Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi dame i gospodo zastupnici. Evo pred nama je cijeli pakte pravosudnih zakona, a počinjemo sa ovim iz kazneno pravne problematike proširenog izvršavanja kaznenih sankcija, odnosno Zakonom o probaciji, kao jednim novovom ili relativnim novumom u Hrvatskome pravnome sustavu. Ovim Zakonom se po prvi puta uvodi cjelovit sustav probacije. Probacija je režim nadzirane slobode tijekom kojeg se provode stručni postupci usmjereni na smanjivanje rizika da počinitelj koji ponovno počini kazneno djelo. U praktičnom smislu provođenje probacije znači manje ljudi u zatvorima, pa time i bolji uvjeti u postojećim kapacitetima, ali uspješni sustav probacije znači i bolju procjenu sigurnosnih rizika, to znači da se manje griješi u tome koga se pušta na nadziranu slobodu. I to valja podcrtati. U okviru sustava probacije obavljat će se sljedeći poslovi. Stručna procjena počinitelja kaznenog djela s procjenom rizičnosti njegovog budućeg ponašanja. Nadzor nad izvršavanjem mjere kućnog pritvora i nad uvjetno otpuštenim počiniteljem. Provedba posebnih stručnih postupaka i programa tijekom nadzirane slobode, a što smanjuje rizik da počinitelj ponovno počini djelo. Organiziranje pružanja pomoći i podrške nakon puštanja iz zatvora u svrhu lakšeg uklapanja u društvo. Izvršavanje sankcija u zajednici, posredovanje u mirenju i po … štete počinjenje kaznenim djelom te napokon što je isto tako nuvum, organiziranje pomoći i podrške žrtvi kaznenog djela i njezinoj obitelji. Dakle, jedna vrlo široka paleta probacijskih poslova koji se dijelom danas obavljaju, ali koji će danas kroz sustav probacije dobiti jedan profesionalni karakter koji se sasvim sigurno neće moći realizirati u roku od godine dana ali ovaj sustav bi u roku od tri godine dati željene rezultate i efekte. DA rezimiram. Usvajanjem ovog sustava uvodimo zapravo sustav koji je humaniji i društveno jeftiniji. Humaniji je zato što se štiti sigurnost društva uz manje ljudi u zatvorima. Društveno je jeftiniji jer praksa drugih država pokazuje da sustav probacije dovodi do rjeđeg ponavljanja kaznenih djela. Na dugi rok probacijski je sustav i financijski jeftiniji, jedan dan proveden u zatvoru je tri puta skuplji nego jedan dan u sustavu nadzirane slobode. Na žalost uvođenje sustava probacije iziskuje i znatna početna ulaganja. Zapošljavanje i dodatnu edukaciju stručnih kadrova te nabavku potrebne opreme. Dio troškova vezanih uz uvođenje probacije u Hrvatsku snosit će bilateralni i multilateralni donatori kroz međunarodne projekte, od kojih neki se već provode a drugi se dogovaraju. S uvođenjem sustava probacije počinje se odmah nakon usvajanja ovoga Zakona, a svi spomenuti poslovi probacije obavljat će se na području čitave Hrvatske, regionalnim pristupom, da svaka regija ima svoj probacijski ured, što ne znači da će ih biti preko 20 nego će biti jedan razuman i objektivan broj i iza 2012. godine možemo očekivati prve efekte, ja sam siguran pozitivnije efekte od ovoga značajnog novog pravnog instituta. Hvala vam lijepa.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? DA. U ime Odbora za pravosuđe, gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine tajniče sa suradnicima. Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora na 39. sjednici razmotrio je Konačni prijedlog zakona o probaciji, ovaj Odbor je raspravio Zakon u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja ukratko je obrazložio bitne odrednice Zakona, posebno je naglasio da se usprkos nastojanjima da se nađe prikladniji termin, u duhu Hrvatskog jezika u tome nije uspjelo, s obzirom da se riječ probacija koristi u našoj znanstvenoj i stručnoj javnosti dugi niz godina, da je prepoznata u sustavu koji je usmjeren alternativi kazne zatvora, predlagatelj ga smatra najprikladnijim jer prikladnijega nema. Članovi Odbora jednoglasno su podržali Konačni prijedlog zakona, posebno su zanimanje iskazali za razlike u rješenjima koja se predlažu Konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. Kako predlagatelj nije prihvatio neke prijedloge Odbora za pravosuđe zatraženo je dodatno očitovanje osobito za primjedbe koje se odnose na naziv Zakona, korištenje riječi „probacija“, prijedlog izrade procjene prigodom odlučivanja o pogodnostima za zatvorenike, prijedlog kojima bi i državni odvjetnik imati mogućnost ulaganja žalbe u slučajevima kada je žalba dopuštena osuđeniku. Upozoreno je i na činjenicu da ovaj Zakonski prijedlog predstavlja novinu, te da još jednom treba preispitati pojedine odredbe kako bi se utvrdilo da li su izvršene sve potrebne pripreme za provedbu Zakona te da li su osigurana potrebna sredstva. U raspravi je predloženo da se u članku 3. stavku 1. riječi njegove rehabilitacije zamijene riječima resocijalizacije jer se radi o institutu materijalnog kaznenog prava a u probacijske poslove ne ulazi rehabilitacija počinitelja kaznenoga djela. U članku 27. kojim se propisuju razlozi za odgodu i prekid rada za opće dobro na slobodi u stavku 2. da treba brisati riječi „najdulje do 30 dana“ budući da je razlog odgode akutno oboljenje osuđenika ili … pogoršanje kroničnog oboljenja koji se ne može vremenski unaprijed ograničiti i odrediti. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je jednoglasno sa 7 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donesen zakon o probaciji sa sljedećim amandmanima. Amandman na članak 3. u članku 3. stavak 1. riječi „rehabilitacije“ zamjenjuje se riječju „resocijalizacije“, pojam rehabilitacije definiran je Kaznenim zakonom i predstavlja rehabilitaciju počinitelja kaznenog djela nakon proteka tim Zakonom propisanog vremena, a sastoji se od brisanja osude zbog čega se u ovom zakonu ne može propisivati drugi smisao pojma rehabilitacije, pa stoga se smatra da je riječ i pojam resocijalizacija prikladniji. Amandman 2. na članak 26. u članku 26. stavak 4. mijenja se i glasi: „Protiv odluke ureda za probaciju osuđenik i državni odvjetnik mogu podnijeti žalbu nadležnom sudu u roku od tri dana od primitka odluke. Sud će o žalbi odlučiti u roku od tri dana“ Obrazloženje u cilju ostvarivanja svrhe izvršavanja ove kazneno-pravne sankcije i zaštite društvene zajednice nužno je propisati pravo na podnošenje žalbe državnog odvjetnika na odluku kojom se odgađa ili prekida rad za opće dobro. Amandman 3. na članak 27. u članku 27. stavku 2. riječi, a najdulje 30 dana brišu se, a u stavku 4. na kraju rečenice umjesto točke stavlja se zarez i dodaju se riječi osim iz razloga utvrđenih u stavku 1. točka 1. ovog članka i sa obrazloženjem odgoda ili prekid rada za opće dobro na slobodi radi akutnog oboljenja osuđenika ili značajnog pogoršanja kroničnog oboljenja ne može se ograničiti na rok 30 dana pa se stoga predlaže brisanje ovog roka i s tim u vezi korekcija stavka 4. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku rasprave istaknuo bih da će klub HDZ-a podržati konačni prijedlog Zakona o probaciji. Naime predloženi Zakon o probaciji predstavlja novinu u hrvatskom zakonodavstvu kojemu je prethodio provedeni projekt "Podrška razvoja sustava probacije" čiji je rezultat izrada 5-godišnje strategije ustrojavanja hrvatskog nacionalnog probacijskog sustava, a što je dio strategije reforme pravosuđa i dio nacionalne strategije. Uspostavom Hrvatskog nacionalnog probacijskog sustava usklađuje se zakonodavstvo RH s pravnom stečevinom EU, a isto tako osuvremenjuje se, odnosno omogućuje se stvaranje humanijeg i pravičnijeg kazneno-pravnog sustava. U odnosu na počinitelja kaznenog djela probacija predstavlja režim nadzirane slobode tijekom kojeg se provode postupci usmjereni na smanjenje rizika od ponovnog počinjenja kaznenog djela. Prijedlogom zakona propisuju se i probacijski poslovi i osobe koje kod odlučivanja o kaznenom progonu tijekom kaznenog postupka i tijekom izvršavanja kazneno-pravnih sankcija i mjera i uvjetnog otpusta mogu biti uključene u postupke probacije, a prvi put se propisuje i sudjelovanje u organiziranju pomoći i podrške žrtvi kaznenog djela i oštećeniku, obitelji žrtve, što je u dosadašnjim propisima bilo zanemareno. Osoba, počinitelj kaznenog djela dobrovoljno se uključuje u probaciju uz mogućnost aktivnog sudjelovanja u izboru sadržaja pojedinačnog programa te se istom jamči zaštita temeljnih ljudskih prava, poštivanje ljudskog dostojanstva, zabrana diskriminacije po bilo kojoj osnovi, zaštita osobnosti i tajnosti podataka te pravo na pritužbu. Pojedinačni program postupanja sadržava pedagoške, zdravstvene, psihološke, socijalne i druge stručne postupke i metode primjerene osobinama i potrebama počinitelja, a usmjerene na otklanjanje, odnosno na smanjenje rizika od ponovnog počinjenja kaznenog djela i nanošenja štete zajednici, drugoj osobi ili sebi. To znači da pojedinačni program postupanja mora biti prilagođen svakom pojedincu uključenom u probaciju u odnosu na njegovu osobnost, osobne prilike, zdravstveno stanje, stručne kvalifikacije i životne okolnosti. Predloženim zakonom za obavljanje probacijskih poslova u Ministarstvu pravosuđa ustrojava se Uprava za probaciju s uredima za probaciju u županijama koji poslove probacije kao što je izrada izvješća o procjeni rizika i potreba počinitelja kaznenog djela, izvršavanje uvjetne osude sa zaštitnim nadzorom i rada za opće dobro na slobodi, izvješćivanje suda o izvršavanju pojedinačnog programa postupanja, nadzor izvršavanja mjere opreza i provođenja posebnih obveza i mjera uz kućni zatvor, nadzor nad uvjetno otpuštenim osuđenikom te sudjelovanje u organizaciji psihosocijalne pomoći i podrške žrtvi, obitelji žrtve i počinitelja obavljali bi državni službenici visokog stručnog obrazovanja drugog stupnja, a iznimno prvog stupnja iz odgovarajućih specijalističkih područja socijalne pedagogije, socijalnog rada, psihologije ili drugih društvenih ili humanističkih struka s radnim iskustvom i kompetencijama za rad s počiniteljima kaznenih djela. Svakako za očekivati je da će se uspostavom probacije povećati broj uvjetno otpuštenih počinitelja i dulje razdoblje trajanja uvjetnog otpusta, a time ujedno ograničiti porast broja zatvorenika u zatvorskom sustavu. Zatim učinkovitije zaštititi društvena zajednica provođenjem kvalitetnog nadzora uvjetno otpuštenih te bolje osigurati poslije penalna pomoć osobama otpuštenim s izdržavanja kazne zatvora. Radi svega navedenog klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Zakona o probaciji kao i podnijete amandmane Odbora za pravosuđe i Odbora za zakonodavstvo. Hvala.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Odmah ću reći da će klub SDP-a podržati ovaj konačni prijedlog Zakona o probaciji. Smatramo ga kvalitetnim i u biti ukoliko budu financijski popraćena sva ova rješenja, a dobrim dijelom su ona već i postojeća i poznata, onda će ono sigurno i ovaj prijedlog zakona, odnosno zakon kad stupi na snagu polučiti svoju svrhu. Ovdje mi kolegice i kolege vidimo ljude iz našeg penalnog sustava. Oni dolaze na kraju balade. Od dana počinjenog kaznenog djela, od traganja, od policijskih aktivnosti, istražnih, optuženja, suđenja, žalbenog postupka to se sve ukoliko dođe do osude bezuvjetne kazne sliva u zatvorski sustav. Građani nisu zadovoljni s našim zatvorskim sustavom. Ljudi koji rade u zatvorskom sustavu preopterećeni su, premalo ih ima za takvu ogromnu zatvorsku populaciju. Kakva je struktura osuđenih osoba? Tu također građani nisu zadovoljni. Počesto se stvara dojam osobnih najtežih kaznenih djela, ubojstava, teških tjelesnih povreda. Gospodarskog kriminaliteta ima vrlo malo. Oni su izuzetak. Dakle, sve ona druga kaznena djela, a to su najčešće zlouporabe droge, o tome smo nedavno govorili, slivaju se takvi osuđenici u zatvorski sustav i on je zbog neadekvatne kaznene politike isuficijentan. Prema tome, što u biti ovom prigodom da bi uopće mogli smisleno govoriti o probaciji i o njezinoj svrsi, konačno ja mislim došlo vrijeme da se promjeni kazneno-pravna politika. To podrazumijeva i kazneno-pravnu reformu. Ja ću se i ovom prilikom podsjetiti novele 2003. godine, kada smo imali najznačajnije kazneno djelo zlouporabe vjerovnika. Sve ovo što se danas događa sa "Pevecom2, ostalim velikim tvrtkama, odjedanput dubioze gubitak radnici nemaju za plaću. To nije nastalo preko noći. Ali zato svugdje u Europi se reagira. Postoje kaznena djela koja su adekvatna upravo za suvremeni način gospodarenja, za tržišno gospodarstvo. Imamo socijalističke inkriminacije i nemamo ljude u zatvorskom sustavu osuđene kojima je tamo mjesto. I ljudi u zatvorskom sustavu bave se ljudima za koje i sami vide i vide u ovome rješenje da će se naći na slobodi. Bar kontroliranoj slobodi. Naš zatvorski sustav da bi polučio onaj svoj smisao, prije svega treba urediti kažem čitav kazneno-pravni sustav. Da za zatvorski sustav budu rezervirani oni počinitelji, one osobe koje su zaista na vrhu društvene opasnosti. To su oni koji izazivaju velike društvene posljedice po pojedinca, po državu i po obitelj tih unesrećenih pojedinaca. A takvi ostaju van domašaja i zahvata. I ovaj zato prigoda da o tome govorimo. Ali zatvori nam vrve osobama za koje sigurno društvo može na drugačiji način reagirati. Vidite u čemu ćemo se mi sada naći. Građani su nezadovoljni i često govore i to je jedna velika primjedba na sudove da sudovi često izriču uvjetne osude, da se traži pooštrenje sankcija. Za određena kaznena djela svakako, ali neka i ne treba reagirati zatvorskim kaznama, nego mjerama uvjetnom osudom, uvjetnom osudom sa zaštitnim nadzorom koja od davnine postoji u našem Kaznenom zakonu ali se nije izricala, jer nisu bile osigurane provedbe, ne samo provedbeni propisi, nego nisu bila osigurana sredstva da bi ta sankcija mogla oživjeti. To samo ta jedna. A sada vidimo čitav niz poslova koji se daju određenim osobama koje moraju biti u ovom sustavu probacije, kako bi se zatvorski sustav rasteretio. Dakle, još jednom ću ponoviti. Za istinsku reformu kaznenog sudovanja, nema te istinske reforme ukoliko nemamo kaznenog djela zlouporabe povjerenja vjerovnika. Ako netko posluje, a ostaje dužan i gomila taj dug, on je svugdje vani kazneno odgovoran. Da se sada vratim na sam penalni sustav. Ranih devedesetih godina pošto u Ustavu stoji odredba da je zabranjen prisilni rad, onda se netko sjetio da ne trebaju ni zatvorenici raditi. Međutim, rad i radna obveza u zatvorima je uvjet preodgoja i rehabilitacije, pogotovo za one koji su osuđeni na višegodišnje kazne zatvora. Međutim, smanjili su se mogućnosti da bi takvi zatvorenici radili, pa se onda na takav način i stipulirala odredba u zakonu. Međutim, donošenjem Zakona o izvršenju kazne zatvora, započela je u biti reforma našeg penalnog sustava. Treba i ovom prilikom napomenuti, da je to bio zakon koji je bio ogledni primjer mnogim tranzicijskim zemljama. Nismo se bojali tada već 2002. godine uvesti judicijalizaciju sustava. Dakle, mogućnosti upravo da sudovi kontroliraju dio izvršne vlasti koja se ogleda u penalnom u zatvorskom sustavu. Međutim, imamo jedan paradoks da počesto suci izvršenja nisu bili na razini, jeli zbog opterećenosti i tako, one zadaće koju je zakon povjerio, već su ljudi upravo iz sustava, s obzirom na svojem dugogodišnje iskustvo, s obzirom na posebne subspecijalizacije koje imaju, bolje ocjenjivali te osobe. I onda kada su se događali neki slučajevi koji su zabrinuli, da ne kažem šokirali javnost, bilo je to upravo iz pogrešne ocjene suca izvršenja, a ne i samog sustava. Zato i ovom prilikom želim napomenuti, da za dobar rad penalnog sustava ključne važnosti je depolitizacija sustava. Ona je započela upravo tim procesima donošenjem novog zakona, ona do dana današnjega trebala bi biti u još većoj mjeri unaprijeđena. Da se malo prisjetimo i tih devedesetih godina. Meni je bilo drago ovdje čuti što je govorio gospodin državni tajnik, a čuli smo i ovim javnim izjavama gospodina ministra Šimonovića, da se ponovo neke vrijednosti koje su bile zapostavljene u zatvorskom sustavu, uvode da je to osoba zatvorenik, osuđenik prema kojoj nisu završene sve obveze društva osudom, nego dapače da su njegovim ili njezinim nastupom u zatvoru nastupile nove obveze prema takvoj osobi, što znači da je država, tj. društvo u cjelini, dužno za takve osobe skrbiti na način da im omogući koristan povratak u društvo. I sve ono što ovdje vidimo ukoliko bude pratilo financijska sredstva da će se zaista ostvariti i ono što je inače ideal svih penalista kada se jednom zatvore vrata zatvora ili kaznionice za te osobe da se ne zatvore i vrata društva, jer ćemo ga onda vrlo brzo vidjeti u povratu, odnosno ponovo u nekoj kaznionici, sigurno drugi puta nekoj koja ima strože uvjete i stroži sustav. Prema tome, napustiti ideju da je zatvorski, da je kazna zatvora samo kazna, samo odmazda društva kao izricanje društvene osude prema osuđeniku kao prijekor da se društvo ne slaže sa tim što je određena osoba počinila, nije dobar način da bi se izašlo iz rastuće stope kriminaliteta. Ali jednako tako društvo koje je sigurno u sebe, koje nije kapituliralo pred zločinom i kriminalcima zna u siromašnijim uvjetima života i rada kako države tako i svakog građanina zna razlučiti što je bitno, a što nije bitno. Evo sad je tu gospodin ministar, želim ponoviti iako mi je poznato nama u klubu SDP-a poznato da je u izradi novi Kazneni zakon. Ali da zaista posjedovanje droge druga kaznena djela na koja društvo može reagirati na drugačiji način treba uvesti strože kažnjavanje pravih proizvođača droge, teških počinitelja kaznenih djela. I nama je potreban doživotni zatvor. To su sigurno izuzeci. Oni su oduvijek postojali, ali društvo ima pravo braniti se od tih i od takvih osoba kojima nikakvo popravljanje neće pomoći i koji i u zatvoru za svo vrijeme izdržavanja kazne dugotrajnog zatvora prijete da će počiniti takvo ili slično kazneno djelo kad se nađu na slobodi. I društvo se ima pravo braniti od takvih osoba. Oni su srećom izuzetak, ali postoje. I dok god postoje ljudi koji ubijaju druge ljude po narudžbi kao da rade najbezazleniji posao, umovi i srca naših građana znaju da takve osobe zaslužuju kaznu doživotnog zatvora. To je jedna stvar. Dakle, takva kazna u tim slučajevima pojavljuje se kao opravdana, kao zaštitna, ali jednako tako i kao pravedna. Na takav način, dakle kad rezerviramo penalne ustanove, zatvore i kaznionice za zaista najteža kršenja društveno opasnih ponašanja koja su definirana kao kaznena djela imat ćemo mogućnost da se i osoblje u zatvorskom sustavu više posveti njima, da te osobe onda se nađu nakon izvjesnog vremena i u sustavu probacije i da je popravak odista moguć. I mi zaista u klubu SDP-a vjerujemo da je moguće da se čovjek i popravi i na bolje, a ne samo da se pogorša kao što je to često u politici slučaj. Evo, podržavajući donošenje ovog Konačnog prijedloga zakona o probaciji iščekujemo što prije da se ovdje na saborske klupe nađe i prijedlog Kaznenog zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin Miljenko Dorić u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Hrvatska narodna stranka je već kod prvog čitanja ovog prijedloga zakona dala podršku predlagatelju. Drago nam je da ste u međuvremenu uvažili veliki broj prijedloga da se taj tekst zakona popravi i mislim da ste odradili dobar posao. Hrvatska narodna stranka će vas apsolutno podržati kod glasovanja u petak, ali želimo ovdje biti iskreni i hrvatskim građanima priznati da se radi o jednom velikom eksperimentu hrvatskog pravosuđa, da će implementacija ovog zakona pokazati da li je hrvatsko pravosuđe spremno za velike promjene, da li je hrvatsko pravosuđe spremno za neophodne promjene koje nas čekaju ulaskom u Europsku uniju i da li je ono spremno realizirati i sve ono što hrvatski građani očekuju od njega u jednoj pravnoj državi. Kolegice i kolege, probacija kao uvjetovana i nadzirana sloboda počinitelja kaznenog djela uspješno se provodi u mnogim europskim državama. Model za kojeg smo se mi odlučili čini mi se da je ministar nas obavijestio kod prvog čitanja da je najsličniji britanskom modelu i državni tajnik nam je rekao i vjerujemo da je tako da je sustav probacije tri puta jeftiniji no što je to služenje kazne zatvora. Međutim, činjenica je da moramo zato u početku se odlučiti na relativno velike investicije u sustav kako bi on stvarno i funkcionirao. Drago nam je da nam Međunarodna zajednica u tome želi pomoći i pomaže kod niza projekata vezanih uz ovu materiju. I ovdje bih samo želio ponoviti ono s čime su nam dolazili građani u razdoblju između prvog i drugog čitanja i želim da jasno ministar čuje te upite koji su nam upućeni. Prije svega, naše građane zanima da li novi zakon pruža zaštitu društvenoj zajednici od počinitelja koji će biti jasno na uvjetnoj slobodi? Da li će novi zakon osigurati kvalitetniju resocijalizaciju i reintegraciju u zajednicu i time spriječiti recidivizam, ponavljanje kaznenih djela? Da li će se i na koji način pomoći žrtvama, odnosno njihovim obiteljima. Zašto nas građani to pitaju, zašto su građani skeptični o tome su govorili i neki moji prethodnici očito iz opravdanih razloga. Svi mi znamo da su suci već zadnjih nekoliko godina se dosta često odlučivali za uvjetnu slobodu, tako da pod zaštitnim nadzorom bilo je recimo 2002. godine svega pedesetak osoba da bi prije godinu, dvije dana taj broj porastao na preko 200. Kaznu su služili radom za opće dobro 2002. godine čini mi se svega 15, 16 osoba da bi to bilo u prošloj godini preko 300 osoba. Dakle, porast od 20 puta. Ali uz to su bile vezane i određene nevolje, određeni tragični događaji vezani uz … [[Govornik se ne razumije.]] , uz ponavljanje kaznenih djela. Očito je bilo pogrešnih procjena, rizika i ovaj zakon ima dakako u cilju i za cilj unaprijediti sve te elemente, sve te nedostatke koji su dosad uočeni. Dozvolit ćete mi međutim da pročitam nešto o čemu nismo puno raspravljali, a što mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo vrlo značajnim. Pročitat ću vam dijelove iz članka 31. i 32. ovog konačnog prijedloga zakona. Na zahtjev kaznionice ili zatvora, Ured za probaciju prema mjestu prebivališta obavlja poslove pripreme prihvata poslije otpusta. Ured za probaciju će u suradnji sa osuđenikom izraditi program provođenja i nadzora obveza utvrđenih rješenjem o uvjetnom otpustu i dostaviti ga sucu izvršenja. Ustanove i druge pravne osobe u kojima osuđenih izvršava obveze utvrđene rješenjem o uvjetnom otpustu obavještavaju Ured za probaciju o izvršavanju obaveza. O izvršavanju obaveza i provođenju nadzora uvjetno otpuštenog osuđenika Ured za probaciju izvješćuje suca izvršenja. Ovo čitam samo zato da vam ukažem na to kolegice i kolege koliko je sustav složen, koliko je potrebno savršene koordinacije između svih tih subjekata. Hrvatsko društvo ne krasi sustavan pristup, ne krasi ni sposobnost koordinacije i organizacije. Na žalost ponekad ni stručnost ni moralnost onih koji provode ovakve i slične zakone. Iz tog razloga nije neopravdana skepsa nekih naših građana i mi ih moramo uvjeriti u to da su namjere i ciljevi ovog zakona ipak pozitivni, i da očekujemo da se napravi jedan značajan pomak u hrvatskom pravosuđu. Već je netko od prethodnika spomenuo ineke druge negativnosti vezane uz sadašnji sustav, gdje su oni osuđenici koji su imali određene veze, određene protekcije ili su mogli financijski poduprijeti određene svoje posebne privilegije u zatvorskom sustavu, svakako i nešto za osudu i nešto što moramo trajno riješiti. Ono što je pozitivno i ja bih zaista građanima želio poručiti da moraju zajedno s nama imati povjerenje, da pokušamo implementirati ovaj zakon, je to da će se izrađivati pojedinačni programi postupanja. Dakle pojedinačni programi, za svakog osuđenika. Time će se jasno izbjeći faktor rizika, time ćemo svakako vidjeti kome uistinu možemo, a kome ne možemo dozvoliti da bude na uvjetovanoj, odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] slobodi. Ono što bi dalje trebalo reći da zakonom se predviđa stalna stručna izobrazba službenika. To je neophodno. Novi ljudi ulaze u sustav, treba ih obrazovati, oni koji su duže u sustavu treba jasno dopunjavati svoje znanje. To je nešto što je opet za svaku pohvalu. Ono što bi također željeli pohvaliti jeste činjenica da ćemo i mi u Saboru dobivati redovno godišnja izvješća vezano uz implementaciju ovog zakona. Moći ćemo jasno tada tražiti eventualne korekcije, ako vidimo da sustav jeste u nečemu deficijentan. A naša zamolba ministru pravosuđa ispred Hrvatske narodne stranke bi bila da možda ne čekate gospodine ministre godinu dana ako u početku uočite nedostatke, dođite sa izvješćem prema Vladi i prema Saboru i puno ranije. To nam se čini logičnim da bi izbjegli eventualne propuste koji se mogu dogoditi u tako relativno dugom razdoblju kada se radi o ovako kompleksnom i složenom sustavu. Dakle, ispred Hrvatske narodne stranke podrška, ali i zamolba da nadziremo nadziratelje u prvoj fazi svakako. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu obavijest, da će se danas u 13 i 30 sati održati Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu u sobi 233/2 "Eugena Kvaternika" sala. Obavještava predsjednik odbora Petar Selem. Dakle danas u 13 i 30. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ministre sa suradnicima. Set ovih zakona koji su danas pred nama promatram u kontekstu poglavlja 23 nastavka otvaranja, nadam se uskoro pregovora poglavlja pravosuđe i sloboda. Da li će Britanci i Nizozemci popustiti vidjet ćemo, ali ja bih želio da doista Hrvatska kroz svoju zakonodavnu regulativu dočeka taj dan spremna. Podržat ću ovaj prijedlog zakona, jer ga smatram dobrim i potrebnim za Hrvatsku. Dat ću dva prijedloga gospodine ministre, ali krećem sa jednim upozorenjem. Ja želim vjerovati da su svi u Vladi svjesni za provedbu ovog paketa promjena pravosudnih zakona treba osigurati novac u državnom proračunu, i da tu neće biti nikakvih zabrana zapošljavanja, ograničavanja ili bilo čega što bi moglo spriječiti ove ozbiljne promjene u pravosudnom sustavu. Da se neće dešavati da recimo Vlada ili da se neće desiti da Vlada da suglasnost za zapošljavanje 81 državnog veterinarskog inspektora, a da vama ne dozvoli i ne odobri novac za uspostavu probacijskog sustava. To bi bilo katastrofa. Prvi moj prijedlog odnosi se, a s obzirom da ovaj zakon predviđa i provedbu mjere opreza, kada su izrečene, moj prvi prijedlog ministre bio bi sljedeći. Više od 30% ljudi koji su u zatvorskom sustavu su zapravo pritvorenici i to godinama imamo takvu situaciju u Hrvatskoj. Usporedivši to sa drugim zemljama Europske unije duplo veći postotak pritvorenika, nego zatvorenika. U našem pravnom sustavu postoje odredbe koje predviđaju mogućnost izricanja mjere opreza umjesto pritvora. One su dosad stipulirane tako da su zamjena za pritvor, a čini mi se i dosta rijetko su se izricale. Hrvatska ima ozbiljni problem bježanja od pravosuđa. Već u trenutku otvaranja istrage. Dakle već u trenutku kada Državno odvjetništvo pokreće istražne radnje ljudi se najedanput sjete dvojnog državljanstva ili bilo kojih drugih razloga bježe s teritorija Republike Hrvatske. Meni su poznata rješenja u Zakonu o kaznenom postupku koja bi se trebala primjenjivati ako se ne varam 2011. nakon ovih promjena koje su bile. Ali mislim da bi bilo nužno potrebno gospodine ministre da i državni odvjetnik, mi, pa možda i predsjednik Vrhovnog suda razmotrite na jednom zajedničkom sastanku i promjenu ponašanja u praksi, ne samo sudova, nego i državnog odvjetnika. DA se mjere opreza, izricanje mjera opreza, posebice oduzimanja putnih isprava, izricanje zabrane napuštanja mjesta boravka i uvođenje obvezatnog javljanja nakon usvajanja ovog Zakona, koriste češće, čime bi smanjili sigurno broj zatvorenika u zatvorskom sustavu, ali ne samo kao zamjena za pritvor, nego doista kao zaštitna mjera u onim slučajeva težih kaznenih djela gdje ne postoji opasnost utjecaja na svjedoke i uništavanje dokaza nego kao mjera opreza bježanja iz zemlje. Ako za to treba formalno pravni osnov, za jedan takav ozbiljni dogovor, ja čak mogu uputiti Prijedlog izmjena zakona o kaznenom postupku, ali vjerujem da ćete se i vi sa mnom složiti da će dosta toga trebati napraviti, puno razgovora obaviti da se ove novine nakon formiranja Uprave za probaciju primjenjuju ne samo u Hrvatskim sudovima, nego ja smatram da i državni odvjetnik izricanja mjere opreza mora imati od početka, u trenutku otvaranja istrage, da bi zaštitio s jedne strane istragu, a s druge strane to je najjeftinije za državu da se na taj način zaštiti od mogućnosti bijega i napuštanje ne samo teritorija države nego i skrivanja. I drugo, rad za opće dobro. Broj izrečenih mjera u stalnom je rastu, ali upozoravaju me stalno suci da je premalo pravnih osoba koje su zainteresirani za primanje takvih ljudi. U ovom zakonu spominje se samo činjenica da će se sklapati ugovor sa pravnim osobama gdje će se obavljati rad za opće dobro i drugih propisa oko toga nema. Ja predlažem da u Pravilniku o obavljanju poslova probacije, idete sa sadržajnim, kako se sastavlja lista pravnih osoba kod kojih će se izvršavati taj rad, ali na dvosmjeran način. Prvo, da se pravne osobe zainteresirane same mogu prijaviti, drugo da Ministarstvo ide sa pozivom prema potencijalnim pravnim osobama, da se obavezno utvrđuje godišnja, dvogodišnja ili trogodišnja lista, razmišljajte o tome, a razmislite o tome da postoji obaveza pravnih poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske da budu na toj listi, kao i onih lokalnih. Koliko god se mi trudili, i pravosuđe da se zamjenjuje kazne zatvore sa radom za opće dobro, koliko god to ocjenjivali dobrim i odgojnom mjerom koja ponekad može imati više rezultata od 2, 3 ili 6 mjeseci zatvora, ako nećemo imati dovoljan broj pravnih osoba koji će uz nadzor ove Uprave izvršavati te mjere, nećemo imati ozbiljnijih pomaka. Meni se čini da je veliki broj pravnih osoba potpuno neinformiran o takvoj mogućnosti, da ne pokazuje interes jer nemaju prave i dovoljnu količinu informacija, i da se od toga zazire. Ako u pravilnik ne uvrstite takve odredbe vi ste danas na svojim pozicijama, imate jednu viziju toga. Ljudi se mijenjaju, bit će mogućnosti osobnog odlučivanja i bojim se da bi takva sloboda bez propisa u samom Pravilniku mogla dovesti do toga da se kaže a čujte kaj mi moremo nitko ih neće. A kada da sada ne opterećujem ovaj Konačni prijedlog zakona sa amandmanima u tom dijelu dakle, postoji mogućnost da u tom Pravilniku taj dio se propiše kao obvezno ponašanje i Ministarstva i same Uprave. I završit ću sa ponavljanjem prijedloga. Mjera opreza u Hrvatskoj se ne koristi dovoljno, ne koristi se kod početka otvaranja istrage, naročito kod Državnog odvjetništva, po meni se ne treba čekati iduću godinu, vidite mogućnost čim prijem skorašnjeg razgovora i sa gospodinom BAjićem, predsjednikom Vrhovnog suda, da se na tom području učine promjene u smislu da se propisi čim prije počnu poštivati, da se takva praksa čim više mijenja, jer će to po meni najprije dati rezultata na opterećeni zatvorski sustav. Da će to najprije iz zatvorskog sustava izvući barem 10% onih koji su sada u pritvoru a mogli bi na ovakav način riješiti, a vi dobro znate kada bi u zatvorskom sustavu došlo do barem 10% smanjenja pritvorenika uz primjenu mjera opreza sukladno ovom Zakonu. Dakle, podržat ću ovaj Prijedlog zakona u nadi i vjeri da će pravosuđe u novcu, izuzimanja zabrana zapošljavanja imati prioritet nad veterinarskim inspektorima. Hvala.
Hvala. I gospodin zastupnik Damir Sesvečan.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, pred nama se nalazi u drugom čitanju Prijedlog zakona o probaciji, on se u naš kazneno-pravni sustav uvodi probacija, a koja obuhvaća široki spektar sankcija i intervencija prema počiniteljima kaznenih djela. Upravo u postupku osuvremenjivanja našeg kazneno-pravnog sustava kao i usklađivanja domaćeg kaznenog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije, strategijom reforme pravosuđa utvrđena je potreba uspostave sustava probacija. U članku 1. ovog Zakona, probacija se definira kao uvjetovana i nadzirana sloboda počinitelja kaznenog djela tijekom koje službenici probacije provode postupke usmjerene na smanjenje rizika da počinitelj ponovi kazneno djelo. Dakle, s obzirom da sustav probacije svoje izvorište crpi u anglosaksonskom pravu, važno je da se njegovim uvođenjem ne naruši koherentnost našeg kazneno pravnog sustava, prije svega tu mislim na njegovu usklađenost sa dva temeljna zakona, Kaznenim zakonom i Zakonom o kaznenom postupku, što sam uvjeren se neće dogoditi, uvjeren sam. Već naprotiv smatram da će se uvođenje ovog instituta, dakle instituta probacije na njega pozitivno odraziti. Zakon definira da će se probacijom prvenstveno postići oterećivanje smještajnih kapaciteta zatvorskog sustava kroz smanjenje broja zatvorenika. Smanjenje rizika od recidivizma kroz rehabilitaciju i reintegraciju u društvu počinitelja kaznenih djela, bolja suradnja sa društvenom zajednicom i njena bolja zaštita. Isto tako važno je da će se, da se zapravo po prvi puta regulira pomoć i podrška žrtvi kaznenog djela i oštećeniku te obitelji žrtve i obitelji počinitelja kaznenog djela. Što se tiče našeg zatvorskog sustava iz godine u godinu vidljiv je trend porasta zatvorenika i pritvorenika. Za očekivati je da će se kroz sustav probacije utjecati na usporavanje porasta tog broja jer će se između ostalog stvoriti uvjeti za propisivanje većeg broja alternativnih sankcija koje se izvršavaju u zajednici. Danas važeći Kazneni zakon propisuje tek 2 takve sankcije i to su uvjetna osuda sa zaštitnim nadzorom koja je propisana u trajanju do 5 godina i rad za opće dobro na slobodi u trajanju od 10 do 60 dana kojom je zamijenjena kazna zatvora do 6 mj. Nadalje, ovim zakonom omogućiti će se izricanje mjere istražnog zatvora u domu, nadzor i podršku zatvorenicima kojima je određen istražni zatvor što će također rezultirati smanjenjem broja zatvorenika, procjenjuje se za oko 300 godišnje o čemu je i bilo već govora i ministar je o tome u svojim istupima i govorio. Dakle, uz smanjenje broja osoba u zatvorima određene financijske uštede jer jedan dan zatvora košta 3 puta više nego jedan dan u probaciji. Ne manje važan učinak uvođenja sustava probacije svakako je i izuzimanje okrivljenika i osuđenika od negativnog utjecaja zatvorskog okruženja. Na kraju ću reći da u odnosu na prvo čitanje koje je provedeno ovdje u Saboru u lipnju ove godine ovaj je zakon još dodatno popravljen upravo na tragu rasprava, primjedbi, prijedloga iznesenih dakle u raspravama pojedinih zastupnika, u raspravama na saborskim odborima, ali i na raspravama u stručnoj javnosti. I upravo iz tih razloga podržati ću donošenje ovog Zakona o probaciji. Hvala.
Hvala. I zaključno državni tajnik gospodin Zoran Pičuljan. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Prije svega ja vam se u ime Ministarstva pravosuđa i Vlade RH zahvaljujem na iznimno konstruktivnoj i znalačkoj raspravi. To uistinu nije fraza, nama se i rasprava i svi ste to podcrtali i između dva čitanja, na prvome čitanju, tijekom prvoga čitanja ustvari ukazala na pravac kako treba doraditi ovaj zakon. Vezano uz amandmane koje je podnio, koji su proizašli na raspravama na klubu zastupnika HDZ-a, a kasnije i na saborskim odborima prihvaćamo sve amandmane Odbora za pravosuđe i Odbora za zakonodavstvo, značajno unapređuju tekst. Čini se sa malenim intervencijama dobivamo dosta i zahvaljujem na uloženome trudu. U svezi rasprava koje su, današnjih rasprava, isto tako mislim da neće biti problema i da znamo, shvaćamo potrebu edukacije u sustavu i ona je već praktički započela. To je iz rasprave Kluba zastupnika HNS-a i potrebe eventualno sustavnih i periodičnih izvješća mi ćemo periodično izvješćivati i Vladu i ovaj Dom vezano uz probleme koji će se u tom sustavu, novom uspostavljenom sustavu zasigurno pojavljivati. Uz ono, uz konkretne prijedloge isto tako prijedlog uvaženog zastupnika gospodina Lesara da se u Pravilnik o probacijskim, načinu obavljanja probacijskih poslova, unese kao obvezatni sadržaj i popis, a i onda način sklapanja ugovora, sasvim sigurno da to ćemo učiniti i tu cestu jednosmjernog određivanja osoba i traženja pravnih osoba koji će obavljati te poslove ustvari učiniti dvosmjernom i profesionalnom cestom. Isto tako će biti jedan sastanak vezano uz mjere, afirmiranje mjera opreza u hrvatskom pravosudnom sustavu i taj sastanak će svakako se održati što skorije to bolje. Eto ono što je, što ustvari ovaj zakon predstavlja, predstavlja i to je ja mislim sva 3 kluba su to istakla, to je jedna velika odgovornost i jedna potreba njegove provedbe zahtijevat će sredstva. Sredstva jesu osigurana, zahtijevat će profesionalno, stručno zapošljavanje i provedbu koja će biti sustavna i koja neće u kratkome roku imati efekte, ali sasvim smo sigurni da bi takvim pristupom i samo takvim pristupom u sljedećih godinu, dvije, tri imali sustav i bolji zatvorski sustav i jedan vrlo dobar europski probacijski sustav. Zahvaljujemo još jedan puta na raspravi i doprinosu.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o probaciji. Ovo je bilo drugo čitanje, P.Z.E. broj 332. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane odbora i o njima se ne glasuje, jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona, sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o probaciji. Molim uključimo se i glasujmo. Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 113 glasova, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izvršavanju sankcija izrečenim maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje.
Gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Hrvatska do danas nije imala posebno regulirano izvršavanje sankcija za maloljetnike. Za mene nije pravo pitanje zašto se donosi ovaj zakon, nego zašto već i ranije nije bio donesen? Suvremena penološka shvaćanja naime potpuno su nedvosmislena u tome da se prilikom izdržavanja kazni treba voditi računa o posebnostima maloljetnika. To nije samo pitanje humanog odnosa prema maloljetnicima već i uspješnosti njihovog preodgoja i u tom smislu manjih društvenih rizika, to vodi njihovom boljem i lakšem ponovnom uključivanju u društvo i smanjuje mogućnost recidivizma, odnosno ponovnog počinjenja kaznenog djela. Ovim se zakonom između ostalog maloljetnicima jamči da postupak izvršavanja maloljetničkih sankcija i mjera ne smije ugrožavati njihovo ljudsko dostojanstvo posebno imajući u vidu njihovu ranjivost, njihovu životnu dob te činjenicu da na njih treba odgojno djelovati. Jamči se također da se izvršavanje sankcija i mjera provodi na način koji je individualiziran i prilagođen osobi maloljetnika, a mjere koje će se u izvršavanju poduzimati moraju biti usklađene sa suvremenim znanstvenim shvaćanjima i komparativnim iskustvima. Za svakog maloljetnika treba sastaviti pojedinačni program, prilagođen njegovim specifičnim potrebama, odnosno rizicima. Sastavni dio pojedinačnog programa i planiranje pomoći i podrške poslije otpusta kako bi se smanjila mogućnost ponovnog počinjenja kaznenog djela, odnosno drugih rizičnih ponašanja. Napokon vatreno oružje kao najteži oblik prisile prema maloljetnicima na izvršavanju kazne maloljetničkog zatvora, nije dopušteno primijeniti osim kada se radi o nužnoj obrani. Donošenje ovog zakona predstavlja i usklađenje zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije. I to mogu reći u formalno-pravnom, nego doista i u sadržajnom pogledu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Složio bih se prije svega u vašoj početnoj ocjeni da je vrlo bitno pitanje, zašto uopće do sada nismo imali jedinstven propis koji bi uređivao način izvršenja sankcija i mjera izrečenih maloljetnim počiniteljima kaznenih djela. Naime, ne mogu se oteti dojmu da je država ostala gluha na jedan vrlo važan dokument, to je bio Nacionalni program djelovanja za mlade, donešen još tamo 2002. godine, raspravljen i u Hrvatskom saboru, gdje je jedna od tema obuhvaćenih tim jedinstvenim nacionalnim rekao bih ne samo dokumentom koji definira stanje, nego i akcijskim planom preko stotinu mjera, bilo upravo i pitanje odnosa društva prema rizicima koji dovode do porasta ili općenito do pojave maloljetničke delikvencije, odnosno počinjenja kaznenih i prekršajnih djela od strane maloljetnika. Trebalo je očito proći nekoliko godina, trebalo je doći do loših statistika koje su se osobito pokazale nakon 2006. godine, trebalo je doći do upozorenja očito i sa razine Europske unije, da se pristupi ovako jednom propisu. U svakom slučaju za pohvaliti je napore Ministarstva pravosuđa što je u paket zakona kojima zapravo definira pravosudnu reformu u Hrvatskoj uvrstio i ovaj propis, jer ona konačno pokriva ona bijela prazna područja koja su se nalazila između nekoliko zakonskih propisa koje su se primjenjivali i na maloljetne počinitelje. Moramo prije svega biti svjesni da društvene okolnosti koje su objektivna činjenica, ne doprinose umanjenju broja počinjenja kaznenih djela od strane maloljetnika, nego čak što više da je za očekivati da će taj broj rasti. Više je razloga zbog toga, to su sada možda već i neka opća mjesta, ali treba ponoviti. Opća gospodarska kriza pogoduje upravo povećanju situacija, broja situacija kojima su mladi ljudi izloženi kušnji da počine prekršajno ili kazneno djelo. Ona se prelijeva i na stabilnost obitelji. Mnogi roditelji dolaze kući s otkazima, dolaze kući bez plaće, očajavaju, ne znaju izlaz iz situacije. U takvim okolnostima djeca jako suosjećaju sa svojim roditeljima. U takvim okolnostima javljaju se teme o kojima i o kojima ne mogu razgovarati s roditeljima. Otuđuju se, osamljuju se. To izravno utječe i na porast vršnjačkoga nasilja. Ovih dana smo svjedoci eklatantnih primjera. Nažalost, posljednja godina donosi od ubojstva Luke Rica pa do ovog najnovijega u Rijeci, zapravo seriju dokaza da društvo nije u stanju reagirati na vrijeme i da su mladi izloženi različitim oblicima nasilja. Katkada razmišljajući o mogućnostima svoje obrane i sami su u stanju počiniti nasilje i sami su u stanju zagaziti u prostor kaznenoga djela. Ali jednako tako moramo znati da u našem okuženju, o tome smo nekoliko puta već razgovarali, raste razina dostupnosti droga, raste razina dostupnosti oružja, da su mnoge obitelji u postratnome traumatskom stresu koji se odražava i na djecu. Nažalost, a to je ocjena i predlagatelja ovoga zakona i drago mi je što je u tome iskren, postojeći sustav socijalne skrbi, ali isto tako institucije zadužene za odgoj ili preodgoj ili resocijalizaciju nisu u dovoljnoj mjeri osposobljene niti u stanju reagirati na način da se prepoznaju i otklanjaju tzv. oblici preddelikvetnog ponašanja, a onda da se cijeli sustav koji se bavi izvršenjem kaznenih sankcija, zapravo bavi mladima samo onda kada su kaznena djela već počinjena i gdje je zapravo izostala preventiva, a onda se od sustava izvršenja kaznenih sankcija očekuje čudo. To je čudo nemoguće niti očekivati niti dobiti, dok god se ne harmoniziraju i napori Ministarstva pravosuđa, kao predlagatelja, odnosno vlade u cjelini i svih resora koji se bave ovom problematikom uključujući socijalnu skrb. Nemoguće je očekivati da će i ovaj zakon doprinijeti smanjenju broja počinjenih kaznenih djela od strane maloljetnika, ukoliko se ne osnaži sustav socijalne skrbi. Ako se dakle monitoring na razini centara socijalne skrbi ne osnaži i digne na višu razinu, a s druge strane ako se odgojni zavodi i centri za odgoj ne ekipiraju dodatno i ako se dodatno ne opreme. To se osobito odnosi na ova dva centra koja imamo, odnosno zavoda, u Turopolju i Požegi za koje po informacijama koje ja imam, možemo reći da nisu u vrhu opremljenosti i kvalitete. Nadalje, mnogi centri koji se bave odgojem na rubu su kadrovske katastrofe. Činjenica je da nam manjka stručnoga kadra, prije svega psihologa, ali i velikoga broja odgajatelja koji su u stanju raditi neposrednije i izravnije sa pojedincima koji su već u sustavu nakon izrečenih mjera. Dobro je, dakle, da imamo ovakav propis i klub Hrvatske narodne stranke svakako će ga podržati. Ali nije dobro ako on ostane usamljen i ako ostane samo u ovom prostoru izvršenja, a ne bude harmoniziran sa svima onima koji su plaćeni, pozvani i zakonom predviđeni da djeluju na preventivi, prepoznavanju osobito vršnjačkoga nasilja, osobito pojedinačnih oblika neprihvatljivih ponašanja i ako se, dakle cijeli sustav ne harmonizira. Bilo bi dobro da u tome smislu i Ministarstvo pravosuđa i Ministarstvo nadležno za socijalnu skrb imaju tješnije oblike suradnje, da ne dolazi do kolizija, da ne dolazi do međusobnog nerazumijevanja. Ali isto tako moramo biti svjesni da je ovo pitanje na kojemu se ne može proračunski štedjeti. Ovo je pitanje iza kojega mora stajati odlučnost države da uloži znatna financijska sredstva, jer prevencija, osobito kad se radi o interesu mladih, osobito kad se radi o maloljetnim osobama nema cijene. U tome smislu najavljujem da će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati vaš prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će zakon koji je pred nama, Zakon o izvršavanju kaznenih sankcija za maloljetnike jer maloljetni počinitelji kaznenih djela svakako su posebna grupacija unutar prekršitelja zakona i počinitelja kaznenih djela. To je posebno ranjiva grupa, psihički nezrela. Gotovo uvijek su oni ja bih rekla produkt socijalnih uvjeta i socijalne sredine u kojoj odrastaju, a za koju oni sami nisu odgovorni ili nisu krivi. Stoga zasigurno zaslužuju posebno uređenje izvršenja kaznenih sankcija izrečenih u kaznenom i prekršajnom postupku. Točno je da je na ovom području postojala pravna praznina, doduše ne potpuna prazna praznina jer je bio Zakon o sudovima za mladež je na snazi koji uređuje načelno uređuje ovo područje ali nije bilo odredaba koji bi u cijelosti regulirali postupak i nužne radnje za izvršenje kaznenih sankcija pa se to činilo temeljem pravilnika koji su donijeti na temelju bivšeg zakona koji je '97. ukinut donošenjem Zakona o sudovima za mladež. Dakle, svakako da bih se složila sa svima koji kažu da je bilo nužno donijeti ovaj zakon zbog određene pravne praznine, zbog specifične populacije na koju se odnose ove odredbe. Ali dakle, one su rješavane po nekim drugim propisima što nije bilo dobro rješenje. Stoga je kao što sam rekla nužnost bila donošenje ovoga zakona o izvršenju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje kojim se uređuje način izvršavanja sankcija, mjera, zaštitnih mjera izrečenih maloljetnim počiniteljima kaznenih djela i prekršaja. A pod tim maloljetnim se sukladno ovom zakonu smatraju maloljetnici i stariji punoljetnici. Znači, osobe do 21. godine. Nadalje, donošenje ovog zakona je na tragu usklađenja zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije, pa je tako u ovaj zakon su ugrađena načela dokumenata Vijeća Europe i Ujedinjenih naroda i Europske komisije, dakle Europske unije. Ovaj zakon predviđa dvije grupe sankcija. Dakle, onih koji potpadaju pod nadležnost Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, dakle pod socijalnu skrb i onog dijela koje potpada pod nadležnost Ministarstva pravosuđa. Posebno je dobro što i naši kazneni zakoni i Prekršajni zakon predviđaju jednu cijelu lepezu sankcija koje su u odnosu na specifičnosti za maloljetnike raznih uvjeta, raznih psiho socioloških osobina onda je moguća i individualizacija. Dakle, ovaj zakon predviđa izvršavanje posebnih obveza, upućivanje u centar za odgoj, mjere pojačane brige i nadzora, pojačane brige i nadzora uz dnevni boravak u odgojnoj ustanovi, upućivanje u odgojnu ustanovu i posebnu odgojnu ustanovu što je u nadležnosti Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, te izvršavanje mjera upućivanja u odgojni zavod prema Zakonu i kazna maloljetničkog zatvora što je u nadležnosti Ministarstva pravosuđa. Posebno što držimo dobrim posebno su ove posebne obveze gdje opet jedan široki krug, dakle od isprike maloljetnika oštećeniku do popravka i nadoknade počinjene štete, obveze pohađanja škole, uključivanje u rad u određene organizacije, uzdržavanje od posjećivanja određenim mjestima, obvezno liječenje od ovisnosti itd. što sve omogućava prilikom izricanja sankcije jedan širok krug mogućnosti radi individualizacije prema posebnim okolnostima i uvjetima i psihičkim i fizičkim maloljetnicima. Ono što se ovim zakonom osigurava, dakle sada na razini zakona, a ne više podzakonskih akata jest da se jamči maloljetnicima zaštita temeljnih prava utvrđenih Ustavom, međunarodnim ugovorima, Zakonom o sudovima za mladež, a ograničavanje tih prava dopušteno je samo iznimno i u granicama nužnim za ostvarivanje svrhe izvršavanja sankcija. Također je propisan način ostvarivanja pravne zaštite maloljetnika. Maloljetnicima se posebno jamči tajnost podataka i identiteta. Posebno su utvrđene mjere kojima se zabranjuje ugrožavanje njihovog ljudskog dostojanstva. Dakle, i činjenicu da na maloljetnika treba prvenstveno djelovati odgojno, jer je svrha poglavito izražena u sankcioniranju maloljetnika. Njen konačni cilj mora biti njegova resocijalizacija. Također je određena nadležnost centara za socijalnu skrb i stavljeno im je u dužnost zaštita osobnih i imovinskih prava i interesa maloljetnika. Također se određuje da se izvršavanje sankcija i mjera mora provoditi na način koji je prilagođen osobi maloljetnika. Dakle ponovo se naglašava i ističe ta individualizacija programa u provođenju kaznenopravne sankcije za maloljetnika, što je izuzetno važno da se stvaraju grupe prema određenoj procjeni, odnosno dijagnostici potreba i stupnja rizika maloljetnika od strane multidisciplinarnog tima stručnjaka, koji će onda kategorizirati maloljetnika u grupu da li mu treba pojačana skrb i nadzor, da li mu trebaju dodatne sankcije, da li mu zbog izvršavanja obveza da treba nagraditi pogodnostima itd., itd. Također je definirano koja su sredstva primjene prisile dozvoljena u odnosu na maloljetnika, pa se to ograničava na dva sredstva prisile i to samo u slučaju pružanja aktivnoga otpora. Naravno budući da u pojam maloljetnika, sukladno ovome zakonu, potpadaju i stariji i mlađi punoljetnici, dakle govorimo o osobama do 21. godine života. Dakle to su osobe koje čine i moguće da počine ozbiljna kaznena djela, ovdje su također i odredbe o izvršavanju kazne maloljetničkoga zatvora. I Zakonom o izvršavanju kazne zatvora kojom se uređuje izvršavanje kazne za punoljetne osobe ima specifične odredbe za ovu populaciju, ali ovaj zakon sada ovdje posebno utvrđuje one mjere i posebnosti u odnosu na maloljetnika. I naravno složila bih se da će ovaj zakon ostati samo jedan zakon, ukoliko ne budu osigurana prije svega sredstva, a onda i kapaciteti kadrovski za provođenje ovoga zakona, za nadzor, za napore oko individualiziranja programa. Ali jednako i dovođenje naših zatvora i kaznionica u stanje da se sve ove mjere koje su posebno propisane za maloljetnike onda mogu do kraja i provesti. U odnosu na prijedlog zakona, dakle na tekst zakona u prvom čitanju, ja evo moram pohvaliti i izraziti zadovoljstvo Ministarstvu pravosuđa što je uzelo u obzir ono što je iznijeto u raspravi ovdje na plenarnoj sjednici, pa su mnoge odredbe ugrađene u konačni tekst. Evo ja bih prije svega rekla da je izuzetno dobra odredba koja je ugrađena u konačnom tekstu, a u cilju prevencije dakle da se sve odluke o izrečenoj mjeri zabrane recimo posjećivanja određenih mjesta moraju dostaviti policijskoj postaji, odnosno kontaktirati sa policijom da bi i policija mogla to kontrolirati. Jednako tako program pomoći obitelji i u svakom slučaju također radi prevencije obavještavanje policijske postaje o nejavljanju maloljetnika. Dakle tu mora postojati suradnja Centra za socijalnu skrb, kaznionica, zatvora i policije. Također dobro je da je utvrđen članak 30. koji govori o stegovnim mjerama. Jer kao što smo rekli u ovoj populaciji zaista ima, dio te populacije je zabludio, da tako kažem. Može ga se, može se izvrsno odgojno djelovati, može se resocijalizirati i to je najvrjednije što se može dogoditi. Ali naravno u toj populaciji ima i osoba koje zaista zlostavljaju, remete rad sa drugima i stoga je bilo potrebno uvesti odredbu o stegovnim mjerama, o određenim uskratama, naravno uvijek uz poštivanje ljudskih prava, pa tako i uz vidim prihvaćanje svih prijedloga pravobraniteljice za djecu koja skrbi o tome da ni jedno pravo maloljetnika ne bude uskraćeno. I na kraju, kolega je u ime kluba HNS-a govorio o tome, i ponavljam da ništa nećemo uspješno provesti ukoliko ne osposobimo centre za socijalnu skrb, zato je dobro da je tu utvrđen u ovim, u konačnom tekstu i propisi o nadzoru od strane tih centara i ako ne osiguramo dovoljna materijalna sredstva. Ovdje bih izrazila možda samo žaljenje ili možda krivo shvaćeni prijedlog Odbora za pravosuđe u prvom čitanju, koji nije prihvaćen iz razloga jer je iz obrazloženja proizlazi da bi se time ponavljala odredba članka 13. u članku 14. Ono što je bilo upozoreno jest, taj članak 14. u stavku 4. kaže maloljetnika se do osamostaljivanja može privremeno smjestiti u ustanovu socijalne skrbi. Rasprava je bila u smislu da se na neki način centri za socijalnu skrb obveže, da im se ne stavi to kao mogućnost, jer često zbog nedostataka materijalnih uvjeta se onda takvi maloljetnici nigdje ne zadržavaju nego se puste natrag u svoju obitelj koja nije u međuvremenu sređena na način da bi se takav maloljetnik morao u nju vratiti, pa je onda vrlo vjerojatan recidiv. Mi smo raspravljali u tome smislu da se tim člankom moraju osigurati uvjeti da se maloljetnika do osamostaljenja zadrži u nekoj vrsti ustanove socijalne skrbi, da ga se ne bi vratilo ponovo u milje kriminala ili loših socijalnih uvjeta, i time pogodovalo recidivima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će donošenje Prijedloga zakona o izvršavanju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, smatrajući da se zaista ovim popunjava jedna pravna praznina. Međutim, već odmah na početku moram konstatirati govoreći u ime Kluba SDP-a da ne stoji tvrdnja u obrazloženju predlagateljeva koji smatra da za provođenje ovog Zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva. Za sve dobre stvari koštaju, smatramo da je ovo jedno dobro Zakonsko rješenje i za to treba osigurati posebna sredstva. Pogotovo to ću kasnije reći, u analizi pojedinih odredbi koja su dobra rješenja a koja se odnose na maloljetnički zatvor. Dakle, ovdje se u Zakonu predviđa posebna institucija za maloljetnike, maloljetnički zatvor, a tek podredno napominje se da je to moguće, takvu jednu kaznu, maloljetničku kaznu zatvora izvršavati i u posebnim odjelima kaznionica, međutim, mi znamo kakvo je stanje u našim kaznionicama, u našim zatvorima. DA su takvi uvjeti koji nas često podvrgavaju ocjeni Europskih institucija gdje Hrvatska onda plaća visoke odštete, a problem nije riješen. U nekoliko navrata Hrvatska je bila osuđena da plati naknadu štete ljudima koji izvršavaju kaznu zatvora, a jednako tako naloženo je Hrvatskoj da popravi to stanje, ali ono se nije popravilo jer nije Vlada osigurala zatvorskom sustavu potrebna sredstva. S ovim Zakonom nameću se veći standardi u pogledu izvršavanja kazne, i ostalih sankcija izrečenih maloljetnicima. Ono pretpostavljaju, takve standarde, kada je riječ o izvršenju kazne maloljetničkog zatvora, posebne standarde o zabrani, koji uvodi i Konvencija o zabrani mučenja i tortura u zatvorskom sustavu koja se odnosi i na odrasle osobe, a onda pogotovo na maloljetne. Nama je posebno žao u Klubu SDP-a zašto posebno nije to apostrofirano u ovom Konačnom prijedlogu zakona o izvršavanju sankcija izrečene maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, kada se govori o standardima koji u pogledu prostora pogotovo u zatvoru, u kaznionici gdje oni izvršavaju kaznu maloljetničkog zatvora, ti posebni standardi. Jer bez obzira što to nije posebno naglašeno u zakonu to je obveza Hrvatske i po toj međunarodnoj Konvenciji, ali jednako tako i po Zakonu o izvršavanju sankcija za kazne zatvora za odrasle osobe. Tamo već u početku vidite u zaštiti dostojanstva koja govori jednako o tome koji prostorni uvjeti moraju biti zadovoljeni. Prostorni uvjeti u izvršavanju sankcije i da bi ona bila uspješna su od ključne važnost, na žalost evo iz Izvješća Pučkog pravobranitelja to stanje se ništa nije popravilo, Vlada je u nekoliko navrata obećavala da će osigurati sredstva potrebna za zatvorski sustav, malo ili ni malo se u tom smislu učinilo. Kapaciteti su se povećavali domišljatošću osoblja koje je često od kapelica zatvorskih, naime, za napomenuti je da je dušobrižništvo 2002. godine uvedeno u naše zatvore i u kaznionice, da se počesto od kapelica rade spavaonice. Od prostorija koje služe resocijalizaciji, njihovom zajedničkom druženju često se prave upravo spavaonice, jer osoblje iz zatvora i kaznionica nema gdje smjestiti te osobe. A već je ranije bilo rečeno govoreći o prijedlogu zakona o probaciji, da je upravo to posljedica neadekvatne pravne politike koja se onda osjeća i koja je evidentna onda u našem penalnom sustavu. Međutim, kada ovdje govorimo o ovom Prijedlogu zakona o izvršavanju sankcije izrečene maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, onda moramo biti zaista zabrinuti i ne možemo prešutiti činjenicu da kaznena djela koje izvrše maloljetnici, i to ona teška najteža kaznena djela, brutalna ubojstva, teško ranjavanje da su ipak u porastu. To vidimo iz godišnjih izvješća o radu Državnih odvjetništava u 2009. godini. Javnost se svaki put zgrozi na takvom bešćutnošću, na takvom hladnokrvnošću delikata koje počine mlade osobe počesto prema mladima ili još mlađima od njih, te alarm za društvo u cjelini a posebno za državu. To je signal da mnoge stvari u zemlji nisu onakve kakve bi trebale biti. To dovoljno govori da je naše društvo dobrim dijelom bolesno. To govori o tome da ljudi mladi ljudi, ne osjećaju sigurnost, i počesto je ta agresija kod njih manifestacija nekakvog opravdanog ili nekakvog napada iracionalnost koji oni eventualno mogu očekivati, i tako se čini da nema kraja ovoj mladenačkoj agresiji jer nema kraja onda ljudskoj nesigurnosti. Koliko društvo pridonosi tome da danas se čovjek osjeća sigurno, koliko smo sigurni na ulicama, koliko je sigurnost posla, zaposlenja, to mladi ljudi vide, gube svake vrijednosti. Jednostavno zapanjuje i zabrinjava njihov hladni odnos prema onome što su učinili, nema tu nekog veće kajanja. To je vrlo opasno ponašanje koje zabrinjava, to je jedan duboki sukob pojedinca, pogotovo mladog čovjeka naprema društvu. Društvu koje je srušilo stare vrijednosti, nove do dana današnjega nije izgradilo, nije izgradilo još čvrste institucije. Njihovi roditelji koji se često bore za neku svoju pravdu prema institucijama ne mogu prodrijeti i to stvara jedan osjećaj bezvoljnosti, apatije ali jednako tako društvene i državne nediscipline. To često ide jedno s drugim. Ljudi koji su naviknuti da se pobune protiv nekih nepravednih rješenja, protiv zakona koji se donose, a koji su protiv građana ne za njih, kao što je recimo Francuska. To je pitanje jednostavno građanstva, koliko su u biti, koliko vlast je tu odgovorna da je od građana napravila ne samo svjesne ljude nego podanike. To onda isplivava ovdje kod maloljetnika i to je jedan kompleksniji problem koji daleko, daleko premašuje i ovaj naš penalni sustav, koji dolaze u biti na kraju kada je sve već završeno, ali koji se onda susreću s elementarnim stvarima da bi se tim ljudima pomoglo, tim mladim ljudima i u tom zatvorskom sustavu, da ne bi slučajno više ponovili djela. I ne daju im se onda elementarna sredstva da bi mogli raditi s tim maloljetnicima. Je li normalno to? Pučki pravobranitelj je našao da u zatvoru stoji mladi čovjek sa bolesnikom starcem s TBC-om, to je bilo prije nekoliko godina, da često su primarni delikventi izdržavaju kaznu sa već prekaljenim kriminalcima recidivistima jer ih u zatvoru nemaju gdje staviti, ili tu ili nigdje. I da je država jednostavno, vlast ne vodi o tome računa, pravi se da taj problem ne postoji. Pučki pravobranitelj je to iznio, ali to je sada već stvar o kojima je govorio i sam ministar. Iako je pučki pravobranitelj bio nešto malo određeniji u tom smislu da je takvo stanje s obzirom na neadekvatna financijska sredstva i na brojnu populaciju u zatvorskom sustavu da predstavlja ozbiljan sigurnosni problem za državu, a najprije za ljude koji rade unutar samog sustava. Dakle, ovaj prijedlog zakona ima dobra rješenja, on razrađuje postojeća rješenja, ali zato je potrebno osigurati i određena financijska sredstva. Ako malo bolje pogledamo da ta financijska sredstva je potrebno osigurati ne samo zbog postojeće situacije nego iz ovog trenda iz Godišnjeg izvješća državnih odvjetništava onda vidimo koliko maloljetnici učestvuju u ukupnoj masi kriminaliteta sa deliktima nasilja. Da je broj prijavljenih ipak u jednom značajnijem porastu od recimo u odnosu na 2004. godinu, dakle prije nekoliko godina. Da je broj kaznenih djela koje čine maloljetnici upravo povećan ne toliko u imovinskim deliktima koliko upravo u deliktima nasilja. I još ću jednom se osvrnuti na neadekvatnu kazneno-pravnu reformu koja se izriče i koja se provodi prema maloljetnicima. Država i dalje, dakle trenira strogoću na onima koji su počesto žrtva, a koji se počesto i nalaze po našim ne samo kaznionicama nego odgojima, zavodima, centrima, svim onim institucijama koje predviđa ovaj prijedlog zakona gdje se oni susreću s puno iskusnijima, a društvo bi na njih trebalo reagirati na drugačiji način. Dakle, prije svega mjerama liječenja. Evo vidimo da ovdje, čak i iz samog obrazloženja koje predlagatelj navodi, dakle iskustva Engleske, ondje gdje se prionulo radu s maloljetnicima, pogotovo na način i liječenja, pogotovo ovisnosti, i s jednim humanim pristupom da mladi čovjek osjeti da je nekomu stalo i to je onda najbolji put ka tom njegovom ozdravljenju i uključenju ponovno u društvo. Dakle, ondje gdje su takve mjere bile poduzete do 70% se smanjio recidivizam kod tih takvih osoba. Ali sve to iziskuje određena sredstva. Prema tome ukoliko budemo donosili zakone koji su dobri i kvalitetni, ali za koje nije osigurana adekvatna materijalna potpora oni će daljnje dezavuirati i poštivanje zakona jer donosimo zakone čija primjena onda i ne mora biti osigurana i to je onda loša poruka. To zbunjuje građane sve, a navlastito one prema kojima društvo itekako treba vrlo oprezno postupati. Vidjeli smo da je to uvijek u pitanju jedna i delikatna dob, prije svega i kada su oni žrtve, ali zabrinjavajući mislim da je ovo prigoda da na to također svrnemo svoju ovdje jednu opservaciju u tom smislu da se društvo ne može pomiriti sa ovakvom situacijom i da pod hitno, nažalost izglasan je Zakon o radu na neadekvatan način ljudi, mladi ljudi, promatraju da se u društvu uspijeva mimo zakona, mimo pravila, mimo sposobnosti. Prema tome, sve ono što mladi učine, sve te grozote nažalost normalna su posljedica nenormalnog stanja u državi. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak, uvaženi zastupnik Kruno Markovinović.
Pa evo moram reći da je kolegica u eto u svom opisu valjda stanja u zemlji izrekla netočno da država stvara podanike. Pa valjda onda ti mladi podanici pod tim pritiskom postaju delikventi, što nije točno. Jer treba usporediti konačno zemlje tradicionalne demokracije gdje njihovi mladi, opet valjda, podanici su sudionici masovnih ubojstava, dakle daleko više se događa stvari nego ovdje, što mislim trebalo bi ipak.
Zahvaljujem. Idemo na pojedinačnu … [[Upadica se ne razumije.]] Ali ipak bi morali voditi računa, govorimo o mladim ljudima i morali bi voditi računa da opravdati sve ono što mladi čine stanjem u društvu i u državi malo je preozbiljna stvar da bi se tako smjelo to reći jer ima puno toga što se događa od delikvencije, od rata pa na ovamo iza vrijeme rata. Prema tome budimo u tome malo oprezniji. Pojedinačna rasprava, uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja se pridružujem svima onima koji misle da je ovo dobar zakon i da ga treba podržati. Nemam nikakve dvojbe oko toga, mislim da je na jedan vrlo korektan i kvalitetan način uređuje područje izvršavanja sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena i prekršajna djela. U svojoj kratkoj raspravi ipak bih iznijela nekoliko svojih dvojbi koje su vezane isključivo za buduću primjenu zakona. Mislim da bi se mogao u skoroj budućnosti pojaviti problem upravo vezano za to. Nažalost, čini mi se da nam je to na neki način posao i specifikum, da imamo dobre zakone koje nažalost ne primjenjujemo. Dakle, imamo zakone koji dobro reguliraju određenu problematiku, ali ujedno se počesto pravimo kao da ih nema, odnosno kada god to možemo. Zakon je najvažniji da se provodi i kao što sam rekla vrlo često na tome zapne. Jedna problematika koja na neki način ide u prilog ovome što govorim, dakle imamo zakon a njegova primjena ne da zapne, nego čini mi se da je zabetonirana u njegovom nečinjenju. Nema dugo imala sam u rukama izvješće MUP-a jedne županije za proteklu godinu. I našla sam jedan vrlo interesantan podatak. Kaže da u 2007. godini policija nije zabilježila nijedan jedini prekršaj davanja alkoholnih pića maloljetnicima. U 2008. godini takvih je prekršaja bilo 4, a u prvih 6 mjeseci 2009. svega jedan. Dakle, ima li netko tko vjeruje u ove podatke? Ima li netko da je to realno i da je to stvarno? Pa naravno da ne. I prvo što čovjek zaključi, jest da sustav negdje ne funkcionira, odnosno da se zakon ne provodi. Jer kada govorimo o ovoj problematici koja je vezana za mlade, mi imamo zakone, mi imamo jako dobre zakone. Zakon o prekršajima protiv javnog reda i mira, koji kaže da je zabranjeno davati alkoholna pića maloljetnicima mlađim od 16 godina. Imamo zakon. Imamo i drugi zakon koji govori o zabrani prodaje i posluživanja alkoholnih pića mlađima od 18 godina, Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti i trgovinama. Dakle, mi danas imamo situaciju da nam se djeca izjašnjavaju u anketama da 44% njih ima naviku opijanja tijekom vikenda, što nije ni čudno, ako uzmemo u obzir ovo izvješće MUP-a. Dakle, naravno da pijenje alkohola kod mladih nije stvar isključivo represivnog aparata, ali ako bismo željeli smanjiti taj broj, jedan od ciljeva bi svakako trebao biti da spriječimo da mladi lako i jednostavno dođu do alkohola unatoč zakonskim zabranama. Dakle, zakone imamo da bismo ih sprovodili, a ne zaobilazili. Možda vam se čini da sam pomalo skrenula, ali zapravo mislim da je ovo problematika koja je itekako vezana za mlade i za činjenicu da zakone imamo i da je ovaj zakon dobar, ali izražavam svoju sumnju da li će moći biti u potpunosti i primjenjivan. Kada pogledamo što se danas događa među mladima, teško se odati dojmu kao što je kolegica Anitčević-Marinović rekla da smo kao društvo na neki način zakazali. Mi danas imamo djece koja sve više konzumira alkohol, djeca koja sve više konzumiraju drogu. Situaciju da se dobna granica se sve više smanjuje, sve više je samoubojstva, sve više je ubojstava. Dakle, čini mi se da smo mlade iznevjerili svojom i nebrigom i ne shvaćanjem koliko je važno da budemo i uzor njihovom ponašanju, koliko je važna obitelj i koliko je važna prevencija. Pa na kraju krajeva u Rijeci smo neki dan doživjeli još jedno mučko ubojstvo, jednog mladog čovjeka Aleksandra Abramova. I strašno je zapravo kako je okončan jedan mladi život. Dakle, i Luka Ric i Aleksandar Abramov, to više nije slučajnost, to više nikako ne može biti niti slučajnost, niti iznimka, već dapače oni su naša rekla bih i crna i prilično teška realnost. I pitanje je, do kada ćemo se praviti da to ne vidimo i do kada ćemo kako sam već rekla biti nijemi promatrači? Jer samo da vas podsjetim klub SDP-a je još 16. ožujka prepoznavši ovaj problem među mladima kao jedan od prioriteta dao u saborsku proceduru prijedlog za pokretanje rasprave u Hrvatskom saboru na temu Porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj. Prosinac je, kraj godine i veliko je pitanje da li će ovaj prijedlog rasprave doći uopće na red. Mislim da je šteta, mislim da je šteta i da bismo se u odnosu na ovu problematiku trebali malo drugačije ponašati. Mislim da se nebriga nas kao društva i kako je rekla kolegica Antičević-Marinović države, očituje i kroz proračun za 2010. godinu, jer je nažalost u preventivne programe koje bi trebali imati za cilj da do problema niti ne dođe uloženo premalo novca. Da budem konkretnija čak 11 milijuna kuna je za 2010. godinu planirano manje proračunskih sredstva nego li u ovoj godini. Mislim da je to zabrinjavajuće i žalosno je da je nekome uopće palo na pamet da u ovom trenutku u situaciji kada u Hrvatskoj imamo eskalaciju svih ovih problema o kojima sam govorila, a koji su vezani za mlade učinimo ovako nešto. Dakle, štedjeti na djeci mislim da je apsolutno krivo, rekla bih i društveno neprihvatljivo. Polako se približavam razlogu zašto najviše dvojbi imam vezano za primjenjivost ovoga zakona. Držim da je ovaj zakon trebao ići uz reformu sustava socijalne skrbi. Jer sve ono što ste jako dobro predvidjeli kroz ovaj zakon, a što se odnosi na rad centara za socijalnu skrb, mislim da u ovom postojećem sustavu zapravo nije moguće iz jednostavnog razloga što smo morali prilagoditi postojeći institucionalni okvir socijalne skrbi i svakako osigurati educirane kadrove, a znamo jako dobro kako danas stoje stvari sa socijalnim radnicima, sa socijalnim pedagozima i koliki je zapravo njihov manjak. Dakle, čini mi se da idemo pomalo, iako pozdravljam donošenje ovoga zakona, apsolutno ali mi se čini da na neki način idemo pomalo naopako i da smo, dakle donosimo zakon a onda stvaramo uvjete na neki način za njegovu primjenu. I držim da smo trebali stvoriti preduvjete za primjenu zakona, zaustaviti urušavanje sustava socijalne skrbi, provesti reformu, decentralizirati socijalnu skrb, spustiti je na lokalnu razinu tamo gdje su zapravo potrebe građana pa tako i mladih ljudi događaju. Mislim da se one zapravo tamo trebaju i realizirati. Dakle, imat ćemo dobar zakon bez dvojbe. Dakle, ne sumnjam u to, ali hoćemo li ga moći i primjenjivati to je mislim suštinsko pitanje. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Nasilje mladih ili nasilje mladalačkih skupina, njihova agresija često je na psihološkoj razini kod njih doživljena kao odgovorno nasilje koje se vrši na njihovim vrijednostima makar, kako oni to shvaćali u svojim glavama. Spomenuli ste alkohol i zaista se tu pokazuje licemjerje cjelokupnog sustava. Mi smo neki dan govorili o drogi. Uzmite mlade skupine, mladalačke skupine onda je alkohol daleko proširenije iako se često radi o kombinaciji. Ali alkohol je u navodnike demokratičniji, lakše ga je nabaviti, jeftiniji je i ne sprovode se zaista one zakonske norme koje bi se trebale sprovoditi. A agresija mladih i njihovo nasilje nije upućeno samo prema drugima i prema zajednici kao takovoj neprilagođenog dijela ljudi koje se agresivno odnosi prema zajednici i drugima zbog toga što se samo osjeća ugroženim, pa makar kažem to bilo samo u njihovoj glavi. Ali radi se o tome da se ta agresija okreće, da je oni okreću prema sebi samima. Spomenuli ste sami porast broja samoubojstava mladih. To je isto vrsta nasilja, vrsta agresije s time što se radi o samodestrukciji. To je krajnja konzekvenca bjegstva od stvarnosti. To je bjegstvo iz života. Mislim da se moramo zamisliti nad tom činjenicom. To je jedno pitanje jedne šire rasprave, ja se slažem koja je socio-psihološka i šta ja znam u koje sve segmente ne zalazi, kulturološka. Ali mi imamo činjenicu da dio mladih želi pobjeći iz nepodnošljivog života onako kako ga oni doživljavaju, a zato smo odgovorni svi mi koji smo stariji.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepa. Kolega Jurjević, apsolutno se slažem s vama i ne znam da li ste znali kada govorimo o problemu alkohola među mladima da preveliki broj mladih otkrilo je to istraživanje bez problema može doći do alkohola. 88% osnovnoškolaca nitko nije pitao koliko godina imaju, nitko ih ništa nije pitao, dakle 88% mladih je bez problema došlo do alkohola, a 97% srednjoškolaca je vrlo jednostavno došlo do alkoholnih pića. Dakle, mi imamo zakone kao što sam rekla koje na žalost ne poštujemo i ponašamo se čini mi se vrlo, vrlo neodgovorno prema mladim ljudima. Još jedan interesantan podatak ne znam da li ste znali. Na pitanje mladim ljudima gdje ostvaruju svoje prvo iskustvo pijenja 88% njih odgovara od onih jel' koji su to iskustvo imali, 88% odgovara da je to učinilo u vlastitoj obitelji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo još jednu repliku, a to je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kad ste kolegice rekli o primjeni zakona, u stvari kako mi imamo dobre zakone. Ali postavlja se pitanje i njihove primjene. Mladi u toj primjeni, a počesto kako su zakoni i regulirani, pogotovo Kazneni zakon vide veliku nepravdu. Neki dan mi je prišao mladi Bibinjac. 4 godine je bio u zatvoru zato što je dodao pola šuta jednom drugu i provalio u drvarnicu i uzeo dvije košare smokava. I on je dobio četiri godine, odslužio je sve po zakonu. A šta mislite da ti ljudi ne vide kako se pljačka, kako se otima državna imovina čak i po slovu zakona. Kad bi ti ljudi eventualno i bili procesuirani maksimalno kazna je 10 godina za sve, možete opljačkati svo blago Hrvatske, samo ako to ne učinite ubojitim sredstvom nego s bijelom kragnom, dakle kao kriminal bijelog ovratnika to je 10 godina zatvora. I to mladi ljudi vide, vide tu nepravdu. Ovo što je i kolega Marin o čemu je govorio. To izaziva na jednu veliku zabrinutost. Na kraju krajeva ne samo nasilje koji oni vrše, nego ta autodestrukcija, broj samoubojstava mladih ljudi na ovako mali broj stanovnika. Pa u svakoj zemlji bi sve snage dignuo na noge, čak i više kad oni idu autodestrukcijom. Ali kakve su poruke iz medija, oglašivanja tih velikih tvrtki. Uništi konkurenciju, potuci ih do nogu. To su poruke, to su vrijednosti, ne zajedništvo. Idemo zajedno nekakvi posao napraviti. Potuci ga, budi bolji od drugoga u svemu, pa na bilo koji način. I to je, mladi ljudi vide nema odgovornosti.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Romana Jerković.
Hvala lijepo. Slažem se s vama kolegice da smo obezvrijedili i relativizirali obiteljski odgoj, odgoj u školi i nekakve rekla bih tradicionalne vrijednosti u društvu. I zakazali smo, zakazali smo i kao društvo i zakazale su državne institucije. One kao da nisu osvijestile činjenicu da je ovo problematika broj jedan u Hrvatskoj u ovom trenutku. I slažem se također problem je u tome što mi danas osuđujemo nasilnika, ali ne osuđujemo i nasilje koji je postao rekao bih stil života, postao je stil života i zabava pa čak i nagrada. Osuđujemo nasilje među vršnjacima, a ne istražujemo u dovoljnoj mjeri nasilje nad mladima, a da ne govorim što i koliko radimo na prevenciji. Hvala lijepo.
Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Pa pred nama je Zakon o izvršenju sankcija izrečenih maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje, pa ću ja svoju raspravu usredotočiti na sam prijedlog zakona, odnosno na ono što se sa samim zakonom regulira. I dopustite mi da svoju raspravu započnem jednom mišlju, jednom rečenicom, dakle s kojom ćemo se vjerojatno svi složiti da uspješnost kaznenopravne reakcije društva na kriminalitet maloljetnika ne ovisi samo, dakle ne temelji se samo na ispravnom izboru predviđene kaznene sankcije. Naime, svaka odgojna mjera, svaka sankcija koja ne korespondira sa osobnošću malodobne osobe, sa osobnošću dakle maloljetnika i prilikama u kojima živi, ne samo da nije primjerena, već u pravilu izostaje očekivani uspjeh, izostaje resocijalizacija, izostaje odgoj, izostaje preodgoj, ili pak onaj normalan povratak malodobne osobe u društvu. I upravo zbog toga, i upravo zbog takvog pristupa i ovom problemu, dakle i ovom zakonskom prijedlogu ovaj zakon treba apsolutno poduprijeti i to zbog kvalitete razrade instituta koji se odnose na izvršenje sankcija izrečene maloljetnicima i za kaznena djela i za prekršaje, s jedne strane. A s druge pak strane što se po prvi puta, dakle sveobuhvatno i na jednom mjestu, dakle jednim zakonom, jednim propisom razrađuje gotovo do u detalje ova materija, iako smo do sada imali dakle praksu da je to pojedinim zakonima bilo određeno, a da su se kompletne situacije u životu i u smislu primjene ovih odredaba rješavale i podzakonskim propisima. Dakle, apsolutno podupirem ovaj prijedlog zakona. Samim zakonom se izvršavanje sankcija koje su izrečene maloljetnicima, ali i mlađim punoljetnicima u kaznenom postupku, dakle sankcije se sistematiziraju na odgojne mjere, kazne maloljetničkog zatvora i sigurnosne mjere. Isto tako upravo prema odredbama ovog zakona izvršavaju se sankcije izrečene maloljetnicima i u prekršajnom postupku, koje opet sistematiziramo na odgojne mjere, kazne maloljetničkog zatvora i zaštitne mjere. Izuzetnu važnost predmetnog zakona i potrebu njegovog donošenja pronalazimo u činjenici što u predmetnim situacijama kaznenopravne i prekršajne sankcije izvršavaju prema malodobnim osobama, i to kao posebno osjetljivoj populaciji u okviru koje postupka se treba zaštiti, odnosno jamčiti zaštita temeljnih prava maloljetnika koji su utvrđene s jedne strane i u Ustavu Republike Hrvatske, ali i prava zajamčena preuzetim međunarodnim ugovorima i o već spomenutim, spomenutom ovim raspravama dakle Zakona o sudovima za mladež. Sve institute u smislu razrade, dakle zakona treba sagledavati u okviru prihvaćenih ili prihvaćenog načela koji glasi da je ograničavanje temeljnih prava dopušteno samo iznimno i u granicama nužnim za ostvarenje svrhe izvršavanja sankcija, svrhe izvršavanja kaznenih sankcija. U svakom smislu predviđeni postupak izvršavanja maloljetničkih sankcija i mjera ne smiju ugrožavati njihovo ljudsko dostojanstvo, dakle ljudsko dostojanstvo malodobnih osoba. Posebno imajući u vidu životnu dob, sa osnovnom svrhom da na maloljetničku populaciju i u ovom smislu treba odgojno djelovati radi resocijalizacije, pravilnog razvoja ličnosti mladih osoba i osposobljavanja za normalan život. Nedopustivi su zabranjeni i kažnjivi postupci koji bi predstavljali bilo kakvo ugrožavanje dostojanstva maloljetnika, njegovo zlostavljanje, mučenje ili ponižavanje. Mislim da je raspravljajući o ovom zakonu bitno naglasiti i iduće, odnosno istaknuti da je u svijetlu provedbe ovog zakona mora sačiniti pojedinačni program postupanja, a koji se temelji na postupku procjene potreba i stupnja rizika od strane multidisciplinarnog tipa stručnjaka. Dakle maloljetna osoba temeljem ovog zakona ne smije, ili u smislu provedbe ovog zakona ne smije postati samo puki broj i statistički broj. Svakoj osobi se ponaosob pristupa multidisciplinarno. Dakle svaka od tih osoba treba i mora imati dakle poseban pristup, poseban program da bi smo samu svrhu ovoga zakona, odnosno ove norme pretočili u ono što želimo, a želimo naravno da se maloljetna osoba što prije izvuče iz te životne situacije, da se ona što prije osposobi u svakom smislu i u mentalnom, i u fizičkom i svakom drugom smislu za normalni život koji bi trebao uslijediti nakon što ona više ne bude izložena izdržavanju kazne zatvora, odnosno ne bude pod direktnim utjecajem same kaznenopravne sankcije. U tom smislu za istaknuti je i to da se maloljetnike razvrstava u odgovarajuće odgojne skupine. Dakle odgojne skupine u skladu sa aktivnostima i mjerama predviđenih pojedinačnim programom postupanja. I upravo taj pojedinačni program postupanja ja uočavam u ovom propisu kao jednu osobitu vrijednost, jednu osobitu kvalitetu, jer pojedinačne mjere postupanja prema svakom od tih mladih ljudi nam zapravo garantiraju uz multidisciplinarni pristup, dakle pristup različitog segmenta, odnosno različitih vrsta stručnjaka koji se bave tom mladom osobom, da će krajnji rezultat biti uspješan. Uspješan i za maloljetnika, ali i uspješan i za naše društvo. I na samom kraju, naposljetku valja kazati i to da ovaj zakon predstavlja isto tako usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije, a vrlo bitno je naglasiti da se ovim zakonom uređuje, odnosno ugrađena su i načela dokumenata Vijeća Europe koji se odnose na maloljetnike, koji je Republika Hrvatska prihvatila. Dakle oni su inkorporirani u ovaj tekst zakona, pa iz tih razloga najvažnijih, mislim da je najvažnije ono što sam rekao u uvodu, ali iz tih razloga, dakle razloga usklađivanja ovaj zakon apsolutno treba poduprijeti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa državnim tajnikom i suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Ovim zakonom kao što smo već i čuli uredit će se način izvršavanja sankcija, mjera i zaštitnih mjera koje su izrečene maloljetnim počiniteljima kaznenih djela i prekršaja. Izvršavanje maloljetničkih sankcija i mjera nije uređeno također smo čuli posebnim propisom, a radi se o posebno osjetljivoj populaciji i posebno ranjivom populaciji koja je Ustavom Republike Hrvatske na poseban način i zaštićena i uživa posebnu zaštitu. Zakon o sudovima za mladež načelno uređuje izvršavanje sankcija maloljetnicima koji su počinili kazneno djelo, ali postupak izvršavanja i sve radnje koje su neophodne za započimanje izvršavanja ne propisuje. Izvršavanje posebnih obveza, upućivanje u Centar za odgoj, mjere pojačane brige i nadzora uz dnevni boravak u nekoj u odgojnih ustanova, upućivanje u odgojnu ustanovu, i posebnu odgojnu ustanovu i dalje ostaje u nadležnosti Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Izvršavanje mjere upućivanja u kaznenu ustanovu i kazna maloljetničkog zatvora koja se izvršava u kaznionici u nadležnosti je Ministarstva pravosuđa. Ovaj Zakon također predstavlja usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Treba reći da je izricanje odgojnih mjera samo jedna od karika u lancu mjera koje se poduzimaju u cilju sprječavanja kriminaliteta maloljetnika, jednako kao što treba reći da ne zadire u preddelikventno ponašanje nego reakcija slijedi tek kada je već došlo do delikventnog ponašanja. Neobično je važan ispravak izvor kaznene sankcija koja će korespondirati sa osobinama njegove ličnosti jednako kao u prilikama u kojima taj maloljetnik ili maloljetnica živi. Ovim Zakonom se maloljetnicima jamči zaštita temeljnih prava a ograničavanje je dopušteno samo u iznimnim slučajevima. Isto tako jamči se tajnost podataka i identiteta. Posebno se ima u vidu mlada životna dob radi njegovog pravilnog razvoja i osposobljavanja za daljnji život pa su zabranjeni i treba naglasiti kažnjivi svi postupci koji bi ugrozili dostojanstvo maloljetnika, zlostavljanje, mučenje ili ponižavanje. Zaštićena su maloljetnikova osobna i imovinska prava koja su u nadležnosti centara za socijalnu skrb. Ono što je vrlo kvalitetno u ovom zakonu, također smo već čuli je obveza sastavljanja pojedinačnih programa zastupljanja za svakog maloljetnika od strane multidisciplinarnog tima stručnjaka. Taj program se prilagođava, naravno on se i mijenja sukladno postignutim rezultatima, ali ono što je vrlo važno i sadržava podršku nakon otpuštanja. Zakon propisuje izvršavanje kazne maloljetničkog zatvora sa posebnostima u izvršavanju u odnosu na maloljetničku populaciju, pa propisuje boravak na zraku od tri sata dnevno, dok punoljetni počinitelji kaznenih djela imaju pravo na 2 sata dnevno. Isto tako maloljetnika mogu njegovi članovi obitelji posjećivati četiri puta mjesečno i blagdanom, dok punoljetni počinitelji kazneni djela imaju dva puta mjesečno i blagdanom. Vatreno oružje nije dozvoljeno primijeniti prema maloljetnicima, kao što nije dozvoljeno primijeniti niti mjeru osamljenja. Uređuje i sigurnosnu mjeru obveznog psihijatrijskog liječenja i liječenja od ovisnosti. Ovaj Zakon na kraju ću reći, polučiti će dobre učinke, on je dobra podloga za osvajanje i dobivanje bitke društveno neprihvatljivog ponašanja maloljetnih počinitelja kaznenog djela, nametnuti obvezu resornim tijelima u osiguravanju nužnih i većih sredstava bolje kadrovske ekipiranosti i provođenja nadzora. Jamčiti će, nije patetično, Hrvatskoj ljepšu i zdraviju mladost, pa ću rado podržati Konačni tekst ovoga Zakona. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, članovi Vlade, odnosno Ministarstva. Evo dozvolite mi nekoliko riječi, već je dosta rečeno, vjerojatno ću ja nešto i ponoviti, nastojat ću nešto što nije možda danas ni rečeno, ali vrlo je teško reći. Maloljetnička delikvencija ili nasilje prisutno prema mladom populacijom, činjenica jest svjedoci smo i svi ćemo se složiti da je nasilje prisutno i da je u porastu, da je u porastu kako u brojkama, tako bih ja rekao, teško mi je reći riječ kvaliteti nego i žestini nasilja. Prema tome, u potpunosti podsjećam i dalje pozivam da se ovom Visokom domu održi raspravi i popriča o nasilju među mladima, po porastu nasilja, što je Klub SDP-a i predlagao, i ja mislim da je sazrjelo vrijeme da o tome porazgovaramo, i uvjeren sam da neće biti vidljive ni stranačke ne ine razlike po tom problemu koji je definitivno kod nas prisutan. Bez obzira na parolu koju uvijek imamo da na mladima svijet ostaje, da je budućnost na mladima, međutim, činjenica je da je to populacija koja je budućnost i koja dolazi poslije nas i da toj populaciji treba posvetiti dužno poštovanje. Dužno poštovanje, dužno vrijeme i sve ono što ide u jednom društvu da bi osiguralo svoju budućnost. Činjenica je da danas ta populacija izložena nasilju, odnosno izložena je utjecaju, obzirom da svi znamo da je osjetljiva i da je ranjiva, ti utjecaji koji mogu biti pozitivni i negativni, na žalost negativni su agresivniji, negativni utjecaji kojima su danas djeca prisutna je ono što vizualno mogu vidjeti u nasilju, na žalost i putem elektronike, neću reći elektroničkih medija, ali medija i elektronike, danas djeca su prisutna, njima se servira nasilje, dosta liberalno u našem društvu, kroz sve ono što oni mogu vidjeti da li su to tiskovine, nasilje kao jedna metoda obračuna u jednom društvu koje ima problema kao što je naše, a to su gospodarski problemi, pa i naslijeđe koje vučemo iz ratnog perioda su sve uvjeti koji su plodno tlo da jedno dijete jedna mlada osoba, može prihvatiti te negativne utjecaje i negativnosti i negativne utjecaje prihvatiti kao normalno način ponašanja. To je činjenica i ja mislim da ćemo se tu složiti. Obitelj, u obitelji u dijelovima obitelji ima problema, pogotovo u situaciji danas kada su gospodarski problemi prisutni, prema tome, pitanje jedan koliki dio obitelji danas u problemima se može posvetiti odgoju. Odgoj je ključna riječ. Odgoj da, ali kada govorimo o odgoju onda uvijek mislimo o roditelju, o roditelju koji mora odgajati dijete. Međutim, odgoj je kategorija o kojoj mora brinuti cijelo društvo. Prema tome, od obitelji, od odgojno-obrazovnih institucija do udruga i ostalih organizacija, institucija, civilnog društva koja se bavi mladima u pozitivnom smislu do društva i državnih institucija. Nažalost, kada govorim o državi i društvu onda je evo prije spomenuto jedan problem, a ja tvrdim da imamo dosta dobrih propisa, da je problem u provedbi alkohol, točenje alkohola djeci. Prije nekoliko dana smo govorili o drogi, neću ništa više spominjati. Prema tome, jedno dijete danas je podložno tim utjecajima. Pa i tamo gdje sve u obitelji funkcionira, gdje se obitelj može posvetiti djetetu ima velikih problema, pogotovo radi tih vanjskih utjecaja, a kada je obitelj narušena onda sa tim vanjskim negativnim utjecajima onda u pravilu tu dolazi do ozbiljnih problema. Problem je u našem društvu i prije je rečeno i tu ću potvrditi, vezano za rješavanje, odnosno vezano za problematiku neću reći rješavanja, teška riječ, ali problematiku odgoja i ispravljanja deformacije koja radi negativnih utjecaja dolazi kod mladih su upravo velika uloga ima socijalni sustav, znači sustav socijalne skrbi. Svjedoci smo da tu ima problema, nisu samo financijski problemi nego taj cijeli sustav je potrebno reorganizirati kako bi mogao odgovoriti današnjim potrebama pa u konačnici ne samo mladih nego kompletnog dijela socijale unutar društva. Što se tiče samoga zakona ja ću reći da u osnovi, ne u osnovi nego podržavam donošenje tog zakona. Moram konstatirati da smo ga vjerojatno trebali imati i prije jer taj problem nije započeo danas, no dobro evo jedna pozitivna strana EU je upravo ta di moramo i to zakonodavstvo i taj propis usklađivati sa EU. Prema tome, evo ga i tu se pokazuje jedna korist, ali ne spominjem korist radi koristi nego to mora biti radi nas. I taj propis je u osnovi dobar, međutim taj propis će ostati mrtvo slovo na papiru ako se ne stvore svi uvjeti da bi mogli taj propis provoditi. A uvjeti normalno su tehnički, kako u stvaranju prostora, prostornih uvjeta, odnosno smještajnih uvjeta, organizacijskih uvjeta do kadrovskih uvjeta. S tom populacijom, radi se o populaciji ponavljam koja je specifična, i sa tom populacijom trebaju raditi stručnjaci. Nažalost ovaj zakon je, ili na sreću, alat s kojima se pokušava, neću reći preodgojiti jer se preodgojiti nekoga ne može nego te negativne utjecaje ispraviti i jednu osobu koja još uvijek je u fazi razvoja i rasta, ne fizičkog nego rasta kao osobe, još uvijek smo na vrijeme gdje možemo tu osobu ispraviti. I ja u tom smislu shvaćam i to mislim da se svi slažemo radi se o zakonu radi penalizacije da se nekoga kazni nego kao što je i za rješenja moram reći da su dosta dobro unutra napisana i riješena, da se radi upravo o onome što je bit sustava, a to je da ispravimo na pravi način uz pomoć tog mehanizma u konačnici koji je i kazna da se taj mladi čovjek, ta mlada osoba dovede opet na pravi put. I u tom smislu podržavam donošenje tog zakona, međutim pozivam sve da ne samo na deklarativnoj razini kad se radi o mladima i maloljetnicima nego tu institucije, društvo, država, vlast mora praktično pokazati svoju volju za doprinos odgoju i omogućavanju uvjeta da mladi mogu izrasti u ljude koji su bili pod pozitivnim utjecajima. A kad to govorim, govorim upravo i kad smo donosili proračun što je netko rekao prije određenog vremena vidjeli smo da određene prevencijske programe koji su sastavni dio pod tim segmentima da li se radi o institucijama, udrugama civilnog društva, državnih institucija, da tu u pravilu volimo proškrtariti, odnosno tu volimo srezati sredstva kad se radi o tim stvarima, a pogotovo u situaciji kad sredstva nema dovoljno. Međutim, tu ne smijemo škrtariti na tim stvarima. Tu moramo dati maksimalno jer vjerojatno ćemo se tu svi složiti ako treba onda se pod navodnicima moram reći u ovlasti odraslih mora nešto uzeti, skratiti u takvom proračunu, a u tom dijelu koji se odnosi na mlade, na mladež na djecu ne smijemo škrtariti jer vidimo da su problemi evidentni i radi tih problema koji se danas događaju osjećat ćemo dugogodišnje posljedice kao što i danas osjećamo posljedice jednog dužeg perioda nažalost koji je bio, u konačnici treba reći, i bremenit sa ratom i ratnim događajima, svim onim što je bilo na našem prostoru. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I još imamo jednu pojedinačnu raspravu, uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege. Kad govorimo o ovom Zakonu o izvršavanju sankcija izrečenim maloljetnicima za kaznena djela ili prekršaje ne možemo ne osvrnuti se na osnovne uzroke koji mlade ljude zapravo navode na činjenje kaznenih djela. To je prije svega poremećaj u ponašanju. Postoji nekoliko definicija poremećaja u ponašanju i ja sam izdvojila jedan koji mi se čini najprihvatljivijim. Koji kaže:, "da je poremećaj u ponašanju djece i mladeži predstavljaju sva ona ponašanja koja na neki način ometaju dijete ili mladog čovjeka u redovnom funkcioniranju te mogu biti štetna i opasna za tog pojedinca ili njegovog okruženje. Takva ponašanja odstupaju od normi uobičajenih ponašanja za tu dob, spol, situaciju i okruženje. Mogu biti prisutna na osobnom planu i u socijalnom okruženju i zahtijevaju stručnu pomoć." Svaki stručnjak koji radi u području zaštite djece i obitelji svakako treba poznavati i razumjeti uzročnike pojave poremećaju u ponašanju djece i mladeži. Analizirajući ovaj zakon, on je u principu dobar i ja ću ga svakako podržati, a u svojoj raspravi fokusirat ću se na jednu mjeru i na eventualne poteškoće u njenoj provedbi u praksi. To je pojačana briga i nadzor. Za odluku o izboru odgojne mjere pojačane brige i nadzora nije primarna težina kaznenog djela. Primarne su prije svega karakteristike ličnosti maloljetnika, odnosno ova mjera se izabire onda kada postoji nada i prognoza da će maloljetnik uspješno izvršiti transformaciju svog ponašanja, kada je prisutna jednostavnija etiologija poremećaja u ponašanju, odnosno kad je riječ o tzv. lakšim slučajevima. I naravno uzima se u obzir karakteristike njegove primarne sredine tj. kada obitelj nije u stanju da sama dovoljno utječe na maloljetnika i kada u obitelji osim uz negativne ima i pozitivnih elemenata, odnosno kad postoji stručna prosudba da sistemski rad s obitelji može dati uspješne rezultate. Te okolnosti su odlučujući razlog za izricanje mjere pojačane brige i nadzora. S obzirom da je … /Govornica se ne razumije. svojevrsni nadzor na slobodi, veoma je prikladan za one maloljetnike koji još nisu formirali čvrst obrazac asocijalnog ponašanja, za one koji su na raskrsnici i one koji su te svoje raskrsnice u životu svjesni. Nije preporučljivo da se ova mjera izriče osobama koje su teško odgojive i koje iskazuju ukorijenjenu i opredjeljenju naviku vršenja kaznenih djela. PBIN u načelu nije primjerena mjera ni za maloljetnike s metalnom retardacijom težim emocionalnim ili psihosomatskim oštećenjima. U tom smislu valja razlikovati poslove oko izvršenja ove mjere i poslove na izvršenju mjere. Poslove oko izvršenja mjere obavlja stručni radnik centra, defektolog, socijalni pedagog, socijalni radnik, psiholog ili drugi stručni radnik pedagoškog ili psihološkog usmjerenja u suradnji sa stručnim timom centra koji je dspecijaliziran za poremećaje u ponašanju maloljetnika ili zaštitu djece, braka i obitelji. Takav pristup ovom poslovima treba osigurati multidisciplinarnost, odnosno profesionalnu kompetentnost i cjelovitost u radu. Poslove na izvršenju ove mjere provodi voditelj PBIN-a. to može biti stručni radnik centra sa navedenom odgovarajućom stručnom spremom ili vanjski suradnik centra s istim ili sličnim stručnim profilom, odnosno sa neophodnom sposobnošću i sklonošću za rad s djecom i mladima. Sadržaj i način provođenja mjere utvrđuje se pojedinačnim, odnosno individualnim programom koji je prilagođen maloljetniku, njegovoj obitelji, mora sadržavati mjere i aktivnosti koje će se poduzimati, naznaku nositelja navedenih mjera i aktivnosti, metoda rada, način izvršenja, te vrijeme poduzimanja mjera i aktivnosti. Ako su maloljetniku uz PBIN izrečene i ostale neke druge posebne obveze, one se također moraju unijeti u ovaj program. Izrada ovog programa treba se temeljiti na detaljnoj analizi ličnosti maloljetnika, socijalno-psihološkoj strukturi obitelji u kojoj maloljetnik živi, uspjeh u školi, načinu provođenja slobodnog vremena i drugim važnim okolnostima koje se odnose prije svega na samog maloljetnika. U tom smislu cilj je s jedne strane eliminirati ili umanjiti sve negativne sile koje utječu na maloljetnika i na njegov razvoj, a s druge strane razvijati sve pozitivne pokretačke snage. Važno je poticati razvoj pozitivno usmjerene slike o sebi, samopoštovanje i socijalne vještine mladih. Voditelj provodi mjeru pod nadzorom i uputama stručnog radnika centra, te smjernicama suca za mladež. Stručni radni centar koji je sudjelovao u kaznenom postupku u pravilu ne bi trebao biti određen za voditelja mjere. Centar je u svakom konkretnom slučaju dužan ocijeniti podobnost voditelja mjere i pratiti njegov rad. Ukoliko ocijeni da nije podoban odredit će drugog voditelja. Može ga promijeniti i na njegov zahtjev i na zahtjev suda, a jednako tako ako maloljetniku u radu ne odgovara određeni mu već voditelj. Voditelj koji radi na izvršenju mjere treba nastojati sa maloljetnikom uspostaviti što čvršći i kvalitetniji odnos suradnje i povjerenja, te ga poticati da bude temeljni nositelj procesa transformacije vlastite ličnosti i ponašanja. On o maloljetniku prvo brine, a tek potom ga nadzire. Svoj autoritet pred maloljetnikom treba izgrađivati na osnovama uobičajene ljudskosti, jednostavne stručnosti, pravednosti, kulturnom i moralnom ponašanju, objektivnosti, stvarnom interesu za probleme maloljetnika i iskrenoj spremnosti da mu pomogne. Samo na taj način može biti u stanju ostvariti pozitivan kontakt s maloljetnikom i otkloniti distancu među njima. Na jednostavna i razumljiv način objašnjavati mu obveze utvrđene programom, kako bi maloljetnik što bolje shvatio i kako bi razumio posljedice u slučaju neizvršavanja datih obveza. S obzirom na porast kaznenih djela među malodobnima, značajan je nedostatak stručnog osoblja u ustanovama socijalne skrbi kojeg ima premalo i za one maloljetnike koji već jesu u tretmanu. Tu se dakle ponovno vraćamo na probleme u sustavu socijalne skrbi, nedostatak stručnih radnika, izostanak multidisciplinarnog pristupa zbog neekipiranosti, odnosno zbog nedostatka stručnih radnika. Ovo je velik i čest i zapravo dugogodišnji problem u centrima za socijalnu skrb i zasigurno problem koji najviše utječe na nekvalitetu rada i njene ovdje navedene i druge uzročnike. Drugi problem, kada govorimo o izvršenju pojačanje brige i nadzora, jer problem nedostatka vanjskih suradnika. To je također čest problem koji susrećemo u sustavu socijalne skrbi. Treći problem, neadekvatna novčana nagrada za rad voditelja. Ovo je samo još jedan u nizu problema na koji nailaze centri koji pokušavaju osigurati kvalitetan i kontinuiran rad na ovoj mjeri. Mladi su lakmus papir društva. Razvojno tinejdžerske godine su doba kada vanjski svijet i svijet vršnjaka postaju mladima najvažniji. Od obitelji su dobili ono što su mogli dobiti, što je ona bila u stanju dati i okreću se vanjskom svijetu da u njemu odgovore na sebi važna pitanja kao što su, tko sam, što mogu, što ne, kakav je svijet u kojem živim, kakva su pravila igre? Oni moraju prevrednovati sliku o sebi i svijetu koji su dobili od roditelja i uspostaviti vlastiti identitet. Zato su tinejdžeri više nego i jedna druga izrasna kategorija osjetljivi na društvo i na njegove vrijednosti, te granice nedozvoljenog i dozvoljenog koje su im postavljene. Zašto više ne uspijevamo postaviti granice dozvoljenog, prihvatljivog i neprihvatljivog, strogo zabranjenog? Mnogi bi na to pitanje ponudili jednostavan odgovor. Ne postoji društvena volja da se djeci i mladima pomogne da što manje čine kaznena djela. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem svima koji su sudjelovali kako u raspravama prigodom prvog čitanja, tako i drugog čitanja zakona. Sugestije dobivene tijekom prvog čitanja ugrađene su u konačni tekst zakona. U drugom čitanju dobili smo dvije skupine amandmana. Amandmane Odbora za zakonodavstvo i amandmane zastupnice Lovrin. Ti amandmani su iznimno korisni i u potpunosti se usvajaju. Na kraju rekao bih da smo ovim zakonom, ako ga gledamo u kontekstu Zakona o probaciji i Zakona o izvršenju kazni maloljetnicima, da predstavljaju veliki iskorak. Ali se potpuno slažem sa svima onima koji su istaknuli da će ključni tekst uspjeha biti njihova uspješna primjena u praksi. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Ovo je bilo drugo čitanje, P.Z.E. broj 367. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, i zastupnica Ana Lovrin. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane odbora i o njima se ne glasuje, jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona, sukladno članku 169. Poslovnika. Isto je prihvaćen i amandman zastupnice Ane Lovrin. Je li tako? Dobro. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izvršavanju sankcija izrečenim maloljetnicima za kaznena djela i prekršaje. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat je? Ovaj zakon je prihvaćen jednoglasno sa 109 glasova, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na točku dvanaestu. To je - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 382 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Predlagatelj da, uvaženi Ivan Šimonović ministar pravosuđa. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Ima četiri zakona od kojih na žalost svi još nisu ovdje uvedeni, jer je još rasprava u odborima. Međutim, da ne bismo ponavljali stvari obzirom na isprepletenost materije gospodine potpredsjedniče ja bih volio dati jedan opći komentar koji se odnosi prvenstveno na zakone koji su danas na dnevnom redu, ali osvrćući se i na one koji dolaze. Dakle, ti zakoni čine uzajamno čvrsto povezanu cjelinu. Većina primjedbi i prijedloga iznesenih u raspravi prigodom prvog čitanja bile su korisne i pomogle su da se izbrusi konačni tekst. Ja se iskreno nadam da će i ovi zakoni koji su danas na dnevnom redu, a i oni koji stižu da će dobiti najširu podršku jer se njima uvode promjene koje će odlučujuće obilježiti hrvatsko pravosuđe u narednim desetljećima. Dakle, dugo nakon isteka mandata ove Vlade, pa i ovog saziva Sabora. Ključne promjene koje donosi zakonski paket odnose se na jačanje neovisnosti pravosuđa, na odabir i napredovanje sudaca i odvjetnika, odnosno državnih odvjetnika prema objektivnim i transparentnim kriterijima, te unapređivanje njihove stručne izobrazbe. Ove promjene će se izravno odraziti i na kvalitetu i učinkovitost pravosuđa. Bolji izbor kadrova pri kojem se biraju najbolji prema objektivnim kriterijima, veća radna motivacija jer se napreduje isključivo prema rezultatima rada i sustavnije i bolje obrazovanje kako na početku karijere tako i cjeloživotno obrazovanje naprosto jamče i bolje radne rezultate. Uz to, suci i tužitelji koji u pravosuđe ulaze i u njemu napreduju isključivo prema svojim objektivnim i radnim rezultatima najbolje su jamstvo njihove neovisnosti od bilo kakvih utjecaja, a time su i temelj pravne države u kojoj nitko nije iznad prava. Prema novom sustavu kandidati za suce i državne odvjetnike odabiru se prema rezultatima pravosudnog ispita, a nakon toga slijedi dodatno dvogodišnje stručno obrazovanje u sklopu Pravosudne akademije kao samostalne i neovisne institucije. Oni s najboljim rezultatima tijekom obrazovanja prvi biraju na kojem sudu, odnosno državnom odvjetništvu žele započeti pravosudnu karijeru. Napredovanje u karijeri također se temelji na precizno utvrđenim i objektivnim kriterijima primjerice broju i težinu riješenih predmeta, postotku potvrđujućih ili ukidajućih presuda i slično. Značajne promjene uključuju i način izbora i dužnosti predsjednika sudova s aspekta tehnologije vlasti. Prilično je neobično da se netko dobrovoljno odriče svojih ovlasti i utjecaja, ali kao ministar pravosuđa to rado činim jer predložene promjene idu u korist jačanja neovisnosti pravosuđa i pravne države. Ni do sada nisam imenovao niti jednog predsjednika suda bez konzultacija s predsjednikom Vrhovnog suda premda sam na to imao ovlasti. Prema rješenju koje se sada predlaže ova praksa pretvara se i u pravnu obvezu. Predsjednike sudova ministar pravosuđa od sada će imenovati na prijedlog predsjednika Vrhovnog suda. U svrhu dizanja učinkovitosti pravosuđa uvode se i neke nove obveze za predsjednike sudova. Kada netko od sudaca u jednogodišnjem razdoblju neće uspješno izvršavati svoje obveze onda predsjednik suda mora ili pokrenuti stegovni postupak ili pismeno obrazložiti predsjedniku neposredno višeg suda zašto to nije učinio. Ukupno gledajući ove promjene donijet će brojne novine pa i nove obveze i veći teret pravosudnoj profesiji. Međutim, posebno mi je drago da je upravo pravosudna struka sudjelovala u oblikovanju ovog zakonskog paketa i podržala ga u javnosti svjesna da se njime diže povjerenje javnosti u pravosuđe i da se diže njegov društveni ugled. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za pravosuđe, predsjednica odbora uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 39. sjednici razmotrio je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. prosinca 2009. Odbor je prijedlog zakona raspravio u svojstvu matičnoga radnog tijela. Članovi odbora jednoglasno su podržali predložene izmjene i dopune zakona. Mišljenja su da mjerila za ocjenjivanje sudaca uređena člankom 70. zakona treba preispitati kako bi mjerila bila ključ za donošenje metodologije izrade ocjene sudaca. Predloženo je da se u istom članku u točci drugoj dopuni na način da je sudac dužan poštivati zakonske rokove za donošenje i izradu odluka. Isto tako, da valja na jasan način urediti sudjelovanje sudaca u radu međunarodnih organizacija ili rada na pripremi nacrta i drugih propisa i slično kako taj rad utječe na potreban broj odluka iz okvirnih mjerila. Mišljenje je da treba preispitati bodovanje ocjena obnašanja sudačke dužnosti utvrđene člankom 22. Predlaže se pokretanje stegovnog postupka i utvrđivanje odgovornosti suca, kako bi se mogla nadoknaditi šteta za povredu prava suđenja u razumnom roku. Sugerira se predlagatelju da preispita mogućnost priznavanja staža savjetnicima u pravosudnim tijelima, koji prema važećim propisima temeljem iskustva i praktičkih znanja ispunjavaju uvjete za suca, i zamjenika općinskog državnog odvjetnika. Predlaže se prijelazne i završne odredbe uskladiti sa prijelaznim i završnim odredbama drugih zakonskih prijedloga iz ovoga paketa, i prethodnih izmjena i dopuna ovih zakona. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa sedam glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima sa slijedećim amandmanima. Amandman na članak 15., u članku 74.a stavak 3. mijenja se i glasi: "za suca Vrhovnog suda Republike Hrvatske može biti imenovana osoba koja je najmanje 15 godina radila kao pravosudni dužnosnik ili isto toliko godina bila odvjetnik, javni bilježnik, sveučilišni profesor primijenjenog prava koja ima položen pravosudni ispit i najmanje 15 godina radnog iskustva nakon položenog pravosudnog ispita". Uz obrazloženje Zakon o sudovima i Zakon o pravosudnoj akademiji, regulira se edukacija sudaca primarna, a sve u cilju postizanja nepristranosti i neovisnosti postupanja u sudskim postupcima. Kako je u prvom i drugom stupnju sužen krug osoba za pristup pravosudnoj dužnosti, ovim se amandmanom sužava i mogućnost za najviši sud. Amandman na članak 24., u članku 106. stavku 3. na kraju rečenice stavlja se zarez i dodaju riječi: "utvrđenom u stegovnom postupku". Amandmanom se dopunjuje odredba na način da je potrebno utvrditi odgovornost suca u stegovnom postupku kako bi se od istoga mogao tražiti povrat isplaćene naknade zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li još netko od odbora riječ uzeti? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. Imamo tri kluba. Prvi je uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh, u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima. Sudjelujemo u jednome iznimno važnom poslu, a to je utvrđivanje zakonskih akata kojima će se oblikovati jedan veliki proces reformi u pravosuđu koje koliko god su potkrijepljene potrebom na prilagodbe našega zakonodavstva pravnoj stečevini Europske unije, toliko ili možda čak i puno više govore o čitavom nizu potreba koje valja ispuniti kako bi sustav, pravosudni sustav mogao bolje funkcionirati, a sve u korist boljega života, jačanju pravne sigurnosti, jačanju pravne države u Hrvatskoj. Posve je jasno da se radi o jednom ogromnom području kojega nije moguće zahvaćati palijativno, već gdje valja pristupiti kompleksno, sa svih strana, mijenjajući paralelno čitav niz zakonskih propisa. U tome smislu nismo posve sretni mi u klubu HNS-a što se u ovaj posao reforme pravosuđa krenulo jednom benignom pričom o smanjenju broja sudova. Naime, smanjenje broja sudova po našemu mišljenju, po našemu stavu valjalo je biti tek jedna od posljedica reforme, a ne jedan od prvih koraka. Jer kad se udari temelj novoga sustava, onda se može kvalitetno procijeniti kakva, kako dobro rasprostranjena i razvijena mreža sudova bi trebala opsluživati takav novi model. I što nam se dogodilo? Dogodilo se to da smo formalno reducirali broj sudova, međutim da nijedan nije zatvoren. Naime svi su se samo pretvorili u filijalne sudove svojih matičnih novih sudova, i eto možda nemamo više predsjednika suda i smanjili smo možda trošak za određeni sitni postotak, ali u konačnici još uvijek imamo sustav sudova kakav je i bio, a potrošili smo puno vremena oko nečega što smo predstavljali da je iznimno važno i vrlo učinkovito. Ono što mi držimo i što smo isticali u prvome čitanju ovoga zakona, ali i Zakona o DSV-u je uvođenje i definiranje objektivnih kriterija za vrednovanje rada sudaca, ali isto tako i za kvalificiranje kandidata za poslove sudačkih dužnosnika. Činjenica jest da smo i do sada imali određeni broj kriterija, međutim da taj proces vrednovanja nije uopće bio transparentan i da je on dovodio u svojoj konačnici, u realnosti do karikaturalnih scena ili slučajeva u kojima je genetski okvir nečije rodbinsko, rodbinska veza s nekim ili neki drugi posve suludi kriteriji bili ključni kod odabira imenovanja sudaca, odnosno sudačkih dužnosnika. Pa nam se dakle događalo da su javnosti zapravo afere oko takvih imenovanja, ali jednako tako i kod primanja novih sudaca zamaglile čitav niz možda jako dobrih rješenja koje smo imali u posljednjih godina u ekipiranju, u kadrovskom ekipiranju sudačkoga sastava, znači svim razinama. Ali je činjenica da tako postavljen sustav je bio krajnje smiješan, jer smo svjedočili tome da je kriterij za nečiji odabir bio taj da mu je, njemu ili njoj majka sudac. To je dakle nešto što je apsolutno neprihvatljivo. Sada ovaj zakon definira 14, odnosno 16 kriterija koji stvaraju prostor u kojemu se može objektivno i kvalitetno vrednovati radi doprinos svakoga suca, odnosno sudačkoga dužnosnika, i to može biti podloga koja će u sljedećih nekoliko godina omogućiti da se u sudačkome kadru stvarno iskristaliziraju, pa onda i poslože, pa onda i promoviraju najbolji, a da se također dozna i koji nisu praktički odgovorili izazovima koji stoje pred sucem kao jednom iznimno važnom, vrlo uglednom, u ovome sustavu neophodnom zanimanju. Međutim, nije nam drago što predlagatelj nije prihvatio jedan od naših prijedloga. On ga je prihvatio na onom sljedećem zakonu, a to je da se taj problem netransparentnosti bodovnih lista riješi objavom lista sa bodovima na Internetu. Naime, čemu služe liste koje ostaju kao interna tajna sudačkoga vijeća ili jednoga suda ukoliko nitko nema uvida sa strane javnosti u listu prema kojoj se može vidjeti koji suci su kako vrednovani, kakav im je učinak, kako su se sami praktički svojim radom rangirali u nekoliko godina unutar kolegija sudaca na određenom sudu. Čemu onda služi ta lista, to je jedan interni onda akt koji će služiti sudačkome vijeću za daljnja postupanja a nitko živ drugi neće moći vidjeti o čemu se tu radi. Ideja je prihvaćena u Zakonu o državnom sudbenom vijeću, gdje se kaže da rang lista sa bodovima koja zapravo znači listu prvenstva u slučajevima izbora novih sudaca odnosno prijema u sudačku službu, odnosno prijema u službu za sudačke dužnosnike biti objavljena na stranici DSV-a, čega se bojimo u ovome slučaju zašto ne bismo isti taj princip primijenili i ovdje. Naravno bilo bi otpora, naravno da onim slabim sucima koji nisu odgovorili izazovima svoje struke, i svoga poziva, ne bi bilo drago da javnost vidi da su predzadnji ili negdje ispod sredine, znači da ih učinci njihova rada i njihovoga angažmana svrštavaju u donji dio ljestvice kvalitetnih sudaca, odnosno da ih kvalificiraju među one kojima bi u konačnici trebalo reći hvala lijepo i doviđenja. Jer koji je smisao rangiranja uspješnosti rada sudaca ako nije ujedno i mogućnost da se selektiraju suci i da im se zahvali na sudačkoj dužnosti odnosno da se omogući da kroz stegovni postupak ili na neki drugi način tim sucima kaže doviđenja. Ovaj Prijedlog je uvažio čitav niz kvalitetnih primjedbi iz rasprave iz rasprave u prvom čitanju i u tom smislu Klub HNS-a će podržati ovaj Prijedlog ali i dalje ističemo da se Vlada odnosno predlagatelj nema čega bojati, već bi valjalo sve rang liste sudaca, učiniti javnima jer samo tada imaju doista i svoj puni smisao. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Gospodin zastupnik je netočno naveo, bilo je još netočnosti, a ovo je jedna, da je formalno smo reducirali sudove a zapravo sustav je ostao jednak i ništa se nije dogodilo. Naprotiv mrežu sudova nismo reducirali formalno nego smo je reducirali suštinski što je omogućilo korak u napretku u učinkovitosti, i organizaciji sudova, na način da su postali suci koji su bili na nekoliko različitih sudova, suci jedinstvenoga suda čime se moglo organizirati sudove i sudovanje i specijalizirati suce i postići bolje rezultate. Samo fizičko spajanje koje ide prema dinamici Ministarstva pravosuđa zapravo nije suštinsko.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom po klubovima. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović u ime Kluba SDP-a. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub SDP-a poduprijet će donošenje Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima, držeći da su ova rješenja koja se predlažu vrlo konkretna i da njihova striktna primjena u krajnjoj liniji trebala bi dovesti do efikasnog pravosuđa, tj. Konkretno govoreći da se odluke donose na vrijeme i da budu kvalitetne. To je ono što nam građani prigovaraju, to je ono čime građani nisu zadovoljni. Ali ima još jedan problem s tim u vezi on je neodvojivi i od reforme uprave. Ukoliko se i dalje bude na naše pravosuđe bude slijevalo preko milijun i 600, milijun 700 i 800 tisuća onda vidite da ipak suci rade, ali naravno da mogu izabrati neke predmete pa stvoriti i normu a da oni predmeti suštinski koji ljudima, iako i najmanja vrijednost spora, za određenog građanina i za njegovu obitelj najvažnija. Dakle, kako da sudovi posluju uredno. Ovdje je gotovo sve ove Zakone donosimo konsenzusom, netko bi možda još nešto doprinio ali tu nema razilaženja, to je bilo sada i to je oduvijek tako, osim reforme Kaznenog zakonodavstva gdje još uvijek nailazimo na određene prepreke, ali vjerojatno će Vlada njih savladati u Konačnom prijedlogu, noveli Kaznenog zakona da dobijemo zaista jedno moderno suvremeno kazneno zakonodavstvo koje će prije svega biti u mogućnosti suprotstaviti se gospodarskom kriminalitetu i malverzacijama koje svakog dana zavijaju u crno hrvatskog radnika i njegovu obitelji, a ostaju dužni i državi i dobavljačima. Dakle, uništavaju one koji uredno posluju, koji se zakonito ponašaju, a njima se ne događa ništa. Ja ću i ovom prigodom ponovno aktualizirani predmet u Italiji, CAlista Tanzi, koji je upropastio „Parmalat“, a usput budi rečeno, tvrtku koju je sam stvorio, upropastio je neplaćajući na 100 malih mljekara. To je kod njih teško kazneno djelo, 10 godina je već dobio, ni sada mu ne daju mira, jer je izvukao imovinu koliko se pretpostavlja i pretvorio ju u umjetnine i dolaze i do toga. Kod nas je najnormalnije da se osiromašuje tvrtka, da se izvlači njezina dobit na razne načine, a da se radnik ne plaća, to kod nas nije društveno opasno ponašanje. Vlada mora konačno shvatiti da je to jedno od najopasnijih ponašanja, koja izaziva onda veliku nepravdu, jer to ako to ljudi vide da se tim ljudima ništa ne događa, da još traže pomoć od države onda se postavlja pitanje uopće pravde i pravednosti i mnogobrojnih ovakvih i sličnih zakona koji nam dolaze na klupe i koje svi jednodušno podržavamo ali se postavlja pitanje zašto nema ploda od svega toga, bar ne u onoj očekivanoj i potrebnoj mjeri. Kao što mi svi ovdje očekujemo a prije svega što očekuju naši građani. Dakle, još su stare poslovice bile u tom smislu „sudac koji ne zna najveća je opasnost za svoju stranku“ Ali mi i danas imamo slučajeve i ne samo koji se događaju pred sudovima, nego mnogobrojnim institucijama i to je ponašanje koje moramo gospodine ministre sasjeći u korijenu. Da se krivi na sudu nada, a da se pravedni plaši. Čim vi imate takvo jedno ponašanje koje nije izuzetak nekakvog svog unutarnjeg doživljaja nego čak i pravilo nešto nije u redu sa cijelim sustavom. Sustav je dugo vremena pružao otpore. Sjetimo se samo i sudačke udruge, naravno koja je bila dirigirana. Srećom nemate sada takvih problema i hvala Bogu da su ta vremena iza nas. Prije nekoliko godina, do 2000-te uopće spomenut nije postojala riječ reforma, a i ta koja se tada već počela spominjati dočekana je na nož, a sada vidimo da suci, pogotovo mlađi kadrovi, vrlo rado pa čak i oni iskusniji primaju nove oblike saznanja i da konačno dakle jedna apsolutna riješenost, prije svega najjačih političkih snaga u zemlji nije ih ostavila ravnodušnim. I konačno shvaćaju da taj njihov doprinos, angažman je koliko god bila reforma osmišljena upravo su suci oni koji provode tu reformu. Zato ako malo vidimo i prijeđemo po pojedinim odredbama, dakle osnivanje same državne škole zaista je to nešto što je potrebno bez obzira i na Pravosudnu akademiju. Znamo da za to potrebna su sredstva. Koliko god se posebnim zakonom osnivaju sudovi pa i ovaj Upravni sud, upravni sudovi konačno postaju sudovi pune nadležnosti što znači 4 suda treba nova osnovati, a postojeći postaje Viši Upravni sud. Sve to iziskuje ogromna sredstva, pa i ova edukacija koju će prolaziti suci koja je obvezna. I oni kandidati koji pretendiraju ući u sudačke redove iziskuje ogromna sredstva i bez obzira što se pojedina sredstva osiguravaju u drugim zakonskim prijedlozima nije moguće da i kod ovog zakona nije potrebno osigurati određena sredstva. Iako bi netko rekao, ali ovim zakonom se samo definira nešto što je potrebno učiniti, a što se razrađuje pojedinim zakonima. Međutim, dakle da bi došli do suca koji je kvalificiran, koji je kvalitetan, koji je savjestan, koji svoj poziv shvaća kao način života, a ne kao jedno radno vrijeme od 8 do 4 ili u kasnijem vremenu u zimskom razdoblju. Dakle, takve osobe postoje u našem pravosuđu, ali one su rijetkost. One su češće iznimka nego pravilo, a znamo da i pojedinac koji se nađe u redovima pravosuđa ako ne udovoljava tim visokim standardima degradira čitavu struku. Zašto? Zato što temeljna Deklaracija o ljudskim pravima, političkim slobodama u svom članku 3. definira upravo čovjekovo pravo na nepristranog i educiranog suca. Dakle, to ima svaki građanin i nije on sretan ako njega je baš dopao neki koji se tu našao, ali svi ostali su dobri u tom sudu, a taj baš nije. Dakle, tu ne bi trebalo ovo što je govorio kolega imati razumijevanja. Kažu: "On je dobar čovjek", to nije upitno, ali ako ne radi svoj posao na način visokih standarda da udovoljava dakle i normi i da njegov posao udovoljava kvaliteti, o toj kvaliteti se vrlo malo govori. Evo drago mi je da se ona konačno spominje i u ovom prijedlogu zakona. Dakle, nije važna samo norma nego isto tako kakva je kvaliteta jer nekvalitetna presuda će često, više puta šetati od viših na niže sudove i takvu pravdu konačno kad čovjek i dobije nakon 10, 20 godina sudski pravorijek neće je doživljavati zaista kao pravdu jer ostaje i dalje ono pravilo iako je pravda spora, ali dostižna, ali zaista pravda ako dođe kasno onda je ona gora od bilo koje nepravde. Postavlja se sada pitanje dobro je reguliran samo napredovanje unutar same struke. Vrlo konkretni uvjeti, vremenski određeni, metodologija ocjene koja je napravljena, dakle ne ad hoc stvorena. Dakle, sve su to stvari koje se sada zakonom stipuliraju i to je konačno bilo potrebno da se ne bi nekakvim tumačenjem, počesto Sudskog vijeća koji je valorizirao rad svojih kolega glasovanjem. Usmeno bi bile rasprave, hvalospjevi najboljim sucima koji su pokazivali najbolje rezultate u poslu, a onda bi prionuli tajnom glasovanju pa bi ta osoba počesto dobivala najmanju podršku. Zašto? Jer je bila konkurencija, a to znači da onda nisu preuzeli odgovornost. I postavlja se onda pitanje kakvi su to suci koji ne vrednuju rad svog kolege, kako oni donose svoje presude, koliko im se može vjerovati? Koliko su neovisni u tom svom poslu? Dakle, zakon je zamišljen da svemu tome stane na kraj. Međutim, postavlja se pitanje, jedno ozbiljno je to pitanje, da svakoj struci treba jedna određena svježina. Dakle, da i u sudačke redove mogu ući oni koji nisu bili sudački vježbenici, koji nisu svoja prva iskustva pravnička stjecali unutar sudova, pravosuđa u užem smislu riječi, e za njih koliko je god to ostalo kod onog prvog čitanja visiti u zraku, čini mi se da i dalje nije nađen adekvatni odgovor. A to ne može biti neriješeno pitanje. Vrlo ga je, nije lako naći mehanizme, jer lako je bodovati i suca, osobito nije ni lako ni tu naći adekvatnu i poštenu jednu i pravednu metodologiju. Na kraju krajeva metodologija koja odgovara upravo vrednovanju suđenja kao jednog najsloženijeg intelektualne ljudske djelatnosti. Prema tome, postavlja se pitanje što će biti s osobama koje nesumnjivo ispunjavaju odredbe zakona da budu suci, ali koji prvi put ulaze u redove i kako oni mogu konkurirati drugim kandidatima koji već imaju staža u pravosuđu, a za koje se onda donosi posebno i bodovanje i ocjena? U kakvom su onda oni nesrazmjeru i kako te dvije stvari pomiriti? Jer za takve osobe nema nikakvih kriterija i nikakvih mjerila. Osim kasnije kad državna škola počinje djelovati da završe državnu školu za suce jer ona je obvezna za sve. Ali do tog razdoblja što će biti sa tom strukom? Nije dobro ni za jednu struku da se zatvara. Naravno, da je najbolje i najbolja kvaliteta i za napredovanje, za promociju da i sigurno su uvijek u prednosti oni i voli sustav takve osobe i na kraju krajeva i nagrađuje ih za njihov rad i za njihovu predanost službi, svom pozivu, svojoj profesiji, ali nikako to ne smije dovesti do toga da takva jedna djelatnost bude autistična, da se zatvori da bude samozadovoljna i da se ne otvori prema drugim pravnicima, pogotovo onima koji su stekli svojim radom na nekim drugim poslovima itekakav ugleda u društvu, pa i u državi u cjelini. Takve ljude zakon priznaje za kandidate ali nije riješeno to pitanje odabira. Kod pitanja imenovanja predsjednika sudova, dakle gospodine ministre i tako svaki pametan ministar i radi da se savjetuje sa predsjednikom Vrhovnog suda kao predstavnikom sudbene vlasti u Republici Hrvatskoj kod imenovanja sudaca. Tako se radi i tako sam ja radila. A ne naziva svoga partijskog vođu. I na tome vam čestitam i dobro je da se takva jedna praksa nađe i u zakonu. To je pitanje jednostavno pameti ako želite imati najbolje. Međutim, ovdje rješenje da se sada izuzimaju sudačka vijeća. Čini mi se da je na neki način i znam zbog čega ste to napravili, upravo iz onog što sam malo prije rekla. Ali treba te osobe koje su pozvane da budu odgovorne, prisiliti jednostavno na odgovornost. Na odgovornost ako su predložile najgoru osobu ili goru, a izostavile su one dobre, pa kada dobiju pravorijek, dobiju pravorijek i odluku ministra sa obrazloženjem da je ministar imenovao takvu osobu koja uživa povjerenje predsjednika Vrhovnog suda, koji objektivni pokazatelji pokazuju kako se toj osobi radi, onda će se i oni malo zamisliti. Mogu reći i imajući jedno takvo iskustvo koje je vrlo stresno i to je jedna od neugodnijih situacija koje ima ministar, bila situacija da su pravilu birali najgore. Ali kada obrazložite da ste izabrali osobu najbolji, imenovali najbolju osobu po objektivnim kriterijima pa ih navedete, onda malo po malo počinju i oni predlagati upravo takve osobe. Ja ih ovdje ne bih izuzela od odgovornosti. Neka oni također učestvuju pa neka se suočavaju i oni sa svojim odlukama koje će se onda javno objavljivati. Ali neće se više skrivati vidimo tako i kod izmjene Zakona o sudačkom vijeću da se neće sakrivati iza nekakvog tajnog glasovanja. O kolegama se moramo i struka mora javno izjasniti. Evo završavajući ovo svoje izlaganje u ime kluba SDP-a još jednom ponavljam da će klub SDP-a podržati donošenje ovog prijedloga zakona. Ali evo gospodine ministre promislite malo i o ovim sudačkim vijećima zašto ih isključiti, neka se involviraju. I oni rado žele u svemu tome sudjelovati, pa neka onda i preuzmu takvu odgovornost koju tako željno i priželjkuju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Kao što je ministar rekao danas razgovaramo o jednom setu zakona koji su u sklopu pregovaračkog poglavlja 23. – Pravosuđe i temelja prava. Prema ocjenama i preporukama i Europske unije i preuzetim obvezama Republike Hrvatske za uvođenje objektivne i transparentnih kriterija za ulazak u pravosudnu profesiju i redefiniranje načina izbora i uloge Državnog sudbenog vijeća u odnosu na Državno sudbeno vijeće ćemo raspravljati pod sljedećom točkom o njegovom oslobađanju od utjecaja zakonodavne vlasti, o čemu ćemo razgovarati u sklopu predviđenih ustavnih promjena. O pitanjima imenovanja sudaca i državnih odvjetnika, kao uvod u pravosudnu karijeru, pregovaračkim stajalištem utvrđena je obveza kandidata na završavanje Državne škole za pravosudne dužnosnike, koja bi trebala sukladno tim stajalištima početi sa radom 2010. godine. Da bi se to ostvarilo i da bi mogli utvrditi uvjete za imenovanje sudaca potrebno je i utvrditi i zakonodavni okvir a to je upravo ovaj zakon koji je pred nama, dakle zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Ovdje je već puno toga rečeno, da ne ponavljamo puno dakle, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona, naravno na tragu preuzetih obveza Republike Hrvatske na tragu donošenja strateške studije za izradu jedinstveni, objektivnih i transparentnih kriterija za ulazak u sudačku i državno odvjetničku profesiju i osnovnije Državne škole za pravosudne dužnosnike koje je Vlada Republike Hrvatske donijela u prosincu 2008. godine. Nadalje, potreba je izmjena ovoga zakona također u odnosu na aktualno reformiranje upravnog sudovanja. Dakle gdje se uvode upravni sudovi kao sudovi pune jurisdikcije sukladno Europskoj povelji o ljudskim pravima. Prema tome, bilo je potrebno u ovaj zakon uvesti i odredbe o upravnim sudovima prvoga stupnja. Koliko se to god na prvi pogled možda nomotehnički čini nespretno uređenje koje je predloženo ovim izmjenama i dopunama, dakle da se upravni sudovi u zakonu utvrđuju posebnim člancima izvan svih drugih sudova koji su u sustavu. To ima svojeg razloga zbog prelaznih i završnih odredaba kojima se odgađa primjena, odnosno uvođenje ovih upravnih sudova do 2013. godine. Kao što je već rečeno ovaj zakon je na tragu uvođenja transparentnih kriterija za ulazak i napredovanje u pravosudnih dužnosnika. I to je svakako dobar korak naprijed i to je utvrđenje u potpunosti transparentnih kriterija. No pogrešno je reći da je do sada bilo sve da jedini kriterij tko je kome mama ili tata, jer to jednostavno nije točno. I istine radi i hrvatske javnosti radi, jer nije dobro da ljudi misle da imaju dojam da su u takvoj državi žive. Dakle, i do sada je i izbor u sudačku dužnost i napredovanje u pravosudnoj karijeri bilo podložno ocjeni i kriterijima, dakle ocjenu obnašanja sudačke dužnosti, ocjenu obnašanja savjetničke dužnosti, rezultati postignuti o čemu je odlučivao Sudačko vijeće donosilo te ocjene i predlagalo Državnom sudbenom vijeću, koje je također samo imalo ovlast provjeriti rezultate rada pojedinih kandidata i donijeti konačnu odluku. Stoga ovaj sada napredak i ovaj sada prijedlog je svakako napredak ali nije bilo da nije bilo nikakvih kriterija. Ono što je također dobro da se ovim zakonom utvrđuje i to je u odnosu na prijedlog, konačni tekst u odnosu na prijedlog a to su utvrđenja rokova, striktnih rokova i posljedica za građanina odnosno stranku koja podnese zahtjev za suđenje u razumnom roku. Dakle, člankom 28. točno se razrađuju rokovi, obveze neposredno višeg suda, donošenje rješenja neposrednog višeg suda, rokovi u kojima mora donijeti i na kraju obveza, odnosno pravo države da se regresira od suca ukoliko je sudac prekršio suđenje, rok za suđenje u razumnom roku zbog svoje vlastite krivnje, namjere ili krajnje nepažnje, odnosno kada to utvrdi Državno sudbeno vijeće u stegovnom postupku tada Državno odvjetništvo može ići prema tom sucu sa zahtjevom za regres onih sredstava koje je država morala isplatiti radi prekoračenja roka. Također se uvode odredbe o Sudačkom vijeću za upravne sudove. Dobro je da je u odnosu na prijedlog u prvom čitanju ispušteno iz nadležnosti Upravnog suda odlučivanje o ustavnosti jer bi to bilo suprotno Ustavu. Na tragu profesionalizacije utvrđeni su uvjeti za suce prvostupanjskih sudova, suce drugostupanjskih sudova gdje je određeno da suci tih sudova mogu biti isključivo osobe koje su prošle državnu školu za suce i onda nešto širi uvjeti za najviši Vrhovni sud Republike Hrvatske, pa se ja nadam u tom smislu da će i predlagatelj razmotriti dobivene amandmane. Također je izvrsno uvođenje odredbe da se kod imenovanja predsjednika sudova konzultira, odnosno da se traži prijedlog predsjednika Vrhovnoga suda. Dakle, to je bila dobra praksa ministra, to je bila dobra praksa i prije toga da se kod imenovanja predsjednika sudova poglavito značajnijih i većih sudova konzultiralo sa predsjednikom Vrhovnog suda iz razloga što na neki način ministar je nadležan za predsjednike u onom dijelu pravosudne uprave, ali i u dijelu nadzora rokova, kvalitete suđenja, a to je svakako Vrhovni sud, odnosno predsjednik Vrhovnoga suda. I zato ne znam zbog čega ta gorčina kod kolegice Antičević o tome da se ona nije sa partijskim šefom konzultirala. Ne znam na koga je mislila da se konzultirao sa partijskim šefom. Možda jedino na svog prethodnika koji je člana Socijal-demokratske partije a nitko drugi se nema s kojim šefom partije konzultirati, pa ne treba takve opake primjedbe iznositi. Svakako je dobro također u ovom zakonu da se člankom 79. utvrđuju točno zakonom mjerila za donošenje ocjene Sudačkoga vijeća i metodologije koju mora izraditi Državno sudbeno vijeće uz mišljenje vijeća kojega čine predsjednici svih Sudačkih vijeća. Time smo dobili zaista transparentno ocjenjivanje unutar sudačkih vijeća, jer napominjem da je u nizu zakonskih izmjena do sada malo po malo se pokušavala dobiti što objektivnija ocjena, pa i uvođenjem obveze javnoga glasanja upravo zato da ne bi bilo lobiranja već da svatko javno mora imati argumente za svoje mišljenje u odnosu na ocjenu pojedinoga kandidata. Evo, na tragu svega ovoga kao što ćemo to podržati sljedeće zakone iz paketa, Hrvatska demokratska zajednica podupire donošenje ovoga zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. To je bilo drugo čitanje, P.Z.E. broj 382. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe, i zastupnica Ana Lovrin. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima, državni tajnik gospodin Dražen Bošnjaković. Molim očitovanje na amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 1., 2., 3., 5., 6., 13., 15., 24., 26. To je prvi amandman.
Vlada prihvaća sve amandmane Odbora za zakonodavstvo.
Znači prihvaćen je i na članak … [[Govornik se ne razumije.]] i na članak 32., na članak 33., na članak 34. Molim da se očitujete na amandman Odbora za pravosuđe, na članak 15., prvi.
Vlada djelomično prihvaća ovaj amandman. Ako bismo promijenili ove riječi profesor primijenjenog prava u sveučilišni profesor pravnih znanosti, prihvaćamo amandman. Ako se predlagatelj suglasi.
Molim gospođu Anu Lovrin, predsjednicu odbora.
Suglasni smo sa amandmanom.
Dobro, onda se ovaj amandman prihvaća u tekstu kako ga je dopunio gospodin državni tajnik. Amandman na članak 24.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I amandman gospođe Ane Lovrin, na članak 31.
Ne prihvaća Vlada ovaj amandman, jer 2013. godine imat ćemo prvu generaciju sudaca i državnih odvjetnika iz naše Hrvatske pravosudne akademije, i onda ako bismo ovaj amandman prihvatili to bi nam bilo u suprotnosti sa rješenjima koja nudimo u Zakonu o Pravosudnoj akademiji.
Gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa. Gospodine državni tajniče, meni je žao da niste našli načina. Naime, apelirala je udruga sudskih savjetnika, apelirala je udruga sudaca. O tome se raspravljalo na Odboru za pravosuđe i evo nespretnošću nije ušlo u amandman Odbora za pravosuđe, ali otvorili smo time mogućnost da ministarstvo još jedanputa i Vlada o tome razmisli, iz razloga iz apela udruge sudaca da će jedan dio kvalitetnog i pripremljenog kadra za obnašanje sudačke dužnosti zapravo napustiti pravosuđe i to prije svega zbog savjetnika koji su dugo godina na velikim sudovima i nisu postali suci, ne zbog svoje nekvalitete nego zbog toga što je sudačkih mjesta puno manje nego od savjetnika koji na njih apliciraju. Naravno ni jednog trenutka ne mislim da ne treba zadržati kriterij izvrsnosti i da bi njih trebalo uputiti na neki preispitivanje i jasne i transparentne kriterije, a ne nakon šest godina savjetništva da oni moraju krenuti ponovno u sudačku školu. Nadala sam se da ćete iznaći nekakav model ali ja vam vjerujem ako kažete da bi vam to cijeli sustav poremetilo ovdje se radilo samo o dvije godine produženje ovoga roka, žao mi je što niste uspjeli ugraditi u svoj sustav, ali naravno da ne tražim glasovanje jer neće dobiti potrebnu većinu. Prema tome.
Ovaj amandman je znači povučen. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Molim uključimo se i glasujmo. I glasujmo da. Rezultat. Ovaj Zakon je prihvaćen većinom glasova 110 glasova za i 2 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I prelazimo na trinaestu točku dnevnog reda. To je - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, drugo čitanje, P.Z.E. br. 383 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predlagatelj se izjasnio u prethodnoj točci da daje uvodno izlaganje za sve zakone pa i za ovaj. Potvrđuje. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Otvaram raspravu. I prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Ingrid Marinović Antičević. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima. Evo govoreći u ime kluba SDP-a mogu reći odmah na početku, da klub SDP-a podupire donošenje ovog Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću a iz svih onih razloga koje sam malo prije navela kod onog prethodnog zakona. I dobro je ministar rekao da je to zaista ipak jedan paket kojeg objedinjuje nova ustanova, ustanova Pravosudne akademije i državne škole za suce i transparentniji objekt tog maksimuma, objektivni kriteriji napredovanja. Prema tome, evo imajući dakle u vidu to što sam rekla možda je samo za napomenuti ovdje posebno situacija da bi ovi zakoni zaista dovršili i izvršili svoju ulogu čini mi se gospodine ministre vjerujem da ćete imati snage u Vladi izmijeniti Kazneni zakon a koji se tiče ove problematike neovisnog pravosuđa, ali jednako tako i potenciranja njihove odgovornosti. Zaludi mi pravili dobre zakone što uvijek iziskuje i određena ne samo vrijeme nego i određena materijalna sredstva ukoliko se izbjegavaju odgovornosti i kod onih dobrih na kraju krajeva dovodi do toga da i oni s vremenom posustaju. Dakle sama ona tamo odredba koju smo imali u prijašnjem zakonu da će suci sada odgovarati osobno iz svojih sredstava za one situacije kad u razumnom roku nisu donijeli odluku. Dakle dužni su refundirati državi štetu koju je ona morala isplatiti takvoj stranci. E ovdje imamo isto situaciju, dakle i da bi ovaj zakon koju je u kompletu s onim, na neki način kao jedan paket, potrebno je uvesti ponovo kazneno koje smo imali do one tzv. kaznene mini reforme do '97. godine, kazneno djelo kršenja zakona od strane suca i drugog pravosudnog dužnosnika. Moram reći da smo to imali i u onoj noveli od 2003. godine. Jer eventualna kaznena odgovornost suca ili drugog državnog dužnosnika po postojećim odredbama Kaznenog zakona zlouporabe dužnosti apsolutno je neadekvatna za sankcioniranje teških povreda, odnosno namjernog kršenja zakona kako bi se nekoj stranci pogodovalo, odnosno kako bi se eventualno zadovoljio nečiji politički utjecaj. Dakle da bi se to smanjilo, odnosno spriječilo potrebno je dakle dizajnirati kazneno djelo upravo za ove dužnosnike, a na takav način i zaštititi ih od neosnovanih progona i to počesto onih osoba protiv kojih oni opravdano provode procese. Pa nije bio slučaj evo zanemariv, evo konkretno i pada slučaj u Čakovcu, gdje su se suci uhvatili tamo 2001., 2002. godine u koštac s gospodarskim kriminalitetom. I već u fazi istrage gotovo da nema optuženika koji nije podnio kaznenu prijavu protiv istražnog suca zbog toga što je otvorio istragu protiv njega, jer je on ocjenjivao da nema osnovane sumnje, nego da su to eventualno neke samo osnove sumnje. I takav sudac je bio onda izvrgnut nekakvoj formalnosti da dokazuje … [[Govornica se ne razumije.]] , odnosno zakonitost svog postupanja. Dakle to kazneno djelo bilo bi definirano i dizajnirano na onaj način, dakle nešto što se više zdravom logikom ne da braniti, a takvih slučajeva u našoj dotadašnjoj pravnoj praksi je bilo. Bio je slučaj suca koji je dosudio ostavinu jednoj osobi koja ni po čemu nije imala ni oporuku, nije bila u rodbinskoj vezi nikakvoj, nije mogao niti obrazložiti zašto je to učinio. I bio je osuđen na kaznu zatvora. Dakle postoje takve situacije koje ne bi dirale, dakle to kazneno djelo ne bi diralo u samostalnost, u neovisnost njihovu, da po svojoj savjesti i po zakonu ocjenjuju konkretnim slučajevima. Ali dakle bilo bi rezervirano za one slučajeve kažem koji su van pameti, koji se ne daju ničim obrazložiti. Tražimo neovisnog suca, ali sudac ne može biti nezavisan od zakona i od zdrave logike i zdrave pameti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče. Evo kao što smo već i rekli klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, kao zakona iz paketa za osiguravanje jedinstvenih transparentnih kriterija, za ulazak u pravosudnu dužnost i za napredovanje u pravosudnoj karijeri. Dakle ovim zakonom zapravo se intervenira u postojeći Zakon o Državnom sudbenom vijeću na tragu strateške vladine odluke, za koju je potrebno donijeti provedbeni zakonodavni okvir. Dakle, nakon, otvara se još jedna dobra mogućnost po meni, a to je mogućnost da suci mogu, odnosno dobivaju prigodu da se temeljem internog natječaja, da ih Državno sudbeno vijeće može sa jednog, da mogu aplicirati sa jednog suda gdje su već imenovani za pravosudnog dužnosnika na drugi sud, na kojem je konkurencija možda veća jer je atraktivni, pa će se također to provoditi prema kriterijima koji su temelj bodova iz sudačke ocjene. Možda ne znaju svi, ali unutar Državnog odvjetništva takva mogućnost postoji, ostavljena je mogućnost državnom odvjetniku da predlaže takve rotacije ili izmjene. Do sada toga nije bilo, već se u redovitom postupku imenovanja javljao sudac ako je htjeo otići u drugi sud. Također ovim zakonom su utvrđeni postupci za imenovanje i razrješenje itd., i postupci napredovanja sudaca, jasni kriterij. Stavljen je amandman, to će vjerojatno predlagatelj i prihvatiti takav amandman u članku 17.a jer se kaže da na temelju zbroja bodova iza ocjene obnašanja sudačke dužnosti u posljednje tri godine kako je Zakonom o sudovima propisano da se za napredak u sudačkoj karijeri ocjena, daje ocjena za posljednjih 5 godina, a za Vrhovni sud 10 godina, onda bi to i u ovom zakonu trebalo uskladiti. I na tragu toga, podržavamo donošenje zakona. Također uz nadu da će predlagatelj prihvatiti i amandman na članak 17. stavak 3. koji glasi sada kandidati pismene radnje izrađuju pod osobnom zaporkom, koju određuje vijeće, dakle Državno sudbeno vijeće. Ova odredba je očito stavljena kao jedan antikorupcijski alat na način da se kad se piše pisana radnja da se ne zna tko je imenom i prezimenom čija je radnja, radi objektivnosti ocjenjivanja. Međutim smatramo da je taj alat nije dobar, ukoliko će tu osobnu zaporku određivati samo Vijeće, pa će onda i znati koje ime iza koje zaporke. Dakle suština u tome da se piše pod šifrom, i da kandidat onda to u zatvorenoj koverti predaje i kasnije se utvrđuje tko je pod kojom šifrom. Evo uz ove predložene izmjene, podržavamo donošenje zakona.
Zahvaljujem. I pojedinačnu raspravu imamo jednu, a to je uvaženi zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Poštujući preporuku Vijeća Europe u potrebi omogućavanja odgovarajuće obuke kandidata za pravosudne dužnosti, prije njihovog imenovanja, a obzirom da su sve zemlje članice Europske unije utvrdile kriterije za imenovanje sudaca i državnih odvjetnika, te ustrojile posebne odredbe pripreme i edukacije kandidata, kako bi se razina profesionalnosti podigla na viši nivo, Ministarstvo pravosuđa izradilo je stratešku studiju za izradu objektivnih, transparentnih kriterija za ulazak u sudačko i državno odvjetničku profesiju i osnivanje Državne škole za pravosudne dužnosnike koje Vlada Republike Hrvatske prihvatila zaključkom od 19. prosinca 2008. godine. U realizaciji strateške studije, Izmjenama i dopunama Zakona o sudovima propisuje se kandidatima za suce obveza završetka Državne škole za pravosudne dužnosnike kako bi mogli biti imenovani za suce, i to prvenstveno za suce prekršajnih, općinskih, trgovačkih i upravnih sudova koji se prvi puta imenuju za suce na tim sudovima. U tom smislu predloženim izmjenama i dopunama Zakona o državnom sudbenom vijeću propisuje se da Ministarstvo pravosuđa na kraju svake kalendarske godine izrađuje plan slobodnih radnih mjesta na svim sudovima u Republici Hrvatskoj i raspisuje interni natječaj za popunu slobodnih sudačkih mjesta. Nadalje, detaljno se propisuje postupanje Ministarstva pravosuđa i Državnog sudbenog vijeća sa podnesenim prijavama do samog imenovanja. Novina je davanje ocjene o obnašanju sudačke dužnosti za posljednje tri godine, od strane sudačkog vijeća a po metodologiji koju donosi Državno sudbeno vijeće, na temelju čega Državno sudbeno vijeće utvrđuje broj bodova, i donosi rang listu kandidata koji su se javili za slobodno radno mjesto. Odluku o imenovanju suca na drugi sud mora biti utemeljena na rezultatima kandidata na listi prvenstva. Na ovaj način objektivno i transparentno vrednuje se dosadašnji rad suca i otklanja se mogućnost subjektivizma u sustavu napredovanja. Isto tako propisuje se dužnost Ministarstva pravosuđa ako nakon provedenog postupka po internom natječaju ostaje nepopunjenih sudačkih mjesta, raspiše natječaj za prijem kandidata u Državnu školu za pravosudne dužnosnike za koje nakon uspješnog završetka državne škole, Državno sudbeno vijeće odlučit će o imenovanju kandidata za sude na sud za koji su primljeni u Državnu školu. Odluka Vijeća mora biti utemeljena na završnoj ocjeni koju je kandidat postigao u Državnoj školi za pravosudne dužnosnike. Samo osnivanje, ustroj i program rada Državne škole za pravosudne dužnosnike te uvjeti za prijam kandidata i način polaganja prijamnog i završnog ispita propisat će se posebnim zakonom. Radi navedenog, a očekujući veću profesionalizaciju sudaca, državnih odvjetnika i njihovih zamjenika kao i veću mogućnost stjecanja stručnih znanja i vještina, potrebnih za obnašanje ovih funkcija i napredovanja u sudačkoj profesiji podržavam donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Hvala.
I kao zadnji na redu uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. U svakom slučaju da je ovaj cijeli set zakona, počevši od Prijedloga zakona o sudovima, pa zatim Državnom sudbenom vijeću, pa zatim o Pravosudnoj akademiji koji slijedi, itd, zaista jedan set proeuropskih zakona koji donose poboljšanje u ovoj sferi. Jasno da poglavlje o pravosuđu koje je neću reći sporno negoli je ovako najviše zapinje u ovim našim, u našoj pregovaračkoj misiji za pristupanje Europskoj uniji je dobro došlo da na Saboru vodimo raspravu o tome i koliko vidim postoji jedna opća suglasnost da se ovi prijedlozi zakona pozitivno ocjene odnosno da se izglasuju. Naime, s obzirom da postoje i da sam ja u svezi ove problematike vama postavio nekoliko pisanih pitanja i dobio vaše pisane odgovore, samo da neke od njih navedem, naime, i vi ste mi odgovorili i potpisali taj odgovor u kojemu se spominju silne milijunske štete nastale neću reći zbog zastare, nego zbog nepravovremene odlučivanja ili nepravovremenog zakazivanja rasprava na sudu. Nadalje, govorim o višemilijunskim štetama kroz 2008. i 2009. godinu, bio sam zadovoljan s vašim odgovorom koji je vrlo precizan i s točnim iznosima. Međutim, nisam bio zadovoljan što se to događa našoj državi, nisam bio zadovoljan sa onima koji su prouzročili takvu štetu da iz državne blagajne, iz državne kase da su otišli milijunski iznosi zbog neažurnosti sudova. Nadalje, također ste mi odgovorili da su nastale i višemilijunske štete ili odštete putem obraćanja građana Republike Hrvatske sudu za ljudska prava u Strasburghu i u tom se slučaju radi i u svezi odšteta ali i u svezi naknada za provođenje postupka na instancama u našoj država o višemilijunskim štetama. Također ste mi odlično i jasno odgovorili kolike su štete nastale zbog dislokacije sudskih sporova sa jednog općinskog suda, na susjedne općinske sudove. Pri tome sam vam pisao, putem podneska pisanoga, o slučaju Slavonskog Broda iz čijega se općinskog suda slučajevi dislociraju na sud u Đakovo, ili na sud u Požegu koji su manje opterećeni. Jasno sam pri tome predložio da postoji drugi način da se to riješi. Naime, i u svom podnesku bio sam konstruktivan, ako na sud u Požegu ili na sud u Đakovu putuju stranke, putuju odvjetnici, tamo postoji određena potrošnja, plaća im se dnevnica itd., onda je bilo puno jednostavnije da sudac iz Đakova dođe u Slavonski Brod na sud i da pojača ekipu da se to riješi. Dakle, iz svega toga kada sam zbrojio sve te, materijalne štete, u novčanom iznosu onda sam i vi i ja smo došli, ja sam pročitao vaše izvješće, došli do brojke od nekih 50 milijuna kuna, ili 7 milijuna eura samo za 2009. a toliko i u 2008. Dakle, to je oko 100 milijuna kuna, ili gotovo 15 milijuna eura. Evo to je ono zbog čega u nadi da će ovi Prijedlozi zakona, konačno riješiti i ove probleme o kojima sam sada govorio, zaista i Klub HDSSB-a će podići ruku za ove vaše zakonske prijedloge. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudbenom vijeću. Ovo je bilo drugo čitanje P.Z.E. broj 383. predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena, nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandman, sukladno članku 166. Poslovnika ovako podnesen amandman mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanu Vlade? Molim dizanje ruku. Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Prihvaćeno jednoglasno, 119. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandman. To je amandman na članak 10.
Gospodine predsjedniče vrlo kratko, člancima 16.b, c., d. i e. koje smo predložili u ovom Zakonu reguliramo institut internog natječaja. Obzirom da ćemo prvu generaciju sudaca i državnih odvjetnika imati 2013. godine smatramo da ovaj institut zaživi 1. 1. 2013. godine. To je sadržaj ovog amandmana.
Hvala. Otvaram raspravu o prijedlogu ovog amandmana. Nema interesa. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman Vlade, molim dizanje ruku amandman Vlade. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Protiv? Suzdržan? Ovaj amandman prihvaćen je jednoglasno sa 118 glasova. Amandman su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Prvo Odbor za zakonodavstvo na članak 1. i 5.
Gospodine predsjedniče sve amandmane i Odbora za pravosuđe i Odbora za zakonodavstvo Vlada prihvaća.
Hvala. Postaju sastavni dio Prijedloga zakona. Zahvaljujem državnom tajniku. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom sudbenom vijeću. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Zakon je prihvaćen većinom glasova 104 glasa za, 3 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na točku 14. - Konačni prijedlog Zakona o Pravosudnoj akademiji, drugo čitanje, P.Z.E. br. 450 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Ovaj ćemo prijedlog zakona raspravljati sukladno odredbama Poslovnika koji se odnosi na drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Izvolite. Uvaženi Ivan Šimonović, ministar pravosuđa.
Gospodine potpredsjedniče puno vam hvala. Poštovane zastupnice i zastupnici u ovom obraćanju bit ću vrlo kratak jer o ulozi Pravosudne akademije u selekciji kandidata koji će postajati tužitelji, odnosno državni odvjetnici, sam već ranije govorio. Sada samo još par riječi o samoj akademiji. Pravosudna akademija već na neki način postoji kao dio Ministarstva pravosuđa. Ono što se mijenja su zapravo 2 stvari. Ovim zakonom ona postaje neovisna institucija i drugo njezina težina, njezin značaj bitno jača. Ona će se sastojati u osnovi od 3 dijela. Jedan dio, jedna je njezina podcjelina, bavit će se obrazovanjem vježbenika i savjetnika, drugi dio će biti državna škola za pravosudne dužnosnike. Ona ista škola koju će trebati završiti svaki državni odvjetnik, odnosno sudac. I napokon treća koja se odnosi na cjeloživotno obrazovanje. Cjeloživotno obrazovanje, posebno u Hrvatskoj danas kada smo na pragu ulaska u EU ima posebni značaj i posebnu težinu i tretira se istodobno i pravom i dužnosti svakog pravosudnog dužnosnika. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za pravosuđe, predsjednica odbora uvažena zastupnica Ana Lovrin, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo ja ću pročitati izvješće odbora prvenstveno zbog amandmana koje je odbor predložio. Dakle, članovi odbora jednoglasno su podržali konačni prijedlog. Mišljenje je odbora da u članku 41. treba brisati stavak 1. jer je osiguranje sredstava za rad akademije regulirano člankom 4. Predlaže se brisanje formulacije iz članka 7. i statutom akademije jer se djelatnost akademije uređuje zakonom. Predlaže se dopuniti nadležnost upravnog vijeća na način da ono donosi prijedlog godišnjeg obračuna, a ne da ga prihvaća i mišljenje je odbora da stručna praktična znanja zavrjeđuju srazmjerno veći broj bodova. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 7 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o Pravosudnoj akademiji sa sljedećim amandmanima; Amandman 1. na članak 7. u članku 7., stavku 1. alineja 4. riječi statuom akademije brišu se iz razloga što odbor smatra ako se ovim zakonom osniva Pravosudna akademija, ako je osnivač država u ime osnivača osnivačka prava vrši Ministarstvo pravosuđa, da se onda i zakonom trebaju utvrditi djelatnosti, a ne ostavljati ih da tako osnovana institucija sama dalje određuje što će raditi. Amandman 2. na članak 13. u članku 13. stavak 1., alineja 7. riječ prihvaća zamjenjuje se riječju donosi iz razloga što je bilo u nadležnosti Upravnog vijeća da ono prihvaća prijedlog. Dakle, Upravno vijeće treba donijeti prijedlog proračuna akademije gdje će on biti u okviru državnoga proračuna. Amandman 3. na članak 34. u ukupnom zbroju bodova o završnoj ocjeni bodovi ostvareni na prijemnom ispitu za školu mogu iznositi najviše 15%, bodovi ostvareni na završnom ispitu mogu iznositi najviše 50%, a bodovi ostvareni iz ocjene mentora mogu iznositi najviše do 35%. Naime, mišljenje je odbora da u odnosu na sadašnji visok udio bodova koji bi kandidat mogao ostvariti, da tako kažem, temeljem bodova koje je postigao na prijamnom ispitu za školu, Državnu školu za suce, a gdje je on već konzumirao svoje rangiranje kod prijama da bi se u tako velikom postotku zapravo 2 puta dobivao benefit za isti posao, a obzirom da se za vrijeme škole osim teoretskih znanja itekako dobivaju praktična znanja i da mentor prati rad polaznika škole koji je u svojstvu višeg sudskog savjetnika, da dnevno procjenjuje njegove vještine koje su potrebne osim samog teorijskog znanja, dakle njegov nastup u odnosu na odvjetnike, u odnosu na provođenje rasprave itd., da bi ova ocjena mentora koji ga prati kroz te 2 godine trebala imati u postotku veći udio nego što je to predloženo zakonom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li ostali predstavnici odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu i krećemo sa raspravom po klubovima. Prva je na redu uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović u ime kluba SDP-a. Izvolite.
Hvala vam poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Kao što je to bio najavio već kod prvog čitanja klub SDP-a podržat će donošenje konačnog prijedloga Zakona o Pravosudnoj akademiji smatrajući da stalna educiranost pogotovo onih koji odlučuju o našim najvažnijim dobrima, o dostojanstvu, o časti, o slobodi, o imovini trebaju se stalno educirati pogotovo pri ulasku u EU, tu je puno i previše posla. Ali jednako tako nikada, kroz bilo kakvu edukaciju, koliko god ona bila na jednoj visokoj i zavidnoj razini ne smijemo zapustiti one etičke kriterije koji moraju biti usađene u svakog građanina, a pogotovo onih građana kojima je društvo povjerilo najvažniju funkciju upravo da sude drugim ljudima. Prema tome, dakle ako se malo prisjetimo davnih vremena upravo na pritisak Europske unije, Hrvatska je morala donijeti centar za edukaciju, zakon, centar za edukaciju pravosudnih dužnosnika, ne zakon, nego ga je formalno morala osnovati. Nekom odlukom je to bilo osnovano i to je čekalo sve do 2002. godine kada smo osigurali prostor pa je onda taj centar konačno počeo i raditi s vrlo skromnim sredstvima u iznajmljenom prostoru, s jednom do dvije osobe. To su bili ti počeci. Nakon 2004. godine puno se o tome govorilo. On je čak promijenio taj centar u akademiju, a nešto je sličio nije bio dostojan tog naziva. I zato mi je drago gospodine ministre da stvari nazivate pravim imenom onakve kakvi zaista jesu. Kada se poduzmu određeni koraci, onda oni zahtijevaju i da se tako izađe u javnost. Tako se dobiva i povjerenje u javnosti. Jer se ne pomaže Hrvatskoj govoreći joj da je ona bolja nego što jeste, nego govoreći istinu. Svi u svakom trenutku, a pogotovo državni dužnosnici. Dakle, u očekivanju upravo i početka rada, odnosno na temelju ovog zakona sve one punine poslova koje će pravosudna akademija obuhvatiti i kroz koju školu i obrazovanje će polaziti pravosudni dužnosnici, za očekivati je da će ova sredstva inicijalna biti dostatna. Međutim, postavlja se pitanje kada će konačno, s obzirom da su još daleke, već daleke 2003. godine osiguran veliki prostor za naša pravosudna tijela od bivše vojarne i on je davno već trebao biti stavljen kompletan u funkciju. Nažalost, to se dogodilo damo u jednom dijelu, kažem iako je on već 2004. godine i Trg pravde se nazivao, a još su bile sve ruševine okolo, pa onda ljudi kada su dolazili vidjeti u maketi Trg pravde, vidjeli su kako nam pravda turobno izgleda. Dakle, doduše ona i ne treba biti u nekakvim svijetlim odorama, pravda uvijek dolazi na kraju i dolazi u dronjcima. Ali to nije bitno. Ali bitno je također da primjerene uvjete rada imaju oni koji odlučuju o onim najvažnijim našim dobrima. Prema tome, evo podupirući gospodine ministre založite se u Vladi upravo da za čistoću ovog poziva, da ljudi koji uđu u pravosudne redove, koji i završe pravosudnu akademiju, Državnu školu za suce, zaista budu ono što građani toliko željno očekuju od njih, svećenici pravde. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Odmah na početku rasprave ću reći da će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati ovaj prijedlog Zakona o pravosudnoj akademiji koji se pred nama nalazi u drugom čitanju, kao konačni prijedlog. Ovim zakonom se dakle osniva pravosudna akademija kao ustanova u kojoj će se provoditi početna izobrazba i osposobljavanje kandidata za samostalno, odgovorno, neovisno i nepristrano obnašanje pravosudne dužnosti, sudsko obrazovanje vježbenika i sudskih savjetnika, te kontinuirao usavršavanje pravosudnih dužnosnika kako je to definirano u članku 2. ovog prijedlog zakona. Kao i sve zemlje članica Hrvatska je sukladno preporuci vijeća Europe od 13. listopada 1994. godine, dužna kandidatima prije njihovog imenovanja osigurati odgovarajuću edukaciju za obnašanje određene pravosudne dužnosti. Strateškom studijom kojom je Vlada Republike Hrvatske prihvatila u prosincu prošle godine, uz obvezu utvrđivanja jedinstvenih i objektivnih kriterija za ulazak u sudačku i državno odvjetničku profesiju, predviđeno je i osnivanje Državne škole za pravosudne dužnosnike. Tako se upravo ovim zakonom predlaže osnivanje pravosudne akademije kao neovisne institucije. Propisuje se da je osnivač akademije Republika Hrvatska, a prava i dužnosti osnivača obavlja Vlada Republike Hrvatske putem Ministarstva pravosuđa. Unutar pravosudne akademije kao posebna ustrojstvena jedinca ustrojit će se državna škola za pravosudne dužnosnike u koju će se organizirati i provoditi početno usavršavanje i osposobljavanje kandidata za pravosudne dužnosnike. Akademija ima status javne ustanove i upisuju se u sudski registar, dakle ima pravnu osobnost. I upravo je to bitna razlika u odnosu na pravni status dosadašnje, odnosno sadašnje Pravosudne akademije koja je djelovala u okviru Ministarstva pravosuđa kao zavod. Time se osigurava ne samo njezina formalna odvojenost od izvršne vlasti, već i njezina stvarna neovisnost što između ostalog potvrđuje i način imenovanja, odnosno sastav tijela upravljanja akademije. Dakle, akademijom bi upravljali upravno vijeće, ravnatelj, programsko vijeće. Smatramo u Klubu zastupnika Hrvatske demokratske zajednice da je ovakva upravljačka struktura dobro definirana. Precizno je i jasno utvrđen sastav, način izbora, način odlučivanja, te nadležnost pojedinih tijela što je nužan preduvjet za uspješno vođenje i upravljanje akademijom. Od izuzetne je važnosti također kako je uređeno stručno usavršavanje u državnoj školi za pravosudne dužnosnike, jer ona treba omogućiti kandidatima stjecanje i znanja i vještina za samostalno, odgovorno, profesionalno obnašanje pravosudne dužnosti. Naravno isto tako radi transparentnosti cijelog postupka prijema u državnu školu važno je da su precizno razrađeni objektivni kriteriji, postupak odabira kandidata, kako bi upravo oni najbolji i najkvalitetniji nakon uspješno položenih završnih ispita bili imenovani na pravosudne dužnosti, dakle na dužnosti sudaca ili zamjenika državnih odvjetnika. Ovim zakonom su ti objektivni kriteriji precizno uređeni i u tom dijelu definirana su smatrano kvalitetna rješenja. Dakle, s obzirom da se radi o zakonu koji će doprinijeti većoj profesionalnosti obnašanju sudačke, odnosno državno odvjetnike dužnosti, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice će ga i u potpunosti podržati. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, na redu je uvažani zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicima. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o pravosudnoj akademiji. Kao što smo rekli u prvom dijelu kod samoga prijedloga, pa tako i ovdje u ovom konačnom dijelu kada su unesene i one promjene koje smo unijeli kroz naše rasprave, ali kroz one prijedloge da se zakon malo nomotehnički doradi, mogu samo reći da je ovaj Zakon o pravosudnoj akademiji prvi i veliki korak, važan korak za našu državu, za Republiku Hrvatsku i za sve one kandidate koji će prolaziti kroz pravosudnu akademiju. Prije svega, zbog razloga što se nalazimo pred velikim izazovima. I ova pravosudna akademija i državna škola za pravosudne dužnosnike o kojoj smo slušali u ovom setu hrvatsko-europskih zakona je veliki izazov kako za pravosudnu akademiju, kako za tijela pravosudne akademije, za Ministarstvo pravosuđa ali i za sve nas ovdje zastupnike u Hrvatskom saboru a i za našu Vladu. Naša je zadaća i cilj imati transparentno pravosuđe, imati stručne, obrazovane, kvalitetne kadrove kada naši đaci, studenti evo koji su i danas ovdje nazočni u sabornici budu prolazili kroz Pravni fakultet, kada im se budu osiguravale one temeljni uvjeti u obrazovanju i ova pravosudna akademija je samo jedan dodatni korak ka težnji ka izvrsnosti u obrazovanju sudačkog i državno odvjetničkog i vježbeničkog kadra. Pred pravosudnom akademijom je veliki zadatak, a to je da vrati pomalo poljuljani ugled hrvatskoga pravosuđa zbog ovih ili onih razloga. Ovo je naš temeljni cilj, naš važan zadatak i naš kako bi rekli zadnji korak u pretvaranju i zatvaranju poglavlja 23. i veliki izazov za Republiku Hrvatsku, a i za sve pravosudne dužnosnike koji su danas u pravosudnome sustavu, a i za one koji će to postati sutra. 30 milijuna kuna koje se izdvajaju za pravosudnu akademiju je dosta značajan financijski iznos, ali vrlo malen prema rezultatima koji će se postići kada budemo imali i prve efekte ove pravosudne akademije, a isto tako kako smo rekli u prijašnjim raspravama državne škole za pravosudne dužnosnike. Ovaj zakon je nomotehnički sređen. Unijete su sve promjene koje smo u prošloj raspravi istaknuli. Ja samo želim da ova pravosudna akademija kad ona bude zaista imala sve rezultate bude ponos Republike Hrvatske i ovog Hrvatskoga sabora. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I u ime predlagatelja Vlade Republike Hrvatske, uvaženi Ivan Šimonović, ministar pravosuđa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Želio bih se samo zahvaliti svim zastupnicama i zastupnicima koji su sudjelovali u raspravi. Zahvaljujem se na njihovim idejama sadržanim u njihovim raspravama koje smatram vrlo vrijednima. A što se praktičnih prijedloga i amandmana tiče o njima ćemo se izjasniti u petak prilikom glasovanja. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti. Time ćemo završiti prijepodnevno zasjedanje. Poslije podne ćemo početi sa petnaestom točkom dnevnog reda, a to je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 490. U slast svima! Hvala lijepo. U petnaest.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o pravosudnoj akademiji, to je drugo čitanje P.Z.E. broj 450. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena, nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandman, sukladno članku 166. ovako podnesen amandman mora se složiti većina zastupnika. Tko je suglasan da provede raspravu o amandmanu Vlade, molim da digne ruku. Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Jednoglasno je prihvaćeno sa 118 glasova. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandman.
Gospodine predsjedniče vrlo kratko. Odluku o listi prvenstva za kandidate koji su se natjecali za mjesto državnog odvjetnika i za mjesto suca donosi Državno sudbeno vijeće odnosno Državno odvjetničko vijeće. Prema rješenju koje smo predložili pravo prigovora na tu listu imali su kandidati podnijeti i prigovore bi rješavalo Državno odvjetničko, odnosno Državno sudbeno vijeće i smatramo da to nije dobro rješenje i zato ga mijenjamo na način da se protiv te odluke može pokrenuti upravni spor koji bi Upravni sud morao u jednom kraćem roku znači od 15 dana riješiti. To je sadržaj ove izmjene.
Hvala. Otvaram raspravu o amandmanu Vlade. Nema interesa, zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman Vlade dizanjem ruku. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Protiv? Suzdržan? I ovaj amandman prihvaćen jednoglasno sa 117 glasova. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Prvo Odbora za zakonodavstvo na članak 13.
Sva tri amandmana Odbora za zakonodavstvo prihvaćamo.
Svi amandmani su prihvaćeni, Odbora za zakonodavstvo postaju sastavni dio Prijedloga zakona. I Odbora za pravosuđe 1. na članak 7.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio. Amandman 2. na članak 13.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio Prijedloga. I amandman 3. na članak 34.
Treći bismo malo promijenili ako predlagatelj prihvati. To je znači da u ukupnom zbroju bodova u završnoj ocjeni, bodovi ostvareni na prijemnom ispitu za školu, mogu iznositi najviše do 25% ostvareni na završnom ispitu najviše do 50%, a ostvareni iz ocjene mentora mogu iznositi do 25%, ako se predlagatelj složi.
Gospođa Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Prihvaćamo ovako izmijenjen amandman obzirom na naknadno obrazloženje da je u sustavu ocjene završnoga ispita nakon sudačke škole i ovaj praktični dio obuhvaćen u ispitu osim teoretskog prema tome prihvaćamo.
Hvala. Prihvaćen je 3. amandman u tekstu kako je obrazložio gospodin državni tajnik. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o Pravosudnoj akademiji. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 107 glasova za, 2 suzdržana i ništa protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Evo nastavljamo današnji rad Hrvatskoga sabora, u nadi da će sabornica biti vremenom malo punija. Na redu je - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnome odvjetništvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 490 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. A prijedlog akta ste primili u pretince. Ovaj hitni postupak se primjenjuje u skladu sa člankom 161. Poslovnika, budući se radi o ovom zakonu za europsko usklađivanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za pravosuđe, a izvješća odbora ste primili na sjednici. Imamo i amandmane koje je podnio Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ako ne, onda otvaram raspravu. I krećemo najprije po klubovima. Prvi je Klub zastupnika HDZ-a i poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo vrlo kratko. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona u hitnom postupku, dakle Konačnog prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, kao jednog od zakona u paketu koji razrađuje zakonski stratešku odluku Vlade o utvrđivanju transparentnih kriterija za nepristrano, neovisno i profesionalno pravosuđe, i uvođenje i osnivanje državne škole za suce. Dakle ovim kratkim izmjenama intervenira se u postojeći zakon u dijelu kojim se određuju uvjeti za izbor za zamjenika državnog odvjetnika u Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske, u županijskim državnim odvjetništvima i u općinskim državnim odvjetništvima, na način da za, da aplicirat na izbor za zamjenika državnoga odvjetnika može samo osoba koja je prošla državnu školu, pod onim kondicijama kako je to utvrđeno u zakonima koje smo već raspravili tijekom današnjega dana. Također se proširuje odredba u dijelu koji govori kada može mirovati pravosudna dužnost za zamjenika državnog odvjetnika, državnog odvjetnika ako odlazi, dakle osim ako odlazi na funkciju ministra, državnog tajnika, dodaje se i ako odlazi na dužnost ravnatelja u ministarstvo. Prema tome, budući da se radi o zakonu koji zapravo tehnički provodi stratešku odluku Vlade kroz ove pakete zakona, klub Hrvatske demokratske zajednice podupire donošenje ovog zakona.
Hvala vam lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Najprije poštovani zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Obzirom da se Zakon o sudovima i Zakon o Pravosudnoj akademiji primjenjuje od 1. siječnja 2010. godine, a imajući u vidu provođenje reforme pravosudnog sustava i njegovo usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije, nužno je izvršiti i određene promjene u postojećem Zakonu o Državnom odvjetništvu koji je donijet polovinom ove godine. Naime predloženim zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu propisuju se isti uvjeti za imenovanje zamjenika državnog odvjetnika u Državno odvjetništvo Republike Hrvatske, kao što je to propisano i za suce Ustavnog suda Republike Hrvatske. Nadalje, kao novina utvrđuje se uvjet da za zamjenika općinskog državnog odvjetnika može biti imenovana samo osoba koja je završila državnu školu za pravosudne dužnosnike, te se posebno propisuje da se u postupku imenovanja mora u izradi obrazloženja uzeti u obzir zbroj bodova utvrđenih na listi prvenstva koje su kandidati postigli u državnoj školi za pravosudne dužnosnike. Kako državna škola za pravosudne dužnosnike započinje s radom 2010. godine, i ista traje dvije godine, odnosno do kraja 2012. godine, primjena odredbi koji se odnose na postupak imenovanja zamjenika općinskog državnog odvjetnika, primjenjivat će se od 1. siječnja 2013. godine. Radi iznijet, podržavam donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Imamo i prijavu za pojedinačnu raspravu od poštovane zastupnice Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo ja osobno ili klub SDP podržat će ovaj Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, nalazeći da su odredbe koje se mijenjaju svakako takve naravi da u većoj mjeri još preciziraju neke stvari koje bi eventualno mogle izazvati neku dvojbu, ali je dobro da se nađu već i u ovom zakonu. Treba napomenuti da je dosta bilo otpora kod sudaca da se i plaće državnih odvjetnika iste razine izjednače sudačkim plaćama. To je učinjeno već unazad nekoliko godina, iako kažem bilo je čak otpora od samih sudaca koji su stavljali primjedbu da nije posao državnog odvjetnika toliko odgovoran kao što je to posao suca koji u konačnici donose odluke. Međutim, takvo obrazloženje evo demantiralo je vrijeme, pogotovo i izmjena Zakona o kaznenom postupku, kada državni odvjetnici dakle preuzimaju i novu ulogu, i to puno onu opsežniju nego što su do tada imali, a imali smo tada onda još u vidu upravo percipirali ono što će se dogoditi sa izmjenama Zakona o kaznenom postupku, da državni odvjetnici praktički postaju gospodari tog prethodnog postupka, i da po njihovim nalozima policija, tj. redarstvena vlast obavlja poslove koje su usmjereni ka otkrivanju počinitelja kaznenog djela i osiguravanju tragova počinjenja kaznenog djela. Ali inače, dakle kao što je to i riješeno i u svijetu, poznata je i ona udruga Europskih magistrata za pravdu, recimo u Italiji magistrati, to je jedan generalni pojam i za suce i za državne odvjetnike. Dakle, dobro je da smo jedan takav animozitet, možda imali neki nesporazum između te dvije nezamjenjive karike u procesu represivnog aparata, dakle, ali koji su ipak na istom zadatku da se pronađe pravi krivac, i da se osudi i za nas i da u tome postoji jedno suglasje i suglasje u pogledu same struke. Još bih htjela napomenuti dakle, možda ćemo tome nešto malo više kod sljedeće točke o državno odvjetničkom vijeću ali možda je sada ovdje za napomenuti da je državno odvjetništvo bilo transparentnije u svom djelovanju, možda mu je bilo lakše to postići s obzirom kako je to strukturirano, tako da su mogli posložiti stvari unutar sustava, možda na jednostavniji, na efikasniji način nego što je to situacija u pravosuđu. To govori zbog toga što kandidati koji kandidiraju za ulazak u državno odvjetništvo, po mojoj prosudbi ali i kolega iz oporbe koji su sjedili, evo kolege Tomljanovića kasnije kolegice Lovrin, da su ti prijedlozi bili jednoglasni što znači da je sama struka predložila prije svega najbolje kandidate i gotovo su u suglasju donašane takve odluke koje su se odnosile i na promociju državnih odvjetnika ali jednako tako i na odstranjenju onih i na kažnjavanju i disciplinskoj odgovornosti onih koji nisu uvijek u svom radu bili na razini svog profesionalnog i ljudskog poslanja. Pogotovo kada su u pitanju ovako važne i prevažne ovlasti koje ima državni odvjetnik. Dakle, uvijek se tu radi o odluci da li treba pokrenuti kazneni postupak, i čak neovisno od toga kakav će biti ishod. Ako državni odvjetnik ili njegovi zamjenici u određenom trenutku smatraju da im je dužnost da prikupljeni dokazi nalažu pokretanje postupka protiv određene osobe ili određenih osoba onda to ne možemo mjeriti sa ishodom samog postupka, jer onda čemu suđenje, čemu kontradiktornost postupka, ali često tu ima u javnosti nerazumijevanja, pa oslobađajuće presude se doživljavaju kao neuspjeh onih koji progone. To ovako laički dosta je popularno i možemo tako promatrati, međutim pokretanje kaznenog postupka ne znači krivnja, osnovi sumnje i osnovana sumnja ne znači krivnja jer onda bi bio suvišan sud i u tom kontekstu treba razumijevati ovu osjetljivu važnu i prevažnu ulogu koju ima državno odvjetništvo. Ali je i ovo prigoda da kada raspravljamo o državnom odvjetništvu, nedavno smo raspravljali o radu državnih odvjetništava ne možemo se kao zakonodavno tijelo oglušiti na primjedbe koje oni vrlo oprezno prema drugim granama vlasti, prema izvršnoj, prema zakonodavnoj vlasti upućuju svake godine da imaju neadekvatni materijal alate u pogledu procesuiranja gospodarskog kriminaliteta. DA su naše kaznene norme koje se tiču sankcioniranja gospodarskog kriminaliteta još iz doba socijalizma, knjigovodstvenog poslovanja, viška manjka, nedostaju novci. Današnji uvjeti tržišnog poslovanja razvili su nove mogućnosti gospodarskog kriminaliteta koji u konačnici se vide neisplatom plaće radnika, otpuštanjem, velikim dugom koji su prouzročili dobavljačima i državi, i to kod nas počesto nije kazneno djelo. Eventualno na velike napise samih medija koji guraju određene slučajeve, to je eventualno doživi nekakvo pokretanje kaznenog postupka ali počesto ne doživi adekvatni sudski epilog na sudu. Jer suci nerado, ali zašto bi tumačili postojeće norme tako široko, pa se postavlja pitanje do koje granice oni postojeće norme mogu toliko proširiti da obuhvate nove vrste opasnog društvenog ponašanja koje izazivaju velike posljedice materijalne naravi. Ja ću istaknuti primjer jer on je još vrlo aktualan, to je onaj školski primjer Calista Tanzija u Italiji, to je jedan najveći bankrot u Europi u zadnjih koliko desetljeća, i da se to dogodilo u Hrvatskoj po postojećim propisima nikome ništa, neki bi rekli da je to kriva procjena nekakvog poslovanja, ma kakva je to kriva procjena ako on iz mjeseca u mjesec iz godine u godinu ostaje dužan dobavljačima i ne isplaćuje im na vrijeme. Krivo i lažno se prikazuju bilance, to je kod nas eventualno nekakav prekršaj. To su najopasnija djela, jer od njih stradaju oni njihovi kooperanti, kao što je on upropastio stotine malih mljekara u Italiji, zavio u crno čitave obitelji koji su čitavi svoj imetak uložili u to malo gospodarstvo. A on izvukao dobit, kako sada možemo pratiti po Talijanskim medijima, i naši mediji su objavili uložio u umjetnosti, umjetničke slike, velike vrijednosti, Degas, Picasso, sada im odriče vlasništvo vlastito nad njima. Ali Talijanska policija je na tragu tome i želi upravo … takvu imovinu koja je stečena upravo na protuzakoniti način, isisavanje imovine. MI imamo danas mogućnost da se iz majke, da formiraju se nova poduzeća, isisa se dobit, ova ostane kao ljuštura i nikome ništa. Jer budimo iskreni da je pitanje vjerovnika danas kod nas zadnja rupa na svirali, zato bi ovo trebalo što prije gospodine ministre sa suradnici, da se to nađe što prije, nema važnije stvari, to je najvažnije antikorupcijsko djelo, primanje i davanje mita to su posredne stvari i podredne u odnosu na ovo. Ovo je krucijalna stvar i evo pravo, to žalosti do dana današnjega imali smo jednu dobru stipulaciju 2003. godine u toj noveli kaznenog zakona ako je moguće da ona bude još bolja, dobro došli, mi ćemo to svesrdno pomagati. Evo, ja podržavam donošenje ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu smatrajući da ona imenovanja i one radnje koje su oni vršili nisu izazvali nikada nikakvu dvojbu u javnosti. Hvala.
Hvala lijepa. Ovim smo završili i pojedinačnu raspravu. Zaključnu riječ u ime predlagatelja ima poštovani ministar pravosuđa, doktor Ivan Šimonović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja bih se sad kratko osvrnuo na cijeli ovaj zakonski paket o kojem smo razgovarali i htio bih se zahvaliti svim zastupnicima i zastupnicama na pomoći koju smo imali, na podrški koju smo imali tijekom rasprave o ovom zakonskom paketu i zamoliti ih za nastavak takve podrške i pomoći jer će praktična primjena ovog zakonskog paketa biti itekako složena i zahtjevna. Isto tako htio bih spomenuti da mi je iznimno drago da rasprava o ovom zakonskom paketu završava na današnji dan. Danas je dan borbe protiv korupcije, a što se tiče u nekoliko navrata postavljenih pitanja u kojoj mjeri treba iskorakom u kaznenom zakonu ojačati instrumentarij za borbu protiv korupcije mogu najaviti da se nadam da će već u ovom mjesecu na Vladi biti razmatrana platforma za novi Kazneni zakon koji će biti novi i koji će biti suvremeniji i čija će možda glavna novina biti detaljnije normiranje upravo gospodarskog kriminaliteta. Hvala lijepo.
Hvala lijepo gospodine ministre. Ovim zaključujem raspravu u ovoj točci dnevnog reda, a glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu, bilo je hitni postupak, P.Z.E. br. 490. Predlagatelj Vlada RH. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Najprije Odbora za zakonodavstvo na članak 6. prvi amandman.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I amandman Odbora za pravosuđe na članak 1., prvi amandman.
Jednako kao kod Zakona o sudovima preformulirali bismo ako prihvaća Odbor za pravosuđe sveučilišni profesor primijenjenog prava u sveučilišni profesor pravnih znanosti.
Hvala. Gospođa Ana Lovrin.
Prihvaćamo.
Prihvaćen je ovaj amandman u tekstu kako je obrazložio i naveo gospodin državni tajnik. Dajem na glasovanje konačni prijedlog Zakona i izmjena o dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Zakon je prihvaćen jednoglasno sa 108 glasova zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na sljedeću točku, a to je - Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 490 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili u pretince. Prigodom utvrđivanja dnevnoga reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Znači, po članku 159. Poslovnika objedinjuje se prvo i drugo čitanje. Amandmane na ovaj konačni prijedlog možete podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe, a izvješće odbora ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? U ime predlagatelja gospodin Zoran Pičuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo nakon paketa naših organizacijsko-pravosudnih zakona i zakona iz područja izvršenja kaznenih sankcija stiže jedan mali, ali ipak značajna intervencija u ovaj Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojima se ustvari čine 2 stvari. Prije svega se proširuju ovlasti i dužnosti upravitelja zgrade na način da se propisuje obveza upravitelja da kao zastupnik svih vlasnika posebnih dijelova zgrade pokreće sve postupke pred nadležnim tijelima u svezi upisa zgrade na građevinskoj čestici i svih njezinih posebnih dijelova u zemljišnu knjigu. Na taj način to postaje njegova službena dužnost, postaje njegova ugovorna obveza i za to mu se propisuje rok, 3 godine u kojima on to treba učiniti. Valja napomenuti da su upravitelji zgrada često imaju poprilično tih zgrada na svojoj skrbi, zbog toga je i ovaj rok od 3 godine instruktivni rok no čini nam se objektivni rok u kojem se taj posao može učiniti. Time bi se praktički stavila pretpostavka da sud odradi, napravi svoj dio posla i da taj posao, značajan posao etažiranja u jedno razumno vrijeme bude gotov na korist svih suvlasnika nekretnina. Pored toga u drugom dijelu zakona jednom intervencijom ustvari se intervenira, ustvari se propisuje obveza, produžuje obveza rješavanja nekretnina još uvijek u društvenome vlasništvu. Takvih je dosada upisano za vašu informaciju i na znanje 13 milijuna katastarskih čestica koje su u društvenom vlasništvu i onaj preostali dio uistinu nije velik. On je svega 4%, ali on, tih 4% je 480 tisuća katastarskih čestica i to čestica koje imaju ne baš malu vrijednost. To je prije svega turističko zemljište i zbog toga predlažemo da se rok koji ističe 01. siječnja 2010. godine, a vezan je uz načelo zaštite povjerenja u istinitost i potpunost zemljišnih knjiga produži za 5 godina, do 2015. godine. To je, inače ovaj prijedlog proizlazi iz prijedloga državnoga odvjetništva, a u dosadašnjim raspravama bilo je prijedloga da se on skrati na 3 godine, negdje istina bi trebala biti u sredini. Bilo bi to dobro obaviti u 3 godine, samo je pitanje je li se to može obaviti u takvome roku i zbog toga se ovaj rok čini možda primjereniji no ostajemo otvoreni poslije rasprave za moguću intervenciju. Zahvaljujem vam.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ako ne onda otvaram raspravu, najprije po klubovima. Za klub HDZ-a poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Radi se uistinu o jednim kratkim, ali preciznim izmjenama i dopunama koje možemo u krajnjoj liniji sistematizirati dakle na 2 osnovna elementa ili 2 osnovne izmjene. Prva izmjena se odnosi na novu mogućnost da upravitelj zgrade sada dakle pokrene sve potrebne postupke pred nadležnim tijelima državne uprave i sudovima u svrhu upisa zgrade na građevinskoj čestici i svih njezinih posebnih dijelova u zemljišnim knjigama i naravno da mu je ostavljen taj rok temeljem zakonskih rješenja do 3 godine. Ovu odredbu apsolutno treba poduprijeti, ali treba preispitati samu odredbu vezanu na mogućnost davanja odgovora na pitanje a što ako netko od suvlasnika ne da u onim suvlasničkim zajednicama kod etažiranja, dakle prava etažnog vlasništva, jedan od suvlasnika ne da suglasnost na mogućnost pokretanja tog postupka i na koji način onda i sam upravitelj zgrade i ostali suvlasnici ili etažni vlasnici trebaju postupati u takvim situacijama da bi se postigao cilj, dakle svrha same ove norme, samog dakle propisa, a to je da se evidentira, da se uknjiži pravo vlasništva nad nekretninama. U ovoj situaciji specifično jedno pravo vlasništva koje nazivamo etažno vlasništvo. Dakle, to ostaje kao jedno otvoreno pitanje koje se možda i u sklopu ovih izmjena adekvatnim izmjenama može poboljšati. Što se druge pak izmjene tiče imali smo evo prilike čuti u uvodnom obrazloženju o čemu se tu zapravo radi. dakle, taj rok se prolongira od od 1. siječnja 2010. godine na 1. siječanj 2015. godine, a konkretno se radi o prijedlogu odgode primjene načela povjerenja o istinitosti i postupnost zemljišnih knjiga. Dakle, taj rok se prolongira na 5 godina i po procjeni i stavu Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice tu prolognaciju je potrebno učiniti. Možda još razmisliti da je li to rok od pet godina, može li biti kraći rok, ali u svakom slučaju je za takvo rješenje da se taj rok prolongira, uz naravno napomenu ili davanje odgovora na pitanje zbog čega zapravo mora doći u ovoj situaciji do prolongiranja tog roka. Dakle, iz svih aktivnosti vidi se značajan napredak u evidentiranju društvenog vlasništva i uknjižbi titulara vlasništva nad tim nekretninama. Još uvije je jedan veći ili veliki dio posla u toj sferi u toj ovlasti ostao nedovršen. Dakle, od ukupno podatak je 13 milijuna katastarskih čestica, preostali broj čestica koji se vodi kao društveno vlasništvo uistinu nije velik. On je oko 4%, ali je ostalo gotovo 480 katastarskih čestica za koje bi nastupanjem povjerenja o istinitosti i potpunosti zemljišnih knjiga sa 1. siječnja 2010. godine bila dovedena u pitanje s jedne strane pravna sigurnosti nositelja stvarnih prava nad tim nekretninama. A istovremeno i to je potrebno naglasiti izražen rizik od odgovornosti Republike Hrvatske za naknadu štete koja može nastupiti. Kada tu problematiku sagledamo u svjetlu tzv. turističkog zemljišta, ne tzv. nego turističkog zemljišta sa ukupnom kvadraturom i vrijednosti turističkog zemljišta, onda nam se uistinu čini više nego opravdanim prolongacija toga roka na određeno vrijeme, kažem koje može biti manje, ali u kojem vremenu treba učiniti sve ono što je još preostalo u smislu uknjižbe toga segmenta prava vlasništva. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da se podupre ovaj prijedlog zakona, dakle Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Drugi od tri prijavljena kluba je Klub zastupnika SDP-. U ime kluba riječ ima poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Kod prijedloga Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, mora se odmah uvodno reći, a to ja i govorim u ime kluba SDP-a, da je ovo jedan logičan potez samog Ministarstva prije svega pravosuđa, a onda kasnije i Vlade da reagira na način da prizna činjenice, da unatoč tome što još od 18. rujna 2002. kada smo zaključili ugovor dakle Republika Hrvatska s Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj i dobili tada 27 milijuna eura kojima smo pokrenuli zemljišno-knjižnu reformu, ukratko budi rečeno da se stvarno stanje, da se stanje u zemljišnim knjigama uskladi sa stvarnim stanjem, ali jednako tako i u katastru i da se katastarske evidencije koje su bile bliže nešto stvarnosti usklade sa zemljišno-knjižnim upisima. Međutim, kao što možete pratiti još od 2000., 2001. pa i onda nakon zaključenja ovog ugovora, ti su se rokovi stalno pomicali, da bi se ostvarilo povjerenje u zemljišne knjige, odnosno da to načelo i dalje vlada, načelo povjerenja u zemljišne knjige, a da je ono i dalje više apstrakcija nego realnost. Iako mogu reći da ljudi u većoj mjeri vide značaj upisa vlastite nekretnine, radi poduzimanja kredita, radi poduzimanja određenih aktivnosti kako bi taj svoj kapital svoje nekretnine stavili u službu prije svega i nekih obiteljskih poslova i inače gospodarstva. Da nepovjerenje u zemljišne knjige odbija strane ulagače, to smo se već uvjerili. Znali smo da je ovo posao koji će trajati dosta dugo, ali da će pak ovoliko trajati to nismo znali. Ali višestruki su razlozi, prije svega zato što upis u zemljišne knjige nije obvezan. Ljudi ne moraju upisati svoju nekretninu. I to je svugdje u svijetu tako. Međutim, zbog čega ljudi ne upisuju svoje nekretnine? Nekada davno nisu upisivali kada je postojalo društveno vlasništvo, pa i onda kada je postojala mogućnost privatnog vlasništva, jer to nije značilo ništa. Svejedno im je bilo. Bila nekretnina upisana ili nije upisana na njihovo ime. S obzirom na nemogućnost u većoj mjeri pokretanja vlastitih poslova. Dakle, mi smo imali tu nevolju društvenog vlasništva i nacionalizacije i povrata. Jedna Austrija koja nije nikada imala društveno vlasništvo u ovom smislu riječi koje smo imali 50 godina, njoj je trebalo 10 godina da preoblikuje svoje zemljišne knjige u elektronski oblik. Iako je praktički sam trebala prepisati u takav oblik, samo u drugi način ostvariti prikaz. I zato je trebalo 10 godina. A mi imamo posao gdje nema naviku prije svega naš građanin odlaziti u zemljišno-knjižni ured. Ali zašto je tomu tako? Ako se podsjetimo djela Ive Andrića koji opisuje Travničku kroniku i onaj tapijski sustav i nakon aneksije Bosne i Hercegovine od strane Austrije. Dakle, jedna Austrija je za 6 mjeseci uspjela natjerati bosanskog seljaka kako on kaže, da ulazi u sud češće nego u gostionicu. Dakle, trebamo tražiti neke zaobilazne načine, koji je to način da motivira građane da upisuju svoje nekretnine, da ih primora jednostavno na to. Ali jednako tako da se ne upisuju fiktivna vlasništva. Jer opće poznato je da novovjekovni tajkuni skrivaju svoje vlasništvo, a pogotovo u zadnje vrijeme zbog straha ispitivanja takve imovine. Pa onda su mnoge bake postale veleposjednice, a to nikada nisu bile niti njihovi preci. To vani nije moguće. Ali zato postoje neki zaobilazni načini koji nisu u resoru Ministarstva pravosuđa. Jer Ministarstvo pravosuđa ne može se samo boriti da bi se izvršio upis nekretnina u zemljišne knjige. Ima jedan drugi način što je recimo riješila Španjolska. Kod nas još uvijek imamo staro rimsko načelo da je upis konstitutivne naravi. Dakle, ne polog isprava u glavnu knjigu, nego da se jednostavno samo upisom se stječe vlasništvo. A da su ovo samo pravni osnovi polaganje isprava u knjigu položenih isprava. Neke zemlje imaju to riješeno drugačije, ali onda bi to trebalo sustavno promijeniti. Da li se za to ima snage i vremena? Ali ako ovome bude ovako mislim da ćemo morati napraviti taj korak da jednostavno izbrišemo to načelo koje vrijedi od rimskog prava koje su mnoge zemlje napustile da upis bude deklaratorne, ali ne i konstitutivne naravi što znači već sam kad je pravni posao izvršen da je onda time i stečeno odnosno izgubljeno vlasništvo ili neko drugo stvarno pravo na nekretnini. Spomenula sam Španjolsku. U Španjolskoj je osnovana agencija i te poslove za državu obavlja agencija vrlo egspeditivno. Je li to jedan veliki eksperiment u koji bi se mi mogli i smjeli upustiti to je jedno pitanje ovako koje ja postavljam sama sebi, a onda i jedna rasprava pred vama. Sudovi su u načelu protiv toga, međutim ti poslovi ne idu na onakav način kažem kako bismo mi to htjeli. I onda je savršeno jasno da je i ministarstvo i lijepo ovdje u obrazloženju, odnosno Vlada i spomenula ovaj datum od 2002. godine, a ne 2004. ili pete kada se govorilo da je tada započela reforma. Na žalost počela je puno ranije, ali do dana današnjega nije završena. Ali zaboravila sam napomenuti, a to nije na odmet jer nas to također čeka okrupnjavanje zemljište da mi po prilici zemlja veličine jedne Austrije ima pet puta više katastarskih čestica nego Austriji. Da su zemljišne knjige naročito zapuštene zbog velikog broja iseljenih osoba, pogotovo u daleke zemlje. Taj problem se samo protekom vremena multiplicira. Mi imamo i dan danas u Dalmaciji gdje su zadnji upisi na pojedinim česticama izvršeni prije sto godina i nitko nije zainteresiran da promijeni to zemljišno-knjižno stanje, jer vlasnici odnosno nasljednici nisu za to zainteresirani. Radi se o minimalnim posjedima. Mjere koje smo poduzeli kroz opći poreski zakon, kroz oporezivanje neobrađenog poljoprivrednog zemljišta ne daju nikakve rezultate jer su nepravedno i postavljeni. Jer čovjek koji bi htio poštivati taj zakon jednostavno nije u mogućnosti uza svo respektiranje zakona jer jednostavno za to nema sredstava uopće da pohodi svoju, da dođe do svoje nekretnine. Možda je primjer naših Zadrana kojima je teško uopće doći do svoje male neke parcele koju imaju na otoku, možda stotinjak, dvjestotinjak, tristo metara. Dakle, da bi od svoje skromne mirovine mogli platiti trajekt, doći, obraditi tu zemlju, a sve ono na takav način mogli bi puno, puno jeftinije kupiti. Prema tome, to su problemi s kojima se mi nalazimo i zato imamo i ovakav prijedlog zakona koji nije onda nego za podržati. On se konkretno odnosi upravo i na upis zgrada u kojima postoje upravitelji zgrada, gdje postoji etažno vlasništvo, gdje su vlasnici nezainteresirani uopće da se cijela zgrada uknjiži, da se uknjiže posebni njihovi dijelovi, a oni kao idealni vlasnici. Jedino ostaje malo upitno s obzirom na konstitutivnu narav samog upisa koliko je to s obzirom da su to strogo osobne naravi upisi. Jer koliko god je upravitelj po pozitivnom zakonu, zakonu članka 379. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ovlašten da zastupa vlasnike, odnosno suvlasnike, ali u upravljanju zgrade. Prema tome, postavlja se pitanje koliko je moguće, dakle ovo upravljanje proširiti na podnošenje zahtjeva za upis. Naravno, tu ostaje jedna možda teoretska dvojba ali pravo treba težiti praktičkim rješenjima i zbog toga klub SDP-a podupire donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. I treći klub i posljednji prijavljeni je klub HNS-a, poštovani zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre sa suradnicima. Predložene izmjene i dopune zakona kratke su. Radi se o jednom od kraćih zakonskih prijedloga koje smo imali posljednje vrijeme prilike raspraviti ovdje. Ali te dvije teme, odnosno dva problema koja pokušavaju riješiti iznimno su važna. Ovlaštenje upraviteljima zgrada da pokrenu upis zgrada na građevinskoj čestici, a nakon toga i upis svih njezinih posebnih dijelova u glavnu knjigu iznimno je važno. Međutim, ono što nas također brine je što ne postoji nikakav čvršći mehanizam kojim bi se daljnje poticalo vlasnike da daju suglasnost, odnosno gdje ne postoji nikakvo rješenje što ako oni ne daju tu suglasnost. Intencija ove promjene je u redu. Mi znademo vrlo dobro da će time se požuriti mnogi postupci uknjižbe, ali isto tako znademo da ima mnogo gradova gdje više od 60% ukupnog stambenog fonda u kolektivnoj stanogradnji još uvijek stoji u zraku, odnosno na oranicama, pašnjacima jer zapravo gruntovno ni ne postoje. Grad iz kojega dolazim jedan je od takvih koji je imao čak 90% ukupne kolektivne stanogradnje potpuno neupisane u zemljišne knjige. Ali moram reći da uloga lokalne samouprave i tu može biti važna. Jer mi smo recimo u Velikoj Gorici posebnim mjerama grada, posebnim programom postigli to da se dakle grad direktno uključuje u ovaj postupak sufinanciranjem dijela troškova, odnosno financiranjem onog dijela postupka koji završava reparcelacijom zemljišnih čestica u određenju zemljišta nužnog za uporabu zgrade u odvajanju javnih prometnih površina, u odvajanju zelenih površina od nekadašnjih čestica na kojima su građena stambena naselja, odnosno stambene zgrade kako bi se moglo onda omogućiti vlasnicima ili suvlasnicima tih zgrada da krenu dalje u proces i da se upisuju. To je pitanje iznimno važno zbog toga što se postojećim stanjem blokira ogroman kapital. Imovina koja leži u nekretninama, prije svega u kolektivnoj stambenoj izgradnji velika je i potpuno je imobilna u mnogim gradovima gdje ljudi ne mogu sve i da hoće prije svega tu vrstu nekretnina staviti na tržište sa stvarnom vrijednošću nego moraju prodavati ispod realne vrijednosti ili s druge strane. Radi se o nekretninama na koje se ne mogu stavljati bankovne zabilježbe, nema više sustava knjiga položenih ugovora u bankama, nego se isključivo traži vlasnički list, da bi se mogla aktivirati hipoteka, odnosno novac, koji je nekim ljudima potreban za obnovu, nekima je potreban za pokretanje posla, ili neke druge potrebe koje imaju da bi poboljšali vlastiti standard. Na ovaj način svakako će se ubrzati taj proces, ali bojimo se da se on neće riješiti jer nema efikasnog mehanizma, niti sankcija za one koji se neće, koji neće dati pristanak. Naprosto postoji čitav niz slučajeva gdje se radi o najobičnijemu kapricu. To su ljudi koji nisu zainteresirani za kupoprodaju vlastitih nekretnina, i misle da na taj način nitko drugi nije. Ali jednako tako postoji i čitav niz staračkih domaćinstava gdje ljudi jednostavno niti imaju novaca, niti izraženijega interesa da to riješe, nadajući se da će to riješiti njihovi nasljednici. Tu se radi također i o ogromnom broju garaža, ogromnom broju poslovnih prostora. Dakle sve to je sada potpuno imobilizirano i u mnogim gradovima tržište nekretnina gotovo da je paralizirano. U tome smislu želimo pozdraviti ove promjene, ali i naglasiti, kao i kolege iz HDZ-a da nam fali onaj dio koji bi sankcionirao, odnosno predvidio situacije kad upravitelji ne mogu dobiti dovoljan broj suglasnosti. Druga tema koja se tangira izmjenama ovoga Zakona o vlasništvu, i drugim stvarnim pravima jest produljenje roka u kojemu je moguće preknjižiti bivše društveno vlasništvo u državno. Uknjižba, tako je, ali ono što je nekad bilo društveno sada postaje, zapravo je jednim pravnim aktom, zakonom postalo je državno, ali radi se o tome da se to unese i u zemljišne knjige. Mi prije svega imamo problema sa samim postupkom podržavljenja društvenoga vlasništva, i to treba reći. Ne samo zbog toga što je taj postupak bio potpuno netransparentan i što je omogućio pljačku, malverzaciju, lošu pretvorbu, lošu privatizaciju, nego i zbog toga što je pokušao legalizirati ranije učinjenu otimačinu. Što je društveno vlasništvo? Što je uopće bilo društveno vlasništvo u ovom kontekstu? To je manje-više ili ono što je stečeno, sagrađeno zajedničkim sredstvima, od javnih objekata poput škola, bolnica, svih drugih socijalnih ustanova pa nadalje, pa do onoga što je bilo privatno i što je oduzeto. Tu ne treba gajiti nikakve iluzije. Društvo nije samo od sebe stvorilo nikakvo društveno vlasništvo koje bi se sad moglo kvalificirati preko noći kao državno, jer država ako i jest sudjelovala u izgradnji nove vrijednosti, onda je to bilo minorno i moglo bi se mjeriti u postocima. Što se sve događalo sa tim i sa tom imovinom, možemo vidjeti ako se maknemo iz gradova u manja mjesta. Ja ću vam reći primjere iz svoga kraja, iz svoje izborne jedinice, gdje je jednim banditskim ponašanjem nekolicine odvjetnika omogućeno da se uzak krug ljudi koji se proglasio slijednikom određenih poljoprivrednih zadruga, da se preko noći domogne imovine koja nikad nije bila u vlasništvu poljoprivrednih zadruga. Tako da danas imamo nakaradne situacije da su nam se te tzv. poljoprivredne zadruge koje su spale na tri ili četiri čovjeka, od 300 ili 400 nekadašnjih članova poljoprivrednih zadruga, danas uknjižene kao vlasnici po pola društvenih domova. Zašto? Zato jer su nekada davno koristili mali poslovni prostor za zadružne potrebe kad je zadruga u tom mjestu igrala ulogu maloprodaje, i opskrbe stanovništva, da bi onda po principu dosjelosti ili kojeg drugog vrapca preko pametnih odvjetnika i kroz velike rupe u zakonu se sad dogodilo da vlasnik pola društvenog doma na kojemu propada krov, na kojemu propada kompletna infrastruktura, je poljoprivredna zadruga koja ne želi uložiti jedne jedine lipe u popravak tih nekretnina. I tako nam se zapravo guši i propada društveni život u čitavom nizu malih naselja, gdje je društveni dom bio sjedište i stjecište društvenoga života, gdje sad nitko nema interesa ništa raditi, jer ni onaj koji je sad stvarni vlasnik ne brine o tome. A da ne govorim o problemu zemljišnih zajednica, koji su specifičan jedini oblik privatnoga korporativnog vlasništva koji je oduzet aktom ovoga Sabora 1947. godine bez prava na naknadu. I to je jedini oblik koji do dan danas nije vraćen. To je danas u fundusu Državnog poljoprivrednog zemljišta i u fundusu državnih šuma i koristi se, eksploatira na najgori mogući način. Ili je u najgoroj i najvećoj šikari, ili je postalo meta tajkuna, preprodavača, mešetara, ljudi koji imaju državno poljoprivredno zemljište u zakup, uzimaju poticaje, a na tom zemljištu ne proizvode ništa. I to gledaju živi i zdravi ljudi, nasljednici ovlaštenika tih zemljišnih zajednica kako im pred očima, ono što su stvarali njihovi djedovi, što su stvarali njihovi očevi, što su otkupili njihovi pradjedovi danas propada. Zrelo je vrijeme da se pokrene zakonska inicijativa, ne samo o povratu imovine zemljišnim zajednicama, nego i omogućavanju njihove ponovne uspostave i osnivanju novih. Svi eksperti koji se bave poljoprivredom, a konkretno govedarstvom i mljekarstvom, explicite dokazuju da onog trenutka kad su uništene zemljišne zajednice, tog trenutka je uništeno mljekarstvo i govedarstvo u Hrvatskoj. A od prihoda tih nastale su brojne javne institucije, javne zgrade koje dan danas koristimo zaboravljajući tko ih je gradio i zašto ih je gradio. Jer smo nezahvalni. Mi smo generacija nezahvalnih ljudi koji zaboravlja kako je ta imovina stvorena. A zašto se ne rješava problem? Zato jer se prodala jedna fraza, demagoška parola da se radi o ogromnoj količini zemlje da će država preko noći ostati bez svoje poljoprivrednog zemljišta i bez svojih šuma. To nije točno. Na žalost nije točno, jer niti jedna trećina ljudi koji bi imali ovlašteničko pravo nije toga svjesno niti je oko toga zainteresirano. To je pokazao primjer Slovenije, koja makar nije imala zakon kojega smo mi imali iz 1894. godine koji je regulirao ovo pitanje do savršenstva, do razine na kojoj je regulirano pitanje dioničarstva. Tako je i ovdje bilo pitanje udjeličarstva. Slovenija nije imala taj zakon, nego je imala pravnu praksu. Ona je '94. godine donijela zakon i do danas je tri puta produžavala rok za uspostavu i obnovu zemljišnih zajednica. Još nije aktivirala niti 25% kapitala koji je '47. godine bio na taj način oduzet. I danas imamo jednu smiješnu situaciju, da Istra i dio Hrvatskoga primorja koji su bili dio … [[Govornik se ne razumije.]] najnormalnije imaju drugu pravnu praksu i sudovi u Istri vraćaju imovinu zemljišnim zajednicama, a ovi drugi dijelovi Hrvatske koji su bili u Ugarskome dijelu oni ne mogu, zato jer su imali poseban zakon i tim taj zakon je ukinut i ta imovina im je oduzeta. To su problemi s kojima se moramo suočiti jer mi moramo biti svjesni da ono što zovemo državnim vlasništvom leži na pljački. Država koja leži na opljačkanome ne može biti pravna država i nikada neće biti pravedna država i to je odgovornost nas koji se još toga sjećamo, koji imamo mogućnost i imamo priliku da to ispravimo. U tome smislu ponavljam zrelo je vrijeme da se pokrene zakonska inicijativa o povratu imovine zemljišnim zajednicama i ponovnom osnivanju zemljišnih zajednica. Znam da mnogi ne znaju o čemu se tu radi ali biti će prigode da upoznamo. Svakako nam je u interesu da ono što danas još uvijek negdje jest upisano kao društveno vlasništvo ne bude predmet mešetarenja niti pljačke i da se ne stvore novi problemi, nove nepravde i zato podržavamo produljenje ovoga roka pa ćemo u tome smislu mi kao Klub Hrvatske narodne stranke liberalnih demokrata podržati ove izmjene i dopune Zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada moram reći da sam malo požurio sa najavom posljednjeg prijavljenog kluba, jer se u međuvremenu i to pravovremeno prijavio Klub HDSSB-a. U ime Kluba poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Također poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Bio sam se poveselio kada sam ugledao naziv ovoga Prijedloga zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima s Konačnim prijedlogom zakona. Kako je rekao moj prethodnik govornik gospodin Beus Richembergh mislio sam da će se te druge pravne stvari odnositi i na one segmente iz rasprave gospodina Richembergha a ja ću ih ovog puta u ovoj raspravi i dopuniti. Gledajući članke ovoga Zakona kojih ima 4, zapravo je prijedlog zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, Zakonski prijedlog koji govori o pravima i dužnosti upravitelja stambenih zgrada u svezi potrebnih postupaka pred nadležnim tijelima državne uprave i sudovima a u svrhu upisa zgrade na građevnoj čestici i svih njezinih posebnih dijelova u zemljišnim knjigama. Imamo osobni primjer kada sam 1992. godine između odlaska na teren u Specijalnoj policiji htio i upisivao stan u Zagrebu, da kažem u Gruntovnicu u Zagrebu i onda su mi rekli da je u 7 dana u kojem sam ja to činio bila promijenjena zakonska odredba po kojoj sam ja upisao stan sa pripadajućim zemljištem. Nakon toga se zakon promijenio nakon 7 dana i ostali koji su bili u kupovini stanova su upisivali samo stan bez pripadajućeg zemljišta, jasno da im je i cijena bila manja za oko trećinu, a ako je bilo obročno plaćanje onda im je rata kredita ili otplate bila manja za oko negdje trećinu. S obzirom na neimaštinu i ratnu situaciju i vrlo niska primanja plaće koju sam imao u to vrijeme, otišao sam u kako se kaže Stambeno u zagrebu tražiti da i ja budem jednak sa ostalim stanarima koji su kupili samo stan bez pripadajućeg zemljišta, ali su mi rekli da ne može, a to što sam ja u vrijeme kada je to trebalo napraviti bio je 7 dana rok, bio na terenu na Velebitu to sam mogao objesiti mačku o rep. Tako i dan danas ja plaćam stan za trećinu više od ostalih koji su otkupili stan u istoj zgradi sa istom kvadraturom. Toliko o tome i o pravu upisa, i taj problem je dan danas gospodine ministre ne riješen. To je možda upravni problem ali evo da vas izvijestim da je danas taj problem ne riješen. Netko plaća stan sa pripadajućim zemljištem, a netko plaća samo stan bez pripadajućeg zemljišta. Ali neće se moći taj koji ga ima, pitanje da li će se moći upisati na to zemljište, jer je taj zakon kasnije ukinut a trajao je samo 7 dana, toliko koliko je bilo potrebno nekome da kupi privatnu vilu ovdje u Zagrebu, iz političkih struktura visoko pozicioniranih, da bi onda upisao sebi i zemlju. Je li tako gospodine državni tajniče? A što se tiče ovoga o čemu je govorio gospodin Beus Richembergh ovdje imam dopis udruge koju čine osobe koje su izgubile zakonom u bivšoj državi, komunističkoj Jugoslaviji, onih koji su imali zemljišnu zajednicu. I ti ljudi pišu ovako, s obzirom na poglavlje 23. kod pristupnih pregovora sa Europskoj unijom pitanje hoćemo li mi moći riješiti taj problem i zaklopiti knjigu kroz to poglavlje 23. bez rješavanja ovoga problema o kojemu je govorio moj prethodnik, a o kojemu ću ja malo nešto reći. Naime, imovina koja je oduzeta Hrvatskim građanima u vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine niti nakon 13 godina od donošenja zakona o naknadi za imovinu oduzetu u vrijeme Jugoslavenske vladavine usvojena je u Hrvatskom saboru 96. godine Narodne novine broj 92. dakle od tada je proteklo 13 godina, ta imovina nije vraćena niti je nadoknađena. Hoćemo li moći u Europu na temeljima nečije pljačke koja je izvršena što kaže Richembergh 47. godine odlukom istog ovoga, nije istoga ali Hrvatskoga sabora. Dakle, ovaj sadašnji Zakon koji je na snazi kao i provedbene uredbe grubo narušavaju načelo jednakosti svih pred zakonom tako da se građani kategoriziraju po različitim osnovama. Ovlaštenici nemaju pravo na naknadu tržne vrijednosti. Korisnici otkupljuju imovinu od nevlasnika, tzv. Pseudo ili kvazi vlasnika. Naime, neki su ljudi upisali svoje pravo vlasništva nad tim nekretninama pa ih onda preprodaju i zarađuju jasno novac koji zapravo nije njihov. Ovlaštenicima se ograničava pravo nasljeđivanja. Korisnicima ovim o kojima sam govorio se pravo na nasljeđivanje znatno proširuje. Unatoč Zakona o zabrani prijenosa prava raspolaganja i korištenja određenih nekretnina u društvenom vlasništvu na druge korisnike, odnosno u vlasništvo fizičkih i pravnih osoba "Narodne novine" iz '90. i '91. imovina prelazi u vlasništvo nezakonito, protuzakonito i protupravno. I odlukom Ustavnog suda iz ožujka '93. godine ovaj zakon je na snazi do ustanovljenja vraćanja vlasništva fizičkim i pravnim osobama ili plaćanja naknade za nekretnine oduzete temeljem zakonskih propisa navedenih kažu u članku 1. ovoga zakona. Sve što je u međuvremenu učinjeno je protivno, protuzakonito, dakle protivno ovome zakonu. Tako da od ukupno 46 tisuća i 309 zahtjeva za povrat imovine, 46 tisuća 309, pravomoćno je riješeno svega 360 podnesaka ili 90 na godinu. Dakle, gospodo od 46 tisuća samo ih je riješeno 360. Za potpuno rješenje dakle svih potraživanja imovine po tom tempu, po tom bi trebalo ravno 500 godina. Pravomoćno donesena rješenja nisu niti u cijelosti provedena zbog opstrukcija u županijskim uredima za imovinsko-pravne odnose. Recimo u Brodsko-posavskoj županiji referent koji radi na tom pitanju je na bolovanju 7 godina. I nitko drugi kažu nema pravo da to rješava osim toga referenta. Pa kako će onda vlasnici, odnosno kako se ovdje kaže ovlaštenici uopće doći do povrata svoje imovine? Nikako. Oni su se obraćali na sve adrese, oni su vršili određene radnje prema raznim adresama od izvršne vlasti do predstavničke vlasti, ali očito pomoći nema i ovaj podatak da je riješeno samo 360 podnesaka od 46 tisuća i 309 govori o tome problemu. Prema tome, nadam se, iako sam se kažem prerano poveselio da će u ovom naslovu biti obuhvaćena i ova materija, evo nije, ali je i ovo jedan napredak. Ova 4 članka koja govore o pravima, odnosno o dužnosti upravitelja stambenih objekata, ali se nadam gospodine ministre da ćete jer zaista se ova materija o kojoj govorim, mislim da je u svezi sa člankom 23. poglavlja naše pregovaračkih pozicija sa EU i mislim da bez rješavanja i donošenja zaista konkretnih akata ili zakonskog prijedloga ili inicijative, jedne brze, žestoke, jedne hitre intervencije u tom smjeru, bojim se da nećemo zatvoriti to poglavlje, a bilo bi mi žao da zbog toga imamo kočnicu ulaska u EU. U svakom slučaju ovo što je ovdje predloženo, ovi članci, dakle ovaj jedan mali, ajde bez podcjenjivanja, jedan mali prijedlog zakona je za usvojiti, ali vas molim i zamoljavam i u ime tih ljudi, u ime tolikih ovlaštenika koji se obraćaju na raznorazne adrese, a i zbog Hrvatske ukupno jer poglavlje 23. govori o pravima tih ljudi na povrat svoje imovine. Pa se nadam da ćemo uskoro ugledati svjetlo dana i vaš prijedlog, Ministarstva pravosuđa, za rješavanje ovoga problema. Hvala vam lijepo.
Uvaženi zastupniče ja sam vam pustio da govorite o toj temi jer je to vrlo važna tema i za ljude vrlo bitna tema, ali to nije tema ove točke dnevnog reda sada. Pa bi vas molio da drugi put se držite dnevnog reda. Nisam bio prije, pa nisam mogao. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi je na redu uvaženi zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, ministre sa suradnicima. Pred nama je ovaj kratki, ali značajni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu sa stvarnim pravima. Ono što je potrebno naglasiti kod ovog zakona da postoje nužni i opravdani razlozi za donošenje ovakvog prijedloga zakona da bi se na što brži i bolji način riješila situacija u zemljišnim knjigama. Prvenstveno kada se radi o etažiranju vlasništva na zgradama gdje postoji više suvlasnika. Sad ono pitanje što su kolege istaknuli i u raspravi kroz klubove, što će se dogoditi ako neki od suvlasnika ne da svoj pristanak upravitelju zgrade koji po ovom prijedlogu zakona dobiva dodatne ovlasti o zastupanju svih suvlasnika pri etažiranju i rješavanju u zemljišnim knjigama, mislim da treba pronaći najadekvatnije rješenje na način da se možda ne zadire u ova pitanja osobnoga vlasništva ili ustavno-pravna pitanja. To bi trebalo riješiti kroz možda evo dodatni prijedlog kod ovoga zakona. Ono što bih još htio naglasiti kod ovog prijedloga zakona, a to je da postoji opravdani razlozi za produljenje roka primjene načela zaštite povjerenja u istinitost i … zemljišnih knjiga, prije svega zbog zaštita interesa RH da se ne bi doveli u situaciju da bi im država eventualno plaćala štete ili odštete za ugrožena prava, ali isto tako da bi se zaštitila i pravna sigurnost nositelja stvarnih prava kada je u pitanju ovo neuknjiženo društveno vlasništvo. Isto tako s obzirom na veliku površinu društvenoga vlasništva koja se smatra turističkim zemljištem, a vidim u ovome prijedlogu zakona da je to više od 20 milijuna metara kvadratnih, nužna je prolongacija primjene ovoga načela do 2015. godine. Ja bih samo kratko toliko podržao ovaj zakon i rekao da je ovo još jedan korak u rješavanju situacije u zemljišnim knjigama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I uvažena zastupnica, Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo ja ću se probati kratko vratiti na temu izmjena i dopuna Zakona o vlasništvu koja je danas pred nama. Naime ja ću podržati donošenje ovoga zakona jer je to dobro, jer ukazuje na neke probleme koji se javljaju. Naravno da je Hrvatskoj u interesu sređeno zemljišno-knjižno stanje u potpunosti poštivanja povjerenja u zemljišne knjige. Ne trebamo se u ovoj raspravi puno prepucavati oko toga kada je započela reforma zemljišnih knjiga, tko je što napravio. Naime, reforma zemljišnih knjiga usklađenje informatizacija u Hrvatskoj kao i u drugim zemljama Europe i svijeta traje godinama. I zato je logično da ju započne jedna Vlada, dovrši druga ili treća, sve na istom tragu sređivanja i uređenja zemljišnih evidencija. I točno je da je ugovor sa Svjetskom bankom potpisan 2002., točno je da su vršene pripremne radnje i zaista reforma zemljišnih knjiga je započela snažnije 2005. godine i dalje. Niz je izmjena zakona donijeto i Zakona o vlasništvu i Zakona o zemljišnim knjigama, uvijek sa istim ciljem i na istom tragu. I danas mislim da nema čovjeka u Hrvatskoj koji bi mogao osporiti da je u tom dijelu napravljen ogroman posao. To vjerojatno svaki građanin zna i vidi kada na internetu klikne i može odmah iščitati stanje na svojoj zemljišnoj čestici i posjeda i vlasništva, jednako tako obaviti svoje poslove u zemljišno-knjižnim odjelima hrvatskih sudova. Naravno da će sada netko prigovoriti da to baš nije uvijek tako. Nije. Iz razloga što postoje komplicirani zemljišno-knjižni predmeti i nije uvijek lako riješiti situaciju koja nije bila registrirana u zemljišnim knjigama 50, 60 godina, a pri tom su se suštinski mijenjali cijeli društveni odnosi u odnosu na vlasništvo. Dakle, primijećen je problem uknjižbe etažnog vlasništva, poglavito na zgradama sa puno stanova. Pokušan je u ovom prijedlogu izmjena i dopuna pokušao se riješiti na način da se da ovlast upravitelju, odnosno dužnost da on pokrene postupke pred nadležnim tijelima državne uprave i sudovima u svrhu upisa zgrade. Međutim, tu kao što smo već čuli danas dolazimo u problem što onda ako svi suvlasnici, odnosno svi vlasnici etažnih dijelova ne daju suglasnost. Stoga ja kao početni korak podržavam ovu izmjenu, ali svakako bi trebalo se potruditi naći načina, budući da se radi o glavi III Zakona o vlasništvu koja govori o izvršavanju ovlasti glede cijele nekretnine u prijelaznom razdoblju, za razliku od glave koja govori o klasičnom rješavanju i etažiranju u suvlasničkim odnosima, kada se može krenuti u razvrgavanju suvlasničke zajednice i etažiranja uz suglasnost svih suvlasnika. Pa ta odredba govori i kada suvlasnik ne može uskratiti suglasnost, ali to je situacija koja treba odlaziti u parnicu. Naravno da ne bi bilo učinkovito kada bi upućivali na parnicu svih onih 100 ili 70 suvlasnika u jednoj stambenoj zgradi. Stoga evo ja potičem i apeliram Ministarstvo pravosuđa da se potrudi i da nam predloži jednu sustavniju izmjenu i dopunu zakona u ovoj prijelaznoj glavi upravljanja cijelom nekretninom u prijelaznom razdoblju u kojem bi riješili situaciju, da uvjetno tako kažem prisilne uknjižbe etažnih dijelova u zgradama i rješavanja pitanja snošenja troškova, jer troškovi nisu mali. Prema tome, uvijek će se naći netko tko neće biti voljan da ih snosi. Toliko o ovom prvom dijelu izmjena i dopuna. Što se tiče odgode roka za suspenziju povjerenja u zemljišne knjiga. Ja to svakako podržavam iz razloga što je izuzetno važno zaštiti i u interesu je Republike Hrvatske zaštiti državno vlasništvo. Naime, možda se sasvim iz ovih nekih rasprava sam zaključila da se možda i sasvim do kraja, a da ne bude možda nepristojno reći ne razumije o čemu se govori. Naime, govori se o suspenziji povjerenja u zemljišne knjige u odnosu na onoga stjecatelja koji je stekao vlasništvo na nekretnini koja je bila društveno vlasništvo i nije s nje društveno vlasništvo brisano do 1. 1. 1997. do stupanja na snagu Zakona o vlasništvu, što znači ako je netko na toj nekretnini stekao vlasništvo nakon toga datuma i nakon toga treći stjecatelj stekne to vlasništvo, on nema apsolutno vlasništvo na tu nekretninu već se može takav pravni posao osporavati i nekretnina vratiti natrag, a ne samo dobiti od nesavjesnog stjecatelja naknada štete. Prema tome, obzirom da je u Hrvatskoj svakako bilo nezakonitih stjecanja i nezakonite uknjižbe vlasništva, na kraju krajeva da li krivnjom sudova, da li zbog različitih pravnih naputaka koje su sudovi dobivali od pravne struke, bilo je svakako nezakonito uknjižbe poglavito turističkog zemljišta na desetke tisuća ili stotine tisuća kvadratnih metara najatraktivnije zemlje u Hrvatskoj, svakako treba odgoditi ovaj rok odgode povjerenja u zemljišne knjige da bi se i takve pravne situacije razriješile i da bi Hrvatska došla do tih nekretnina koje je takvim poslovima, pa i takvim djelovanjem zemljišno-knjižnih sudova i izgubila. Ali ono što ovdje želim reći i što bi svakako ministarstvo moglo uzeti aktivniju ulogu, pa i inicirati kod Vlade. Evo čitam ovo izvješće o radu Državnih odvjetništava za 2008. godinu u kojem kaže da "Uknjižba prava vlasništva Republike Hrvatske na nekretninama je od izuzetnog značaja za Republiku Hrvatsku u cjelini i stoga predstavlja prioritetni posao u radu građansko upravni odjela državnih odvjetništava." Jednako tako navodi da je "Vlada 3. kolovoza 2007. donijela zaključak koji se odnosi na uknjižbu prava vlasništva Republike Hrvatske kojim je zaključkom naloženo svim državnim tijelima, trgovačkim društvima čiji je osnivač Republika Hrvatska i svima koji upravljaju općim dobrima da bez odgode dostave sve podatke i potrebnu dokumentaciju Državnom odvjetništvu radi podnošenja prijedloga za uknjižbu sudova". I dalje da ne duljim, jedno 4 ili 5 stranica u kojima se Državno odvjetništvo žali i tuži da im nisu osigurana sredstva, da Državna geodetska uprava koja bi to trebala prema naputku to raditi bez naknade za državu i Državno odvjetništvo to ne radi da pojedine uprave šuma, pojedina trgovačka društva ne dostavljaju podatke radi uknjižbe, pa onda Državno odvjetništvo to samo sve ne dospije itd. itd. do toga da uknjižba ide različitim intenzitetom i tijekom ovisno o različitoj praksi sudova i to imamo, vrlo često možemo čuti o različitoj praksi zemljišno-knjižnih sudova kao da svaki sud sudi i uknjižuje i provodi uknjižbe na temelju nekih pravilnika koje donose županije ili lokalne jedinice, a ne zakona koji je donijet jedinstveno za cijelu Hrvatsku. Pa upućujem evo i molim ministarstvo da tu uzme jednu aktivniju ulogu preko Vlade oko toga da animira sve one koji upravljaju državnim dobrima da se aktivnije angažiraju na dostavi dokumentacija Državnom odvjetništvu da bi ono to moglo i provesti i uknjižiti i registrirati državno vlasništvo u zemljišnim knjigama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja Vlade Republike Hrvatske, uvaženi Zoran Pičuljan, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Zahvaljujem vam se na ovoj stvarno plodonosnoj raspravi koja je trajala preko sat vremena o jednoj maloj zakonskoj intervenciji koja je u stvari izazvala puno, puno ja bih rekao otvorila puno interesantnih pitanja, ukazala na nedovršenost ovoga posla kojega smo ovdje započeli i koji smo svjesni da nismo do kraja pravno regulirali, ali smo pomakli situaciju, pravnu situaciju i pravni način rješavanja i mislimo da je to dobro vezano uz upravitelja. I iznalazit ćemo, pokušat ćemo iznaći jedno, nije lagano iznaći to pravno rješenje da se zatvori taj krug i sankcioniranja ovoga posla ukoliko ne bude učinjeno. U drugome dijelu oko društvenoga vlasništva i njegove još uvijek egzistencije. Ono što je bitno, bitno je da ćemo u provedbenome dijelu u stvari sačiniti jedan rekao bih akcijski provedbeni plan da ovaj rok uistinu stvarno bude ispoštivan. I ukoliko bude sve kako valja bude i kraći no što je ovdje naznačeno, što je ovdje određeno u zakonu. Nadamo se samo i ne smije biti duži no što je 2015. godina zbog afirmacije ovih načela koja su bitna i svim našim građanima. Vezano uz sva druga pitanja koja ste otvoriti naročito vezano uz zemljišne zajednice, uz naknadu, povrat imovine. Svjesni smo toga i ovdje. Uistinu ćemo se potruditi da zajedno sa Ministarstvom uprave i resornim ministarstvima iznađemo pravne mehanizme da ubrzamo te postupke, upravne postupke ali onda i sudske postupke u ovome području. Valja vjerojatno očekivati ovdje i jednu intervenciju možda ne uvijek Ministarstva pravosuđa, ali i drugih vladinih resora. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na konačni prijedlog Zakona o izmjeni dopune Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, bio je hitni postupak, P.Z. br. 486. Predlagatelj Vlada RH, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 104 glasa za, 2 suzdržana i ništa protiv.
Prelazimo na sedamnaestu točku dnevnoga reda. To je - Konačni prijedlog Zakona o vodama, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 489 Hvala ministru, tajniku i moram reći jedan od rijetkih ministara koji je od prvog do zadnjeg trenutka branio sve svoje uspješno predložene zakone. Hvala lijepa. [[Pljesak.]] Prelazimo na sedamnaestu točku dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o vodama. Vode vole tišinu, molim vas! Prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 489. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, zastupnik Dragutin Lesar, zastupnik Goran Marić i Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Zdravko Krmek, državni tajnik u Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Evo dopustite mi da u uvodu kažem nekoliko riječi vezano uz tekst Zakona o vodama. Prije svega želim zahvaliti svim saborskim zastupnicima koji su dali svoj doprinos u raspravi oko ovoga zakona koji je bio u vašem uvaženom Domu u prvom čitanju i želim reći da je velik dio vaših primjedbi, poboljšica inkorporiran u ovaj tekst zakona. Ono što želim na početku još posebno dodati to je da se oko ovog teksta zakona provela široka javna rasprava, pa u uvodu želim istaći da smo imali konzultacije oko ovoga zakona sa udrugom županija, sa udrugom gradova i općina, sa GSV-om koji je podržao ovaj tekst zakona. Isto tako smo imali i ovaj tekst zakona na Nacionalnom vijeću za vode. Sa njima smo, oko njega smo raspravljali i sa udrugama za zaštitu okoliša i isto tako sa komunalnim poduzećima i sa gospodarstvom, Hrvatskom gospodarskom komorom i sa svima onima koji su imali za to potrebe. Želim reći isto tako da je tekst zakona bio na webu resornog ministarstva i da su svi građani mogli, znači dati svoje zamjerke na ovaj tekst zakona. Ono što na početku želim reći da se ovim zakonom u potpunosti usklađujemo sa okvirnom direktivom o vodama Europske unije i sa drugih devet direktiva koje su nadležne za pitanja voda, odnosno vodno-gospodarskih aktivnosti. Mislim da je jako bitno u uvodu reći, znači da implementacija znači ovih direktiva u konačnici će koštati negdje oko 53 milijarde kuna i normalno to nam je temelj i osnov da dio novaca dobijemo iz Europske unije. Na početku želim isto tako dodati šta ćemo definirati ovim tekstom zakona. To je prije svega pravni status voda, vodnog dobra, vodnih građevina, isto tako uređenje vodnih područja, donošenje plana upravljanja vodnim područjima i drugih planova koji su nadležni za upravljanje vodama. Ovim zakonom ćemo definirati zaštitu voda i vodnoga okoliša, korištenje voda, zaštitu od štetnog djelovanja voda i upravljanje rizicima od štetnog djelovanja voda. Isto tako ćemo definirati vrste i sadržaj vodopravnih akata, definirat ćemo i sve vrste koncesija. Ovdje smo definirali koje su to institucije koje su nadležne za upravljanje vodama. Ovdje smo preuzeli iz Zakona o komunalnom gospodarstvu djelatnost javne vodoopskrbe, odnosno odvodnje otpadnih voda. Isto tako smo definirali i rokove za donošenje podzakonskih akata i sva druga pitanja koja su bitna za upravljanje vodama. Cilj ovog zakona je osiguranje dovoljnih količina kvalitetne pitke vode za vodoopskrbu stanovništva, isto tako i gospodarstva i isto tako zaštita ljudi i njihove imovine od poplava i drugih oblika štetnog djelovanja voda. I ono što je najbitnije od svega, znači postizanje i očuvanje dobrog stanja voda, radi zaštite života i zdravlja ljudi, zaštite njihove imovine, zaštite vodnih i o vodi ovisnih eko sustava. Ono što na početku želim posebno reći, znači da smo ovim zakonom zaštitili vodne resurse. Znači nitko ne može doći u poziciju da dođe u vlasništvo vodnih resursa. I ovdje želim također posebno istaći, znači da smo i za sva izvorišta, ono što je najbitnije od svega, znači i za površinske, i za podzemne vode smo definirali zone, znači jedna područja oko izvorišta koje će imati status vodnog dobra ili javnog vodnog dobra i na taj način smo onemogućili ono što se događalo do sada, a to je da pojedinci kupuju zemljišta na kojem se nalaze izvori i kasnije direktno dobivaju koncesije, i na taj način dolaze u posjed ovih vodnih resursa. Na ovaj način će država znači imati pravo prvootkupa, znači svatko onaj tko je vlasnik zemljišta će morati zemljište u određenom opsegu koje se nalazi oko izvorišta će morati ponuditi državi da to ona otkupi. Ono što želim još posebno dodati, to je kod planova upravljanja vodama. Ovdje imamo savjet vodnog područja. Znači na svakom vodnom području će biti savjet vodnog područja u koji će biti uključeni županije, gradovi, općine, gospodarstvo sa tog vodnog područja, svi građani normalno će moći preko svojih udruga isto tako davati prijedloge šta je bitno i šta je od interesa za njih da se radi na tom vodnom području. Znači nakon tako dobivenih podataka će se ići na izradu planova po vodnim područjima. U konačnici će taj plan vodnog područja donijeti Vlada RH na period od 6 godina. Ovdje je isto tako strogo definirano kako i na koji način će se početi sa izradom ovih planova, sve usklađeno sa EU direktivama. Ovdje još želim dodati da što se tiče ovog dijela koji se odnosi na javnu vodoopskrbu, odnosno odvodnju otpadnih voda. Ovaj dio koji je uzet iz Zakona o komunalnom gospodarstvu, mi smo ovdje dodatno zaštitili vodovodnu, odnosno kanalizacijsku mrežu i to na način da je to postalo javno dobro u javnoj uporabi. Na taj način više nitko ne može doći u posjed vodovodne i kanalizacijske mreže. Dosad smo imali nekoliko možemo tako kazati događaja, kada su komunalna poduzeća otišla u stečaj i tada smo morali nalaziti raznorazne načine, znači da se vodovodna, odnosno kanalizacijska mreža izuzme iz stečajne mase. Na ovaj način znači smo potpuno zaštitili javna dobra u javnoj uporabi, odnosno vodoopskrbu, odnosno kanalizacijsku mrežu. Ovdje je bitno dodati isto tako da kod određivanja cijena vodnih usluga, odnosno to je i sad u nadležnosti gradova i općina, znači onih koji su suvlasnici komunalnih poduzeća, odnosno vlasnici. Znači ovdje je propisana obveza da će svako komunalno poduzeće kada donosi odluku o cijeni vodnih usluga, možemo to kazati cijeni vode i odvodnje otpadnih voda, će morati dostaviti taj akt neovisnom regulatoru vodnih usluga, a to je Vijeće za vodne usluge koje će imati mogućnosti da taj akt stavi izvan snage, ukoliko nije usklađen sa uredbom koji donosi Vlada, a koja će točno reći šta se može nalaziti u strukturi cijene vodne usluge. Ovdje želim reći i ovdje smo jasno naveli znači da u strukturi te cijene vodne usluge ne može biti neracionalnost komunalnih poduzeća, posebice u dijelu gubitaka, znači koje oni imaju na lokalnim mrežama. Znači to se ne može, nakon što se donese ovaj zakon, neće moći ići na teret građana, jer će jednostavno biti strogo propisan način i model znači šta može biti unutar te cijene vodnih usluga, tko je donosi, kako je donosi i ako to ne bude bilo tako znači Vijeće za vodne usluge će moći ovaj akt staviti izvan snage. Ovdje bih još želio dodati da smo ovim zakonom posebice definirali znači što ulazi u nacionalni vodni sektor, šta ulazi u regionalni, a šta u lokalni vodni sektor. To je sukladno EU direktivama, znači mi smo ovdje što se tiče nacionalnog vodnog sektora tu smo rekli da su to pitanja zaštite od štetnog djelovanja voda, odnosno obrane od poplava. Isto tako smo definirali da je to i u dijelu zaštite voda, korištenja voda. Ono što će se nalaziti u nadležnosti područne, odnosno regionalne samouprave to su sustavi detaljne melioracijske odvodnje, odnosno to su kanali 3. i 4. reda, no međutim, ovdje je bitno reći da će osim nadležnosti znači za taj sustav odvodnje i za sustave navodnjavanja za koje će biti nadležne jedinice područne samouprave, one će imati mogućnosti znači i dobiti naknade koje su bile dosad prihod države. Znači one će imati mogućnost da raspišu te naknade, imat će isto tako mogućnost i da odrede njihovu namjenu što je isto tako definirano ovim tekstom zakona. Isto tako smo znači i u područje gradova i općina smo točno definirali znači njihove nadležnosti u dijelu javne vodoopskrbe, odnosno odvodnje otpadnih voda i po prvi puta u ovom zakonu i odvodnje oborinskih voda. Ono što još bih htio dodati to je znači da smo ovdje definirali i institucije koje će se baviti svim pitanjima koja su bitna za djelatnosti vodnoga gospodarstva. To su prije svega "Hrvatske vode", koje su ovdje određene, zapravo kojima je dana namjena u ovom zakonu da brinu o sustavu obrane od poplava. To je državni plan za zaštitu poplava. Isto tako su nadležne znači i za izdavanje vodopravnih akata i ono što je najbitnije od svega, znači za vodni nadzor za sva pitanja koja su bitna za vodno gospodarstvo. Ovdje također imamo i Nacionalno vijeće za vode, također je definirana njegova uloga i isto tako imamo i Znanstvenu instituciju za vode koja će se baviti znači znanstveno-stručnim aktivnostima koja su bitna za vodno gospodarstvo upravo iz razloga što smo mi država bogata vodom, bogata vodnim resursima i evo ovim zakonom ćemo isto tako definirati i jednu instituciju koja će se baviti tim vrlo značajnim pitanjima. Ovdje želim još posebno dodati da će temeljem ovog zakona država osnovati poduzeće koja će se baviti, znači državnu tvrtku, koja će se baviti izvozom vode u treće zemlje. Zašto je to bitno? Bitno je iz razloga zato što mi kao država dobivamo upite od drugih država između ostalog to je država Izrael i druge države gdje imaju interesa i potrebe za uvoz sirove vode koje bi oni kasnije normalno ukoristili za svoje potrebe u dijelu koji je njima potreban za normalno one potrebe koje određuju njihove države. Upravo iz tog razloga smo se odlučili da će taj posao u ime države raditi državno poduzeće, isto tako kao što se radi i u drugim državama. Znači i država Izrael ima svoje poduzeće koje se sa tim bavi, a cilj nam je da vodu iz naših rijeka, iz ušća gdje se ona ulijeva u more da dovodimo do naših luka i tada balonima koji su veličine negdje između 10 i 15 tisuća metara kubičnih, oni se znači kasnije kače za brodove i voze se u one zemlje koje za to pokažu interes. Moram reći isto tako da smo ovdje imali pitanja znači kako će se to odnositi na naše tvrtke koje se bave sa izvozom vode u bocama za piće? Znači nikakve konkurencije neće biti, one će se i dalje nastaviti baviti poslom kojim su se bavile i dosada, ovdje će se država baviti isključivo ovim poslom o kojem sam sada govorio. Na kraju želim reći isto tako da smo imali i raspravu i kroz saborske odbore. Mi smo na matičnom Odboru za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo prihvatili određene amandmane. Mislim da će nešto o tome reći i predsjednik matičnog odbora. Isto tako smo imali i prijedloge amandmana Odbora za zakonodavstvo koje smo također prihvatili i ovdje bih želio isto tako kazati da će i Vlada imati sutra jedan amandman o kojem će normalno Sabor dobiti izvješće na vrijeme. Evo toliko za uvod, zahvaljujem. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, pardon imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče rekli ste da je o prijedlogu zakona provedena široka javna rasprava i stavili ste točku. Vi ste državni tajnik i ovdje predstavljate Vladu RH i trebali ste reći da ste s ovim zakonom pred Sabor došli bez suglasnosti socijalnog partnera, od strane sindikata, bez suglasnosti svih članova Gospodarsko-socijalnog vijeća gdje je nakon skidanja s dnevnog reda i konačnog odlučivanja sindikati nisu dali suglasnost na ovaj prijedlog zakona jer ste ih isključili iz svih stručnih razgovora kao nažalost i pojedini odbori Hrvatskog sabora. Niste proveli široku javnu raspravu, niste došli sa suglasjem socijalnih partnera i zato vam je zakon ne za podržati.
Hvala. Sada imamo Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, predsjednik uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnicom. Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo Hrvatskog sabora na svojoj 23. sjednici održanoj 8. prosinca 2009. godine, raspravio je prijedlog Zakona o vodama s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. prosinca 2009. godine. Odbor je sukladno odredbi članka 88. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravu o navedenom prijedlogu zakona proveo u svojstvu matičnog radnog tijela te se nije protivio prijedlogu predlagatelja o primjeni hitnog postupka o njegovom donošenju. Predstavnik predlagatelja u uvodnom izlaganju je istaknuo da se Zakon o vodama donosi zbog usklađivanja propisa vodnog gospodarstva s okvirnom Direktivom o vodama, ali i Strategijom upravljanja vodama. Također je istaknuo da se u ovaj prijedlog uvrštene primjedbe i amandmani koji su izneseni tijekom rasprave o Konačnom prijedlogu Zakona o vodama, koji je predlagatelj povukao iz procedure iz rujna ove godine. Članovi odbora upoznati su pisanim mišljenjima koje su na Prijedlog Zakona o vodama s Konačnim prijedlogom zakona dostavili Gospodarsko-interesno udruženje proizvođača pića Hrvatske i Hrvatska udruga poslodavaca. Nakon uvodnog izlaganja predstavnika predlagatelja članovi odbora su u raspravi ocijenili kako će se ovim zakonom ostvariti opći ciljevi upravljanja vodama, te da treba podržati njegovo donošenje. Međutim, u raspravi koja je uslijedila, neki članovi odbora ocijenili su opravdanim primjedbu na članak 89. koji je iznijelo Gospodarsko-interesno udruženje proizvođača pića Hrvatske, a odnosi se na zahvaćanje vode u izvornom obliku u količini većoj od 3,5 milijuna prostornih metara godišnje radi njene prodaje na tržištima drugih zemalja. Naime, neki članovi odbora drže kako je upitno da se ta djelatnost proglasi od interesa za Republiku Hrvatsku da se izuzme od ishođenja i plaćanja koncesije, te da postoji bojazan od nekontrolirane prodaje nacionalnog blaga. Ova bi odredba također mogla dovesti u nepovoljan položaj domaće proizvođače koji za crpljenje vode za domaće tržište moraju sklopiti ugovor o koncesiji i plaćati koncesijsku naknadu. U daljnjoj raspravi nadaje je izraženo kako je upitna odredba stavka 3. članka 199. po kojoj kriteriji za uspostavljanje uslužnog područja isporuka vode, namijenjenoj ljudskoj potrošnji od najmanje 2 milijuna prostornih metara. Naime, primjenom ovog kriterija mnoga će mala komunalan poduzeća na područjima jedinica lokalne samouprave gdje se gradila i godinama uspješno održavala vodovodna mreža doprinosom stanovništva, ostati bez licence za obavljanje toga posla na svom području. U raspravi posebna je pozornost skrenuta na odredbe navedenog zakona koje se odnose na obranu od poplava. Izražena je bojazan da će povjeravanje poslova preventive redovne i izvanredne obrane od poplava koji će se ustupiti ponuditelju na branjenom području primjenom propisa o javnoj nabavi, ostaviti bez posla dosadašnje dobre izvođače na branjenim područjima u jedinicama lokalne samouprave, tim više što sredstva prikupljena s osnova ovog zakona idu direktno u državni proračun, a ne više kao prije Hrvatskim vodama. Iako od strane predstavnika predlagatelja izneseno da će onaj ponuditelj koji će dobiti licencu za obavljanje poslova gospodarskog i tehničkog održavanja a u cilju zaštite od poplava morati zaposliti 85% ljudi sa obranjenog područja ipak je iznesena sumnja u transparentnost, licenciranje i kontrole zapošljavanja navedenog broja ljudi sa obranjenog područja. U daljnjoj raspravi predstavnik Hrvatske udruge poslodavaca i član odbora obrazlažući dostavljane pisane primjedbe HUP-a istaknuo je oko nekih primjedaba postignut dogovor s predlagateljem te je predloženo da iste odbor podrži i podnese kao amandmana na navedeni zakon. To se odnosi na izdavanje potvrde o suglasnosti o posebnim uvjetima priključenja u roku od 30 dana, te na skraćivanje roka za donošenje provedbenog propisa kojim se propisuje najniža osnovna cijena vodnih usluga i vrste troškova koje cijena vodnih usluga pokriva. Na kraju rasprave iznesen je prijedlog da prihvaćajući iznesene primjedbe i prijedloge Hrvatske udruge poslodavaca s kojima se složio i predstavnik predlagatelja odbor je podnesao određeni broj amandmana na navedeni zakon. Na temelju provedene rasprave Odbora za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo Hrvatskog sabora jednoglasno je sa 10 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o vodama u sljedećim amandmane. 1. na članak 162. dodaje se stavak 4. koji glasi: "isporučitelj vodne usluge dužan je u roku od 30 dana od dana uredno podnesenog zahtjeva, osim ako propisima o prostornom uređenju i gradnji nije propisan kraći rok izdati potvrdu iz stavka 1. ovog članka ili odbiti zahtjev za izdavanje potvrde", te na članak 246. u stavku 1. točka 14. iza riječi: " u roku", riječi: "dvije godine", zamjenjuju se sa riječima: "6 mjeseci". Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li još koji predstavnik odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Uvažene kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Na samom početku izlaganja o Konačnom prijedlogu Zakona o vodama želim reći da će Klub zastupnika i zastupnica SDP-a valjda po načelu treća sreća podržati ovaj prijedlog zakona. Na samom početku rasprave želim naglasiti kako je ovaj prijedlog zakona dojmljivo poboljšan u odnosu na dokument o kojem smo raspravljali prije godinu dana, a znatno je bolji i od prijedloga zakona koji se ovog ljeta dosta dugo pacao u saborskoj proceduri da bi na kraju bio povučen i to prije nego što je plenarno raspravljen. U klubu SDP-a izražavamo zadovoljstvo što je predlagatelj u ovom prijedlogu zakona uvažio mnoge primjedbe i sugestije koje klub SDP-a iznio prilikom rasprave o prvoj varijanti zakona, ali i mnoge primjedbe naših zastupnika i zastupnica koje su izrečene prilikom rasprava o drugoj varijanti zakona na odborima tijekom ovog proljeća ili ljeta. To se odnosi na sljedeće slabe točke ili slijepe pjege prethodnih varijanti zakona privatizaciju i liberalizaciju korištenja vodnih resursa, nedovoljno reguliranje pravnog statusa javnog vodnog dobra i vodnih građevina vlasništvo nad komunalnim vodnim građevinama,mogućnost nekontrolirane eksploatacije mineralnih sirovina za održavanje vodnih režima, isključivo s prvenstva interesa zaštite života i zdravlja ljudi i njihove imovine nad interesom zaštite biološke i krajobrazne raznolikosti i zaštite prirodnih vrijednosti prilikom izvođenja radova na sustavima obranama od poplava, osnivanje instituta za vode i agencije za regulaciju vodnih usluga, institucije za koje smo u klubu SDP-a ocijenili da bi bile još samo jedno državno tijelo više za ... političkih podobnika, a kakvih u glomaznoj hrvatskoj administraciji već i sada imamo previše. Sada se vidi da smo bili u pravu i da bismo podjelom vodnog kolača između hrvatskih voda resornog ministarstva, Nacionalnog vijeća za vode, Agencije za regulaciju vodnih usluga i Instituta za vodu dobili totalnu konfuziju i kaos u kojem se više ne bi znalo tko pije tko plaća i što bi sigurni smo imali tragične posljedice na zaštitu voda u Hrvatskoj. U narodu je naime dobro poznato da od petljanja pet babica produkt može biti samo kilavo dijete. Na početku želim reći da u klubu SDP-a ipak smatramo da bi članak 7. zakona koji govori o pravnom statusu voda trebalo promijeniti. Zašto? Jer smatramo da pravni status voda u Hrvatskoj treba regulirati kao nacionalno, a ne kao opće dobro. Naime, ukoliko ostavimo definiciju voda kao općeg, a ne nacionalnog dobra mogli bismo otvoriti veliki manipulativni prostor za eventualno zainteresirane strane investitore koji bi se u želji za eksploatacijom naših voda mogli pozivati na odredbu o općem dobru. Kada uzmemo u obzir činjenicu da u Hrvatskoj s vodom ne postupamo kao sa strateškim resursom, a što je vidljivo iz neadekvatnog sustava ili čak nepostojanja sustava postupanja sa otpadnim vodama i stoga da u Hrvatskoj čak 60% stanovništva nema priključak na kanalizaciju koja je osnovni preduvjet za izgradnju sustava za pročišćavanje otpadnih voda, po tome što je izvoz vode iz Hrvatske zanemariv, a kada i postoji voda se izvozi kao sirovina u cisternama i tankovima, a ne kao finalni proizvod u bocama za piče. Iz podataka da u mnogim gradovima u Hrvatskoj gubici iz vodovodne mreže iznose skandaloznih 40% i zabrinjavajuće neobrazovanosti stanovništva u pogledu važnosti zaštite voda. Dakle, kada sve prethodno nabrojane činjenice imamo na umu tada nas odredba prema kojoj su vode opće, a ne nacionalno dobro dodatno treba jako zabrinuti. Naime, treba imati na umu da su mnoge multinacionalne kompanije u stalnoj potrazi za novim i sigurnim načinima laganog ostvarivanja ogromnih extra profita svoje poslovne oko bacile na vodne resurse koje u svom dugoročnom strateškom planiranju sasvim opravdano i lako predvidljivo prepoznaju kao najvažniji strateški resurs 21. stoljeća. Taj je interes multinacionalki za vodne resurse vidljiv na velikom broju primjera iz mnogih država svijeta, a u najvećem broju slučajeva taj je interes na žalost uzrokovao velike probleme. Trebamo li podsjećati na katastrofalne primjere mnogih zemalja južne Amerike gdje su multinacionalke ušle u posjed vodoopskrbnih sustava, a što je uzrokovalo nezapamćeno povećanje cijena vode koja su u rukama samo za profit zainteresiranog kapitala ne doživljava kao temeljno ljudsko pravo. Nije potrebno gledati u daleke zemlje južne Amerike kako bismo vidjeli katastrofalne posljedice privatizacije vodnih resursa ili vodne infrastrukture. Primjera ima i u našem susjedstvu u novim europskim članicama, ali i u cijelom nizu mediteranskih zemalja. I zbog toga iako pozdravljamo odluku predlagatelja koji je poslušao naš zahtjev za onemogućavanje privatizacije vodnih resursa ili vodoopskrbne infrastrukture, iako pozdravljamo odluku predlagatelja da ovim zakonom onemogući citiram prodor privatnog kapitala prema zalihama vode u klubu SDP-a smatramo da bismo trebali podići još jedna zaštitni mehanizam ili instrument, te u članku 7. definirati vodu kao nacionalno, a ne kao opće dobro. Smatramo da ovo naše inzistiranje nije isprazno cjepidlačenje, a u prilog tome treba reći da mnoge vrlo snažne svjetske institucije poput primjerice Svjetske banke vrše pritisak ne bi li se što je moguće veći broj zemalja liberalizirao u smislu pristupa vodnim resursima, odnosno omogućio privatizaciju vodnih resursa. U to sam se uostalom mogla i osobno uvjeriti prije nešto više od mjesec dana kada sam sudjelovala na Konferenciji o vodama koja je održana u Kairu gdje su prisutni predstavnici i predstavnice Svjetske banke prilično otvoreno lobirali za privatizaciju vodnih resursa. U klubu SDP-a smatramo da privatizaciju vodnih resursa u smislu njezinih negativnih učinaka možemo smatrati jednako štetnom kao i onečišćenje vodnih resursa otpadnim vodama bez obzira radi li se o kanalizacijskim ili industrijskim otpadnim vodama, onečišćenjem voda iz poljoprivrede, prodorom slanih voda u slatkovodne izvore i drugim tzv. ekološkim opasnostima. Želim naglasiti da smo u klubu SDP-a i dalje zabrinuti zbog odredbi zakona koji istina sada znatno ograničavaju mogućnost vađenja mineralnih sirovina iz tijela površinskih voda. Zabrinuti smo jer se tim radnjama direktno negativno utječe na stanje eko sustava površinskih voda, pa u tom smislu smatramo da se takve radnje ne bi smjele uopće izvoditi osim u stvarno iznimnim slučajevima. Svima je poznato da su vodeni eko sustavi najugroženiji u Hrvatskoj, a najviše zbog šljunčarenja koja se na žalost ni u ovom prijedlogu zakona direktno ne zabranjuje. Zbog toga nas brine članak 99. koji govori o famoznim radovima održavanja voda, jer nam dosadašnje loše iskustvo govori da su pod radove održavanje trpali svi zahvati u vodotok, pa i vrlo veliki radovi sa značajnim negativnim utjecajem na vodotok i okoliš. Bojimo se da bi i sadašnja znatno razrađenija odredba mogla pogodovati šljunčarenju koje je praksa sa vrlo štetnim učincima na prirodu i okoliš, praksa koja rezultira ranama u vodonosnim slojevima čime se omogućava direktan unos zagađenja u podzemlje. S obzirom na to da i odredbe važećeg zakona nisu dopuštale takvo šljunčarenje, a ono se jako raširilo moramo zaključiti da se to događalo u svesrdnu pomoć državnih struktura koje su žmirile i još uvijek žmire na oba oka na takve nedopuštene prakse. U klubu SDP-a nismo ni malo uvjereni da će se ovim novim zakonom dokinuti takva praksa i to usprkos dobrim namjerama predlagatelja. I ovom prilikom ću podsjetiti na žalostan projekt kojim su Hrvatske vode pod navodnim alibijem obrane od poplava, mjerama tehničkog i gospodarskog održavanja korita Drave i Mure na devet lokacija izvadile oko milijun metara kvadratnih šljunka čime su trajno devastirana iznimno vrijedna staništa. Spomenut ću i radove na tzv. regulaciji potoka Veličanka u parku prirode Papuk od strane izvođača Kamen-ingrada od prije nekih desetak godina, a koje su Hrvatske vode opravdale nužnim za obranu naselja Velika od poplave. Danas Vlado Zec, vlasnik Kamen-ingrada sjedi u zatvoru, a Hrvatske vode prošle su godine vratile potok u prvotno stanje. Koliko je to koštalo ne zna, a vjerojatno se nikada neće ni znati. Prema informacijama koje sam dobila od ovlaštenog sudskog vještaka samo tijekom godine i pol dana na oko 120 vještačenja dokazano je 500 milijuna kuna protupravne eksploatacije mineralnih sirovina. Interesantno je kako nitko prilikom isporuke jeftinog šljunka i pijeska nema obavezu dokazivanja porijekla isporučenog materijala što samo po sebi otvara mogućnost isporuke svega i svačega, a najčešće nelegalno iskopanog ili miniranog. Zbog svega što se danas zna o ilegalnom šljunčarenju i pljački hrvatskog mineralnog bogatstva, te trajnoj i nepovratnoj devastaciji vode i okoliša možemo se samo čuditi da USKOK kao u slučaju HAC-a već nije počeo istraživati sumnje barem na utaju poreza, neplaćanje koncesija, te nelegalnu prodaju šljunka na tržištu. Na žalost, to nisu jedini primjeri takvog katastrofalnog postupanja Hrvatskih voda, a nedavno su se mnogi korisnici i korisnice interneta uz pomoć vrlo uznemirujuće prezentacije mogli i mogle informirati o mnogim sličnim radnjama Hrvatskih voda koje se financiraju iz tzv. slivnih naknada, a koje navodno služe za obranu od poplava, a u stvari su ili su barem često alibi za nezakonitu eksploataciju iznimno vrijednog šljunka ili pak alibi kojim se opravdava samo postojanje Hrvatskih voda. Činjenica jest da kanaliziranje voda, vađenje šljunka i mineralnih sirovina iz prirodnih korita rijeka otvara rane u vodonosniku, pogubno djeluje na ravnotežu ne samo vodnih eko sustava, no i svih okolnih, a posebice šumskih eko sustava na što će prema informacijama s kojima raspolažem uskoro upozoriti iznimno ozbiljna znanstvena studija Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Zbog višegodišnjeg nerada i pljački mineralnih sirovina klub SDP-a može samo zaključiti da ne postoji stvarna politička volja da se učinkovitom inspekcijom zaustave različiti sumnjivi koncesionari i oni koji ilegalno vade šljunak i pijesak, da ne postoji volja za provedbu temeljitih i beskompromisnih istraga, te novčano i zatvorsko sankcioniranje zločina koji se nepropisnim iskorištavanjem rudnog bogatstva nanosi okolišu, lokalnom stanovništvu i nacionalnoj ekonomiji. Bojimo se stoga da ne možemo s optimizmom gledati u budućnost, pa i danas moramo ponoviti da se država prema vodi ponaša maćehinski, a bojimo se da će se taj maćehinski odnos prema vodi nastaviti u budućnosti i to usprkos ovom znatno popravljenom prijedlogu zakona o kojem danas raspravljamo. Na žalost u Hrvatskoj … [[Govornica se ne razumije.]] često svjedočimo da dobri zakoni ostaju samo mrtvo slovo na papiru, jer nadležne državne službe nisu sposobne ili namjerno ne žele osigurati provedbu zakona. Ne znamo je li to neki previd ili pogreška, ali nam je nije jasno zašto članak 38. ovog prijedloga zakona određuje, da citiram: "Financijski plan Hrvatski voda donosi Vlada Republike Hrvatske.", kraj citata, kada je to do sada financijski plan Hrvatski voda, baš kao i uostalom i financijske planove drugih korisnika, vanproračunskih naknada donosio Hrvatski sabor. Nije nam jasno zbog čega se ova ovlast sada daje Vladi. I ovom ću prilikom naglasiti kako je žalosno da Vlada Republike Hrvatske ne prepoznaje važnost edukacije stanovništva za racionalnu i odgovornu potrošnju vode kao prioritetno političko pitanje, a što je vidljivo iz toga da pod HDZ-ovom vlašću nije provedena ni jedna javna kampanja kojom bi se stanovništvu skrenulo pažnju na ovaj iznimno značajan problem. Zbog toga bojimo se u budućnosti možemo očekivati novi udar na budžete stanovništva, odnosno povećanje cijene vode. To je na žalost modus operandi ove Vlade, odnosno financijsko discipliniranje stanovništva, a ne edukacija i ušteda resursa. Na samom kraju izlaganja u ime kluba SDP-a želim reći da usprkos poboljšanju ove varijante Zakona o vodama, zbog cijelog niza razloga moramo biti zabrinuti. Kao prvo dosadašnja praksa pokazala je da se ne poštuju mnogi zakoni Republike Hrvatske, pa tako i važeći Zakon o vodama, a nitko ne garantira da se država i neodgovorne osobe neće tako nastaviti ponašati u budućnosti. Često puta nije problem u sadržaju zakona, već u njegovoj neprovedbi, a to bi mogla postati sudbina i ovog zakona. Kao drugo, treba imati na umu poražavajuće činjenice koje govore o vodnoj infrastrukturi u Hrvatskoj, 40% gubitaka iz vodovodne mreže, 60% stanovništva bez priključka na kanalizaciju, i još znatno manji broj stanovništva priključenih na uređaje za pročišćavanje otpadnih voda, industrija također bez pročišćavanja tehnoloških ili industrijskih otpadnih voda. Svi ti podaci usprkos ambicioznim odredbama o obaveznom pročišćavanju otpadnih komunalnih ili kanalizacijskih voda, te onih tehnoloških ili industrijskih, uz svijest o gospodarskoj krizi i nužnosti znatnih ulaganja u tehnologije i obrade tih voda, ne pružaju baš optimističnu sliku najboljim namjerama zakona usprkos. Kao treće, kaos i nered koji vladaju u Hrvatskim vodama teško će se riješiti ovim prijedlogom zakona, iako isti ugradnjom odredbi Zakona o javnoj nabavi pokušava obuzdati evidentnu samovolju koja vlada tim državnim poduzećem. I zato u klubu SDP-a pozdravljamo ovaj zakon, ali upozoravamo da se pukim donošenjem dobrog zakona na žalost neće riješiti kaos koji već godinama vlada hrvatskim vodnim sektorom.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a, uvažena zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite. Inače da kažem, još ćemo ovaj zakon do kraja obraditi. Imamo još tri kluba, i imamo osam pojedinačnih rasprava, pa je to plan za danas. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče s kolegicom, kolegice i kolege. Evo pred nama je Zakon o vodama, Prijedlog Zakona o vodama sa konačnim prijedlogom zakona, kojeg je Vlada Republike Hrvatske dostavila Hrvatskom saboru. Evo ja ću svoje izlaganje, jednostavno želim započeti definicijom vode po okvirnoj Konvenciji o vodama, a ona glasi: voda nije komercijalni proizvod kao neki drugi, nego je nasljeđe koje treba čuvati, zaštititi i shodno tome postupati. To je ono što često zaboravimo, a upravo ova definicija je i sastavni dio članka 5. ovog prijedloga zakona. Vodna kriza koju osjeća velik dio svijeta nije izazvan premalim količinama vode, već neodgovarajućim načinom upravljanja vodama, što ima za posljedicu da milijarde ljudi, a i velik dio okoliša trpe zbog nedostatka vode. Neke procjene ukazuju da će u skoroj budućnosti oko 3 milijarde ljudi raspolagati s manje od tisuću 700 kubika obnovljivih vodnih resursa godišnje po glavi stanovnika. Ta količina, složit ćete se samnom, zaista je nedovoljna. Hrvatska se na sreću ubraja u skupinu vodom bogatih zemalja, u kojoj problemi s vodom i oko vode još nisu zaoštreni i vodni resursi zasad nisu ograničavajući faktor razvoja, štoviše ogroman je to razvojni potencijal. Republika Hrvatska po dostupnosti i bogatstvu vodnih izvora je na 5. mjestu u Europi, 42. u svijetu, i posjeduje izniman razvojni potencijal. Bilanca površinskih i podzemnih voda pokazuje da Republika Hrvatska raspolaže velikim, nejednoliko prostorno i vremenski raspoređenim količinama i površinskih i podzemnih voda. Podsjetit ću da ukupni obnovljivi izvori vode iznose 35 tisuća i 200 kubika po stanovniku, rezerve pitke vode relativno su velike, 90% vode za opskrbu crpi se iz zaliha podzemne vode. Priključenost danas na sustav javne vodoopskrbe iznosi 78%, a na sustav javne odvodnje 43%. Izvorišta se zaštićuju uspostavom i održavanjem zona sanitarne zaštite, koja sada pokrivaju oko 19% površine Republike Hrvatske. Preko 10 i po tisuća kilometara kvadratnih. Sukladno tome tijela nadležna za upravljanje vodama imaju ovlasti, obvezu, i mogućnosti osmisliti kvalitetna i usklađena rješenja održiva za sve dijelove vodnog sustava i sve djelatnosti vodnog i o vodi ovisnog gospodarstva. Mislim da je ovo prigoda i podsjetiti da na našem području organizirano vodno gospodarstvo još od 1876. godine. Zakon o vodama iz '95. bio je prvi korak u prilagođavanju upravljanja vodama, političkim uvjetima, nakon osamostaljenja države, a izmjenama iz 2005. se započelo približavanje zahtjevima Europske unije u pogledu proklamirane politike upravljanja vodama u Europskoj uniji. Donošenjem strategije upravljanja vodama iz srpnja 2008. godine utvrđena je vizija, misija, ciljevi i zadaće državne politike o upravljanju vodama, ali otvoren put za potpunu transformaciju sustava upravljanja vodama u Republici Hrvatskoj sukladno propisima Europske unije. Ali jasno definirane strateške odrednice, a to su voda je prirodno bogatstvo od interesa za Republiku Hrvatsku, isključena je mogućnost privatizacije prava na vodni resurs, integralno upravljanje vodama i podjela na vodna područja, decentralizacija upravljanja vodama, izdvajanje infrastrukture iz komunalnih trgovačkih društava, dodjela koncesija na javnu vodoopskrbu jedinicama lokalne samouprave. Ovim Prijedlogom Zakona o vodama, s konačnim prijedlogom zakona, u potpunosti se u pravni sustav Republike Hrvatske transponiraju zahtjevi pravne stečevine Europske unije, rješava se pravni status voda, vodnog dobra, vodnih građevina, vodna područja, planovi upravljanja, zaštita voda i vodnog okoliša, korištenje voda, upravljanje rizicima, djelatnosti javne vodoopskrbe i javne odvodnje, koncesije, nadzor i upravne mjere. Ali držim izuzetno važno i rokovi za donošenje podzakonskih akata detaljno i precizno utvrđene smjernice, rokovi, transparentan sustav upravljanja vodama s jasnim nadležnostima i obvezama. Ali i sve navedene strateške odrednice strategije o vodama uključujući i stratešku odrednicu o prelasku javne vodoopskrbe i javne odvodnje kao djelatnosti od interesa za jedinice lokalne samouprave na uslužnom području u obuhvat Zakona o vodama. Dakle, transponirano je 10 propisa, uglavnom direktiva, uvedeni brojni novi instrumenti upravljanja vodama u državi, ali je korišteno dragocjeno nacionalno iskustvo stečeno u kontinuiranom i organiziranom upravljanju vodama dužem od 130 godina. Želim istaknuti da je ovim prijedlogom zakona načinjen uspješan spoj između tradicionalnih obrazaca upravljanja vodama i novih upravljačkih instrumenata kako bi se osigurali opći ciljevi, a to su osiguranje dovoljnih količina kvalitetne pitke vode za vodoopskrbu stanovništva, osiguranja potrebnih količina vode odgovarajuće kakvoće za različite gospodarske namjene, zaštita ljudi i njihove imovine od poplava i drugih oblika štetnog djelovanja, postizanje i očuvanje dobrog stanja voda radi zaštite života i zdravlja ljudi, zaštite njihove imovine, zaštite vodnih i o vodi ovisnih eko sustava. Osigurani su također i pojedinačni ciljevi u 3 temeljne sastavnice upravljanja vodama, a to je zaštita voda i vodnog okoliša od onečišćenja, korištenje voda i zaštita od štetnog djelovanja voda koji su ugrađeni u normativni dio teksta. U normativni dio teksta ovog prijedloga ugrađeni su i glavni instrumenti integralnog upravljanja za postizanje općih i pojedinačnih ciljeva. Tako što se tiče upravljanja vodama uspostavlja se jedinstvo planiranja putem plana upravljanja vodnim područjima što je regulirano člancima 36. i 37. sa 2 jasno definirana dijela. Znači imao Jadranski i Dunavski čime je postignuta regionalizacija koja ima i hidrografsku podjelu. Planiranja i upravljanje respektira, uvažava prirodne, ali i socio-ekonomske razlike područja, a ujedno osigurava solidarnost i pravo na jednake uvjete razvoja i upravljanja vodama. Ostvaruje se također jedinstvo vodnog sustava kroz odredbe o jedinstvu površinskih i podzemnih voda, određivanja standarda kakvoće jednih i drugih, i priobalnih u pogledu kemijskog i ekološkog statusa te voda teritorijalnog mora u pogledu kemijskog sastava. Uvodi se također načelo suradnje i razmjene informacija o pograničnim utjecajima na međunarodnim vodnim područjima. Što se tiče zaštite znači od štetnog djelovanja voda tu se ojačava institucionalni okvir za učinkovitu, preventivnu zaštitu, redovnu, izvanrednu obranu od poplava, bujica i leda što je regulirano člancima 115. i 117. usklađene su odredbe sa Zakonom o javnoj nabavi. Nadalje, u zaštiti od štetnog djelovanja voda se uspostavlja sustav prethodne ocjene ugroženosti što je regulirano člancima 110. do 113., a i pruža se mogućnost lokalnim sredinama da upravljaju poplavnim rizicima kroz sustav oborinske odvodnje i kroz osiguranje dopunskog prihoda za ove namjene iz vodnog doprinosa koji je reguliran člankom 12. U području zaštite od onečišćenja uspostavlja se novi sustav ocjenjivanja stvarnog stanja voda kroz ocjenu ekološke funkcije vodotoka, odnosno vodnih i o vodi ovisnih eko sustava. Nadalje, ojačava se sustav zaštite od onečišćenja kroz uspostavu područja posebne zaštite tzv. ranjiva područja, i načela onečišćivač je dužan brinuti o svojim otpadnim vodama i onečišćivač plaća i kombinirani pristup provode se u cilju održive, društveno funkcionalne i aktivne zaštite voda umjesto restrikcija. U očuvanju i pronalaženju dovoljnih količina kvalitetne vode proširuje se zaštita kroz institut vodnog dobra nad prostor, pod i oko izvorišta koja se nalaze u sustavu javne vodoopskrbe te na strateške rezerve vode za piće. Nadalje, dosljedno je zajamčeno načelo o pravu na vodu prije bilo koje druge vrste korištenja. U pogledu postizanja održivosti upravljanja u vodno-komunalnom sektoru uređuje se pravna mogućnost uspostave uslužnih područja kao tehničko-tehnološke cjeline sustava i pravnog okvira za donošenje jedinstvenih odluka. Jačaju nadalje specijalističke funkcije isporučitelja vodnih usluga kroz zabranu obavljanja komercijalnih djelatnosti i kroz zabranu obavljanja djelatnosti javne vodoopskrbe putem pogona jedinica lokalne samouprave. Mi u klubu HDZ-a držimo da je dobro što je posebna pozornost u pripremi zakona dana strateškoj odrednici strategije koja određuje da vodni resurs ulaganja u razvoj vodnih sustava kao i upravljanje vodnim sustavima je tretirano kao prvorazredno pitanje nacionalnog suvereniteta i interesa, a vodu kao ljudsko pravo, opće dobro i nacionalno bogatstvo. A kao posljedica toga je nemogućnost privatizacije vodnog resursa. Voda je zaštićena kroz institut općeg dobra koje ima osobitu zaštitu RH, ne može biti objekt prava vlasništva i drugih stvarnih prava. Izvorišta voda za piće zaštićena su osim kao opće dobro i kao realni prostor kroz institut vodnog dobra. Ako je vodno dobro tada je javno vodno dobro i kao takvo je neotuđivo. Na javnom vodnom dobru ne može se niti dosjelošću niti na drugi način steći pravo vlasništva, regulirano člancima 8., 9., 10. i 11. Pružanje usluga i obavljanje javnih radova u djelatnosti javne vodoopskrbe i javne odvodnje izuzev pročišćavanja otpadnih voda i čišćenja sabirnih i septičkih jama ne može se dati u koncesiju. Komunalne vodne građevine su proglašene javnim dobrima u javnoj uporabi i ne mogu biti predmet hipoteka niti ovrhe, a u slučaju stečaja ili likvidacije izlučuju se u vlasništvo jedinica lokalne samouprave. Uvođenje planova upravljanja vodnim područjima prema okvirnoj direktivi o vodama ostvaruje se puno aktivnija uloga nadležnih tijela upravljanja vodama i sudjelovanje zainteresiranih korisnika voda kod njihovog donošenja. Institucionalni ustroj upravljanja vodama počiva prema ovom prijedlogu na načelu decentralizacije s jasnim nadležnostima u nacionalnom, regionalnom i lokalnom vodnom sektoru. Mi u klubu HDZ-a držimo da je dobro da je nacionalni vodni sektor nadležan za upravljanje vodama što se tiče zaštite kakvoće, redistribucije i zaštite od štetnog djelovanja voda za upravljanje javnim vodnim dobrom nadalje što je nadležan za razvoj i upravljanje sustavom osnovnom melioracijske odvodnje i navodnjavanja te provedbom politike nacionalnog ulaganja u regionalni i lokalni vodni sektor. Vodno-komunalne usluge ostale su u nadležnosti jedinica lokalne samouprave od reguliranja uvjeta do definiranja cijene vode, a Vlada RH propisuje najnižu osnovnu cijenu vodnih usluga na prijedlog Vijeća za vodne usluge. Uloga centralne vlasti zadržana je u samo 3 okvira, a to je propisati minimalnu cijenu vodnih usluga, uspostaviti uslužna područja i certificirati isporučitelja vodnih usluga. Oborinska odvodnja je preuzeta u ovaj prijedlog zakona, ali je isto tako osigurana stopa od vodnog doprinosa jedinicama lokane samouprave za financiranje ovih namjena i to strogo definirana je namjena. Također držimo da je dobro da regionalni vodni sektor čiji su nositelji županije, ostvaruje nadležnosti u razvoju i upravljanju sustavom detaljne melioracijske odvodnje i navodnjavanja, ali ima mogućnosti donijeti odluku o zaštiti izvorišta i ubirati naknadu za razvoj, obračun i naknadu naplata i za melioracijsku odvodnju i za navodnjavanje. Također držimo da je dobro da lokalni vodni sektor udruženi gradovi ili općine ostvaruju nadležnost u razvoju i upravljanju sustavima javne vodoopskrbe, odvodnje otpadnih voda i oborinskih voda te pročišćavanju otpadnih voda. Reforma komunalnog sektora predviđa ujednačenje i podizanje kvalitete usluga, ali učinkovitije i kvalitetnije upravljanje sustavima javne vodoopskrbe i odvodnje i pročišćivaća voda. Uz razvoj informacijskog sustava uz osnivanje znanstvene institucije za vode i osnivanje vijeća za vodne usluge, provedba zacrtanog bit će znatno olakšana. Dobro je što je ovaj prijedlog usklađen sa ostalim zakonima, Zakonom o koncesijama i ostalima i dobro je da je predlagatelj u izradi prijedloga ovog zakona pokazao visok stupanj razumijevanja i kooperativnosti u prihvaćanju primjedba grupacije vodno-komunalnog sektora, Hrvatske obrtničke komore, Udruge poslodavaca i drugih sudionika izrade zajednice županija, gradova i općina. Evo konačno je jučer Gospodarsko socijalno vijeće dalo potporu kako smo informirani o ovom prijedlogu zakona. Evo ja bih zaključno izdvojila još jednom. Dakle, nema privatizacije ni izravne ni neizravne, ni vodnog resursa ni vodno-komunalne infrastrukture, upravljanje vodama je decentralizirano. Komunalne vodne građevine javne vodoopskrbe, odvodnje i pročišćivaća otpadnih voda su javna dobra u javnoj uporabi, vodno komunalna infrastruktura ne može biti predmet hipoteke ni ovrhe, a u slučaju likvidacije ili stečaja isporučitelj izlučuje se. Sve pukotine evo po ovome mi se čini da su za prodor privatnog kapitala prema zalihama vode u ovom prijedlogu zatvorene. Mi u klubu Hrvatske demokratske zajednice držimo da je ovaj prijedlog o vodama dobar.
Zahvaljujem. Na redu je klub HSS-a uvaženi zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom. Ovaj Konačni prijedlog Zakona o vodama donosi cijeli niz novina i uređuje pitanje voda i vodnog dobra na način da se sačuvaju nacionalni interesi, a istodobno da se omogući korištenje voda i gospodarska uporaba. Donosi se kako navodi predlagatelj radi usklađenja sa Strategijom upravljanja vodama od 15. srpnja 2008. godine ali radi usklađenja sa pravnom stečevinom Europske unije, općom Direktivom o vodama i još 9 direktiva vezanih za problematiku voda. Osim na površinske i podzemne vode odredbe ovog zakona odnose se i na priobalne vode u pogledu njihovog kemijskog i ekološkog stanja, vode teritorijalnog mora isključivo u pogledu njihovog kemijskog stanja čime se ne zadire u područje primjerice Pomorskog zakonika i drugih propisa kojima se uređuje zaštita i očuvanje prirodnih morskih bogatstava i morskog okoliša. A cjelovito se uređuju pitanja određivanja standarda, kakvoće vode, način provedbe monitoringa i slično. Također sva nalazišta vode za piće na teritoriju Republike Hrvatske obuhvaćena su zaštitnim mjerama ovog zakona uključujući ona u teritorijalnom moru čime se sprečava eventualna zloupotreba tih resursa i cjelovito provodi načelo ovog zakona o zabrani privatizacije vodnog resursa. Mi u klubu HSS-a zalažemo se i podupiremo da se voda štiti kao opće dobro, jer voda jest opće dobro koje nije rezervirano samo za jednu generaciju već mora ostati i za buduća pokoljenja. Ona je dobro na koje nitko ne može ostvariti pravo vlasništva ili druga stvarna prava. Također pozdravljamo da se vodno zemljište štiti kroz institut vodnog odnosa, odnosno javnog vodnog dobra. Izvorišta vode za piše su zaštićena kroz oba instituta, kao voda i kao realni prostor. Nad pod i oko izvorišta kao izvorišta mineralne, termalne i termomineralne vode. Tako su zaštićena izvorišta prirodne mineralne, termomineralne i prirodne izvorske vode. Predmetni zakon predviđa da ako je zemljište na kojem se nalazi izvorište u državnom vlasništvu, prostor koji se štiti kao javno vodno dobro je jedan hektar oko izvorišta, tako da je izvorište u pravilu u središtu tog prostora ili iznimno manje površine ako je zemljište u vlasništvu RH na kojem je izvorište manje površine od jednog hektara. Ako je zemljište na kojem se nalazi izvorište na privatnom vlasništvu, prostor ne može biti manji od 400 niti veći od 450 četvornih metara oko izvorišta, tako da izvorište isto tako u pravilu u središtu toga prostora. Zemljište u državnom vlasništvu je određeno u većem opsegu da se spriječi prodaja vrijednih izvorišta pod etiketom poljoprivrednog zemljišta. Isto tako precizno se definira da vodne građevine RH koje su izgrađene na javnom vodnom dobru dijele njegovu pravnu sudbinu na čelo jedinstvo nekretnine i građevine. Za ostale se građevine koje se grade na javnom vodnom dobru treba ishoditi pravo građenja. U pogledu vlasništva nad komunalnim vodnim građevinama poštivana je odrednica Strategije upravljanja vodama, te su građevine javno dobro i u javnoj uporabi. Vlasnici su im komunalna poduzeća. Danas kada gledamo postotke u skoro 90% slučajeva ili gradovi i općine danas oko 10% slučajeva. Ne mogu se opteretiti te iste vodne građevine ne mogu se opteretiti založnim pravom niti mogu biti predmetom ovrhe. Ne mogu biti predmet stečene niti likvidacijske mase s isključivim ciljem da se spriječi privatizacija zaobilaznim putem. U slučaju stečaja izlučuju se u vlasništvo grada ili općine. Brojne su prednosti ovog modela. Između ostalog gradovi i općine sami biraju tko je vlasnik, a građevine su zaštićene zakonom. Ovo sve skupa je pojačano i odredbom po kojoj nitko osim gradova i općina, te županija u regionalnoj vodoopskrbi ne može steći udjele u komunalnim poduzećima javne vodoopskrbe i javne odvodnje. Također želimo naglasiti da hidroelektrane investitor kojih je RH ili pravna osoba u njenom vlasništvu podrazumijeva se Hrvatska elektroprivreda uključivo i prostor akumulacije u vlasništvu su RH kao jedinstvena građevina. Potrebno je također istaknuti da su detaljno razrađene odredbe o načinu sudjelovanja javnosti u donošenju Strategije upravljanja vodama i plana upravljanja vodnim područjima od samog početka pripreme ovog nacrta. Poglavlje i zaštiti i kakvoći voda detaljno je usklađeno sa okvirnom Direktivom o vodama. Kakvoća voda namijenjene ljudskoj potrošnji kao i prirodnih mineralnih voda, prirodnih izvorskih voda i stolnih voda koje se stavljaju na tržište u bocama i drugoj ambalaži uređuje se propisima o hrani. Drugi podzakonski akti i pravilnik o graničnim vrijednostima emisija otpadnih voda koje donosi nadležni ministar po članku 60. stavak 3. koji pored toga uređuje uvjete privremenog dopuštenja ispuštanja otpadnih voda iznad propisanih količina i nižih graničnih vrijednosti emisija kriterije i uvjete prikupljanja pročišćavanja ispuštanja komunalnih otpadnih voda, te iznimno dopuštena ispuštanja u podzemne vode. Aktom o određivanju osjetljivih i manje osjetljivih područja u članku 49. stvaraju se pretpostavke za primjenu EU direktive o komunalni otpadnim vodama koja je financijski najzahtjevnija direktiva EU u području voda i koja propisuje da svaka aglomeracija iznad 2000 stanovnika ima određeni, odnosno neki stupanj pročišćavanja otpadnih voda podrazumijeva se mehanički, biološki ili kemijski, a čiji će oblik ovisiti o prirodnim značajkama voda i mjerilima kojima se ocjenjuju osjetljiva i manje osjetljiva područja. Ne zaboravimo da EU ne dopušta da se Jadransko more, budući da je zatvoreno more, smatra manje osjetljivim područjem i time nas upućuje najmanje na drugi stupanj pročišćavanja. Podrazumijeva se biološki koji je daleko skuplji i u gradnji i u održavanju. Člankom 70. propisuje se da se izvanredna i iznenadna onečišćenja voda donosi državni plan mjera za slučaj izvanrednih i iznenadnih onečišćenja voda. Za opće korištenje voda nisu potrebne posebne dozvole ili koncesije. Razumljivo je i uobičajeno da svatko osobno svatko od nas može koristiti rijeka i jezera za kupanje, sport, rekreaciju i slično, ukoliko se ne obavljaju kao komercijalne djelatnosti na primjer rafting ili neka slična djelatnost. Isto se odnosi i na zahvaćanje površina i podzemne vode iz prvoga vodonosnog sloja do 10 metara dubine, seoski bunari i slične stvari za osnove potrebe kućanstva piće, kuhanje, grijanje, održavanje čistoće, sanitarne i druge potrebe u kućanstvu. Mi u klubu HSS-a također smatramo da prodaja vode za piće u izvornom obliku na tržištima stranih zemalja je strateška djelatnost, tj. djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku. Riječ je o zahvaćanju i prijevozu vode za piće u izvornom obliku u količini većoj od tri i pol milijuna prostornih metara godišnje što je dovoljno otprilike za opskrbu grada od 60-tak tisuća stanovnika radi njene prodaje na tržištima drugih zemalja. Inicijalni interes za velikim količinama sirove pitke vode postoji, ali do sklapanja realnih poslova neće se osnivati nove pravne osobe za obavljanje ove djelatnosti. Kada se realni poslovi sklope, te djelatnosti će obavljati isključivo trgovačko društvo koje osniva i čiji je jedini vlasnik Vlada Republike Hrvatske. Ovim zakonom striktno se propisuje da pravna ili fizička osoba koja na području značajnom za održavanje vodnog režima protupravno vadi, kopa pijesak, šljunak i tome slično dužna je državi nadoknaditi štetu i sanirati devastirani okoliš prema propisima o zaštiti okoliša. Također, mi se zalažemo za odredbu koja predviđa da rješenje o naknadi štete donose Hrvatske vode u upravnom postupku sukladno propisu koji donosi ministar nadležan za vodno gospodarstvo čime se postiže učinkovita naplata štete i izbjegavaju dugotrajni sudski sporovi. Vjerujemo da će propisani inspekcijski nadzor i predviđene visoke prekršajne kazne imati preventivni i snažan učinak. Odredbe koje reguliraju zaštitu od štetnog djelovanja voda propisuju se da za svako vodno područje, a po potrebi i za njegove dijelove Hrvatske vode izrađuju prethodnu procjenu rizika od poplava, karte opasnosti od poplava i karte rizika od poplava. Za vodno područje i po potrebi za dijelove vodnog područja i podslivove na osnovu tih karata Hrvatske vode donose planove upravljanja rizicima od poplava. Tako se jasno definiraju planske i ostale podloge za integralno upravljanje i uspješno provođenje obrane od poplava kao hitne službe i djelatnost osobito značajnu za upravljanje vodama. Važno je napomenuti da je ovaj prijedlog zakona usklađen sa Zakonom o javnoj nabavi. Radovi preventive redovne izvanredne obrane od poplava koje su Hrvatske vode do sada direktno povjeravale pravnim osobama registriranim i ovlaštenim za obavljanje poslova osobito značajnim za upravljanje vodama ovim prijedlogom zakona dodjeljivat će se sukladno propisima o javnoj nabavi za razdoblje od četiri godine, a uz razdoblje prilagodbe od jedne godine. Predmetnim konačnim prijedlogom zakona jasno je razlučeno što su koncesije za gospodarsko korištenje voda, koncesije za javne usluge i koncesije za javne radove. S ciljem zaštite od privatizacije vodnog resursa zabranjena je dodjela koncesija za obavljanje djelatnosti javne vodoopskrbe i javne odvodnje. Temeljem Strategije o upravljanju vodama mogu se dodijeliti koncesije za javne usluge za obavljanje djelatnosti pročišćavanja otpadnih voda ili pravo izvođenja ili projektiranja izvođenja radova u djelatnosti pročišćavanja otpadnih voda i koncesije za javne usluge čišćenja septičkih jama i sabirnih jama. Ne dodjeljuje se više koncesija za korištenje voda za potrebe javne vodoopskrbe jer ne udovoljava jednom od glavnih mjerila prava Europske unije. Ni ribnjačarstvo nije izuzeto od potrebe ishođenja koncesija iz razloga da se ne pogoduje toj djelatnosti vezanoj uz plaćanje koncesijske naknade i drugih obveza u svezi koncesija za razliku od drugih djelatnosti vezanih uz vodne resurse koje se susreću sa istim ili sličnim teškoćama. Koncesija nije potrebna samo za Republiku Hrvatsku, jedinice lokalne ili područne samouprave, pravne osobe kojima su većinski vlasnici, te vlasnicima za navodnjavanje iz površinskih voda do ukupno 5 hektara zemljišta istog vlasnika, niti za navodnjavanje podzemnom vodom što se zahvaća i crpi na istom zemljištu do ukupno jednog hektara zemljišta istog vlasnika. Budući se radi o malim količinama time se podupire nacionalni projekt navodnjavanja koji je donijela Vlada Republike Hrvatske. Djelatnost javne vodoopskrbe i javne odvodnje obavljaju javni isporučitelji vodne usluge uz iznimke navedene u prethodnoj točci o koncesijama s ciljem da načelom punog povrata troškova iz vodnih usluga opće direktive o vodama ne budu najviše pogođeni socijalno ugroženi građani. Cijena usluge mora sadržavati osnovnu cijenu i socijalnu cijenu. To je cijena koju plaćaju socijalno ugroženi građani za količinu isporučene vode nužne za osnovne potrebe kućanstva, te da socijalna cijena ne može biti viša od 60% osnovne cijene vodne usluge po načelu socijalne prihvatljivosti cijene vode. Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Vijeća za vodne usluge pored najniže osnovne cijene vodnih usluga propisuje i vrste troškova koje cijena vodnih usluga pokriva, te propisuje mjerila ekonomičnog poslovanja isporučitelja vodnih usluga. Pozitivno ocjenjujemo odredbu članku 261. kojom se rok za ugradnju uređaja za mjerenje protoka vode i za automatsko uzimanje uzoraka za velike industrije prolongira za jednu godinu. Važno je također spomenuti da umjesto Hrvatske regulatorne agencije za vodne usluge što je bio prijedlog u Zakonu o vodama koji je prethodno bio upućen Saboru na razmatranje ovaj prijedlog zakona predlaže Vijeće za vodne usluge koje čini devet stručnjaka iz područja javne vodoopskrbe i javne odvodnje, upravljanje vodama, gospodarstva javnih financija i drugih područja. Imenuje ih i razrješuje Hrvatski sabor. Sredstva za rad i stručne poslove im osigurava ministarstvo tako da će sve stručne osnove i podloge za odlučivanje ovog vijeća pripremati jedna od dviju vodnih uprava u sastavu nadležnog ministarstva. Zadaća vijeća je kontrola zakonitosti lokalnih komponenti, cijene vode, znači cijene vodne usluge, naknade za razvoj i naknade za priključenje. U tom smislu vijeće ima pravo obustaviti od izvršenja nezakonitu odluku. Predviđena je mogućnost osnivanja znanstvene institucije za vode radi pružanja znanstvene podrške i upravljanju vodama sukladno strategiji upravljanja vodama u ovom zakonu i zakonu kojim se uređuje financiranje vodnog gospodarstva. Na kraju mogu reći da će klub HSS-a dati svoj glas za donošenje ovog zakona, jer smatramo da je ovaj Konačni prijedlog Zakona o vodama značajno poboljšao zaštitu izvorišta od privatizacije i od onečišćenja, da je omogućio da porezni obveznici i korisnici voda, ali i ukupnog prostora suodlučuju kroz savjet vodnog područja. I na kraju, još jedanput klub HSS-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je klub HNS-a, uvažena zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo ja ću biti zaista kratka i reći ću na samom početku da će zastupnici Hrvatske narodne stranke također podržati ovaj prijedlog zakona. Nama u HNS-u je drago što su u ovaj prijedlog unesene primjedbe koje Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo dao u obliku amandmana, na Konačni prijedlog Zakona o vodama iz 6. mjeseca ove godine, a kojeg je predlagatelj povukao iz procedure. No klub HNS-a i na ovaj prijedlog zakona ima neke primjedbe, pa ću ih ja iznijeti. Po nama vrlo je upitna odredba članka 89. kojom se predlaže prodaja vode u izvornom obliku na tržištima drugih zemalja. To do sada nismo imali. Dopustite da pročitam članak 89. Zahvaćanje vode namijenjene ljudskoj potrošnji u izvornom obliku, u količini većoj od 3 i pol milijuna prostornih metara godišnje, … [[Govornica se ne razumije.]] je prodaja na tržištima drugih zemalja, djelatnost je od interesa za Republiku Hrvatsku. Republika Hrvatska ima isključivo pravo na zahvaćanje vode i na obavljanje djelatnosti iz stavka 1. ovog članka. Djelatnost i zahvaćanja vode iz stavka 1. ovog članka za Republiku Hrvatsku obavlja isključivo trgovačko društvo koje osniva Vlada Republike Hrvatske. Republika Hrvatska je jedini imatelj poslovnog udjela u tom društvu. Za zahvaćanje vode iz stavka 1. ovog članka društvu iz stavka 3. ovoga članka potrebna je vodopravna dozvola, sukladno propustu iz članka 142. ovoga zakona, koju izdaje ministarstvo. Ako se poslovni udio u društvu iz stavka 3. ovoga članka prenese, u cijelosti ili djelomice društvo gubi pravo zahvaćati vodu i obavljati djelatnost iz stavka 1. ovoga članka. Odredba stavka 1. ovog članka ne odnosi se ne zahvaćanje i prekograničnu prodaju vode putem građevina za javnu voopskrbu. Što predlagatelj želi postići ovom odredbom u obrazloženju o jedno tako važnoj stvari? Naime, radi se o zahvaćanju vode namijenjene ljudskoj potrošnji u izvornom obliku, znači neprerađene neflaširane vode, i to u količini većoj od 3 i pol milijuna kubnih metara godišnje, koja je namijenjena prodaji na tržištima drugih zemalja. To trgovanje nacionalnim blagom, na inozemnom tržištima, je djelatnost od interesa Republike Hrvatske. Tu djelatnost koju obavlja trgovačko društvo, a koje osniva Vlada Republike Hrvatske, i tu nije potrebna koncesija već samo vodopravna dozvola, dakle nema ni koncesijske naknade. Ovdje se otvara čitavi niz pitanja. Što je sa zahvaćanjem količine vode u izvornom obliku manjem od 3 i pol milijuna kubika godišnje, gdje nema interesa Republike Hrvatske? Da li drugi subjekti, poduzetnici, istu mogu prodavati na inozemnom tržištu? Ovo daje mogućnost nekontroliranog trgovanja nacionalnim blagom i o tome odlučuje Vlada. A gdje je u toj priči Parlament? Koja je gornja granica zahvaćenih količina vode za prodaju u inozemstvu? Kolika se količina vode uopće može godišnje prodati? Vlada može prodati na inozemno tržište koliko god kubika vode želi i nikome ne polaže račun o tome. Kako se to uklapa u članak 5. koji kaže voda nije komercijalni proizvod, kao neki drugi proizvodi, nego je nasljeđe koje treba čuvati, štititi i mudro i racionalno koristiti. Vodama se upravlja prema načelu jedinstva vodnog sustava i načelu održivog razvitka, kojim se zadovoljavaju potrebe sadašnje generacije i ne ugrožavaju pravo i mogućnost budućih generacija da to ostvare za sebe. Poduzeće koje bi radilo dakle taj posao prodaje, kojeg Vlada tek treba osnovati, neće plaćati naknadu za koncesiju. Koji je to trošak? A predlagatelj kaže da ovaj zakon ne iziskuje dodatna sredstva u proračunu. Ova odredba otvara vrata svakojakim zlouporabama. Mi u klubu HNS-a mislimo da ovu odredbu treba brisati, kao i pozivanje na istu u članku 163. Nadalje, u članku 36. je određeno da Vlada donosi plan upravljanja vodnim područjima za razdoblje od 6 godina, koji se objavljuje u "Narodnim novinama", i onda je u istom članku dobra odredba da se izvješće o izvršenju ovoga akta podnosi Hrvatskome saboru. Sljedeća naša primjedba je pitanje da li je dobro da su izbačene odredbe o Hrvatskoj regulatornoj agenciji za vodne usluge, i da su tako važni poslovi oko utjecaja na cijenu vode i davanja mišljenja na zakonitost rada povjerene jednom ad hoc tijelu, a to je Vijeće za vodne usluge. Nadalje, dobro je zbog recesije i nedostatka novca, da je dana tek mogućnost da se može u budućnosti osnovati znanstvena institucija u području voda i to tek istekom dvije godine od stupanja na snagu ovoga zakona, a ne kao prije da se osniva institut za vode. U članku 37. određeno je da Vlada višegodišnje programe gradnje komunalnih vodnih građevina, ali se ne navodi za koje razdoblje. Da li je to jedna, dvije ili tri godine ili više. I zadnja primjedba na članak 159. Nije li rok od 15 godina predugo razdoblje na koje se izdaje vodopravna dozvola? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I imamo još jedan klub, a to je HDSSB, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege, doduše malobrojni iako je ovaj prijedlog Zakona o vodama zaista jedan vrlo, vrlo bitan rekao bih zakon, a sudeći po materijalu kojega smo dobili i u kojemu ima 263 članka, zaista sveobuhvatan. Rekao bih da je zahvaćeno sve ono što teče, dakle sve vode koje su, obuhvaćeno je sve i oborinske i izvori pitke vode i svi oni i podzemni izvori i rijeke i jezera pa čak i dio priobalja ili mora. Gospodin Đakić osim gemišta to nije obuhvaćeno. E, kada pogledamo ove naše, ovaj naš zakon onda kao što je rekla kolegica prije mene, vrlo je dobro uočila, da je zapravo dijelom u suprotnosti. Članak 5. ovoga zakona u kojemu se govori da voda nije komercijalni proizvod, a istovremeno u članku 89. zaista se vidi komercijalizacija ovoga, dakle vode i to u svrhu kako piše izvoza i to u količinama koje nisu manje od 3,5 milijuna kubnih metara. U članku 7. jasno se kaže da su vode opće dobro i imaju osobitu zaštitu RH. Ja mislim da ne bi bilo nikakvih protivljenja niti bi bilo nekakve posebne problematike ako bi uz ovu formulaciju "opće dobro" pisalo i "nacionalno dobro". Naime, točno je da je voda nešto što spada u svjetsko bogatstvo. Danas sutra jedan strateški proizvod uz naftu koja je ovih zadnje stoljeće bila zaista glavni strateški proizvod, voda će postati ili već sad je u svijetu zapravo osnova preživljavanja, osnova opstanka države. Mi smo po bogatstvu vode u RH, pitke vode, na vrlo visokom mjestu. Desetom u svijetu i četvrti u Europi, srazmjerno svojoj veličini. Dakle, veličini teritorija RH. I s obzirom na to morali bismo biti sretni. Međutim, kada pogledamo ove naše evo prijedlog zakona koji je sveobuhvatan i nakon povlačenja onog prijedloga iz lipnja ove godine zbog poboljšanja određenih članaka onda ipak nalazim određene da kažem zamjerke, a mislim da ćemo dati i konstruktivne primjedbe u svezi tih članaka. Dakle, od članka 7. u kojem kažem da s obzirom na to da se govori o vodi kao i o naslijeđu koje treba čuvati, štititi i mudro i racionalno koristiti i zbog generacija koje dolaze iza nas. A upravo zbog toga mislim da ne smeta formulacija da je to onda i nacionalno dobro, za naše generacije, hrvatske generacije koje dolaze poslije nas. Ne vidim zbog čega se nije uvažila i takva mogućnost u članku 7. da se kaže da je to nacionalno bogatstvo, da je to nacionalno dobro, jasno da je voda i opće dobro pa to svatko, to je jasno potpuno. Međutim, kada se pogleda i kada se razluči koja je razlika u nekakvoj zakonskoj regulativi ili mogućnostima manipulacije u formuli opće dobro, javno dobro u odnosu na nacionalno dobro onda i vi i ja i svi mi ovdje znamo da postoje razlike u toj definiciji. U članku 38. također se kaže da financijski plan hrvatskih voda se izrađuje sukladno odredbama Zakona o proračunu kojima se uređuje financijski planovi i izvanproračunskih korisnika i odmah na slijedećoj stranici financijski plan hrvatskih voda donosi Vlada RH. A kada sam neki dan postavio ili predložio amandman Vladi RH u svezi odvodnje na tzv. mini regiji 5,6 slavonskih općina na granici između Vukovarsko-srijemske i Brodsko-posavske županije onda sam dobio, ili za pročiščavač voda u Novoj Gradišci ili za magistralni vodovod Istočna Slavonija onda sam dobio odgovor da se to ne nalazi u proračunu nego da se tu zanimam za tu stavku, dakle u proračunu, u izračunu hrvatskih voda. E sad ovdje imamo jasno definirano da financijski plan hrvatskih voda donosi hrvatska Vlada. Pa kome da se ja onda kada budem nagodinu predlagao isti amandman pošto moji amandmani su odbijeni u tom segmentu, da li to predlažem u hrvatskoj Vladi na proračunu kada bude izglasavan ili pak da kažem da to guram prema hrvatskim vodama? Kada se radi o zaštiti voda i vodnog okoliša onda je jasno da je zaštita voda od onečišćenja važna zbog očuvanja života i zdravlja ljudi, zbog zaštite vodnih eko sustava, zbog zaštite prirode, zatim zbog sprječavanja pogoršanja stanja kvalitete vode, zaštite i unapređenja površinskih voda, priobalnih voda, podzemnih voda i omogućavanja neškodljivog i nesmetanog korištenja voda za različite namjene. E sada kada pogledamo opet primjedbe u svezi one nesretne i slabo kontrolirane i slabo nadzirane, kažu da je bitan nadzor iliti inspekcija eksploatacije mineralnih bogatstava, a ovaj puta pretežito u ovom sektoru šljunka i pijeska onda vidimo da postoje, evo i sam sam svjedokom takvog iskorištavanja i na rijeci Savi kod Slavonskog Broda ili uzvodno ili nizvodno od Slavnoskog Broda, dakle od Šamca pa sve prema Davoru onda vidimo da postoje evo i na riječnoj plaži u Slavonskom Brodu štete koje su nastale upravo zbog takvih radova. Ne samo da postoji slab nadzor u smislu radova koji se izvode ili u smislu prekomjerne ili nepravilne eksploatacije kojim dolazi do ajde da kažem rušilačkog ili erozivnog djelovanja vode na obalu i na tlo, nego li je stvar u financijskim inspekcijama gdje se zaista, a možda to nisu Hrvatske vode nadležne, ali u svakom slučaju nadzor svake vrste ove eksploatacije je vrlo potreban, treba biti zaista u svakom smislu maksimalan kako upravo zbog ovoga zbog te eksploatacije ne bi dolazilo do posljedica koje sam nabrojio koje mogu nastati upravo kod zaštite voda od onečišćenja ili pak od ovakve vrste eksploatacije. Ja neću navoditi firme koje su evo na našem području, 4 poduzeća koja iskorištavaju eksploatiraju pijesak i šljunak od kojih jedna 4 godine nije platila niti jedne kune naknade. Ali se ja pitam i tu nešto ne štima. Zbog toga vas molim da i u tom smislu poduzmete mjere. A evo ovaj zakon je to prilično izregulirao samo kada bi se mogao provoditi tako da bude jedan zaista strog nadzor i inspekcija nad svim tim aktivnostima. Kada se radi o zaštiti od poplava, onda u ovom prijedlogu zakona ste rekli da regionalne, odnosno lokalna i regionalna samouprava dakle općine i županije provode sustave projekte rade, sustava navodnjavanja, melioracije i održavanja kanala treće i četvrte kategorije doslovce sam tako zapisao to što ste rekli, te dijelom ubiru i ... za izvorišta voda. Hrvatske vode vrše certificiranje i ugovaranje, preventivne, redovne i izvanredne obrane od poplava. U postojećem sustavu, dakle do sada bio je javni natječaj bili su certificirani izvođači za 34 vodna područja u RH i za svaku od tih vodnih područja bio je jedan certificirani izvođač tih vodnih radova, ja bih rekao poduzeća koja su specijalizirana upravo u ovom segmentu. Dakle, nije isto raditi jednu cestu i nije isto raditi poslove koji su u svezi vode i svega onoga što voda proizvodi i donosi regulacije bujica itd. E sada u ovom prijedlogu zakona, kaže se da će biti više certificiranih izvođača u branjenom području. Imali smo mi takve slučajeve i u drugim javnim državnim poduzećima i vrlo smo često u ovakvim formulacijama imali oblike pogodovanja. Dakle, više certificiranih izvođača, a onda se odlučuje kako netko kaže, po babi i po stričevima, tko će to dobiti. Sada imamo zaista specijalizirane tvrtke koje rade takav posao u ova 34 vodna područja. Na kraju krajeva sada je ovaj postupak natječaja iliti izravne pogodbe odmah na početku postupak po sadašnjim regulama. U novom prijedlogu zakona taj će javni natječaj ići na kraju. A mi svi znamo dobro koje su sve moguće malverzacije koji su sve problemi nastali upravo zbog korištenja pojma javne nabave i onoga što iz toga može proizići. Zbog toga tih 600 milijuna kuna namijenjenih obrani od poplava bilo redovnih bilo preventivnim, bojim se da će biti predmet novih ajkula iz nekih drugih javnih poduzeća u kojima se otkriva sve ono što se otkriva i da će nam se pojaviti izvođači pa i strani, strane firme, tako da će bojim se doći u pitanje posao 4 do 5 tisuća djelatnika, radnika koji sada trenutno obavljaju taj posao u certificiranim tvrtkama u RH. Jeli nama to potrebno, jeli mi to trebamo tako izglasati, jeli se to iza ovih nekih članaka zakona pomalo sakriva, to treba vidjeti, neće li možda sutra "Sklad gradnja" preći na izradu kanala, bujica regulaciju itd. pa ćemo onda imati i takvu situaciju. Neki će osnovati firme koje će dobiti certifikat dovesti radnike iz Rumunjske ili ne znam ni ja kuda i regulirati će naše kanale, naše rijeke, naše bujice itd. toga se bojim gospodine državni tajniče. Zbog toga što evo vrijeme mi ističe, klub HDSSB-a zaista je zakon opsežan i prilično je to izregulirao to sve skupa, ali zbog ovih stvari koje sam rekao na kraju klub HDSSB-a će biti suzdržan u glasanju za ovaj zakon. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 17,42 sati. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je kao i obično zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, gospođo ravnateljice. Za početak da je sada tu gospodin ministar vjerojatno bih od njega dobio odgovor. Gospodine državni tajniče prenesite mu moje pitanje. Prvo, mineralne, termalne, termomineralni izvori vode do kojih je došla INA na svojim bušotinama prilikom ispitivanja i traženja nafte i plina. U kontekstu ovog zakona i ugovora sa MOL-om svih ugovora države sa MOL-om. Jesu li ti izvori zaštićeni ovim zakonom ili su svi, sve bušotine koje se ne eksploatiraju, a koje je napravila INA sada vlasništvo MOL-a i samo MOL jer oni imaju jedini upravljačka prava u INA—i upravlja njima. Dakle ponavljam, mineralne, termalne i termo-mineralni izvori koje je pronašla INA u kontekstu ovog zakona i ugovora koje je Hrvatska sklopila sa Mađarima. Samo 15 država na svijetu ima situaciju da možete zabiti cijev u zemlju i crpiti pitku vodu. Samo u 15 država na cijelom svijetu možete crpiti, zabiti, iskopati bunar i koristiti vodu za piće. Jedna od tih 15 država je Hrvatska. Netko prije reče da je voda značajna, voda postaje oružje. Toliko strateško značenje ima čista, pitka, nadzemna, podzemna, kako god hoćete. I zbog toga i jest vjerojatno bio ovoliki interes za ovaj zakon, a s obzirom da je on toliko ishvaljen od mojih prethodnika ja ga neću hvaliti jer to nije moj posao. Vi ste se sami dovoljno hvalili. Ja ću se u svojoj raspravi zadržati na onom dijelu zakona članak 115. pa na dalje koji govori o obrani od poplava i da odmah velim moji amandmani koji su podnijeti na ovaj prijedlog zakona u dogovoru su sa sindikatom poljoprivrede i vodoprivrede hrvatske. I ukoliko bi bili prihvaćeni mogao bih glasovati za ovaj zakon. I da sad obrazložim zašto. Šezdesetih Hrvatska je imala ogromnih problema sa poplavama, ne samo grad Zagreb, nego i veliki dio Hrvatske često je imao ogromne probleme sa poplavama. I tadašnji ljudi koji su odlučivali osmislili su sustav javnih vodoprivrednih poduzeća. Sustav obrane od poplave koji Hrvatska danas ima jedan je od najboljih u Europi. Zapadne države su davno, odavno obranu od poplave bilo da se radi o preventivi, bilo redovnoj ili izvanrednoj iznijeli na tržište, komercijalizirali. Jel' ste uspjeli brojiti milijarde eura štete poplava u Sloveniji, Italiji, Francuskoj, Češkoj. Jeste zapisali broj mrtvih u tim poplavama? I te države su počele proučavati hrvatska iskustva kako promijeniti koncept obrane od poplave, jer su shvatili da čisto tržišna utakmica im je donijela nekvalitetne nasipe, nekvalitetno održavanje, skoro nikakvu preventivu i da to tako dalje ne ide. Sad ono što imamo dobro po uzoru na Europu mijenjamo i kompletnu obranu od poplave privatiziramo i iznosimo na tržište. Ne znam zašto? 34 branjena područja i 34 certificirane pravne osobe koje do sada obavljaju taj posao, ja vjerujem da ni 5% njih više taj posao obavljati neće jer je onaj dio mafije koji je shvatio da na cestama i autocestama će biti manje posla nanjušio novi kolač od 600 milijuna kuna gdje bi mogao doći do solidne zarade. I to će biti tvrtke koje će na papiru imati sve, a zapravo će biti podkooperanti i podizvoditelji u pitanju, koji će dobiti certifikate, a davanje certifikacijskog rješenja po ovom zakonu isključivo je u nadležnosti najužeg kruga u ministarstvu bez transparentnosti i javne kontrole. Imat ćemo situaciju da ćemo imati 50, 60 certificiranih pravnih osoba koje će na natječajima konkurirati, pa ćemo u pojedinim područjima, branjenim područjima imati ne jednog, nego dva, tri ili četiri jer svatko mora zadovoljiti nekog rođaka, strica, kuma, susjeda Štefa, Franca i onda ćemo imati problem sa poplavama, bujicama čak, a ne ozbiljnim poplavama jer je kolač od 600 milijuna strahovito interesantan. Imat ćemo nakon sklad gradnje sklad brane i bit će ih Hrvatska puna. Ovdje se radi o ozbiljnom nacionalnom pitanju i interesu i zbog količina rijeka, potoka, bujica i svega kojega u Hrvatskoj imamo i protivim se takvom konceptu iz dva razloga. Prvo, Hrvatska ima dobar, solidan sustav obrane od poplava od preventive redovnog izvanrednog održavanja i mi ga mijenjamo tobože samo zbog usklađivanja s Europom koja svoj sustav mijenja i traži izlaz slično našemu. I za par godina će oni priječi na naš sustav. Slično nam se desilo u primarnoj zdravstvenoj zaštiti sa domovima zdravlja. Mi smo ih razbucali. Cijela Europa se vraća njima, ide k njima. Mi ovdje nešto što je za pohvalit kako je cijeli sustav do sada funkcionirao mijenjamo. Ne može firma ma kakve god im certifikate date iz Osijeka braniti Međimurje. To mora biti firma domaća, domaći ljudi koji su u izvanrednim jer ste to nazvali hitnom službom, dobila status hitne službe. To moraju biti ljudi koji tamo žive 24 sata. To mora biti firma čiji su strojevi tamo gdje su dobili posao zabranjeno područje, a ne na Krku, na Viru, na gradilištima. Nitko me neće uvjeriti da netko tko će dobiti na natječaju privatna firma će rezervirani strojni park držati u Međimurju, a da neće biti na gradilištima diljem Hrvatske u građevinskoj sezoni. I onda ako bude suša bude sve v redu, ali ako slučajno krenu vode, kiše, bujice, proboji e onda će biti panika. I onda će izvanredna obrana od poplave koštati 10 puta više nego što je sad ovih 600 milijuna. I u tim okolnostima normalno da će se morati zvati i oni koji nisu certificirani i oni koji nemaju ugovor, ali imaju mehanizaciju i sposobne ljude. Certifikat na 10 godina, ne 4. Okvirni natječaj i sporazum ne na 4, na 10 godina, onda možemo vjerovati da je posao dobio netko tko će dugoročno se opredijeliti za to. Jedno obranjeno područje, jedan ugovor, jedna pravna osoba, jedna hitna služba za obranu od poplave i ništa više. Nije točno. Čak da vam je i Bajić rekao da moraju biti natječaji, znam da ste se konzultirali sa državnim odvjetnikom, odnosno vaš ministar. Nije u pravu. Državni odvjetnik ove države nije u pravu kad tvrdi da za ovo trebaju biti javni natječaji. Ne. Ovo se može rješavati na način jedinstvena cijena za cijelu državu, certifikat, jedno … [[Govornik se ne razumije.]] područje, jedna pravna osoba i 10 godina. Onda možemo biti sigurni da model kojega imamo možemo nastavljati i poboljšavati sa otprilike istom količinom novaca. Igramo se s nečim što nas može stajati 10 puta više od toga. igramo se s nečim samo zato što očito naši pregovarači opet na ovom području nisu znali dokazati ili prikazati da imamo bolje rješenje nego to ima Europa. Niste me uvjerili, ni tekstom zakona, ni obrazloženjem, ni vašim uvodom, da model obrane od poplava kojega predlažete je bolji od onoga kojega imamo, niti je da jeftiniji, niti sigurniji za Hrvatsku. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Lesar je govorio dosta detaljno o sustavu obrane od poplava, i ja se slažem s onim što je izrečeno, da mi doista danas u Hrvatskoj imamo dobro organiziran sustav obrane od poplava. Ako se prisjetimo 2002. godine kada je bio veliki vodeni val, potopljeni i Dresden, i Prag i 2006. godine kad je poplavljena i luka u Budimpešti. Znamo da smo mi u Hrvatskoj na Dunavu uspjeli sačuvati naša mjesta od poplava, i to svjedoči da ovakav sustav kakav je danas zasigurno jest dobar. Moj je stav da pitanje obrane od poplava mora biti prije svega i pitanje obrane nacionalnih interesa. Iz tog aspekta prema tom području, reguliranju tog područja moramo se odnositi sa dužnom pažnjom. Čini mi se da kroz novi zakon koji se predlaže će taj sustav biti ipak narušen, da nećemo zadovoljiti sve one potrebe koje bi željeli zadovoljiti, a to je i određena količina i vrsta tehničke opremljenosti da oni koji se bave tim poslom budu na mjestu gdje se branimo od poplava, da budu tamo na raspolaganju dan i noć i da mogu pružiti doista adekvatnu zaštitu cjelokupnom pučanstvu. Stoga mi se čini da ovaj model koji danas imamo, a to da se jedna pravna osoba odabire putem javnog natječaja i da onda vrši taj posao obrane od poplava, da je taj sustav dobar i da ga treba zadržati. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolegice Petir, slažem se u potpunosti s vama. Dobro ste spomenuli primjer Budimpešte. Taj isti vodeni val je mogao to napraviti u Hrvatskoj, što je napravio u Budimpešti. I mogao bih se sad sjetiti, bio je Prag prije toga ako se ne varam. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je. Sjećam se i u sjeveru Italije, Francuska, Danska. Sve je to bila posljedica njihovog komercijaliziranja tog dijela posla u onom vremenu kad je liberalna Europa smatrala da je tržište čarobni štapić od Boga dan koji će riješiti sve probleme. Ali sad samo postoji jedan problem, pa mi pomognite da to razumijem. Slušajući raspravu u ime kluba HSS-a bilo je rečeno da je … [[Govornik se ne razumije.]] da će HSS podržati ovaj prijedlog zakona. Želim vjerovati da je predstavnik vašeg kluba mislio uz prihvaćanje mojih amandmana, onda bi ga ja doista mogao podržati.
Zahvaljujem. I druga replika, Ivan Hanžek. Izvolite.
… [[Govornik se ne razumije.]] apsolutno se slažem sa svim ovim replikama i izlaganjima koji se tiču javnih vodoprivrednih poduzeća nekadašnjih i naše obrane. Naime, evo prije dva dana ili nešto manje u ovom našem tempu u kojem živimo teško je zapamtiti. Američka televizija je snimila prilog o poplavi u New Orleansu, odnosno u južnom dijelu Sjedinjenih Američkih Država. Na sanaciji, na izgradnji novih sustava radi vojska američka. Posebno je naglašeno da je zbog loših izvedenih radova došlo do proboja nasipa i građevina za zaštitu od voda, jer su pojedine tvrtke štedjele i radile to na način da komercijalno im se najviše isplati. Sad ne samo da rade na izgradnji, nego i na projektiranju, analiziranju i predlaganju određenih mjera za zaštitu od budućih valova koje bi mogle donijeti neka nova Katarina, druga, treća, četvrta ili peta. Hvala.
Zahvaljujem. Ali replicirali ste na nešto što uopće nije bilo rečeno u temeljnom izlaganju. I odgovor na nepostojeću repliku. Izvolite.
Kolega potpredsjedniče, jesam, spomenuo sam kvalitetu, a kolega Hanžek se referirao upravo na to. Točno. Kvaliteta ne samo nasipa, nego svih obrambenih sustava je najvažnija stvar. I mislim da, ja se probavam sjetiti nakon '65. je li nekvaliteta bila uzrokom bilo koje veće poplave u Hrvatskoj. Nekvaliteta. Nisam našao to. Kada ste na tržištu i kad sklopite ugovor, onda pitanje nadzora kvalitete, a ugovor je kratkotrajan pa on ide za profitom na druga gradilišta i seli strojeve i ljude. Nikakvi nadzori, nikakva naknada kontrola to neće osigurati. I zbog toga izražavam svoje duboko žaljenje činjenicom da nešto što smo godinama stvarali i gradili, tako olako napuštamo zbog tog vražjeg interesa borbe za tih 600 milijuna kuna kolača godišnje, možemo upropastiti milijarde i milijarde. I u Europi je bilo par tih Katarina, Elizabeta, kako su se sve zvale. Jedine koje smo se uspješno nosili upravo … [[Govornik se ne razumije.]] Čak su i Slovenci imali daleko veće probleme nego Hrvatska s time.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Novi Zakon o vodama se donosi zbog usklađivanja propisa vodnog gospodarstva s okvirnom direktivom o vodama Europske unije, i usklađivanja s odrednicama strategije upravljanja vodama. Ovaj najnoviji Prijedlog Zakona o vodama koji je pretrpio velike promjene u odnosu na prethodni, govori o bogatstvu i strateškoj važnosti voda u budućnosti Republike Hrvatske. Jer kako to kaže ovaj zakon, voda nije samo komercijalni proizvod, kao neki drugi proizvodi, nego je nasljeđe koje treba čuvati i štititi. Ovaj prijedlog zakona propisuje da su vode opće dobro i kao takve imaju osobitu zaštitu Republike Hrvatske. Također se uređuju pravni sustav vodnog dobra, kao dobra od interesa za Republiku Hrvatsku, kao i način njegova korištenja. Nadalje, u ovom prijedlogu zakona izvorišta vode za piće za javnu vodoopskrbu su dosada bila zaštićena kao opće dobro sada se po prvi put u našem zakonodavstvu štite i kao realni prostor oko izvorišta. Dakle, javno vodno dobro je javno dobro u općoj uporabi i u vlasništvu RH i javno vodno dobro je neotuđivo. Na javnom vodnom dobru ne može neka druga osoba dosjelošću niti na drugi način steći pravo vlasništva. Dakle, sve pokušaje za prodor privatnog kapitala prema zalihama vode su prijedlogom Zakona o vodama eliminirana. Ovaj prijedlog u postizanju održivosti upravljanja u vodno-komunalnom sektoru predviđa pravnu mogućnost uspostave uslužnih područja kao područja tehničko-tehnološke cjeline sustava i pravnog okvira za donošenje jedinstvenih odluka za pružanje vodnih usluga. Tehnička i tehnološka jedinstvena građevina javne vodoopskrbe te ono što čini mi se posebno važno, a to je isporuka vode namijenjene ljudskoj potrošnji od najmanje 2 milijuna prostornih metara godišnje. Ovim bi se smanjio broj isporučitelja vode, racionaliziralo poslovanje, ali i ono što je najvažnije cijena vode bi bila ista na cijelom uslužnom području što primjerice za moju županiju Splitsko-dalmatinsku znači da bi primjerice cijena metra kubično vode za kućanstva bila ista u gusto naseljenom Splitu kao i na slabo naseljenim otocima ili dalmatinskoj zagori. U zaštiti od štetnog djelovanja vode radovi preventivne redovne i izvanredne obrane od poplave koje su "Hrvatske vode" dosada direktno povjeravale povlaštenim pravnim osobama sada bi se po ovom zakonu ne bi bilo više direktne pogodbe nego bi se išlo u javni natječaj i čudi me da netko na to ima prigovor. Dakle, ja se pitam što bi bilo da smo i dalje predložili da ostane na tom? Ono što je u dosadašnjim raspravama izazivalo prijepor kada je u pitanju Zakon o vodama svakako je dakle bilo je najviše prijepora o vađenju šljunka i pijeska. Pa upravo u ovom zakonu to je riješeno u članku 97. na način da je zabranjena eksploatacija šljunka i pijeska u području značajnom za održavanje vodnog režima kako iz neobnovljivih tako i obnovljivih ležišta. Dakle, ne može se jasnije dati do znanja, dakle eksploatacije po ovom prijedlogu nema, ako i bude eksploatacije bit će samo u nužnim radovima ono što ostane ne može se više ugraditi u korito nego će se jednostavno ta količina na javnoj prodaji prodavati po tržišnim cijenama. Dakle, mislim da je to i najvrednije što imamo, dakle evo ovo je po meni bitno, dakle da će cijena na uslužnim područjima biti za svaki kubični metar jednaka u naseljenim gradovima kao i u ruralnim dijelovima koji su slabo naseljene, koje imaju ogromne mreže, velike gubitke i vjerojatno ne bi nikad mogli imati cijenu da ne dođe do objedinjavanja komunalnih poduzeća. A što to znači za racionalizaciju? Pa mislim da ne treba govoriti kad imamo jednog upravitelja ili kad imamo na jednom sustavu 50 upravitelja, dakle po meni ovo je jedan dobar zakon i ja ću ga svakako podržati.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvaženi zastupnik Goran Heffer, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Naravno Zakon o vodama je kao i nekoliko prethodnih zakona koje smo tijekom ovog mandata donosili zaista jedan od najznačajnijih zakona u RH i očigledno je izazvao puno i polemika i raznoraznih osvrta budući da je dolazio u saborsku proceduru, vraćan itd., no evo konačno smo ga dobili. Jasno razlog tome je što je riječ o vodi kao rekao bih najvećem potencijalu RH, odnosno strateškom resursu kao što je već bilo nekoliko puta istaknuto, ali i onom dijelu gospodarstva Hrvatske u čemu možemo biti konkurentni kako EU tako i cijelom svijetu. Ovaj zakon donosi dosta novih stvari i vidljivo je zašto je bio povlačen nekoliko puta, dakle iz nekakve rasprave. I da iskoristim ono što je prof. Tomić na Odboru za razvoj i obnovu rekao, najveća stvar u svemu ovome jest da se definitivno zakonom kaže da voda ne može biti vlasništvo te da svako korištenje vode treba biti na nekakav način, kroz koncesiju, zakup ili ostalo reguliran. No, ja neću puno raspravljati načelno o zakonu nego ću se osvrnuti na neke članke iako sam dobio određene odgovore na odboru međutim mislim da je važno ponovno ih istaknuti jer vidim da ih kolege jednako tako kao i ja u mnogim stvarima misle ističu problematičnost tih članaka. Pa prije svega članak 19., kaže da prodaju zemljišnih čestica koje čine vodno dobro, a nisu u sustavu vodnog dobra, dakle to bi najčešće mogle biti poljoprivredne čestice koje su uz nekakve vodotoke ili uz izvore vode koji mogu i najčešće jesu privatno vlasništvo, prodaju se na takav način da je vlasnik dužan podnijeti "Hrvatskim vodama" ponudu u slučaju ukoliko želi to zemljište prodati. Ja moram podsjetiti da smo prije nepunih godinu dana, dakle 15. prosinca prošle godine donijeli Zakon o poljoprivrednom zemljištu koji u onom osporavanom i prepunom polemika članku 81. govori nešto slično gdje kaže da je vlasnik poljoprivrednog zemljišta koji želi svoje poljoprivredno zemljište prodati dužan podnijeti ponudu Agenciji za poljoprivredno zemljište. Da ne kažem da su ove, dakle ova 2 članka iz 2 zakona u svojevrsnoj koliziji jer teško je to napraviti i jedno i drugo, a pitanje je ustvari kome vlasnik poljoprivrednog zemljišta koji je da kažemo na poljoprivrednom dobru, odnosno na vodnom dobru, a nije u sustavu vodnog dobra, kome bi trebao podnijeti ponudu ukoliko želi to svoje zemljište prodati? Dakle, ne bi valjalo da jedna stavka, odnosno jedan članak jednog zakona isključuje ili je u suprotnosti sa člankom nekog drugog zakona, jer će osim zbunjivanja vlasnika poljoprivrednog zemljišta izazvati i svojevrsno da ne kažem mišljenje o neozbiljnosti pristupa cjelokupnoj problematici. Sljedeći članak je očito najproblematičniji, jer sam ga u dvije rasprave već čuo. To je ustvari set članaka od 116. do 118. to je pitanje poslova obrane od poplave. Ja sam vrlo pozorno slušao raspravu uvaženog kolege Lesara, moram reći da se u cijelosti slažem pogotovo u onom dijelu gdje je on rekao da će u Međimurju će najbolje Međimurci braniti. Ja jednako tako budući da dolazim iz istočne Hrvatske dakle iz Slavonije kažem da će najbolje Slavoniju od poplave Dunava i svih ostalih rijeka braniti Slavonci. No, članak 116. kaže da provedba poslova obrane od poplave se ustupa najboljem ponuditelju primjenom postupka javne nabave na rok od 4 godine i da on mora biti certificiran za takve poslove na rok od 10 godina, te u jednom segmentu gdje sam postavio pitanje pretpostavivši da će to biti nekako obuhvaćeno, taj bi ponuditelj trebao 85% radne snage da tako kažem, odnosno ljudstva koji sudjeluje u tim poslovima imati sa lokalnog područja. No, meni je ustvari više dvojben jedan drugi članak, a to je članak 118. koji kaže on ustvari propisuje obvezu sudjelovanja pravnih osoba i građana s područja ugroženog poplavom. "Ako nastupi opasnost u takvom opsegu da obranu ne može provesti pravna osoba koja je taj posao dobila na javnom natječaju." Dakle, ono što mene ovdje neću reći zbunjuje nego pati, jeste pitanje te nekakve procjene opsega opasnosti. Trebamo li čekati da dođe poplava, pa onda ako poplavi onda će shvatiti da je opseg opasnosti toliko velik da se nije moglo. Ili će netko na kraju kada se ne daj Bože dogodi takva stvar, pitati osobe iz te javne ustanove ili kako će se već zvati iz te tvrtke koji će obavljati poslove obrane od poplave, a zašto vi niste imali na tom području imali više građevinskih strojeva? Zašto niste više ljudi angažirali? Zašto niste više vreća pijeska i što se sve donosi angažirali za takvu poplavu? Istodobno svjestan jesam i to piše u zakonu da se rade procjene, da se rade određeni dokumenti, da se sve pokriva papirnato kako imamo običaj reći. No ovo je zaista vrlo osjetljivo područje i ne čudim se što je određena skepsa izražena do sada na svim odborima, pa rekao bih i od osoba od kojih smo dobili prezentaciju zakona. Ili ono o čemu smo ovdje govorili što je sa nekakvim kapacitetima u jedinicama lokalne samouprave koje su do sada radile pripremne radnje, pripremala se pa čak opskrbljivale određenim sredstvima, radili određeni ustroj koji je imao isključivo zadatak da u određenom trenutku angažira dakle na znak uzbune sve moguće potencijale sa toga područja. Dakle ne procjenjujući opseg opasnosti da li je to veliko ili malo, nego kada je ugroza od poplave prisutna onda su svi na raspolaganju. Dakle, mene brine uloga jedinica lokalne samouprave koja je u prvom redu i zasigurno puno više zainteresirana za obranu od poplave, nego što je to bilo koja tvrtka koja je to dobila postupkom javnog natječaja. U nekim stvarima javni natječaj jeste financijski opravdan, jeste zasigurno najobjektivniji izbora između dvije ili više mogućnosti. Međutim u nekim stvarima postoje i drugi uvjeti ili druge okolnosti koje valjaju biti uvažene. Da ne kažem, ja sam rekao i na Odbor za razvoj i obnovu što će se dogoditi ukoliko zaista ne daj Bože se dogodi takva poplava, gdje neće niti ta tvrtka uspjeti to zaštiti pa čak niti angažiranjem cjelokupnog stanovništva, pa se pojave nekakve tužbe u obliku dokazivanja jesu li potencijali bili zadovoljavajući ili nisu. I evo još jedno kratko pitanje, članak 199. dakle uslužna područja koja govore o ograničenju od najmanje 2 milijuna prostornih metara vode godišnje. Što je sa seoskim vodovodima? Mi imamo seoske vodovode koji imaju svoje izvore imaju svoju mrežu, dobro funkcioniraju, nema nikakvih problema. Njima upravlja jedinica lokalne samouprave, nekakvo komunalno poduzeće jedini problem je što nemaju kapacitet 2 milijuna kuna. Mogu li oni biti kao takvi uspostavljeni kao uslužno vodoopskrbno područje. Budući da vidimo da postoji iznimka tako gdje to nije zbog zemljopisnih uvjeta moguće u sustav javne vodoopskrbe napraviti ili je to jednostavno tako da određena seoska vodoopskrbna poduzeća više ... ili ako hoće u kojem obliku hoće. Dakle, nekoliko opservacija i nekoliko pitanja. Evo hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepo. Ma kolega Heffer kada govorite upravo o koleziji između Zakona o poljoprivrednom zemljištu i Zakona o vodama, postavio bih još na jednu koleziju a to je Zakon o šumama. Ovdje kaže da kod imovinsko pravnih odnosa da će se Hrvatske vode uknjižiti na javno vodno dobro i u ... području. Ali isto tako u članku 123. kada govori o zaštiti od erozije i bujica, odnosno u članku 126. preferira pošumljavanje i kaže da se dozvoljava pošumljavanje, odnosno uzgajanje šume, sječa i uzgoju šume. Pa je onda nelogično da se u katastru se ne uvede, a budući da je to na državnom zemljištu nelogično je da se na javnom vodnom dobru, odnosno u inudacijskom području ne mogu uknjižiti Hrvatske šume kao posjednik, odnosno kao gospodari koji gospodare šumama na tom području. Jer po Zakonu o šumama Hrvatske vode ne mogu gospodariti šumama u inudacijskom području, jer mora onda osnovati svoju vlastitu firmu. Hvala.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepo kolega Podnar. Evo vi ste ukazali na jedan detalj koji ja nisam moram biti iskren uočio, no očito je da je trebalo sjesti iz raznih sektora, jer su poljoprivreda, šumarstvo, vodoopskrba i sve ostalo se prekriva. Dakle u određenim područjima trebali su zajedno sjesti i obaviti. A mi smo evo jučer imali baš pitanje plavnih područja, dakle ne inulgacijskih, neuređenih, uređenih nego plavnih područja kad smo govorili evo o ribarstvu. Dakle, i u tom sektoru isto tako postoje određena pitanja koja su u određenoj vezi sa Zakonom o vodama. Ali evo, naprosto to je pitanje koje kroz amandman može biti dodano ovom zakonu, pa vidjeti što se tu da učiniti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Sada je na redu pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Ivan Bogović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, gospođo ravnateljice, kolegice i kolege zastupnici. Obzirom da ova rasprava je već i potrajala. Manje više puno toga je rečeno i ja ću ukratko skratiti možda ono što ja smatram da je najbitnije reći, ali na početku svakako da kažem da dajem potporu donošenju ovog zakona. Dakle, svima nam je jasno da Zakon o vodama predstavlja iznimno važan pravni okvir radi značenja područja koje se njime uređuje, odnosno značaja prirodnog bogatstva, te gospodarenja tim prirodnim bogatstvom. Poznata je činjenica kako svi oblici života i sve ljudske aktivnosti više ili manje ovise o vodi, tom jedinstvenom i nezamjenjivom prirodnom bogatstvu na žalost ograničenih količina koje karakterizira neravnomjernost prostorne i vremenske raspodjele. Upravo iz tog razloga jasno proizlazi važnost odnosa čovjeka prema vodi, te značaj kvalitete dokumenata kojima se taj odnos uređuje. Također smatram veoma važnim naglasiti kako su vode radi značaja kojeg one imaju u članku 52. Ustava Republike Hrvatske uz more, poljoprivredno zemljište, šume i druga prirodna gospodarstva određene dobrom od interesa za Republiku Hrvatsku koje ima njezinu osobitu zaštitu. Dakako, tu odrednicu slijedi i Prijedlog zakona o vodama koji u članku 7. jasno govori da su vode opće dobro koje zbog svojih prirodnih svojstava ne mogu biti ni u čijem vlasništvu, te da imaju osobitu zaštitu Republike Hrvatske. Bitno je istaknuti kako se naša domovina ubraja u skupinu zemalja koje su relativno bogate vodom, te kojoj problemi s vodom nisu zaoštreni i ne predstavljaju ograničavajući čimbenik razvoja. Radi svega prethodno rečenog još jednom želim naglasiti potrebu donošenja kvalitetnog zakona za koji smatram da ovaj i je o vodama i ostalih propisa koji će omogućiti tijelima zaduženim za upravljanje vodama provođenje kvalitetne usklađene i održive politike za sve dijelove vodnog sastava i sve njihove korisnike. Na temelju važećeg Zakona o vodama donesena je u srpnju prošle godine i Strategija upravljanja vodama kao dugoročni planski dokument kojim su definirane smjernice i strateške odrednice razvoja vodnog gospodarstva. Bitno je naglasiti kako je sadržaj Strategije upravljanja vodama u potpunosti usklađen sa okvirnim direktivama o vodama i ostalim relevantnim vodnim direktivama Europske unije. Upravo iz tog razloga strategija predstavlja temeljnu podlogu pri izradi Zakona o vodama i Zakona o financiranju vodnog gospodarstva, uz napomenu kako su sve strateške odrednice unesene i detaljno razrađene u ovom konačnom prijedlogu zakona. Dakle, donošenjem ovog Zakona o vodama neophodno je između ostalog i radi potpunog usklađivanja sa okvirnim direktivama o vodama i drugim relevantnim direktivama Europske unije, usklađivanje sa odrednicama Strategije upravljanja vodama, horizontalnog usklađivanja nacionalnog zakonodavstva, Zakona o komunalnom gospodarstvu, Zakona o koncesijama, Zakona o prostornom uređenju i gradnji, Zakona o zaštiti okoliša itd. Uvažavajući sve prethodno navedeno prijedlogom ovog novog Zakona o vodama detaljno su razrađene strateške odrednice koje se odnose na zaštitu voda uz posebnu brigu o upravljanju kakvoćom vode za ljudsku potrošnju, o osiguravanju dovoljnih količina pitke vode za vodoopskrbu stanovništva ali i za različite gospodarske namjene. Također, posebna pozornost posvećena je upravljanju rizicima od štetnog djelovanja voda, osobito poplava radi zaštite života i zdravlja ljudi, zaštite imovine, okoliša, kulturnog naslijeđa i gospodarskih djelatnosti. Isto tako, zakon propisuje da je korištenje voda svakom dopušteno pod uvjetom i u granicama određenim zakonom, te da se voda mora upotrebljavati i koristiti racionalno i ekonomično. To znači da je svaki korisnik voda obvezan koristiti vodu na način i u opsegu kojim se voda čuva od rasipanja, ali i štetnih promjena njezine kakvoće, te na način na kojim se neće onemogućiti zakonsko pravo uporabe i korištenja voda drugim osobama. Dakle, zakon utvrđuje opću uporabu voda, odnosno jednaka prava pod jednakim uvjetima za sve korisnike. I na kraju posebno želim naglasiti činjenicu kako se Konačni prijedlog Zakona o vodama mnoge odredbe znatno detaljnije i pravno kvalitetnije uređene. Zbog svega toga mišljenja sam da će ovaj zakon uistinu pridonijeti unapređenju, te ostvarivanju temeljnih ciljeva kada je u pitanju gospodarenje vodnim dobrom u Republici Hrvatskoj što znači da ću osobno podržati njegovo usvajanje.
Zahvaljujem. I pojedinačna rasprava uvažene zastupnice Marijane Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zastupnice i zastupnici, gospodine državni tajniče, gospođo ravnateljice. Pa evo tijekom ove godine na mnogim svjetskim međunarodnim konferencijama raspravljalo se o vodama. Naravno tema je bila održivo gospodarenje vodom kao neprocjenjivim resursom koji je istovremeno ograničen i neophodan za život svih nas. Naravno da su važnost vode prepoznali i Ujedinjeni narodi koji su 22. ožujka proglasili Svjetskim danom voda, ali isto tako koji procjenjuju da danas u svijetu preko milijardu ljudi nema pristup pitkoj vodi, a prognoze govore da će do 2050. godine čak 2/3 čovječanstva živjeti u područjima koja će oskudijevati vodom. Posljedice klimatskih promjena za koje je dijelom odgovoran i čovjek naravno ekstremne vremenske pojave poput raznih uragana i oluja, te dugotrajnih suša također predstavljaju velik problem za pitanja održivosti upravljanja vodama. Naravno, zbog toga će i neka područja temeljem ovog iskustva koje danas imamo biti pogođena razornim bujicama dok će na drugim dugotrajne suše onemogućiti opstanak ne samo ljudi već životinja i biljaka. Nestašica vode stoga postaje problem koji prelazi granice nacionalnih država i prijeti zaoštravanjem postojećih kao izbijanjem novih sukoba čemu svjedočimo. Kako kriza vode postaje problem globalnih razmjera svatko od nas pozvan je aktivno uključiti se u njegovo rješavanje. To znači da bi vodu trebali štedjeti, a ne rasipati, da je potrebno voditi posebnu brigu o općoj kakvoći voda promatranoj sa svih stajališta i kad govorimo o vodi za piće i kad govorimo o vodi iz komunalnih industrijskih postrojenja, kad govorimo o vodi koja se ispušta u prirodu, u vodotoke, jezera, more. A moram spomenuti da je Jadran najčišće more na Mediteranu i da takav i treba ostati ako želimo imati dugoročno prihod od turizma. Isto tako, tu treba uzeti u obzir i probleme koje imamo sa procjednim vodama iz odlagališta ili ... [[Govornica se ne razumije.]] vodama koje danas ne prolaze kroz sustav pročišćavanja otpadnih voda. Prema istraživanjima UNESCO-a iz 2003. godine Hrvatska je po dostupnosti i bogatstvu izvora vode na vrlo visokom petom mjestu u Europi što je naša strateška prednost. Moj je stav da moramo promijeniti svoj odnos prema toj dragocjenoj tekućini, ne samo zato što će, kako će raspoložive količine se tijekom vremena smanjivati, rasti cijena, već i zbog budućih generacija. Postavlja se naravno pitanje na koji način novi Zakon o vodama odgovara na sve ove moje ranije iznesene teze, i kako se ovaj zakon odnosi prema ciljevima strategije upravljanja vodama, koji je usvojio Hrvatski sabor, u kojoj mjeri je zakon usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije i na kraju što taj zakon donosi običnom građaninu ili poslodavcu. Također postavlja se pitanje da li je zakon izbalansiran u odnosu na sve segmente društva koje zahvaća, te da li je možda prepreka gospodarskom razvoju ili pak očuvanju prirode i okoliša. Iz tumačenja koje smo čuli u uvodnom izlaganju predlagatelja, može se zaključiti da je prijedlog zakona usklađen sa okvirnom direktivom o vodama i sa ostalim relevantnim direktivama koje uređuju posebne segmente upravljanja i gospodarenja vodama. Naravno da možemo danas raspravljati da li je to ostvareno u potpunosti ili postoji još određeni dijelovi koje bi trebalo doraditi, ali svakako trebamo imati na umu ne samo na izgled usko područje koje uređuje ovaj zakon, dakle područje voda, već cjelokupni kontekst regulative a koja se odnosi na područje zaštite okoliša, zaštite prirode i ne manje važno javno zdravstvo i sanitarnu zaštitu. Moja je želja kao zastupnice u Hrvatskom saboru da ovaj zakon nedvosmisleno uredi sustav gospodarenja vodama na korist građana Republike Hrvatske i da uzme u obzir sljedeće prioritete. Voda je preduvjet života i svaki čovjek ima neotuđivo pravo na nju. Zbog navedenog privatizacija i rasprodaja izvorišta pitke vode u Hrvatskoj ni pod kojim uvjetima nije prihvatljiva, štiteći vodu, štitimo i okoliš ali i zdravlje građana Republike Hrvatske. Znamo i sjećamo se da je postupak donošenja ovog zakona bio dugotrajan i da je na njega bilo podosta primjedbi, pa čak stotinjak amandmana i meni je drago da je predlagatelj sam uočio da zakon treba doraditi i da je velik dio tih primjedbi koje su bile izrečene i od strane struke i od strane nas zastupnika i nevladinih udruga ipak ugrađene u ovu konačnu verziju koju danas imamo pred sobom. Moram reći kao predsjednica Odbora za zaštitu okoliša da pozdravljam i odluku predlagatelja da prihvati primjedbe koje su i na našem odboru bile izrečene i koje su ugrađene u točci 5. zakona, a odnosi se na zaštitu voda i vodnog okoliša. Osobno smatram važnim odredbe u članku 39. kojim je također uređeno sudjelovanje javnosti prilikom donošenja strategije i plana upravljanja vodnim područjima, a kojim su uređeni i dovoljno dugi rokovi za podnošenje primjedbi i prijedloga te provedbu javne rasprave, što je i obaveza temeljem … [[Govornica se ne razumije.]] konvencije, i na što su uglavnom nevladine udruge imale puno prigovora. Tako da je ovaj članak sada korektno napisan. Posebno se želim osvrnuti na dio zakona kojim djelatnosti javne vodoopskrbe i javne odvodnje prelaze u obuhvat ovog zakona. Koliko to ispravno i dobro, postoje različita mišljenja, o tom smo dosta razgovarali. No smatram da cjelokupno gospodarenje vodama mora biti pokriveno ovim zakonom. Ovdje želim reći da je u segmentu komunalnog vodnog sektora potrebno imati sluha za posebnosti svakog dijela tog sustava. Područje kontinentalne Hrvatske ne može se uspoređivati sa područjem zagore, ili priobalja, jer je način vodoopskrbe i odvodnje uvjetovan karakteristikama okoliša, ali dijelom i nasljeđa koje imamo. Zbog toga smatram da nije nužno baš uvijek inzistirati na okrupnjavanju sektora, da treba uvažiti te posebnosti svih naših regija u Hrvatskoj, županija i da možda trebamo potražiti primjere u susjedstvu, a po meni je dobar primjer Bavarske i Austrije, te na taj način omogućiti tržišno održiv sustav u kojem ima prostora i za male koncesionare. Ovdje ću samo spomenuti jedan od ciljeva, možda je najvažniji cilj strategije. Razvoj javne vodoopskrbe i povećanje stupnja opskrbljenosti stanovništva vodom iz javnih vodoopskrbnih sustava sa sadašnjih 80% na 90% do 2023. godine, koji bi morao biti uspješno ostvaren na temelju odredbi ovog zakona, te Zakona o financiranju vodnog gospodarstva. I to mi se čini kao prioritet. Zašto to govorim? Jer imamo i članak 89. o kojem se danas puno raspravljalo u Hrvatskom saboru. U tom dijelu je uređeno korištenje vode namijenjene ljudskoj potrošnji za prekograničnu prodaju. Ja smatram osobno važnim razmotriti potrebu stavljanja jasne odredbe da je prihod društva, koje će biti osnovano od Vlade Republike Hrvatske, a koje prodaje vodu u izvornom obliku na tržišta drugih zemalja, u količinama većim od 3 i pol milijuna metara kubnih, prihod državnog proračuna, a da odluka o prodaji mora biti donesena u Hrvatskom saboru, vraćajući se ponovo na važnost vode kao dragocjenog i strateškog resursa. Želim ovdje apelirati na sve nadležne službe i tijela da prije provođenja ovog članka 89. Zakona o vodama, prije svega osiguraju vodoopskrbu pitkom vodom svim našim kućanstvima u Republici Hrvatskoj, jer još uvijek na žalost postoje građani lijepe naše koji nemaju pitku vodu u svojim domovima i mislim da to trebamo promijeniti i da nam to treba biti ustvari osnovna zadaća. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I na kraju, uvaženi zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo samo kratko. Uz potporu zakonu, osvrnuo bih se na članak 258. Naime o tome smo raspravljali kada je bila donošena strategija. Dakle ono što smatram iznimno važno je da dolazi do konačno do razdvajanja onog komunalnog od komercijalnog. Dakle poduzeća koja su do sada se bavila opskrbom i odvodnjom, opskrbom pitkom vodom i odvodnjom u gradovima, da se ne mogu više baviti komercijalnom djelatnošću, odnosno da na tržištu konkuriraju za izvođenje različitih građevinskih i drugih radova. Naime, to je iznimno važno jer do sada nismo mogli raščlaniti iz njihovih bilanci što je ono što je nastalo kao trošak ili gubitak uslijed poslovanja, dakle uslijed ovog posla komunalnog gdje se bave distribucijom vode, odnosno odvodnjom, a što je nastalo kao nekakav problem na tržištu, odnosno dubioza uslijed nekih poslovnih aktivnosti. Druga, jasno je sve su to plaćali građani kroz povećanu cijenu vode, ali druga važna stvar koja je u tome bila da su se izvodili radovi, dakle na tržištu i da su ta komunalna poduzeća ravnopravno konkurirala na tržištu, znači stvarala nelojalnu konkurenciju onim drugim poduzećima koja se isključivo bave građevinskom djelatnošću. I tu su uvijek na neki način bila u prednosti, jer su uvijek imali nekakvo i pokriće, ali i neku snažniju bazu, podlogu za takvo konkuriranje. Ja ću samo navesti jedan primjer jednog takvog poduzeća koje je na tržištu se kandidiralo, dobilo za izvođenje građevinskih radova, umjesto novca dobilo je stanove i dakle kad se gleda zakonski oni su ok, oni su naplatili ove svoje radove vjerojatno i tržišnu vrijednost i sve to stoji, ali s druge strane to je mrtvi kapital, ugrožena je tekuća likvidnost i jasno je da se posegnulo za povećanjem cijene vode. I to su stvari koje se moraju u budućnosti izbjeći i koje ovaj zakon stvarno regulira na najbolji mogući način, dakle da se te 2 stvari odijele i da se one više ne mogu baviti tim djelatnostima. I kao što vidimo iz zakona obveza usklađivanja je godinu dana. Evo još jednom potpora zakonu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Evo samo kratko. Uz potporu zakonu, osvrnuo bih se na članak 258. Naime o tome smo raspravljali kada je bila donošena strategija. Dakle ono što smatram iznimno važno je da dolazi do konačno do razdvajanja onog komunalnog od komercijalnog. Dakle poduzeća koja su do sada se bavila opskrbom i odvodnjom, opskrbom pitkom vodom i odvodnjom u gradovima, da se ne mogu više baviti komercijalnom djelatnošću, odnosno da na tržištu konkuriraju za izvođenje različitih građevinskih i drugih radova. Naime, to je iznimno važno jer do sada nismo mogli raščlaniti iz njihovih bilanci što je ono što je nastalo kao trošak ili gubitak uslijed poslovanja, dakle uslijed ovog posla komunalnog gdje se bave distribucijom vode, odnosno odvodnjom, a što je nastalo kao nekakav problem na tržištu, odnosno dubioza uslijed nekih poslovnih aktivnosti. Druga, jasno je sve su to plaćali građani kroz povećanu cijenu vode, ali druga važna stvar koja je u tome bila da su se izvodili radovi, dakle na tržištu i da su ta komunalna poduzeća ravnopravno konkurirala na tržištu, znači stvarala nelojalnu konkurenciju onim drugim poduzećima koja se isključivo bave građevinskom djelatnošću. I tu su uvijek na neki način bila u prednosti, jer su uvijek imali nekakvo i pokriće, ali i neku snažniju bazu, podlogu za takvo konkuriranje. Ja ću samo navesti jedan primjer jednog takvog poduzeća koje je na tržištu se kandidiralo, dobilo za izvođenje građevinskih radova, umjesto novca dobilo je stanove i dakle kad se gleda zakonski oni su ok, oni su naplatili ove svoje radove vjerojatno i tržišnu vrijednost i sve to stoji, ali s druge strane to je mrtvi kapital, ugrožena je tekuća likvidnost i jasno je da se posegnulo za povećanjem cijene vode. I to su stvari koje se moraju u budućnosti izbjeći i koje ovaj zakon stvarno regulira na najbolji mogući način, dakle da se te 2 stvari odijele i da se one više ne mogu baviti tim djelatnostima. I kao što vidimo iz zakona obveza usklađivanja je godinu dana. Evo još jednom potpora zakonu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Pa evo na početku se želim zahvaliti svima vama koji ste uzeli učešće u raspravi i koji ste dali podršku ovom tekstu konačnog prijedloga Zakona o vodama. Želio bih kratko, samo zaista kratko, reći, zapravo odgovoriti na neka pitanja koja su postavljena ovdje, prije svega što se tiče sustava obrane od poplave. Ponovno želim reći da naša država ima najbolji sustav obrane od poplava u ovom dijelu Europe. To smo dokazali i pokazali i nekoliko puta sam bio na međunarodnim konferencijama gdje se isticalo evo u obrani od poplava daleko otišli najdalje jer štete su bile najmanje. No međutim ovdje smo u raspravi čuli da u drugim europskim zemljama to rade privatna poduzeća. To ne rade tamo ta poduzeća nego rade vojska, policija, civilna zaštita itd. Te države razmišljaju znači da naprave model isti takav kakav imamo mi jer se on pokazao u praksi dobar. No međutim ono što želimo ovdje jasno reći da ne postoji mogućnost da tvrtka koja dobije licencu u Osijeku da dođe braniti ranjeno područje recimo u Varaždinu. Znači, licencirano poduzeće licencu izdaje ministarstvo i samo onaj tko ima na lokalnom području, na branjenom području 85% ljudi, znači ako treba 100 ljudi mora 85% ljudi živit tamo, znači mora imati i ljude, iskustvo, materijal, opremu, mehanizaciju itd., tako da ne postoji mogućnost ovoga što je rečeno u raspravi. I ono što je najbitnije od svega te će tvrtke raditi isto što su radile i dosad znači nikakvih izmjena neće biti, jedino što je za njih dobro sad će to raditi iduće 4 godine, znači neće imati dosad kao ugovor na godinu dana i jasno da ako planiraju svoje radove na 4 godine da će i cijena radova biti manja. I ono što je najbitnije od svega da se raščisti kad dođe izvanredna obrana od poplava tada se ide prema Zakonu o javnoj nabavi, ali prema izuzeću. Znači sa tim tvrtkama se direktno ugovaraju poslovi i tu nema nikakve dileme. Znači onaj dio koji se radi o redovnom godišnjem čišćenju, košnji, održavanju itd., se radi znači na period od 4 godine. I evo još jedan dodatak o izvozu vode u treće zemlje. Mi znamo svi da je voda resurs budućnosti. Hrvatska Vlada se odlučila ovdje znači da će tamo gdje se države pojavljuju kao partneri, rekao sam da je država Izrael već pokazala svoj interes, znači sa druge strane partner treba biti isto država u ovom slučaju tvrtka koja će biti osnovana od strane države RH, koja će biti partner u tom poslu isto tako sa tvrtkom koja je osnovana od strane države Izrael. Znači to je apsolutno jasno, koja se god država pojavi ovdje kao partner mi ćemo kao partner, mi ćemo biti država partner u tom poslu. I na kraju, evo možda jedna dilema koja se pojavila ovdje, znači kod uslužnih područja cilj malih općina je da uđu unutar uslužnog područja zato što će se riješiti svojih malih crpnih stanica, postrojenja, izvorišta itd., i ući će u sustav regionalnih vodovoda, dobit će vodu iz njih i jednostavno će cijena vode na tom uslužnom području biti puno, puno manja nego što bi realno morala biti u tim malim općinama. Evo toliko, za kraj još jednom svima zahvaljujem i hvala lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti. Sutra nastavljamo u 10 sati, molim vas, u 10 sati i to sa pročišćenim dnevnim redom točka 1. Konačni prijedlog Zakona o financiranju vodnog gospodarstva, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 488. Želim vam svima laku noć.
I konačni prijedlog Zakona o vodama, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 489. Predlagatelj Vlada RH. Rasprava je zaključena. Pregled amandmana podijeljen vam je na klupe, molim da predstavnik predlagatelja državnog tajnika gospodina Zdravka Krmeka da se očituje o amandmanima i to amandman prvi Odbora za zakonodavstvo na članak 3.
Vlada prihvaća sve amandmane Odbora za zakonodavstvo.
Dakle, svi amandmani Odbora za zakonodavstvo postaju sastavni dio prijedloga zakona. To je i drugi amandman, znači 3. amandman zastupnika Gorana Marića na članak 38.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman iz razloga zato što se radi o propisu koji će se donijeti podzakonskim aktima temeljem ovoga zakona.
Hvala. Gospodin Goran Marić, izvolite.
Povlačim amandman.
Ovaj amandman je povučen, dakle 4., a 5. i 6. amandman Odbora za zakonodavstvo i 7. amandman Odbora za zakonodavstvo je već prihvaćen. 8. amandman gospodina zastupnika Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća amandman iz razloga zato što je uvjet za odabir ponuditelja za certifikacijsko rješenje kojim se dokazuje tehnička sposobnost ponuditelja na branjenom području definirana da se najmanje 85% zaposlenika zapošljava znači sa mjestom prebivališta na tom području. Isto tako će se i cijene radova, znači temeljem ovih poslova će se dobiti putem javnog nadmetanja.
Hvala. Gospodin Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine državni tajniče vi u zakonskom rješenju koje ste ponudili nudite da se poslovi za preventivne, redovne i izvanredne obrane od poplave dodjeljuju putem temeljem Zakona o javnoj nabavi. Moj amandman išao je ka smjeru da se ti poslovi dodjeljuju i propisuju u ovom zakonu za 34 branjena područja i jedinstvenoj cijeni primjenjujući Zakon o javnoj nabavi. Niti ćete moći osigurati jedinstvenu cijenu za iste poslove na teritoriju cijele države, a posebice nećete moći realizirati onu odredbu koja govori o okvirnom sporazumu na 4 godine. Zbog toga tražim glasanje o amandmanu.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 9., 10., 11., 12. i 13. amandman je već prihvaćen. 14. amandman Odbora za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo.
Vlada prihvaća sve amandmane Odbora za regionalni razvoj.
Dakle, taj je amandman prihvaćen i postaje sastavni dio prijedloga. Amandman 15., 16., 17., 18. je također su prihvaćeni. 19. amandman gospodina Dragutina Lesara.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman iz razloga ono što sam i maloprije rekao. Znači da će 85% ljudi koje živi na branjenom području da moraju dokazati da su tamo i ona poduzeća koja će dobiti ovu licencu znači moraju dokazati da ti ljudi žive tamo i na taj način neće biti mogućnosti da poduzeće iz Osijeka ide recimo braniti branjeno područje od poplava recimo na područje Varaždina.
Hvala. Gospodin Dragutin Lesar, izvolite.
Sad ja ne znam da li ste vi pročitali moj amandman jer obrazloženje koje ste dali nema veze sa sadržajem ovog amandmana. Naime, u članku 221. moj amandman odnosi se na to, da se certifikacijsko rješenje, dakle i certificiranje kandidata koji će tek moći sudjelovati u natječaju radi putem javnog natječaja. Vi to u zakonu nemate. Prema tome, postupak izdavanja certifikacijskog rješenja u postojećem zakonodavnom rješenju je netransparentan. I vjerujte mi da ću zatražiti reviziju svih dosada izdanih rješenja, a posebice ovom novom zakonu jer izbjegavate jedan najjednostavniji prijedlog da oni koji žele raditi na obrani od poplava pristupaju certificiranju putem javnog natječaja. Kako inače, pozivnim? Kako ćete riješiti pitanje certificiranja ako za to ne raspisujete javni natječaj? Dakle, to je bila suština mog amandmana, a ne struktura zaposlenih u tvrtki koja će eventualno dobiti posao. Tražim glasanje o amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 20. je amandman Odbora za zakonodavstvo prihvaćen. 21. zastupnika Gorana Marića.
Vlada ne prihvaća amandman zato što je ovo isto tako tema podzakonskih akata koji će se donijeti temeljem ovoga zakona.
Gospodin Goran Marić.
Prihvaćam obrazloženje i povlačim amandman.
Ovaj amandman je povučen. 22. amandman Odbora za regionalni razvoj je prihvaćen, Odbora za zakonodavstvo 23. također prihvaćen. 24. zastupnika Dragutina Lesara u članku 247.
Vlada ne prihvaća amandman iz razloga zato što će se ovaj podzakonski propis, odnosno propis o posebnim uvjetima koji moraju ispunjavati pravne osobe koje se bave obranom od poplava, znači da se mora donijeti u roku od 9 mjeseci, upravo iz razloga zato što će se u prelaznom periodu nakon godine dana ovi poslovi dobivati putem javne nabave.
Zastupnik gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Nakon odbijanja dva prethodna amandman i ovaj moj 24. i pod brojem 27. povlačim jer su bespredmetni zbog odbijanja prethodna dva.
Hvala. 24. amandman i 27. amandmana je povučen. Odbora za zakonodavstvo je prihvaćen 25. amandman. I još ostaje zastupnici gospodin Branimir Glavaš, Boro Grubišić i Ivan Drmić na članak 260.
Vlada ne prihvaća ovaj amandman iz razloga zato što mislimo da je godinu dana dovoljno da se provede postupak javne nabave za dodjelu ovih poslova.
Hvala. Gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, postojeće stanje u obrani od poplava je bolje nego u većem dijelu zemalja Europske unije. I sada mi umjesto onoga što je dobro da zadržimo, prelazimo na ovaj sustav koji su primijenile i druge zemlje, a onda imale milijarde šteta pa i poginule u poplavama. Mi smatramo da je prelazak na postupke nabave prema Zakonu o javnoj nabavi, potrebna prilagodba ne od jedne nego od više godina. Pa smo stavili u amandmanu da to bude 4 godine. Dakle, otprilike nekako da bi se to vremensko razdoblje poklopilo sa ulaskom u EU, recimo tako. Tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Završili smo sa ovim pregledom amandmana. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o vodama. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Hvala. Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova 98 glasova za 6 suzdržanih, 2 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro jutro! Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, sve vas pozdravljam. Nastavljamo sa radom u ovakvom skromnom broju, ali valjda će se situacija popraviti. Prelazimo na: - Konačni prijedlog Zakona o financiranju vodnog gospodarstva, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. broj 488 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno članku 159. Poslovnika objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo, Odbor za lokalnu, područnu i regionalnu samoupravu, Odbor za razvoji i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, zastupnik Dragutin Bodakoš, zastupnik Vlatko Podnar i zastupnica Marijana Petir. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Zdravko Krmek državni tajnik u Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.