que la intervenció del diputat Cornellà..., coincideixo en molts aspectes, especialment que la pandèmia ha accelerat unes tendències de fons que estàvem vivint en el nostre sistema econòmic i a la nostra societat i que ha evidenciat encara més la necessitat de fer-hi front per revertir-les. Algunes tendències en base al creixement de les desigualtats, de la precarietat laboral, que són també conseqüències d'una transformació del model productiu, que està canviant la nostra manera de produir, de distribuir, de consumir i que si pot generar noves oportunitats també està generant noves desigualtats i que, per tant, cal un pas endavant de les institucions públiques, no només a nivell nacional, com el nostre cas, sinó també a escala global per poder governar-ho de forma diferent i governar-ho al servei de la majoria. L'economia catalana és una economia diversificada, molt més diversificada ara –molt més diversificada– que abans..., que el 2007, abans de la gran recessió. És cert, com vostè ha dit, que hi han sectors que depenen molt de la interacció social i de la mobilitat internacional, com l'àmbit del turisme i també bona part del comerç, que s'han vist greument afectats per la covid-19 i que, per tant, és més necessari que mai una nova política industrial. Hem tingut el Pacte nacional d'indústria, ha finalitzat. Cal fer-ne un de nou i cal fer-lo de forma molt més ambiciosa. I tindrem l'oportunitat també de fer-ho amb més recursos vinculats als fons europeus. Per tant, crec que, en això, anem un pas endavant per poder-ho fer. També en aquesta agenda política de canvi del model productiu ha d'haver-hi també un clar compromís amb el rescat social. I crec que aquí tenim propostes i acords en aquesta línia –i ara més en l'àmbit del que vam plantejar com a acord d'investidura–, en l'àmbit de rescat social, de canvi econòmic i de defensa de drets i de centralitat dels serveis públics, que hem de posar en marxa el Pla de rescat social de 700 milions d'euros; ha de ser implementat amb la màxima agilitat. I coincideixo amb vostè en una frase que crec que és el que ha guiat la política econòmica d'aquest Govern en funcions i del Govern, diguem-ne, quan estava en plenes funcions davant d'aquesta crisi sanitària. Ha dit: «Mai més retallades. En aquesta cambra, en totes les intervencions sobre política econòmica en l'àmbit de la covid-19, en la meva condició de conseller d'Economia, vaig deixar sempre molt clar que ens en sortiríem fent a l'inrevés del que havien estat les polítiques econòmiques que s'havien aplicat en la crisi anterior, amb un protagonisme públic molt més gran, amb més despesa pública, evidentment ben dirigida –ben dirigida–, amb inversió destinada a transformar el model productiu i amb una defensa dels serveis públics, no? I, a més, avui la tendència de bona part dels canvis de política econòmica que s'estan produint a nivell internacional van en aquest camí. Moltes vegades ens podem quedar en frases boniques, és cert. Hi ha el risc que només es quedi en un relat i no es transformi en polítiques concretes; hi és, a nivell internacional. Però crec que nosaltres ens hem d'agafar precisament a aquesta onada perquè ens hi acompanyi i es canviï el paradigma de que no es pot gestionar aquesta crisi des de la idea de l'austeritat, sinó precisament des de la idea de més implicació pública, més implicació i més decisió col·lectiva, i un paper protagonista dels governs com el Govern de la Generalitat, com els governs dels estats, en l'economia, per generar innovació que arribi a tothom, per generar igualtat d'oportunitats i per generar nous jaciments d'ocupació. La intervenció del representant de Catalunya en Comú Podem, del diputat Cid..., ha fet tot un llistat; ha intentat interpel·lar-me en el que serà propi d'un debat d'investidura. Crec que sí. I, de fet, ho ha fet amb molta insistència. Jo crec que quan parlava d'un debat d'investidura bis pensava en la seva intervenció. Hi ha hagut una cosa que ha dit: «I vostè..., tenen por d'assumir el cost de les decisions. Doncs això l'hi nego. Perquè si una cosa hem fet aquest Govern en funcions és assumir el cost de les decisions; el cost no només en termes reputacionals, en termes electorals, en termes de crítica política, sinó també el cost que suposa per poder trobar recursos per posar sobre la taula quan s'han hagut de prendre decisions que implicaven una restricció de l'activitat. A nosaltres no ens fa por assumir el cost de les decisions. No ens fa por gens ni mica. Per això no hem dimitit en cap moment de les nostres responsabilitats, per això hem mobilitzat més recursos que mai –més recursos que mai. I recordo els debats parlamentaris que hi havia aquí quan se'ns deia si destinàvem o no recursos suficients. No ho sé, si hauran estat suficients, però que hem estat els que n'hem destinat més, segur. I a les dades em remeto. Es poden agafar les dades que hem elaborat des de la Generalitat a partir dels registres de subvencions de l'Estat: 230 euros per habitant davant d'una mitjana de vuitanta. O es poden agafar algunes de les..., de Fedea, per exemple, que va publicar un informe amb aquesta relació i que, amb una proporció inferior, però diu que Catalunya estava al capdavant i que duplicava el que havia estat la mitjana d'ajudes pel que fa als sectors productius que havien fet les comunitats autònomes a nivell de tot l'Estat. I, per tant, crec que això també s'ha de posar de manifest. Jo crec que no hem de fer una competició de qui va a veure més ràpid o no els comitès d'empresa afectats per ERTO. En tot cas, si vol que fem aquesta competició, diu que hi van anar fa un mes, deia? Bé, jo hi vaig anar l'11 de març. Llavors... Vam anar allà, amb el conseller El Homrani, vam estar treballant, i ha estat treballant també el departament en tot l'àmbit de mediació perquè en una situació molt complicada es pugui arribar a l'acord més favorable per la plantilla vinculat a la reindustrialització. I, per tant, és ara que entra en el moment de la reindustrialització que el Departament d'Empresa s'hi implica amb molta més intensitat. I jo el que els demano és que no renunciïn a la seva capacitat de canviar les coses, no renunciïn a la seva capacitat d'influir i de fer possible aquesta àmplia majoria. Crec que no hi podem renunciar cap. Jo hi seguiré insistint, soc molt persistent i, per tant, seguiré insistint en la necessitat de que vostès no renunciïn, no s'apartin. I crec que hem d'afrontar amb valentia el que ha de ser la nova etapa que ha d'engegar el país. El diputat de Ciutadans..., bé, crec que ha estat una repetició de molts dels debats... Em dirigiré, doncs, a... No em podré dirigir al senyor Carrizosa –que celebro, doncs, com hem de fer tots quan en tinguem l'oportunitat, que es pugui vacunar–, sinó al senyor Martín Blanco. Em dirigeixo a ell i ja li farà arribar al senyor Carrizosa les meves apreciacions. Però ha estat una repetició de molts dels tòpics, dels llocs comuns als que ha tingut acostumat Ciutadans aquesta darrera legislatura: en aquesta compareixença sobre la situació sanitària, econòmica i social i sobre els fons europeus, han estat més temps parlant del procés, d'hispanofòbia, de TV3 i dels chiringuitos vostès que no pas la petita menció que jo he pogut fer en un paràgraf al final de la meva intervenció de quaranta-cinc minuts. Per tant, si a alguns els agrada parlar sempre del mateix, és en tot cas a vostès. Però dues idees només. Quan vostè..., quan el seu company, ens demanava que renunciéssim al nostre projecte, que renunciéssim al nostre plantejament, no, no hi renunciarem. Jo mantindré la meva proposta, la proposta independentista d'esquerres d'avançar cap a la república catalana, de fer-ho a través de l'exercici del dret a l'autodeterminació, d'apostar perquè aquest exercici sigui a través d'un referèndum acordat i reconegut plenament en què totes les parts es puguin expressar. I, guanyi qui guanyi, defensaré el resultat d'aquest referèndum. I això com a via per poder tenir tots els instruments que ha de tenir aquesta societat per poder tenir un projecte de futur compartit i un horitzó de benestar per al conjunt de la ciutadania. I han demanat dos dimissions. No els hi acceptem. Ni dimitirà la consellera Vergés ni dimitirà el secretari Argimon, perquè han fet una feina constant durant tots aquests mesos en la lluita contra la pandèmia i han de continuar treballant en tot el que queda per davant. I una constatació. Han dit: «A ingressos zero –referint-se als autònoms–, «impostos zero. La manera d'aplicar això és que nosaltres puguem gestionar tots els impostos. Una contradicció nova més, a no ser que vostès s'hagin fet independentistes, que sospito que no. Pel que fa al Partit Popular, bé, crec que en el seu cas, també, malauradament, ha estat una sessió de control al candidat, una compareixença del candidat, no una compareixença de la vicepresidència del Govern en funcions. Però sí que hi ha una cosa que..., més enllà d'això, i que, per tant, crec que ja es dona resposta a tot plegat, crec que ens hem de cenyir a les dades correctes –crec que ens hem de cenyir a les dades correctes. I pel que fa a despesa sanitària..., vostè pot agafar la despesa sobre el PIB. Quan hi ha un PIB per capita molt més gran, evidentment la despesa sanitària en relació amb el PIB serà més petita. En aquell informe que vostè ha mencionat, el pes de la despesa sanitària de la Comunidad de Madrid, el seu gran exemple, i far de tot el seu partit, en relació amb el PIB és més baixa que a Catalunya. Perquè el PIB per habitant és el que és respecte a la mitjana estatal. Són matemàtiques. Però, en tot cas, més enllà d'això, més dades. Quan vostè ha acusat la Generalitat de tenir una despesa sanitària, doncs, molt menor que la resta em remeto a les dades que publica el Ministeri d'Hisenda i el Ministeri de Sanitat respecte a la despesa sanitària. Les darreres publicades són les del 2019, abans de la pandèmia. Mitjana estatal, despesa per habitant; despesa per habitant, mitjana estatal: 1.486 euros per habitant; Catalunya, 1.515. A la cua..., la llibertat dels bars: 1.340 euros de la Comunidad de Madrid, que és el seu projecte. Per tant, per molts anys que vostè segueixi tenint aquests resultats aquí, perquè voldrà dir que no s'aplica el seu projecte i que tindrem un projecte que realment valora la sanitat pública i fa una aposta per les polítiques socials. [[Aplaudiments.]] Vull agrair la intervenció del diputat Ernest Maragall, sempre amb aquesta visió de tenir el país al cap. Crec que és important poder portar a terme totes les polítiques de transformació que el diputat ha dibuixat i que compartim, no? I, per tant, vull agrair la confiança, vull agrair el suport que ha manifestat el Grup d'Esquerra Republicana a tots els membres del Govern en funcions, durant tots aquests mesos. I, doncs, quan comencem la nova etapa, estic convençut que aquest suport encara serà molt més determinant. Finalment, respecte al diputat Jordi Fàbrega, de Junts, a la seva intervenció hi han diferents aspectes que crec que són interessants. Primer, que darrere de les xifres hi ha persones i famílies, i crec que això no ho hem d'oblidar mai, especialment quan parlem de la pandèmia. Crec que no ho hem d'oblidar mai. Massa gent ha patit i massa gent encara està patint, per tractar-ho de forma frívola. Vostè no ho ha fet. I crec que que hagi subratllat això és important. Pel que fa a la temporada de la fruita de Lleida, s'ha estat treballant intensament, també amb els ens locals s'ha estat fent..., fonamentalment el Departament de Salut, el Departament de Treball, el Departament d'Agricultura, però també la resta de departaments del Govern hi hem estat col·laborant, sota també la coordinació del delegat del Govern a Lleida, i crec que ho podem afrontar amb moltes millors condicions que no el que és la campanya de l'any passat. Hi han hagut errors, evidentment. Jo no he vingut a fer una visió triomfalista de la gestió de la pandèmia, perquè cap govern ho pot fer. Ens fixem en els percentatges de vacunació... Fa un mes i mig, ens fixàvem en els percentatges de vacunació d'Israel, però oblidàvem com Israel havia gestionat algunes de les onades que havien portat a rebrots extraordinaris que havien suposat el tancament de nou d'escoles i una situació de col·lapse del país. Ens fixàvem, durant la primera onada de la pandèmia, en com gestionaven la pandèmia i tenien el sistema de rastreig a Alemanya, i hem vist com ara han passat, estan passant, un hivern i una primavera extraordinàriament difícils. Aquí no hi ha alguns que siguin més màgics que la resta. Aquesta pandèmia té un impacte tan gran, és tan dura i té malauradament tanta força que no hi ha cap govern que pugui sortir a exhibir un full de serveis immaculat. Tots hem comès errors. L'important són els aprenentatges, i els aprenentatges són el que han fet que la segona i la tercera onada s'hagin pogut contenir de forma més ràpida i amb menys danys que la primera, i amb més ajudes per als sectors afectats. Ho hem fet Catalunya i ho han fet també altres governs. Però hem tingut aquest aprenentatge, especialment en els llocs més vulnerables; especialment, per exemple, en l'àmbit de residències de la gent gran. I gràcies també a aquest aprenentatge el que alguns havien pogut veure gairebé com una quarta onada s'ha quedat com una petita alteració. Després de Setmana Santa, i gràcies a la vacunació, gràcies a l'avenç de la ciència, i gràcies també al compromís de tots, avui ho estem afrontant amb molta més seguretat i estem afrontant el principi de la fi. I crec que això és una bona, una molt bona notícia. També un dels aprenentatges és que nosaltres teníem un sistema de residències que no tenia una governança com a tal, que s'havia construït molt ràpid, i que el que s'havia anat fent era..., bàsicament hi havia unes accions de suport del Govern, la part d'inspecció, fonamental, però també, bàsicament, una col·laboració en subministrar places, i unes places públiques que permetien, doncs, l'accés de moltes persones que necessiten aquests serveis en l'etapa final de la seva vida. Però hem de passar a una governança del sistema. I crec que aquesta és una de les grans lliçons d'aquesta pandèmia. Què vol dir governança? Vol dir no només marcar uns objectius, no només una política pública on tots hi intervenen, tots els serveis en l'àmbit assistencial residencial, sinó també eines compartides, que s'han hagut de construir de pressa i corrents, que s'han fet conjuntament des de l'àmbit d'atenció social i des de l'àmbit sanitari i que crec que encara hem d'enfortir molt més. I un compromís. S'ha fet referència a l'activitat assistencial perduda. Un dels costos ocults, però que es visualitzen de forma molt clara amb moltes experiències de molta gent, és que cada persona que entra a l'UCI vol dir que n'hi ha una que no hi pot entrar; vol dir que hi han intervencions quirúrgiques d'alta complexitat que s'han d'esperar, que aquelles que són programades i que no són extraordinàriament urgents les fem esperar. I això, doncs, no només provoca risc per la salut de les persones, o continuant un risc, sinó que allarga en molts casos molt de patiment que es podria resoldre. Altres intervencions de menys complexitat, quan tens tot el personal sanitari abocat a un objectiu, aturar la pandèmia..., el que és l'activitat ordinària s'ha hagut de deixar de banda. Això ha provocat un increment de les llistes d'espera. I, per tant, cal abordar-ho. De fet, ja ho estem abordant amb el pla extraordinari que vam aprovar el mes de setembre, en què es reforçava el CatSalut –crec que eren 140 milions en dos anys o tres, crec recordar; estic parlant de memòria–, en què precisament la contractació extraordinària que s'havia fet per la covid-19 en el nostre sistema assistencial sanitari es mantenia precisament per poder revertir aquestes llistes d'espera, perquè un cop superada la pandèmia caldrà seguir lluitant per la salut de tothom. Gràcies a totes i tots. Molt bona tarda. [[Alguns aplaudiments.]]
Ara, a continuació, els representants dels grups parlamentaris poden també exercir el seu dret a rèplica per un espai màxim de cinc minuts. Té la paraula, en primer lloc, el senyor Salvador Illa, del Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar.
Molt honorable presidenta... Senyor Aragonès, vicepresident en funcions de president, vist l'èxit dels anuncis, vaig un pas més enllà i passo a les confessions: no jugo a res, ni quan faig política ni quan no en faig, i menys a la ruleta, ni a la russa ni a la catalana. Sembla que alguns sí que hi estan jugant, a costa del país. (Alguns aplaudiments.) Per cert, recordi –recordi– que vostè no té la confiança d'aquesta cambra. Aquesta cambra va sortir de les eleccions del 14 de febrer. Vostè s'hi ha adreçat dues vegades per obtenir la confiança i ser investit president; no l'ha obtinguda. Jo encara no ho he provat, no per manca de voluntat –no per manca de voluntat. Em demana que doni un pas endavant; el vinc donant des del dia 14 de febrer a la nit. Vostè ho ha provat dues vegades i no se n'ha sortit. Jo no ho he provat encara; li demano poder-ho fer, efectivament, és el que li he dit, com a guanyador d'aquestes eleccions. Són els catalans que van decidir donar més pes polític, més força, més vots a la meva candidatura. (Alguns aplaudiments.) Segona qüestió, segona qüestió que li volia comentar. Crec que ja s'han vist en el curs d'aquesta compareixença seva i de les intervencions subsegüents dels representants dels grups dues actituds, dues grans actituds: l'actitud del veto i del retret i l'actitud de la mà estesa. Soc honest quan li dic que té una política de mà estesa en la lluita contra la covid-19 i en l'aprofitament màxim..., en treballar conjuntament per aprofitar els fons europeus. I vostè pot decidir què fa amb aquest oferiment que jo li he fet aquí. Ara, per favor, sigui'm honest; no em demani que un finançament extraordinari de 16.000 milions d'euros a fons perdut sigui ordinari per cada any. Vostè ho sap, vostè ho sap perfectament, vostè és un gestor públic que, doncs bé, porta anys ja en el servei públic; vostè sap perfectament que hi han coses que si vol que ens prenem seriosament el que vostè demana, vostè, en qualsevol cas, no ens ho pot oferir. Vostè vol que jo l'ajudi perquè no hi hagi conflictes de competències amb el Govern d'Espanya. I tant que ho faig! Deixi'm participar abans, perquè li garantiré amb els meus comentaris que tot allò que fa s'ajusta al marc legal vigent, que és la millor manera que tenim de construir conjuntament per anar endavant tots plegats. Tercera cosa que volia dir, i no ho dic tant per vostè. Vostè ha tingut unes expressions d'humilitat, de fugir del cofoisme que jo comparteixo. I ho he viscut en primera línia, molt en primera línia –molt en primera línia–, i crec que és l'actitud correcta. Però he vist en alguns comentaris d'algunes persones que han pujat a aquest faristol un excés de cofoisme, una manca d'humilitat, i una manca de lleialtat i de coordinació. Encara veig algunes intervencions que estan més pendents d'assenyalar allò que no ha fet bé Espanya, el retret, i no de reconèixer que hem treballat conjuntament, i que ha servit tot aquest procés de la pandèmia, malauradament dolorós per a tots, ha servit per reforçar els mecanismes de governança. A vostè pot semblar-li que això no és el camí que vostè vol per a Catalunya. Jo això l'hi respecto. Però almenys, per favor, que estem enmig d'una pandèmia, encara hi som al mig d'una pandèmia. Tants retrets? Tant costa reconèixer que hem treballat conjuntament per fer un pla de vacunació europeu i que Espanya –sí, Espanya– porta les vacunes aquí a Catalunya? Tant costa això? I no ho dic tant per vostè, eh? I a alguns, per cert, els ha faltat una mica d'elegància, que no costa tant –que no costa tant–, com la que jo tinc a reconèixer que les autoritats sanitàries de Catalunya actuen correctament. Que no costa tant ser un punt elegant al mig d'una pandèmia quan ens està escoltant tot el país. Moltes gràcies, senyor Aragonès; moltes gràcies, senyores i senyors diputats. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Illa. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el senyor Ignacio Garriga.
Gràcies, senyora presidenta. Bien, señor Aragonès, celebro que haya por fin entendido cuál es el fondo de nuestra ideología, de nuestros planteamientos, en definitiva, del proyecto que venimos a ofrecer al conjunto de los catalanes desde las instituciones. Y no es otro que defender una solidaridad ordenada, que defender los derechos y las libertades de todos los catalanes, y esa solidaridad bien entendida, esa solidaridad ordenada pasa por defender primero a los catalanes frente a los que vienen de manera ilegal. Dicho esto, usted hablaba de adoctrinamiento. Dice: «Los docentes en Cataluña no adoctrinan. Efectivamente, tenemos a magníficos profesionales, sin duda alguna, pero usted sabe bien que en muchísimos colegios tenemos a esos comisarios políticos instalados por todos ustedes durante décadas que condicionan a los órganos de gobierno de los colegios, que condicionan la historia que se imparte en los colegios y que impulsan ese proyecto, ¿eh?, que lideró hace años el capo de la Mafia, el señor Pujol, con ese mal llamado «proceso de inmersión lingüística que lo que de verdad es es un proyecto de inmersión separatista. Y ese proyecto, sin ir más lejos..., recientemente la autoridad de protección de datos abrió siete expedientes sancionadores a algunos institutos que casualmente preguntaban en los colegios si se sentían o no se sentían independentistas. Este es el proyecto educativo que ustedes llevan desarrollando durante décadas en Cataluña y en el que a partir de ahora van a encontrar un dique de contención para que dejen de avanzar en su agenda totalitaria. Mire, señor Aragonès, nosotros por supuesto que estamos comprometidos con el estado del bienestar, y vamos a hacer todo lo posible para que ese estado del bienestar crezca en beneficio del conjunto de los catalanes y de los españoles, pero tenga muy claro que nosotros estamos radicalmente en contra del estado del bienestar que ustedes han ido creando durante décadas, en el que ustedes están perfectamente protegidos y los catalanes, abandonados. Porque usted ha venido hoy a hablar de la crisis económica, social, la emergencia sanitaria, pero hay un informe de reciente publicación de un organismo nada sospechoso de afiliación a nuestro partido político –sin ir más lejos, la Universidad Autónoma de Barcelona– que dice literalmente que ustedes invierten cinco veces más en su agenda separatista que en ayudar a empresas; cinco veces más en su proyecto separatista que en ayudar a las empresas a las que ustedes han condenado a la ruina y a la miseria. Ese es su proyecto de reactivación económica, ese es su proyecto de políticas sociales, señor Aragonès. Y, en definitiva, si usted quiere poner fin de verdad y convencido a la emergencia sanitaria, social y económica que padecen nuestros compatriotas, pues póngase a trabajar. Reduzca, por ejemplo, el presupuesto de la conselleria de exterior, con un presupuesto de 17 millones de euros; reduzca, por ejemplo, los más de quinientos altos cargos por los cuales se están peleando cainitamente con sus compañeros de Junts. En definitiva, deje de invertir más de 1.100 millones en todos esos organismos que ustedes han ido creando en estas últimas décadas. Y no voy a llamarles «chiringuitos, para no darle más motivos para que usted pueda hacer aquí bromitas y que se convierta en jocoso, no, no. En esas entidades, sí, participadas por la Generalitat..., y no haga demagogia, no hable de los hospitales, no, no. Usted sabe a lo que nos referimos, a todos aquellos organismos que están en medio de esa falsa negociación que, como he dicho, en definitiva, lo que es es un reparto de sillones, de prebendas, de altos cargos y de altos sueldos. Menuda vergüenza tienen que aguantar los catalanes y menuda vergüenza lo que tendrán que aguantar a lo largo de esta legislatura. Pero quiero decirles que no están solos, que tendrán una formación política, como es VOX, que defenderá sus derechos, que defenderá sus libertades, que denunciará sus tropelías y que seguirá exigiendo que reduzcan de una vez por todas el gasto político innecesario y que lo destinen de verdad a las emergencias sociales y económicas que demanda el conjunto de la sociedad. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Senyor Garriga, una vegada més li he de demanar que llegeixi el codi de conducta, perquè ha tornat a vulnerar l'article 7.3 d'aquest codi. Ha parlat d'«agenda totalitària; li demano que també refresqui el diccionari i miri què és el totalitarisme. Ha parlat de «capo de la màfia. Ha fet afirmacions que no són pròpies d'aquest Parlament i que, a més a més, vulneren la presumpció d'innocència. Per tant, li torno a demanar que llegeixi el codi de conducta. Gràcies. [[Ignacio Garriga Vaz de Concicao demana per parlar.]] Sí, per què em demana la paraula? [[Ignacio Garriga Vaz de Concicao intervé sense fer ús del micròfon.]] No, no es tracta d'al·lusions. La presidència del Parlament té atribuïda la funció de la direcció de com es determina el Ple. I jo li recordo que l'article 7.3 del codi de conducta vostè avui, amb les seves afirmacions, no l'ha tingut en compte. És de caràcter vinculant i li demano que si us plau el tingui en compte en les seves intervencions. Gràcies. [[Ignacio Garriga Vaz de Concicao intervé sense fer ús del micròfon.]] No té la paraula, senyor Garriga. Li he fet aquesta recomanació. Gràcies. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Xavier Pellicer.
Gràcies, presidenta. Vicepresident en funcions, diputades, primer un aclariment ràpid: quan es parla de solidaritat ordenada es parla de polítiques d'extrema dreta i es parla, per part de defensors de marquesos i de rics, de com encara robar més als pobres. I això és la solidaritat ordenada. Dit això, malauradament, hem de dir que aquesta intervenció del Govern ens ha decebut, i hem de reiterar el que ja hem dit en aquesta legislatura passada, que és que el Govern en funcions no gaudeix de la confiança de la nostra candidatura. Dit això, comentar alguns elements que ens semblen fonamentals. Primer de tot, en l'àmbit sanitari, mai més retallades ens sembla que és un plantejament que ha d'estar ja assumit, i hem d'anar molt més enllà i hem d'anar molt més enllà en polítiques transformadores. I això no ho estem veient en aquest Govern en funcions. Dir també, respecte al fons europeu, que ens decep profundament parlar d'un projecte transformador vinculat a l'hidrogen verd, una energia absolutament ineficient i una bombolla especulativa en mans d'empreses de l'IBEX 35, com Naturgy, que per a l'únic que serveix és per seguir amb el control no democràtic de l'energia i que, per tant, no suposa cap transformació. Dir també que en l'àmbit de l'habitatge ens sembla que aquest Govern en funcions té eines, i té eines per començar a fer polítiques valentes en l'àmbit de l'habitatge, com per exemple la Llei del 2007 sobre tempteig i retracte i sobre sanció de pisos buits, que és de fa quinze anys i no s'ha posat encara en marxa d'una forma seriosa. I a partir d'aquí dir que ens trobem amb un element que l'hem repetit i l'hem reiterat el dia d'avui i que ens genera un profund malestar, que és la situació de l'habitatge. I ens sembla que pot ser, si més no, frívol parlar d'augment de possibilitat de consum de les llars, quan no tenim ni tan sols garantides les llars per a una gran part de la població. Aquest element ens sembla fonamental, quan, com deia el Dani, tenim des del 2020 quinze o setze desnonaments diaris –diaris. Ens n'anem ja als vora set mil en aquest darrer any i mig. A partir d'aquí ens trobem amb situacions com la que ens vam trobar l'altre dia al Raval, en què una actuació absolutament brutal dels Mossos d'Esquadra va acabar amb cinc persones detingudes, amb diverses persones ferides i amb una família més sense llar. I aquesta és la situació que estem vivint ara mateix, i aquesta és la problemàtica que tenim damunt la taula i aquesta és una de les raons per les quals nosaltres no podem tenir confiança en aquest Govern en funcions. A partir d'aquí el convido, vicepresident en funcions, que miri les imatges d'aquell desnonament. Els mossos estaven gravant, esperem que li facilitin aquestes imatges. Si no, jo també en tinc. Igual que esperem també, a Interior, que també forma part d'aquest Govern, senyor Samper, que se'ns faciliti també el protocol sobre foam que finalment s'ha facilitat per un imperatiu legal i per una obligació de la Comissió de Transparència a un mitjà de comunicació, però en seu parlamentària encara no se'ns ha facilitat. A partir d'aquí, que se'ns facilitin també tot de dades que hem demanat ja al Govern en funcions, sobre quantes acusacions particulars té la Generalitat contra manifestants, que no se'ns han facilitat, sobre en quins casos s'ha aplicat la llei mordassa vulnerant el dret de manifestació, que tampoc se'ns ha facilitat. Malauradament, hem de lamentar també que, fruit d'un atestat fantasiós per part dels Mossos d'Esquadra, avui s'ha fet per part del Tribunal Superior de Justícia una ordre de detenció cap a Laia Estrada. Sabem que s'han estat fent gestions per evitar aquesta detenció, demanem que facin gestions per evitar la detenció de qualsevol activista polític. No pel fet de ser diputats o diputades hem de tenir uns privilegis i s'ha de defensar el dret a manifestació. A partir d'aquí, m'agradaria acabar amb un missatge d'esperança, que creiem que és el missatge d'esperança que ens dona la gent organitzada que està defensant els drets laborals, que està defensant el dret a l'habitatge dia a dia, i esperem que aquest Govern en funcions, des de ja, es posi al costat de la gent i no en contra; es posi a defensar els drets sindicals, i no a evitar el conflicte social negociant amb la patronal, i es posi, com a mínim, a no entorpir la gent que amb la seva autoorganització està impedint desnonaments i està garantint el dret a un habitatge, ja que aquest Govern en funcions no ho està fent. Gràcies, vicepresidenta. Gràcies, diputats i diputades. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació té la paraula el senyor David Cid, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Jo crec que és cert que Catalunya té una gran capacitat d'innovació. Crec que la política catalana jo diria que gairebé lidera aquesta capacitat d'innovació a Catalunya, perquè, no ho sé, avui jo he vist com governar sense fer veure que s'està al Govern. De fet, he vist una classe magistral. Aquest matí, i no ho dic per vostè, senyor Aragonès, però aquest matí el senyor Batet demanant una auditoria sobre la gestió a la Generalitat, com si no hagués estat al Consell de Govern d'aquest Govern, i aquesta tarda un diputat de Junts per Catalunya, el senyor Fàbrega, dient que no estava d'acord com s'havia gestionat el confinament comarcal o el confinament territorial per vegueria o metropolità, que ho digui el senyor Sàmper –suposo que marxa per no escoltar–, perquè... (El conseller d'Interior diu: «No, no, no marxo per això. No, no, ja..., feia broma. Però, en tot cas, és que qui lidera el Procicat és del seu mateix partit. O sigui, és que és increïble. Llavors, jo, senyor Aragonès, jo el planyo. De fet, intueixo una nova innovació. He vist amb..., molta discussió sobre qui lideraria l'oposició..., no?, en aquesta nova legislatura. Miri, amb tot el respecte per la presidenta, però crec que qui liderarà l'oposició en el futur Govern de Catalunya serà la presidenta del Parlament. Jo ja..., els ho dic ara; és a dir, intueixo, per com van les coses, que serà així, eh?, en una nova innovació de la política catalana. I jo m'adreço al senyor Aragonès, però també m'adreço al senyor Illa. Amb tot el respecte, però jo crec que cansen i crec que cansem. I miri, si jo estic cansat, i veient també com està la premsa del Parlament i qui segueix l'actualitat parlamentària, jo només vull pensar com està la gent a casa seva que no arriba a final de mes, que només demana que els protegim, com de cansats estan del que passa en aquestes quatre parets o en les parets del Parlament de Catalunya. Perquè tothom sap l'escenari que hi ha. I el problema és que fem un discurs en públic i un discurs en privat, i els resultats del 14 de febrer són claríssims, i les posicions dels diferents partits defineixen el terreny de joc possible. I només hi ha tres escenaris, i això ho sap tothom. I el problema és que fem un discurs en privat i un altre en públic, i només hi ha tres escenaris, que és: un govern de resignació, de més del mateix, de Junts per Catalunya i Esquerra, que ja, no?, ja l'hi he explicat, no?, i a més fan veure que no formen part del Govern i totes aquestes anades i vingudes; repetició electoral, o un govern Esquerra Republicana i Comuns. I no hi ha un altre escenari. I jo els he fet una proposta molt concreta, que és un compromís de les esquerres catalanes, que bàsicament és un compromís de mínims, que és: obrir una nova etapa. Que vol dir enviar Junts per Catalunya a l'oposició. Dos: aixecar els vetos entre les forces polítiques d'esquerres, que no passa enlloc més d'Europa. I la tercera: que els vots no són un trofeu. Els vots són palanques de canvi, no són un trofeu a casa de ningú. I això vol dir aprofitar les oportunitats, les finestres d'oportunitats per obrir, també, les finestres d'aquest Parlament. I no és cert que jo només li hagi fet un debat d'investidura. Vostè també ha fet referència, senyor Aragonès, de la situació política, però jo li he fet preguntes molt concretes sobre la gestió del Govern en funcions aquests mesos. Jo li he preguntat si està vostè o no està d'acord amb la gestió dels fons Avançsa i que gimnasos DiR rebi el 33 per cent d'aquests fons. Li he preguntat si el personal de neteja sanitària que va fer una vaga el 30 d'abril cobrarà o no cobrarà la gratificació igual que la resta del personal sanitari que va estar en primera línia. Li he preguntat si hi haurà externalització o no, si l'aturarà o no, dels serveis d'esterilització dels grans hospitals de Catalunya. Jo li he demanat que ho aturi. Li he preguntat què passa amb la presencialitat de l'atenció primària dels CAPs. Si es recuperarà aquesta presencialitat, si recuperarà les especialitats que s'han retirat, per exemple, als CAPs del Maresme. Hi han CAPs que no tenen pediatra que abans el tenien. Serveis, per exemple, com el de l'especialitat de ginecologia de Sant Joan Despí. Això, es recuperarà o no es recuperarà? I, després, vostè feia avui una proposta i..., quan jo li deia «per què no es volen assumir costos? Miri, el senyor Illa li deia que no hi estava d'acord. Jo sí que li dic que hi estic d'acord. Jo estic d'acord que els fons covid en sanitat es consolidin. Però crec que és una manera indirecta de no afrontar un debat real, de no portar per exemple a la taula de diàleg una demanda que ha de ser fonamental per a Catalunya, que és un nou sistema de finançament. I crec que és molt modest el que vostè proposa al costat d'un nou sistema de finançament. I jo crec que, en definitiva, vostè fa aquesta proposta de consolidació dels fons covid, que jo hi puc estar d'acord a nivell sanitari, perquè no vol afrontar, perquè no li vol dir a la societat catalana que el mentrestant també s'ha de gestionar i que necessitem un sistema nou de finançament que potser podria representar o hauria de representar molts més recursos que aquests 2.000 milions d'euros. En definitiva, jo crec que quan li dic que necessitem obrir aquesta nova etapa, que necessitem dir-li a la gent la veritat, té a veure amb això, i, per tant, hi insisteixo, no es quedi en un govern de resignació, intenti explorar un govern de transformació. Moltes gràcies.
A continuació té la paraula el senyor Nacho Martín Blanco, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Sí; gràcies, presidenta. Bé, em toca fer la rèplica en substitució del president del nostre grup, i ho faig per fer, res, un parell de comentaris, tres comentaris, i intentaré ser breu. Em fa l'efecte que en aquest debat s'ha parlat molt de qüestions que tenen poc a veure amb la realitat tangible que viuen els ciutadans de Catalunya. Em fa l'efecte que s'ha parlat molt de grans abstraccions etèries, de grans abstraccions que tenen, doncs, molt poca relació amb la quotidianitat dels ciutadans de Catalunya, i per això em preocupa i em recorda molt una frase de Gaziel, que deia que «el separatisme és capaç de provocar una catàstrofe episòdica a Catalunya i que és impotent per si mateix. Per això, senyor Aragonès, quan el senyor Carrizosa li deia, d'alguna manera, li demanava que deixés de banda les seves posicions més maximalistes, no era tant que deixés de banda el seu separatisme, perquè no té per què deixar de banda la seva ideologia, és perfectament legítima, però el que no comprenem realment és, havent comprovat que la realitat catalana ha demostrat abastament que el separatisme és perjudicial per a Catalunya, que és perjudicial per a la convivència a Catalunya, és incomprensible que alguns pretenguin estendre's en aquesta obsessió. Deia Josep Pla en una entrevista que va fer amb Josep Tarradellas després de la dictadura franquista, el va entrevistar i va quedar molt sorprès pel personatge de Tarradellas, i va dir: «És un decidit contrari a tota acció inútil i gratuïta, i sobretot a tota acció inútil i gratuïta que pugui trencar els ponts de negociació, que pertorbi els terrenys de possible entesa amb els contraris; no vol complicar les coses ni fer-les més difícils ni tenir èxits fàcils amb declaracions romàntiques. És un antisentimental, és un antiafectista i un antidemagog. A l'únic que aspira és a no fer el ridícul, a no fer més bestieses ni a fer més atzagaiades sense fonament. Doncs bé, jo crec que últimament a la nostra terra, a la nostra comunitat hi ha una política massa efectista, massa sentimentalista, massa demagoga i amb massa propensió cap a les atzagaiades sense fonament. I jo demanaria que ens posem a treballar tots junts. Deia abans el senyor Cid que el senyor Illa cansa; jo, francament, he de fer un parell de confessions més: una, primer que a mi el fet de reconèixer a un adversari polític alguna virtut, de reconèixer algun aspecte positiu que permeti el diàleg, que permeti la negociació, la cordialitat, la raó, un debat racional en el nostre Parlament no em cansa. Al contrari, no em cansaré mai de sentir declaracions com aquesta que ha fet, en aquest cas, el senyor Illa, que jo crec que és molt adient en l'actual conjuntura. I després, una cosa que m'ha cridat molt l'atenció. Jo em veig allà sol amb la meva companya Anna Grau i veig que els diputats de VOX han marxat. Senyora presidenta, jo, de veritat, crec que hem de fer un esforç per fer cadascú la seva tasca. I vostè, d'acord amb l'article, crec que és el 39, presidenta, però corregeixi'm..., bé, que em corregeixi si m'equivoco, crec que és el 39, vostè ha de vetllar per presidir aquest Parlament, perquè representa la cambra, no representa només la seva ideologia. Vostè no pot fer declaracions propagandístiques de la seva manera d'entendre la realitat, sinó que ha de respectar el conjunt dels grups polítics. Em representa a mi, representa els meus votants, representa els meus companys, els diputats d'Esquerra, els diputats del PSC, els diputats dels comuns, els de la CUP, tot el que és la cambra en pes i la societat catalana en pes, i vostè jo crec que no té dret a actuar d'aquesta manera tan parcial. No és una qüestió de VOX, no és una qüestió de defensar VOX; és una qüestió de defensar la dignitat d'aquest Parlament. I crec que, francament, fent-los fora com ha fet bàsicament amb aquesta actitud tan sectària, crec que no aconsegueix absolutament res. Imagini's, senyora presidenta –i l'hi dic sense acritud–, imagini's –imagini's–, perquè vegi com és d'injusta la seva actitud, que hi hagués un president constitucionalista que tingués una actitud, doncs, de clara obstrucció a la feina que fan uns diputats d'un partit independentista perquè no li agrada l'independentisme o que tinguéssim un president constitucionalista, un president de la cambra constitucionalista que fes coses com les que fa vostè quan comença les sessions plenàries, que recorda els morts a la Mediterrània –amb tota la raó–, que recorda les víctimes de la violència de gènere –amb tota la raó– i que després recorda, a més, la seva obsessió identitària, que hi ha presos polítics al nostre país, que a Espanya hi ha presos polítics. Això és una enorme fal·làcia, és com si un president constitucionalista arribés aquí i digués: «En aquesta cambra, en aquest Parlament hi ha diputats... –senyora Capella, no es posi nerviosa–, «...en aquest Parlament, en aquesta cambra hi ha diputats que estan condemnats per fraccionar contractes. No hi ha cap diputat condemnat per fraccionar contractes. Hi ha algun diputat que està imputat per fraccionar contractes, que a vostè li deu sonar, senyora Borràs. Però no hi ha diputats condemnats per fraccionar contractes. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] El que no pot fer vostè és propaganda... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Nacho Martín Blanco. L'article, efectivament, era l'article número 39. I quan parla de la neutralitat i la imparcialitat en la conducció dels debats i direcció dels debats, «neutralitat no vol dir «passivitat davant de la vulneració de drets fonamentals de principis democràtics essencials, que aquesta presidència vetllarà perquè siguin defensats en aquesta cambra. (Aplaudiments.) Moltes gràcies. El Grup Mixt havia declinat la paraula. Ara la senyora Eva Parera em demana fer la intervenció en nom del Grup Mixt.
Moltes gràcies, presidenta. Jo faré una petita rèplica, molt breu. Jo, senyor Aragonès, vostè hi ha intervingut i lo primer que ha dit és que..., ha fet un retret dient que això semblava un debat d'investidura 2. Però és que li haig de dir que els primers que han fet un debat d'investidura aquí han estat vostès, entre els seus socis reclamant-se investir un govern ja: vostès pressionant Junts i Junts enviant un missatge, la CUP aprofitant-ho també. Per tant, jo crec que en el fons és obvi que hi hagi un debat d'investidura 2, ja que estem en una situació molt complicada, tots valorant si hi haurà o no hi haurà govern. També em preocupa molt la manca d'humilitat que he vist aquí en les intervencions que s'han fet per part d'aquells que tenen responsabilitats de Govern. No hi ha hagut cap autocrítica. No, no, no, no, ho sento, no n'hi hagut cap. Vostès han fet una gestió nefasta de la crisi sanitària i estan fent una gestió nefasta de la crisi econòmica; no hi ha una bona gestió sanitària; no hi ha una bona gestió econòmica. Podem rememorar capítols terribles en la gestió sanitària i en les decisions econòmiques que es prenen. Hi ha una gestió obscura: on són les actes del Procicat? Les hem reclamades, no tenim resposta, seguim demanant... No soc l'única que ho ha fet aquí, hi han molts altres grups que han demanat què està passant amb aquestes reunions el Procicat, com es prenen aquestes reunions. Hi ha una gestió amb permanents contradiccions, i ho hem vist entre consellers de diferents partits que conformen el Govern. No es posen d'acord. Hem vist un conseller d'Economia..., d'Empresa demanant que s'obri la restauració i la decisió l'endemà del Govern és que no s'obre la restauració. Hem vist un conseller dient que el teletreball és obligatori i a les poques hores hem vist la portaveu dient que no, que no, que és que no és veritat, que el teletreball no és obligatori. És que vostès no saben ni posar-se d'acord a l'hora de fer unes declaracions. Per tant, això genera una greu incertesa entre els ciutadans, amb la sensació que aquí ningú sap el que s'està fent. Vostès diuen, fan apel·lacions a «si us plau, necessitem que ens ajudin, li diuen al senyor Illa amb el Govern de l'Estat. El Govern de l'Estat ha fet ara una deixadesa de funcions, ha dit: «Les comunitats autònomes que s'espavilin. Vostès han estat reclamant que els deixessin fer i ara que els deixen fer, vostès només fan apel·lacions al Govern de l'Estat. Està bé, és que això és el que ha de ser, hi ha d'haver una col·laboració entre administracions, i està bé que comencin a veure que ens necessitem mútuament. La veritat és que la sensació és que poc ens passa, perquè no hi ha cap lideratge, ni un, zero lideratges, i que hi hagi un govern en funcions no és excusa. Hi ha d'haver un lideratge en plena crisi econòmica, en plena pandèmia. I lo que hi ha és una gran sensació de que no saben com afrontar aquesta crisi, que no saben com compaginar control de salut, control de l'economia..., no saben com compaginar mesures que permetin a la gent no morir de gana, a la gent que permetin no morir del virus. I sort en tenen, i comencen a sortir de la vacunació. Però és gràcies a les vacunes, no és la seva gestió que han fet d'aquesta crisi. Jo, per tant, el que demanaria és sobretot, si us plau, posin-se vostès d'acord a l'hora del que comuniquen, jo ja no dic del que decideixen, perquè és que això ja sembla impossible, però del que comuniquen, perquè la gent al carrer el que necessita és sentir que hi ha un lideratge i que el seu Govern sap el que està fent, i la sensació que ara tenim tots és que el Govern no sap el que està fent. Gràcies.
Gràcies, senyora Parera. Ara, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya, té la paraula el senyor Ernest Maragall.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, gràcies altre cop per la seva resposta. A mi m'admira com conserva vostè la serenitat, la tranquil·litat, després d'aquest tipus de debats. Jo, francament, eh?, hagués volgut escoltar aquí –d'acord, sí– un balanç, una crítica, els errors, les mancances, la gestió de la pandèmia, les insuficiències..., però també almenys alguna indicació de cap a on hem d'anar, quin model de país s'imaginen vostès que tenim, en quina direcció. El senyor Illa ho ha fet, almenys; jo ja l'hi reconec. Ho ha fet en un sentit i amb una direcció que no comparteixo en absolut, ja li he dit, i per tant no ho repeteixo ara, però almenys pretén que es vegi una altra manera d'entendre la situació. En la majoria dels altres casos només hi ha l'intent d'aprofitar les escorrialles, no?, les petites misèries, les mancances, els casos concrets, les abundants i dramàtiques situacions personals o de petits..., o d'un o altre col·lectiu, d'un altre territori... D'acord, ho podem fer, però em sembla que no és això exactament el que aquest Parlament mereix i el que jo crec que el país espera de tots nosaltres, no? Està bé que ens conjurem per fer fiscalització i exigir transparència, em sembla perfecte, és una de les missions d'aquest Parlament. I per exigir la rendició de comptes i transparència. Però, en fi, francament, em sembla que assistim a una altra cosa, en general. Una altra reflexió. Jo demano als grups progressistes en general d'aquesta cambra, i molt especialment als companys dels comuns i de la CUP, que no es limitin a aquesta explotació fàcil d'un aspecte concret o d'un altre, d'un incident determinat. No dic que no tinguin raó en alguna de les coses que diuen, eh? Potser sí. Però el que no hi ha és visió de país, el que no hi ha és alternativa, el que no hi ha és model, el que no hi ha és manera d'enfocar-ho d'una manera clara, evident. Jo li demano que afegeixi –que afegeixi–, que digui, que proposi, quin contingut voldria per aquest Govern que vostè reclama. No se n'adona que amb la seva intransigència d'exclusió avui, a priori, i absoluta, només està contribuint a fer més difícil el que diu que és el seu objectiu? L'està perjudicant explícitament. Quan exclou, s'exclou; quan formula vetos totals només ajuda a augmentar el valor negociador dels qui vol excloure. En fi. [[Veus de fons.]] No, culpa seva, segurament no, perquè no té tanta capacitat com per això, però no hi afegeix. Jo li demano que hi afegeixi. Li demano que efectivament estigui a l'alçada de l'ambició que podem compartir i dels objectius que podem compartir efectivament, que són molts, aquí i, per cert, a altres institucions on és també igual o més difícil. Senyor Illa, jo li he admès això però també li... A veure com dir-ho. Amb una mà, vostè ens fa una mà estesa, eh?, «col·laborarem i ajudarem en la gestió..., però no sé si podem admetre que se'ns estengui una mà per gestionar la crisi i amb l'altra es continuï alimentant la repressió, que és l'origen únic de la provisionalitat institucional que vostè denuncia i critica. [[Aplaudiments.]] No s'hi val –no s'hi val, no s'hi val. Molt bé. Com diria Magritte, això no és un debat d'investidura –oi, Pere?, vicepresident–, per molt que algú s'entesti en convertir-lo en això. Aquesta pandèmia, el Govern de la Generalitat l'ha gestionat, amb aquesta..., i repeteixo lo que he dit abans, amb aquesta característica de govern en funcions i de provisionalitat, amb una immensa dignitat. No fàcilment, no encertant en tot, no sense conflictes interiors... D'acord. Però repeteixo que l'ha governat, que ha decidit, que ha pres totes les decisions, que s'ha arriscat. I governar és arriscar, i en aquests moments encara més. Nosaltres assumim..., el Govern..., el vicepresident Aragonès –i avui ho ha fet més que mai– ha assumit la gestió de la crisi, ha exercit el lideratge que el país reclama i que necessita, i ha assumit el cost de la crisi, també. O és que creuen que no vam tenir cost electoral d'aquesta gestió de la crisi? Clar que en vam tenir. Naturalment. Naturalment que en vam tenir. A mucha honra, i amb tot l'orgull. Jo estic orgullós del Govern que representa avui el senyor Pere Aragonès en aquesta cambra explicant el que explica i proposant el que proposa. Necessitem un govern presidit per Pere Aragonès ja, immediatament. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el senyor Jordi Fàbrega.
Moltes gràcies, presidenta. Bé, jo avui aquí sí que he fet autocrítica, jo crec que he fet autocrítica de les coses que no s'havien fet bé tant a l'Estat espanyol, com el que nosaltres creiem que no hem fet bé a Catalunya, i, de fet, he fet autocrítica amb alguns dels consellers d'aquest Govern. No sé si he estat elegant o no he estat elegant, però sap què seria ser elegant? Debatre la llei d'amnistia al Congrés dels Diputats. Seria elegant i seria democràtic. [[Aplaudiments.]] Això sí que seria elegant i seria democràtic. Perquè tenim companys, tenim companys a la presó i a l'exili. I en aquest context, doncs, potser no soc amable, eh? Però, bé, anem a lo que anàvem avui. Ahir va ser el Dia Internacional d'Infermeria, divendres va ser el Dia Mundial de la Creu Roja... Per tant, jo crec que una de les coses que avui hem de fer aquí és reivindicar els nostres professionals sanitaris, que ho han donat tot per aquesta pandèmia. Hem parlat de dades. Ara tinc cinc minutets, deixeu-me parlar de sensacions, perquè les sensacions a vegades són tan importants com les dades. Les sensacions que hem vist, les sensacions que molts de nosaltres als centres sanitaris i als CAPs hem vist als ulls dels sanitaris, als ulls dels malalts, als ulls dels familiars. Aquesta sensació de por, aquesta sensació de «tindré o no tindré EPIs?, aquesta sensació de patiment, aquesta sensació de «si aquest malalt es pica, quan truqui, tindrà llit, tindrà llit a l'UCI o ja no tindrà llit a l'UCI?, perquè ja estaran plenes... I això, per això, no podem oblidar mai que darrere de les xifres hi han persones, hi han famílies. Però això no ho oblidarem mai, els que ho han viscut, i tots ho hem viscut, no ho oblidarem mai. Com tampoc oblidarem..., perquè aquí s'ha parlat del company Canadell. Jo no el coneixia, però a la Seu van arribar uns respiradors que es va moure la cambra per aconseguir aquestos respiradors; uns boxes per intubar malalts amb seguretat, que es va moure la cambra per fer-ho endavant. Perquè també hem de reivindicar aquí la solidaritat absoluta de tot el poble de Catalunya, que es va bolcar per ajudar els sanitaris en els moments més durs. I això també ho hem de dir. I per això estem en deute amb ells. Estem en deute amb els sanitaris i estem en deute amb tota la gent que s'hi ha bolcat. I agrair l'esforç... Hem d'aconseguir que aquest esforç, aquest deute que tenim, tingui un sentit; treure'n els aprenentatges que vostè ha dit, senyor Aragonès. Treure'n aquestos aprenentatges. Però no només aprenentatges que quedin teòrics, sinó que aquestos aprenentatges es tradueixin en accions, com un programa unificat de seguiment, de gestió de tot el nostre control que fem amb la nostra gent gran, social i sanitari, conjunt, que tingui en compte l'atenció domiciliària, amb centres de dia, amb SAIARs en les zones rurals, amb pisos tutelats i amb serveis, amb centres oberts. I, quan hi hagi menys autonomia, amb residències assistides, però que aquestes residències assistides llavors estiguin sanitaritzades, perquè, si no, ens passa el que ens ha passat. També compartim que aquesta pandèmia porta implícita, porta entrelligada aquesta pandèmia que afecta plenament la salut mental. No podem anar a reacció; hem d'actuar proactivament i actuar per posar la salut mental al centre de totes les polítiques, al centre del debat de totes les polítiques del país i del Govern. I també fer tots aquells canvis conjunturals, però també estructurals, que el nostre sistema sanitari mereix. I també..., no sé si vostè n'ha parlat, però no ens oblidem de la recerca. Qui ens ha tret d'aquesta crisi és la recerca, aconseguint les vacunes. Per tant, potenciem la recerca de Catalunya, fem que sigui el pol de recerca del sud, de Catalunya, Catalunya, perquè ho podem fer. Ha de ser el pol de recerca del sud d'Europa. Li demano capitalitzar aquests aprenentatges sobre aquesta pandèmia, com li ha fet el company Batet avui al matí, el diputat Batet, amb aquesta auditoria pública i independent, com fan totes les democràcies avançades, per mirar exactament aquestos aprenentatges com els hem de fer, perquè aquesta pandèmia ha de tenir sentit i hem de fer les coses ben fetes i ha de tenir sentit i ens ha de servir per aprendre. Per cert, i amb això acabo, el mateix sentit que ha de tenir la presó i l'exili del Govern legítim de Catalunya que el 155 va escapçar: independència i amnistia. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Bé; doncs havent escoltat tots els grups parlamentaris, en aquests moments s'aixeca la sessió. Moltes gràcies.