Herr talman, ledamöter och åhörare! Johan Hultberg har frågat mig hur regeringen och statsrådet ställer sig till det arbete och de slutsatser som Strandskyddsdelegationen presenterar, om regeringen avser att återkomma till riksdagen med en proposition vars syfte är att reformera och göra strandskyddet mer ändamålsenligt i hela landet samt om regeringen och statsrådet avser att se över reglerna för inrättandet av kommunala naturreservat i syfte att säkerställa att nuvarande regelverk inte utnyttjas på felaktiga grunder. Herr talman! Det svenska strandskyddet är tillsammans med allemansrätten unikt i ett internationellt perspektiv. Strandskyddsreglerna syftar till att skapa förutsättningar för allmänhetens tillgång till naturupplevelser och för bevarandet av biologisk mångfald i strandnära områden. Låt mig påpeka att strandzonen är särskilt viktig för biologisk mångfald. Samtidigt finns en flexibilitet i strandskyddsreglerna som främjar landsbygdsutveckling och lokalt beslutsfattande. Ett väl fungerande strandskydd kräver ett ändamålsenligt regelverk och en god tillämpning. Detta innebär bland annat att reglerna medger utveckling av Sveriges landsbygder samtidigt som strandskyddets syften inte äventyras. De vägledande myndigheterna har en viktig roll för att tillämpningen sker i enlighet med de intentioner som ligger till grund för regelverket. Strandskyddsdelegationens insatser med att i enlighet med sitt uppdrag utföra och samordna en informations- och kunskapsinsats om tillämpningen av strandskyddsreglerna har fyllt en viktig funktion, och delegationens betänkande kommer nu att hanteras vidare i Regeringskansliet. Jag och regeringen följer noga frågan om strandskyddsreglernas tillämpning och betydelse för både samhällsutvecklingen och bevarandet av de värden reglerna syftar till att skydda. Kommunala naturreservat är ett viktigt verktyg för att utveckla naturvården på lokal nivå. Att inrätta naturreservat är ett av flera viktiga planeringsverktyg för kommuner. Min och regeringens uppfattning är att kommunerna använder sig av möjligheten att inrätta kommunala naturreservat på ett ansvarsfullt sätt för att skydda områden av värde för naturvården och friluftslivet. Det är därför inte aktuellt att se över reglerna för inrättande av kommunala naturreservat.
Herr talman! Jag tackar ministern för svaret. Precis som ministern nämnde i sitt anförande har strandskyddet två syften, dels att trygga allmänhetens tillgång till strandområden, dels att bevara goda livsvillkor för djur och växter på land och i vatten. Syftet är gott, och strandskyddet behövs självklart för att uppnå dessa syften. Vi kan dock inte ha ett regelverk som inte också ger människor goda livsvillkor och möjlighet till bostadsbyggande, jordbruk och annan näringsverksamhet. Vi behöver helt enkelt ett ändamålsenligt strandskydd som tillgodoser nämnda syften men också tar hänsyn till behovet av utveckling i hela vårt land och inte minst möjliggör ett ökat bostadsbyggande. Det var bland annat mot denna bakgrund och för att åtgärda brister och oklarheter i tillämpningen som alliansregeringen såg över och reformerade strandskyddet 2009 och 2010. Syftet med reformeringen var att göra reglerna mer flexibla och skapa en ökad differentiering i hur reglerna kan tillämpas över vårt land. Tyvärr blev reformens effekter inte riktigt dem vi hoppades och avsåg. Vi har till exempel inte sett några större lättnader i skyddet i områden som har god tillgång till oexploaterade strandområden. I stället är vittnesmålen från många kommuner att de upplever att många länsstyrelser på senare år snarare har skärpt tillämpningen av strandskyddsreglerna. Bland annat har de ofta utvidgat strandskyddsreglerna från 100 meter, som ska vara huvudregeln i strandskyddsreglerna, till 300 meter. Detta får man enligt nuvarande lagstiftning göra i det enskilda fallet, men det är bara att konstatera att det enskilda fallet har blivit oerhört många enskilda fall. Konsekvensen är att huvudregeln i praktiken, tvärt - emot intentionen i lagstiftningen, har blivit att strandskyddet snarare är 300 meter än de 100 meter som lagen egentligen säger. Sverige har en mycket lång strandlinje. Vår fastlandskust från Strömstad i väst till Haparanda i norr uppgår till över 11 000 kilometer. Vi har därtill över 314 000 kilometer strand längs våra större insjöar och vattendrag. Därutöver har vi över 50 000 kilometer strand kring våra öar. I genomsnitt har vi omkring 860 meter strand per kvadratkilometer. Vi har alltså inte brist på stränder, och vi har tack och lov inte heller brist på oexploaterade eller orörda stränder. Däremot har vi en enorm bostadsbrist och problem med urbanisering och att landsbygden har svårt med attraktionskraften. Därför behövs ett reformerat strandskydd. Herr talman! Ministern sa i sitt anförande: ”Ett väl fungerande strandskydd kräver ett ändamålsenligt regelverk och en god tillämpning.” Jag delar helt och fullt den uppfattningen. Givet den formuleringen måste jag fråga ministern: Anser regeringen att vi i dag har ett ändamålsenligt regelverk med god tillämpning? Om inte, kommer regeringen att lägga fram förslag på hur regelverket kan göras mer ändamålsenligt och med bättre tillämpning?
Herr talman! Jag tackar Johan Hultberg för diskussionen i en för hela Sverige angelägen fråga. Som både Johan Hultberg och jag har betonat behöver vi ett ändamålsenligt regelverk för strandskyddets syften att dels tillgängliggöra den mest attraktiva marken för allmänhetens rekreation, dels att skydda zonen mellan vatten och land som ju många gånger har de högsta biologiska värdena. Därigenom får vi ut så mycket som möjligt av vår miljöpolitik. Strandskyddsreglerna har en lång historia i Sverige. Regelverket har också förändrats kontinuerligt efter samhällets behov, synen på skyddsvärden och andra samhällsintressen. Inte minst gäller det den reform som gjordes för landsbygdsutveckling, som såvitt jag kommer ihåg hela riksdagen ställde sig bakom och tyckte var en viktig reform inom strandskyddet för att säkerställa att detta fungerar i hela landet. Vi är medvetna om att strandskyddet är som mest laddat med flest olika intressenter och högst tryck på marken i storstadsområdena och i en del av skärgårdsmiljöerna. Vi har dock en mycket varierad situation över landet. Vi har gjort ett antal genomlysningar av de förändringar som har gjorts tidigare och som Johan Hultberg redogjorde för. Rapporterna från länsstyrelserna över hur man använder instrumentet med ett ökat strandskydd till 300 meter eller en begränsning till 100 meter visar att strandskyddsarealen totalt sett har minskat i Sverige. Jag är dock medveten om att det ser väldigt olika ut. Men olikheter måste få finnas i ett land som har en så varierad landskapskaraktär och så varierade förhållanden, inte minst mellan stad och land. Det är alltså fullt rimligt. Självklart handlar det också om rättvisa mellan markägare och allmänna intressen. Det är alltid känsliga fall. Vi vet att det kommer många överklaganden, som ibland hanteras av regeringen. Man behöver titta på och följa upp detta kontinuerligt, och det gör regeringen. Vi har mottagit Strandskyddsdelegationens bedömning, analys och rapport om det arbete som de har genomfört. Jag är glad att de har gjort sitt arbete. Vi kommer att titta på deras förslag och den diskussion som finns kring detta framöver. Riksdagsledamoten kan känna sig trygg med att regeringen gör detta. Regeringen bedriver ett kraftfullt arbete för bostadsbyggande. Det är en mycket högt prioriterad utmaning i Sverige att fler bostäder måste byggas. Det finns dock fler hinder mot detta än strandskyddet. Det kan vara lite svårt att se att det stora problemet med det svenska bostadsbyggandet i dag inte är strandskyddsreglerna. Jag vet att det på sina platser kan föras sådana diskussioner lokalt.
Herr talman! Jag fick inget rakt svar på om ministern anser att dagens regelverk fungerar ändamålsenligt eller om man har för avsikt att reformera det. Det var ett ganska undvikande svar. Ministern säger att man följer frågan noggrant och tittar på utvärderingar och Strandskyddsdelegationens arbete och så vidare. I tidigare svar på frågor och interpellationer, herr talman, har dock regeringen hänvisat till bland annat länsstyrelsens översyn av det utvidgade strandskyddet. Det gjorde ministern även i detta svar. Men den översynen är gjord. Sedan har man hänvisat till Strandskyddsdelegationens arbete, men nu är det arbetet avslutat och slutbetänkandet överlämnat. Jag tycker inte att regeringen kan ducka längre. Nu behöver regeringen inte bara följa frågan och dess tillämpning utan också följa riksdagens vilja. För vi har ett tillkännagivande från riksdagen. En majoritet i riksdagen har klart och tydligt uppmanat regeringen att återkomma med ett förslag till hur strandskyddsreglerna kan göras mer ändamålsenliga i syfte att både nå strandskyddsreglernas syfte och möjliggöra ökat bostadsbyggande, mer näringsverksamhet, jordbruk och så vidare. Det är alldeles riktigt att strandskyddet inte är det enda eller ens det största problemet när det gäller bostadsbristen, men det är en pusselbit. I det område där vi nu befinner oss, Stockholms län, finns det över 30 markrestriktioner som tillsammans gör att det är slut på byggbar mark i länet. I Stockholms län saknas över 120 000 bostäder. Om man vill komma till rätta med det problemet måste man faktiskt erkänna att strandskyddet och andra markrestriktioner utgör ett hinder. Man måste vara beredd att inte bara prata om att man ska följa utvecklingen utan också vidta åtgärder. En majoritet här i Sveriges riksdag har skickat ett tydligt tillkännagivande till regeringen med uppmaning att återkomma med reformerade strandskyddsregler. Jag förväntar mig att regeringen följer riksdagens vilja. Det är trots allt den ordningen vi har här i vår demokrati. Jag upprepar min fråga: Har regeringen planer på att återkomma med förändrade regler, eller tycker regeringen och ministern att nuvarande regler är ändamålsenliga och att tillämpningen fungerar bra?
Herr talman! Jag blir lite förvånad när jag lyssnar på diskussionen. I Strandskyddsdelegationens svar pratar de om samverkan och så vidare, och det är jättebra. Men säger de också ”att en rad problemområden inte kan åtgärdas fullt ut enbart genom insatser som syftar till att stärka tillämpningen av befintliga regler” och ”att göra en översyn av dessa problemområden eller ge förslag till förändringar i reglerna har inte ingått i delegationens uppdrag”. Jag måste hålla med Johan Hultberg. Det finns ett tillkännagivande. Det finns exempel ute i landet där man ökar tillgängligheten till exempelvis en insjöstrand men där länsstyrelsen säger nej i alla fall. Det finns väldigt märkliga beslut, och jag vill be ministern att se över detta. Ska jag tolka svaret till Johan Hultberg som så att man inte är beredd att se över strandskyddsreglerna utan anser att de är bra som de är i dag och att myndigheterna använder dem på ett ändamålsenligt sätt? Det håller i alla fall inte jag med om. Det finns ett tillkännagivande att regeringen ska återkomma om detta. Jag upprepar alltså den fråga som Johan Hultberg redan har ställt.
Herr talman! Jag tackar ledamöterna för inläggen i debatten. Regeringen har inte tagit ställning till ändrade strandskyddsregler. Regeringen har, som jag har redogjort för här i kammaren, fått in ett antal underlag där vi följer utvecklingen och tillämpningen av strandskyddsreglerna. Jag tror att vi kan vara eniga om att landet är stort, att ärendena är många och att förhållandena ser väldigt olika ut. Det är en ganska delikat uppgift att på ett övergripande plan och sett över hela landet säga att det finns en slutsats om hur strandskyddsreglerna fungerar. Jag tror att det finns ungefär lika många uppfattningar som det finns meter strandnära tomt i det här landet. Strandskyddsdelegationen kom med sitt slutbetänkande alldeles nyligen, och det ligger på regeringens bord för beredning. Beskedet är helt enkelt att vi bereder det. Jag vill ordentligt säkerställa det som vi har fått in – vad de säger och varför och vad det eventuellt finns att gå vidare med eller fortsätta med. Jag kan tänka mig att en del av samordnings- och informationsinsatserna måste tryggas, för detta är inte något man kan göra som en engångsinsats. Men jag har ännu inte satt mig djupare in i betänkandet, och därför har regeringen heller inte tagit ställning till på vilket sätt reglerna kommer att hanteras framöver. Men vi följer frågan. Vi anser att det är en viktig fråga för att både trygga de intressen som skyddas av strandskyddet och följa den samhällsdebatt vi har. Utmaningarna är stora när det gäller det svenska bostadsbyggandet, och de är framför allt koncentrerade till att vi har dålig konkurrens på byggmarknaden, att vi inte bygger för dem som efterfrågar bostäder, det vill säga hushållen med lägre inkomster, och att vi har ett antal problem med att få igång byggandet. Just nu har vi en otrolig brist på byggnadsarbetare, maskinentreprenörer och lyftkransarbetare – helt enkelt personer som behövs för att bygga. Vi har ett enormt behov av bostadsbyggande. Detta är en stor och komplex fråga. Självfallet finns det, precis som Johan Hultberg var inne på, ett extra tryck i storstadsregionerna, där efterfrågan på bostäder är stor eftersom befolkningen är större där. Det är självklart att kampen om den byggbara marken är stark. Jag vet att diskussionen pågår ute i landet, i våra större och mindre städer, om hur man kan effektivisera markanvändningen. Där ser vi ett antal utmaningar såsom att säkerställa att vi kan bygga nytt på mark som tidigare har använts exempelvis till industrier, som har lagts ned, och att mark som är planlagd för andra ändamål inte används på samma sätt nu, i modern tid. Stora parkeringsytor vid tidigare arbetsplatser har till exempel effektiviserats genom att man har dragit kollektivtrafik. Man kan få igång mycket byggande på redan tidigare exploaterad mark, som ofta ligger närmare kommunikationer. Där kan man få till byggbar mark. Att få till kollektivtrafik och infrastruktur är egentligen det som öppnar upp mest byggbar mark i Sverige. Vi borde borra mer i infrastrukturfrågorna. Jag kan konstatera att det finns en del andra infrastrukturfrågor, inte minst i den stad vi befinner oss i just nu, som ger restriktioner för bostadsbyggande. En sådan är att vi har två flygplatser i stället för att samordna dem till en. Det tar ganska mycket mark. Men diskussionen om hur vi kan öka den tillgängliga byggbara marken i Sverige är otroligt viktig att ta, och där är förhållandet till infrastrukturplanering och stadsutvecklingsfrågor viktigt. Jag kan nämna regeringens plan för stadsmiljöavtalen, där man sluter samarbetsavtal med kommuner just för att få till byggbar mark i kollektivtrafiknära lägen. Det är en otroligt viktig insats.
Herr talman! Ministern lyfter vid upprepade tillfällen fram att det ser olika ut i Sverige. Just därför behöver vi se över strandskyddsreglerna på nytt, eftersom de reformer som alliansregeringen gjorde 2009 och 2010 inte har fått de effekter som vi önskade. Vi kan ta en kommun, Arjeplog, som har 8 700 sjöar. Det finns 3 kilometer strand per invånare i den kommunen. Självklart måste vi öppna upp för möjligheten att låta Arjeplog ta vara på möjligheterna att bygga i strandnära, attraktiva lägen för att utveckla sin kommun. Det finns konkreta förslag från Sveriges Kommuner och Landsting. Det är till exempel att undanta vattendrag och sjöar med lågt skyddsvärde, att kommunerna får större inflytande över dispensärenden och att kravet på att nya hus ska byggas i anslutning till befintlig bebyggelse i glest befolkade kommuner tas bort. Det är tre konkreta förslag som jag tycker att ministern och regeringen borde ta till sig och ta med i en proposition till riksdagen. Herr talman! För att sammanfatta ministerns svar har regeringen inga planer på att ändra strandsskyddsreglerna och skapa bättre förutsättningar för byggande och utveckling i strandnära områden. Regeringen har heller inga konkreta planer på hur tillämpningen av dagens regelverk ska förbättras, utan man säger bara att man följer frågan och att man nu ska bereda Strandskyddsdelegationens förslag. Men, herr talman, vi har en majoritet här i riksdagen som har uppmanat regeringen att återkomma med ett förslag till förändrat regelverk. Det behövs. Nu måste regeringen agera – och det skyndsamt. Tack för en bra debatt!
Herr talman! Ministern pratar mycket om att bygga i städerna. Jag är fullt medveten om den aspekten. Även i mindre kommuner, som jag kommer från, försöker man hitta gamla parkeringsplatser och annat. Men fortfarande är det så här när man vill bygga lite utanför: Trafikverket säger att man inte har några pengar, så det blir liksom ingen infrastruktur. Alla kan ju inte bo precis vid stationen. Det är ett problem. Jag har också just fått reda på att man i min kommun har återförvisat ett ärende och vill ha 300 meter längs en å, där det ibland är 2 meter vass. Där vill man utöka till 300 meter, vilket slår på en hel del byggprojekt i just min kommun, vilket jag just nu fick meddelande om. Vi måste se till hela Sverige, som Johan var inne på. Jag vill tolka ministerns svar så att det kommer en proposition om ett reviderat strandskydd. Eller ska jag tolka svaret så att det inte blir så? Jag uppfattar att ni bereder frågan och tittar på detta, förutom information och samverkan, som är viktigt, också annat som finns att titta på. Ska jag tolka svaret så att det så småningom kommer ändringar från regeringen?
Herr talman! Tack, debattörerna! Jag upprepar att regeringen inte har tagit ställning till ändrade regler. Jag utesluter inte att vi, efter de översyner som görs, kommer med några förslag till ändringar – det verkar dumt att utesluta kloka förslag, inte minst från riksdagen. Det ska naturligtvis tas fram, för det behöver Sverige, inte bara för att tillgängliggöra mark för byggande utan också för att utveckla Sverige – hela Sverige. Jag förstår att allianspartierna beklagar att den reform som de genomförde för två mandatperioder sedan inte har fallit ut som man önskade. Jag tror att vi i det kan se att det kanske inte är så enkelt, när man ändrar de här reglerna, att få ett visst utfall. Det kanske finns andra verktyg att jobba med också. Det kan handla om kultur i förvaltningarna. Det kan handla om hur vi hittar en tydlig, bredare politisk linje, som vi också för ut så att den blir gällande i hela landet. Men tack för en god och viktig debatt!
Herr talman, ledamot, åhörare! Rickard Nordin har frågat mig hur jag bedömer att försäljningen av fossiloberoende bilar påverkas på kort sikt till följd av regeringens politik. Rickard Nordin tar särskilt upp skattehöjningen på biodrivmedel, nedsättningen av förmånsvärdet och supermiljöbilspremien. Herr talman! Koldioxidskatten är Sveriges huvudstyrmedel för att nå klimatmålen i sektorer utanför EU:s system för handel med utsläppsrätter. Enligt EU ‑ kommissionens tolkning av EU ‑ rätten är skattebefrielse av biodrivmedel ett statsstöd. För att stödet ska godkännas av kommissionen krävs därför att vissa krav uppfylls. Bland annat får inte biodrivmedlens skattelättnad överstiga merkostnaden vid produktionen av fossila drivmedel. Om detta sker sägs biodrivmedlet vara överkompenserat. Första gången som Sverige påförde energiskatt på biodrivmedel på grund av den överkompensation som EU ser var den 1 januari 2013. Förändringarna av beskattningen av etanol som trädde i kraft den 1 december genomfördes för att åtgärda tidigare uppkommen överkompensation och var en förutsättning för att Sverige skulle få EU ‑ kommissionens godkännande av fortsatt skattebefrielse för flytande biodrivmedel. Det har vi nu till och med 2018 och för biogas till och med 2020, vilket skapar en viss respit för de producenterna och konsumenterna. Detta är alltså en fråga som den här regeringen såväl som den tidigare regeringen har brottats med. De begränsningar som EU-rätten innebär försvårar en fortsatt utveckling av marknaden för hållbara biodrivmedel. Därför arbetar regeringen tillsammans med kommissionen för att hitta en lösning på problemen. Regeringens målsättning är att senast i början av 2018 ha nya regler införda som ger biodrivmedel mer fördelaktiga, stabila och långsiktiga villkor, så att en omställning till en fossilfri fordonsflotta kan ta fart. Herr talman! För att stimulera introduktionen av mer miljöanpassade bilar har regeringen aviserat att den vill förlänga den tidsbegränsade nedsättningen av förmånsvärdet för elbilar, laddhybrider och gasbilar från och med 2017 till och med 2019. Den maximala nedsättningen ska dock begränsas från 16 000 till 10 000 kronor per år. Regeringen begränsar därmed subventionerna av de dyraste bilarna. Dessutom fortsätter supermiljöbilspremien 2016 med ändrade regler så att rena elbilar gynnas mest. Anslaget förstärks till totalt 347 miljoner för 2015 och totalt 309 miljoner för 2016, då försäljningen av elbilar och laddhybrider har varit högre än förväntat, vilket är mycket glädjande. Genom regeringens satsning Klimatklivet ges nu också investeringsstöd till laddinfrastruktur för elfordon. Redan vid årsskiftet 2015/16 hade klimatklivssatsningen möjliggjort investeringar i 1 154 laddstationer i hela landet. Därtill har regeringen förstärkt satsningarna på biogasproduktion genom mer pengar till den så kallade metanreduceringsersättningen till gårdar. Det har också positiv betydelse för elbilsutvecklingen. Under 2015 såldes totalt 8 587 laddhybrider och elbilar. Det är drygt 80 procent fler jämfört med året innan. För 2016 bedömer branschorganet Bil Sweden att försäljningen kommer att öka ytterligare till uppemot 14 000 laddhybrider och elbilar, bland annat tack vare regeringens stödsystem.
Herr talman! Tack, statsrådet, för svaret! Min fråga handlade dock inte så mycket om EU:s statsstödsregler, för det har vi debatterat ganska många gånger tidigare, och vi är väl relativt eniga om att de inte fungerar som vi skulle vilja, även om vi i Centerpartiet motsätter oss den skattehöjning på förnybart som regeringen har genomfört som faktiskt har överkompenserat bensin och gjort den förhållandevis betydligt billigare än etanol. Här förvärrar regeringens beräkningsmetoder en redan ganska svår situation. Men låt oss lägga det åt sidan för den här debatten. Ministern har själv – i en debattartikel i DN – sagt att hennes parti har uppfattat som verklighetsfrånvänt. Låt mig då ge ministern en chans att förhålla sig till den verklighet som finns. Vi har de EU ‑ regler som vi har. De är kassa – det är vi ganska överens om – men de finns där och kommer inte är ändras över en natt. Då måste regeringen anpassa sin politik till verkligheten. Ny statistik från SCB visar att det var rekordmånga personbilar som såldes 2015. Men kategorierna elbil, elhybrid, laddhybrid , etanolbil och gasbil står för endast 6,6 procent tillsammans av de nyregistrerade personbilarna. Resten är bensinbilar och dieselbilar. Det är en väldigt allvarlig situation, för de personbilarna kommer att rulla på våra vägar ganska länge. Det regeringen gjorde i sin budget var inte, som ministern framhäver och vill få det att låta som, att gynna elbilarna. Regeringen halverade supermiljöbilspremien för laddhybrider – det var det man gjorde. Man lyfte det inte på något sätt för elbilarna. Samtidigt försämrades också förutsättningarna för den som köper en tjänstebil att få ett nedsatt förmånsvärde med nästan 40 procent. Ministern glömmer också i sitt svar etanolbilar och gasbilar. De fanns inte med över huvud taget. Det kanske var medvetet – vad vet jag. Låt mig återkomma till min fråga, som den faktiskt var ställd. Hur tror ministern att regeringens förändringar och till och med försämringar för den som vill köpa en miljöbil kommer att påverka miljöbilsförsäljningen tills vi har andra styrmedel på plats? Det gäller inte vad det blir framöver utan hur detta påverkar i förhållande till de regler som vi hade innan. Blir det förbättringar eller försämringar med regeringens budgetpolitik?
Herr talman! Jag delar ledamoten Rickard Nordins syn på att andelen av nybilsförsäljningen som utgörs av laddhybrider , elbilar, biogasbilar och etanolbilar, helt enkelt bilar som kan gå på förnybara bränslen eller el till 100 procent, är bekymmersamt låg – 6,6 procent 2015. Men jag är något mer hoppfull och tycker att man har en felaktig bild när man tycker att detta är det stora bekymret, sett till varifrån man kommer. År 2013 var nämligen denna siffra 3,4 procent. Den har alltså fördubblats på två år. Varför har andelen fördubblats på två år, och vad har lett fram till det? Det handlar om styrmedel. Alliansregeringen införde en supermiljöbilspremie. Det har skett till exempel en nedsättning av förmånsvärdet. Det har även varit annat i omgivningen som har gjort det lättare att ha biogas- eller elbil i Sverige, eftersom tillgången på el och biogas har ökat. Vad gör regeringen? Regeringen stärker, förlänger och breddar dessa stöd, så att fler kan få tillgång till dem. Elbilsköparna ska bli fler. Då måste vi göra plats för dem. Därför mångdubblar vi stödet under 2015 och 2016 till supermiljöbilspremien, så att inte osäkerhet och köer uppstår. Vad vi gör är att miljödifferentiera premien. När tekniken har gått längre och vi ser att prisbilden ser så olika ut mellan de rena elbilarna och laddhybriderna och vi dessutom ser att utsläppen skiljer sig åt ganska markant – de rena elbilarna är mycket renare – är det rimligt att man differentierar premien. Herr talman! Regeringen stärker, förlänger och breddar alltså just de stöd som har lett fram till att vi åtminstone har fått en fördubbling av den lilla andel av nybilsförsäljningen som nu utgörs av bilar som går på förnybara bränslen eller är laddhybrider eller elbilar. Jag är därför förvissad om att det är den vägen som vi ska fortsätta. Det som jag är mer bekymrad över är oppositionens svar på detta. Läser man oppositionens budgetar ser man att Centerpartiet stöder regeringens förslag när det gäller supermiljöbilspremien och förmånsvärdet, vilket är glädjande. Men Alliansen är extremt splittrad. Rickard Nordins kollegor i Liberalerna slopar hela supermiljöbilspremien över en natt. Vi skulle inte ens ha haft den i dag. Det skulle ha blivit 40 000 kronor dyrare att köpa en elbil i januari i år än vad det var i december förra året. Moderaterna går helt emot en differentiering i fråga om miljöprestandan i supermiljöbilspremien. Dessutom, vilket jag faktiskt är mest bekymrad över, anser man inte att dessa stödinsatser för att vi ska producera mer biogas i landet och få ut den till mackar och tankställen och bygga fler laddstationer i hela landet, så att det blir möjligt att åka bil på ren el i hela landet, förtjänar ett stöd och en samordning av staten. Det är detta vi gör. Vi har samordnat dessa insatser på Energimyndigheten, vi har gått ut med stöd till kommunerna för laddstolpar och det byggs nu laddinfrastruktur i hela Sverige. Men det säger allianspartierna, med Centern i spetsen, nej till. Jag undrar varför ni gör det.
Herr talman! Nu är det Centerpartiet som jag representerar. Vad Liberalerna gör i sin budget får faktiskt stå för dem. Det är bra att ministern delar vår uppfattning att antalet miljöbilar ska öka och att det är en bekymmersam situation att de är så få. Ministern säger att antalet har fördubblats sedan 2013. Men vi har haft en alliansbudget som har gällt fram till den 1 januari 2016. Det är alltså Alliansens budget som har gällt med de stöd som ministern talar om. Ministern säger att elbilarna är mycket bättre än en hel del av de andra. Men välj att premiera dem då. Det som ministern och regeringen gör är att försämra för andra. Man försämrar för laddhybriderna i stället för att gynna elbilarna extra. Det är det stora problemet. Stödet blir sämre för de bilar som åtminstone är betydligt bättre än bensin- och dieselbilarna. När det gäller laddstolpar och så vidare har Centerpartiet avsatt pengar för det i sin budget. Jag tycker att ministern ska läsa på budgeten lite bättre. Centerpartiet har nämligen inte alls köpt regeringens förslag när det gäller förmånsvärdet. Vi vill ha ett betydligt högre avdrag än regeringen för dem som köper en tjänstebil. Vi har också andra siffror när det gäller supermiljöbilspremien. Vad andra partier har valt att göra i sina budgetar får ministern ta med dessa partier. Centerpartiet har betydligt kraftfullare åtgärder än vad regeringen har i sin budget. Det är det som jag står här och svarar för, eftersom jag representerar Centerpartiet. Det vore lite intressant att höra från ministern hur regeringen och ministern ser på begreppet fossiloberoende fordonsflotta. Vart ska vi nå med de åtgärder som vidtas? Vad betyder fossiloberoende för ministern? Vilket årtal är det som gäller? Kan ministern konkretisera det? Ministern sa i förrgår att vi har nått upp till våra miljömål till 2020 bland annat för transportsektorn. Kommer regeringen att ha några nya mål på vägen? Det tycker jag är angeläget. Det vore intressant att veta vart regeringen egentligen vill. Jag vill gärna ha ett konkret svar med procentsiffror och årtal, så att vi inte bara talar om visioner och vart man ska någonstans någon gång i framtiden.
Herr talman! Jag tackar för inspelen. Jag upprepar det som jag sa i svaret om bedömningarna av branschen. Vi kan stå här och ha olika skräckscenarier och säga att de åtgärder i budgeten som vi beslutar om här i kammaren inte kommer att ha någon effekt för att stärka det som vi båda faktiskt vill, det vill säga att de bilar som är miljöbäst också ska gynnas. När någon ska köpa en ny bil ska allt fler välja en bil som kan gå på helt förnybara bränslen eller el. Branschen, Bil Sweden i detta fall, bedömer att försäljningen kommer att öka – uppemot 14 000 laddhybrider och elbilar. Det är bland annat tack vare de stöd som vi har fattat beslut om här i riksdagen. Vad är målet? Regeringen har ett mycket tuffare mål totalt sett än vad Sverige har haft tidigare. Det är för att vi ser att klimatfrågan är än angelägnare. Vi ser att d et är en viktig ansvarsfråga för att vi ska kunna se våra barn i ögonen i framtiden. Men vi ser också att det för Sverige är en otrolig möjlighet. Vi kan premiera lösningar som vi kan sprida i Sverige. Jag är glad att Centerpartiet stöder till exempel regeringens förslag i budgeten om en elbusspremie . Det är en av lösningarna, där man genom att investera klimatsmart i Sverige också kan sprida lösningar. Men jag tror också att vi måste underlätta för allt fler i Sverige att gå den fossilfria vägen när det gäller transporter. Därför har vi följt upp den rapport om en fossilfri fordonsflotta som kom under förra mandatperioden. Alla åtgärderna framgår tydligt på regeringens hemsida. Jag tror att det är närmare 20 åtgärder. Jag ska inte stå här och räkna upp dem. Men det handlar bland annat om att vi faktiskt tar bort skatt på biodrivmedel som alliansregeringen införde när det gällde låginblandningen i förnybara bränslen. Där tar vi bort skattetaket. Vi tar alltså bort en skatt på förnybart som alliansregeringen hade infört. Vi säkerställer samordningen kring en laddinfrastruktur . Vi ser också till att vi får igång biogasproduktionen fortsättningsvis, vilken drogs ned när man tog bort de tidigare investeringsstöden från den sektorn. Jag välkomnar debatten om hur vi ska precisera målet om den fossilfria transportsektorn. Det pågår diskussioner, och den här regeringen står bakom samma visioner och ambitioner som antogs här i riksdagen under den förra regeringens tid. Man kan tycka att de var svajiga. Men det är i så fall någonting som får stå för oss alla. Jag hoppas också att inte minst den diskussion som nu förs i Miljömålsberedningen om klimatmål kan hjälpa oss att se när i tiden olika sektorer kan nå fram till målet att vara fossilfria. Jag tror att det är viktigt för Sverige. Det är viktigt för innovationskraften, för vårt ansvar i klimatfrågan men inte minst för att goda idéer kan spridas. De behöver spridas när klimatfrågan är så allvarlig som den är.
Herr talman! Jag är nyfiken på regeringens bedömning av sina åtgärder. Har regeringen gjort någon konsekvensanalys av de åtgärder som de vidtar och de förändringar som de gör av styrmedel? Det är det som jag vill veta. Har regeringen gjort någon konsekvensanalys, och i så fall vad säger den? Det är mycket mer ointressant vad branschen säger kommer att bli resultatet, eftersom de inte har gjort något referensscenario. Jag vill veta vad regeringen har tänkt sig. Har regeringen gjort någon konsekvensanalys av de försämringar när det gäller miljöbilar som man har gjort? Finns det någon typ av sådana konsekvensanalyser? Jag tycker att det vore ganska rimligt att göra det. Även jag sitter i Miljömålsberedningen. Det är jättebra att ministern hoppas och tror att vi kommer att komma fram till bra saker. Det tror jag också. Men jag är fortfarande lite nyfiken på vad som är regeringens mål. Vi i Centerpartiet har varit tydliga. Vi vill ha 80 procents minskning av utsläppen från transportsektorn till 2030. Vi tycker att man till 2020 borde sätta ett nytt delmål. När det gäller det delmål på 10 procent som vi har sa ministern själv i tisdags att vi har uppnått det för länge sedan. Då tycker jag att det är ganska lämpligt att sätta ett nytt mål. Det måste ändå vara regeringens uppgift att göra det. Vi från Centerpartiet tycker att 30 procent är ett rimligt mål att börja med för att också ha någonting att sikta vidare på. Men vad vill regeringen i fråga om det? Har regeringen några förslag, eller litar man bara på att Miljömålsberedningen ska komma och leverera dem? Har man inte några egna tankar från regeringens sida om vilka mål man behöver för transportsektorn? Jag vill gärna höra ministern säga om regeringen har mål för transportsektorn. Kan målen kommuniceras med årtal och procentsatser? Gjordes någon konsekvensanalys av försämringarna som har skett på miljöbilssidan innan förslagen lades fram för riksdagen i budgeten?
Herr talman! Tack för debatten! Vi kommer säkert att återvända till ämnet. Vi redogjorde för konsekvensanalysen. Vi kan se vad som har lett fram till dubbleringen av elbilarna och nybilsförsäljningen av bilmodellerna som drivs av förnybar energi. Vi kan se hur incitamenten kan förstärkas, breddas och förlängas. Vi gör så. Bedömningen är att försäljningen ska öka. Det är också branschorganisationernas bedömning. Dessutom är det viktigt att lägga till ökad produktion av biogas i landet och ökad laddinfrastruktur . Om det ska bli gjort i hela landet måste detta samordnas. Det sker genom en nationell samordning på Energimyndigheten. Det finns stöd för utbyggnad i hela landet. Vi ska följa upp och leverera. Det producerades mängder av förslag under den förra regeringen. Det var lätt för politiker att säga att de tycker så här och så här. Men om man ska leverera förslagen måste uppgiften göras. Därför uppmanar jag ledamoten att gå in på regeringens hemsida och se hur regeringen följer upp förslagen om en fossilfri fordonsflotta. Vi bockar av förslag efter förslag och genomför sådant som vi kan vara stolta över – en fossiloberoende fordonsflotta. Projektet att göra Sverige oberoende av fossilt kol och fossil olja kan vara nåbart. Det är regeringens mål. Sverige ska bli ett av världens första fossilfria välfärdsländer. Jag hoppas att vi kan jobba tillsammans med detta.
Herr talman! Jessica Rosencrantz har frågat mig hur jag ämnar gå vidare med regelverket för fordonsbesiktning och om jag ser några risker med en eventuell övergång från 3–2–1-modellen till 4–2–2-modellen. EU antog 2014 det så kallade besiktningspaketet som består av tre direktiv som reglerar periodisk provning av fordon och tekniska vägkontroller. EU-direktiven ska vara införlivade i samtliga medlemsstater i maj 2017 och ska tillämpas från och med maj 2018. Det förslag som Jessica Rosencrantz nog refererar till kommer från Transportstyrelsen. Transportstyrelsen har i ett underlag till regeringen föreslagit hur Sverige skulle kunna införliva EU-direktivet. I fråga om hur Sverige bör implementera direktivets bestämmelse om datum och frekvens för provning förordar Transportstyrelsen en anpassning till ett nytt intervall. Till stöd för sitt förslag har Transportstyrelsen en konsekvensanalys. Regeringen väger dock in även andra synpunkter, och Transportstyrelsens hela utredning är för närvarande på remiss till berörda intressenter. Sista svarsdag på remissen är den 12 februari. Regeringen avser att ta ställning till förslagen efter att remissen är avslutad och berörda parter, såväl offentliga som privata aktörer samt intresseorganisationer, har givits möjlighet att komma med synpunkter. Förslagen kommer därefter att beredas inom Regeringskansliet. Regeringen avser att arbeta för ökad säkerhet och trygghet på vägarna. Det är även viktigt att fordon i Sverige genomgår kontroll av de utsläpp som avgaser ger upphov till. Dessa mål kommer att vägas in i regeringens bedömning av hur besiktningsreglerna kommer att utformas.
Herr talman ! Tack, statsrådet, för svaret! Sverige är internationellt känt och erkänt för arbetet med trafiksäkerhet. Inte minst nollvisionen, målet om noll dödade och allvarligt skadade i trafiken, är viktig i sammanhanget. Det finns en tydlig politisk uppslutning för målet, och vi i trafikutskottet har många gånger träffat våra internationella motsvarigheter som har kommit hit för att lära sig mer om hur de kan arbeta för att nå samma goda resultat som vi i Sverige när det gäller trafiksäkerhet. Det är mot bakgrund av detta som jag ställer frågan till statsrådet om hur regeringen ser på Transportstyrelsens förslag om att glesa ut besiktningsintervallerna. Det är naturligtvis en komplex fråga, men det ligger mycket i påståendet att besiktningsfrågan är direkt avgörande för en god trafiksäkerhet på våra vägar. Några argument som förs fram i en svensk kontext är att klimatet i Norden gör att våra bilar slits snabbare än på kontinenten. Det skulle vara ett argument för kortare intervaller. Man menar också att glesare intervaller skulle rimma dåligt med ett land som har en av EU:s äldsta bilparker. Argument som att äldre bilar oftare drabbas av fel är inte heller oväsentligt. Man konstaterar också att varje år besiktigas 3,7 miljoner bilar i Sverige. Av dem får 1 miljon så pass allvarliga anmärkningar att det krävs ombesiktning. Det finns många aspekter som rör trafiksäkerhet som måste vägas in i förslaget från Transportstyrelsen. Om en 4–2–2-modell införs innebär det att Sverige går ned till en minimistandard i Europa. Det kan tyckas rimma illa med vårt starka säkerhetsarbete. Jag noterar att statsrådet inte vill ge exakta besked i dag. Jag kan ha respekt för att man vill vänta in remissrundan. Men möjligen kan statsrådet kommentera några av farhågorna. Anser regeringen att det finns en relevans i farhågorna som lyfts fram om att glesare intervaller skulle påverka trafiksäkerheten negativt? Eller låt mig vända på frågan: Vilka fördelar ser statsrådet med att faktiskt glesa ut intervallerna och gå ned till EU:s miniminivå? Sist men inte minst: När uppskattar statsrådet att vi kan få besked i frågan?
Herr talman! Låt mig börja med att konstatera två faktum. Det ena faktumet är att EU har fattat beslut om ett besiktningspaket, och det medför att Sverige behöver förändra sitt regelverk på området. De regler Sverige har som utgår från slutsiffran i registreringsnumret för bilar att få en tid inom vilken besiktning ska vara utförd går inte att förena med de regler som EU kräver att Sverige ska införa. Det andra faktumet vi kan konstatera är att regeringen inte har lagt fram några förslag och inte heller har tagit ställning till några förslag från andra. Regeringen har gett ett uppdrag till Transportstyrelsen att se på vilket sätt Sverige kan införliva lagstiftningen i svensk lagstiftning. Det handlar om förordningsförändringar. Det är inte ny lagstiftning som krävs utan det handlar om att göra om förordningarna, förmodligen inom flera olika lagstiftningar. Det är naturligtvis oerhört viktigt att beakta flera olika aspekter. Det är otroligt viktigt att det finns en fungerande bilbesiktning i Sverige. Ytterst handlar det om att uppnå våra transportpolitiska mål där både trafiksäkerhet och miljömål är två viktiga delar. Samtidigt ska bilbesiktningen inte i onödan orsaka kostnader för bilägare om det inte kan motiveras just utifrån miljö- och trafiksäkerhetsskäl. Därför är det viktigt att reda ut utifrån Transportstyrelsens förslag och utifrån andra aspekter vad som är ett rimligt intervall. Vid vilken ålder ska det bli tätare intervall? Hur gamla är bilarna normalt sett när en viss typ av fel börjar inträda? Vilka är besiktningskraven? Där är vi inte framme utan vi avvaktar remissvar som ska lämnas in till regeringen senast den 12 februari. På en punkt kan jag vara tydlig. Regeringen kommer inte att lägga fram förslag på förändringar av besiktningen som innebär att trafiksäkerhet och miljökrav åsidosätts. Det som kommer att föreslås ska vara väl underbyggt och konsekvensbeskrivet .
Herr talman ! Det är intressant att statsrådet lyfter fram miljöfrågan. Det var min nästa poäng. Det finns en bred uppslutning bakom nollvisionen och trafiksäkerhetsarbetet, och det finns också en stark och bred politisk uppslutning för att säkerställa att inte minst transportsektorn tar sitt ansvar och ställer om till klimatutmaningarna. Vi lyssnade på en debatt tidigare om den fossilfria fordonsflottan. Den frågan är intimt sammankopplad. Miljöfrågan lyfts fram även i de sammanhangen eftersom en äldre bilpark och äldre bilar kan antas ha en större negativ miljöpåverkan. Ju längre intervallerna är , desto svårare blir det att upptäcka problem i tid, vilket kan få negativ miljöpåverkan. När det görs uppskattningar av det här, som kan tas med en nypa salt, pratas det om att man skulle kunna uppnå ganska stora minskningar i miljöpåverkan om man på europeisk nivå skulle gå mot den standard som vi har i Sverige i dag när det gäller till exempel besiktningsintervaller . Det är en annan intressant fråga. Det kan inte ha gått någon förbi att en känd tysk biltillverkare har aktualiserat behovet av korrekta bedömningar av utsläpp och fordonsbesiktningar av alla de slag. Det har föranlett att EU nu tar initiativ till tätare kontroller av fordon när det gäller utsläpp. Man föreslår också att EU själv ska ha möjlighet att utföra kontrollverksamhet genom sitt Joint Research Centre. Då kan man tycka att det här står lite i motsats till varandra. Här diskuterar vi på svensk nivå hur vi ska glesa ut våra intervaller till mindre besiktningar och kontroller, samtidigt som man på EU-nivå pratar om att ha tuffare och inte minst tätare kontroller på miljösidan. Hur ser regeringen på förslaget som Transportstyrelsen lägger fram i relation till EU:s ambition att snarare ha tätare kontroller? Ser regeringen något motsatsförhållande här, och hur har man i så fall ställt sig till förslaget?
Herr talman! Tack, ministern, för svaren hittills! Vad jag vill lyfta in i den här frågan är att regeringen i sitt fortsatta arbete också tar med att om man minskar ned på kontrollerna på våra besiktningsstationer innebär det att man antagligen måste öka kontrollerna ännu mer ute på våra vägar för att verkligen komma åt dem som struntar i att besiktiga eller har undermåliga bilar. Det rimmar lite dåligt med den politik som regeringen just nu för, att antalet trafikpoliser och de som är kunniga just på fordon minskas. Då behöver det sättas in ett handlingsprogram för hur vi kan få ut fler fordonskunniga trafikpoliser och fler kontroller som kan väga upp en minskning av antalet besiktningar på besiktningsstationer. Herr talman! Jag är inte främmande för att man ser över de här reglerna. Det är bra, och det ska man göra. Man ska ompröva reglerna. Bilarna blir bättre, och man kan titta på olika intervaller. Det tycker jag är bra. Men det är viktigt att vi inte flyttar problemet från besiktningsstationerna ut till vägarna, så att det där körs bilar som egentligen borde fått körförbud och att det då inte finns några trafikpoliser där ute som kan ta hand om detta. Ta gärna med den synpunkten i det fortsatta arbetet.
Herr talman! Som jag sa i mitt första inlägg är det regeringens ambition att vi ska ha en besiktningsverksamhet som säkerställer att vi har både trafiksäkra och så lite miljöpåverkande bilar som möjligt ute på våra vägar. Det är självklart inte avsikten att man ska flytta besiktningsverksamheten från besiktningsstationerna ut till trafikpolisen. Då har vi, så att säga, skjutit över målet. I dag har vi krav på besiktning med ett års intervall. Man skulle kunna tänka sig att vi tvingade människor att besiktiga sina bilar var tredje månad, men det gör vi inte. Det är inte säkert att besiktningar med ett års intervall för alla bilar efter en viss ålder är det ultimata. Man skulle också kunna tänka sig att skjuta upp åldern för när en ettårsintervall inträder. Transportstyrelsen lämnar inte heller bara ett förslag. Man tittar på flera olika scenarier. Och i regeringens så småningom slutliga beslut kommer vi att väga in en lång rad aspekter. Det finns ytterligare en aspekt som inte interpellanten och Sten Bergheden nämnt, och det är den geografiska tillgängligheten. Avregleringen som den tidigare alliansregeringen genomförde på det här området har inneburit att det är ganska attraktivt att bedriva bilprovning i vissa delar av landet, det vill säga tätbefolkade områden, medan det är något mindre attraktivt att göra det i mer glesbefolkade områden. Med en utglesad tid mellan besiktningar finns det en risk för att det geografiskt blir väldigt olika tillgång till besiktningsstationer. Det skulle också kunna innebära ett problem. I dag pekar ganska många bedömare på att det finns en viss överetablering i den här branschen till följd av avregleringen, men då naturligtvis inte jämnt spridd över landet. Som jag sa finns det en viss överetablering i storstadsområdena. Samtidigt har priset skjutits uppåt, vilket också var en farhåga som Socialdemokraterna i opposition lyfte fram i samband med att avregleringen skulle genomföras. Man kan i sig undra om det här är ett lämpligt område att marknadsutsätta . Det ställer också krav på hur de nya reglerna utformas med hänsyn till att marknaden förmodligen inte kommer att svara på alla behov utan på efterfrågan i vanlig ordning.
Herr talman ! Ibland står vi här i kammaren och strider hårt, medan vi andra gånger har en mer nyanserad diskussion. Just den här är väl mer av den sistnämnda. Som min kollega Sten Bergheden lyfte fram är det klart att det finns en poäng med att se över tidsintervallerna. Det tycker jag också. Det viktiga, som jag ser det, är att bevaka de två målen som vi trots allt har i Sverige, dels nollvisionen, dels det nyuppkomna men lika viktiga målet om en fossilfri fordonsflotta och minskad klimatpåverkan. Oavsett vilket intervall man i slutändan landar i måste det vara något som är i enlighet med de målen. Nollvisionen har vi lyckats väldigt väl med. När det gäller det sistnämnda, en fossilfri fordonsflotta, har vi en väg kvar att gå. Jag noterar att statsrådet inte svarar på när vi kan vänta oss besked, så vi får väl anledning att återkomma i olika sammanhang i den här frågan. Men jag noterade att den 12 februari är sista remissdag. Innan dess ska jag inte fråga igen, men strax därefter kan vi återkomma. Jag konstaterar också, eftersom statsrådet nämner avregleringsfrågan, att vi trots allt har fått fler besiktningsstationer och att många upplever att det blivit en bättre tillgänglighet och minskade köer. Prissättningen kan man diskutera. Vad som bland annat har hänt är att det blivit en mer flexibel prissättning, exempelvis beroende på tid på dygnet. Det är väl också ganska bra att det kostar mindre att besiktiga sin bil den tid på dygnet då det inte är så långa köer. Nåväl, det här var ingen debatt om avregleringen. Men jag tror att vi är överens om vikten av nollvisionen och den fossilfria fordonsflottan. Det viktiga för mig är att vi inte äventyrar detta och att vi tar ett helhetsperspektiv på det, för väntar vi oss mer kontroller på vägarna måste vi också få ordning på trafikpolisen, som Sten Bergheden också lyfte fram.
Herr talman! Precis som Jessica sa har avregleringen lett till att vi har fler stationer i dag än tidigare. Sedan kan det finnas geografiska skillnader här och var. Men inriktningen var att man skulle ta ansvar också för den geografiska fördelningen, och jag tror att det sköts rätt bra över landet och fungerar. Oavsett detta är det trafiksäkerhet vi pratar om nu. Det som är oroande är att det redan i dag åker omkring fordon ute på våra vägar som borde ha körförbud. I det läget måste det finnas en trafikpolis som talar om för dem som kör fordonen att de har körförbud, att de måste göra i ordning bilarna och ombesiktiga dem. Att få trafiksäkerheten att fungera handlar inte om intervaller mellan besiktningar, utan det handlar om att ta dem som struntar i att laga bromsarna, struntar i att se över däck och annat och som utgör en trafikfara. Intervallerna är en sak, men det viktigaste är att trafikpolisen får mer resurser och mer utbildat folk. Jag tror att vi är överens i den frågan egentligen. Men det som alltid oroar mig i den här debatten är att man ingenting gör åt det här. Man måste sätta in den handlingen för att åstadkomma en förändring ute på vägarna. Gärna en översyn av tiderna för bilbesiktning, men flytta absolut inte ut problemen på vägen i stället! Tro inte att den trafikpolis som i dagsläget håller på att rustas ned ska klara uppdraget. Se i stället till att vi får en trafikpolis därute som klarar uppdraget och att vi får en trafiksäker miljö.
Herr talman! Nu gällde ju den här interpellationen från Jessica Rosencrantz inte trafikpolisens arbete utan intervallet i besiktningsverksamheten, och det är det jag har svarat på. Sten Bergheden får jättegärna ställa en interpellation om trafikpolisen till Anders Ygeman , som har detta på sitt bord. När det gäller det som interpellationen handlar om tror jag att vi är helt överens. Vi är överens om att trafikpolisen behöver rätt kunskaper, rätt befogenheter och rätt resurser för att kunna utföra sitt jobb och säkerställa att de bilar och förare som finns på våra vägar fungerar på ett trafiksäkert sätt. Det finns ingen skillnad i sak där heller. Men för att återvända till interpellationens innehåll: Vi är helt överens om att oavsett vilket intervall eller regelverk vi landar i vad gäller besiktningsverksamheten är syftet att säkerställa att vi har en säker bilpark som inte utgör ett större miljöhot än vad som är nödvändigt. Sedan finns det ingen direkt koppling till fossilfrihet. Det handlar om vilken typ av bilar vi släpper ut på marknaden. På samma sätt är inte heller EU:s testmetoder direkt kopplade till besiktningsverksamheten. Det finns också andra miljöaspekter än just klimatfrågor när det gäller bilbesiktning. Det kan handla om utsläpp av andra typer av både hälso- och miljöstörande ämnen. Jag upprepar att vi kommer att ge ett besked från regeringen, dock inte före den 12 februari och kanske inte precis dagarna efter heller. Men när vi har tagit del av remissvaren och utrett frågan vidare kommer vi att ta ställning, och det ställningstagandet kommer att innebära att vi fortfarande sätter trafiksäkerheten högt och ser till att vi når våra miljö- och klimatmål.
Jag vill hälsa statsråden välkomna till dagens frågestund. En fråga ska vara av övergripande och allmänpolitiskt slag eller avse ett ämne som faller inom statsrådets ansvarsområde och rör dennes tjänsteutövning. Frågor besvaras av närings- och innovationsminister Mikael Damberg, statsrådet Anna Johansson, statsrådet Mehmet Kaplan och statsrådet Aida Hadzialic . Närings- och innovationsminister Mikael Damberg besvarar såväl allmänpolitiska frågor som frågor inom sitt eget ansvarsområde.
Fru talman! Bostadsbristen är i dag ett av våra största välfärdsproblem. Den skapar stora problem för människor som vill flytta till jobb och till utbildningsplatser eller som bara vill flytta hemifrån. Vi har under två mandatperioder haft borgerliga regeringar som haft ett starkt ointresse av att bygga nya hem för den svenska befolkningen. Boverket säger nu att det finns behov av att bygga 80 000 bostäder per år. Vänsterpartiet och regeringen är överens om ett investeringsstöd som ska ge 15 000 hyresrätter med rimliga hyror. Det är väldigt bra, men det räcker inte. Eftersom bostadsbehovet är så stort i dag kommer riskvilligt kapital att bilda flaskhals, och det kommer att hålla tillbaka nyproduktionen. I dag funkar det så att allmännyttan och de privata investerarna måste gå in med ett eget kapital som är väldigt stort. För hyresrätter är det ett eget kapital på 30 procent, vilket skapar väldigt höga trösklar för att komma in på marknaden och bygga nya hyresrätter.
Fru talman! Tack så mycket, Nooshi Dadgostar , för frågan! Vi har precis inlett samtal med de fyra borgerliga oppositionspartierna och Vänsterpartiet. Där finns den här frågan som ett av inspelen. Det är viktigt att hålla dörren öppen för så många ingångar som möjligt för att kunna öka byggnadstakten i Sverige men också använda det befintliga beståndet bättre. Jag har noterat Vänsterpartiets konstruktiva ingång i samtalen. Och jag tycker att det är bra att alla partier som deltar i dessa samtal är med på ett konstruktivt sätt och ser till att vi skapar goda förutsättningar för att få fatt på fler bostäder i det befintliga beståndet men också för att se till att det byggs mycket mer än i dag så att vi kan uppnå de 700 000 bostäder fram till 2025 som Boverket bedömer är behovet.
Fru talman! För Vänsterpartiets del är det mycket angeläget att få upp byggtakten. Men vi noterar att det är mycket svårare i dag att bygga hyresrätter än bostadsrätter, till exempel, därför att den egna insatsen i byggandet av hyresrätter är mycket större, och trösklarna är därför mycket högre. Jag vill fråga ministern: Vad vill man göra för att trösklarna in på marknaden ska bli lite lägre och för att hjälpa byggarna att faktiskt bygga hyresrätter? Vad är ministerns egen åsikt i den frågan? Det är ju väldigt billigt för staten i dag att låna.
Fru talman! Tack, Nooshi Dadgostar , för uppföljningsfrågan! Vi delar problemformuleringen: att det byggs alldeles för få hyresrätter med rimliga hyror. Därför har regeringen och Vänsterpartiet en överenskommelse som har bidragit till att vi har den största bostadspolitiska satsningen på 20 år. I den finns det investeringsstöd som Nooshi Dadgostar tidigare nämnde. Vi har gått in i samtalen med öppna ögon och hoppas på konstruktiva samtal.
Fru talman! Min fråga går till näringsminister Mikael Damberg. Vårt alltmer digitala samhälle och ett ökande antal molntjänster gör att behovet av och marknaden för datacenter har vuxit och kommer att fortsätta att växa. Jag besökte nyligen Luleå och Boden med fokus på de nya datacenter som vuxit upp där. Sverige har väldigt bra förutsättningar för etablering av fler datacenter. Men det finns naturligtvis många andra länder som också vill ha en del av den kaka som växer fram.
Fru talman! Jag tackar för frågan. Det är helt korrekt som frågeställaren säger att Sverige är duktigt på hela den digitala ekonomin, men vi har också varit väldigt framgångsrika när det gäller digital infrastruktur. Luleå bröt ny mark med Facebooketableringen. Men vi ser att flera internationella stora företag funderar över var de ska placera sina stora datacenter i framtiden. Vi har ett uppdrag till Business Sweden, som jobbar med att marknadsföra Sverige internationellt i fråga om fler etableringar av datacenter i Sverige. De jobbar också ihop med lokala och regionala aktörer för att marknadsföra och ge bra förutsättningar. Det är ett viktigt arbete för att locka fler investeringar till Sverige. Dessutom har vi haft en utredning som har tittat över elskatterna, som är en väldigt viktig beståndsdel i den sammantagna attraktiviteten för Sverige som investeringsland för datacenter.
Fru talman ! Det är viktigt att Sverige får en chans att ta del av den kaka som nu växer fram och att vi kan locka till oss nya datacenter. Men det finns en tidsfaktor involverad i det här också, för det är ganska många av de här företagen som står i begrepp att fatta beslut om lokalisering ganska snart. Då är min nästa fråga: När kan vi se konkreta förslag på riksdagens bord för att underlätta för datacenteretablering i Sverige?
Fru talman! Först vill jag säga att jag delar bedömningen att det kommer att ske flera etableringar under den närmaste tiden och de kommande åren och att Sverige är ett väldigt attraktivt land. Det bekräftar också de diskussioner jag har haft med internationella företag – jag har själv haft dialog med dem. Man ser att vi har en trygg elförsörjning i Sverige. Vi har stabila spelregler. Vi har dessutom en bra klimatmix i vår energipolitik som ger förutsättningar för detta. Och vi har ett bra digitaliseringsklimat. Vi bereder utredningen och hoppas återkomma så snart vi kan.
Fru talman! Jag har en fråga till statsrådet Hadzialic . Det kommer många nya till Sverige nu. En hel del har hög utbildning. Andra saknar nästan utbildning. Var femte kille i 16-årsåldern i Sverige i dag är ensamkommande. De kommer till Sverige i tonåren. Ofta har de svårt att klara grundskolan. Det innebär att de har svårt att klara gymnasieskolan. Det innebär i sin tur att de har svårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Vi skulle då kunna förvänta oss att regeringen lägger rätt mycket krut på att fundera på hur man underlättar för de människorna att få en snabb utbildning och att komma in på arbetsmarknaden. Vi ser att regeringen gör precis tvärtom. Man försvårar för lärlingar. Man försämrar villkoren för dem som vill anställa lärlingar. Man driver på för att alla ska tvingas läsa in universitetsbehörighet på gymnasieskolan. Och man höjer tröskeln in på arbetsmarknaden.
Fru talman! Tack för frågan, Christer Nylander! Jag vill faktiskt hävda att regeringen gör precis tvärtom. Ända sedan vi tillträdde har vi prioriterat svenska språket, yrkesutbildningar och att gymnasieungdomar ska klara av sin skolgång så fort som möjligt. I våras införde vi något som vi kallar för svenska från dag ett. Sedan dess har 50 000 individer tagit sig igenom den sortens svenskundervisning för att lära sig det svenska språket så fort som möjligt. Vi tittar på hur sfi ska bli mer yrkesinriktat. I våras gjorde vi själva utbildningsformen mer individanpassad. Vi har öronmärkt pengar för att den ska bli mer yrkesinriktad. Och vi satsar stort på branschsamverkan i gymnasiet – vi har deklarerat att 2016 ska bli yrkesutbildningarnas år – tillsammans med Svenskt Näringsliv och LO.
Fru talman! Sakerna som statsrådet tar upp är sådant som förbereddes under alliansregeringen. Jag fråg ade vad den här regeringen vill genomföra. I praktiken går man ju åt andra hållet. Man försvårar för lärlingar, man gör det svårare att klara gymnasieskolan och man skapar också högre trösklar till arbetsmarknaden. Det är bra att ni genomför förändringar i sfi som alliansregeringen förberedde, men jag skulle vilja att statsrådet gav tre fyra exempel på reformidéer som den här regeringen har för att underlätta för nyanlända som kommer hit med en trasslig utbildningsbakgrund att ta sig igenom utbildningssystemet och sedan få ett bra arbete i Sverige.
Fru talman! Tack än en gång, Christer Nylander! Jag måste säga att jag blir väldigt förvånad över det resonemang som Nylander för. Ni hade regeringsmakten i åtta år och hade då väldigt stora möjligheter att införa de reformer som den här regeringen implementerade under sitt första år som statsbärande. Vi införde svenska från dag ett. Precis som jag sa har vi investerat stort i att sfi ska bli yrkesinriktad. Vi har gjort om så att även språkintroduktionen blir mer yrkesinriktad, vilket är bra för hela skolan och etableringen.
Fru talman! Min fråga går också till gymnasie- och kunskapslyftsministern. Till skillnad från Christer Nylander tycker jag att det är välkänt att regeringen miljardsatsar på ett nytt kunskapslyft, och i det utgör folkhögskolorna en mycket viktig del. Det handlar om att ge människor möjlighet till det som utbildningsministern kallade för en krokigare bildningsresa och en rakare väg till arbetslivet. Det handlar om att ge människor många olika sätt att bilda sig på och att utbilda sig in på arbetsmarknaden. Folkhögskolorna är bra på att möta människor där de befinner sig och visar sig ofta passa för dem som det ordinarie utbildningssystemet misslyckas med att möta. Men de som står långt ifrån studier och arbetsmarknad måste hitta in till kunskapslyftsinstitutionerna som vuxenutbildningen och folkhögskolorna. De måste liksom mobiliseras, och därför undrar jag vad statsrådet ska göra för att underlätta för människor som står långt ifrån studier och arbetsmarknad att börja studera.
Fru talman! Tack för frågan, Linus Sköld! Jag håller helt och hållet med om att folkbildningen, både folkhögskolorna och studieförbunden, är väldigt viktiga för att kunskapsbilda på många olika sätt men framför allt för att nå de människor som av olika anledningar har haft det lite svårare med etableringen i samhället. Jag ser att folkhögskolorna med sin speciella pedagogik och spridning runt om i landet kan verka både motiverande och rekryterande, både till de plattformar som de själva äger och till det ordinarie utbildningssystemet och arbetsmarknaden. Det är i den riktningen jag ämnar jobba.
Fru talman! Tack för svaret, statsrådet! Folkbildningen och folkhögskolorna har, som statsrådet påpekar, en mycket viktig roll i det nya kunskapslyftet. Men folkbildningen omfattar också studieförbunden, och jag tänker att den del som regeringen har avsatt för kunskapslyft inom studieförbunden riktar in sig på språkinlärning och samhällsorientering för nyanlända. Då har jag en följdfråga: Vilken ytterligare roll tänker sig statsrådet att studieförbunden kan ha i det nya kunskapslyftet?
Fru talman! Under förra året lanserade vi Kunskapslyftet, som är ett första steg i att se till så att människor får de kvalifikationer som arbetsmarknaden och samhället behöver. Jag ämnar återkomma med Kunskapslyftet 2.0 under det här året, där bland annat studieförbunden ska få en ännu mer aktiv roll och bland annat jobba mer motiverande och rekryterande över hela landet.
Fru talman! Min fråga går till näringsministern. Sverigedemokraterna var det för sta partiet som tog tag i den romska tiggarproblematiken i det här landet. Vi har lagt fram förslag om att förbjuda tiggeriet och införa visumtvång gentemot de berörda länderna. Det här är problem som förnekades länge av alla partier och medierna, och sedan fick Sverigedemokraterna rätt – precis som vanligt. I den nyss släppta slutredovisningen om utsatta EU-medborgare, som det kallas, framkommer något som borde ha varit uppenbart för er andra, och det är att ju mer resurser man ger till dem, desto fler kommer hit. Utredaren sa också i socialutskottet nyligen att en tiggare i genomsnitt tjänar 400 kronor per dag i Sverige, medan till exempel en lärare i deras hemland tjänar 150 kronor per dag. Den matematiken visar tydligt en sak: Problemen kommer inte att upphöra såvida Sverige inte 1) förbjuder det utländska tiggeriet och 2) inför visumtvång gentemot dessa länder. Frågan är: Är regeringen beredd att ta till dessa åtgärder?
Fru talman! Det är inte så, som Sverigedemokraterna har påstått under lång tid, att det går att förbjuda fattigdom, vare sig i Sverige eller i Europa. Det här är människor som är väldigt utsatta, och därför har frågan tagits på största allvar. Vi har haft en samordnare som har jobbat väldigt nära ihop med kommuner, frivilligorganisationer, polis och andra aktörer för att se hur rättsläget ser ut och också om det finns behov av förändringar i den legala strukturen. Det är uppenbart så att den bästa hjälpen vi kan ge till de här utsatta människorna är att skapa mer av samarbeten via de frivilligorganisationer som gör insatser på plats i deras hemländer, och det är också den rekommendation samordnaren ger. En annan viktig sak är att skapa samarbete på regeringsnivå. I morgon, den 5 februari, besöker statsrådet Åsa Regnér Bulgarien för att underteckna ett nytt samarbetsavtal mellan Sverige och Bulgarien för att jobba långsiktigt och förebyggande med de här frågorna. Det är så man måste jobba seriöst med frågan om att minska tiggeriet i Sverige.
Fru talman! Det handlar inte om att förbjuda fattigdom. Det handlar om att förbjuda tiggeriet så att vi slipper det. Det är mycket enkelt: Man måste se till sin egen befolkning och till vårt land först. Jag förstår att Socialdemokraterna inte har något jättestort intresse av att göra det. På exakt samma sätt som man har misslyckats med att adressera tiggarproblematiken misslyckas man nu med massinvandringspolitiken. Vi såg att Migrationsverket i dag pratade om upp till 140 000 personer detta år. De här tiggarna går in i trappuppgångar, de tigger, de skitar ned i parker och skogar, de står vid båtar, de attackerar och stjäl från våra hemlösa. Inför allt detta står regeringen och tittar på. Det är skamligt.
Fru talman! Den här regeringen har till skillnad från den tidigare regeringen tagit tag i den här frågan och både utarbetat nya samarbetsavtal med de länder som är berörda och haft en samordnare som har tittat på de legala aspekterna. Vi har en utredning som handlar om hur man kan hjälpa de privata fastighetsägare som har fått olagliga kåkstäder på sina områden, och vi är väldigt tydliga med att tiggeri inte är en bra företeelse i ett modernt välfärdssamhälle. Man måste bekämpa tiggeri, för det är inte någon långsiktig lösning på de problem som de här människorna möter.
Fru talman! Min fråga går till infrastrukturministern. Sverige är EU:s till ytan tredje största land, och effektiva transporter är avgörande för jobb och tillväxt. Alliansen har länge krävt att vi ska göra som Finland och tillåta tyngre lastbilar. Det skulle minska företagens kostnader och utsläppen när färre lastbilar behövs för att transportera samma mängd gods. Tunga lastbilar är en vinn-vinn för svensk konkurrenskraft och miljö. Men inget förslag har kommit från regeringen, trots att alliansregeringen gjorde allt förberedande arbete och trots krav från riksdagen. Det måste vara slut på att Miljöpartiet får diktera villkoren för svensk transportpolitik. Hanteringen av Förbifart Stockholm och Bromma flygplats är två avskräckande exempel.
Fru talman! Tack, Jessica Rosencrantz, för frågan! Nu var det inte så att den här frågan var helt färdigberedd. Det fanns fortfarande ett antal frågetecken, bland annat hur stor andel av vägnätet som skulle kunna öppnas för tyngre trafik. Det handlade också om risken för överflyttning från tåg till bil, vilket vi naturligtvis vill undvika. Det är kanske inte så mycket Miljöpartiet som vår gemensamma planet som sätter ramarna för både transportpolitiken och mycket annan politik. Nu har Trafikverket lämnat en rapport där man visar på positiv miljönytta och där man också pekar ut ett möjligt vägnät. Regeringen har för avsikt att under våren presentera förslag som gör att det blir möjligt att tillåta 74-tonstrafik på svenska vägar.
Fru talman ! Det gläder mig verkligen, ska jag säga, om regeringen till sist kommer med ett förslag. Vi ligger redan flera år efter Finland när det handlar om de tunga lastbilarna. För varje dag får vår skogsnäring sämre möjligheter att konkurrera. Jag förutsätter, fru talman, att regeringens förslag blir ett komplett system och inte ett fåtal vägstumpar där dessa lastbilar är tillåtna. Både företag en och miljön behöver de tyngre lastbilarna, och det är inte rimligt att Miljöpartiet får sätta agendan i svensk transportpolitik. Jag hoppas att det här var sista gången.
Fru talman! Vi tittar bland annat på exemplet Finland, där man faktiskt har haft en hel del problem. Man öppnade nämligen hela vägnätet för 76-tonstrafik, och hela vägnätet är inte anpassat för så tunga fordon. Vi vill göra detta på ett sätt som gör det möjligt att både ha rimliga kostnader för vägunderhåll och öppna de delar för trafik som är lämpliga för det. Det förbereds nu, och vi återkommer under våren med ett förslag för att kunna tillåta tyngre fordon på vägarna.
Fru talman! Centerpartiet ser tillgången på yrkeshögskolor som avgörande för tillväxt och välfärd i hela Sverige. Många branscher har i dag svårt att finna rätt kompetens, och yrkeshögskolan är en viktig pusselbit i att tillgodose företagen med efterfrågad kompetens och ge människor en högkvalitativ och användbar utbildning. Nio av tio har arbete efter avslutade studier. Mer än hälften av yrkeshögskoleutbildningarna går till de tre största städerna. Ta Dalarna som exempel – trots att länet är det fjärde största besökslänet efter de tre storstadslänen har det bara fått en yrkeshögskoleutbildning som har bäring på besöksnäringen. Stockholm har fått tio. Det är inte rimligt. Centerpartiet vill se tillväxt i hela landet. Statsrådet Hadzialic , vad gör ni i regeringen för att fler människor än de som är bosatta i storstadsregionerna ska kunna ta del av YH-utbildningarna och på så vis skapa goda förutsättningar för tillväxt i hela landet?
Fru talman! Jag tackar Staffan Danielsson för frågan. Även för regeringen är det ytterst viktigt att föra en politik för hela Sverige. Vi för en aktiv jobbpolitik för att landet ska växa och fler jobb skapas. Vi för också en utbildningspolitik för att alla människor där ute som kanske saknar jobb ska kunna matchas mot de jobb som tillkommer, och där är yrkeshögskolan väldigt viktig. Det är nämligen precis som Danielsson säger så att nio av tio får jobb efter en sådan utbildning. Jag vet att det finns regionala problem med att alla inte får de utbildningar de vill ha. Det är egentligen glädjande att det finns en så stor efterfrågan. Det är därför regeringen nu gör historiska investeringar i utbildning. Vi kommer att bygga ut yrkeshögskolan med 20 procent under det kommande året, och det kommer att främja hela Sverige.
Fru talman ! Jag tackar för svaret. Vi i Centerpartiet välkomnar att regeringen nu öppnat upp för möjligheten att läsa in yrkeskompetens via komvux så att behörighet ges till yrkeshögskolan. Men förutom att utöka och bredda yrkeshögskoleutbildningarna och göra dem tillgängliga i hela Sverige måste det bli möjligt för en utförare av yrkeshögskoleutbildningar att ansöka om tillstånd att bedriva utbildning för en längre period än i dag. Det handlar om stora investeringar och kontinuitet. Är statsrådet beredd att agera i den frågan?
Fru talman! Jag tackar för följdfrågan. Jag blir himla glad att vi är så överens om de reformer som behövs för yrkeshögskolan. Vi ska inte bara se till att kapaciteten byggs ut, vilket är bra för kompetensförsörjningen på arbetsmarknaden och därför viktigt för att hela Sverige ska leva, utan vi måste också genomföra reformer för att yrkeshögskolorna ska bli ännu lite vassare. Bland annat har jag tagit tag i frågan under det gångna året. En remissrunda som handlar om just detta är igång.
Fru talman ! Industrierna är en ovärderlig tillgång för Sverige, och det går bra för stora delar av svensk industri nu. Det rapporteras allt oftare om nya investeringar, nya försäljningsrekord och nyanställningar. Samtidigt står industrin inför en rad utmaningar. Vi är mitt uppe i den fjärde industriella revolutionen, där digitalisering och automatisering radikalt förändrar förutsättningarna för industriell produktion. För att Sverige ska kunna hävda sin industriella utveckling i en allt hårdare konkurrens internationellt har regeringen nu beslutat om en nyindustrialiseringsstrategi som ska bidra till att stärka industrins konkurrenskraft och göra investeringar i Sverige mer attraktiva. Det är bra. Min fråga till närings- och innovationsminister Mikael Damberg är därför hur han ser på potentialen när det gäller att främja industriell produktion i Sverige.
Fru talman! Jag tackar för frågan. Det är riktigt att vi ser ett uppsving för svensk industri just nu. Om vi tittar på exportsiffrorna för den senaste tiden ser vi att industrisektorn faktiskt slår tjänstesektorn i export, och det var ganska länge sedan den gjorde det. Vi ser också större investeringar än på mycket länge i stora delar av industrin. Vi ser även att industrin får allt svårare att rekrytera, vilket är en utmaning. Tiden det tar att rekrytera blir allt längre, och därför blir regeringens satsningar på kompetensutveckling så viktiga. Jag ser dock ett öppet fönster för att faktiskt jobba med att öka industrins betydelse i Sverige, både när det gäller den traditionella tillverkningen och när det gäller tjänsteinnehållet i produktionen. Med automatisering och digitalisering kan vi nämligen konkurrera med andra länder. Business Sweden släppte förra året en väldigt spännande rapport som visade på företag som de facto har flyttat hem produktion till Sverige när vi är tillräckligt effektiva, duktiga och ligger i framkant. Det måste vi se mer av i Sverige.
Fru talman! Jag tackar ministern för svaret. Det är väldigt glädjande att vi nu har en regering och en näringsminister som tar dessa frågor på största allvar. Det är bara drygt tre år sedan Fredrik Reinfeldt, som då var statsminister för en annan regering, stod i Davos och sa att industrin var ” basically gone ”. Därför är de här beskeden väldigt glädjande. Min följdfråga blir hur man avser att arbeta vidare med strategin för att se till att de konkreta åtgärder som behövs kommer på plats.
Fru talman! Det är precis så; nu måste industrin vara tillbaka i det politiska finrummet också. Det är fortfarande så att 77 procent av svensk export kommer från antingen industriproduktionen eller tjänstesektorer som är knutna till industrin. Det är alltså ryggraden i svensk ekonomi. På måndag har jag nya industrisamtal, där vi kommer att tala om just implementeringen av och handlingsplanen kopplad till Smart industri-strategin. Det handlar om hur vi nu går vidare och vilka prioriterade insatser vi gör för att stärka industrins förutsättningar i Sverige.
Fru talman! Svensk näringspolitik behöver utvecklas i samklang med miljön. Vi måste få ett nytänk inom alla ekonomiska verksamheter, globalt sett, om vi ska undvika en farlig klimatförändring. Det är otäcka scenarier vi går mot om vi inte gör något, som ett massutdöende av djur- och växtarter på jorden och så tuffa väderförhållanden i form av stormar, skyfall och torka att det kommer att vara svårt att upprätthålla en civilisation som den vi ser i dag när det gäller till exempel jordbruk, en fungerande infrastruktur och så vidare. Nyligen plockades det bort en klimatrapport från Trafikverkets underlag till den nya infrastrukturplanen. Jag har hört att Näringsdepartementet kände till detta men inte agerade. Min fråga till näringsministern är därför om Näringsdepartementet på allvar vill se över näringslivets möjligheter att transportera mer gods på järnväg och om man tar ansvaret för klimatfrågan på allvar. Det är nämligen en stor del av näringslivet som faktiskt efterfrågar transporter på tåg.
Fru talman! Jag var den som tog emot underlaget från Trafikverket, och den rapport Emma Wallrup nämner ansågs inte tillräckligt bra för att kunna utgöra ett underlag. Det är däremot inte så att klimatfrågan därmed är bortglömd, utan den ligger tvärtom som en väldigt viktig ansats i allt arbete regeringen gör. Jobbskapande, utbildningsfrågor och klimatfrågan står allra högst upp på regeringens agenda. Vi kan dock inte bygga bort klimathotet med ny infrastruktur. Det är en del av problemet, men det är långt ifrån det enda vi behöver göra på transportområdet. Det kanske till och med är den mindre delen av det som behöver göras på transportområdet. Den här rapporten kommer enligt Trafikverket att komma tillbaka i en annan form, men man gjorde bedömningen att den inte var tillräckligt bra för att kunna följa med underlaget.
Fru talman! Det har länge påtalats att Trafikverket jobbar så att säga emot sina mål – att man bygger mer väg än järnväg. Klimatfrågan är egentligen ganska ny på vårt bord – det är bara i ungefär tio år vi har haft den på agendan så här tydligt. Någonstans måste vi tänka om. Nu hörde jag att Näringsdepartementet kände till det här. Jag tänker att mycket är kopplat till näringsplaneringen i Sverige, hur vi planerar godstransporter och så vidare för att få en hållbar och resilient ekonomi. Någonstans måste vi våga erkänna att vi inte kan fortsätta satsa på väg, utan det är järnväg som är …
Fru talman! Vi behöver göra stora satsningar på både väg och järnväg för att klara såväl miljömål som jobb, tillväxt och utveckling. Regeringen styr inte över vilka underlag myndigheterna presenterar. Men när Trafikverket tar fram prognoser bygger man dem på antaganden med befintlig politik men också med tillkommande politik. Politiken är det vi som ska stå för. Vi ska fatta beslut om politiska reformer som tar oss närmare det fossiloberoende samhället, och det kommer vi att göra på olika sätt.
Fru talman! Förra våren interpellerade jag näringsministern i ett ärende som rörde nya Natura 2000-områden på norra Gotland eftersom de områdena riskerade att försvåra näringsverksamhet i anslutning till kalkbrytning. I augusti meddelade regeringen att man anmäler 15 nya områden och tio utvidgningar till EU. Ett komplext ärende avslutades, och två brytande företag fick sina utvidgningsmöjligheter kraftigt begränsade. I anslutning till beslutet gav regeringen följande besked genom miljöministern: För Gotlands räkning gör vi bedömningen att ytterligare åtgärder som berör större områden inte kommer att behövas för att följa Sveriges förpliktelser. Men just nu pågår en remissrunda med ett nytt förslag till Natura 2000, och denna gång hotas norra Gotlands största arbetsgivare. Jag vill därför fråga näringsministern: Gäller regeringens fem månader gamla besked om nya Natura 2000-områden på Gotland?
Fru talman! Jag kan självklart inte föregå en prövning som regeringen måste göra i den här frågan och som ska följa de regelverk som finns. Jag tänker därför inte uttala mig i det konkreta ärendet. Men när vi gjorde den förra prövningen gjorde miljöministern uttalanden som gäller för hela regeringen. Vi ser nu också att en del positiva besked har kommit till ön, inte minst när det gäller yrkeshögskoleutbildningar kopplade till industrins utveckling på ön, som jag tror var väldigt välkomna. Jag väntar också med spänning på att under våren eller kanske sommaren få Peter Larssons slutrapport, kopplad till den satsning vi planerar att genomföra från regeringens sida för att öka tillväxten och skapa fler jobb på Gotland. Jag står alltså bakom miljöministerns tidigare uttalanden, men jag tänker inte föregå en prövning som regeringen har att göra i faktiska ärenden.
Fru talman! En följd av regeringens beslut förra året blev Gotlandspaketet, det vill säga näringslivspaketet om 100 miljoner som just nu tas fram av regeringens samordnare för Gotland, Peter Larsson. Peter Larsson, som är samhällspolitisk direktör på Sveriges ingenjörer, tar fram det här paketet i samarbete med region, fack och näringsliv. Det är ännu inte redovisat, men det finns i alla fall skäl att vara hoppfull.
Fru talman! Jag tror att vi först ska klara av det näringslivspaket vi jobbar med nu. Vad jag förstår av de rapporter jag har fått till Näringsdepartementet går arbetet framåt väldigt väl. Jag är nyfiken på slutresultatet. Framför allt har Peter Larsson lyckats engagera många lokala och regionala aktörer och jobba nära Region Gotland i de här utvecklingsfrågorna. Det tror jag är en medicin som kanske fler län och regioner skulle tjäna på – att få ihop den här samverkan och göra kraftsamlingar. Jag hoppas alltså på ett positivt resultat, men jag lovar inga nya näringslivssatsningar på Gotland just nu.
Fru talman! Signalfel, nedrivna kontaktledningar, växelfel, snö på spåren, löv på spåren, sol på spåren och nytt signalfel – så ser vardagen ut för många av oss som pendlar till och från jobbet och för många som väljer att transportera sitt gods på tåg. Förseningar har blivit mer regel än undantag, och förtroendet sjunker alltmer i tider då vi vill att allt fler ska åka kollektivt. Det är en ohållbar situation, vilket jag tror att alla i den här kammaren – inte minst alla åhörare – kan instämma i. Dessutom kostar den samhället miljarder. År 2013 riktade Riksrevisionen skarp kritik mot alliansregeringen om bristande styrning och ansvar. Man sa att det går att effektivisera underhållet för att få bättre punktlighet.
Fru talman! Tack, Pia Nilsson, för frågan! Till att börja med skulle jag vilja säga att tåget är betydligt bättre än sitt rykte. Tittar man på flyget och jämför förseningar ser man att flyget tar en kvart och tåget fem minuter. De långväga tågen ligger i paritet med flyget. Men det betyder ju inte att det är bra. Vi ser att det behöver göras väldigt mycket underhållsarbete. Vi har en eftersatt järnväg, en gammal järnväg, och ett ökat resande. Vi har avsatt 1,2 miljarder mer per år plus 100 miljoner ytterligare till landsbygden, men vi behöver också styra hur underhållet genomförs och på vilka grunder. Vi behöver alltså ha striktare planering och bättre kunskap om hur det ser ut på banan, vilka åtgärder som krävs och vem som ska utföra dem. Därför har vi tillsatt en utredning, som har lämnat sitt betänkande, och vi kommer nu att gå vidare med resultatet av den utredningen för att kunna ta ett bättre om underhållet och få järnvägen att fungera bättre för resenärer och för godstransportörer.
Fru talman! Tack så mycket, statsrådet, för svaret! Jag tror att det här kan vara ett lugnande besked för många – 1,24 miljarder mer per år betyder att den här regeringen satsar ungefär 8 miljarder på drift och underhåll av järnvägen. Det här tillskottet är väldigt efterlängtat, och det finns onekligen mängder av hål att stoppa pengarna i. Men hur vi kan då säkerställa att de här pengarna – det är alltså skattebetalarnas medel, dessa 8 miljarder – verkligen hamnar där de ska?
Fru talman! Det finns många saker att göra. Pengar är en del, men det handlar också om bättre organisering av hur underhållsarbetet genomförs och att Trafikverket får bättre kontroll över sin anläggning. Jag tror dessutom att samverkan mellan järnvägens olika aktörer är av oerhört stor vikt för att det här ska fungera. De som kör tågen behöver ta hand om sina tåg på ett bättre sätt. Man behöver ta hand om anläggningen på ett bättre sätt, och man behöver samverka för fler tåg som går i tid och framför allt kommer fram i tid. Men vi behöver också göra fler satsningar.
Fru talman! Min fråga riktar sig till närings- och innovationsminister Mikael Damberg som en allmänpolitisk fråga. I förra veckans session i Europarådets parlamentariska församling antogs en resolution gällande resande stridande i Syrien och Irak. Där antogs en text som jag själv var drivande för att få in och som vid omröstningen i plenum även fick stöd av minister Dambergs socialdemokratiska kollegor i församlingen. Det handlar om att Europarådet inbjuder medlemsstaterna att upprätta avtal med tredjeländer för att få diplomatiska garantier och effektiva uppföljningsmekanismer med tredjeländer för att dessa ska ta emot sina egna medborgare som har dömts för allvarliga terrorbrott och utvisats från Europa. De ska också följa internationella konventioner om att inte bruka tortyr eller dödsstraff. På vilket sätt kommer regeringen att verka för att sådana här garantier utformas så att vi kan värna Sveriges säkerhet och utvisa dömda terrorister utan verkställighetshinder?
Fru talman! Låt mig först säga att den här regeringen har tagit tag i den här frågan. Det ligger ett förslag på riksdagens bord som man ännu inte har röstat om men som man kommer att rösta om inom kort, där vi skärper lagstiftningen för att kriminalisera mer som är kopplat till dessa terroristresor och även förberedelse av terroristresor. Vi skärper också regelverket för att kunna lagföra fler personer i Sverige och ge polisen starkare möjligheter att agera. Sverige agerar även internationellt och bilateralt med olika länder när det gäller olika typer av internationella avtal för att möjliggöra till exempel utlämningar. Men vi har också en principiell hållning som handlar om att vi är motståndare till både dödsstraff och andra typer av kroppsbestraffning som inte är tillåtna i det juridiska systemet. Jag förutsätter att detta är en viktig fråga för Utrikesdepartementet och Justitiedepartementet att arbeta med.
Fru talman! Min uppfattning är att propositionen handlar om att kriminalisera terrorism. Det välkomnar vi; det är jättebra. Men min fråga gällde att om någon väl dömts för terrorresa eller allvarliga terrorbrott ska denne kunna utvisas. Det är inte möjligt i dag utan att vi i så fall blir dömda i Europadomstolen, om det gäller ett land som inte följer internationella konventioner vad gäller dödsstraff och tortyr. Vi måste utforma avtal med diplomatiska garantier så att vi kan utvisa även till dessa länder. Avser regeringen att konkret göra det?
Fru talman! Sverige arbetar hårt mot både dödsstraff och tortyr. Jag välkomnar om alla partier kan ta ställning för mänskliga rättigheter både internationellt och här hemma i Sverige. Det vore välkommet med tanke på den situation vi har i Europa. Det som efterfrågas förutsätter, precis som frågeställaren säger, bilaterala avtal mellan parter. Det är inte alltid säkert att länder som tillämpar dödsstraff eller tortyr är intresserade av att teckna sådana avtal. Sverige har dock allt intresse av att driva på för få till stånd sådana avtal.
Fru talman! Jag fyller strax 40 år i Sverige, och för min del var det avgörande språk och arbete. Min fråga är därför: Hur har regeringen tänkt sig att praktiskt marknadsföra de olika typerna av snabbspår för nyanlända och ge de nyanlända möjlighet att få nytta av de färdigheter de har med sig från sina hemländer? Jag frågar mot bakgrund av att om dessa viktiga spår inte fungerar hotas de nyanlända av åratals inlåsning i bidragsgarderobernas obehagliga värld och av beroende och ängslan.
Fru talman! Jag tackar Sotiris Delis för frågan. Det svenska samhället har snabbt mött upp i frågan om snabbspår. Senast jag tittade var 24 olika snabbspår förhandlade, och jag tror att det är fler på gång. Det visar på ett stort intresse från arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan att sluta avtal för att snabbt validera och få in människor snabbare på svensk arbetsmarknad inom områden där det finns brist och där människor som kommer till Sverige har kunskaper och kompetens. Jag är inte helt på det klara med hur systemet fungerar i detalj, men jag har förstått att man redan vid ankomst till Sverige gör stora ansträngningar för att kartlägga de kompetenser som finns. Här finns intresse från Sverige och svenska myndigheter att direkt kunna koppla ihop de kunskaper och kompetenser som människor som kommer till Sverige har med det utbildningssystem och valideringssystem som också förstärks de kommande åren för att se till att vi utnyttjar denna resurs fullt ut. Vi har ett stort intresse av att se till det går snabbt.
Fru talman! Jag har respekt för att statsrådet inte känner till detaljerna. Men om jag utgår från min egen erfarenhet är det väldigt viktigt och avgörande att de snabbspår som regeringen tänker sätta igång även fungerar i praktiken. Annars hotar som sagt bidragsgarderobernas förfärliga värld.
Fru talman! Vi har ett gemensamt intresse av att se till att dessa snabbspår fungerar så bra som möjligt. Det är en investering i Sverige när människor kommer hit med kompetens att vi snabbt validerar dem och kompletterar med den utbildning och praktik de kan behöva för att snabbt komma in i arbete. Det blir en vinn-vinnsituation för Sverige. Varje gång vi misslyckas med detta blir det en ökad kostnad för samhället.
Fru talman! Jag har en fråga till statsrådet Mehmet Kaplan. I min hemstad Stockholm blir det allt vanligare att det bor fler människor i en bostad än vad det finns sovrum. Det är den vanligaste definitionen av trångboddhet. Bostadsbristen och trångboddheten har under en längre tid varit ett allvarligt problem i Sveriges storstäder, men med nuvarande bostadsbrist, urbaniseringstakt och befolkningsökning framträder denna brist allt tydligare och bidrar till en utökad trångboddhet. Forskningen visar att trångboddhet också förorsakar andra problem. Barn som bor trångbott kan inte läsa sina läxor i lugn och ro, vilket bidrar till sämre studieresultat. I ett juridiskt perspektiv, som jag är intresserad av, visar forskningen att barn som växer upp i trångboddhet i högre grad riskerar att hamna i kriminalitet.
Fru talman! Jag tackar Lawen Redar för denna mycket angelägna fråga. Jag instämmer helt i Lawen Redars bakgrundsbeskrivning. Under lång tid har vi byggt alldeles för lite av framför allt den typ av bostäder som människor med normala inkomster kan efterfråga. Det byggs bostäder – förra året påbörjades 48 000 nya bostäder – men det är alldeles för få av dem som vanliga barnfamiljer kan efterfråga. Därför gjorde regeringen den största bostadspolitiska satsningen på 20 år när vi i budgeten för detta år landade på 5,5 miljarder kronor för att få igång byggandet av framför allt hyresrätter med rimliga hyror. Det tror vi leder till att flyttkedjor kommer igång så att människor kan flytta till bostäder som är anpassade till dem både vad gäller yta och läge.
Fru talman! Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tar fasta på ”rimliga hyror”, för vid produktion av nya bostäder finns det risk för att hyrorna ökar och att det kostar alltmer. Då kan det när vi får nya blandade områden, vilket i sig är positivt, leda till att marknadspriserna ökar och att hyresrätterna riskerar att få högre hyror.
Fru talman! Jag känner till Lawen Redars stora engagemang i frågan, och det är därför angeläget att frågan lyfts upp i riksdagen. I det bostadspolitiska paketet har vi ett investeringsstöd som bara går till sådan byggnation av hyresrätter som kan hålla en rimlig hyresnivå. Det är en ingång. En annan ingång, som berör det som Lawen Redar tar upp om gentrifiering , handlar om att ha blandade upplåtelseformer i nya bostadsområden så att vi får trygga och bra bostadsområden.
Fru talman! Även jag har en fråga till statsrådet Kaplan, och den gäller lantmäteriverksamheten i vårt land. Den har ju utvecklats till något av ett sorgebarn när det gäller handläggningstider. De långa handläggningstiderna är ett stort och tyvärr växande problem eftersom de blir allt längre, inte minst ute på landsbygden där detta kanske är extra viktigt. Jag vet att bristen på lantmätare är ett skäl. Det går sannolikt också att göra ganska många regelförenklingar på området för att snabba upp processen. Man kan också titta ytterligare på möjligheten att släppa in andra aktörer i ökad grad, för det finns ju olika delar; det är myndighetsutövning och så vidare. De långa handläggningstiderna är en hämsko för vårt lands utveckling, inte minst landsbygdens utveckling.
Fru talman! Tack, Christian Holm Barenfeld ! Detta är en fråga som det finns en rätt bred enighet för i denna kammare. Vi vill alla att det ska gå snabbare och bli enklare och billigare att bygga. Planprocesserna tar alldeles för lång tid i vissa delar av landet medan man i andra delar av landet har skyndat på processen under senare år. Vi vill se till att de spelregler som avgör vad byggbolag väljer att investera i blir långsiktigt hållbara. Därför har vi nyligen bjudit in till partiöverskridande samtal. Christian Holm Barenfelds partikollega var på Regeringskansliet och lade fram sina ingångar, och regeringen har sina. Tillsammans ska vi försöka att hitta långsiktiga spelregler, bland annat för lantmäteriverksamheten. Jag håller med om att det finns en enorm brist på planingenjörer, lantmätare och annan personal som gör dessa planer.
Fru talman! Det rör egentligen inte bara byggbolagen, utan vi har också många små markägare som vill sälja sin gård, eller var de nu bor, eller en del av den, för att finansiera utveckling av något slag, för att flytta eller för att köpa något annat. I vissa lägen får de vänta i långt över ett år med att sälja så att de kan få ut sina pengar. Det är givetvis en extrem hämsko på vårt lands utveckling, och där behöver vi agera snabbt. Har ministern något konkret förslag?
Fru talman! Tack, Christian Holm Barenfeld , för uppföljningsfrågan! Lantmäterimyndigheten har hela tiden ett uppdrag att både effektivisera och skapa bästa möjliga situation så att de kan utföra det uppdrag de har. Det finns lokala lantmäterimyndigheter i vissa delar av landet – ibland kommer det in ansökningar om att starta upp. Vi gör hela tiden en avvägning mellan nyttan med att ha lokala lantmäterimyndigheter med allt vad det innebär med kompetensförsörjning och nyttan med att ha Lantmäteriet intakt som en bra myndighet med god verksamhet.
Fru talman! Jag har en fråga till statsrådet Johansson. De senaste 25 åren har regionaltrafiken ökat med 200 procent. Det är ett fantastiskt resultat. Det har gett oss större arbetsmarknadsregioner. De stora regionerna har blivit ännu större. Detta har inneburit att fler har kunnat söka jobb, vilket minister Damberg förhoppningsvis också är glad över.
Fru talman! Jag tackar för frågan. Kollektivtrafiken är till största delen ett regionalt ansvar, men från statens sida kan vi naturligtvis bidra till att skapa förutsättningar för bättre kollektivtrafik. En sådan satsning är de 850 miljoner kronor som under fyra år ska gå till att förbättra kollektivtrafiken på landsbygden. Till det kommer ytterligare 100 miljoner per år till ökat järnvägsunderhåll utanför de starkast trafikerade stråken. Där har vi ett uppdrag till VTI för att se hur man kan främja innovativa kollektivtrafiklösningar. Det gör ju ingen gladare att vi kör fler tomma bussar på vägarna, utan det gäller att försöka hitta nya lösningar som skapar bättre tillgänglighet på landsbygden. Sammantaget kan man säga att regeringen satsar ganska mycket just på landsbygdens kollektivtrafik och på att göra det möjligt för fler att resa till sina arbeten eller få ett jobb.
Fru talman! Just så, fler bussar – missar man en buss i glesbygd kan man gå och plocka svamp under tiden man väntar på nästa. Därför är det viktigt att få nya sätt att organisera kollektivtrafiken. Det är viktigt och bra att vi nu får 850 miljoner till kollektivtrafiken på glesbygden under fyra år. Det behövs om vi ska kunna ta del av den urbana tillväxten i Sverige.
Fru talman! Det finns som sagt mycket att göra. Jag tror att olika typer av anropsstyrd trafik och kombinationer av trafik rymmer stora nya lösningar. Trafikverket har fått ett uppdrag att samverka med lokala och regionala aktörer och skapa möjligheter för en utökad och bättre kollektivtrafik på gles- och landsbygden. Jag hoppas att det kommer att ge goda resultat och att de 850 miljonerna kommer att göra stor nytta.
Fru talman! Jag tackar för möjligheten att få ställa en fråga till vår bostadsminister. Statsministern slog i sin regeringsförklaring fast att ett ökat bostadsbyggande inte bara är en angelägenhet för de bostadssökande, kommunerna eller byggbranschen utan att det är en nationell angelägenhet att få till ett ökat bostadsbyggande. Regeringen har lagt fram ett bostadspolitiskt paket som är det största på decennier i det här landet. Men inte nog med det, regeringen har också bjudit in de andra partierna i riksdagen till samtal. Det kunde tidigare regeringar också ha valt att göra, men det gjorde de inte. Min fråga till bostadsministern, som ingår i samtalen, är: Vilken bedömning gör han av möjligheten att komma fram till det som branschen och andra aktörer längtar efter, nämligen blocköverskridande långsiktiga förutsättningar för ökat byggande?
Fru talman! Jag tackar Lars Eriksson för denna angelägna fråga. Precis som Lars Eriksson säger är det A och O att man har långsiktighet när det gäller förutsättningarna för byggnation, framför allt bostadsbyggande – långsiktiga spelregler, långsiktiga ekonomiska förutsättningar och, framför allt, långsiktig vilja. Vi politiker brukar ibland håna marknaden för att hålla på med kvartalsekonomi, men om vi skulle hålla på med mandatperiodstänk när det gäller bostadsbyggande når vi ingenstans. Det är det ackumulerade underskottet på bostäder som har lett till den situation vi har i dag. Därför är jag väldigt glad att vi nu har dessa samtal. Det är fortfarande vår förhoppning att vi kan nå en bred överenskommelse. Många frågor matas nu in av de fyra borgerliga oppositionspartierna och av Vänsterpartiet, och jag tror att vi har stora möjligheter att nå fram.
Fru talman! Utöver det omfattande paket som regeringen har lanserat och samtalen finns det utstickande frågor som är strategiskt viktiga för det här landet och som spänner över många andra politikområden. En av de stora utmaningarna handlar om kapaciteten när det gäller arbetskraft, som är en av nyckelfunktionerna för att klara av ett ökat bostadsbyggande. Jag vill gärna höra ministern säga några ord även om det.
Fru talman! Tack, Lars Eriksson, för att du lyfter upp en annan viktig aspekt, nämligen vilka som ska bygga alla dessa bostäder. Flera av byggbolagen – branschens aktörer – rapporterar att de har nått kapacitetstaket. Det finns flaskhalsar i systemet. Därför behövs en ambitiös utbildningssatsning, vilket regeringen också gör parallellt med satsningarna på bostadspolitik. Jag vill lyfta fram en fråga här, nämligen att många kvinnor inom branschen upplever att de blir arbetslösa trots att branschen efterfrågar arbetskraft. Detta är något som Sverige måste ta på allvar.
Fru talman! Min fråga går till näringsminister Mikael Damberg. Den handlar om livsmedelsförsörjning, men i en annan vinkel, nämligen försörjningsgraden – vad som händer vid en kris i Sverige. Jag har besökt ett antal lantbrukare. Senast var jag hos Jan och Lisa Thorén i Korskrogen. Vi diskuterade dieselpriser, förstås, rovdjursangrepp och generationsskifte, som börjar närma sig för familjen. Det var givande diskussioner, men det fanns mycket oro. Jag undrar hur man skulle kunna underlätta så att vi kan behålla en hög försörjningsgrad, eftersom den sjunker i dag över hela landet. I mina delar skulle vi klara oss något bättre än i storstadsregionerna, om något skulle hända. Det är en allvarlig fråga, för vi förstår alla att någon gång kommer krisen. Frågan är hur långvarig den blir. Vad kan ministern göra för att underlätta?
Fru talman! Först av allt: Ingen har väl missat den oro som har funnits i stora delar av jordbrukssektorn, inte minst hos mjölkbönderna, som har en väldigt tuff tid bakom sig. Regeringen har gjort särskilda insatser för att underlätta, inte minst när det gäller dieselpriset. De gröna näringarna kompenseras inte bara för dieselprishöjningen utan får dessutom extra kompensation under ett antal år för att ge ekonomisk avlastning. Det som vi, framför allt Sven-Erik Bucht som statsråd, fokuserar på är en livsmedelsstrategi för Sverige. Jag har hört honom tala om detta flera gånger. En av utgångspunkterna är att självförsörjningsgraden är väldigt låg i Sverige och att det finns potential att utveckla de gröna näringarna och jordbruket i Sverige, med fler jobb och ökad produktion, ökad förädling och ökad export från Sverige. Det är en näring som har förutsättningar att växa i Sverige och där vi kan skapa fler jobb.
Fru talman! Tack för svaret! Det var väldigt intressant. Jag tror också att försörjningsgraden är knuten till att vi under en kris kan ha leverans av mat. Vi såg ju vad som hände i New York alldeles nyligen, under det fruktansvärda snöovädret. Alla hyllor i affärerna var tomma. Det vill jag inte att vi ska råka ut för i Sverige, utan vi måste tänka ett steg till, när det väl slår till. Oavsett om det gäller el, vatten eller något annat som försvinner måste vi ha en försörjningsgrad för alla delar av landet.
Fru talman! Jag tror att det är en korrekt analys att våra moderna samhällen är mycket sårbara i försörjningsfrågor inte bara när det gäller livsmedel, utan det handlar också om hur industrin ska fungera och hur vi ska leva våra liv i en krissituation. Det är växande frågor att fundera över också i ett säkerhetsperspektiv. När det gäller livsmedel har vi lite grann inte haft en nationell strategi, inte haft samma fokus när det gäller näringspolitiskt perspektiv. Jag tror att det var helt rätt när Sven-Erik Bucht lyfte in landsbygdsfrågorna på Näringsdepartementet, att få detta fokus kring en nationell livsmedelsstrategi för ökad produktion men också ökad export.
Fru talman! Min fråga är till regeringen och statsrådet Mikael Damberg. När bli det otänkbara tänkbart och sedan äger rum? För de flesta av oss var det otänkbart att en lynchmobb skulle ge sig ut i Stockholm för att misshandla flyktingbarn. Det har nu ägt rum. För de flesta av oss var det helt otänkbart att rasister skulle hålla en demonstration för att efteråt gå ut och slå ned motdemonstranter. Rasisternas värderingar är inte isolerade i vare sig tid eller rum. Vi har sett vad det har lett till förut. Vi har sett de samhällen som blir konsekvensen. Vi vet också om att demokratin är en färskvara som måste återerövras varje dag.
Fru talman! Jag vill först säga att det är en mycket viktig fråga som jag tror att alla här i kammaren är oroade över. Det är också många människor hemma som funderar över: Vart är Sverige och Europa på väg? Vi ser ju nazister tåga på gatorna runt om i Europa, och vi har nu också sett dem ta plats i det svenska offentliga rummet. Det skrämmer många människor, och det skrämmer mig, när det gäller vart den svenska demokratin är på väg. Där har vi alla ett ansvar. Men framför allt måste vi jobba både förebyggande och akut. Vi har ett polisiärt ansvar som handlar om att bringa säkerhet på gator och torg, där polisen gör ett storartat arbete men där vi också från regeringens sida har prioriterat just hatbrott i styrningen mot myndigheterna. Det andra är det förebyggande arbetet. Där har vi haft en samordnare som har fått förstärkt mandat och resurser, Mona Sahlin, som jobbar mot våldsbejakande extremism, ett mycket viktigt arbete där hon nu involverar många aktörer och inte minst kommunerna i det förebyggande arbetet.
Fru talman! Ord kan verka som små, små doser arsenik. De verkar inte ha någon betydelse eller effekt i början. Men efter en tid visar sig giftets verkningar. Därför är det viktigt att vi har en bred strategi som omfattar både kostymrasister och lynchmobbare på gatan. Därför frågar jag Mikael Damberg: Delar du den uppfattningen?
Fru talman! Jag delar den uppfattningen. Framför allt hade jag förmånen att på regeringens vägnar delta i generalförsamlingens möte i förra veckan, när vi hedrade minnet av Förintelsen. Intressant var att Göran Perssons insatser för levande historia togs upp i generalförsamlingen. Det handlar om att vi i Sverige faktiskt har en egen myndighet som jobbar långsiktigt med att se till att vi inte gömmer bort vår historia, så att vi inte gör samma misstag igen.
Fru talman! Vi brukar i högtidstal säga att vi är en liten nation som är väldigt handelsberoende. Det är i allra högsta grad sant. I Sverige är vi mycket positiva till frihandel. Inte minst har detta blivit mer och mer tydligt under de senaste åren, när en del av världen inte har visat den öppenheten. Det gäller i synnerhet Indien men också många andra länder. Min fråga till statsrådet är: Vad är det som händer just nu när det gäller det stora avtalet mellan USA och EU?
Fru talman! Tack, Börje Vestlund, för en viktig fråga! Det handlar om TTIP, handelsavtalet mellan Europa och USA, där förhandlingarna nu går in i ett mycket viktigt skede. Tidsaspekten börjar bli väldigt begränsande. USA går in i en presidentvalskampanj, och det gör att vi egentligen har bara det här året på oss för att slutföra en överenskommelse mellan Europa och USA, om vi vill få TTIP till stånd nu. Annars kommer det att skjutas några år framåt i tiden. Jag var förra veckan i USA och träffade USA:s chefsförhandlare Froman. Vi diskuterade tidsplanen, och jag fick försäkringar från hans sida om att Obama fortfarande har som ambition att driva frågan vidare, att se till att vi får en politisk överenskommelse i år. Men det är ganska långt kvar, och jag kan inte säga att de amerikanska förhandlarna har redovisat sina ståndpunkter på precis alla områden. Viktiga områden för Sverige ligger fortfarande inte på bordet, och det behöver röra sig framåt i förhandlingarna för att det ska bli ett avtal.
Fru talman! Det är känt för alla att det finns ett antal svåra punkter, inte minst tvistlösningsmekanismen, fast jag uppfattar att det finns en lösning på den frågan nu. Men det finns andra svåra områden: det som handlar om jordbruket, det som handlar om miljön, de sociala frågorna. Har man kommit framåt där, eller är det fortfarande mycket kvar att göra?
Fru talman! På 30 sekunder är svaret: Det är mycket kvar att göra. Vi i Europa har presenterat väldigt mycket av våra gemensamma utgångsbud i förhandlingarna och väntar faktiskt fortfarande på att USA ska presentera sina ståndpunkter på en lång rad områden. Nu handlar det om att ge stöd till kommissionen och Cecilia Malmström i de förhandlingar under det här året som kommer att vara mycket viktiga.
Med det är veckans frågestund avslutad. Jag vill tacka statsråden och deltagande ledamöter.