Comença la sessió. Els recordo que la llista de preguntes a respondre oralment en el Ple ha estat inclosa en el dossier i que, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. En primer lloc, farem les preguntes amb resposta oral al president de la Generalitat i, posteriorment, les preguntes al Govern. Els faig avinent que, per aquesta sessió plenària, vuitanta-nou diputats i diputades han delegat el seu vot, i vint-i-tres diputats i diputades s'han acollit al vot telemàtic, mentre que vint-i-dos votaran de manera presencial. Per emetre el vot de manera telemàtica a les votacions previstes per aquesta tarda, als punts 2, 3, 4, 9, 10 i 11 de l'ordre del dia, el termini finalitzarà trenta minuts abans de la suspensió de la sessió; és a dir, a dos quarts de sis de la tarda, aproximadament. Per a les votacions previstes per demà a la tarda, els punts 5 a 13, el termini per emetre el vot telemàtic també finalitzarà trenta minuts abans de suspendre la sessió a la tarda. Passem, doncs, ara, al primer punt de l'ordre del dia, que són les preguntes amb resposta oral al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el desenvolupament de les reunions de presidents autonòmics]] [[317-00205/12]] I la primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Sí. ¿Nos podría informar sobre el desarrollo de las reuniones de presidentes autonómicos en las que está participando? Gracias.
Per respondre a la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. Molt bon dia, president, senyores i senyors diputats. Ara li responc, però m'agradaria abans adreçar-me a la cambra i sobretot al poble aranès; avui és el seu dia nacional. I, si em permeten, doncs, m'agradaria fer la següent reflexió. Aué es aranesi e es araneses celèbren era Hèsta d'Aran. Ei un dia important; commemòren era restitucion deth Conselh Generau d'Aran e era recuperacion der autogòvern damb era celebracion des prumères eleccions. E, enguan damb una significacion especiau, pera crisi deth coronavirus, non pogui hèr mès que celebrar amassa damb es aranesi eth sòn dia. Felicitats as aranesi e as araneses ena escadença dera sua hèsta nacionau. Visca era libertat des pòbles! Era Val d'Aran ei e serà çò que decidirà èster. Bona hèsta entà toti! I ara, si em permet, després de que vostè, doncs, acabi de fer la seva reflexió, jo li contestaré. Efectivament, hem tingut al voltant de tretze, catorze reunions, els diumenges, reunions en les que malauradament no hi ha hagut el diàleg, el debat, els acords que jo hauria desitjat i que, si em permet, doncs, després li'n faré tota l'anàlisi.
Diputat, quan vulgui.
Gracias. Mire, usted ha decidido acudir a las reuniones de presidentes autonómicos para hablar de financiación, entre otras cosas. Y a mi me parece bien. Es más, tiene usted el derecho y la obligación –ambas– de intentar lograr allí el mejor acuerdo posible, exactamente igual que el resto de presidentes autonómicos de España. El problema, quizá, no es ese. El problema es por qué ha estado dos años sin acudir a este tipo de reuniones, perdiendo oportunidades. Pero, en cualquier caso, entenderá que me embargue la emoción al verle, por primera vez, hacer algo con sentido. A ver cuánto le dura. Tanto es así que la novedad me inspira compartir con ustedes una reflexión acerca de la historia de la financiación autonómica en Cataluña. Cataluña renunció, en su momento, al concierto económico. La delegación catalana de Trias Fargas, Pujol y Miquel Roca..., no querían pasar por el mal trance de cobrar impuestos y prefirieron el sistema, ya conocido, del «peix al cove. Por su parte, en esos tiempos, Esquerra Republicana, PSC y PSUC, calificaban el concierto, cito textualmente, de «reliquia carlista conservadora. Y podrán decirme, con razón, «han pasado muchos años y esto podría cambiar, cierto, pero no pretenderán que los catalanes seamos los únicos habitantes del planeta Tierra que no tengamos ninguna responsabilidad sobre los aciertos y errores que cometieron nuestros antecesores. Vascos y navarros pidieron el concierto, pero no lo lograron de manera unilateral: lo pactaron y, posteriormente, votaron con el conjunto de los españoles. Cataluña renunció al concierto. Y, en consecuencia, cualquier cambio que deseemos en la financiación tendremos que acordarlo, pactarlo, con el resto de los españoles. Porque la vía unilateral nunca funciona. Jamás ha funcionado. Solo sirve para que determinados hiperventilados se vengan arriba y se hagan los valientes. Pero, a la hora de la verdad, solo ha traído división y desgracias. Porque, hablando de desgracias, como las que estamos viviendo, quizá la única enseñanza positiva que podremos extraer de esta situación es que solo avanzaremos si vascos, catalanes, asturianos, madrileños..., en definitiva, todos los pueblos de España somos capaces de salir unidos. Divididos somos muy poquita cosa; en cambio, unidos, los españoles somos capaces de superar cualquier adversidad, por difícil que esta sea. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputat. Per respondre, de nou té la paraula el president de la Generalitat.
Sí. Jo a aquestes reunions no he anat només a fer una reclamació dels recursos. Jo, des del primer moment, sempre, com a president de Catalunya, he aportat propostes; propostes constructives, suggeriments. No només per Catalunya; enteníem que eren bones per tot l'Estat. Des del confinament total a la sortida dels nens, a les mascaretes..., sempre hem fet propostes constructives, sempre hem intentat aportar allà on se'ns permetia, amb les petites escletxes que se'ns permetia. Perquè malauradament aquestes reunions ja venien precedides d'un anunci públic per part del president del Govern que després ens repetia a nosaltres. Però, efectivament, era per mi molt important..., i celebro que vostè, doncs, vulgui també i desitgi tots els recursos possibles per a Catalunya. Doncs aquí tenim camí per córrer. Perquè ara em sembla essencialíssim. Jo penso que hi han dos temes importantíssims: la sobirania i els recursos. Nosaltres desitgem tota la sobirania i tots els recursos, lògicament. Però, en qualsevol cas, si hi ha un tros d'aquest camí que podem fer junts, doncs ho celebro.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la divisió del Govern i la seva dedicació a la reconstrucció econòmica i social]] [[317-00207/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. I bon dia a totes i a tots. President, què creu vostè que pensa la ciutadania quan veu que cada setmana el Govern de la Generalitat protagonitza baralles internes i no està dedicant tots els seus esforços a la reconstrucció social i econòmica del país? I li demanaria que em respongués aquesta pregunta com a màxim responsable d'aquest Govern i que no se n'anés per les branques amb els clàssics arguments de l'«Espanya ens asfixia. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
No, no; no me n'aniré per les branques. Me'n vaig al que va passar ahir, no?, o abans-d'ahir, en què, en una votació al Congrés dels Diputats, en el qual penso que la majoria dels grups progressistes de l'Estat van votar a favor de que s'investigués la presumpta corrupció del rei Joan Carles, doncs, es va veure claríssimament que el Govern espanyol votava de manera diferent, i molt diferent –i molt diferent–, per entendre'ns, no? Vull dir, sembla mentida que, davant d'una votació com aquesta, doncs, un govern es mostri tan dividit. Miri, suposo que són coses dels governs de coalició. A vegades passen aquestes coses. Li passa al Govern espanyol. Al Govern català, a vegades, doncs, també, lògicament, tenim les nostres petites discrepàncies. De fet, són unes discrepàncies que arrenquen de gener; que després ens vam concentrar per poder tirar endavant els pressupostos, i ara estem concentrats, focalitzats, al cent per cent del nostre temps, en la gravíssima crisi econòmica, per responsabilitat, perquè és el que ens demanen els ciutadans, per lleialtat als ciutadans de Catalunya i per eficàcia i per eficiència.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
President, vostè el dia 29 de gener va dir allò de «pressupostos i eleccions. Ha passat més d'un mes i mig de l'aprovació dels pressupostos i encara no tenim cap notícia de la convocatòria electoral. És cert que els darrers mesos hem viscut una pandèmia. Però hi ha una constant que no ha canviat en cap moment al Govern de la Generalitat, que són les lluites internes entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana per mantenir el poder de les institucions. Vostè, ara mateix està dirigint un govern que està dividit, que està fracturat. I, de fet, també és el més improductiu en el Parlament, des de la seua restitució: només han sigut capaços de tirar endavant sis lleis i n'hi han altres vuit en tràmit. I la veritat és que no ens sorprèn, perquè vostès tenen les energies posades en un altre lloc. Només la setmana passada, tres baralles internes, amb nom propi: Ferrovial, Jordi Arasa i Laura Borràs. El dilluns es desmarcaven amb una externalització de més de 17 milions d'euros a Ferroser, una filial de Ferrovial, per fer el rastreig dels casos de coronavirus. Per cert, Ferrovial, aquella que també estava relacionada, suposadament, amb la trama del 3 per cent. El dimarts coneixíem la condemna a Jordi Arasa, per la violència del 15-M. I en aquesta ocasió era Esquerra Republicana la que demanava explicacions pel seu ascens, com si mai hagueren format part d'aquest Govern, quan està en aquest Govern des de fa anys. I també hem vist com Laura Borràs ha convertit la votació del seu suplicatori en un punt d'inflexió entre els veritables catalans de bé, i també posant contra les cordes Esquerra Republicana i la CUP. Però no són fets aïllats, president, és que cada setmana estem parlant de fets similars. I, per això, jo li demane que complisca amb la seua paraula del 29 de gener. Aquest Govern ara mateix ja no té recorregut; cada minut perdut en una baralla interna és un minut perdut per la reconstrucció del país. I, a més, la ciutadania té dret a escollir si vol que aquesta reconstrucció es faça per la dreta i amb un govern fracturat o que es faça des de la unitat de les esquerres i amb un govern cohesionat. Gràcies.
Quan vulgui, president.
I jo el que desitjo és que sempre el Govern de Catalunya sigui un govern independentista i que tingui com el seu nord, doncs, assolir la independència. Aquest és el meu desig. He treballat des del primer moment en aquesta via i hi seguiré treballant sempre, en aquesta via. Aconseguir la independència de Catalunya. Per mi, aquest és l'objectiu. Miri, jo..., és que, amb el tema de les eleccions, bé, ja ho sap, jo d'entrada no hi tinc cap interès personal; jo no seré candidat ni em presentaré. Jo estic aquí per interès de país, perquè penso que el país ha d'anar al davant de tot. Havia d'anar davant d'interessos partidistes quan vam decidir que no convocàvem eleccions perquè aquest país necessitava els pressupostos i torna anar el país per davant de qualsevol interès partidista en aquests moments; en aquests moments en els que cal acabar d'encarrilar la sortida de la crisi sanitària. I potser després tindrem oportunitat de parlar-ne, amb el decàleg que van presentar els col·legis de metges. Hem d'acabar d'encarrilar la sortida de la crisi econòmica, que serà llarguíssima. Però ara hem de posar els fonaments. Ara hem de reprioritzar els pressupostos. Ara tenim una batalla important, amb l'Estat, de recursos. I espero que estiguin al nostre costat, perquè vostès són part del Govern espanyol. Per tant, depèn de vostès la solució dels recursos de Catalunya. I necessitem, també, encarar i encarrilar la sortida de la crisi social i de la crisi educativa. Perquè també serà molt important. Jo li asseguro que, quan tinguem encarrilades totes aquestes solucions, perquè és ara on jo..., necessitem i el Govern de Catalunya necessita centrar-se, al cent per cent; quan tinguem encarrilades aquestes solucions, no tingui cap dubte que els ciutadans de Catalunya seran cridats a les urnes.
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els recursos extraordinaris que la Generalitat destinarà a garantir l'inici del curs escolar 2020-2021 en les condicions adequades]] [[317-00204/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
President... Molt honorable president de la Generalitat, permeti'm que m'afegeixi a la seva felicitació per la festa de tots els aranesos i araneses, i que un cop més recordi les víctimes de la Covid i les seves famílies, els seus amics, i també el reconeixement a totes les persones que, en primera línia, segueixen lluitant contra aquesta pandèmia. La meva pregunta té a veure amb l'emergència educativa –cito paraules del conseller Bargalló– que estem enfrontant. El que ha passat, aquesta pandèmia, ha posat a prova i en dubte el nostre sistema educatiu. Una desconnexió escolar prolongada ha generat incertesa i frustració entre la comunitat educativa. I són precisament les famílies i l'alumnat amb menys recursos els que més n'han patit les conseqüències. Estarà d'acord amb mi, president, que correspon al Govern el lideratge sobre aquesta qüestió i vetllar per l'eficàcia d'un sistema que garanteixi més que mai la igualtat d'oportunitats. I també estarà d'acord amb mi en que cal situar l'educació en el centre de qualsevol pla de reactivació del país. President, tenim un sistema educatiu infrafinançat, i és evident que manquen recursos. El Govern d'Espanya ja ha anunciat la transferència de 2.000 milions d'euros a les comunitats autònomes, el mes de setembre, destinats a l'educació. I la meva pregunta és la següent: quins recursos extraordinaris, addicionals als ja previstos en els pressupostos, està disposat a destinar el Govern de la Generalitat per garantir un inici en condicions del curs 20-21, tenint en compte que el pressupost vigent, en la nostra opinió, és clarament insuficient?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs, miri, m'estranya que em faci aquesta pregunta a mi; aquesta pregunta li ha de fer vostè al senyor Sánchez, justament. Quins són els pressupostos extraordinaris que el Govern de l'Estat pensa transferir a Catalunya? Nosaltres..., aquest país genera els recursos suficients per finançar correctament el nostre sistema educatiu, el nostre sistema sanitari, el nostre sistema social. Coneix perfectament quin és el problema de Catalunya, coneix perfectament que el nostre problema es diu dèficit social..., es diuen 16.000 milions d'euros que desapareixen cada any. Aquest és el gran problema de Catalunya. I ara en quina situació ens trobem? Doncs que encara es fa més palès i més evident. I ara què està passant? Que l'Estat espanyol anuncia grans plans econòmics. [[Veus de fons.]] No, no; escolti'm, el que nosaltres volem és que se'ns tornin, primer, els nostres diners. Hem fet una proposta molt clara: 15.000 milions d'euros. Aquesta és la quantitat que estimem que necessiten els ciutadans de Catalunya, tots els ciutadans de Catalunya, per millorar el seu estat de benestar, per millorar la seva educació, les seves universitats, els seus centres de recerca, per finançar-se correctament; 15.000 milions que, a més a més, fem l'esforç d'obviar el deute històric i, si em permet, també, el dèficit fiscal. I que, a més a més, no són tots transferències de l'Estat, sinó que assumim que d'acord, que 5.000 milions puguin ser de la Unió Europea, a través del Mede, és a dir que l'Estat els demani a compte de Catalunya al 0,1 per cent. I això ens vindria..., el 2,5 del PIB serien 5.000 milions. També, 2.500 milions, si l'Estat ens permet..., i l'altre dia vostè semblava que li semblava correcte, doncs, que ens autoritzi el topall de l'1 per cent d'endeutament; 2.500 milions més. Aquests són els recursos extraordinaris que el Govern de la Generalitat pot aconseguir. Però és que depèn del Govern de l'Estat, del seu Govern. Vostès i vostès són els que tenen la responsabilitat ara pels recursos de Catalunya. I, per tant, espero que en aquest punt vostès tinguin en compte els interessos dels ciutadans de Catalunya. Perquè és per tots els ciutadans de Catalunya que necessitem aquests recursos.
Per preguntar de nou, el diputat. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Estava convençut que una pregunta tan senzilla i tan concreta com la que li he fet no obtindria una resposta clara. Jo li estic parlant dels 46.000 milions d'euros que constitueixen el pressupost de la Generalitat de Catalunya, quins recursos cal canviar perquè l'educació tingui la dotació que necessita? Una pregunta tan senzilla com aquesta. Vostè em diu del que ha de venir d'altres llocs, però alguna vegada, president, hauria de respondre pel que són les seves responsabilitats, a partir del que són les seves competències, a partir del que són els recursos que gestiona en nom de tots els catalans. La pregunta és ben senzilla. Oi que amb els pressupostos aprovats no n'hi ha prou? Doncs quina remodelació pressupostària pensa fer?, quins recursos addicionals pensen posar sobre la taula...
Diputat, ha acabat el seu temps...
...per afrontar l'emergència educativa? Aquesta és la pregunta.
Gràcies. President...
Miri, nosaltres reprioritzarem els pressupostos. Tot –tot. Hi ha un grup –ho sap perfectament–, del Govern, dedicat exclusivament a això, a prioritzar totes les línies pressupostàries. Però aquest país no tindrà mai el pressupost que necessita i que li cal, mai, si finalment no s'acaba amb el dèficit fiscal. Mai. És impossible –és impossible. I precisament per això els volem. Volem gestionar els nostres recursos. Per què no hauríem de voler-ho? No és una cosa òbvia? No va en millora de tots els ciutadans de Catalunya, disposar de tots els recursos que Catalunya genera? És una cosa tan simple com aquesta.
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la unitat i l'estratègia conjunta davant l'ofensiva judicial i els embats de l'Estat contra Catalunya]] [[317-00208/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bon dia. Protegir la vida, revitalitzar la societat, l'economia, la cultura, és la prioritat absoluta a dia d'avui. Però fixar-nos això entre cella i cella, ajudar la gent d'aquest país, no ens fa cedir ni abandonar cap objectiu polític. Un objectiu polític que compartim. I com que compartim l'objectiu, ens convé també compartir l'estratègia per portar-lo a terme, president. Necessitem fer passos conjuntament, perquè venen dies difícils una altra vegada. S'acosten embats que buscaran debilitar-nos. I volem just el contrari. Perquè som forts quan, des de la diferència, des de la divisió d'opinions, des del pluralisme, prioritzem l'estratègia conjunta, la resposta unitària; no uniforme, unitària. Ho vam veure ahir, precisament, amb la Comissió del 155, votant en bloc les conclusions, assumint els matisos d'uns i altres, trobant-nos de nou en el camí compartit: rebuig independentista als embats de l'Estat, resposta conjunta a les clavegueres del 2017. Ja que hi som, ens hem trobat conjuntament també al Congrés, quan han blindat políticament les corrupteles del rei emèrit investigat a Suïssa i ara, al Suprem, i contra un estat que necessita la CIA per respondre la ics d'una equació de la qual tots sabíem la resposta. Però ens haurem de trobar també amb embats a casa nostra. I aquesta setmana, president, hem vist com fixaven data per asseure-us al banc dels acusats. I té tot el nostre suport, president. I, justament per això, ens hem d'asseure i hem de traçar una estratègia conjunta per donar resposta a una nova intromissió judicial a les decisions polítiques de Catalunya. No podem parlar-ne i prou de la unitat i deixar-la amb proclames al vent, hem de fer passos reals i junts, perquè, si l'embat ens divideix, ens afeblim. I això els nostres rivals ho saben. I tal com estan les coses, no tenim dret ni a afeblir-nos ni a dividir-nos. Per això, avui tornem a urgir una estratègia conjunta de l'independentisme, a decidir conjuntament com avancem. La unitat no es proclama, s'exerceix; des de la pluralitat ideològica que sempre ens ha fet forts, acordar i caminar conjuntament. Per què costa tant, president? Nosaltres tenim molt clar que l'objectiu irrenunciable és la república catalana, i no la volem en va, sinó com una eina per millorar el dia a dia que vivim. No volem calcar vells vicis ni actituds repulsives, sinó que creiem en la república per capgirar-ho tot. I, per tant, una societat justa, neta i lliure. President, com ho fem? President, fixem un camí conjunt.
Per respondre, té la paraula el president.
Sí. Gràcies, diputat. Junts, sempre. I si em permet les dos paraules, junts i sempre. Jo penso que aquesta és la fórmula. I junts i sempre contra la repressió de l'Estat espanyol, per descomptat, i a favor dels nostres drets fonamentals, personals, com hem vist aquesta setmana, que, de nou, es manté els nostres companys a la presó, etcètera. Però també nacionals, i, per tant, del dret a l'autodeterminació. I, per tant, contra la repressió i a favor d'un full de ruta per aconseguir la independència. Són les dos cares de la mateixa moneda. Miri, jo vinc de la unitat, precisament. Jo tinc aquest parèntesi de feina política, però jo tornaré allà mateix on estava. Per tant, diguem que la meva concepció, la meva manera d'entendre com podem avançar per aconseguir la independència, només la puc concebre des de la unitat. I, efectivament, quan som forts? Quan hem sigut capaços de no només dir-nos-ho sinó fer-ho, eh?, i de votar alhora. Hem sigut forts quan hem votat junts a Madrid, doncs, contra l'estat d'alarma. Hem estat forts quan hem votat junts a Catalunya, per exemple, quan vam donar una resposta a la sentència de l'U d'Octubre. Jo vaig venir aquell dijous, després de la sentència de l'U d'Octubre, a aquesta cambra, i vaig fer una proposta: que havíem de tornar a passar per les urnes per fer un referèndum d'autodeterminació. Jo soc allà. Hi és tota la cambra aquí? Aquesta és la pregunta. Seixanta dies després, la cambra va votar una resolució en la qual volíem i aconseguíem, els tres grups independentistes, un gran acord polític per exercir el dret a l'autodeterminació el més ràpidament possible. Jo soc aquí. I allà vam ser forts perquè vam votar aquesta resolució conjuntament. Doncs vinga. Què vol dir «el més ràpidament possible? Com ho fem? Jo vaig fer una proposta. La mantinc. Com ens posem d'acord? Perquè és contra la repressió i és a favor de seguir avançant. Hem de seguir avançant. Sempre avançant. El camí cap a la independència és una línia recta; no, no és una línia que va d'anades i de tornades. I, per això, junts i sempre. No pot ser que sigui una tàctica; és una estratègia, és una estratègia de llarga durada. I, per tant, hem d'anar-hi. Però hem d'anar sempre –hem d'anar hi sempre. I, per tant, penso que en això coincidim, coincidim els tres grups de la cambra...
President, s'ha acabat el seu temps...
...tant de bo, eh?, la pregunta que vostè es feia, doncs ens la fem tots.
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les transformacions necessàries per a reforçar i no posar en perill el sistema de salut]] [[317-00206/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, si analitzem els danys humans, socials i econòmics que ha causat el coronavirus, sabem que la llista és extensa. Però podem enumerar una pila d'actius que permeten ser optimistes i que ens reforcen com a país: des de l'aparició de milers d'iniciatives solidàries, l'ajuda i la complicitat dels veïns i les veïnes, la capacitat de les empreses i dels petits comerços d'adaptar-se a la nova situació, fins a l'entrega, la dedicació i l'esforç titànic dels professionals sociosanitaris i sanitaris del nostre país. Sens dubte, metges, infermers, auxiliars, cuidadors, treballadors de la neteja d'hospitals i dels centres d'atenció primària i de residències són els autèntics herois i heroïnes d'aquests tres últims mesos d'insomni; són símbol d'un orgull col·lectiu que durant setmanes s'ha expressat amb aplaudiments des dels balcons d'arreu del país. En aquest sentit, celebrem que el Govern reconegui el seu sobreesforç i el seu compromís amb una compensació de 140 milions d'euros, en aquest sentit. Tanmateix, el conjunt del sector sanitari ha fet públic un decàleg, un decàleg sobre les reformes profundes i urgents que necessita el sistema de salut i que ara s'han agreujat amb la pandèmia. Reclamen més musculatura, disposar de més recursos per a equipaments i millors condicions per als professionals. Des de Junts per Catalunya, sent conscients de l'infrafinançament per part de l'Estat espanyol, demanem que aquestes reclamacions siguin escoltades i no caiguin en sac foradat. Són decisions urgents que no accepten demora i que cal abordar al més aviat possible. Tota societat té el deure moral de cuidar els professionals que tenen cura de la seva gent. La salut és el primer baluard del benestar i de la llibertat. Hem de ser fidels, doncs, al model de salut d'èxit, de referència, que entre tots hem construït durant dècades. Per això ara, president, hem de ser capaços d'emprendre les transformacions necessàries per no posar-lo en risc. En aquest sentit, president, voldríem saber quina és la seva opinió al respecte. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí; gràcies, diputat. Teniu tota la raó. Ha estat un exercici extraordinari de professionalisme, de vocació de servei a la ciutadania, que tot el nostre personal sanitari, des de metges i infermeres al personal auxiliar, al personal de neteja dels hospitals..., tothom que hi ha estat col·laborant..., realment hauran estat uns dies inoblidables. Penso que això queda marcat a la història de Catalunya com una de les grans fites de país. Jo, que ho he viscut molt de prop, com es pot imaginar, doncs, recordo des d'aquells temps d'obscuritat total en els que trucava a tots els directors dels hospitals per veure com els anava en moments d'una gravetat extraordinària, i sempre deien «ens en sortirem, «tirem endavant, «estem doblant UCIs, «estem triplicant UCIs, etcètera. I ha arribat el moment, ara sí, efectivament, de fer aquesta gratificació. Penso que és un sentit unànime de tot el país, de, d'alguna manera, compensar econòmicament, doncs, aquest esforç extraordinari, però hem d'anar més enllà –hem d'anar més enllà. I, efectivament, els col·legis de metges de tot Catalunya, el Col·legi d'Infermeres de Catalunya, la Societat Catalana de Gestió Sanitària, tant a la consellera de Salut com a mi mateix, van venir a presentar-nos el decàleg amb el que consideren que s'ha de reformar el sistema de salut de Catalunya. Crec que també l'han presentat als diferents grups polítics. A qui tenim un camí per recórrer junts. Ara que tenim tots els professionals d'aquest país que ens han dit: «Escoltin, mirin, nosaltres creiem que aquests són els deu punts bàsics amb els quals reformem estructuralment la salut i el sistema sanitari de Catalunya –i ens ho estan dient els professionals, els que ho han fet possible–, doncs aquí tenim deu punts per treballar-los conjuntament tots. O és que no estem d'acord en un nou pacte per la sanitat amb més recursos econòmics –5.000 milions més, ens demanen–, amb millors condicions i recursos per als professionals de la salut, amb més recursos per a equipaments i infraestructures, amb professionalisme, amb una organització sanitària diferent, amb coordinació entre àmbits assistencials, amb més accent social –això vol dir la integració del sistema sanitari i el sistema sociosanitari per una salut pública sòlida–, o l'experiència del Covid-19..., una oportunitat? I acaben: «Sense salut no hi ha economia i sense salut no hi ha futur. Amb aquests deu punts, hi ha algun grup de la cambra que no hi estigui d'acord? No els podem treballar tots junts? No podem tenir un gran pacte de reforma estructural del sistema de salut que ara mereix aquest país? Jo els convido a tots a participar-hi i a fer-ho possible.
President, gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la valoració dels seus escrits del passat i sobre el seu futur judicial]] [[317-00203/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, president. Señor Torra, esta semana hay dos temas que preocupan a los catalanes y que atañen tanto a su pasado como a su futuro. Las protestas pacíficas contra el racismo, a las que damos nuestro apoyo, crecen por el mundo, también aquí en Cataluña, donde ha habido una grave actuación por parte de un mosso, que, por supuesto, no representa al cuerpo, y sobre la que hemos pedido la comparecencia del señor Buch en este Parlament. Lamentablemente, el racismo está todavía muy presente en nuestra sociedad. Y usted es un presidente que tiene unos escritos que fueron calificados como «racistas por los tres principales partidos europeos: el popular, el liberal y el conservador. Eso para nosotros es un motivo de preocupación y de vergüenza. Y no debe ser un tabú, señor Batet; se debe poder hablar. Esto es su pasado, señor Torra. Si miramos a su futuro, ya conocemos la fecha en que el Supremo verá su asunto por desobediencia, que es el 17 de septiembre. Yo le quería preguntar qué valoración hace de sus escritos del pasado en un momento en que los políticos debemos ser claros condenando el racismo y también qué valoración hace de su futuro judicial, señor Torra, en un momento en que se necesita estabilidad política para concentrarnos en salvar vidas y empleos.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Miri, no només estic contra el racisme, sinó que vam impulsar la taula contra el racisme. Avui fa un any que es reunia la taula contra el racisme. I qualsevol actitud racista en aquest país ha de ser absolutament no permesa, ha de ser combatuda i ha de ser, per descomptat, doncs, rebutjada de manera radical –radical–, eh? I tots aquests episodis que vostè comentava que han passat, d'aquests policies..., tant el conseller d'Interior, el mateix cap dels Mossos d'Esquadra, la consellera ahir mateix, en nom del Govern, els vam rebutjar radicalment –radicalment. I esperarem a tenir la sentència del jutge per saber qui n'és culpable per prendre les decisions més radicals i més extremes. Només faltaria, que sí; clar que sí. Això és lo que jo li puc dir sobre aquest tema.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Torra, no nos ha aclarado ni su pasado literario ni su futuro judicial, y eso compromete al presidente de todos. Mire, estamos en un momento histórico de crisis sanitaria, social y económica, y además las protestas contra el racismo se extienden. Pero en Cataluña tenemos, nada más y nada menos, a alguien que es incapaz de decir unas palabras, de rectificar, de arrepentirse de sus escritos, condenados como racistas por los partidos que dirigen Europa, entre los que, por cierto, está Ciutadans, y ustedes, no, por algo será; quizás sea porque Europa es un espacio de derechos humanos y de libertades y de acatamiento de las constituciones y de las leyes nacionales, también. Eso y sus problemas judiciales son una losa, señor Torra, en un momento en el que debemos trabajar para la reconstrucción. Y, además, ustedes están demostrando que no están preparados para gestionarlo. Mientras los catalanes están sufriendo, ustedes se dedican a alimentar la división y el victimismo. Mire, si hay alguna cosa que no tiene que volver con la nueva normalidad es que sean normales sus políticas identitarias, sus chiringuitos y su despilfarro. Mientras dure su Govern, pónganse a trabajar por el bien de todos. Desde Ciutadans no dejaremos de hacerlo ni un minuto. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president Torra.
Sí; veig que, amb el desconfinament, doncs, també s'han desconfinat els vells i tronats tòpics de Ciutadans. No ho sé, no sé què ha passat, perquè semblava que fins ara, doncs, el seu grup optava per una certa moderació. Veig que no. Torna a la cansina retahíla de tòpics. Insisteixo que..., penso que sincerament, no ho sé, han cansat a tothom; a aquesta cambra, per descomptat, però crec que a la ciutadania... Jo no crec que els ciutadans ara estiguin pel seu tipus de discurs, sincerament, en aquests moments, en aquests moments tan greus; no ho estaven aleshores i crec que no ho estan ara. No ens ho permetrien. I jo no entraré ara a vostè a contestar-li ni a parlar amb el to que vostè ho fa. No ho sé, és que, finalment, també, no m'estranyaria que ara encara em tragués de sota de la cadira, doncs, algun cartellet d'aquests, no?, posats a fer un revival dels vells temps. Jo penso que tot ha canviat –perdoni'm, eh? I els ciutadans, què ens estan demanant ara? Màxima eficàcia, «concentreu-vos en la feina, «poseu-vos d'acord, «tireu endavant la sortida de l'emergència sanitària, «tireu endavant la sortida de l'emergència econòmica. Suposo que vostè parla amb molta gent. Jo li asseguro que, cada dia, amb moltíssima gent. La situació és gravíssima, econòmicament, i ens estan dient: «Escolta'm, prioritzeu els pressupostos, reclameu els recursos que ens calen, penseu en com obrirem les escoles i que tots els nens puguin anar a les escoles. A mi m'estan demanant això, no m'estan demanant que entrem en aquest tipus de discussions que vostè vol fer. Jo el convidaria a fer propostes constructives, a treballar pel futur de tots els catalans. L'hi convido, de debò; canviïn de discurs, sumin...
President...
...per una vegada a la vida intentin sumar.
...s'ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre els mecanismes de control per a evitar la brutalitat policial]] [[310-00349/12]] Acabades les preguntes al president de la Generalitat, passem a les preguntes al Govern. I la primera és sobre els mecanismes de control per evitar la brutalitat policial. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Marc Parés. Ara entra el conseller.
Gràcies, president. Conseller, en la memòria col·lectiva de molta gent d'aquest país hi ha dues dates que no oblidarem: el 15-M i l'U d'Octubre; dues dates que mostren la força de la ciutadania organitzada pacíficament, però dues dates que també recordarem per la brutalitat policial i també per la seva impunitat. La setmana passada vam ser coneixedors de la segona sentència condemnatòria de Jordi Arasa pel desallotjament de plaça Catalunya durant el 15-M, una sentència que és una petita gran victòria dels moviments socials i dels defensors dels drets humans. Incomprensiblement, aquest agent dels Mossos d'Esquadra va ser ascendit a cap de l'ARRO de Barcelona el passat mes de març, un fet que il·lustra molt bé que no se l'ha condemnat com a conseqüència dels mecanismes de control intern del cos sinó que ha estat gràcies a una querella col·lectiva en la que se'l va aconseguir identificar, cosa ben poc habitual perquè els números d'identificació policial continuen sense ser sempre visibles. Però és que l'ús antireglamentari de la porra pel qual se'l va condemnar, per sobre de la cintura i contra manifestants pacífics, l'hem vist en reiterades ocasions per part de diferents agents dels Mossos d'Esquadra durant el seu mandat, conseller. Només aquest darrer any ho hem vist en diversos desnonaments i també en les càrregues policials del passat mes d'octubre. I a tots aquests episodis s'hi suma l'agressió racista a un ciutadà de Sant Feliu Sasserra que vam conèixer aquest dilluns; uns fets repugnants i totalment inadmissibles davant dels quals vostè ha estat un any i mig sense fer-hi res, i quan ha actuat la resposta ha estat manifestament insuficient. Les identificacions per perfil racial són la porta d'entrada a la violència policial, i no són un fet aïllat, conseller. Tot just fa quinze dies coneixíem un altre cas amb insults xenòfobs a una ciutadana de Badalona. Conseller, la Policia de la Generalitat té un problema, i es diu «brutalitat policial. Què està fent el Departament d'Interior per combatre-ho? Pensa prendre alguna mesura i impulsar els canvis estructurals que el seu propi soci de govern li està demanant? Gràcies.
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch.
Gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. Em parla d'un ascens d'un policia. Es basa en una carrera policial, en unes oposicions, i en les quals, doncs, a nivell polític no hi tenim res a veure. Vostè sap que la mateixa EBEP, pel canvi de llei, va fer que els funcionaris eren els únics que participaven als tribunals de la composició d'aquests ascensos o d'aquestes oposicions que fan els treballadors públics. Per tant, em culpa d'una cosa en la qual, doncs, va superar uns mèrits que se li demanaven, i ja està. Per tant, no en som ni responsables ni corresponsables. Em parla d'una agressió racista que fa un any i mig que la coneixíem. Això és fals. Jo no puc actuar sobre un fet que desconec. Jo tenia..., el departament tenia una denúncia, però no tenia la prova. De denúncies en tenim moltes, moltes denúncies, en tenim; permanentment tenim denúncies. Un cos de policia permanentment té denúncies. I la investigació policial esbrina si aquestes denúncies s'ajusten a una realitat o són denúncies falses, que, malauradament, també en tenim. A partir d'aquí, i dins aquesta investigació, va haver-hi una segona denúncia en un jutjat, concretament al Jutjat de Manresa, i el Jutjat de Manresa va decidir investigar. A partir d'aquí, aquella investigació que estava gestionant el Cos de Mossos d'Esquadra passa únicament i exclusivament a treballar pel jutjat. I, per tant, el departament i el mateix Cos de Mossos no té informació del que s'està investigant. L'àudio, la família no el va voler donar als Mossos d'Esquadra ni deixar-lo escoltar; el va donar al jutjat. Va ser aleshores quan va continuar la investigació. I aquest dilluns vam tenir la informació d'aquest àudio i el vam escoltar tots. Un àudio que em repugna, un àudio que a mi em fa sentir vergonya. I només en quatre hores vam actuar i vam sancionar preventivament els sis agents, perquè ara mateix desconeixem qui són els autors, qui són els encobridors o si algú no hi té res a veure. Per tant, en tan sols quatre hores vam actuar, amb una falta tipificada com a greu dins de la Llei de Mossos d'Esquadra.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Conseller, el que nosaltres veiem és impunitat. I hem de ser conscients que estem davant d'un problema sistèmic que té a veure amb quin model de policia es promou i al servei de quins interessos. I això és la seva responsabilitat. Nosaltres volem una policia democràtica al servei dels drets humans, i per això el que cal és una revisió profunda dels mecanismes de control, avaluació i sanció interna al Cos dels Mossos d'Esquadra.
Diputat... Gràcies. El conseller, de nou.
Gràcies. Diputat, com vostè deu saber, una de cada quatre hores de formació de la Policia de Catalunya, tota la Policia de Catalunya, és dedicada a la deontologia, als drets humans, als drets fonamentals, i, per tant, doncs, entenem que la formació hi és. Ara, malauradament, dins de la societat tenim persones que no s'ajusten al que hauria de ser o pel que ha estat format. I per això s'han de depurar aquests casos. I aquests casos, no pateixi; quan sapiguem qui són els autors, ni un bri de complicitat: els farem fora.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la manera que el Departament d'Interior afronta els esdeveniments de les darreres setmanes]] [[310-00350/12]] La següent pregunta és sobre la manera que el Departament d'Interior afronta els esdeveniments de les darreres setmanes. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Maria Sirvent.
Racisme institucional i policial, restricció del dret a la protesta, persecució política dels moviments socials, identificacions preventives, brutalitat policial a l'ARRO i la Brimo, bales de goma, foam, Taser, carrusel... Conseller, tenim un problema, i el primer pas per solucionar-lo és reconèixer que tenim un problema: als Mossos d'Esquadra, amb el model policial, amb el model de seguretat. Ahir en van parlar vostès, al Consell Executiu, més enllà de fer tuits, uns als altres, a les xarxes socials, demanant-se responsabilitats? Fa molt de temps que coneixen molts casos. No són casos aïllats, és un fet estructural. Tenen una gran responsabilitat. La té vostè, conseller. La té el president. La té el vicepresident. I el president, avui, ens ha dit que davant de qualsevol agressió racista hi hauria una condemna ferma i radical. Ho ha dit fa aproximadament un minut. Els fem una pregunta; li fem una pregunta molt clara, senyor conseller. Suspendran de sou i feina els sis agents implicats en l'agressió racista del Bages o seguiran fomentant un clima d'impunitat injustificable i fomentant el corporativisme? El senyor Arasa no només es va presentar a un procés selectiu; va ser condecorat per la seva trajectòria professional. Senyor Buch, actuïn automàticament.
Per respondre a la pregunta, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch. Quan vulgui.
Gràcies. Senyora diputada, si jo tingués qui és l'autor, qui són els autors, qui són els encobridors..., jo, en aquest moment, a la que jo tingui els noms i els cognoms, exigiré l'expulsió immediata del cos. Quan tingui els noms dels autors. I si algú va, d'alguna manera, encobrir aquests fets. Demanaré, exigiré l'expulsió immediata del cos. Quan tingui els noms dels autors. I això, ara mateix, només ens ho pot dir un jutjat de Manresa. Però no tingui pas por. Ni un bri de complicitat amb el racisme, amb la xenofòbia ni amb el feixisme. I la meva trajectòria al servei públic m'avala. Tots aquests anys de treball al capdavant d'institucions públiques avalen el que jo estic dient. A la que tingui els noms, exigiré l'expulsió immediata del cos d'aquestes persones.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Conseller, hi ha sis agents investigats pel cas de l'agressió racista al Bages. Vostès, segons el reglament intern, els poden suspendre de sou i feina. Si no ho fan és perquè no volen. I els ho tornem a preguntar: ho faran de forma immediata? Ho faran ja? Seran intolerables amb les actituds racistes a dins del Cos dels Mossos d'Esquadra o seguiran fomentant el corporativisme, seguiran fomentant la impunitat davant d'aquests casos que són absolutament injustificables? Senyor Buch, tenen un problema greu, i el primer pas per solucionar aquest problema és reconèixer que el tenen. Facin el favor de fer cas...
Diputada...
...al Síndic de Greuges.
...se li ha acabat el temps. Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Quan hi ha un fet aïllat que no s'ajusta a un protocol policial, evidentment, s'actua. I aquí és on hi ha el problema, i s'ha de reconèixer, i jo l'estic reconeixent quatre hores després d'escoltar l'àudio per primera vegada per part del cos de Mossos d'Esquadra. Primera. Segona. Vostè condemna sis persones, directament, sense saber si són autors, si són còmplices o si simplement no hi eren allà. Això és justícia, per vostè? Aquesta és la justícia que exigeix per a la policia? I per a la ciutadania, també, exigirà el mateix? Sense tenir un judici just, sense conèixer qui són els autors materials d'uns fets il·legals, d'uns fets fastigosos? Vostè actua així? Vostè és poder executiu, poder legislatiu i poder judicial? S'autoanomena tot? L'hi torno a dir: quan tingui els noms dels autors, i dels encobridors, si n'hi han, exigiré l'expulsió immediata del cos. Quan tingui els noms. Però ara entenc que són sis persones que estan investigades i que desconec si les sis estan implicades o si hi havia persones que allà no hi eren. Per tant, què he fet? Mesura preventiva tipificada com a greu, de retirada del servei que estan prestant, i no estan al carrer. Aquestes persones no estaran al carrer. Seran a oficines, momentàniament, fins que no tinguem qui són els autors. I quan hi siguin, els autors, seran, ho repeteixo, expulsats del cos, com es mereixen, perquè malmeten el bon nom del Cos de Mossos d'Esquadra i de les disset mil persones que treballen com a policia en aquest país, siguin Mossos d'Esquadra o els dotze mil policies locals. Perquè, perquè una societat democràtica funcioni, hi ha d'haver confiança entre la societat i la policia. I fets aïllats com els que hem viscut demostren...
Gràcies...
...que hem d'actuar molt severament.
...conseller. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions a les comarques de muntanya]] [[310-00345/12]] La següent pregunta és sobre les actuacions a les comarques de muntanya. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Imma Gallardo. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia. Honorable conseller Calvet, les comarques de muntanya comprenen la Vall d'Aran, l'Alta Ribagorça, el Pallars Jussà, el Pallars Sobirà, l'Alt Urgell, el Solsonès, el Berguedà, la Cerdanya, el Ripollès i la Garrotxa. Les coneixeu bé. Són comarques de relleu abrupte, amb muntanyes molt altes i valls estretes, i hi neixen rius importants. Els hiverns, molt freds, sovint amb neu; els estius, suaus. Els seus habitants tradicionalment han viscut de la pagesia o de treballar al bosc, però ja fa unes dècades que majoritàriament s'hi viu del turisme o de petites indústries. Els poblets acostumen a ser petits i estan situats en la seva majoria a les valls. El relleu dificulta molt les comunicacions; les carreteres acostumen a ser estretes i amb força revolts. Som de les comarques més poc poblades de Catalunya. I factors com l'envelliment, afegits a les males comunicacions, tant terrestres com digitals, estan portant a la despoblació de molts dels nostres pobles. Malgrat aquest panorama, que podia ser molt fosc, hi ha gent que hi vivim tot l'any; gent que hem triat aquests indrets per fer-hi el nostre projecte de vida. I el més esperançador és que, si s'inverteix més en comunicacions i en telecomunicacions, pot arribar a ser el projecte de vida de moltes altres persones que així ho vulguin. Perquè hi volem continuar vivint, perquè s'hi viu amb una gran qualitat de vida. I si alguna cosa positiva ens ha deixat aquesta pandèmia enmig de tant desastre és precisament el reconeixement que en algunes parts del territori la qualitat de vida és molt diferent: pel que fa al contacte amb la natura, la qualitat de l'aire, el veïnatge, la tranquil·litat. Un territori que ha de ser ple d'oportunitats, però que, per ser-ho, necessita molts més suports, per facilitar que s'hi fixin més famílies. Perquè, conseller, hi ha necessitats estructurals, com les del manteniment de les vies de comunicació que es veuen més afectades per les nevades o gelades anuals, però també ens cal connectar més i millor les diferents valls, permetent la connexió del Pirineu com una unitat. A banda de la fibra òptica. Per tant, hem de treballar més intensament pel reequilibri territorial. Vull compartir una reflexió d'una bona companya pallaresa, que diu que mai cap habitant del Pirineu s'ha queixat de les grans inversions de la línia 9 del metro. I ho crec. Conseller, les inversions en accessos als nuclis, en les estacions de muntanya, en el manteniment i millora en la seguretat de les nostres carreteres del Pirineu, ara són més necessàries que mai per tal que aquest territori torni a bategar ben viu. Conseller, quines són les actuacions del Departament de Territori i Sostenibilitat pel que fa a les comarques de muntanya? Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre a la pregunta, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
Gràcies, president. Conselleres, conseller..., perdó, consellers, consellera, diputats i diputades... Senyora diputada, doncs, moltes gràcies per aquesta pregunta sobre les polítiques de muntanya del Departament de Territori. Al Departament de Territori som molt conscients de les singularitats territorials del país que vostè ara descrivia. En el cas de la vegueria de l'Alt Pirineu i de l'Aran, vaig tenir l'oportunitat de visitar-lo, visitar el Pallars Sobirà, i Sort i Rialp, doncs, aquest dilluns. I vaig constatar una vegada més aquestes singularitats. I des de la Direcció General de Polítiques de Muntanya i del Litoral, que està adscrita al Departament de Territori i Sostenibilitat, tenim en marxa diverses actuacions que voldria detallar-li. Quatre tipus d'accions. Vostè ha parlat específicament dels accessos als nuclis de població i jo vull comentar-li, vull exposar-li que, efectivament, el desenvolupament dels més de mil nuclis de població de les comarques de muntanya depèn d'aquesta accessibilitat, aquest és un factor clau. I vull anunciar-li que en els propers dies es convocarà una línia d'ajuts adreçada als consells comarcals de les deu comarques de muntanya, amb un import total de 2,5 milions d'euros, per continuar amb les polítiques d'accessos als nuclis de població. També ajuts per la neteja de neu i manteniment hivernal d'aquests mateixos accessos. També, en aquest àmbit, convocarem una línia d'ajuts per valor de 300.000 euros. Accions de l'IDAPA, Institut per al Desenvolupament de l'Alt Pirineu i Aran, que, com saben, fa una gran feina d'interlocució, tant amb els agents públics com amb els privats. Alguns dels més recents són el Grup de Treball de Producte Local de l'Alt Pirineu i Aran, que també, doncs, s'uneix al Grup de Treball sobre Polítiques d'Habitatge, molt específiques en aquests nuclis de muntanya. També la Taula de Camins de l'Alt Pirineu i Aran i la Taula de Cultura i Patrimoni. I els diferents ajuts que l'institut destina a agents públics i privats del territori ascendeixen a una xifra de 650.000 euros. I actuacions –vostè n'esmentava la seva importància– a les estacions de muntanya. En aquest quart àmbit hi ha molta feina a fer, perquè són un dels principals motors de desenvolupament econòmic, tant en la temporada hivernal com cada cop més vegades durant la resta de l'any. Estem parlant que cada euro invertit en les estacions de muntanya genera al voltant de 5,3 euros. Per últim, volia aprofitar també per dir-los que el diari oficial va aprovar divendres la convocatòria d'ajuts a entitats del tercer sector ambiental, que en moltes ocasions també actuen sobre les comarques de muntanya. Món rural, món urbà, muntanya, plana, litoral..., un sol país, un país divers...
Gràcies, conseller.
...l'atenció a les comarques de muntanya s'ho mereix. Gràcies.
Ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre els ajuts a la indústria]] [[310-00346/12]] Passem ara a la següent pregunta, que és sobre els ajuts a la indústria. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Jordi Munell.
Gràcies, president. Consellera, consellers, diputades, diputats, bon dia. Ja s'ha parlat en les preguntes anteriors de la greu afectació d'aquesta pandèmia que estem patint, humanament, sanitàriament i socialment. Jo parlaré, em centraré en la pregunta a la consellera en temes econòmics. Ha afectat i està afectant al comerç i al turisme, l'ha arribat a paralitzar. Però també està afectant el sector industrial. El sector industrial té un pes molt important en l'economia del nostre país. De fet, Catalunya és un país de base industrial, que ha participat i ha gaudit de les diferents revolucions tecnològiques o revolucions industrials, des del segle XVIII-XIX fins al segle XX, i la que ens ve: la quarta revolució industrial. Té un PIB industrial molt significatiu, proper al 20 per cent, en alguns moments l'ha superat. És un indicador clar de que és un sector sòlid, que genera llocs de treball, com hem dit sempre, més resilients, estables, qualificats i remunerats. I és un sector tractor, multiplicador de l'economia; crea xarxa al seu entorn. Com hem dit abans, des del Grup de Junts per Catalunya estem preocupats per aquesta afectació de la pandèmia en aquest sector de l'economia tan tan especial per al nostre país. I som conscients, també, del compromís de la consellera i el seu departament, que dirigeix, com ha expressat, en els programes que ja ens ha presentat anteriorment i el compromís, doncs, amb aquesta revolució de la indústria 4.0. En aquests moments, també ens preocupa el que pugui passar en el futur; en el futur en el sector, també clau, dins del sector industrial, de l'àmbit de l'automoció, un sector que també actua dins el sector industrial com un element diversificador i desconcentrador de l'activitat econòmica. És, per tant, clau prendre mesures oportunes en aquests moments per garantir aquests llocs de treball i aquests sectors, que tinguin presència en el futur i que continuïn sent tractors de l'economia. Consellera, què ha fet el departament seu al llarg d'aquests mesos per garantir la continuïtat de l'ecosistema industrial de Catalunya. I, en segon lloc, quina valoració fa del Pla de suport a l'automoció que va presentar aquesta setmana el Govern espanyol; com se'n podrà beneficiar directament la indústria catalana. Moltes gràcies.
Per respondre a la pregunta, té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Quan vulgui.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Efectivament, som un país industrial, amb més del 20 per cent del PIB industrial, integrat sobretot per petita i mitjana empresa, molt diversificada –no hi ha cap sector que superi el 15 per cent– i molt internacionalitzada. Liderem també la inversió estrangera industrial a l'Estat espanyol. I evidentment, com a tal, estem exposats a tot de condicionants geopolítics i geoestratègics; estem afectats també per la irrupció de les noves tecnologies –blockchain, big data, internet de les coses...–, totes aquestes noves tecnologies que ens han de permetre millorar els processos, ser més competitius, estalviar costos i també modificar les relacions entre clients, proveïdors i productors. I, evidentment, l'última de les exposicions que ens transforma és al Covid. Què hem fet des del departament? Doncs hi ha mesures adreçades a aquesta transformació, a aquesta transformació a la indústria 4.0, en el programa Proacció, que ja ha exhaurit la seva dotació pressupostària. Presentem també mesures de transformació sectorial, com és el pla Auto, pendent també de dotació pressupostària. I també treballem per mitigar els efectes Covid assegurant la pervivència dels llocs de treball i evitant la destrucció de teixit productiu amb aquesta convocatòria de més de 10 milions d'euros que fem. No estem finançant els comptes de resultats de les empreses; estem finançant, ajudant a finançar, les despeses estructurals que els permetin continuar i seguir treballant. Respecte a les mesures anunciades pel Govern espanyol del pla Automoció, doncs, bé, hi ha molts temes que parlen de present, potser poc adreçat a aquesta estratègia de futur. També parla més de finançament que no pas d'ajuts directes. Però, doncs, celebrem que hi hagi aquest tipus d'iniciatives. Aquesta setmana, parlant amb la ministra, ens garantia que tindrem una taula de treball per tal de territorialitzar els ajuts. Algunes comunitats autònomes presentàvem també tot un pla de treball adreçat a l'automoció. I esperem, doncs, que això s'acabi concretant en el sentit que deia, de territorialitzar i compensar sobretot aquells territoris que tenen estratègies ja definides com el nostre. Nosaltres tenim clar que hem de garantir la pervivència de les empreses ara, amb ajuts ara, però sobretot sobretot hem de garantir el seu futur, i en aquest sentit garantir que segueixin sent competitives ajudant-les a demostrar que poden transformar també la seva estratègia i adaptar-les a aquest nou context. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'aprofitament de l'eclosió de les tecnologies emergents des del punt de vista econòmic i social]] [[310-00347/12]] La següent pregunta és sobre l'aprofitament de l'eclosió de les tecnologies emergents des del punt de vista econòmic i social. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Gemma Geis.
Bon dia, president Torrent, consellers, conselleres, diputats, diputades. En aquest sentit, des de Junts per Catalunya volem preguntar al conseller, en el marc d'aquestes polítiques emergents, el projecte que ahir es va fer públic, el finançament que li atorgarà la Comissió Europea, el projecte del corredor 5G del Mediterrani. Aquest projecte, si no ho tenim mal entès, té el seu origen en l'estratègia 5G de Catalunya que el Govern de Catalunya va aprovar el 2019. Recordo també que, en el marc d'aquestes polítiques emergents, aquestes polítiques digitals que el Govern de la Generalitat ha impulsat..., volem recordar també com el ministre Borrell, del Govern del president Pedro Sánchez, va intentar boicotejar aquest projecte, i ara resulta, doncs, que és en el marc de la Comissió Europea que el mateix projecte que Espanya i el seu Govern van voler boicotejar per a Catalunya, doncs, ara es finança. Per tant, nosaltres d'aquesta sèrie de polítiques hi estem absolutament a favor. I el que volíem preguntar, des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, era quines són les seves conseqüències pràctiques; és a dir, quines són les conseqüències pel territori, per l'impacte en el teixit productiu, en aquest nou model d'economia circular, a la transformació de l'ocupació, i també, i molt directament, respecte a la seva incidència en la mobilitat sostenible. Sincerament, crec que aquest projecte que ahir es va dotar de finançament..., no és prou conscient la societat catalana de la revolució i el progrés que suposa. I no em refereixo un progrés tecnològic; em refereixo a un progrés per a les persones, per a la sostenibilitat, per a l'equilibri territorial, per a aquest país de les persones que defensem, on l'objectiu no és la tecnologia sinó que ho són les persones. I, de fet, també en el marc d'aquestes polítiques emergents, Francina Alsina, fa un parell de dies..., hi havia una notícia d'una reflexió que feia, que és la presidenta, com vostès saben, de la Taula d'Entitats del Tercer Social de Catalunya, que demanava que es reconegués l'accés a internet com un dret fonamental. I és que el reconeixement d'aquest dret de l'accés a internet com un dret fonamental, o projectes com el corredor 5G del Mediterrani, o una xarxa pública de fibra òptica..., són polítiques socials, que ho hem defensat des del primer dia. Per què? Perquè són polítiques que condicionen la igualtat d'oportunitat i el progrés dels ciutadans i el progrés de Catalunya. Per tant, conseller, li preguntem per la valoració de la concessió d'aquest projecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró.
Moltes gràcies, president. Diputada, efectivament aquest és un govern que des de fa mesos treballava com a la seva primera prioritat salvar vides, i ara estem salvant o intentant salvar l'economia. I crec que aquest projecte, com també ho va ser la decisió de que el Mobile es quedés a Catalunya, o com també el projecte del cable submarí, o la contractació per emergència de les obres de fibra òptica, per poder-la fer arribar a tot el territori del nostre país, són projectes que evidencien aquesta voluntat del Govern en aquesta voluntat de recuperació econòmica, tan necessària en aquests moments. La decisió d'aquest projecte en concret sorgeix, de fet, doncs, l'any 2019, en el si de l'aprovació de l'estratègia 5G de Catalunya, que va aprovar el Govern, i que una de les primeres decisions que vam prendre va ser que presentaríem candidatura a aquest projecte. Ens semblava que portem tants anys esperant el corredor ferroviari mediterrani..., que, fixeu-vos, arribarà abans el corredor 5G del Mediterrani, un projecte que en l'àmbit de la Unió Europea es preveu que en aquests propers cinc anys, d'aquí al 2025, per exemple, el 5G generi al voltant de 2,3 milions de llocs de treball. I d'aquests volem que un bon grapat siguin al nostre país, perquè això vol dir ajudar en aquesta recuperació econòmica. Donar feina als nostres ciutadans, donar oportunitats de feina als nostres ciutadans és evidentment la millor política social que podem fer en el nostre país. De fet, els governs, més enllà de les ofertes d'ocupació pública que podem fer, no creem llocs de feina directes. Però sí que podem contribuir a construir ecosistemes d'oportunitats laborals, ecosistemes, en aquest cas, com és el corredor 5G del Mediterrani i d'altres infraestructures, que permetin generar economia digital, economia del segle XXI. Hem estat un país industrial –ho ha explicat molt bé la consellera Chacón– i ara també hem de ser un país digital.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els recursos per a afrontar la crisi econòmica i social]] [[310-00353/12]] La següent pregunta és sobre els recursos per afrontar la crisi econòmica i social i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Marc Sanglas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Consellers, conselleres, diputats, diputades... Vicepresident, el Govern ha estat en els primers mesos afrontant la crisi sanitària que hi havia respecte al Covid i ens trobem, com una de les conseqüències, que aquesta crisi sanitària, humanitària ha generat finalment un context de crisi social i econòmica. Creiem que la manera de solucionar aquesta crisi és a partir de la injecció de recursos públics, tal com ha fet la Comissió Europea amb un fons…, creant un fons de 750.000 milions d'euros, que faran aportar recursos per lluitar contra aquesta crisi. El Govern espanyol ha anunciat una aportació de 16.000 milions d'euros, que creiem que és insuficient. Creiem que cal mirar aquestes aportacions com a inversions, no com a despeses i, per tant, creiem que és important. El 2008 vam patir una altra crisi que ens va deixar també algunes conseqüències de tot plegat. Ens va ensenyar que les retallades no serveixen per revertir les crisis, que aquest model neoliberal no ens ajuda. A més a més, fruit d'aquesta crisi, el que van fer els governs successius, governs del Partit Popular, va ser tancar i lligar de peus i mans les administracions públiques, començant pels mateixos ajuntaments. Creiem que és hora d'acabar amb aquests lligams. És hora d'acabar amb aquesta legislació que no permet que els ajuntaments, que generen un superàvit de 3.000 milions d'euros anuals, tinguin capacitat de generar polítiques públiques. Creiem que això i la regla de la despesa i també el sostre de la despesa, el sostre de dèficit que genera..., que obliga el Govern de la Generalitat a quedar limitat en la seva capacitat d'actuació, han de ser eliminades. Creiem que cal, que ha arribat el moment de donar llibertat als ajuntaments per utilitzar aquests superàvits. Creiem que aquesta és la situació en la qual ens trobem i que hem d'aconseguir que els ajuntaments tinguin aquesta llibertat d'actuació perquè, si no, d'altra manera seria... Senyor conseller, senyor vicepresident, com pensa..., quines creu que són les actuacions que ha de dur el Govern de la Generalitat per aconseguir que aquests recursos que genera la societat catalana..., tingui la capacitat de poder-los destinar a fer front a aquesta crisi? Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Senyor diputat, de fet, estem davant d'una necessitat molt clara, que és la necessitat de reconstruir econòmicament i socialment aquest país i aquesta societat, després d'una pandèmia que ens ha deixat més de dotze mil morts a Catalunya, un dolor humà irreparable, però també unes conseqüències econòmiques i socials que o hi fem front amb tots els recursos i amb totes les capacitats o acabarem amb una sortida de la crisi que generarà més desigualtats, plourà sobre mullat i nosaltres estem decidits a no permetre-ho. En aquest sentit, hi han bones notícies. El compromís de la Comissió Europea de la creació d'un pla de reactivació de 750.000 milions d'euros, en bona part constituït a través de transferències i no de préstecs, és un avenç en la bona direcció, però també veiem com hi han inconcrecions, lentituds i moltes vegades les decisions no es prenen amb la celeritat adequada. Ahir mateix, el Consell de Ministres va aprovar el Fons Covid per a comunitats autònomes, que havíem estat reclamant, i que té un import de 16.000 milions d'euros. A mesura que ens hem anat allargant dels dies més durs de la pandèmia, hem vist com han anat canviant també els criteris de repartiment d'aquest fons. S'han abandonat els criteris sanitaris i s'ha centrat sobretot en el pes de la població. Això farà que –i estem fent les darreres estimacions– Catalunya rebrà menys recursos respecte a les primeres estimacions inicials i estarem al voltant dels 3.200 milions d'euros. En tot cas, amb els recursos inicials, també era insuficient. Necessitem que aquest fons s'ampliï fins a 25.000 milions només per fer front a les necessitats en matèria pressupostària. Però hi han altres decisions que s'han de prendre –i vostè n'ha esmentat una de molt clara–: els ajuntaments del nostre país tenen centenars i centenars de milions d'euros en comptes bancaris que no poden tocar per una regla de la despesa i per la impossibilitat d'utilitzar els romanents d'exercicis anteriors. I aquests diners s'han de posar al servei de la societat, s'han de posar al servei de la reconstrucció. Per tant, és imprescindible. I una tercera reclamació. Aquest serà un any d'impacte molt gran en les finances públiques i, per tant, necessitem saber ja quin és l'objectiu de dèficit nou que estableix l'Estat per a les comunitats autònomes, per a la Generalitat de Catalunya. I nosaltres demanem que aquest sigui de l'1 per cent, per poder afrontar la planificació. Abans el senyor Iceta ens demanava quant destinem a l'educació; doncs miri, ara mateix no ho podem saber, perquè no sabem quants recursos tindrem. I això és inadmissible. I fonamentalment hem d'enfocar la reconstrucció perquè, parafrasejant Joan Fuster, «tota reconstrucció que no fem nosaltres serà feta contra nosaltres i contra nosaltres vol dir més desigualtat, més pobresa i menys industrialització del país.
Gràcies, vicepresident. Ha acabat el seu temps. [[Pregunta al Govern sobre les desigualtats i les discriminacions socials]] [[310-00354/12]] La següent pregunta és sobre les desigualtats i les discriminacions socials i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies president. Conseller, bon dia, diputats, diputades... Estem encara en una pandèmia que el que ha fet és aflorar les desigualtats i davant dels discursos de l'odi, hem vist a moltíssimes persones migrants sostenint, ajudant a sostenir la vida en un món aturat i en un món confinat. Però aquesta pandèmia també ha deixat palès que moltíssimes persones han perdut la feina, una feina irregular deguda a la seva condició irregular. El Govern espanyol diu que nadie quedará atrás i que saldremos de esta juntos, però perquè faci això, perquè pugui complir aquesta màxima, hi ha un pas indispensable, que és la regularització de les més de 600.000 persones que hi ha a tot l'Estat ara mateix en una situació irregular. Per tant, exigim de manera ferma aquesta regularització. Però mentrestant hem d'avançar en totes aquelles que tenim i hi ha molta feina per fer i la constatació la veiem cada dia als carrers. Per tant, aprofito per condemnar els fets ocorreguts a Premià i també les vexacions racistes per part d'un agent del Cos de Mossos d'Esquadra. Per cert, no un cas aïllat, sinó que el que és aïllat són els casos que acaben sortint a la llum. En aquest sentit, i des d'aquest grup parlamentari, vam proposar el 5 de març en aquesta cambra la creació d'una comissió d'estudi per estudiar el racisme estructural en la gestió de la seguretat a Catalunya. Esperem que al proper Ple, quan es presenti, tots els grups hi votin a favor; escoltant també avui el diputat Carrizosa em dona la sensació que aquesta vegada ells sí que hi votaran a favor. Com deia, tenim molta feina per fer. Aquests dies ens hem trobat amb batudes ciutadanes. No són gens noves en el nostre país. Tornem a veure reiteradament un any més la situació dels temporers a Lleida, seguim amb la situació dels menors sense referents familiars, i tot això ens indica que caldrà molta feina i que també caldran sinergies entre departaments; sinergies, evidentment, amb Interior, amb departaments com Agricultura, com Salut, etcètera. En aquest sentit també celebrem el paquet de mesures que ha presentat el seu departament en l'àmbit de migració per un valor de 4,2 milions d'euros i destacant concretament la línia d'1,4 milions en ajuts per fomentar la contractació de treballadores de les cures, treballadores de la llar, que ara mateix es troben en situació d'irregularitat. Conseller, com prepara el departament la situació post-Covid en aquest sentit? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre a la pregunta té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Vicepresident, diputats, diputades... Diputat Wagensberg, vostè situa un dels aspectes que més ens preocupa, que més ens preocupa com a departament, que més ens preocupa com a govern, que és la realitat de les desigualtats invisibles, d'aquelles desigualtats que estan vinculades també a una situació de discriminació, la de ser un ciutadà o una ciutadana de segona. I això passa en aquest país; passa en aquest país en molts àmbits. Ha passat al llarg de la història, perquè també crec que és la nostra responsabilitat recordar que aquests fenòmens, per desgràcia, han passat fa molt de temps i hi ha un col·lectiu que ho ha patit històricament sempre, que és el poble gitano. És una realitat que ens preocupa moltíssim: de quina manera abordem aquells que tenen diverses vulnerabilitats. I una va vinculada a la seva situació administrativa, que els consideren ciutadans de segona i ciutadanes de segona; que no contempla una realitat, que són els nostres veïns i veïnes, els nostres conciutadans, en una situació en la que en les últimes setmanes ha sortit a la llum una realitat, que és que hi ha racisme, sí, hi han situacions de racisme; hi han situacions de racisme institucional, sí, perquè les institucions representen la societat en la que viuen, i el compromís ha ser absolut a l'hora de poder-lo abordar, des de l'arrel –que és la igualtat en les condicions legals, i això significa que no té sentit tenir persones que per la seva situació irregular no tenen drets– i, després, des d'un element que és clau, que és recordar una realitat que és de Perogrullo: les races no existeixen. I això, que tots ho sabem, ho hem de recordar: les races no existeixen; però la racialització sí; però el racisme sí; però el racisme global –des de microracismes fins a agressions– sí. I o som capaços de ser molt més autocrítics i de generar aliances entre tots i totes més enllà de certes diferències o no tindrem una societat on...
Gràcies, conseller, se li ha acabat el temps.
Gràcies.
La següent pregunta... [[Pregunta al Govern sobre la gestió sanitària de la Covid-19]] [[310-00348/12]] ...és sobre la gestió sanitària de la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp. Quan vulgui.
Gràcies, president, bon dia. Consellera, des de l'inici de la pandèmia a tots els plens que s'han celebrat el meu grup li ha traslladat preguntes; preguntes que són preocupacions ciutadanes de professionals que són al carrer, a les concentracions i als mitjans. Vostè ha optat per no respondre mai. Ans al contrari, ha fet, de les seves respostes, un anunci d'algunes de les preteses iniciatives del Departament de Salut, moltes d'elles ben allunyades de la pregunta que se li feia. Haig de dir que això no només li ha passat al meu grup, també ho ha fet amb els altres grups parlamentaris. Avui, consellera, li voldria donar una oportunitat –amb tot el respecte– de fer dos coses en una: respondre la pregunta i fer un anunci. Potser així el grau de satisfacció serà doble. Per això, consellera, li volem preguntar: per què es va decidir privatitzar, externalitzar el seguiment d'afectats i contactes de la Covid-19 en aquesta fase de la desescalada per 17,7 milions d'euros? Per què es va adjudicar a Ferroser si és una empresa de neteja? Han rescindit ja el contracte amb l'empresa Ferroser? I, per últim, volem saber el que molta gent es pregunta: quin serà el cost del seu error per a la ciutadania?
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Quan vulgui.
Bé, doncs amb molt de gust li contestaré aquesta pregunta i totes les que hi puguin haver en una situació on –com vostè sap– hem hagut de fer front a una epidèmia enorme per part de tots els treballadors i treballadores del Departament de Salut, també els que estan i s'ocupen de les relacions institucionals i, per tant, atendre les preguntes de diputats i diputades. I, per tant, amb el màxim respecte, també li demano respecte per tota la feina d'aquestes persones, que són treballadors i treballadores de Salut també. Bé, nosaltres en cap cas hem volgut externalitzar una cosa nova, sinó que, en un moment de l'epidèmia clau, important, on necessitàvem engegar un seguiment de contactes –que no és un rastreig ni un circuit complet, sinó un seguiment de contactes via teleoperadors–, utilitzàvem aquella empresa que tenia el concurs de teleoperadors a través del 061. Per què? Perquè s'havia d'engegar amb total urgència, i això és el que hem fet i això és el que han estat treballant durant tots aquests dies. Arribats a aquest punt ja vaig dir que podríem estudiar alternatives a aquest contracte per poder-ho fer en un circuit més integrat. Simplement això.
Gràcies, consellera. Per repreguntar, té la paraula la diputada de nou. Quan vulgui.
Doncs continuem amb el respecte, i els treballadors de Salut el tenen tot, el que potser no el té és la seva gestió, consellera. Durant tota la pandèmia hem patit una manca de transparència i l'evidència d'una divisió profunda en el Govern. Abans li deien, i també amb aquest tema, on Junts per Catalunya li ha demanat explicacions i fins i tot el seu propi grup polític. Farem una llista del que és estrany en aquesta contractació. Miri, s'externalitza al marge del sistema sanitari, una de les eines fonamentals per controlar els rebrots possibles; i dic «al marge perquè aquest servei forma part de les tasques de seguiment de l'atenció primària, per lògica, per coherència i per seguretat clínica. I no són paraules meves, sinó del president del Col·legi de Metges, que s'ha oposat a aquesta, junt amb molts altres. Les persones que fan les trucades no tenen cap tipus de formació, tenim els testimonis. Vostè, consellera, ha premiat la privada amb una retribució sense cap paral·lelisme a la resta de comunitats autònomes. No ha aconseguit parar els laboratoris privats en els moments més durs de la de la pandèmia. Ha externalitzat serveis propis de la primària –per estar en contra de la política del senyor Boi Ruiz, n'és molt bona alumna– i, per acabar, aquests dies estableix una retribució qualificada d'injusta i classista, i que no resol el deute que tenen amb els professionals. En el darrer plenari vostè ens va anunciar 4,5 milions per a la primària, però es va descuidar de dir que en destinava 17,7 a Ferrovial. Gràcies.
Per respondre de nou, la consellera. Endavant.
Molt bé, moltíssimes gràcies. Doncs, amb l'ànima de total transparència que sempre hi ha hagut des del Departament de Salut, vaig explicar els 4 milions i mig de primària de més –de més–, que se sumaven als 2,7 milions que ja teníem establerts per als reforços d'estiu. Reforços d'estiu per a tres mesos de l'atenció primària, que això representava professionals directes per a l'atenció primària. I permeti'm dir-li –i així els hi vaig explicar també a totes les persones– que potser hi ha hagut una manca d'explicar tot el circuit sencer de lo que és la vigilància epidemiològica i del que hem de fer a partir d'ara per controlar aquesta epidèmia, controlar-la al màxim i intentar, doncs, que el sistema sanitari no rebi, en la part assistencial, aquell impacte important que va rebre les setmanes de març i abril i que, alhora, la solució no passi per fer confinaments totals a la població. Per això necessitem polítiques de salut pública, vigilància epidemiològica forta i necessitem els reforços que necessita Salut Pública en aquelles coses que no aporten valor al circuit, com poden ser trucades de teleoperadors per fer només el seguiment de contactes. Per tant, la responsabilitat continua sent de Salut Pública, en aquest cas, no de primària, que té una tasca imprescindible en aquest circuit, que és la detecció de casos, evidentment, de les persones amb símptomes, i també la primera identificació...
Consellera, se li ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre els serveis sanitaris]] [[310-00352/12]] La següent pregunta és sobre els serveis sanitaris i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Sí, bon dia. Gràcies, president. Consellera, nosaltres voldríem, doncs, aprofundir una mica més en aquest tema que acaba de parlar vostè. Per què va creure, realment, que l'atenció primària no estava capacitada per fer aquesta feina de seguiment de casos?
Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Ningú del Departament de Salut, i menys jo, ha dit mai que l'atenció primària no estigui capacitada per fer algunes tasques. Simplement hi ha tasques que són d'atenció primària, hi ha tasques que són de salut pública i, en aquest circuit, hi ha d'intervenir absolutament tothom. I això és el que estem treballant, que en els propers mesos puguem treballar en aquest circuit de vigilància epidemiològica, on la primària hi té un paper cabdal i importantíssim. Ningú com nosaltres defensarà el paper de l'atenció primària també en aquesta epidèmia.
Per repreguntar, té un torn de nou el diputat.
Miri, consellera, sorprenen sempre les seves bones paraules cap a l'atenció primària, però els seus fets sempre la contradiuen. Miri, indubtablement, qui havia d'haver estat al peu del canó en aquest seguiment a les seves decisions havia d'haver estat l'atenció primària. Els especialistes en famílies i en comunitats, juntament amb la salut pública, consellera. Però anem als fets; els fets són els següents: quan vostè ha de prendre aquesta decisió, qui ha de fer aquest seguiment, vostè destina 18 milions d'euros a una empresa privada. Consellera, vostè ha destinat 18 milions d'euros a una empresa privada de neteja, una empresa privada de neteja gestionada pel germà Junqueras. Aquí vostè ens hauria de donar moltes explicacions al respecte. Vostè parla que donarà 4 milions, 4 milions i mig o 2,2 per a reforç a l'atenció primària. Hauria d'explicar més per què aquesta opacitat en donar això, insultant greument, com ha fet vostè, el sistema sanitari. Perquè hi havia alternatives i voldríem saber, aquestes alternatives que ara vostè diu, quant ens costaran. Vostè licita 18 milions. Ara parla aquí que hi ha alternatives; «alternatives és rescindir un contracte que vostè ja ha signat. Quant ens costarà aquesta indemnització? És un número, consellera. Quants diners costaran als catalans les seves decisions? Perquè sembla, a vegades, que els diners a vostès us cremen. Sembla que agafeu sorra, com els milions, i se us escapen de les mans, consellera. Doneu diners a Ferrovial –us ho acabem de dir–; doneu diners per comprar cotxes en plena epidèmia al SEM, i teniu els treballadors del SEM molt enfadats; doneu diners a l'oficina regional de l'OMS, que, per cert, està tancada durant l'epidèmia. Tot això vostè ho ha d'explicar. El senyor Torra avui deia, aquest matí: «Tot va canviar a Catalunya. No, no, consellera, poques coses, desgraciadament, han canviat i la seva gestió, desgraciadament, no ha canviat. Vostè, potser, volíeu menysprear i menystenir l'atenció primària, i si no ho volíeu fer, ho heu aconseguit. O és que potser desconeixeu què és el que signeu i què liciteu? O hi ha una tercera opció, consellera, potser avui, davant de la ciutadania, ens podria explicar la realitat, per què vostè va donar a aquesta empresa privada 18 milions d'euros i ara se'n penedeix? Miri, cal ser molt respectuós en la gestió del diner públic i vostè..., i vostès no ho han estat. I això ho estan patint els treballadors del sistema sanitari.
Diputat, s'ha acabat el temps. [[Aplaudiments.]] Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Gràcies, president. M'alegro que arrenqui els aplaudiments del seu grup parlamentari, però jo li he de dir que el respecte al diner públic el tinc, i molt, i sobretot el respecte a la gestió d'una emergència sanitària. Perquè dona la sensació, per tal com parlen vostès, com si no hi hagués hagut emergència sanitària. Encara estem en emergències sanitària, hi estarem durant uns quants mesos, i necessitàvem arrencar un seguiment de contactes a través de teleoperadors. Per què? Perquè necessitem la gent de Salut Pública, com vostè bé ha dit, treballant conjuntament amb la gent de primària per poder arribar absolutament a tot. I hem de preveure no només com estem avui, aquesta setmana, sinó quin escenari ens podem trobar en els propers mesos. I, malauradament, hem de preveure que puguem tenir un escenari d'una segona onada que pugui ser tan gran com aquesta primera onada que vam tenir. Treballarem perquè no ho sigui; ho farem tot, perquè no ho sigui; ens preparem al màxim perquè això no arribi; però pot arribar. El virus no el podem controlar del tot. Per tant, treballem en això i, escrupolosament, amb tot el respecte als diners públics. En aquell moment, i posis en la situació de finals d'abril, on es planifica el pla de desconfinament del Govern a principis de maig, on has d'arrencar això. Per què? El 13 d'abril l'Estat espanyol obre a la gent treballar a les empreses, es planifica un desconfinament en base a calendaris de Setmana Santa i nosaltres tenim l'obligació –l'obligació– d'estar absolutament preparats. Jo no vull jugar amb les vides de la gent i, per tant, necessitàvem engegar aquests teleoperadors. Que ho podrem fer d'una altra manera? Ho mirarem. I vaig dir que estudiaríem totes les alternatives possibles. En aquell moment, en l'emergència, era absolutament imprescindible utilitzar també les persones que en aquell moment ja hi eren i que, per tant, les podíem formar en seguiment de contactes. I, tot això, amb el paper cabdal de la primària en la detecció de casos...
Diputada...
...en fer les proves PCR.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'educació]] [[310-00351/12]] La darrera pregunta és sobre la situació de l'educació, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra.
Buenos días, señor conseller. Usted decretó que ningún alumno podía suspender el curso por el tercer trimestre, pero mucho me temo que la comunidad educativa sí que lo ha suspendido a usted, porque con su plan de reapertura de centros ha logrado ponerse en contra a todo el mundo. Y ya que no aprueba en junio, esperemos que sí que pueda hacerlo en septiembre. Usted anunció la contratación de miles de profesores, sin especificar la cifra, y después la señora Budó dijo en rueda de prensa que más de nueve mil. Señor conseller, ¿nos puede usted confirmar que va a contratar a más de nueve mil profesores, como dijo la señora Budó? Y también quería preguntarle si los profesores y el resto de personal que va a estar con los alumnos van a tener tests rápidos para controlar que no se desborde la pandemia. Gracias.
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, jo no he anunciat cap nombre concret de contractació de professorat ni d'altre personal docent, perquè per poder anunciar-ho cal tenir unes decisions preses, i estem treballant en aquests moments amb les direccions dels centres, sobre les condicions del curs vinent. Això per un cantó. I per altre cantó, també li puc assegurar que aquestes decisions preses pel curs vinent tenen dues voluntats clares: la màxima normalitat possible i la màxima presencialitat possible.
Gràcies, conseller. I per repreguntar té la paraula la diputada.
[[L'oradora comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...se trataba de una de las habituales meteduras de patada de la señora Budó, ya que habíamos logrado que nos dijera una cifra. Resulta que ahora no vale. Pero como no hay manera de que usted concrete la cifra ni el coste ni de dónde van a sacar el dinero para pagarlo, da la impresión de que se trata más de una campaña de marketing que no de un plan real; una campaña para intentar desviar el enfado de la comunidad educativa y muy especialmente de las familias, que temen que sus hijos se puedan estar quedando atrasados en sus estudios. Y yo le reconozco que toda la culpa no es suya, porque desde el Gobierno de España se ha decretado a conciencia la regulación de bares, de discotecas, del fútbol y hasta de los toros, pero en educación todo han sido bandazos. Es evidente que la señora Celaá ha hecho dejación de funciones, pero es que parece que usted quiera seguir su estela. Nadie de su departamento ha querido firmar la reapertura de los centros y la han tenido que firmar los directores, con el miedo a que toda la responsabilidad caiga sobre ellos. Mire, ha sido una constante de todos estos meses que tanto el profesorado como las familias se hayan sentido desatendidos, y que sus declaraciones y las de la señora Celaá hayan servido para crear más desasosiego que tranquilidad. La educación es fundamental, y usted tiene que garantizar una educación de calidad y en igualdad de condiciones. ¿Qué va a hacer para garantizar que todos los alumnos tengan ordenador y acceso a internet? ¿O para evitar el cierre de escuelas infantiles? Y para garantizar la seguridad de sus ciudadanos, reivindicamos que lo que tiene que hacer es hacer tests a todo el profesorado y a todo el personal que va a estar en contacto con los alumnos para garantizar la protección, para que las familias puedan llevar a sus hijos con toda tranquilidad a los colegios. Nosotros lo vamos a hacer en Andalucía y le pedimos que usted lo haga aquí también, en Cataluña. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. De nou, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, president. Diputada, miri, si alguna autoritat educativa en aquests temps ha demostrat la seva ineficiència, és la d'Andalusia, que ha tancat totes les escoles. No les ha obert i no ha ofert cap solució a les famílies. Però és igual, eh?, perquè no ens hem de comparar amb Andalusia, nosaltres. Nosaltres ens comparem amb tot el sistema educatiu europeu, i les decisions que hem pres estan en consonància amb la majoria del sistema educatiu europeu. Ciutadans és un partit polític al qual jo respecto, però no és autoritat sanitària. No ho és. Què farem? El que ens digui l'autoritat sanitària, no el que ens digui Ciutadans. Perquè és l'autoritat sanitària la que ens marcarà la garantia d'una cosa que és evident: l'escola és un espai segur –l'escola és un espai segur. I ho torno a dir: l'escola és un espai segur per als alumnes –és un espai segur per als alumnes. És l'espai més segur que tenen els alumnes després de casa seva, és la seva segona casa, és la seva segona família, i és l'espai més segur que tenen. I això és la premissa inicial del curs vinent. I per tant, quines mesures sanitàries prendrem? Les que ens diguin les autoritats. Com les executarem? Com les negociem amb el Comitè de Salut Laboral del departament. Ho farem així. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Proposició de llei de creació de l'Agència de Patrimoni Natural]] [[202-00036/12]] Acabada la sessió de control, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el debat del Dictamen de la Comissió de Medi Ambient i Sostenibilitat sobre la Proposició de llei de creació de l'Agència de Patrimoni Natural. D'acord amb l'article 123 del Reglament, té la paraula, en primer lloc, el diputat Narcís Clara, que fou designat ponent relator. Quan vulgui, diputat.
Gràcies, president. Conseller, membres del Govern i del Parlament, avui és el primer Ple en què intervinc de forma presencial des que les activitats presencials del Parlament van quedar suspeses a causa de la Covid-19. Vull, d'entrada, dirigir-me a totes aquelles persones que han perdut un familiar, un amic o una persona propera: el meu més sentit condol per a tots ells, així com també desitjar una total recuperació a totes les persones que encara estan afectades per la malaltia. Són moltes les persones que han fet possible que els centres sanitaris poguessin atendre els milers de malalts, exposant la seva salut a un risc molt elevat. A tots ells, el meu agraïment i reconeixement. La condició de diputat relator implica la meva neutralitat en aquesta intervenció, i més en una llei que, molt probablement, no gaudirà d'unanimitat. Consegüentment, tot just els faré un breu resum dels treballs de la ponència. Crec que conèixer quin és el pla de treball d'una proposició de llei pot ser d'interès per als ciutadans que ens segueixen. De forma resumida i sintètica, el treball s'ha desenvolupat en sis etapes: U, a finals de desembre del 2018 es publicà la iniciativa i durant tres mesos es feren els tràmits previs al Ple d'inici. Dos, el 10 d'abril de 2019 tingué lloc el Ple d'inici amb el debat a la totalitat i començà el període de sessions de compareixença, el qual s'allargà fins al 30 de juliol. En total intervingueren trenta-dos compareixents. Tres, després de diverses pròrrogues, i fins a mitjans d'octubre, els grups parlamentaris presentaren les seves esmenes –en foren un total de 164. Quatre, els grups parlamentaris negociaren i transaccionaren durant aproximadament quatre mesos aquells punts on fou possible d'arribar a un acord. Cinc, el 26 de febrer s'aprovà el Dictamen a la Comissió de Medi Ambient i Sostenibilitat, i els grups mantingueren vives aquelles esmenes que cregueren convenient. Sis, la darrera etapa és la que ens ocupa avui, amb el Ple de votació del dictamen i de les esmenes que es mantenen vives. En resum, més d'un any entre el debat a la totalitat i la votació del dictamen en el Ple. Les compareixences englobaren àmbits tan diferents com sindicats agraris, cooperatives agràries, col·legis oficials, representants dels parcs naturals, dels propietaris forestals, del tercer sector ambiental, dels òrgans representatius del món local, dels centres tecnològics, de les universitats, dels centres de recerca i consultors ambientals. Soc de l'opinió –espero, en aquest cas, que compartida per la resta de ponents– que la tria fou prou exhaustiva i diversa com per permetre copsar l'estat de la qüestió des de diferents perspectives. En tot aquest procés voldria agrair la participació de cadascun dels participants. La llista és la següent: u, Associació Agrària de Joves Agricultors; dos, Federació de Cooperatives Agràries de Catalunya; tres, Consorci Forestal de Catalunya; quatre, representació dels presidents dels parcs naturals; cinc, el senyor Marià Martí, director gerent del Consorci del Parc Natural de la Serra de Collserola; sis, el Col·legi d'Enginyers Tècnics i Forestals de Catalunya; set, el Col·legi Oficial d'Enginyers Agrònoms de Catalunya; vuit, el Col·legi Oficial d'Enginyers de Forests a Catalunya; nou, el Col·legi d'Ambientòlegs de Catalunya; deu, el Col·legi de Biòlegs de Catalunya; onze, la Federació Catalana d'Associacions de Propietaris Forestals; dotze, Conservació.cat; tretze, la Intersindical Alternativa de Catalunya Candidatura Autònoma de Treballadors de Catalunya; catorze, Unió de Pagesos; quinze, el senyor Llorenç Planagumà, coordinador tècnic del Centre de Sostenibilitat Territorial; setze, Societat Catalana d'Educació Ambiental; disset, Obrador del Tercer Sector Ambiental de Catalunya; divuit, Xarxa per a la Conservació de la Natura; dinou, la Fundació Catalunya La Pedrera; vint, l'Associació Catalana de Municipis i Comarques; vint-i-u, la Federació de Municipis de Catalunya; vint-i-dos, el senyor Josep Germain, de Plataforma en Defensa del Patrimoni Natural de Catalunya; vint-i-tres, el Centre de Recerca Ecològica i Aplicacions Forestals; vint-i-quatre, el professor Martí Boada, de la Universitat Autònoma de Barcelona; vint-i-cinc, el senyor Joan Real, director de l'Equip de Biologia de la Conservació de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona; vint-i-sis, senyor Joandomènec Ros, catedràtic de la Universitat de Barcelona i president del Consell de Protecció de la Natura; vint-i-set, senyor Francesc Xavier Sans, director de l'Institut de Recerca de la Biodiversitat; vint-i-vuit, Joves Agricultors i Ramaders de Catalunya; vint-i-nou, el Consorci Centre de Ciència i Tecnologia Forestal de Catalunya; trenta, el Centre de la Propietat Forestal; trenta-u, Jordi Sargatal, ornitòleg i naturalista, i, finalment, trenta-dos, Josep Maria Mallarach, consultor ambiental. Hagués volgut saludar-los personalment aquí al Ple a tots ells, al Ple del Parlament, però les normes de seguretat degudes a la pandèmia –per altra banda, absolutament necessàries– no ho han fet possible. A tots ells, moltes gràcies per l'esforç i el temps que hi van dedicar. Ja en l'àmbit més intern, agrair el treball i la col·laboració del lletrat, l'Antoni Bayona, el senyor Antoni Bayona, i de les gestores de la ponència, la senyora Dolors Balagué i la senyora Laia Grau, i de l'assessor lingüístic, el senyor Joan Fibla, que amb el seu coneixement i dedicació han fet possible que els treballs es desenvolupessin de forma ordenada i amb total normalitat. Per acabar, crec que els diputats que han participat en la ponència deuen compartir amb mi que s'ha treballat amb esforç, intensitat i perseverança, especialment a l'hora de negociar i acordar. Això sí, a vegades amb èxit i a vegades sense. A ells els vull agrair també la cooperació que han donat en tot moment per al normal desenvolupament de la ponència. En particular, per exemple, pel seu suport, agilitat i prestesa a l'hora de consensuar el calendari de les sessions de la ponència. Em refereixo a en Francisco Domínguez, del Grup de Ciutadans; a en Ferran Civit, del Grup Republicà; a en Jordi Terrades, del Grup Socialistes i Units per Avançar; a en Lucas Silvano Ferro, del Grup de Catalunya en Comú Podem, i a la Natàlia Sànchez, del Subgrup de la Candidatura d'Unitat Popular. Moltes gràcies, president.
Gràcies, diputat relator. Els toca ara un torn als grups parlamentaris que han reservat esmenes per a aquest Ple, per un temps màxim de quinze minuts, els grups, i set minuts i mig, els subgrups. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, i per defensar les seves esmenes, el diputat senyor Francisco Javier Domínguez. Quan vulgui.
Esta ley ya viene de la legislatura pasada, y desde entonces el sector primario ha demostrado una fuerte resistencia desde la parte agraria, forestal y técnica, y ahora, últimamente, se están sumando resistencias municipalistas. Pero esta proposición de ley, ¿por qué no la presentó el Gobierno como un proyecto de ley? Una proposición es una herramienta parlamentaria perfectamente legítima, pero un proyecto de ley ofrece más garantías, se redactan dictámenes, y asegura más participación, entre otras ventajas; pero es algo más lenta y necesita más consenso. Y aquí quiero destacar el primer error: confundir el consenso parlamentario, un número determinado de diputados que puedan sumar una mayoría, con el consenso del territorio. Y ahora resulta que les han crecido los enanos y tenemos un problema real de consenso, y la agencia no es bien recibida por una gran parte del territorio y de sectores. ¿Pero hay problemas con la gestión del medio natural? Evidentemente que sí; hay graves problemas. Ha habido una muy mala gestión histórica y se han dado muchos bandazos. Se han hecho muchas apuestas organizativas y mucha improvisación. La política del patrimonio natural en Cataluña ha estado históricamente infrafinanciada, y en los últimos veinticinco o treinta años la Administración no ha contado con la integridad ni con la continuidad necesarias. Se han dividido equipos han repartido funciones entre distintos departamentos, se ha juntado otra vez, se han vuelto a recombinar; se han modificado las prioridades... Además de pérdidas de oportunidades de conocimientos y de experiencia de los equipos, estas políticas erráticas han consumido muchos recursos y energías, y lo peor de todo: no hay una explicación lógica o técnica que justifique estos sucesivos cambios. Y naturalmente, la agencia la consideramos un cambio más en esta dirección errática. Es evidente que ha de haber una estabilidad en la Administración ambiental. Es evidente que no hay un presupuesto suficiente. Y es aún más evidente que el patrimonio natural no es una prioridad para este Gobierno ni para los anteriores. Y, ¿qué ha hecho Ciudadanos con esta proposición de ley? Pues, a pesar de que una agencia no es una herramienta que consideremos útil ni mucho menos imprescindible para desarrollar políticas ambientales ambiciosas, a pesar de no ser nuestro modelo, desde el primer momento hemos trabajado en la línea de introducir mejoras, por responsabilidad. Desde el momento de las comparecencias, gracias al grupo de Ciudadanos, durante la ponencia han podido tener voz colectivos como los colegios de ingenieros de la rama agroforestal, que son cuatro profesiones: agrónomos, forestales e ingenieros técnicos agrícolas y forestales; las cooperativas agrarias, Asaja, el Institut del Suro, Boscat, la representación de los propietarios forestales, el CREAF, de la rama de la investigación. Aunque hay que lamentar que se rechazara la comparecencia del Institut de Sant Isidre y de los Agentes Rurales. Unas voces que han sido silenciadas sin saber exactamente la razón. Otra cosa que hemos hecho es escuchar, recoger propuestas, presentar enmiendas. Más de setenta enmiendas de las ciento y pico que ha comentado el relator son del Grupo de Ciudadanos. Y negociar el dictamen, sin éxito. Porque aquí es donde realmente está el problema. Hasta aquí hemos llegado. Con toda la tranquilidad del mundo, de las más de setenta enmiendas, solo se han incorporado en el texto definitivo una decena. El resto de enmiendas, que eran en gran parte aportadas por los comparecientes, han sido rechazadas. Y estas enmiendas que han sido rechazadas, que se mantienen vivas, ¿qué aportaban? Pues, voy a explicar un grupo de enmiendas muy significativas, que tienen que ver con el consejo de dirección y la representatividad del sector, y también con las sillas. Partimos de un texto original con un consejo de dirección de veintiocho personas, muy grande, poco ágil, poco operativo, y con una sobrerepresentación de entidades ambientalistas muy evidente. Las enmiendas, el conjunto de enmiendas que habla sobre este apartado, de Ciudadanos, pues, presenta una estructura diferente: un consejo de dirección más pequeño, de unas doce personas, más operativo, con representantes de la Administración de manera multidepartamental –Territorio, Agricultura, Interior, por tema de incendios, y otros departamentos–, y después, dos consejos de participación: social, con veinte personas, y cientificotécnico. Aquí estaban las entidades ecologistas, administraciones locales y supramunicipales, representación agraria, sindicatos, cooperativas, empresas, la pesca profesional, la caza –los grandes olvidados–, y representación forestal. Y en el consejo científico: los colegios profesionales, universidades, centros de investigación y expertos. No dejábamos todo en manos de un futuro reglamento, sino que ya pedíamos unos mínimos de representación. Y al final, ¿qué es lo que se va a aprobar? Pues, lo que han pactado los cuatro grupos proponentes de esta proposición: un consejo de dirección de diecinueve personas, que es muy grande, con solo cinco representantes del sector primario. Y después, dos comisiones: social, con treinta miembros, y comisión científica, con veinticinco miembros, pero no se define el contenido ni los miembros de estas comisiones. Están sin definir unas... –treinta más veinticinco...–, pues, cincuenta y cinco personas sin definir quiénes van a ser, quiénes van a formar parte. Es evidente la falta de concreción, y la falta de representatividad del sector primario. Y ahora, hoy mismo, acabo de leer en la prensa antes de venir que se anuncian futuros decretos ley que ya modificarán un texto que todavía no se ha aprobado. Se garantizan, pues, unas cuantas sillas más, o unos cuantos puestos más. Pero estas..., todo esto es solo un grupo de enmiendas, y no voy a explicar las setenta, ni mucho menos, pero sí que voy a explicar por qué no podemos apoyar esta ley. Tengo un decálogo de razones para votar en contra de esta ley. Una primera razón es que la agencia no es necesaria. ¿Qué puede hacer una agencia que no pueda hacer un departamento? Esta pregunta se la hice a todos los comparecientes que vinieron a la ponencia, y ninguno fue capaz de decir una respuesta satisfactoria clara e inequívoca. Conclusión: no hay nada que la agencia pueda hacer que no pueda hacer de la misma manera un departamento al uso o una dirección general, o lo que consideremos. Segunda razón. La agencia no tiene la representatividad necesaria. Lo he comentado antes: sin una representación equilibrada de todos los sectores que actúan en el territorio, la brecha entre agencia y mundo rural seguirá aumentando. Tercera razón: no se concreta el ámbito de actuación, no se define con precisión. Se prevé la actuación en espacios protegidos, pero queda abierta la posibilidad de actuar en una infraestructura verde, que no se define exactamente, y esto genera una incertidumbre jurídica evidente, una indefensión de la ciudadanía ante futuras acciones o decisiones de la agencia. Una cuarta razón por la que no podemos votar a favor. Con la agencia no se promueve, realmente, la sostenibilidad del medio. Concepto que no me voy a cansar de explicar, porque hablo de sostenibilidad ambiental, pero también hablo de sostenibilidad económica y social. No se aborda el grave problema del abandono de la actividad agraria, de la actividad forestal o del pastoreo. El desarrollo de las personas y de la actividad profesional en el medio rural, que es la sostenibilidad económica, debe ser compatible, cien por cien, con la mejora y la conservación del medio natural, que sería la sostenibilidad ambiental. O contamos con las personas que viven en el medio rural –del sector primario, pero también de otros sectores– y hacemos que sea viable vivir en el entorno, o esto no va a funcionar. La gente no quiere ser el Oso Yogui de Yellowstone, quiere ganarse la vida con su trabajo, y bastante difícil es como para que no se cuente con su opinión y sobre qué le interesa y qué no le interesa. Y también quiere preservar su entorno, es evidente. La solución no pasa por crear una nueva estructura administrativa. Si el Govern quisiera priorizar políticas ambientales, tiene las herramientas, ya podría si quisiera, pero no quiere. Razón número 5. Por el impacto negativo sobre el sector primario. El sector primario, durante la crisis sanitaria, se ha portado de manera ejemplar. Se ha mantenido la cadena de producción y de distribución y no ha habido ni un caso de desabastecimiento alimentario. Aprovecho aquí para agradecerlo públicamente. Agricultores, ganaderos, silvicultores, pescadores, agrónomos, técnicos, gracias a todos, porque realmente hay sectores más visibles que, es evidente el trabajo que han hecho, pero todos tenemos un vicio que es: comemos cada día, y si es tres o cuatro veces, mejor. O sea, que gracias a todo el sector por el trabajo que han hecho estos tres meses. Si la agencia no cuenta con este sector, no vamos bien. Esta agencia supone un impacto sobre el sector primario que no se ha evaluado. No se ha evaluado el impacto sobre el desarrollo rural, sobre el despoblamiento, sobre el abandono de fincas agrarias y forestales. Y, en casa siempre me han dicho que los ensayos, con gaseosa. O sea que, si no evaluamos este impacto, mal. Razón número 6 para no apoyar esta agencia. La agencia empeora la relación entre departamentos de Agricultura y de Territorio. Y si nos descuidamos, también entrará aquí Interior, por el tema de la gestión de incendios. La gestión del medio natural debe integrar correctamente todos los departamentos implicados y actualmente hay una clara descoordinación que disminuye la capacidad de gestión del territorio. Y si no, preguntad a cualquier gestor forestal. Y la agencia no prevé mejorar esta coordinación. Ojalá me equivoque, pero no lo prevé. Razón número 7. La agencia no frena la pérdida de biodiversidad. Quizá por eso se ha caído la palabra del título, ya no se llama «Patrimoni Natural i de Biodiversitat. Cataluña tiene un patrimonio natural excepcional, que es fruto del trabajo de las personas que viven en ese medio natural y agroforestal. Generación tras generación. La pérdida de biodiversidad no se debe a una excesiva explotación de bosques, o de campos de cultivo. La pérdida de biodiversidad procede, precisamente, del abandono del mundo rural, de la disminución de zonas de pasto, de superficie cultivada, de la disminución del paisaje en mosaico, que evita..., reduce las zonas de transición agroforestal. Y el aumento descontrolado de masas forestales sin gestionar. Es urgente afrontar la pérdida de biodiversidad, pero excluyendo a los gestores y profesionales del sector no es la manera correcta. Razón número 8. La agencia no previene grandes incendios forestales. O sea, los grandes incendios forestales es uno de los mayores riesgos actuales que corre nuestro patrimonio natural. Y resumiendo, ¿qué es un gran incendio forestal? Pues es un incendio con tanto poder calorífico, por la gran cantidad de combustible acumulado, que la extinción es prácticamente imposible. Por lo tanto, impera la necesidad de aumentar la prevención y la gestión forestal sostenible, que es la única herramienta actual preventiva ante este fenómeno de grandes incendios forestales, que no son solo de aquí, son un problema más generalizado. Y siendo un problema tan importante, ¿cómo es que no se prevé la coordinación perfecta entre la agencia, Agricultura e Interior? Razón número 9. Poca claridad de financiación. En políticas ambientales, ya lo he dicho antes, existe una infrafinanciación histórica. Se han recortado recursos a la gestión de los parques naturales y a otras figuras de protección. Y, hasta el momento, se desconoce esa capacidad que tanto se ha hablado durante la ponencia, de captar fondos y captar recursos. Tan solo queda claro que van a gestionar el fondo del 50 por ciento del impuesto del CO2, sin conocer cuánto va a subir este importe, ni la evolución en el tiempo, de este impuesto. Y de fondos europeos, y de presupuestos de la Generalitat. De cualquier manera, nada que no se pueda hacer desde un departamento o dirección general, como he dicho antes. Y razón número 10. No hay consenso territorial ni sectorial. Últimamente, todos hemos visto la escalada de movilizaciones, manifiestos, posicionamientos contrarios a la agencia, o, al menos, contrarios a la agencia tal y como se ha planteado. Ayuntamientos, más de cuarenta; consells comarcals, siete; la Diputació de Lleida; asociaciones de propietarios forestales; Boscat - el consorci; entidades forestales y agrarias, Institut Sant Isidre, Asaja, cooperativas; colegios profesionales; ADFs..., comunitats de regants, caçadors i pescadors. Pero también entidades más ajenas al sector agrario, que es Pimec, Foment del Treball, les cambres, Arca –relacionada con desarrollo rural–, l'Institut del Suro, l'ICEA, los campings..., y seguro que me he dejado, porque hay más de doscientas. Disculpad, las entidades que no os haya citado, porque no me cabían todas; la lista es bastante larga y variada. Curiosamente, mucha de esta resistencia procede de los propios partidos que están proponiendo esta ley, d'Esquerra, PDECAT y Socialistas. Pero todos proceden del entorno rural y de la actividad agroforestal, que conocen muy bien. Puedo llegar a entender que el conseller Calvet y, por tanto, este Grupo Parlamentario de Junts quiera crear, a toda costa, esta agencia. Es un proyecto que le va..., un prestigio político, a pesar de las oposiciones internas de sus alcaldes y regidores. Tiene que conseguir aprobar esta ley, pero, ¿por qué la defienden la consellera Jordà i Esquerra Republicana, en contra del sector al que se debe, el sector primario, en contra de muchos de los suyos, para no ganar nada? En esta batalla está claro quién ha ganado el pulso Calvet-Jordà; está claro que la ha ganado Calvet. Y lo que ya es de traca i mocador es la posición de Socialistas. El Grupo Socialista en la Diputació de Lleida presenta una moción contraria a la agencia y la ganan, y con el apoyo de Esquerra y de Junts. ¿Acaso no se hablan, los diputados del Parlament, con sus regidores y alcaldes? ¿No será que algo no se está haciendo bien? Además, nunca habíamos visto viajar tanto al señor Calvet por las zonas de montaña como últimamente, ofreciendo consensos y apoyos y quizá algunas sillas. Y tan poquito a la señora Jordà, que no está saliendo muy bien parada en todo esto. Y para acabar, solo quiero decir que no vamos a apoyar la agencia, sencillamente porque no podemos apoyar jamás una estructura política que ustedes manejan muy bien, que es el chiringuito y que ahora también podemos llamar «agencia de colocación. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té ara la paraula el diputat senyor Jordi Terrades.
President, conseller, diputades i diputats, voldria començar aquesta intervenció reproduint una reflexió que li vaig escoltar fa una setmana, deu dies, al secretari d'Estat de Medio Ambiente, del Govern d'Espanya, el senyor Hugo Morán, en una conferència que va pronunciar, on afirmava..., em va semblar... –i com que ja estàvem a punt de portar al Ple del Parlament aquesta llei–, m'ha semblat adient tornar-la a reproduir, no? Afirmava que nosaltres, els humans, formem part de la natura, però no som els amos de la natura, no som els propietaris de la natura. Hem de conviure amb tots els elements de la natura. Avui aprovarem la Llei de creació de l'Agència de la Natura que, és veritat, no ha estat exempta de discrepàncies. Ahir, repassant papers per a la meva intervenció, en vaig trobar un que era un compromís del que llavors va ser president de Catalunya, el senyor Pasqual Maragall –estic parlant de l'any 2003, eh?– que, en el programa electoral i els compromisos que el Grup Socialista proposava, deia: «I posarem en marxa l'Agència Catalana de la Natura, els Boscos i el Paisatge, que aglutini tots els serveis i competències, avui diversos en multituds de direccions generals, subdireccions, àrees de serveis, etcètera, no? I que impulsi una autèntica estratègia de protecció i conservació del medi natural de la biodiversitat. Han passat molts anys i, és cert, hem passat moltes dificultats. Generalment, quan s'activaven aquestes proposicions, per les causes que sigui, arribaven els finals de les legislatures i no hi havia manera d'aprovar-ho. Li va passar al Govern d'entesa, els va passar també als governs d'Artur Mas i de Carles Puigdemont. Arribaven els finals de les legislatures i no hi havia manera d'aprovar i tirar endavant aquest tema. Segurament per les discrepàncies que han existit al voltant d'aquest tema, no? Els Socialistes i Units per Avançar creiem que seria un error si amb l'aprovació, avui, d'aquesta llei, uns sectors hi veiessin una victòria sobre els col·lectius que no l'han vista clara. I, a l'inrevés, una derrota. Alguns hi han volgut veure, i així s'ha manifestat també públicament, un enfrontament –em permetran una expressió col·loquial– entre urbanites i rurals, no? I els problemes i els reptes que tenim al davant com a societat són grans, són complexos i amb enfrontaments divisoris i menysteniments mutus, anem mal encaminats. Hem de ser capaços de trencar aquesta dinàmica, certament, històrica, ho torno a repetir, però la defensa dels processos justos de desenvolupament rural sostenible s'ha de basar, des del nostre punt de vista, en una combinació de regulació que potenciï les activitats productives tradicionals, la gestió forestal, el turisme rural. Que, certament, això s'ha d'aconseguir amb lleis sectorials, però també amb la conservació dels ecosistemes. I, senyores i senyors diputats, senyor conseller, des del nostre punt de vista no hi ha una altra via: units guanyem, dividits perdem. I això no treu que toqui fer una reflexió sobre el malestar profund en una part del territori del país, que s'ha manifestat aquesta darrera setmana. Segurament ho hem de fer tots. El primer, des del nostre punt de vista, el Govern. Per què? Perquè disposa del Diari Oficial de la Generalitat i disposa del pressupost. I disposar del pressupost vol dir prioritzar per fomentar solucions que millorin la qualitat de vida, els serveis essencials i l'economia dels territoris rurals i de muntanya, que vol dir, justament, de les persones que hi viuen. Nosaltres no volem territoris buits. Quan vàrem iniciar la tramitació d'aquesta llei, el meu grup ja va advertir que, probablement, abans d'arribar a la creació de l'agència, calia abordar tres lleis prèvies: la d'espais agraris, avui ja aprovada..., per cert, en la tramitació d'aquesta llei s'ha criticat la manca de participació; no voldria parlar d'aquella llei, eh?, que no es va citar cap persona ni cap representant de col·lectius ambientals o territorials, però, bé, és una llei que ja està aprovada, que nosaltres l'hi vam donar suport. Crèiem que abans també s'havia d'aprovar la llei de biodiversitat i patrimoni cultural, que fa deu anys que el Govern l'anuncia i que tampoc no hi ha manera que vegi la llum. I que és, des del nostre punt de vista, essencial. Ens faltaria, prèviament, una altra llei, que és la llei de territori. Alguns dels procediments i impediments per alguns, sens dubte s'han d'articular a través d'aquesta llei, d'una visió més moderna de la Llei d'urbanisme actual. I avui, em permeto reclamar una altra llei que, per nosaltres, és essencial, eh? Que, al Govern, no crec que tingui temps de fer-la, perquè això apunta a eleccions anticipades un cop més, però em permeto reclamar avui aquí una llei de muntanya. L'obligació del Govern és reprendre els treballs o es podrien trobar..., crec que no tindrem temps, però es podrien trobar amb una proposició de llei, si el Govern no presenta un projecte de llei de modernització de l'actual Llei de muntanya. I necessitem, senyor conseller, un veritable pla econòmic i industrial que doni sortida al potencial de l'activitat forestal. L'informe del CREAF, presentat aquesta setmana és aclaridor sobre les funcions o disfuncions dels nostres boscos respecte al seu paper mitigador dels efectes del canvi climàtic, en funció de la gestió o no que se'n faci. Parlant de l'agència, en els darrers anys s'ha posat en evidència la pèrdua continuada de biodiversitat. El darrer informe del secretari general de Nacions Unides advertia que aquesta pèrdua ens pot portar a la sisena extinció d'espècies. I Catalunya no som una illa isolada en què tot funciona perfectament. Aquí també estem patint aquests mateixos problemes. Des de l'any 2002 fins a l'any 2016 –això està documentat ja–, la pèrdua de biodiversitat a Catalunya ha significat una reducció del 22 per cent de les poblacions de les espècies de vertebrats, i si hi afegim els invertebrats, un pèl més, no? També s'observa, des del nostre punt de vista, una degradació i banalització d'espais rurals. Justament, la Llei d'espais agraris i la Llei de protecció de les oliveres monumentals que vam aprovar ara fa quinze dies van en aquesta línia de posar o denunciar que hem de revertir també aquesta banalització a vegades de l'espai rural i del paisatge rural i posar-ho en valor. És precís, doncs, treballar per revertir aquesta situació. La creació de l'agència, des del nostre punt de vista, reforçarà les polítiques públiques i possibilitarà desplegar polítiques de conservació i de gestió alineades amb les actuals polítiques europees –que tampoc no hem d'oblidar aquest concepte– que emmarquen i estan emmarcades, per tant, en l'Estratègia Europea de recuperació de la biodiversitat en l'horitzó 2030. I que, a més a més, necessàriament s'haurà de concertar amb la participació de tots els sectors de les àrees rurals implicades. Conservar el patrimoni natural és fonamental per fer front al canvi climàtic, i imprescindible per tenir una resposta adaptativa i per assegurar la biodiversitat. La pèrdua de biodiversitat i la degradació del patrimoni natural és una amenaça a més per a la salut de les persones, com hem pogut percebre de manera evident en l'actual pandèmia de la Covid-19. Wuhan no està molt lluny, està aquí també; també el podem tenir aquí. La pressió sobre la natura, la desaparició d'hàbitats i la degeneració de la biodiversitat provoquen efectes irreversibles sobre el medi ambient i, en conseqüència, sobre el benefici que els ecosistemes, en forma de serveis ecosistèmics, aporten a la societat i que hi milloren la salut, l'economia i la qualitat de vida de les persones. Avui ja el 32 per cent del territori català es troba protegit pel Pla d'Espais d'Interès Natural, el qual inclou els espais de Xarxa Natura 2000, els espais naturals de protecció especial, com ara els parcs naturals. En definitiva, és un conjunt, una superfície important que cal planificar, ordenar i gestionar adequadament en col·laboració amb la propietat i també de les polítiques sectorials que parlava abans, que incideixen evidentment sobre el territori i que avui, encara, en molts casos encara està pendent aquesta gestió integral d'aquests espais amb els recursos econòmics corresponents. I és cert. La gestió del medi natural en un territori tan humanitzat com el nostre és d'una gran complexitat. Hem de fer compatible la conservació, la protecció, la preservació i l'ús sostenible que inclouen les activitats agràries, les activitats ramaderes, turístiques, forestals, cinegètiques, pesqueres, energètiques també i la de les infraestructures, per tal d'evitar el despoblament del territori. I què farà l'Agència de la Natura? Doncs, finalment, el que fa és assumir competències de l'actual direcció general de Medi Natural. No es creen noves infraestructures…, noves estructures ni més burocràcia. Això que ha circulat aquestes darreres setmanes és una fake new. És agafar el rave per les fulles, el que hem fet és justament substituir la direcció general per aquesta agència. L'agència, però, al ser un organisme autònom, amb personalitat jurídica pròpia, permet disposar de més agilitat que pot tenir una direcció general o, fins i tot, una secretaria del Govern. I permet més estabilitat, més operativitat en la gestió i en l'assignació de recursos. Després parlaré dels recursos. La seva gestió bàsicament es centrarà en aquesta part del territori que té alguna figura de protecció ambiental. Els seus informes seran preceptius, que no pas vinculants, i els deia aquella proposta que fèiem nosaltres en el seu dia anava bastant més enllà del que avui, finalment i consensuadament, una àmplia majoria parlamentària tirarem endavant. La gestió forestal seguirà atribuïda a la conselleria d'Agricultura. I la governança d'aquesta agència, a qui correspondrà? Al Govern, com no pot ser d'altra manera, a les administracions locals i als diferents actors públics i privats que tenen relació amb el medi natural, amb la biodiversitat i l'activitat econòmica i la presa de decisions es farà a través del seu consell de direcció, però també a través del seu consell social i del seu consell científic. De quins recursos disposarà? Dels actuals que els assigna la Generalitat en els pressupostos del 2020 i, en cap cas, es podrà disminuir. Aquesta va ser una de les propostes inicials, no ja en aquesta tramitació, sinó en l'anterior d'aquella legislatura que va durar tan poquet. El fet de que no…, els recursos no podien disminuir. Una de les retallades més importants que s'han produït, conjuntament amb el sector de la Salut i de l'Educació, va ser, justament, en els espais naturals d'aquest país, més d'un 60 per cent dels recursos dels quals disposàvem. Nosaltres vam voler blindar que mai els recursos podrien baixar del que els pressupostos d'enguany assignen a les polítiques ambientals i, a més a més, amb la gestió d'una part del nou fons que es crea a través de l'impost del CO2 o dels vehicles de combustió, que el 50 per cent –com vostès saben– van destinats a la creació d'un fons de patrimoni natural, que aquest any ja havien d'aportar recursos i que, fruit de les diverses decisions, no els acabarem de notar en la seva plenitud fins a l'exercici pressupostari 2021 i 2022. Senyores diputades, senyors diputats, el que no podem tenir és…, el que no podem fer són discursos i després no tenir les àrees protegides sense destinar-hi els recursos, que és el que a vegades ha passat en aquest país. Els territoris amb un patrimoni natural ben conservat generen riquesa, són, a més, destinacions turístiques de qualitat que atreuen milions de visites a l'any i, per tant, fixen població i fixen recursos al territori. Ara que tot just fa trenta-cinc anys que es va aprovar al Parlament la Llei d'espais naturals, el 13 de juny de 1985, ens hem de dir que Catalunya és un dels territoris europeus on el patrimoni natural està sotmès a més impactes, a més pressions, a més amenaces i que, per tant, es troba en una situació crítica. La creació de l'agència és un primer pas per abordar aquests reptes, però caldrà posar al dia la legislació actual, perquè encara tenim coses que cal arreglar i que són imprescindibles. I caldrà treballar per superar aquesta distància que hem pogut copsar en la tramitació de la llei entre sectors. Els anuncio la retirada de les esmenes que quedaven vives per part del Grup Parlamentari Socialista i Units en ares de trobar aquesta posició majoritària dels grups de la cambra. I voldria acabar tal com he començat: som part de la natura, no en som els amos. Gràcies, president, conseller, diputades i diputats.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, conseller, ha acabat el company Jordi Terrades amb una cita; a mi n'hi ha una que m'agrada especialment, que em sembla que és de Carl Sagan, que deia que som la natura pensant-se, pensant-se a si mateixa; som part de la natura i tenim també l'obligació i el deure de pensar-nos com a entorn natural i com a societat que en forma part. La necessària transició ecològica que han de viure les nostres societats, totes les societats del món, necessita de polítiques valentes. Hem estat durant dècades, diguem, gestionant el final d'una etapa que no tornarà. I hem d'obrir una altra etapa, la de la transició ecològica, que necessitarà que reconstruïm polítiques públiques i que impulsem polítiques públiques a l'alçada dels reptes, que ens marquin objectius ambiciosos en matèria de canvi climàtic, de conservació de la biodiversitat, d'economia circular i que ens permetin desplegar tota una nova institucionalitat per tal de dur-les a terme. I que la transició ecològica no sigui un procés que fracturi de forma irreversible la nostra societat: que no garanteixi la seguretat energètica de la nostra ciutadania, que no garanteixi la qualitat de l'aire a part de la nostra ciutadania, o la seguretat alimentària, etcètera. I, per tant, segurament aquesta és la primera pedra de tot un procés de transició que ha de garantir que el nostre territori no es trenqui, que la nostra societat no es facturi i que garantim els objectius ecològics que necessitem per viure en una societat de qualitat ja no en un futur llunyà, sinó que ho fem ara i que comencem a desplegar avui les institucions que regiran el futur del nostre país. I, per això, necessitem governs valents que impulsin polítiques públiques i necessitem parlaments ambiciosos que sigui motor d'una nova legislació i d'una nova institucionalitat pública en el nostre país. I la primera reflexió que volia fer –i sé que la repetim molt, però crec que n'hem de ser conscients– és que hem perdut una dècada. Que la dècada de retallades ha impactat molt durament en les polítiques de medi ambient en el nostre país. Més d'un 60 per cent de retallades en les polítiques de medi ambient en el nostre país. I que els anys de bloqueig parlamentari han bloquejat, també, moltes propostes necessàries per al present i per al futur del nostre país. I que avui creem una agència que va ser plantejada –com bé recordava el company Terrades– ja a principis del 2000, que va ser plantejada per primera vegada fa catorze anys, i que hem trigat catorze anys en poder-la aprovar per legislatures que s'acabaven, perquè mai va ser, segurament, una prioritat legislativa d'aquest país. I que hem perdut tota una dècada. Tota una dècada en què Catalunya ha anat en direcció contrària a la de la resta d'Europa. A la resta d'Europa es creaven institucions relacionades amb la transició ecològica, es creaven departaments de medi ambient, s'agafaven competències disgregades per la resta de departaments i es feien departaments forts amb capacitat de ser mínimament rectors en les polítiques públiques del nostre país. I a Catalunya hem fet tot el contrari. Hem disgregat les competències del Departament de Medi Ambient en tots els departaments possibles, hem desballestat internament el Departament de Medi Ambient fins a un punt pràcticament d'incapacitat operativa, hem retallat més d'un 60 per cent, etcètera. I hem perdut tota una dècada en polítiques que són centrals en la política de conservació, en la política energètica –deu anys sense renovables–, en la política de residus i de recursos, on Catalunya havia sigut pionera i on ja estem a la cua i tot just ara comencem a reactivar aquell debat. Hem perdut deu anys. Deu anys que, a més, eren claus per construir aquesta transició, perquè avui som plenament conscients que en la majoria d'objectius que ens vam fixar a nivell comunitari arribem tard i tot just comencem a abordar-los ara. I, per tant, ens prenem aquesta agència, també, com la primera pedra amb què comencem a assumir que això del canvi climàtic, de la pèrdua de la biodiversitat, de la transició ecològica, de la transició energètica ja no és un futur llunyà, allò que es deia «en els pròxims vuitanta anys hem de fer això, hem de fer allò, sinó que és un present que es comença a expressar ja en molts conflictes que vivim al nostre país i que s'expressarà de forma més intensa durant els propers anys, però que forma part del nostre present i que necessitarà que tinguem institucions que impulsin debats públics. Sempre ho dic i no vull ser molt incisiu, però hem vist aquests anys molts debats en matèria de transició ecològica. Hem vist el debat de Madrid Central, de les superilles, de la zona de baixes emissions. No hem vist cap debat impulsat per la Generalitat de Catalunya. No hem vist cap debat –segurament aquest és el primer– on la Generalitat de Catalunya impulsa una política pública que posa a debatre el país, que evidencia que hi ha conflictes que cal resoldre i que cal concertar, però no n'hem vist cap. I aquesta manca de lideratge afecta a les expectatives de tot un país, perquè és un repte de país. I, per tant, crec que a vegades som molt ambiciosos a l'hora de fer una cimera del clima, de televisar-la, de generar opinió pública, però després som molt poc ambiciosos a l'hora d'exigir a les administracions públiques d'aquest país que liderin, que siguin valentes i que posin debats sobre la taula i liderin la transició ecològica en el nostre país. Catalunya –i ja entro en matèria de biodiversitat– és un territori extraordinàriament ric en biodiversitat. És un punt d'alta biodiversitat mundial. Tenim hàbitats propis de ser un país mediterrani, de ser un país d'alta muntanya, d'entorns fluvials, dels deltes que tenim al país, dels camps de secà i del mosaic agrícola que tenim com a país. Tenim molts hàbitats com a país. Segurament Catalunya concentra més hàbitats i més riquesa d'hàbitats que estats sencers de la Unió Europea. I en 14 anys, en aquesta darrera dècada el que hem fet és perdre biodiversitat de forma molt accelerada. No llegiré moltes dates, però hem perdut una quarta part de gairebé tres-centes espècies de vertebrats en el nostre país. 258, per ser més exactes. Tenim més de tres-centes espècies de flora en diferents graus d'amenaça d'extinció en el nostre país, un centenar de les quals són endèmiques de Catalunya i, per tant, si desapareixen de Catalunya, desapareixen del món. El 15 per cent dels nostres hàbitats naturals estan degradats i, per tant, posen en risc la biodiversitat del nostre país. I això implica que tenim un repte i tenim una responsabilitat. I no només una responsabilitat amb el patrimoni natural del país i amb les generacions futures, sinó que tenim també una responsabilitat comunitària. Hi ha un repte global, que és conservar la biodiversitat, i Catalunya ha de fer la seva part. I això exigeix que ha de ser valenta i que ha de ser ambiciosa. Aquesta agència neix, jo crec que el debat que hem vist aquestes darreres setmanes reflexa bé aquesta realitat, com a mínim sobre dues realitats que condicionen el país i condicionen l'agència. Una estructura de propietat forestal profundament desigual, on el 52 per cent dels propietaris forestals gestionen menys d'una hectàrea i no arriben ni al 3 per cent de la propietat forestal en el nostre país, mentre que un 1 per cent dels propietaris forestals gestionen més de cent hectàrees i gestionen pràcticament la meitat dels boscos de titularitat privada en el nostre país. I aquesta és una estructura de propietat profundament desigual que ha marcat la relació entre la propietat privada forestal i les administracions públiques de Catalunya durant molts anys, i que ho sabem, i que han vist i que han viscut molt còmodament com a «lobbistes al Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca que va construir i va gestionar Unió Democràtica en aquest país. I s'ha de dir, perquè si no diem això situem el debat de l'opinió pública en un debat absolutament eteri on ningú sap quins interessos hi ha darrere de les opinions públiques que es donen. I, per tant, una estructura de propietat desigual i ben emparada des de l'administració pública és una problema democràtic. I en aquest país s'ha permès que hi hagi institucions vinculades a la gran propietat que siguin responsables d'actuar com a «lobbistes per desballestar les polítiques públiques de conservació en aquest país. I això s'havia d'acabar tard o d'hora, perquè un govern responsable i un parlament responsable el que han de dir és que la propietat té també una responsabilitat social sobre aquest país. I si la propietat afecta a la gestió i a la conservació del patrimoni natural que pertany a tot el país ha d'assumir que les administracions públiques són rectores i han de marcar objectius ambiciosos de conservació que mancomunen i mandaten tota la població de Catalunya. I, per tant, el primer repte que marquem en aquesta agència és que sigui un instrument de concertació. Tindrem molts conflictes socioecològics –després m'hi referiré– en el futur immediat de Catalunya, i necessitem una eina que sigui una eina de concertació que tingui la capacitat d'erigir-se com a autoritat pública i de dir: «aquest país té objectius que ha de complir, té estratègies aprovades per les seves institucions públiques que cal complir, però que les hem de concertar amb els actors socials d'aquest país. També amb els propietaris privats forestals, també amb els grans propietaris privats forestals. I, per tant, el primer repte d'aquesta agència és que ha de ser un gran espai de concertació. La segona realitat d'aquest país és que la frontera entre el món urbà i el món rural segueix sent una frontera de desigualtats que marca les expectatives i les oportunitats de desenvolupament econòmic, social, de gran part del nostre territori, i que és una desigualtat que existeix en aquest país i que hem de treballar per corregir-la. I, per tant, el segon repte d'aquesta agència és incloure el món rural en aquesta gran concertació. El món rural té expectatives positives també sobre aquesta agència, perquè la conservació del patrimoni natural és també un actiu del món rural, perquè també generarà ocupació, perquè també generarà capacitat de dinamitzar el territori. Per tant, hem d'incloure el món rural en la concertació d'aquesta agència i en la seva capacitat de codirigir els reptes ecològics que tenim com a futur. I, per tant, necessitem una agència que estigui descentralitzada, que ofereixi al món rural recursos humans, tècnics, espais de decisió arreu de Catalunya, perquè els hàbitats i els conflictes i els objectius seran diferents arreu de tota Catalunya. I de que aquesta agència sigui resolutiva –en la nostra opinió– dependrà en gran part de l'èxit de l'agència. Si l'agència acaba sent una agència que no existeix al territori i que és una trava administrativa més, un procediment administratiu més que posa més problemes sobre la taula en ajuntaments o en petits propietaris que tenen pocs serveis jurídics, que els procediments administratius se'ls fan molt llargs, l'agència no serà exitosa, perquè el repte de la conservació de la biodiversitat a Catalunya no és un problema administratiu, és un repte de país. I, per tant, necessitarem que involucri tots els sectors socials d'aquest país i especialment el món rural. I, per tant –ja ho deixem ara–,sabem que el text forma part també del necessari consens que agrupen, que hi ha hagut entre els grups polítics i entre els compareixents en aquesta llei, que hi ha molts debats que els hem deixat oberts, però el primer repte del desplegament estatutari i reglamentari d'aquesta agència serà que sigui una agència participativa, un espai de trobada i un espai de concertació de polítiques de conservació en el nostre país. Perquè, com he dit abans, i ara m'hi referiré, viurem molts conflictes socioecològics en el nostre país en poc temps. Conflictes que tenen a veure amb la planificació urbanística. L'altre dia vaig estar a Sitges, on el Govern ha autoritzat la planificació d'un autòdrom, una hípica, 23.000 metres quadrats totals, per no parlar del ja amanit Hard Rock Cafè. Però tindrem molts més projectes d'aquests sobre la taula. Tindrem el desplegament de les energies renovables sobre la taula. Tindrem el problema de la incineració, de la gestió i de l'abocament de residus sobre la taula, i també de la gestió de recursos hídrics. I tot això ens obrirà un ventall de conflictes socioecològics en el nostre país que hem d'assumir, que hem d'abordar. I que hem d'abordar més enllà d'una perspectiva localista dels típics Nimby: «Sí, sí, jo vull un abocador però al meu poble no, al poble del cantó. No, no, ho hem d'abordar, tenim instruments públics, que posin objectius ambiciosos sobre la taula i que siguin capaços de concertar-los amb el territori. I amb el poc temps que em queda: per a nosaltres, la creació de l'agència és, sens dubte, una bona notícia. Canvia la tendència en les polítiques ambientals del nostre país, d'estar-les desmuntant constantment a crear institucions públiques que puguin ser rectores. Ens hagués agradat que hagués inclòs, com a mínim, dos aspectes que són fonamentals i que mantenim en les esmenes. La de no acceptar, fins a cert punt, hi ha tantes pressions de certs sectors lobbistes. Nosaltres creiem que la gestió dels boscos privats, millor dit, la cogestió dels boscos privats, la capacitat de posar objectius de conservació sobre la taula, recomanacions i estratègies, i de certs sectors de la casa d'espècies cinegètiques, hauria d'haver estat inclosa en l'agència perquè formen part del patrimoni natural i de la gestió de la biodiversitat del nostre país, igual que ho són els fons europeus per a la conservació de la biodiversitat. Però preferim que neixi una agència de consens...
Diputat...
...amb el màxim consens possible, i amb això ja acabo. I que la fem créixer i que l'anem dotant de competències a mesura que funcioni que a que no neixi mai. I, per tant, considerem que és una bona notícia. Crec que hem de celebrar que aquest Parlament aprovi una llei com aquesta i emplaçar-nos a tots a que es desplegui de la forma més ambiciosa possible.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sánchez.
Moltes gràcies. Bon dia, a tots i a totes. «Ha costat Déu i ajuda arribar fins aquí, podríem dir-ho. Ja ho han dit els diputats que ja han parlat abans de nosaltres que realment ha estat difícil arribar fins aquí, però pensem també que és una bona notícia haver arribat fins aquí. Començo agraint la feina a tots els ponents, també al lletrat i al Servei d'Assessorament Lingüístic per tota la feina que hem pogut fer durant tots aquests mesos, durant tot aquest any, com recordava el ponent relator. No ha estat fàcil arribar fins aquí, i en aquest tram final hem de confessar que hem patit, hem patit per si l'Agència de la Natura de Catalunya s'aprovava o no. Fins i tot, tot seguit debatrem un decret llei, el 18/2020, que ens genera la intuïció de que fins i tot el Govern tenia dubtes de si s'acabava aprovant aquesta llei. Res, sense més, celebrem que això no sigui així. Per nosaltres també és important donar les gràcies a les persones que ens han ajudat, que personalment m'han ajudat, concretament, la gent del grup de treball de Territori de la CUP, en Xavier Carceller i en Leo Bejarano, que sense ells jo no hagués pogut fer aquesta feina, i gràcies pel seu coneixement. I un agraïment a tota aquella gent que ara mateix està expectant, totes aquelles entitats ecologistes, entitats que treballen en el territori, entitats conservacionistes que també han estat al peu del canó aquests dies reclamant l'aprovació de l'agència i posant arguments sobre la taula per a la seva aprovació. La simple creació de l'Agència de la Natura ha generat un important terrabastall, ja que la creació de l'agència parteix d'un hàndicap, que és el que suposava el manteniment de l'statu quo tradicional, cosa que fa quasi impossible una gestió de la natura a l'alçada dels reptes actuals i la superació definitiva del poder de determinats sectors, que també n'hem parlat durant aquest debat, de dins i de fora de l'Administració. Tanmateix, cal tenir en compte que els òrgans administratius encarregats del patrimoni natural i la biodiversitat, històricament mal encarregats d'aquesta gestió i històricament mal dotats i amb molt escàs suport polític, per no dir amb molta hostilitat política, van tocar fons en l'etapa final del govern de Convergència i Unió, i la situació actual és encara dramàtica, cosa que es manifesta en l'estat de conservació del patrimoni natural i la pèrdua generalitzada de biodiversitat al nostre país. També se n'ha fet referència als informes que analitzen la biodiversitat al nostre país. El darrer informe sobre l'estat de la biodiversitat de Catalunya indica que, entre el 2002 i el 2019, hi ha hagut una davallada general del 25 per cent de la fauna salvatge. L'agència permetria consolidar polítiques públiques de conservació per tal d'evitar que encara anem pitjor de la situació en la qual estem. En tot cas, nosaltres pensem que l'agència, dotada de personalitat jurídica pròpia, d'autonomia financera i de recursos econòmics, humans i materials propis, que entenem que seran sensiblement superiors als actuals, esdevé absolutament necessària per començar a revertir aquest procés de degradació de la biodiversitat que hem sofert en els darrers temps o en les darreres dècades. Per aquest motiu, i atès que la propera legislatura no sabem com serà la correlació de forces, és un motiu més pel qual nosaltres no hem entès aquesta..., anar posposant el debat d'aquesta llei i la votació i, per tant, la seva aprovació. És evident, pel que he dit fins ara, que la CUP donem suport a la llei, malgrat que entenem que hauria de ser més ambiciosa. I ho hem parlat en els treballs de ponència, especialment en el camp competencial. Per part nostra, de les esmenes que havíem presentat, se n'han aprovat algunes, algunes de les tretze que vam presentar, se n'han inclòs cinc, de forma parcial o íntegra. Una que fa referència al nom, que ens n'alegrem, que parlem d'Agència de la Natura i no de l'Agència del Patrimoni Natural. D'altres sobre l'abast de l'expressió d'espais naturals protegits, de la creació d'òrgans descentralitzats de participació, qüestió que també s'ha posat aquests dies a debat i que ha estat una de les crítiques. Per tant, nosaltres ens hagués agradat anar més enllà, i per això mantenim algunes esmenes vives en qüestió de participació i en qüestió de representació territorial. Però bé, hem arribat fins aquí. Així mateix també s'ha incorporat una disposició addicional per tal de donar compliment a la llei d'igualtat efectiva entre homes i dones, la Llei 17/2015, que és una esmena que la gent, els diputats i diputades que heu estat fent ponències amb nosaltres, haureu vist que presentem sistemàticament, que és que, per llei, diem que els òrgans que s'estableixen –en aquest cas, en aquesta llei– no puguin començar a funcionar fins que aquells òrgans siguin plenament paritaris. De fet, aquesta llei n'és un exemple. Soc l'única dona que ha participat en la redacció i en el procés legislatiu d'aquesta llei. Les dones no tenim igualtat d'oportunitats i, per tant, de representació en tots els processos legislatius. I, per tant, també en els òrgans, és important garantir aquesta paritat. En sentit contrari, no s'han exigit qüestions com algunes de les que he dit, relatives a la participació; algunes transcendentals, relatives a la intervenció administrativa de l'agència en aquells espais protegits que no tenen condició d'espais naturals de protecció especial, que, de fet, són la majoria; la creació d'organismes participatius, hi insisteixo; la incorporació de principis de desconcertació de funcions, o la participació de proximitat territorial. Aquestes no les hem pogut incloure, però ens afegim el criteri de «millor que neixi l'agència i que l'anem enriquint i dotant de major competència que no pas que es quedi en un calaix o en una declaració d'intencions. Han estat diversos els grups i col·lectius que s'han mostrat contraris a la creació de l'agència, i alguns d'aquests s'han caracteritzat o es caracteritzen per una concepció extractivista de la natura i per unes tendències polítiques fortament conservadores, lligades a la història de què ja he parlat sobre la gestió de la natura al llarg de la història del nostre país. Configuren un entramat que ha controlat tradicionalment les polítiques relacionades amb la natura a Catalunya i, en general, les polítiques agrícoles, ramaderes i forestals, així com el mateix departament de l'administració encarregat d'aplicar-les, el DARP, que manté una certa hostilitat oberta amb relació als plantejaments conservacionistes. Això ha estat així, durant anys, durant molts anys, i cal que en puguem parlar obertament. I cal, també, que entenguem aquest consens a què hem arribat per a la creació de l'agència com un pas per arribar a majors consensos. A través d'un discurs antiurbà, estereotipat, s'ha emfatitzat en les contradiccions entre camp-ciutat, generant un enfrontament gairebé estèril. Nosaltres no volem participar d'augmentar aquesta tensió, una tensió innecessària. Però algú es pensa que té algun sentit confrontar –ja ho vaig dir quan parlàvem de la Llei de protecció de les oliveres monumentals–, té algun sentit confrontar la gent que treballa la terra amb la gent que defensa el medi ambient? Alguns discursos dels que s'han plantejat avui van per aquesta línia. Aquesta confrontació és totalment estèril. Els reptes que tenim com a país, els reptes en lògica d'emergència climàtica, passen, sens dubte, per trobar els consensos i per trobar els espais per compartir la lluita entre tota aquella gent que defensa i gestiona, que treballa i gestiona la terra i aquella gent que defensa el medi ambient. I això és importantíssim, perquè aquí trobarem horitzons de futur que poden ser útils per als reptes que tenim. I ja vaig acabant. Nosaltres també volem posar sobre la taula la importància dels treballadors públics, que també han estat a l'expectativa amb relació a aquesta agència i que també han patit aquest darrer minut, en què hem patit per la seva aprovació. Per tant, també, satisfetes d'haver pogut incorporar les demandes que els treballadors i treballadores públiques del sector ens exigien.
Gràcies, diputada. A continuació i per fixar el seu posicionament, per un temps màxim de deu minuts els grups i cinc el subgrups, tenen la paraula aquells grups i subgrups que no tenen esmenes vives. I, en aquest cas, en primer lloc té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Alejandro Fernández. Quan vulgui.
Moltíssimes gràcies, president. Com és ja conegut, el grup del Partit Popular va reclamar des del primer moment aturar aquesta tramitació. I avui, evidentment, hi votarem en contra, entre altres coses perquè cal no ser ingenus en aquesta vida, i nosaltres teníem molt clar com acabaria. Però, malgrat aquest posicionament inicial, rotund, clar, sí que volia començar aquesta intervenció traslladant un respecte als seus promotors i als seus defensors. No cauré mai en la trampa d'estigmatitzar ningú per molt que a nosaltres no ens agradi aquesta agència. I, precisament per aquest motiu, exigim també respecte als detractors de l'agència. La simplificació del debat titllant d'especuladors dels boscos o destructors del medi ambient els detractors de l'agència no només és profundament injusta, sinó que pretén negar un debat sa i democràtic tenint present que aquí tothom vol el millor per al nostre medi ambient, per al nostre medi natural. Però cadascú ho fa des de posicions diferents i totes són absolutament legítimes. El nostre posicionament, ja des de l'inici, res té a veure tampoc amb una qüestió política partidista. De fet, un bon amic partidari de l'agència em deia l'altre dia que per què estem en contra, si en el món rural darrerament no ens vota ningú –cosa que no negaré pas, perquè negar evidència, doncs, no és intel·ligent–, però ens és absolutament indiferent. No mirem aquesta qüestió en termes ideològics. Nosaltres hem parlat amb moltíssima gent; hem rebut uns 200 correus electrònics –com, m'imagino, tots vostès–, aproximadament la meitat en contra i la meitat a favor, i el que creiem és que els detractors tenen dret a tenir una veu avui, aquí, al Parlament, clara i rotunda. Se'ls ha d'escoltar. El Govern de Catalunya no pot caure en l'arrogància intel·lectual de pensar que saben millor com gestionar el medi natural que aquells que es guanyen la vida gestionant-lo i que són, en conseqüència, els més interessats en preservar-lo. Ho repeteixo: són els més interessats en preservar-lo. La postura dels detractors, evidentment, tampoc no és monolítica, això és evident. Bascula entre aquells que diuen «agència, sí; però així, no i d'altres, com és el nostre cas, que el que entenem és que l'agència no es necessita perquè Catalunya no necessita més burocràcia, Catalunya no necessita més estructures d'aquestes característiques. I són posicionaments clars. De la síntesi d'aquestes dues postures, contràries però diferents, nosaltres en traiem quatre punts en comú, que podrien ser aquest mínim comú denominador de les postures contràries. Primer, la tramitació com a proposició de llei i no com a projecte de llei ha furtat la possibilitat d'un debat serè i un debat de més qualitat. Resulta curiós, senyor Calvet, que tant criticar a Madrid..., diuen vostès que no ens escolten i que són molt centralistes, i vostès fan exactament el mateix, però en versió catalana. en versió catalana, però fan exactament el mateix. Dos. El text que avui se sotmet a votació és profundament intervencionista, liquida l'autonomia municipal. Podríem dir que és un atac directe al municipalisme. Trenta-vuit ajuntaments plurals, cinc consells comarcals i la Diputació de Lleida; de tots els colors polítics, de totes les sensibilitats ideològiques. No estem parlant d'un debat en conseqüència partidista. Tres. Estem davant d'un atac al principi democràtic de la propietat privada, que és un dret fonamental. L'Administració pública pot exigir als propietaris determinades condicions, evidentment que sí, però no pot mai gestionar directament la propietat privada. Avanço que estarem a l'aguait, en l'anàlisi jurídica, de com es vulneri finalment aquest dret fonamental de la propietat privada. Quatre. En la composició de l'agència, es marginen els veritables gestors del medi natural, els que estan sobre el terreny. S'ha procedit a una mena de mercat fenici sobre les cadires, poc constructiu i edificant, i que degrada la imatge d'unitat que ha de transmetre el sector també territorialment. En definitiva, no hi ha un consens polític real, sobretot territorial, i el que sí que veiem són discrepàncies científiques de gestió serioses, severes. El nostre partit, en conseqüència, hi votarà en contra, entenent que les presses són males conselleres i que en el debat algunes veus molt importants no han pogut participar. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té un torn el diputat senyor Ferran Civit. Quan vulgui.
Bon dia a tothom, i ben trobades i ben trobats. Primer de tot, una abraçada a totes les famílies que han perdut familiars durant aquests mesos, i esperem que ben aviat tornem a la normalitat, però en aquest cas molt millor del que hem estat aquests mesos. Primer de tot, salutacions a totes les diputades i diputats, al conseller aquí present, i també un avís: jo no hauria d'estar aquí. Aquí hi hauria d'haver, doncs, la diputada Violant Cervera, la diputada Hortènsia Grau, la diputada Mireia Boya, el conseller Rull, la consellera Serret, el conseller Romeva... Però ja sabem que són coses del 155 i la repressió. Però dit això, doncs, agraïments al conseller Calvet, a la consellera Jordà –que aprofito per recordar-ho: això no ha estat una derrota del sector ecologista de Territori i Sostenibilitat sobre l'agricultura; res d'això–, a la secretària Marta Subirà, al director Ferran Miralles, al secretari David Mascort, al director Oriol Anson, a la directora Montserrat Barniol, a la directora Elisenda Guillaumes, a l'Alba Balcells, a la Gemma Brugués, al Joan Masferrer, al Marc Suàrez, a la Núria Julià, a la Sara Bailach, a la Sílvia Casola; agraïment lògicament als lletrats, als correctors, a les gestores, al relator i a tots i cada un dels ponents; i lògicament a totes les compareixences i als centenars d'entitats que ens han enviat les seves propostes a favor i en contra aquests mesos. I en aquests mesos que hem patit tots plegats com a societat, però també els previs, jo he tingut la sort de trobar-me amb centenars d'organitzacions, amb centenars de persones –com també sé que el conseller ho ha fet–, però també prèviament havia tingut la responsabilitat de visitar totes les direccions de parcs naturals, i em trobava que totes les direccions de parcs naturals mostraven unanimitat explícita a favor de la necessitat d'aquesta agència per poder funcionar i treballar àgilment a favor de la biodiversitat i lògicament des del sector conservacionista, tot i que lògicament el que aprovarem avui –ja ho han dit una diputada i un diputat– no ho consideren suficient. I en això hi podríem trobar punts en comú. I també jo crec que amb això..., compartirien bastant totes les diputades i diputats que això ha estat un debat entre ecologistes talibans ni tampoc un sector considerat feudal, caciquil i latifundista. No és això, el debat no va d'això, i en cap moment això no es tracta ni de bons i dolents ni uns són d'una manera i uns altres són de l'altra, ni tampoc un enfrontament de camp i ciutat, perquè ni les ciutats són homogènies ni tampoc el territori. Jo estic aquí, jo soc de territori d'una comarca de vint mil habitants que cada cop va baixant més la població, i lògicament estic defensant aquí l'agència. Però cal recordar que aquesta agència..., sí que hem vist tots plegats que s'ha convertit en l'ase de tots els cops. Hem vist que hi ha un diagnòstic, que és el compartit per tots plegats, que en certa manera tots hem exposat aquí, que és el fet aquest que hi ha un crit d'emergència del sector primari i del territori. I ho estem veient també en altres coses que també són motiu, en aquest cas, de reunions aquests mesos per videoconferència amb altres centenars de persones d'arreu del territori que ens hem trobat, que és tot el tema de la instal·lació dels parcs eòlics, que al final vol dir coparticipació, cogovernança, ser protagonistes. Perquè, si no, no serà possible tirar endavant cap projecte, si no ho fem tots plegats. Però «tots plegats vol dir també posar les coses al seu lloc, perquè el que estem aprovant aquí simplement és un canvi administratiu intern –un canvi administratiu intern–, no es canvia la legislació, no es canvia el paradigma. I perquè..., tots tenim clar que el territori és un punt de trobada i no un camp de batalla. I quan es parla de si hi ha persecució del sector primari..., aprofito per recordar, tal com diu la memòria dels parcs naturals, que els informes ambientals la majoria es resolen favorablement. Això..., són desfavorables només un 5 per cent; els favorables condicionats, un 51 per cent, i els favorables, un 33 per cent. O sigui, sí que hi ha debat, sí que lògicament hi pot haver malestar, però no sempre és ni blanc ni negre. Perquè cal tenir en compte que tenim dues emergències: una que ja sabem tots plegats, que és l'emergència climàtica, l'emergència de la pèrdua de biodiversitat, però lògicament també tenim una emergència territorial que seria comuna pràcticament a tot Europa, que és l'envelliment; el despoblament del territori; la falta de gent que entri el sector primari, especialment el fet de quan els joves tenen un títol universitari i passa a ser un passaport per abandonar el municipi, i això ho coneixem tots plegats. D'aquí jo no sé quants són treballadors o venen del sector primari, però bé, en el meu cas particular, el meu exsogre era ramader. Va tancar la granja no pas per la biodiversitat. El meu sogre actual és pagès i no pateix per la biodiversitat o que consideri que la biodiversitat l'agredeix, sinó que pateix simplement perquè no pot comercialitzar segurament enguany la vinya i que pateix, com tot el sector primari, el tema dels preus baixos. Al meu poble, l'Espluga del Francolí, pràcticament tres famílies pageses ara mateix estan gestionant el gruix del territori; tres famílies pageses, i clar, això no es veu només en el fet de la tecnificació, o que ara hi ha tractors de seixanta mil euros, de cent mil euros que permeten avançar molta feina; es deu a una alta variabilitat de causes. I clar, si s'ha creuat aquí el tema del debat rural del sector primari, doncs, jo demano a la Generalitat, en aquest cas a través del conseller Calvet, que tots plegats ens hi posem, perquè això, ho repeteixo, és un debat que tenim sobre la taula. Però, ho repeteixo també, això que estem parlant aquí és un canvi administratiu intern, no hi ha canvi legislatiu que afecti el sector primari, no es toquen les competències ni d'Agricultura ni de forest, no hi ha una finestreta nova, no hi ha duplicació administrativa ni taxes noves... Això és d'aquelles coses que quan ve, s'ha de repetir, però, evidentment, també s'ha de dir que, a partir del que ens hem trobat, doncs, hem de fer els productors del sector primari, el sector tècnic del territori, no persones que se senten fiscalitzades permanentment, sinó protagonistes. I lògicament la ciutadania actua al territori, perquè si no el territori es pensa que està aquí fent la trilogia mediterrània, a més a més de la gestoria, havent de presentar multitud de papers. La biodiversitat no és enemiga del sector primari, ho és l'envelliment, ho són els intermediaris, la falta de feminització, la incorporació de gent, els preus justos..., són complementaris els dos sectors. I des d'Esquerra volem un estat del benestar, i estat del benestar vol dir poder viure i treballar arreu del territori. Això ho tenim claríssim. I això vol dir gestionar bé el territori; i això vol dir produir el territori; i això vol dir, gràcies a la Llei d'espais agraris, que hi hagi més terres de cultiu i, lògicament, explotació de boscos. Perquè hi ha d'haver més explotació de boscos. I ho diem clarament aquí, perquè el sector forestal és imprescindible per evitar, lògicament, els incendis; és, lògicament, per fer fusta i biomassa de quilòmetre zero–només faltaria– i per generar llocs de treball. I això no és un «xiringuito, un «xiringuito seria el Centro de Asuntos Taurinos, de Madrid o el Consejo de Centros Taurinos, d'Andalusia. Això són «xiringuitos, que per torturar o assassinar animals en això sí que gastem diners públics. Això només ho hem centrat a promoure la biodiversitat i res més. I és una cosa que no ve de fa quatre dies, ve de dècades enrere. Abans ho comentàvem: amb els governs catalanistes i d'esquerres que hi ha principis d'aquest segle. Però això ja ve, com sabran els que tenen més memòria política, ja de finals dels noranta quan el conseller Albert Vilalta va ser el primer conseller de Medi Ambient que es va plantejar l'Agència de Residus, l'Agència de l'Aigua hi faltava aquest triumvirat de l'Agència de Patrimoni Natural o de Natura, com finalment es dirà. Un gestiona el cànon de residus, l'altre, el cànon de l'aigua, i aquest gestionarà el fons de patrimoni natural, que és el 50 per cent, tal com saben, de l'impost del CO2 als vehicles. I el que estem fent és el que toca fer, només faltaria, que no ho féssim. I això ens toca fer-ho, però també ens ho marca l'Estratègia de biodiversitat de la Unió Europea, marcada cap al 2030. I, lògicament, no cal dir-ho, que també ens queda pendent la llei de la biodiversitat, altra gent ho ha dit. La llei de biodiversitat porta..., si l'agència porta vint anys d'espera tranquil·lament, la llei de biodiversitat també porta el mateix temps, i, lògicament, seria un bon moment en el qual ens tornéssim a creure que comencem a generar consens d'una vegada tots plegats, que aquesta llei sigui de país, que és urgent que la fem entre tots plegats. I que, òbviament, comencem a recaptar l'impost del CO2, perquè sense recursos no podrem fer-ho. Perquè aquesta llei de la biodiversitat la volem ja, la volem aviat, però, lògicament, també volem altres reptes que tenim pendents. Perquè quan trobàvem aquesta gent, que molts tenien recança o tenien sensació de mal gust respecte del tema de creació de l'agència, molts em deien: «Ostres, és que estem en Xarxa Natura 2000 al terme i no hem rebut ni una sola compensació. Per tant, ara que tindrem ingressos, fem-ho possible. Necessitem inversió en el territori, en les persones, que estan protegits, i, lògicament, també necessitem creació de dos parc naturals, almenys, un que és el del Montsec i l'altre, el de les muntanyes de Prades. A mi m'agradaria, abans de deixar de ser diputat –jo intentaré no estar més de vuit anys diputat, perquè crec que la política és una cosa passatgera, no ha de ser un modus vivendi..., doncs m'agradaria, quan plegués aquí de diputat, tenir com a mínim l'Agència de la Natura i cada cop que apugés la persiana veure un parc natural. Per acabar, això és l'Agència de la Natura, no del món rural. Per tant, aquesta agència ni generarà nous problemes al món rural, ni tampoc el salvarà. Això és un repte compartit per a tothom. El seu objectiu, d'aquesta agència, és promoure la biodiversitat i altres ens per ajudar el sector rural, però lògicament tenim claríssim que hem de treballar plegats, i això vol dir que faig una crida a tothom, a tota la gent que viu i treballa al territori, a tots els sectors productius i als sectors conservacionistes, a totes les administracions a trobar-nos, a definir un país més sostenible, més lliure –lògicament, el que volem alguns– i, lògicament, més biodivers i productiu. Perquè no pot ser que hi hagi la famosa maledicció de la «tura, no? Que tots els àmbits que acaben en «tura –«agricultura, «cultura, «natura– es barallin per les engrunes, i que després acaben amb pressupostos mínims. Es tracta de compartir objectius i responsabilitats, i esperem que aquest debat sigui, malgrat els debats i les pressions i tot plegat, un punt d'inflexió i que porti la natura i la cultura a la fase positiva. I amb tot això espero que tant la natura com l'agricultura tinguin més bons pressupostos i molta més gent vivint i treballant al territori i a favor del sector primari i la biodiversitat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Narcís Clara.
Gràcies, president. Conseller, membres del Parlament, senyores i senyors. Jo centraré la meva intervenció en el contingut de la llei. D'entrada, agrair novament a tots els compareixents la seva col·laboració, la qual ha estat de molta utilitat per a la redacció d'aquesta llei. El nostre grup ha recollit en les seves esmenes gairebé un 50 per cent de les propostes identificades. Això sí, no pas de forma aleatòria uniforme, sinó aquelles que pel nostre criteri anaven en la direcció correcta, encara que fos amb un cert ventall. Ara ja com a diputat de Junts per Catalunya, agrair a tots els ponents la seva col·laboració, i de forma doble i especialment, a en Ferran Civit, que forma part, doncs, d'un grup que dona suport al Govern, la dedicació i el compromís demostrats. Així mateix, en l'elaboració d'aquesta llei, manifestar i reconèixer la gran dedicació de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat, i en particular de la Direcció General de Polítiques Ambientals i Medi Natural: sense la seva expertesa i les seves aportacions, el calat i la solidesa de les nostres esmenes s'haurien vist molt afectades. Aquesta és una proposició de llei que va ser presentada per quatre grups parlamentaris. Aquest fet s'ha traslladat a la negociació de les esmenes. Deixant de banda el nostre soci de govern, amb el qual hem coincidit en totes les en totes les propostes excepte en una, la qual cosa és una performance molt i molt i molt difícil de superar, hem acceptat o transaccionat aproximadament, i significativament, més del 50 per cent amb el Grup dels Socialistes i Units per Avançar i amb Catalunya en Comú Podem. Però també hem estat capaços de transaccionar amb d'altres grups, en particular amb la Candidatura d'Unitat Popular. Això no obstant, amb el Grup de Ciutadans les coincidències han estat molt menors, no pas per una qüestió a priori sinó perquè el seu model d'agència és molt diferent, i això ha quedat reflectit en les esmenes presentades. El senyor Domínguez ens ha explicat diversos motius pels quals el seu grup votarà que no, però crec que no ens ha explicat el canvi d'opinió de finals de febrer, quan s'abstingueren a la comissió, i el vot negatiu que ens han anunciat per a avui: què ha succeït des de llavors fins a avui? La metodologia utilitzada s'ha basat en l'estratègia de la biodiversitat del 2018, que ja preveu la creació d'aquesta agència, i en la comparació de dotze agències de la Generalitat i diverses agències de biodiversitat de països europeus, com l'Agence française pour la biodiversité o Natural England. Al ser un organisme de nova creació han sorgit algunes incerteses sobre l'abast de les funcions que ha de tenir assignades. No hi ha canvis en la gestió, llevat que l'agència i el DAR cogestionaran els boscos públics de titularitat de la Generalitat situats dins dels espais naturals de protecció especial, i que planificaran i ordenaran de comú acord la xarxa de boscos singulars madurs i d'evolució natural. Cal ser agosarats però no pas temeraris, i molt menys imprudents. Les nostres reserves a diverses de les esmenes d'alguns grups de l'oposició no són pas per principi, sinó perquè creiem que l'experiència del dia a dia ens donarà el coneixement suficient per aprofundir o canviar en el futur, equilibri i gradualitat alhora. Respecte a l'articulat, destacaré el següent de la governança. No volem duplicar ni organismes ni funcions, perquè això aniria en perjudici de la mateixa agència. En conseqüència, l'actual Direcció General de Polítiques Ambientals i Medi Natural serà substituïda per l'Agència de la Natura de Catalunya. La disminució de membres del consell de direcció dotarà l'agència de més operativitat. La creació de les comissions socials i científica assignarà una major representativitat sectorial. Consegüentment, aquestes comissions estan reconegudes a la llei, al màxim nivell. En aquest punt crec que és rellevant fer menció de la transacció dels dos grups que donen suport al Govern amb el Grup de Catalunya en Comú Podem, que a l'article 3 afirma que: «Els estatuts de l'Agència de la Natura de Catalunya han de determinar el mecanisme de relació de la comissió social i de la comissió científica amb el consell de direcció, a fi de garantir llur participació en la presa de decisions del consell. Per tant, subratllar la garantia que les dues comissions podran exercir la seva influència en la presa de decisions. Volem dues comissions fortes i amb potencial. La nostra voluntat és que l'agència tingui una elevada coordinació i participació territorial que reforci la governança compartida amb el territori. No volem una agència tancada en si mateixa, perquè sabem que la faria ineficient. La nostra determinació es de treballar en xarxa i a diferents nivells. Es preveu promoure la participació, entre d'altres, amb les administracions públiques i les entitats locals. A més –i aquesta ha estat una transacció amb la Candidatura d'Unitat Popular–, a l'article 4 es diu: «Els estatuts de l'Agència de la Natura de Catalunya han d'establir la creació d'òrgans descentralitzats de participació i de col·laboració activa en la presa de decisions de la societat civil i el conjunt d'actors del territori. Per tant, ressaltant el nostre model descentralitzat d'agència. Un altre aspecte no menys rellevant és el règim de personal. L'article 7 a que fa referència ha quedat transaccionat amb el Grup Socialista i Units per Avançar i incorpora la nostra esmena 120 del text en la seva 119, que expressa: «El personal de l'Agència de la Natura de Catalunya ha d'ésser funcionari o laboral en els mateixos termes i condicions establerts per al personal de l'Administració de la Generalitat, d'acord amb la legislació aplicable. Per tant, demostrar una vegada més el nostre compromís amb els treballadors de l'agència. Un darrer element essencial a ressaltar d'aquesta llei és la viabilitat i suficiència econòmica de l'agència. Els seus recursos provindran fonamentalment de tres partides: pressupostos de la Generalitat, la totalitat del fons per al patrimoni natural. Aquest és un exemple de discrepància amb el Grup de Ciutadans, ja que les seves esmenes van en la direcció contrària. M'ha sorprès quan el diputat de Ciutadans ha fet èmfasi en què hi hagués més recursos, quan el seu grup, en l'esmena 111, redueix la participació de l'agència en aquest fons. Seria incomplet i parcial, però, ocultar que en aquest apartat, el de la viabilitat econòmica, el dels recursos de què disposarà l'agència, hi ha hagut un element que no ha quedat prou definit degut a un desacord que entre tots no hem estat capaços de resoldre a l'hora de trobar el consens necessari. Aquest fet, per altra banda, és lògic, atès que es tracta de la creació d'un nou ens. En conseqüència, en les meves paraules no hi ha ni un bri de polèmica, simplement és per deixar constància del posicionament del nostre grup. Em refereixo als fons europeus estructurals. Però donada la importància que el nostre grup li dona, els llegiré literalment la nostra proposta per esborrar qualsevol dubte sobre quina és la nostra posició. Als punts anteriors, hi afegia: «Les aportacions derivades dels fons europeus estructurals i d'inversió de gestió directa de la Generalitat de Catalunya que tinguin com a objectiu la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat, sens perjudici que, per raons d'eficàcia i de forma coordinada amb l'agència, altres departaments de la Generalitat també puguin utilitzar aquests fons per a accions de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat. Ho repeteixo: «Que tinguin com a objectiu la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat. I un segon paràgraf: «L'agència participa en les comissions de valoració i grups de treball de la Generalitat de Catalunya referents a fons europeus que tinguin objectius relacionats amb la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat –una vegada més, eh?– «i pot gestionar dins del marc normatiu vigent la part d'aquests fons que li pertoqui. En altres paraules, que els fons que tenen per objectiu la conservació del patrimoni natural i la biodiversitat siguin assignats, diguem-ne que de forma preferent, a l'agència, i que aquesta pugui participar en les comissions corresponents de la Generalitat. No és res nou; ja s'està fent. La consulta del Financing Natura 2000 Guidance Handbook, elaborat per la Unió Europea, és molt il·lustrativa sobre aquest aspecte. Si us plau, consultin-ho, i veuran que no és res especialment revolucionari, s'està fent ja. Com deia, no és pas cap revolució, ans al contrari, és un exercici volgut de racionalitat i contenció, en la direcció de les polítiques mediambientals impulsades per la Unió Europea. En conclusió, si el resultat de la votació és favorable, l'Agència de la Natura de Catalunya tindrà un alt grau d'autonomia, un organigrama comparable al d'altres països europeus, amb l'objectiu d'impulsar polítiques de conservació del patrimoni natural i la biodiversitat viables, vigoroses i sostingudes en el temps. Gràcies, president. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. I permetin-me que el feliciti per la seva recent paternitat. Enhorabona, diputat. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, president.
Bé; ara el conseller de Territori i Sostenibilitat volia fer una darrera intervenció per agraïments. Per tant, conseller, quan vostè vulgui.
President, consellera, diputades i diputats, els vull confessar que estic emocionat i que res ni ningú podrà entelar aquesta emoció positiva pel moment que estem vivint des del Parlament de Catalunya en aquesta aprovació de la Proposició de llei de l'Agència de la Natura, ni tampoc allunyar-me del que voldria compartim vostès. S'han dit algunes coses, doncs, que segurament podrien ser objecte d'entrar a respondre-les, però no avui allunyar-me gens ni mica del que voldria compartir amb vostès. Haver arribat fins aquí, fins a l'aprovació de l'Agència de la Natura per part del Parlament, és la culminació d'una feina feta durant anys, durant molts anys, per molta, per moltíssima gent; programes electorals, intents d'uns i altres governs i parlaments durant anys. I avui és, per tant –així ho crec, honestament, sincerament–, un dia molt important per al país. Hem arribat tan lluny com mai no s'havia aconseguit. Per fi tenim l'eina que, honestament, crec que pot contribuir a fer seguir avançant Catalunya en termes de conservació del nostre patrimoni natural i, per tant, de progrés. Medi natural, biodiversitat i ús sostenible del territori. Per responsabilitat, per la nostra salut i la del planeta. Aquests són els conceptes clau: medi natural, biodiversitat i ús sostenible del territori. L'Agència de la Natura ha de ser l'instrument que ens permetrà fer millors polítiques de natura, projectes ben concrets que generaran valor en el territori i ho faran amb el territori. No es tracta només de preservar l'entorn –que també, evidentment–, es tracta d'aportar recursos humans i econòmics, recursos materials, en definitiva, per poder fer polítiques actives al territori, per invertir en capital natural al servei de les persones. Cert és que hi ha grups parlamentaris i associacions i entitats que voldrien que anéssim a més. Ho entenem i ho respectem, i probablement ho compartim; però ara tocava fer un pas real i possible, un pas de gegant per crear una agència que ha comptat amb l'impuls de quatre grups parlamentaris –Junts per Catalunya, Esquerra Republicana de Catalunya, el PSC i els comuns–, i també el recolzament, diguem-ne, explícit en entrar a debat i votació i anunciat en aquest faristol del grup de la CUP. Són aquests quatre grups parlamentaris, els quatre grups impulsors –Junts per Catalunya, Esquerra, el PSC i els comuns–, els que durant mesos, durant anys –perquè de fet això ve de la legislatura anterior–, han tirat endavant la proposició de llei. És una aportació, per tant, possibilista, que ens permet –s'ha dit– començar a treballar en la direcció que ho fan els països europeus més avançats, aquells als quals ens volem assemblar, com França, Anglaterra, Suècia, Finlàndia, Gal·les, Escòcia, Txèquia..., que ja disposen d'instruments més o menys similars al que avui estem creant. Amb l'Agència de la Natura completem el tercer vèrtex d'un triangle d'instruments que tot govern necessita, que un govern necessita per desenvolupar polítiques sòlides i perdurables que donin respostes a la conservació del medi natural i la preservació de la biodiversitat local i global. El primer d'aquests vèrtexs és una estratègia, una estratègia en línia –també s'ha dit– amb els plantejaments europeus i internacionals: l'Estratègia del patrimoni natural i la biodiversitat aprovada pel Govern, per aquest Govern, a principis d'aquest mandat. Encara no la llei, però sí una estratègia molt completa. El segon vèrtex: recursos econòmics; recursos econòmics suficients i estables a partir de l'impost al CO2 que crea el Fons de Patrimoni Natural, que voldríem haver començat a cobrar aquest any però que, per culpa precisament de l'emergència sanitària, no podrem començar a cobrar fins a l'any vinent. Però el fons patrimonial hi és, creat per la Llei del canvi climàtic, i es posa a disposició al 50 per cent, a través del fons patrimonial, d'aquesta agència. I el tercer vèrtex, precisament el que avui estem aprovant, una agència, una eina que ens permeti desplegar aquesta estratègia i gestionar aquests recursos d'una manera àgil i eficient, al servei del territori: l'Agència de la Natura de Catalunya. És un full de ruta coherent, amb un propòsit clar: posar-se al servei del país com un element de progrés que permeti conservar el nostre patrimoni, donar oportunitats a les persones, a les empreses, i lluitar contra el despoblament, fer un país viu; enllaça molt també amb el concepte de país viu que en aquesta legislatura el president Torra encapçala i en el qual fa treballar tot el Govern. Tanmateix, malgrat aquest convenciment profund que estem en el bon camí –full de ruta coherent–, en les darreres setmanes hem escoltat l'advertiment de certs sectors de la societat; hem escoltat, i també crec que hem sabut llegir el que els preocupava. En les darreres setmanes, l'equip de Territori i Sostenibilitat –jo mateix– hem mantingut més de trenta reunions amb més de set-centes persones, responsables i representants d'entitats, i també d'administracions locals i supralocals, com molts de vostès també han fet. Hem escoltat per sectors, per comarques, per vegueries... Hem resolt dubtes, hem resolt molts dubtes, perquè hi havia certament una certa desinformació, però també hem pres bona nota d'algunes de les preocupacions expressades. El que hem constatat és que el món rural reclama i necessita més atenció; això és evident. I això és feina de tots, perquè ocupar-se del món rural vol dir parlar d'agricultura, està clar, parlar del sector primari, però també parlar d'infraestructures de mobilitat, parlar de equipaments de salut, d'ensenyament, de seguretat, parlar de desplegament de xarxa digital –importantíssim... Per tant, és feina de tots. Així que l'Agència de la Natura, aquesta eina, també arriba per treballar colze a colze amb aquest món rural que demana atenció, que reclama ser escoltat, des del litoral a la Catalunya Central i el Pirineu –avui hi fèiem referència amb la pregunta que m'ha fet la diputada Imma Gallardo–, passant, evidentment, pels secans i pel conjunt dels ecosistemes que tenim al país, més de set-cents; efectivament, doncs, un país amb tants ecosistemes com, de vegades, tenen els estats d'Europa. De la mateixa manera, també estem convençuts que el món rural ha d'incorporar amb més intensitat el vector ambiental a la seva manera de fer. Ho diem també sincerament i amb obertura de mires i amb voluntat de que això s'entengui: ha d'incorporar amb més intensitat el vector ambiental a la seva manera de fer, perquè és valor afegit. La reactivació econòmica necessita la implicació total d'aquest sector estratègic per a Catalunya, i, per tant, cal entre tots elaborem i despleguem precisament l'agenda verda de Catalunya, en el marc del green recovery europeu i dels ODS, dels objectius de desenvolupament sostenible, que s'han d'aplicar de manera efectiva. No n'hi ha prou només amb dir-ho o de portar un pin a la solapa: s'han d'aplicar de manera efectiva. I, per tant, incorporar aquests valors ambientals a tot el que és la reactivació econòmica és importantíssim, estarem en la ruta de l'agenda verda que necessitem. Per tant, l'agència, el que és com a eina és la possibilitat de fer-ho millor. L'agència seguirà desenvolupant –s'ha dit– les competències que ara té la Direcció General de Polítiques Ambientals i Medi Natural, però multiplicant per molt la seva capacitat de servir, per fer, per exemple, dels espais naturals i dels parcs un motor de progrés i de desenvolupament dels territoris que els acullen, com passa a altres països del seu entorn. L'agència ha de poder augmentar amb més recursos, humans i materials, la feina del personal que treballa en l'àmbit del medi natural, que ho fa sempre amb molta vocació però que ara trobaran en aquesta agència una eina sòlida en la que també multiplicar la seva feina. Hi insistim: hem escoltat aquesta petició per una major atenció, i per això la setmana passada vam adreçar una carta als 940 alcaldes i alcaldesses catalans, on els explicàvem que des del Govern havíem proposat, els grups impulsors de la proposició de llei, aquí al Parlament, que s'augmentés la representativitat dels ens locals i dels sectors econòmics de tres a quatre membres al consell de direcció de la mateixa agència, al seu consell de direcció. No podrà ser avui, però ens hem compromès a fer-ho des de l'Executiu. Per tant, primer: millor representativitat. Més compromisos: també garantir –s'ha dit– un desplegament territorial efectiu d'aquesta agència. L'agència ha d'estar desplegada allà on, doncs, hi ha més territoris relacionats amb la mateixa natura, i, per tant, aquest desplegament territorial és absolutament imprescindible, i així ens hi hem compromès. I tercer compromís: treballar els estatuts amb tothom. Iniciarem immediatament un procés de participació reforçat, amb el territori i amb els sectors implicats en aquesta gestió del patrimoni natural, amb tots aquells que les darreres setmanes se'ns han adreçat. Volem guanyar-nos-en la confiança, volem guanyar-nos la confiança d'aquells que fins ara potser no s'han sentit prou implicats en aquesta agència. Vaig acabant. No puc fer-ho de cap altra manera que no sigui amb agraïments a tots aquells que ho han fet possible, que ho heu fet possible. En primer lloc, als consellers de Territori i Sostenibilitat que m'han precedit, i especialment a l'amic Josep Rull, que en aquests moments ens està seguint en aquesta sessió, i segur que també amb molta emoció. Josep, gràcies per la teva valentia, per haver arrencat en una compareixença teva precisament, davant la Comissió de Medi Ambient del Parlament, el procés de creació que avui culminem. Moltes, moltes gràcies. Als diputats ponents dels grups impulsors: Narcís Clara, Ferran Civit, Jordi Terrades, Lucas Ferro. Heu fet molta feina, portes endins i portes enfora. I, evidentment, a la resta de diputats intervinents. També als cinquanta-cinc compareixents que al llarg de trenta-dues compareixences –en Narcís Clara les ha relacionades totes, una a una, i crec que era molt important que es fes– i en cinc dies de sessions van exposar el seu parer en aquesta cambra. Gràcies també a tots i a totes per haver contribuït a fer millor aquesta proposició de llei. A tot el Govern, i especialment als departaments amb els que aquesta agència haurà de treballar colze a colze per tirar endavant l'agència: Presidència –moltes gràcies, consellera Budó, per assistir a aquest debat–, Interior, Empresa, i també Agricultura –amb la consellera i amiga Teresa Jordà. Haurem de treballar tots colze a colze per tirar endavant l'agència, perquè l'agència en el seu consell de direcció ja crea aquesta interdepartamentalitat que la farà més rica i que incorporarà aquesta mirada transversal sobre la natura. A tots i a totes els que han treballat a favor de la natura en aquests darrers trenta anys, des de que es va crear el Departament de Medi Ambient, i abans, i que han lluitat en un moment o altre per disposar d'un instrument com aquest: associacions, societat civil organitzada... Ha estat moltíssima gent la que no ha defallit. Alguns ja no són entre nosaltres, i els volem també dedicar aquesta fita. També moltes gràcies, evidentment, a tot l'equip del Departament de Territori i Sostenibilitat, de la Secretaria de Medi Ambient i Sostenibilitat, que creuen, que creiem que aquesta Agència de la Natura ens ha de servir per fer un millor país, més preparat, més sostenible i més resilient. Moltes gràcies, Marta Subirà; moltes gràcies, Ferran Miralles. L'Agència de la Natura és una oportunitat, una oportunitat per cuidar millor el nostre patrimoni natural, per servir millor els ciutadans i les ciutadanes de Catalunya, tant els que hi som avui com els que ens succeiran. Vivim en un racó del món que es diu Catalunya, i avui diem al món, solemnement i clara, que volem cuidar millor Catalunya per així poder contribuir a millorar el món sencer. Moltes gràcies, diputats i diputades. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Acabat el debat, saben vostès, perquè ho hem anunciat anteriorment, que la votació d'aquest dictamen es farà al finalitzar tots els debats d'aquest Ple. [[Decret llei 18/2020, del 12 de maig, de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental]] [[203-00043/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, per tant, que és el debat sobre la validació del Decret llei 18/2020, de 12 de maig, de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà el conseller de Territori i Sostenibilitat per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Quan vulgui, conseller.
President, diputades i diputats, bon dia a tots i a totes. La meva intervenció, ara, pretén exposar les raons que van portar el Departament de Territori i Sostenibilitat i al Govern a impulsar una sèrie de mesures urgents en dos àmbits: en l'àmbit urbanístic i en l'àmbit ambiental. Des de l'inici de la pandèmia ens hem mogut amb el propòsit de facilitar les coses a la gent, a les persones, a les famílies i a les empreses. El 14 de maig de 2020, el diari oficial va publicar el Decret llei 18/2020, de 12 de maig, de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental. Aquest decret llei té l'objectiu de reactivar l'economia, facilitar la tramitació administrativa i aportar liquiditat, per així poder pal·liar els efectes econòmics de l'estat d'alarma i de la pandèmia de la Covid-19. Com els deia, pretenia, pretén, aquest decret, fer fàcils les coses en l'estat d'alarma, d'emergència, que estàvem vivint i que encara estem, diguéssim, desconfinant gradualment tota la nostra activitat, però apuntant ja a aquesta nova normalitat. En primer lloc, voldria detallar tot el que és relatiu a l'àmbit urbanístic, que depèn de la Secretaria de l'Agenda Urbana i Territori. Què hem fet amb aquest decret en l'àmbit urbanístic? Primer, hem habilitat el mes d'agost perquè les comissions d'urbanisme puguin aprovar instruments de planejament. Això no havia passat mai; l'agost sempre havia estat inhàbil per llei des d'un punt de vista urbanístic, però atès que durant moltes setmanes, mesos ja, hem estat, doncs, amb moltes dificultats de gestió, de treball ordinari, vam creure oportú poder habilitar el mes d'agost per així no perdre temps i aprofitar aquest mes per avançar en instruments de planejament que possibilitessin, en definitiva, la reactivació econòmica. Partim d'una situació excepcional, en la que la declaració de l'estat d'alarma incloïa la suspensió dels terminis administratius, entre ells els de tramitació d'expedients urbanístics. Això s'ha allargat fins a l'1 de juny, que és quan han arrencat de nou els terminis. No obstant això, volem subratllar que es preveia la realització dels terminis si es tractava de temes indispensables per a la protecció de l'interès general o per al funcionament bàsic dels serveis, i, per tant, en això és on ens vam acollir; és el cas de molts dels expedients que ordinàriament es tramiten a les diverses comissions territorials d'urbanisme. A banda, el mateix decret que regula el funcionament de les comissions d'urbanisme també estableix la possibilitat de celebrar-les tant de manera presencial com a distància o mixtes. De fet, les estem retransmetent en streaming, en un exercici també de transparència democràtica. Vist el perllongament de l'estat d'alarma, amb les successives pròrrogues, i la necessitat de no paralitzar més els expedients, precisament per raó de la necessària continuació de l'activitat econòmica, el Departament de Territori i Sostenibilitat ha impulsat la modalitat telemàtica de les comissions territorials d'urbanisme. Així hem pogut passar per les comissions aquells expedients que guarden relació amb la protecció de l'interès general, tenint també presents aquells expedients significatius per a la generació d'activitat econòmica. S'han pogut tramitar expedients de les comissions territorials de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, de Lleida, de l'àmbit metropolità de Barcelona, de la Catalunya Central, del Penedès, del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre. Totes aquestes comissions s'han anat celebrant, de vegades, amb autèntiques maratons de dos dies, però que al final han sumat un conjunt d'expedients aprovats i, per tant, de possibilitats de reactivació econòmica del territori més que notables. Es preveu la celebració de les comissions d'urbanisme amb aquesta modalitat telemàtica també durant els mesos de juliol i agost, en declarar-se hàbil per a les resolucions en el Decret 18/2020, que avui portem a convalidació davant d'aquesta cambra. D'aquesta manera queda suspesa –només per a aquest 2020, que quedi clar– l'ampliació de terminis d'un mes per a la resolució definitiva dels expedients urbanístics establerts per llei d'urbanisme, quan coincideixin totalment o parcialment amb el mes d'agost, que era una excepció jurídica important. Amb l'habilitació del mes d'agost, cal tenir en compte que no s'imposa aquesta obligació als ajuntaments, no s'imposa, ni tampoc es contempla que l'agost sigui hàbil per a altres tràmits, com ara les informacions públiques: és per a la celebració de les comissions i poder prendre aquests acords en expedients significatius o de protecció de l'interès general. Al final el que perseguim, el que es persegueix amb aquest decret és, en definitiva, que no s'aturi l'activitat administrativa en la resolució d'instruments urbanístics, per minorar els efectes sobre l'activitat econòmica, ja prou tocada, evidentment, per la paràlisi derivada de la gestió de la crisi. En segon lloc, abans de parlar dels temes ambientals, tot el referent al dipòsit de fiances dels contractes de lloguer de finques urbanes. Per afrontar aquest assumpte, el Govern ha aprovat la proposta de modificació de la Llei 13/96, de 20 de juliol, del Registre i el dipòsit de fiances –és una llei històrica que dona fonament a la mateixa existència de l'Incasòl–, i també la modificació de la Llei 24/91, de l'habitatge. Hem hagut de fer-ho per poder, doncs, desenvolupar aquest objectiu que ara els explicaré, que és el que volem: que l'Institut Català del Sòl, l'Incasòl, pugui tornar els dipòsits de les fiances constituïdes en els contractes d'arrendament d'ús diferent d'habitatge que s'acullin a la mesura establerta en el Reial decret llei 15/2020, de 21 d'abril, de mesures urgents complementàries per donar suport a l'economia i l'ocupació. Amb aquesta modificació es podran executar les mesures excepcionals aprovades pel reial decret llei, que afecten aquests contractes d'arrendament de finques urbanes sempre d'ús diferent al d'habitatge. D'acord amb el decret llei, i per tant el que traslladem nosaltres també, l'arrendador i l'arrendatari podran acordar, ho han d'acordar entre ells, disposar de la fiança obligatòria en metàl·lic dipositada per pagar totalment o parcialment..., dipositada com a garantia contractual, eh?, però utilitzar-la per pagar totalment o parcialment algunes de les mensualitats de la renda i retornar aquest import en un termini màxim d'un any; per tant, facilitar diners a la butxaca, liquiditat, al sistema en un moment de crisi econòmica. La petició a l'Incasòl l'ha de fer l'arrendador. I què passava? A Catalunya, la Llei 13/96 –abans hi feia referència– estableix que la fiança obligatòria es diposita a l'Incasòl i regula que aquest organisme pugui destinar fins a un 90 per cent de l'import de totes les fiances dipositades a la creació d'habitatge públic i el desenvolupament urbanístic; és el fons de maniobra del mateix Institut Català del Sòl, a banda de les transferències pressupostàries que es puguin anar fent. També estableix, per tant, complementari al 90 per cent, que s'ha de reservar un import no inferior al 10 per cent d'aquests recursos per garantir el pagament de les cancel·lacions i les devolucions dels dipòsits rebuts quan finalitzin els contractes. És el cas que s'ha de tenir per poder, doncs, donar resposta des de l'Incasòl. Fins ara no es distingia entre les fiances dipositades per habitatge o la de finques urbanes d'altres usos, i precisament la modificació que ara es proposa, el decret que eventualment, doncs, aquest Parlament convalidarà, si els diputats i les diputades així ho creuen convenient, permetrà que l'Incasòl pugui diferenciar aquests dos tipus d'ingressos, el de fiances provinents d'habitatges i el de fiances provinents de finques urbanes d'altres usos, que l'Incasòl pugui crear en els seus comptes partides diferenciades i assegurar que els tràmits ordinaris de les devolucions no es veuran perjudicats per l'eventual disminució de la reserva de caixa. L'Incasòl podrà saber –per tant, anticipar-se– l'import total –i, per tant, la reserva que haurem de tenir– de les fiances que corresponen a les finques urbanes destinades a altres usos diferents de l'habitatge, els diferents de l'habitatge –estem parlant de locals bàsicament, locals, naus, etcètera, eh?–, i destinar aquest 10 per cent a atendre les peticions de devolucions temporals i excepcionals de pimes i autònoms que se sol·licitin, sempre que acreditin l'acompliment dels requisits del reial decret llei, i amb acord entre arrendador i arrendatari. M'he referit als assumptes urbanístics, al de l'habilitació del mes d'agost i al de les fiances de l'Incasòl, i voldria, en tercer lloc, exposar tot el relatiu al retorn de les fiances en concepte de restauració de les activitats extractives; seria la part ambiental. Per què hem pensat aquesta mesura? Les activitats extractives, certament necessàries per a la nostra activitat, desenvolupament, comporten uns impactes ambientals notoris, uns impactes que, per les característiques de l'activitat minera a cel obert, que en definitiva són les activitats extractives, són, almenys temporalment, profundament transformadors del territori; els paisatges s'alteren. Per experiència sabem que aquesta transformació és reversible –per això hi han els programes de restauració– i que el sòl utilitzat per a les activitats extractives es pot retornar a la natura en condicions similars a les originals –similars–, o bé també adaptant-lo a les noves necessitats de la societat. Ens trobem sovint amb programes de restauració que no reprodueixen exactament allò que hi havia, sinó que busquen, doncs, entorns que amb el pas dels anys es veuen com a, també, més favorables per a tot el que és la conservació del medi natural i la protecció de la biodiversitat; sovint afloren aigües freàtiques i es creen ecosistemes, doncs, que convé preservar. Cal, doncs, que, precisament per garantir aquesta restauració, el titular de l'activitat minera constitueixi una fiança abans de començar l'explotació. Aquesta fiança respon davant l'execució dels treballs de restauració de les sancions imposades per incompliment de les mesures de protecció del medi ambient, que també pot passar, així com dels danys i els perjudicis directes o indirectes que s'ocasionen per la mateixa activitat extractiva. L'article 8.5 de la Llei 12/81, per la qual s'estableixen les normes addicionals de protecció dels espais d'especial interès natural afectats per activitats extractives, va establir que la devolució de la fiança no es fa fins que no ha passat el termini de garantia, d'una durada de tres a cinc anys, amb aquesta finalitat, doncs, de garantir precisament que es pugui fer aquesta restauració. Explicats aquests antecedents, ara, en plena pandèmia, el Govern ha proposat que en aquest context actual, de greu afectació per a l'activitat econòmica, es consideri que es poden adoptar amb urgència mesures extraordinàries que, sense posar en risc el resultat de la restauració, permetin flexibilitzar –flexibilitzar– el retorn de les fiances un cop la restauració s'ha portat a terme de manera satisfactòria. El decret que portem a validació avui proposa que, un cop s'ha efectuat –un cop s'ha efectuat– l'acceptació de les obres de restauració, la persona titular de l'activitat pot sol·licitar la devolució del 75 per cent de l'import dels conceptes de la fiança que tenen a veure amb les partides de la restauració més estructurals –estem parlant de temes de geomorfologia, d'hidrologia, de rebliments–, i no amb les partides –seria el 25 per cent restant– més difícils de constatar resultats a curt termini, com és la reforestació; aquesta part, lògicament, de fiança es mantindria a la caixa de l'Agència de Residus. Aquesta mesura creiem que ajudarà a reactivar el sector. És un incentiu, en definitiva, per a les activitats extractives, perquè avancin en la seva restauració de forma integrada a l'explotació del recurs mateix; sovint, doncs, l'explotació va també lligada a la restauració. És un sistema, aquest, més respectuós amb el medi ambient, i creiem que amb aquesta mesura, efectivament, això ho incentivarem. La sol·licitud s'ha de presentar un cop s'ha efectuat per part de l'Administració l'acceptació de les obres de restauració i s'ha de fer, com qualsevol altra petició de retorn de fiances, per la plana web del Canal Empresa de la Generalitat. Hi ha tot un conjunt de xifres del que s'ha anat, doncs, retornant els anys que ens han precedit, el 2016, 17, 18, 19, que evidencien que amb l'habilitació d'aquesta mesura som capaços de mobilitzar diners per a aquesta liquiditat del sistema econòmic del país. Un altre grup d'activitats que podran acollir-se a aquesta mesura són les extractives que ja es troben actualment en període de garantia. Són aquelles en què ha estat acceptada per l'Administració la seva restauració, però en què encara no ha finalitzat el temps establert –aquell de tres a cinc anys– l'autorització per al retorn de la fiança. Actualment hi ha 175 activitats extractives en període de garantia, que representen en superfície aproximadament un 9 per cent de les existents, i, des del punt de vista de les fiances que tenen dipositades en conjunt, podrien arribar als 5 milions d'euros. Fent la mateixa aproximació de poder retornar el 50 per cent del total de la fiança, representaria un potencial retorn màxim a aquests titulars de 2,5 milions d'euros, que és bo que estiguin a disposició de les empreses en aquesta reactivació econòmica que necessitem. Retorn, doncs, de fiances a les extractives; fiances de l'Incasòl per donar liquiditat a famílies i a empreses, i habilitació del mes d'agost per incentivar l'activitat econòmica. Ajudar el país i, sobretot, la gent que hi viu: aquesta és la intenció del decret que avui proposem en aquesta cambra que es pugui convalidar. Moltes gràcies, president.
Gràcies, conseller. A continuació passem a la intervenció dels grups i subgrups per fixar la seva posició. En primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Sergio Sanz.
Gràcies, president. Bon dia a tothom. És estrany veure aquest Parlament tan buit. Esperem que aviat puguem recuperar la normalitat. Antes de entrar a valorar el decreto, quería hacer una reflexión sobre la situación en la que nos encontramos. Estamos viviendo una grave crisis sanitaria que está dejando una herida enorme en la sociedad, una herida que en muchos casos no tiene cura, porque no hay cura para tantos conciudadanos nuestros que han muerto como consecuencia de la pandemia, y a cuyas familias y allegados quiero hacer llegar mis condolencias. La herida probablemente hubiera podido ser menor si el debate público hubiera estado por lo que tenía que estar, que es por la gestión de la cosa pública, y no por el tráfico de sentimientos identitarios. Este tiempo de confinamiento, de reclusión, debería haber servido para reflexionar sobre los valores y planteamientos con los que se está dirigiendo la sociedad, sobre las prioridades, lo fundamental, para discernir lo sustancial de lo accesorio. Convendría no seguir confundiéndolo a partir de ahora, porque viendo el colapso del sistema sanitario, pues, claro, uno recuerda que hace un par de años el portavoz del principal grupo que apoya al Gobierno dijo que discutir sobre sanidad era pelearse por cosas que no son esenciales, y fíjense si es esencial eso. Claro, él decía: «No, lo esencial es la autodeterminación. Bueno, esperemos que este tiempo y lo que estamos viviendo, ¿no?..., cuando se dice: «Vamos a salir mejores..., ojalá; yo no soy muy optimista en ese sentido, pero al menos si intentamos hacer el esfuerzo de dar la reflexión, pues a lo mejor podemos mejorar en ese sentido, ¿no? Porque al final el tiempo, pues, quita y pone razones, y ya se ha visto que aquello no era razonable. En ese sentido, bueno, pues, es responsabilidad de todos también elevar la calidad del discurso y centrar el esfuerzo en aquello que garantiza el bienestar, que sirve para combatir la pobreza, y garantiza el progreso económico y cultural de la sociedad. Bueno, tras esta reflexión, quería entrar a valorar el decreto, y lo primero es manifestar que el Gobierno de la Generalitat no consulta a la oposición absolutamente nada antes de aprobar sus decretos. Toda la oposición le agradecería una cierta disposición al encuentro para buscar soluciones para la crisis actual. Continúan sin consultar nada a nadie, y, bueno, quizá sería bueno que, sobre todo teniendo en cuenta la situación grave en la que nos encontramos, pues, esto cambiase. Ahora voy a entrar en el decreto y voy a hablar del artículo 1, que afecta al texto refundido de la Ley de urbanismo. Suspenden para este año la ampliación de un mes que contempla el texto de la Ley de urbanismo para la resolución definitiva de figuras de planeamiento urbanístico, cuando el plazo coincide total o parcialmente con el mes de agosto. Esto nos parece razonable y adecuado para intentar compensar la parálisis administrativa, que se está convirtiendo..., bueno, convirtiendo en hábil el mes de agosto para intentar desatascar y recuperar la normalidad de la actividad. Pero una cosa es lo que dice el papel y otra lo que sucede en realidad. No son inhabituales las ocasiones en las que la Administración incumple los plazos legales, y eso causa muchos perjuicios a la ciudadanía en general y a los profesionales; en definitiva, a la eficiencia de nuestro sistema político y económico. En estos momentos hay listas de espera muy largas para consultar documentos en los archivos municipales, donde los profesionales de la arquitectura y el urbanismo acuden para documentar sus proyectos, pero también enormes listas de espera para hacer consultas con muchos técnicos municipales. Con esto lo que quiero decir es que, para perseguir el objetivo de compensar la parálisis administrativa, esto se queda, bueno, pues, manifiestamente insuficiente. En el artículo 2..., bueno, en este caso simplemente el Govern da la instrucción de cumplir con un decreto del Gobierno de España en el que establece que los arrendadores de edificios locales de usos distintos de vivienda podrán rescatar las fianzas de los alquileres para hacer frente al pago parcial o total de alguna mensualidad, con la condición de que en el plazo de un año se reponga la fianza. El objetivo es adecuado y va en la línea de las condiciones que Ciudadanos ha acordado con el Gobierno de España para salvar vidas y empleos, así como para garantizar una mayor protección social; materia en la que el Govern de la Generalitat podría hacer mucho más si tenemos en cuenta, pues, que el pasado 18 de mayo anunció una línea de ayudas de 14 millones y medio de euros para el pago del alquiler a personas afectadas económicamente por la crisis provocada por la Covid-19, y en apenas dos semanas suspendieron la convocatoria porque eran incapaces de hacer frente a la avalancha de solicitudes. Y eso está mal, porque comprenderán que ante una situación de este tipo, con tantas personas necesitadas de ayuda, ustedes no se pueden poner en suspenso, especialmente cuando el vicepresidente de su Gobierno dice que «aquesta crisi no l'han de pagar els de sempre. Ahí lo tenemos: la pagan los de siempre, las personas con empleos más precarios, sin ahorro ni colchón económico que les permita afrontar la crisis. Y de momento nada parece indicar que lo vayan a pagar otros, porque, bueno, le subieron hace poco los sueldos a los expresidentes de la Generalitat, como Mas o Montilla. Tampoco hemos visto ningún planteamiento para hacer más eficiente la Administración, reduciendo organismos innecesarios ni duplicidades. Respecto a este punto, también aclarar que el redactado es muy confuso; o sea, hay unas intenciones declaradas por usted en la exposición de motivos, pero cuando uno lee el texto causa mucha incertidumbre y mucha desconfianza. Es decir, esperemos que sea lo que se anuncia y no lo que se lee, porque uno puede acabar leyendo lo contrario del objetivo que persigue. Es decir, estaremos vigilantes, en todo caso. En cuanto al artículo 3, de las finanzas sobre actividades extractivas, antes hemos hablado de lo importante que es la preservación del medio ambiente, ¿no?, pensando que eso es, sin duda, un objetivo que puede servir también para la instauración de un nuevo modelo económico, más respetuoso con el medio, y que permita combatir los retos, como tenemos, con el cambio climático y todas estas cuestiones. Pero en la exposición de motivos dicen que en el contexto actual han considerado que se puedan adoptar medidas para flexibilizar el retorno de las fianzas que se utilizan como garantía para la correcta restauración de los espacios de interés natural donde se han desarrollado actividades extractivas sin poner en riesgo el resultado de la restauración. Pero, verán, nosotros tenemos serias dudas acerca de cómo van a garantizar el resultado de la restauración, porque para conocer bien el resultado de una restauración de este tipo es necesario observar su estado en, como mínimo, un ciclo estacional completo. Sin este ciclo completo, no resulta fácil saber cómo reaccionará, por ejemplo, un relleno o si la vegetación repuesta en un espacio natural no va a acabar en marras. En la exposición de motivos dicen que es una respuesta a la situación de crisis actual, para garantizar la solvencia de las empresas, pero no dan ningún dato sobre la situación de las empresas con explotaciones extractivas ni de sus índices de actividad. Además, en la modificación legal tampoco consta que esta medida sea de carácter temporal. Es decir, esto parece que está planteado para instalarlas, es decir que va más allá de la coyuntura, que es lo que, bueno, estamos tratando aquí, que es la coyuntura de crisis. Por último, el último artículo es respecto a la dotación del Fondo de Patrimonio Natural, que crearon en los presupuestos de 2017 y que, bueno, que todavía no está en funcionamiento. Bueno, esto demuestra también que la gestión y la previsión necesitan mejorar. Para el Grupo Parlamentario de Ciutadans este decreto parece inacabado. En realidad parece un borrador insuficientemente trabajado, un redactado manifiestamente mejorable, con dos puntos que nos generan muchas dudas, como es, sobre todo por una cuestión de redactado, el Incasòl, y luego por una cuestión de garantía del interés público, el de las fianzas sobre las actividades extractivas. Y luego también el primero, como ya he dicho, el de combatir la parálisis de la Administración, pues no parece tampoco suficiente. A pesar de esta crítica, mi grupo parlamentario se va abstener en la convalidación de este decreto, porque, aunque lo que estén haciendo sea insuficiente para paliar los efectos duros de esta crisis, peor que hacer algo insuficiente sería no hacer absolutamente nada. Pero no vamos a apoyar con nuestro voto un decreto manifiestamente mejorable, que hacen por su cuenta, sin contar con ningún grupo de la oposición, ni siquiera con el que más diputados y más ciudadanos representa en esta cámara, como es el caso de Ciutadans. Me despido deseando que estén todas sus familias muy bien, que recuperemos la normalidad pronto, y, bueno, les agradezco la atención. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn del diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, ja els anuncio que, malgrat que en algun dels punts que toca aquest decret llei tenim alguna visió no tan dolça com la que ens ha explicat el conseller, sinó més aviat alguna prevenció, nosaltres donarem suport al decret llei, eh? Perquè és veritat que l'estat d'alarma ha mantingut l'Administració i també les activitats aturades, doncs, un temps certament llarg de temps, i necessitem recuperar part d'aquest temps que hem tingut l'Administració paralitzada i aturada, eh?, bàsicament en aquells temes que afecten els mateixos tràmits de l'Administració del Govern de la Generalitat i que no afecten ni exposicions públiques ni altre tipus de..., ni altres administracions respecte a la seva tramitació. M'estic referint, evidentment, a la part del decret o l'article del decret que permet habilitar el mes d'agost per mantenir les activitats de tramitacions urbanístiques de la Generalitat, que excepcionalment, doncs, només serà per a aquest any 2020, i entenem que ha de ser així, eh? No sé si hi hauran posicions divergents respecte a aquest tema, però nosaltres entenem que ha de ser així, atès aquest parell de mesos que l'Administració ha estat aturada. Respecte als... –i després faré una intervenció global o una reflexió global respecte a les fiances o el retorn de dipòsits de fiances de l'Incasòl–, respecte a aquelles parts de les fiances dels lloguers que no estan destinades a habitatge, eh?, per tant a la resta d'activitats, també a les fiances d'activitats extractives, aquí tenim unes certes reserves, conseller. En quin sentit? Jo ja entenc, eh?, que aquelles empreses que es dediquen a l'activitat extractiva o que, en aquest cas, estan fent processos de restauració i que tenen altres activitats en marxa, com tots els sectors, necessitin o tinguin necessitats de caixa. Ara, el que estem fent o el que estan fent vostès –i aquí, tot i que donarem suport al decret, tenim unes certes reserves– és atribuir més responsabilitats a la mateixa Administració, eh? O, dit d'una altra manera: si el que han fet les empreses no s'ha fet correctament i hi han alguns problemes i vostès han retornat aquestes fiances, el que està fent, el que està implicant necessàriament és que l'Administració ha de tenir més cura respecte al que s'ha fet, eh? I, per tant, estarem a l'expectativa, en el sentit de que creiem que aquestes quotes de responsabilitat augmenten per a l'Administració i hem de garantir i hem de vetllar perquè, si es produeixen aquests retorns, es facin amb les màximes garanties, eh?, no sigui que després, si alguna actuació no s'ha fet correctament, el cost de recuperacions acabi recaient en l'Administració. I no voldria utilitzar alguna altra figura jurídica que ara no ve al cas, però el que els demanem és que estiguin atents a l'hora de retornar a aquest tema. Em permetrà que li digui que... Puc entendre, eh?, puc compartir aquesta intenció positiva per part de la conselleria d'injectar recursos econòmics en alguns sectors; ens sembla bé. Ara, són pedaços, «tirites, temes molt menors, eh?, per reactivar l'activitat econòmica del país o determinats sectors del país. Ens han acostumat a que cada ple ens venen aquí..., el Govern s'ha acostumat a començar a aprovar decrets lleis. Em sembla que ja en portem..., aquest és el divuit, a la tarda en convalidarem algun altre, i en el Consell de Govern d'ahir mateix, si no ho recordo malament, també n'han aprovat algun altre, eh? Vostès s'han acostumat a intentar tirar endavant determinades actuacions via decret llei, i des del nostre punt de vista això no soluciona part dels problemes que té o que pot tenir l'economia del país; i quan dic «l'economia del país vull dir les empreses i els ciutadans. El meu grup parlamentari..., aquest matí, el president del meu grup parlamentari, quan parlava d'educació, quan li feia la pregunta al president, doncs, ja reclamava temes de fons, eh?, o rectificacions de fons; jo avui també li he de demanar rectificacions de fons a vostè, perquè és el representant del Govern. No s'acostumin a intentar solucionar via decret llei el problema que tenim al damunt de la taula, i el que ens han de portar al Parlament és explicar-nos com reorientaran el pressupost de la Generalitat, perquè a hores d'ara desconeixem en quins termes i amb quina profunditat, eh? Cal transparència en aquest tema, no decrets lleis, cal transparència, sobretot de la Vicepresidència econòmica del Govern, que és el que té les claus del pressupost i que en aquests moments les té amb pany i forrellat. No coneixem res. Més ben dit: tenim la impressió, eh?, aquest diputat té la impressió de que no portant el pressupost o la rectificació de les claus del pressupost al Parlament i explicant-ho amb llums i taquígrafs... Després podem estar-hi d'acord o no, però jo crec que la societat catalana, el conjunt del país, les empreses, les famílies, les persones, les diputades i els diputats, necessitem conèixer aquesta rectificació que s'ha anunciat que es produirà, que no en coneixem els termes, però ens trobem amb les sorpreses –no esgotaré els deu minuts, eh?, acabaré aquí– diàries que, en cada viatge que el vicepresident fa pel territori del país, doncs, va començant a fer anuncis, no?: «En aquest sector hi injectarem ics milions –aquesta setmana anunciava que en el sector del vi, doncs, injectaríem al voltant de quasi 6 milions d'euros... Tenim, allò, un cert aroma, eh?, de campanya electoral per part del Govern o d'alguns membres del Govern. No portin decrets lleis. Expliquin amb transparència i amb claredat quines són les prioritats amb què volen o amb què creuen que el pressupost de la Generalitat s'ha de modificar i s'ha de rectificar. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor David Cid.
Gràcies, president. Bé, avui debatem aquest Decret de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental. Bé, ara s'hi feia referència: és un nou decret d'aquesta, no?, no ho sé..., d'aquesta producció infinita de decrets que va fent el Govern de la Generalitat, que nosaltres tenim la sensació que són decrets inconnexos; a més a més, els fan sense diàleg, sense negociar amb els grups parlamentaris, i a més a més sense cap tipus de sentit entre els decrets, entre uns i altres, i les mesures que aproven. Aquest té quatre articles..., bé, de fet són tres, perquè després parlaré sobre l'últim, però de fet és un decret amb un nom molt pompós, que en definitiva jo crec que és molt pobre, amb mesures inconnexes, poc ambicioses i, a més a més, equivocades, no? Jo crec que és un decret que demostra que és un govern esgotat, trencat, incapaç de liderar la reconstrucció que Catalunya necessita i que està més pendent de la competència i de les necessitats dels partits que no de les necessitats del país. I no se m'enfadi, però jo tinc la sensació que aquest decret és més un decret d'autobombo de la seva campanya electoral per liderar Junts per Catalunya que no un decret de mesures urgents d'urbanisme, de fiances i ambiental, pel mateix contingut del decret i per l'abast del decret, que jo li deia abans que és molt pobre i que és equivocat, no? Entrant en el contingut del decret, bé, no ho sé, jo crec que en primer lloc l'article 1 –vostè hi feia referència–, sobre la necessitat de que el mes d'agost en aquest cas es pugui donar continuïtat als tràmits urbanístics..., que més a més això és «d'interès general, ha dit vostè. Però jo vull recordar que durant el Covid hi han hagut també decisions que ha pres el seu Govern, i en aquest cas també les comissions d'Urbanisme a nivell territorial, que van en contra de l'interès general, i que hi ha hagut molta polèmica i que s'han pres. Per exemple, podríem parlar de l'autòdrom, en aquest cas, de Sant Pere de Ribes. I, en definitiva, fins i tot el Síndic de Greuges li ha dit i li ha demanat que retiri aquest punt del decret. Sí, l'hi ha demanat, l'hi llegeixo literalment: «Recorda el Síndic de Greuges que l'interès general ha de prevaldre davant dels interessos immobiliaris i assenyala que tots els mitjans que afavoreixen la intervenció de tots en l'elaboració del planejament és una garantia d'un urbanisme consensuat i que tingui en compte les necessitats del país. Per tant, el primer article que vostès fan ja té la crítica com a mínim del Síndic de Greuges, i nosaltres entenem que, bé, que dona menys garanties per al debat públic i per al debat, en aquest cas, del conjunt de la societat sobre determinades decisions urbanístiques que a vegades es prenen. I jo li posava com a exemple el que ha succeït amb el projecte de l'autòdrom de Sant Pere de Ribes. I després vull fer referència a l'article 3, que és el de la modificació del règim de fiances de les activitats extractives. I vostè hi feia referència: és segurament una de les activitats que tenen un impacte ambiental més gran. Llavors jo no entenc per què la gran mesura o la mesura que es pren, en aquest cas, de mesures urgents en matèria ambiental és reduir les garanties i la protecció ambiental en un tema que genera un impacte, jo diria, important i que, a més a més, bé, el termini de garantia de les intervencions..., nosaltres entenem que cal esperar a que la restauració sigui efectiva. I, per tant, no entenem quina necessitat hi ha de..., bé, com es deia ara: és a dir, d'una mesura que és un pedaç, que no servirà realment per reactivar la situació econòmica a nivell de Catalunya i, en definitiva, una mesura que té un impacte ambiental molt gran i que no entenem per què la Generalitat l'ha de col·locar com una prioritat en un decret que en realitat només té quatre articles, no?, i que va més en la direcció del que anunciava el conseller, en aquest cas, en una compareixença que vam fer a la Comissió de Territori i de medi ambient, que no sé si era, com si diguéssim, com el primer pas cap a aquesta llei òmnibus que ens va anunciar el conseller que volia fer per reduir els estàndards urbanístics i els estàndards ambientals, i que no sé si va més en la línia de caminar cap al que està plantejant, en aquest cas, el Govern d'Andalusia o el Govern de Madrid, de reduir, bé, les condicions urbanístiques, que crec que són necessàries en aquest cas. I jo també..., i l'hi dic sincerament, ja ho hem parlat alguna vegada: jo crec que el departament està una mica desorientat, eh?, l'hi dic sincerament. Perquè..., jo li vaig dir: miri, és un error fer una rebaixa generalitzada del cànon de l'aigua durant dos mesos; té un impacte de 50 milions d'euros, i després, quan per exemple tenim una situació, jo diria, molt greu com és la d'accés a l'habitatge, el seu departament no té recursos per complementar en aquest cas les ajudes al lloguer, perquè, com ha decidit vostè gastar-se 50 milions d'euros fruit de la seva campanya electoral, perquè és molt més senzill de fer això, és a dir, aplicar directament a la factura durant cinquanta mesos..., i que li abaixin el rebut de l'aigua a vostè, a mi, al president del Parlament o al president Torra. Llavors, no tenen sentit, les mesures que vostès van prenent. A més a més, no hi ha un debat general de país de quina és la primera necessitat. Perquè si vostès, per exemple, volguessin fer, diguéssim, una aposta en el context ambiental de l'emergència climàtica, doncs probablement potser tindria molt més sentit que una part d'aquests recursos els haguéssim apostat, per exemple, a posar en marxa en aquest cas intervencions urgents que per manca de recursos no hem pogut posar damunt de la taula, com per exemple el projecte del tren tram del Camp de Tarragona, que també tindria un impacte de reactivació econòmica, que tenim una empresa com Alstom a Catalunya, podríem parlar, per exemple, de rehabilitació energètica, podríem parlar també de desplegament de la fotovoltaica a Catalunya... Vull dir que, per tant, quan es parla de mesures urgents a nivell ambiental, no?, tinc la sensació que la mesura urgent és una mesura que retalla les condicions ambientals de Catalunya, en aquest cas amb les activitats extractives, que no té cap sentit que comencem per aquí, i a més a més que tenen un impacte ambiental, jo diria, brutal, el que són les activitats extractives, i a més a més és complicat que es puguin regenerar, no? I després jo crec que també hi ha un altre element que jo crec que demostra que és un govern que no toca vores, que és un govern trencat i dividit, que és que el quart article és un article que ja està a l'Agència de la Natura, i que a més a més el van introduir en aquest decret perquè no es fiaven de que al final Esquerra Republicana acabés bloquejant l'Agència de la Natura. Llavors, ens porten un article que l'han aprovat ja en la llei anterior i l'han col·locat en aquest decret perquè no es fiaven dels seus socis de govern. O sigui, és que no té ni cap ni peus que haguem fet un decret de quatre articles en què en realitat un d'aquests quatre articles ja està dins de l'Agència de la Natura i que el van col·locar dins la llei perquè no es fiaven que al final Esquerra Republicana acabés, doncs, tombant l'Agència de la Natura. I això és el decret. O sigui, són tres articles dels quals dos van a retallar, en aquest cas, tant les mesures ambientals de Catalunya com també les condicions urbanístiques. Per tant, bé, jo no sé si això és bàsicament el que ha de reflectir l'orientació del Govern. Per això, nosaltres votarem que no. Creiem que el que és raonable és que hi hagués un debat de tot el conjunt del Govern –s'hi feia referència ara–, amb un diàleg i una negociació del contingut dels decrets, com a mínim, i també de quines són les propostes de reconstrucció. En segon lloc, crec que hi ha d'haver ambició, i, per tant, també tindre un projecte de reconstrucció, que jo crec que aquest Govern no el té; té un projecte de demolició entre, bàsicament, els dos socis de govern. I, en definitiva, jo no crec que la gran, no?, sortida de crisi sigui començar per rebaixes ambientals; perquè, per més que el decret parli de que són mesures urgents en matèria ambiental, la gran mesura d'aquest..., que és fluixeta, però la gran mesura d'aquest decret fluix, pobre, és bàsicament una retallada de drets ambientals. I, per tant, no sé si el camí que vol començar el Govern de la Generalitat s'assembla, com dèiem abans, més al d'Andalusia i, en aquest cas, de la Comunitat de Madrid que no el camí que hem de seguir. Per tant, en definitiva, nosaltres creiem que aquest decret no té massa sentit, i per això votarem que no, entenent que nosaltres creiem que cal una reorientació urgent de quines són les seves prioritats. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn de la diputada senyora Natàlia Sánchez.
Bon dia de nou. S'ha fet referència o altres diputats han fet referència amb relació amb aquest Decret 18/2020..., en el que portem de legislatura..., bé, la qüestió dels decrets que impulsa el Govern: portem quaranta vuit decrets. És evident que el context de la crisi sanitària ha fet que en el que portem d'any en portem vint-i-tres. Però sí que nosaltres avui volem posar sobre la taula aquesta qüestió sobre el capteniment o com el Govern de la Generalitat de Catalunya està, des del nostre punt de vista, començant a abusar d'aquest mecanisme des de l'Executiu, i que interpretem com un cert menysteniment a la tasca parlamentària i a la seva representativitat. Volem traslladar i aprofitar aquest moment per traslladar aquesta preocupació. D'altra banda, pel que fa al decret, ja s'han dit moltes coses, no? «Decret de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental. El nom és ben bé que no fa la cosa, perquè quan ho vas a mirar no és coherent; o, des de la nostra perspectiva, aquestes no són les urgències en matèria d'urbanisme i finances ambientals. No és la prioritat, i ja s'ha dit. Primer, sobre el primer article –declarar hàbil el mes d'agost per a tramitacions urbanístiques–, nosaltres creiem que això afecta altres qüestions, com que corri el temps a l'ombra d'un mes de vacances; afecta els treballadors i treballadores del departament i els òrgans col·legiats i el seu dret a vacances de l'estiu; disfuncionalitat en els tràmits judicials que se'n puguin derivar –si bé s'ha declarat hàbil, es mantindrà una activitat molt baixa–, i, per cert, amb l'opinió en contra dels professionals de l'àmbit jurídic. I tot això ens porta a pensar o ens porta a aplicar un criteri de prudència, un criteri de prudència amb relació a habilitar l'agost com a més hàbil, perquè de facto fa que els processos urbanístics puguin ser encara més opacs i poc participats. I, per tant, nosaltres apliquem aquest criteri de prudència. Però també, i l'hi diem sincerament –no es sorprendrà gens, conseller–, per nosaltres i pels moviments en defensa del territori, des de l'ecologisme, hi ha un criteri també que travessa i que ens fa votar que no aquest decret, que és una desconfiança molt profunda cap a les polítiques públiques que impulsen amb relació al medi ambient, i concretament cap a vostè. No confiem en vostè, no hi confiem per les polítiques públiques que impulsa, per les polítiques públiques que no impulsa i per l'hostilitat que ha mostrat amb relació a tots aquells col·lectius, plataformes en defensa del territori, que han estat moltes i reiterades, malgrat que vostè utilitza molt bé aquesta doble..., no?, una doble cara amb relació al que anomenem «l'ecologisme. I, per tant, nosaltres desconfiem de que, en nom de facilitar i agilitzar, calgui aprovar aquesta mesura a l'agost. I ja s'ha dit també: nosaltres creiem que el que cal és ampliar els espais de participació, ser menys opacs... I també faig referència a un dels exemples..., que poso aquest exemple sobre la taula, però en podria posar molts d'altres, no?: el projecte urbanístic de l'Autòdrom Terramar, al Garraf, que desconec ara si té la paraula tot seguit, però que ens agradaria que ens expliqués, perquè hi ha una preocupació, la gent del territori ens ho diu, que s'ha aprovat amb nocturnitat i traïdoria, per dir ho d'alguna manera. I nosaltres l'hi volem preguntar. Per tant, en aquest sentit no confiem en vostè, no confiem en que l'agost sigui un mes hàbil per poder combinar la participació ciutadana i la necessitat de tirar endavant projectes urbanístics. Sobre l'article 3, el retorn del 75 per cent de les fiances en nou casos, amb excepcions de nou casos d'activitats extractives un cop acceptades les obres, nosaltres creiem que cal mantenir un criteri de garantisme a les activitats que afecten el territori. I, hi insistim, en qüestió de gestió del territori, no es pot fer de l'excepció una norma, perquè després ho acabem lamentant. I, per tant, tampoc hi estem d'acord. I en termes generals, pel que fa a les qüestions de l'article 4, que ja se n'ha parlat i que en l'anterior punt ja me n'han sentit a parlar, no? És un símptoma; és un símptoma que quan ho vam veure també ens va fer gràcia, va ser: «Ostres, és que realment potser Esquerra Republicana no donarà suport a l'agencia de la natura, perquè era com un pla B de per si de cas, no?, que aquests fons no quedessin dotats. I realment és un símptoma del que ja s'ha dit, no?, de realment un alt grau de desconfiança entre els socis de govern i les afectacions que tenen sobre l'estratègia i els reptes que tenim com a país. Acabo. Darrerament tinc com a reportatge de capçalera un reportatge molt interessant publicat per Crític i fet per Manel Riu, que es titula «Què és el que queda per fer de la Llei de canvi climàtic. I, en aquest sentit, m'agradaria aprofitar aquest moment per també [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i vaig acabant, president– per una mica... No estem d'acord amb el cert cofoisme amb el que planteja les polítiques públiques el seu departament, perquè la Llei de canvi climàtic, la base legal per protegir el clima a Catalunya, encara no s'ha desplegat; el marc estratègic, pendent d'aprovar; petjada de carboni, encara sense reglament; taula social, en fase de consulta pública; energies renovables, només se'n consumeix un 8,5 per cent; Llei de residus, dos anys de retard en l'aprovació; educació, tímids passos en la sensibilització; infraestructures, sense avaluacions ambientals dels tribunals, i salut, comitès d'experts de seguiment per avaluar els riscos, és on treuen més bona nota. Hi insisteixo, cito aquests punts amb relació a l'anàlisi…
Diputada...
...que ha fet Manel Riu al Crític. Per tant, no plantegi els reptes des d'aquest cofoisme que nosaltres creiem que realment el que està fent és desmantellar tot el que s'havia fet en l'anterior legislatura...
Diputada, ha acabat el temps...
...pel que fa a les mesures per fer front a l'emergència climàtica. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, jo vindré a parlar-los d'allò que pràcticament no ha parlat ningú, només el senyor Sanz, de Ciutadans, perquè crec que el nucli important d'aquest decret llei és precisament l'article 2, d'aquell que gairebé ningú no n'ha parlat. I al conseller i al Govern, jo crec que li hem de reconèixer un mèrit important, que és el de dir unes coses, fins i tot posar a les exposicions de motius unes coses, i després fer-ne unes altres de molt diferents. Allò que…, el miro a vostè, però no l'hi dic a vostè, eh? Allò que avui aprovarem, senyor Sanz, no és lo que dice el conseller. Lo que aprobaremos es lo que dice el artículo del decreto ley, y leo literal: «L'Institut Català del Sòl pot limitar l'import de les fiances a retornar en execució de la mesura a què fa referència –és a dir, a la mesura de facilitar la liquiditat a les petites empreses, petites i mitjanes empreses que tenen locals llogats–, «al 10 per cent. És a dir, vostès no aproven una mesura de liquiditat. Vostès el que fan és limitar la mesura de liquiditat que aprova el Govern de l'Estat amb el reial decret. Vostès el que fan és limitar-ho. I això, per què ho fan? Bé, segurament hi han motius pels quals ho fan. S'hauran trobat –no tenim xifres concretes de Catalunya; hi han xifres estimatives del conjunt d'Espanya– que aproximadament un 20 per cent dels locals de negocis, generalment de petits negocis, generalment d'autònoms, han hagut de tancar les portes, i s'han hagut de retornar fiances, i això són molts diners; retornar les fiances d'un 20 per cent de locals de negoci són molts diners per qui conserva aquestes fiances, que és l'Institut Català del Sòl. Em pregunto –retòric, perquè no tenim retorn amb el Govern respecte d'aquestes qüestions– si aquella mesura que debatíem fa unes setmanes en aquest mateix Parlament per facilitar la venda directa per part de l'Incasòl sense licitació prèvia tenia alguna cosa a veure amb el fet de tenir major liquiditat o tenir liquiditat més ràpidament per poder fer front a determinades obligacions. Avui el que fan és limitar la mesura de liquiditat. Vostès, l'Incasòl té el 100 per cent de les fiances. Ja ens sembla bé –ja ens sembla bé– que es preservin aquelles fiances que fan referència a habitatges, ja ens sembla bé això, però el que no ens sembla bé és que, per no «apretar massa la tresoreria i la liquiditat de l'Incasòl, lo que facin vostès és limitar aquelles mesures que poden ajudar a salvar petits negocis, que poden ajudar a salvar llocs de treball, que poden ajudar a salvar autònoms. I això és el que nosaltres no compartim d'aquest decret llei sota cap mena d'argument. Mirin, lo de l'agost ho podem entendre i ho podem arribar a admetre, que pugui ser tramitable la planificació urbanística durant el mes d'agost, excepcionalment, ho podem entendre. Que es puguin retornar fiances de forma parcial per restauració en cas d'activitats..., ho podem arribar a entendre –ho podem arribar a entendre. L'article 4 no l'entén ningú, perquè està aquí enganxat com un pedaç; no té res a veure, el fons del patrimoni natural, ni amb el Covid, ni amb l'emergència, ni amb el medi ambient, ni amb les finances, ni absolutament amb res. Està enganxat aquí com un pedaç. Però nosaltres el que no podem compartir de cap de les maneres és que, escasses que són les mesures que adopta el Govern de la Generalitat per ajudar les petites empreses de Catalunya a poder sobreviure, utilitzin la via del decret llei per imposar una restricció que l'únic que beneficia és l'Incasòl i no el teixit productiu o el petit comerç de Catalunya, que és a qui perjudica aquesta mesura i aquest article. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Marc Sanglas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conseller, resta de diputats i diputades, en tot cas, deixi'm, abans d'iniciar aquesta intervenció, un sentit record per les víctimes del Covid i els seus familiars, que han patit aquesta pèrdua en aquesta crisi sanitària i humanitària, i que no és fàcil, diguem-ne, de recuperar-la. Dit això, segurament, i si em permet la broma, senyor conseller, segurament en aquest text no m'embarga l'emoció, com en el cas de l'agència, és a dir que... [[Remor de veus.]] Hem pogut veure com, diguem-ne, poca gent..., i algú s'hi referia, hem tingut ocasió de parlar del decret, i s'ha parlat molt d'altres coses. Alguns dels diputats que m'han precedit en la seva intervenció parlaven que eren uns anuncis electorals. Jo crec que algú ha marcat ben bé els trenta segons de la falca publicitària per gravar un anunci de propaganda electoral, i, per tant, diguem-ne, jo crec que tothom ha aprofitat els mecanismes, que hi són, que tenen al seu abast, per explicar quines són les seves diferents propostes. És veritat, no li negaré que, diguem-ne, i algun altre diputat també ho ha dit, en algunes qüestions, segurament, té poc gruix. És un decret llei, amb poc gruix. I algú es queixava, diguem-ne, del fet que el Govern anés aprovant decrets lleis. Estem en una, diguem-ne, emergència sanitària, estem amb el país paralitzat. Algú ha entès aquesta qüestió? És evident que no és la millor manera de governar i que hem de buscar els millors mecanismes de participació. Però algú es posa on som? Algú vol mirar quanta gent hi ha en aquest hemicicle on hauríem de ser-hi 135 diputats? Fem una reflexió. I llavors que tothom faci el seu discurs polític. I això no vol dir que haguem de compartir la totalitat d'algunes coses, i, en tot cas, el ho exposaré, però és evident que o situem..., i ens situem en quin context estem, o difícilment algunes coses no es poden entendre. És evident que sí, que s'ha hagut de dictar decrets llei, però és la manera, diguem-ne, que hem tingut de funcionar quan en molts casos hi han activitats..., i encara els recordo que hi ha una part del país, o tot el país, encara, estem en diverses fases, que limiten la nostra mobilitat, limiten la nostra capacitat d'acció, i, per desgràcia, creiem que hi estarem durant més de temps. Per tant, diguem-ne, creiem que això passarà. Dit això, el conseller ens anunciava en la seva darrera intervenció, en la seva darrera compareixença, la necessitat..., o no en la darrera, perquè la darrera em sembla que va ser sobre mobilitat, si no recordo malament, en l'anterior, la possibilitat d'una llei òmnibus. Ja li vaig dir, i l'hi repeteixo, diguem-ne, que el tema de les òmnibus no és un tema que ens agradi, eh?, especialment, i, per tant, també, si aquest ha de ser el mecanisme pel qual s'hagin de fer algunes modificacions, en tot cas que en poguéssim parlar. Vostè, en el seu moment, va dir que en parlaríem, i, per tant, des d'aquest punt de vista creiem que sí que es farà així, abans, diguem-ne, no hi hagin modificacions des d'aquest àmbit. I, per tant, li agrairíem que encetéssim, diguem-ne, aquest debat per poder parlar a bastament, eh? Pel que fa al primer article –i deixi'm que comenci a avaluar-los un a un–, sobre la suspensió de l'eficàcia temporal de la disposició addicional desena del text refós de la Llei d'urbanisme, en la qual, diguem-ne, comptat i debatut, el que acaba dient és que en aquells casos aquella disposició addicional setena que permet o no permet la tramitació urbanística si una part del tràmit cau en el mes d'agost, s'haurà de guanyar un mes més. Per nosaltres aquesta previsió de la Llei d'urbanisme és molt important, i, sincerament, quan vam veure aquesta previsió ho vam prendre inicialment amb un cert recel. Per què? Perquè entenem que, diguem-ne, en aquest país, i segurament en etapes molt anteriors, però ha estat així, segurament no hi ha hagut una gestió, diguem-ne, de la planificació urbanística tot lo correcte que hauria de ser, i, per tant, el debat d'alguns projectes urbanístics, diguem-ne, era complicat. Per tant, la introducció d'aquesta disposició a la Llei d'urbanisme creiem que és que és una gran qüestió, i creiem, des d'aquest punt de vista, que ens alegrem, en tot cas, que els efectes siguin limitats a l'any 2020, entenent, evidentment, que hi ha una excepcionalitat del moment, i que, per tant, queda clar que aquesta mesura queda acotada a l'any 2020. Creiem, també, que és important que l'àmbit, diguem-ne, d'afectació de la modificació només afecti els òrgans urbanístics de la Generalitat, que tenen un caràcter col·legiat, i, per tant, diguem-ne, s'exclouen altres decisions. Per tant, també és evident que en l'àmbit de les comissions d'urbanisme hi ha una àmplia representació, també, diguem-ne, de diferents actors, que, per tant, també tenen capacitat de dir-hi la seva, i entenem que, diguem-ne, que hagin quedat exclosos els ajuntaments, des d'aquest punt de vista, també és positiu, per no generar una pressió sobre els mateixos ajuntaments i també per eventuals casos, que segurament no es donarien, però per si de cas algú tingués temptacions, diguem-ne, de començar a fer algunes tramitacions o aprovar tramitacions en períodes estivals. Creiem que això ha de permetre o ha permès tirar endavant algunes qüestions en aquestes setmanes, on, com bé apuntava el conseller, es va produir a partir, diguem-ne, de les diferents normes aprovades pel Govern de l'Estat sobre les tramitacions administratives..., ha permès avançar alguns projectes que creiem que és interessant. Per tant, creiem que és una mesura adequada i que en tot cas el que sí que necessita és mantenir aquest diàleg a nivell territorial, com algun altre grup parlamentari li ha reclamat, com sempre li hem reclamat –de fet, no és nou–, diàleg en alguns projectes, grans projectes, que hi ha en el territori que, a vegades, diguem-ne, tenen una afectació sobre el terreny. Pel que fa, diguem-ne, a la mesura, la modificació de l'article 2, sobre el tema de les fiances i del retorn de les fiances en l'àmbit del Decret llei 15/2020, creiem que ja se n'ha fet un debat, ho ha explicat a bastament el conseller en aquesta matèria. Creiem que el que intenta aquesta mesura és aplicar una bona gestió dels recursos públics i també per afavorir les diferents situacions, i en tot cas donar eines a l'Incasòl perquè pugui gestionar de manera més correcta tot l'àmbit d'aquestes fiances. Pel que fa a l'àmbit de les activitats, la modificació del règim de fiances de les activitats extractives, sense, diguem-ne, picar-hi d'orelles, com es diria habitualment i col·loquialment, si em permet l'expressió, entenem que pugui ser una mesura que avanci. Però ja li avancem que sí que ens agradaria que aquesta mesura també tingués un abast limitat en el temps. Creiem que hem avançat molt en aquest àmbit i que, per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista creiem que en el moment que es pugui retornar a la situació anterior, que és de la qual venim, seria interessant. Senyor Cid, jo li vull fer esment d'alguna cosa, que jo crec que no s'ha acabat de llegir bé; és a dir, això és a partir de la restauració –això és a partir de la restauració–, i és en el període de garantia. Per tant, no és que les coses es facin a mitges; és a dir, ens ho hem mirat curosament. I m'està sentint el que jo estic demanant, que reprenguem aquest període de garantia i que en aquest període de garantia puguem mantenir aquesta situació. Però entenem que si són mesures d'ajudar a la liquiditat, ens sembla bé sempre que, diguem-ne, hi insistim, això estigui limitat en el temps. I pel que fa a la modificació del fons del patrimoni natural i biodiversitat, com que vostès han aprofitat..., ja els hi dic, que estan molt preocupats per les relacions matrimonials d'aquest Govern, que, en tot cas, aquest Govern de moment té solidesa. Ja ho veurem. En tot cas... [[Remor de veus i rialles.]] Senyor Cid, no rigui. No rigui, senyor Cid, no rigui. És que, com en qualsevol relació de parella, mantenen moments de discussió. Què li haig d'explicar el Govern de l'Estat? O, diguem-ne, vostès en la seva relació amb el Partit Socialista a nivell del Govern de l'Estat mantenen una relació cordial en tot moment? En tot cas, creiem..., i hi insisteixo, el senyor Cid parlava d'un decret de demolició. Creiem que no. En tot cas, ja els he explicat que creiem que és veritat que segurament cada departament el que ha fet és treballar en els seus àmbits que resultaven més afectats; s'han anat aplicant mesures en cadascun dels àmbits que cadascun dels departaments gestiona, i que el que s'ha intentat és donar mesures, mecanismes, ajuts per pal·liar la sortida d'aquesta crisi econòmica i social en la qual estem immersos, i que el que intenta fer el Govern de la Generalitat és limitar-ne els seus efectes, amb els recursos dels quals disposa i amb altres recursos que esperem que ben aviat arribin al país, i que, en alguns casos, creiem que ja hauríem de disposar d'aquests recursos de manera ordinària i que en tot cas hem d'estar esperant que ens arribin d'Europa o ens arribin, diguem-ne, de l'Estat espanyol. I esperem que, en aquest sentit, el Govern de l'Estat espanyol tingui en compte l'esforç financer que ha fet aquest país per combatre tota aquesta emergència sanitària. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Gemma Geis. Quan vulgui.
Gràcies. Bé, bon dia, conseller Calvet. Diputats, diputades..., doncs nosaltres també anunciem, com no podia ser d'altra manera, el vot favorable en aquest decret llei. He escoltat amb atenció els posicionaments de la resta de diputats i diputades, i, efectivament, els decrets lleis, doncs, no són la millor manera de regular i d'un funcionament democràtic, no?, de qualitat democràtica. Però estem en situació de pandèmia. I, per tant, doncs, de la mateixa manera que el Govern espanyol aprova decrets lleis –tenim un estatut d'autonomia, que, precisament, una de les novetats va ser preveure la possibilitat que les comunitats autònomes poguessin dictar decrets lleis–, doncs, crec que hem de ser comprensius amb la situació de pandèmia i, per tant, que el Govern porti decrets lleis a convalidació al Parlament. I estic segura que, quan hi hagi una situació de normalitat, això automàticament disminuirà. D'altra banda, també, quan hi feia referència el diputat Terrades, que parlava d'objectius del decret llei, jo crec que són humils. Al final, la conselleria, crec que és el primer decret llei que porta, de mesures que han abordat des de la conselleria, des de l'àmbit urbanístic, des de l'àmbit mediambiental, per tal de facilitar i per tal de reactivar l'economia el màxim possible, per preservar llocs de treball, i, per tant, jo crec que quan li atribueixen molts decrets llei, doncs, no serà el cas, en aquest cas, de la conselleria de Territori. Crec que, en el fons, i amb això hi haurà també algun diputat que hi estarà d'acord –i, de fet, en alguna reunió telemàtica amb el grup parlamentari ho vam comentar amb el conseller Calvet– que sí que l'àmbit de la planificació urbanística, dels usos de la ciutat, de les polítiques de rehabilitació, de la mobilitat, doncs, sí que la pandèmia –i, de fet, ja hi han estudis que s'estan publicant– tindrà un efecte. I quan vostès parlaven de consensos de país, de debats, de la reconstrucció, doncs, en aquest àmbit sí que els haurem d'abordar i segurament hi hauran canvis normatius –canvis normatius–, després d'haver viscut aquesta pandèmia, on a l'ínterim que l'estem vivint..., doncs que passaran per la conselleria, i, per tant, té tot el compromís del Parlament. Jo crec que, al final, aquest decret llei el que pretén és: ha detectat unes necessitats, unes necessitats que afecten..., i milloren i pretenen, doncs, posar el màxim polítiques per reactivar i per preservar llocs de treball, i això és el que fa. En el primer aspecte, tampoc comparteixo el que deia el diputat del PP, com ahir; que l'exposició de motius jo crec que, de fet, fa article 1, article 2, article 3, exposició de motius, i ja està en el decret llei. Per tant, jo crec que hi ha una..., és equiparable el que es posa al decret llei en l'exposició de motius amb els articles que regula, i, per tant, no crec que digui una cosa i en faci una altra absolutament. Les primeres mesures en relació amb la tramitació: modifica la Llei d'Urbanisme de Catalunya, només als efectes de l'any 2020 a fi i efecte, doncs, que el mes d'agost, que efectivament és un rara avis, pugui ser hàbil a efectes de tramitació dels expedients urbanístics. Val a dir, perquè és important, que aquesta modificació no suposa una minoració de cap de les garanties urbanístiques del control d'oportunitat, del control de legalitat, ni del control del fons dels expedients i les tramitacions urbanístiques. Per tant, alguns dels dubtes que s'han expressat aquí estan absolutament injustificats, perquè el que es fa és habilitar un mes, però..., cap de les garanties de control. També s'habilita la possibilitat de les comissions telemàtiques, de les comissions territorials d'urbanisme. I, per tant, doncs, és només per aquest any 2020, aquesta excepció envers a la tramitació d'instruments de planificació. I, per això, la voluntat és de facilitar, d'agilitzar, etcètera. El segon element del decret llei, efectivament, és el tema del dipòsit de fiança dels contractes de lloguer de finques urbanes, que, efectivament, el que es pretén és que l'Incasòl no quedi aturat, i amb aquesta diferenciació de la tipologia de finques, que fins ara no estava previst, doncs, amb una sèrie de condicionants i garanties, es pugui vetllar perquè tant pimes com les fiances que no estan relacionades amb les finques urbanes efectivament puguin desenvolupar-se. I en tercer..., i ho dic per no repetir coses que ja s'han dit, que estem d'acord, en aquest cas, amb el diputat Sanglas; el tercer punt del decret és el règim de fiances que fa referència a les activitats extractives. Aquí també dir que el règim de la restauració jo crec que també ha de ser molt garantista, no? Tenim una jurisprudència que ens diu que la restauració és difícil, però no impossible, i tenim moltíssims casos, eh?, al llarg del territori català, de restauració. I, per tant, jo crec que això tampoc ho retoca. Per tant, aquestes sospites de garantia, doncs no, no ho toca. I el que fa és vetllar també per aquesta restauració de les fiances en funció dels casos. I nosaltres també ho veiem com una mesura que tampoc no afecta ni suposa cap minoració de les polítiques ambientals. I, a més a més, quan venim d'aprovar la Llei de l'Agència de la Natura, crec que no s'adiu la crítica amb la realitat. I, finalment, quan se fa referència –que veig que també ha estat controvertit– a la Llei de canvi climàtic, les previsions de la Llei de pressupostos de 2017, jo crec que aquí no fa referència tant a una qüestió de desconfiança del Govern, perquè al final el decret llei l'aprova el Govern, sinó que fa referència a unes partides pressupostàries que deriven de l'impost de 2017, de la Llei de pressupostos, i que fan referència –els hi dic, perquè així puguin eliminar aquestes suspicàcies– al fons a la dotació dels mitjans tècnics i humans necessaris per la seva gestió. I això bàsicament són els interventors, que a vegades veuen forats a les partides pressupostàries, i aquest és un forat d'una partida pressupostària que amb aquesta aprovació es podrà executar, cosa que, si no s'hagués previst, aquesta partida pressupostària no s'hagués pogut executar. Per tant, no hi vegin suspicàcies, en relació amb l'aprovació anterior de la Llei de l'Agència de la Natura, sinó vegin-hi màxima eficàcia per esgotar les partides pressupostàries que hi havien previstes en el pressupost de 2017 i que ara tenim al pressupost de 2020 aprovat. Per tant, nosaltres hi donarem el vot favorable. I, en aquest debat de país, de planificació urbanística, d'usos de la ciutat, de mobilitat i d'instruments de planejament, i espero també d'ordenació del litoral, doncs que puguem debatre aquí en seu parlamentària, perquè això sí que serà un consens de país, més enllà d'un decret per unes mesures concretes i puntuals en l'àmbit urbanístic i mediambiental. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada, i als grups parlamentaris. Acabat el debat, com ja els he fet avinent, votarem aquesta validació del decret al final de la sessió d'avui, quan farem la votació de tots els punts de l'ordre del dia que s'hauran debatut durant aquesta jornada. [[Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Mundial de la Fibromiàlgia i la Síndrome de Fatiga Crònica]] [[401-00037/12]] Abans de suspendre el Ple aquest migdia, farem ara la lectura de la Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Mundial de la Fibromiàlgia i la Síndrome de Fatiga Crònica. I per fer-la demano a la secretària tercera, la senyora Vílchez, que en faci lectura.
«Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia Mundial de la Fibromiàlgia i la Síndrome de Fatiga Crònica. El passat 12 de maig se celebrà el Dia Mundial de la Fibromiàlgia i la Síndrome de Fatiga Crònica. Per aquest motiu, el Parlament de Catalunya expressa novament la seva adhesió a aquesta jornada, que se celebra arreu del món, i la necessitat de continuar treballant per l'impuls de la recerca, per la formació i per la conscienciació social, tan necessària per a eliminar l'estigma social que, malauradament, avui dia es continua detectant en l'entorn social, familiar i laboral de les persones afectades per la fibromiàlgia i la síndrome de fatiga crònica, la qual cosa fa que sigui més necessari que mai normalitzar aquestes patologies. El Parlament de Catalunya expressa també el seu reconeixement a totes les persones afectades, les quals, dissortadament, encara es troben amb la incomprensió i el flagell de la incredulitat i la discriminació, ambdues motivades per un desconeixement de la manera com aquestes malalties cròniques afecten les persones que les pateixen. Són malalties de les quals encara es desconeix l'etiologia, que tenen una elevada prevalença i que afecten majoritàriament la població femenina. Aquest biaix de gènere provoca avui una doble discriminació de la persona afectada: d'una banda, pel fet de patir-la i ésser dona, i, de l'altra, en el cas dels homes, perquè hom els atribueix, erròniament i despectivament, una malaltia considerada “de dones”. El Parlament de Catalunya apel·la novament a l'empatia de les persones, la societat civil i els poders públics de Catalunya perquè s'adhereixin a aquesta jornada, perquè entenguin la complexitat del problema que viu i pateix més del 3 per cent de la població de Catalunya, i perquè treballin amb efectivitat per tal que l'any vinent s'hagi avançat en la recerca i en l'abordatge d'aquestes malalties. Palau del Parlament, 17 de juny de 2020.
Gràcies, secretària. Suspenem la sessió fins a les tres de la tarda. Moltes gràcies. [[La sessió se suspèn a un quart de dues del migdia i dotze minuts i es reprèn a les tres de la tarda. Presideix el president del Parlament, acompanyat del vicepresident segon, els secretaris primer i segon i la secretària quarta. Assisteixen la Mesa el secretari general i el lletrat Ferran Domínguez Garcia.]]
Diputats, si us plau... Reprenem la sessió. [[Decret llei 20/2020, del 26 de maig, pel qual s'adopten diverses mesures en matèria d'esports com a conseqüència de l'estat d'alarma decretat per raó de la Covid-19]] [[203-00046/12]] El quart punt de l'ordre del dia és: debat sobre la convalidació del Decret 20/2020, del 26 de maig, pel qual s'adopten diverses mesures en matèria d'esports com a conseqüència de l'estat d'alarma decretat per raó de la Covid-19. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà la consellera de la Presidència per exposar les raons per les quals ha promogut aquest decret. Té la paraula, en primer lloc, la consellera Meritxell Budó.
Moltes gràcies. Diputades, diputats, una setmana més, doncs, ens toca comparèixer aquí, en nom del Govern de Catalunya, per presentar un nou decret llei, en aquest cas en matèria d'esports, perquè sigui validat per aquesta cambra. Fa tot just dues setmanes, aquí mateix, també, en el Parlament, ja els demanava la convalidació d'un altre decret llei, també en matèria d'esports, i els comentava en aquell moment que un dels sectors que més perjudicats s'ha vist arran d'aquesta crisi sanitària ha estat el sector de l'àmbit esportiu. I és per aquest motiu que des del Govern de la Generalitat de Catalunya, i a través de la Secretaria General de l'Esport i de l'Activitat Física, hem treballat conjuntament amb el sector per tal de recollir de primera mà quins són els problemes que estan patint, i hem estat al costat de les entitats del nostre país, amb l'objectiu d'impulsar un conjunt de mesures per tal d'ajudar a mitigar aquests efectes en totes les entitats esportives i posar també en comú les actuacions concretes per fer-hi front. Una d'aquestes actuacions concretes ha estat la creació d'una taula de treball sectorial amb la convocatòria dels màxims representants del sector esportiu de Catalunya. La taula sectorial de l'esport es va constituir el passat 9 d'abril i s'ha reunit de forma quinzenal per compartir totes aquelles dificultats i també poder canalitzar totes les inquietuds i totes les demandes del sector esportiu. La taula, que està formada per vuitanta-cinc entitats, representa tots els agents del teixit esportiu català que tenen a veure amb l'organització i el foment de la pràctica de l'activitat física i l'esport a Catalunya, des del sector municipalista fins a les entitats esportives generalistes, passant també per totes aquelles empreses i per aquelles associacions d'empreses que promocionen el fitness i la pràctica de l'activitat física, també els clubs de totes les zones de Catalunya, les federacions esportives catalanes, els consells esportius de Catalunya i els representants de tots els organismes que integren la Secretaria General de l'Esport i de l'Activitat Física. El Govern ha utilitzat aquesta taula amb un doble objectiu. En primer lloc, per poder traslladar al sector tota aquella informació i totes les actuacions que des del Govern s'estan duent a terme, impulsades en aquest cas arran d'aquesta pandèmia. I, en segon lloc, per recollir també de primera mà i compartir les preocupacions del sector esportiu, i d'aquesta manera poder actuar en funció de les necessitats dels agents que en formen part, i també per poder proposar solucions que s'adaptin a les necessitats del sector. Entre les demandes i les necessitats recurrents que tenen les entitats esportives i que es recullen en aquesta taula sectorial de l'esport, val a dir que les més sol·licitades han estat l'aspecte econòmic i de liquiditat de les entitats i l'adaptació de les normatives per garantir-ne el funcionament. De fet, al Decret llei 8/2020, de 24 de març, ja es van incorporar tot un seguit de mesures immediates i excepcionals per tal de flexibilitzar i garantir el funcionament del sector esportiu. I com a conseqüència de l'evolució d'aquesta pandèmia, així com també en el marc del procés de desescalada i de transició cap a aquesta nova etapa en la que ara ens trobem, es considera necessari anar adaptant i adoptant noves mesures adreçades a facilitar el funcionament de les entitats esportives i dels professionals del sector, també, de salvament i socorrisme aquàtic. Abans d'entrar al detall en el contingut d'aquest decret llei que avui els vinc a presentar, permetin-me també fer una consideració important, i és que el fet que el decret no parli concretament d'aspectes econòmics no significa que el Govern hagi descuidat aquesta important demanda del sector esportiu. De fet, fa quinze dies, en el debat i validació del Decret 15/2020, pel qual s'autoritza el Consell Català de l'Esport per prestar garantia durant aquest exercici 2020 fins a una quantia màxima global –ho deuen recordar– de 8 milions d'euros a favor de l'Institut Català de Finances per a l'atorgament de préstecs per facilitar la liquiditat de les entitats esportives inscrites en el Registre d'entitats esportives de Catalunya, també afectades per la situació derivada de la Covid-19..., i que això és una mesura que facilitarà la disponibilitat de liquiditat mitjançant préstecs a aquestes entitats esportives. A més a més, també des del Govern hem dut a terme d'altres actuacions per tal de garantir i per tal d'ampliar les dotacions de les convocatòries de subvencions adreçades al sector esportiu. Després d'agilitzar tots els tràmits administratius de control de les subvencions, el Consell Català de l'Esport també ha fet efectiu per valor d'1.870.000 euros el pagament a les entitats esportives, és a dir, el 20 per cent de les convocatòries d'anys anteriors en diferents programes. Per tant, des del Govern estem treballant per dotar les entitats de noves eines i també de recursos per tal de que puguin continuar sent el pilar al voltant del qual gira la pràctica de l'esport en el nostre país, aquí a Catalunya. Però la demanda econòmica no és l'única de les necessitats d'aquestes entitats. I, deixant de banda aquest punt, es considera necessari adoptar noves mesures adreçades a facilitar el funcionament de totes les entitats esportives i també dels professionals del sector del salvament i socorrisme aquàtic. I d'acord amb aquestes necessitats es dicta aquest decret llei, que s'estructura en tres capítols. En primer lloc, es planteja una nova moratòria per a l'aplicació del règim sancionador establert per la Llei 3/2008, del 23 d'abril, de l'exercici de les professions de l'esport, en relació amb els professionals del salvament i del socorrisme aquàtic. L'actual situació provocada a causa de la Covid-19 fa que la incertesa en les condicions en què es produirà l'obertura de les piscines o de les platges aquest estiu, i tots els problemes esdevinguts en la formació de nous professionals..., ens obliga a prendre aquesta mesura excepcional. En aquest context, no es podien atendre totes les necessitats de socorristes previstes per a la propera temporada, és a dir, per a aquesta temporada d'aquest estiu, fet que posaria en perill la seguretat dels usuaris de les corresponents piscines i platges del territori català. En total, 9.270 socorristes estan en aquests moments en disposició de treballar en platges i piscines aquest estiu, on s'hauran d'exercir en unes condicions especials aquestes tasques i s'hauran de seguir, recordem-ho, uns protocols específics d'aforament, d'higiene i de seguretat; raó per la qual es considera necessària la suspensió d'aquest règim sancionador, establert per la llei que els he mencionat, perquè no comporti una consegüent sanció administrativa, la qual cosa perjudicaria encara més aquest sector greument afectat. En segon lloc, s'estableixen les actuacions relacionades amb el funcionament de les entitats esportives, flexibilitzant el seu funcionament i adoptant mesures que preserven la continuïtat de les entitats i la necessitat que les persones responsables d'aquestes entitats estiguin oportunament qualificades i facultades. En aquestes actuacions destaquen l'habilitació dels òrgans col·legiats de les entitats per tal de que puguin celebrar les seves sessions amb compliment de les mesures sanitàries vigents, i també limitades, quant al seu objecte, a la deliberació i aprovació de qüestions que garanteixen el funcionament excepcional de l'entitat. També s'habilita les juntes directives a prendre els acords necessaris que permetin garantir el seu funcionament essencial, com a conseqüència de la crisi sanitària, davant la dificultat que pot suposar la celebració d'assemblees en aquests moments. I, en tercer lloc, l'últim canvi normatiu contemplat en aquest decret llei fa referència a la racionalització del teixit esportiu amb l'impuls d'una modificació legislativa que, assumint les demandes que ens han fet des del mateix sector, vol garantir la supervivència de les entitats esportives de Catalunya i enfortir-les per enfocar aquest horitzó post-Covid-19, a banda de fer un pas també en la seva modernització. S'adopten mesures de caràcter transitori per afrontar aquesta modernització i simplificació de les entitats esportives, per tal de que aquestes puguin fusionar-se, puguin escindir-se o puguin transformar-se a fi i efecte d'estructurar-se adequadament a les necessitats del moment i evitar així situacions que posin en perill la seva liquidació, així com la responsabilitat derivada dels seus directius. En aquest sentit, es tracta d'adequar el règim de les entitats esportives de Catalunya a les previsions del llibre tercer del Codi civil de Catalunya contingudes en els articles 314.1, 2 i 3, tot oferint la possibilitat que s'optimitzin les seves estructures, incloent-hi tant els clubs com les federacions. Per tant, avui aquí, amb aquest decret llei, portem tot un conjunt de mesures concretes dirigides al sector esportiu que mostren com el Govern de Catalunya ha estat treballant, i estem treballant, per poder donar tot un conjunt de respostes, demanades pel mateix sector, i vetllant en tot moment per una reactivació del sector esportiu a Catalunya, per tal de pal·liar els efectes que la pandèmia del coronavirus està tenint en el teixit esportiu del nostre país. Per aquestes raons portem avui aquest decret llei a consideració de la cambra i els en demano la seva convalidació. No voldria acabar sense agrair la dedicació i la fortalesa del sector esportiu català, la seva generositat i el seu compromís, i l'excel·lent coordinació i treball que estem tenint aquests dies entre ells i el Govern de Catalunya. Gràcies, president.
Gràcies, consellera. A continuació passem a la intervenció dels grups. Té la paraula, per un temps màxim de deu minuts, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Javier Rivas.
Gràcies, president. Consellera, diputats, bona tarda a tots. Una prèvia. Aué ei 17 de junh, Hèsta d'Aran. Mi tierra. No puedo asistir, estoy aquí, es obvio. No estoy aquí por casualidad; estoy aquí porque en las últimas elecciones a este Parlament de Cataluña Ciudadanos arrasó en mi tierra, en Aran. Y desde entonces, pues, es un honor estar en representación y en defensa de los intereses de los araneses. No sé si sabe, consellera, el himno de Aran. Se llama Montanhes araneses. La primera estrofa dice: «Montanhes araneses / que tant nautes son, / m'empèishen de véder / mèns amors a o son. Es una canción de..., un relato del aislamiento, un aislamiento al que los araneses nunca más queremos volver. Pero vamos por el decreto. Hay tres partes. Una es de los socorristas acuáticos; ya lo convalidamos el año pasado y el anterior, y me parece que el anterior. No sé, ya he perdido la cuenta. Esto es como la película del día de la marmota: hasta que no hagamos las cosas bien, iremos repitiendo, y repitiendo, y repitiendo, y no acabaremos nunca, sin avanzar en la solución real del problema. Mi amigo Pau Donés siempre decía que tenemos que..., prisa por vivir. No vivir con prisa ni vivir deprisa, sino tener prisa por vivir. Su vida era la música, y tristemente esta semana ha dejado de sonar en su cabeza, desde su corazón. Nuestra vida, consellera, en este momento no es la música, es la política, pero sí que le recuerdo las palabras de Pau: «Tenemos que tener prisa por vivir y por hacer nuestro trabajo, entendiendo la política y nuestro trabajo como una pasión de resolver problemas de la ciudadanía. El año pasado no nos opusimos a este decreto, por evitar males mayores: que no se pudieran..., que se pudieran abrir las piscinas, que las playas no perdieran banderas y, sobre todo, que hubiera seguridad hacia los bañistas, ¿no? Y recuerdo que, en el redactado, ustedes pusieron que era la última prórroga de la suspensión de este régimen sancionador de la Ley de las profesiones del deporte, y un año después volvemos a estar aquí. No han hecho los deberes. Y ahora nos dicen que es por el tema del Covid. Oiga, ustedes son extraordinarios. La culpa es de la Unión Europea, es de España, es de los jueces, es de los empresarios, es de los periodistas..., y ahora es del Covid. Todo el mundo tiene culpa menos ustedes. Mire, desde el Grupo de Ciudadanos siempre hemos intentado aportar; de hecho, este invierno llevamos una PR pidiendo que se hiciera una mesa y que se resolviera de una manera estructural, definitiva, el problema que tenemos con este sector. La respuesta, un tanto airada, fue: «Ya lo estamos resolviendo. Bien. ¿Qué es lo que han hecho?, porque volvemos a estar aquí otra vez con el mismo tema encima de la mesa, ¿no? Prisa por vivir, que decía Pau. Mire, la tinta sirve para los calamares, para poderse escapar. Los políticos tenemos que ser más responsables. Yo observo con preocupación las actuales tendencias. Todo es repartir culpas. ¿Que se va la Nissan? –y esto va un poco por los companys comuns–; no sé, parece que la culpa fuera de Colón. ¿Que las subvenciones del deporte están bajo reiteradas sospechas –algunas– de corrupción? Caso Figueras, caso Plataforma Pro Selecciones, recientemente caso Hospitalet... Ayer, en una comisión pedimos que el Govern... Una cosa es la vía judicial –todo el respeto, toda la presunción de inocencia, faltaría más–, pero el Govern, como govern, atendiéndose a la Ley de administración pública y a la Ley general de subvenciones, tiene no solo el derecho sino la obligación de fiscalizar qué se está haciendo con el dinero público. Nos votaron en contra. ¿Por qué tienen miedo de que levantemos alfombras o abramos ventanas, consellera? No lo acabo de entender. Repito que observo con preocupación la tendencia a la irresponsabilidad que tenemos. Mire, si quieren rebautizar la plaza de Colón como la plaza de los Teleñecos y quieren quitar la estatua del almirante y poner a Epi y Blas, allá ustedes. Pero eso no resuelve los problemas reales que tenemos los catalanes. Prisa por vivir, que decía Pau. Aunque algunos me parece y me da la sensación que todavía tienen que definir qué tipo de vida quieren llevar. Yo la tengo..., mi grupo la tenemos clarísima: queremos resolver problemas y queremos luchar contra la ineficacia y contra la corrupción. Referente a los otros dos puntos que pretenden agilizar la administración en su conjunto, estamos totalmente de acuerdo. Nos habrá oído repetir mil veces, está en nuestro ADN, que tenemos que quitar grasa a la administración y tenemos que dejar solamente el músculo. Creo que esto que estamos llamando «nueva normalidad es un oxímoron, o sea, no es..., esto ha venido para quedarse, y todo lo que sea facilitar, agilizar, optimizar, hacernos más productivos, por nuestra parte va a tener todo el apoyo, y hace tiempo que lo tendríamos que haber hecho. Y ha adelantado antes que era una medida un poco coyuntural. No: que sea estructural. Hagamos las cosas fáciles, hagamos que la gente se dedique a lo que se tiene que dedicar, que no pierda el tiempo rellenando papeles ni esperando respuestas de páginas web eternas, ni complicaciones que no aportan nada, que no tienen absolutamente ningún valor añadido, ¿no? En resumen, aunque muchas veces les hemos tendido la mano, y lo vuelvo a hacer, con el tema de deportes, ustedes normalmente no nos consultan ni tienen la mínima cortesía de consultarnos los decretos, a pesar de que somos el primer grupo de la oposición. Nos traen aquí los decretos para la validación en plan «susto o muerte y, bueno, no nos opondremos, por responsabilidad, haremos una abstención, lo que permitirá que el decreto, con los tres puntos, salga adelante. Esto nos está sucediendo en otros parlamentos, aparte de en este, pero creo que es momento de responsabilidad y no nos opondremos, no por ayudarle a usted ni a su Gobierno, que realmente nos merecen muy poca confianza. Pero en los tiempos que corren tenemos que ser todos muy responsables. Si salvamos una vida, si salvamos un empleo, creo que habrá merecido la pena. Esto como la..., estoy pensando ahora en la peli aquella de Spielberg, La lista de Schindler, cuando acaba los judíos que ha conseguido salvar le regalan un anillo con una inscripción del Talmud que dice «quien salva una vida, salva al mundo entero. Seamos serios, dejemos la tinta para los calamares; los políticos usamos tóner. Y negro sobre blanco, tenemos que escribir soluciones a los problemas reales. Y aquí lo que estamos haciendo es darle otra patada más al balón. El año que viene –ojalá me equivoque– creo que nos volveremos a ver. Vivimos tiempos muy complicados, tenemos que ser todos responsables, creo que nos hacen falta muchos socorristas, y no solamente del medio acuático, y para eso, como siempre, le repito que puede contar con Ciudadanos. Gracias, president.
Gracias, diputado. Pel Grup Parlamentari PSC i Units, té ara la paraula el senyor diputat Òscar Ordeig.
Gràcies, president. Diputades i diputats, consellera, ben trobats tots. En primer lloc, afegir-me també a la felicitació a tots els aranesos i araneses en el seu dia de la festa nacional, 17 de juny, que se celebra la recuperació del Consell General d'Aran després de la seva abolició. Per tant, una felicitació per a tots ells i per a tots els catalans també, evidentment. Consellera, diputades, diputats, des del Grup Socialistes fem una valoració en alguns casos coincident amb la que ja vam fer al darrer debat sobre matèria esportiva. Sí que aquesta vegada destacarem els elements positius del decret, de l'anterior decret, de les mesures, d'algunes de les mesures que ha impulsat el Govern, però també de mancances d'aquest nou decret esportiu que ens hauria agradat que es posessin sobre la taula. A continuació passarem a detallar-los per tal per tal de que quedin clares. El Decret llei 20/2020, de mesures en matèria d'esports com a conseqüència del Covid-19, forma part d'un seguit de decrets amb mesures de diferents àmbits –un el vam veure l'altre dia– amb l'objectiu de pal·liar els greus efectes generats per la pandèmia. En l'àmbit de l'esport, el Decret llei 10/2020, primer, i avui, aquest. El que portem a debat avui consta de tres capítols i una disposició final, com ja s'ha explicat, i no m'hi estendré, i estableix noves mesures en l'àmbit de l'esport adreçades a les entitats esportives i als professionals del sector del salvament i socorrisme aquàtic; com abans de cada campanya d'estiu, estem acostumats a fer debat sobre el tema. Respecte als professionals del salvament i socorrisme aquàtic, una nova moratòria, una nova moratòria per l'aplicació del règim sancionador establert a la Llei 3/2008 –3/2008–, per tant, que fa bastant d'això, i que també..., que estem d'acord que s'ha de fer –l'excepcionalitat d'aquest moment segurament que ho justifica més que mai–, però també ens hauríem de preguntar com és que n'hem fet tantes, saber si alguna vegada podrem planificar, gestionar millor, per intentar que tinguem prou oferta de treballadors i que no haguem d'estar fent més moratòries, o –afegeixo, cosa que no havia dit mai– modificar, modificar la part de la llei que vegem que no és prou aplicable. Jo crec que tots plegats ens hauríem d'emplaçar a fer aquesta reflexió. El capítol II, que estableix mesures de funcionament dels òrgans col·legiats de les entitats esportives de Catalunya, ens sembla del tot correcte, també. Evidentment, s'han de fer reunions telemàtiques per garantir el correcte funcionament de les entitats, dels clubs, de la preparació de la temporada que ve, a través de videoconferència o d'altres mitjans de comunicació, evidentment complint les mesures sanitàries vigents. I el capítol III, com ja s'ha dit també, amb tres articles, mesures de modernització i simplificació de les entitats esportives, els tràmits administratius per fer modificacions estructurals en casos de fusions, escissions o transformació de l'entitat. Correcte; fins aquí, correcte. Però des del grup parlamentari també volem posar sobre la taula algunes de les reflexions que ja vam fer la setmana..., al darrer plenari i que les detallen breument. Nosaltres crèiem i creiem que cal obrir un espai de debat, i m'hagués agradat ja, al fil del que diré ara i de la reflexió que vaig fer també a l'anterior Ple, que potser la consellera ho hagués comentat o ho hagués complementat una miqueta més, en la línia del que s'ha fet també des de la Secretaria General de l'Esport, que també hi hem estat treballant, de dir: «Home......, i avui ho ha comentat també, una part, eh?, la taula sectorial de l'esport, en la qual es parla amb les entitats. Però sí que a nosaltres, al nostre entendre, ens dona la sensació que a la taula sectorial del que s'ha parlat sobretot és del desconfinament o de veure en quines condicions podríem anar facilitant la pràctica esportiva. D'altra banda, ens sembla importantíssim i imprescindible això, però també la nostra reflexió anava més en la línia de la concreció del document que també s'ha aprovat des de la Secretaria General de l'Esport del Pla de..., crec que li diuen de..., no, «de reestructuració no..., el Pla nacional de..., de reconstrucció de l'esport. Per tant, jo crec que també estaria bé veure aviam en quin marc ens movem, veure quines són les conseqüències negatives del Covid a l'esport, veure quin és l'impacte econòmic, que alguns diuen que hi ha hagut un descens..., un impacte de 2.500 milions d'euros des de l'inici de la pandèmia. Tenim un PIB estimat, esportiu, de 2,1 per cent del PIB català. Per tant, veure quin ha sigut l'impacte. I, sobretot també, com jo he dit, no només l'econòmic, o no el més important, sinó quin ha sigut l'impacte sobre la pràctica esportiva, sobre la salut de les persones, sobre l'educació dels nostres infants i sobre la salut de la població en general. Per tant, analitzar conjuntament les administracions públiques i les entitats privades que es dediquen a la pràctica esportiva, el teixit associatiu, empresaris, ajuntaments, administracions públiques, voluntariat..., intentar generar una taula el màxim d'àmplia possible i de consens per tal de definir quines són aquestes mesures de suport. Se n'han anunciat algunes, però nosaltres creiem que són insuficients. Calen reformes o millores pendents, que fa temps que en parlem i no les acabem de fer. Cal revertir alguna part de la reducció del pressupost d'esports, de les retallades que es van imposar des del 2010 i que encara no hem aconseguit recuperar. I també cal, com ja havíem dit, replanificar, replantejar molts dels objectius que havíem marcat al pla nacional o a les compareixences que havíem fet a través de la llei..., de la tramitació de la proposició de llei de la nova llei de l'esport. Per tant, entenent que el decret que avui presenten aquí contempla mesures necessàries molt correctes, creiem que són del tot insuficients i que haurien d'anar en la línia de concretar, eh?..., i agrairíem que també es pogués portar en el futur un nou decret on es plantegés una concreció del pacte, del Pla nacional de reconstrucció que ha presentat la Secretaria General de l'Esport, i concretar sobretot mesures econòmiques, que és el que no hi és. I m'hi referiré més endavant. Per què ho diem, això? Perquè nosaltres creiem que caldria impulsar una línia de subvencions a fons perdut per a entitats esportives, com s'ha fet en molts altres sectors. Vostès contemplen que hi ha una part de les subvencions ja previstes que s'estan agilitzant, una part dels pagaments que s'estan agilitzant. Evidentment, crec que això és important, que els pagaments es facin ràpid. Però entenem que vostès basen tot el discurs de suport financer a les entitats en base a subvencions que ja estaven previstes, en base a un pressupost de 60 milions d'euros i escaig, que també ha sortit als mitjans de comunicació, que ja és el pressupost de la Secretaria General de l'Esport i que és un pressupost, com tots sabem, que ha baixat molt, molt disminuït, respecte a anys anteriors. Per tant, creiem que caldria una línia específica de subvencions, a part de les activitats que ja es feien ordinàriament l'any anterior. I també creiem que és molt important fer una bona anàlisi econòmica i social de quin ha sigut l'impacte Covid-19. Molt important, ja ho hem dit, l'impacte econòmic, l'impacte sobre les persones, les famílies i també, molt important, sobre la continuïtat o no de moltes entitats o empreses esportives. Adaptar la desescalada i el desconfinament a la pràctica física i esportiva. També creiem que és molt important. Indicacions clares que garanteixin la pràctica segura, però que alhora facilitin la pràctica d'activitat. Hi ha algunes pràctiques que fins ara no ens les havíem plantejat i que ara, evidentment, estan sorgint en forma de noves apps o de noves pràctiques innovadores per tal d'adaptar-nos a les circumstàncies. Per tant, ens sembla bé, s'ha fet també, ha publicat algunes instruccions, el departament, però molta prudència i criteris sanitaris, però alhora també intentem que el món esportiu no es quedi al marge, amb tota la seva diversitat de pràctiques, i que pugui, també, recuperar una certa rutina. Ja ho he dit: no entenem on són els 60 milions d'euros anunciats pel secretari general de l'Esport –una salutació si ens està seguint en aquest debat. I voldríem saber d'aquests diners anunciats quants són extraordinaris destinats a Covid, quants diners de més hi haurà al pressupost 2020 respecte als que ja s'havien aprovat i quines partides específiques es crearan, com s'ha fet en altres departaments, com s'ha fet en altres sectors, per tal de donar suport al sector esportiu. Per tant, en definitiva, nosaltres el que demanem és un pla, un document –el document el tenim; ja hem dit que creiem que és massa genèric– i mesures concretes per donar suport al sector. I veure també què s'està fent a altres llocs de l'Estat, que s'està fent a altres llocs d'Europa. Nosaltres també ho hem estat mirant. I, evidentment, a tot arreu lo primer que es fa és analitzar l'impacte concret que està tenint per veure aviam com actuem. També es fan molts plans de xoc, alguns amb subvencions a fons perdut, d'altres amb reestructuració del sector, d'altres amb mesures fiscals incentivadores, que ens semblen bé; el document de la secretaria recull una sèrie de mesures fiscals, però tan important és això com també veure com, des de la Generalitat mateix, n'impulsem o en tirem endavant alguna. Per tant, importància cabdal per garantir la integració social o l'esport adaptat, entre d'altres, o també adaptar la formació esportiva a les noves circumstàncies, relativament fàcil amb la formació online; les mesures fiscals, com ja s'ha comentat, també. Per tant, en resum, donarem suport al Decret 20/2020, hi votarem a favor, però ja hem dit que creiem que és insuficient, perquè venen aquí amb una part molt petita o molt concreta de la gran problemàtica que tenim i de les mesures que s'han d'impulsar. Per tant, necessitem saber quina és l'afectació del Covid; necessitem un espai de treball i de consens segurament més ampli, fins i tot, amb les empreses privades del món esportiu, que també estan molt afectades, i això evidentment no ho podran fer sols, i, en base a això, llavors definir accions, pressupostos, eh?, i la línia de futur per als propers, jo crec, dos anys. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ara té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Concepción Abellán.
Gracias. Buenas tardes, diputadas y diputados, consellera. Quiero volver a recordar a las personas fallecidas por la Covid-19 y mandar un afectuoso y sincero abrazo a todas las personas que han perdido a un ser querido durante estos meses a causa del virus. Pues, consellera, volvemos a tratar un decreto ley de medidas urgentes en el mundo del deporte catalán, y lamentablemente la urgencia es relativa, pues llegan tarde y llegan mal y no abordan las problemáticas de fondo del sector, ni se toman medidas que tengan que ver con una hoja de ruta previa por parte del Govern para el deporte. El decreto trata tres temas. En primer lugar, la moratoria sancionadora aplicable a determinadas infracciones administrativas respecto de los profesionales del sector del salvamento y el socorrismo acuático. En segundo lugar, habilitar a las entidades deportivas a que puedan realizar su actividad ordinaria de reuniones de juntas deportivas, asambleas, a distancia, con videoconferencias y métodos telemáticos. Y un tercer epígrafe que autoriza la fusión de entidades deportivas de la misma naturaleza, titulado como «Modernización y simplificación de las entidades deportivas. El estado de alarma provocado por la crisis de la Covid acabará en quince días, y hoy traen estas tres medidas. Sobre el tema del socorrismo, nos temíamos que esto llegaría tarde o temprano, un tema que se está quedando varado en las playas del Govern. Pasan los años, pasan los meses y seguimos sin abordar una solución estructural a la problemática. No es un tema nuevo. Hace aproximadamente un año ya tratamos la misma moratoria en los mismos términos. Me veo en la obligación de recordar, consellera, lo que ya dijimos en su momento: no soluciona el problema de fondo y no establece un cambio de marco regulador del sector; seguimos parcheando sin buscar una solución estructural, teniendo en cuenta solo al sector empresarial, pues ha sido el que siempre ha presionado para tener moratorias, pero no se han puesto los medios para mejorar las condiciones de los trabajadores y las trabajadoras. Estamos de acuerdo en repetir la moratoria, pero ya se agota el crédito. Es evidente que este año las circunstancias y las fechas en las que estamos nos obligan a realizar esta nueva chapuza. Pero, obviamente, esta..., nuestra opinión hay que abordar de manera urgente la regulación de manera óptima del sector precarizado y sin una ubicación clara en la legislación actual. Recordamos de nuevo: crear un marco de debate y trabajo con los actores implicados del sector –socorristas, Govern, administraciones locales, salvamento marítimo–, y encontrar, ahora ya sí, la fórmula para reconocer el socorrismo y el rescate como lo que es, más cercano a la protección civil que a una actividad deportiva, y buscar el final de la inseguridad laboral y la precariedad inherente al sector. Hay que tener en cuenta a los trabajadores y las trabajadoras, que se les ha tratado como meras comparsas, y buscar un marco regulador para el sector que garantice unas condiciones dignas, formación reglada acorde a su actividad, considerar a los socorristas de playa como profesionales de emergencias y que se les reconozca laboral y socialmente. No nos opondríamos a este punto concreto, pero ya es la enésima vez que pasa y no vemos ninguna señal que nos indique que quieren cambiar alguna cosa del sector del socorrismo. La segunda parte del decreto. Habla sobre el funcionamiento de los órganos colegiados de las entidades deportivas mientras haya estado de alarma, habilitando las reuniones de juntas directivas, asambleas y otros órganos colegiados a distancia y mediante herramientas telemáticas, respetando unos mínimos democráticos y poniendo algunos límites a la convocatoria de asambleas telemáticas, no pudiendo convocar asambleas para modificar o reformar estatutos y reglamentos, aprobar el voto de censura y establecer cuotas extraordinarias, acordar la transformación, la fusión o escisión o disolver la entidad. Asimismo, habilita a las juntas deportivas de las entidades a llevar a cabo el día a día de la entidad y tomar las decisiones que corresponden, y, finalmente, en el plazo de sesenta días deberán ser ratificadas por una asamblea. En este caso, nos parecen medidas de sentido común en medio de una situación muy complicada para las entidades, sin poder realizar práctica deportiva ni actividad social y, como lo que estamos tratando es en este momento, sin poder realizar las reuniones ordinarias que garantizan una gestión democrática de las entidades, pero, como he dicho antes, llegan tarde y es una pena, y muy tarde, además. Nos parece que, aunque parezca contradictorio, la Secretaria General de l'Esport no ha sido muy ágil en sus decisiones, pues unas medidas de estas características ya deberían haberse aprobado al principio de la crisis. Y el último capítulo trata de la modernización y simplificación de las entidades deportivas, que básicamente lo que busca es facilitar la fusión entre entidades deportivas, y parece que solo es ahora la modernización. En fin. Nos parece un título un poco pretencioso para abordar las condiciones y requisitos para justificar entidades deportivas de la misma naturaleza jurídica. Curiosamente, en paralelo, apareció la siguiente noticia: «Eurofitness se refuerza con la suma de sus efectivos y los de la UFEC –todavía esperamos–, «crearán un marketplace del deporte para el mercado de habla hispana. Es curioso que siempre aparezcan los mismos nombres vinculados a las decisiones tomadas por la Generalitat en materia deportiva. En este caso, nada que decir sobre el contenido, pero nos llama la atención que, en medio de un estado alarma, una pandemia mundial y la población confinada, UFEC y UBAE hayan planteado una fusión ni diez días después de la publicación del decreto. Seguiremos esta operación con mucha atención. Consellera, llevamos tres meses esperando soluciones reales para el sector del deporte. Seguimos sin saber la hoja de ruta del Govern, sin líneas claras, ni una mínima intención de propuestas para que el sector pueda tener esperanzas a corto y a medio plazo. Y eso vuelve a demostrar la inoperancia del Govern y la incapacidad de respuesta frente a la crisis del Covid. Así pues, estando de acuerdo en la letra del contenido y del decreto, llega tarde y llega mal, y es insuficiente. Por ello nos abstendremos. Gracias.
Gràcies, diputada. Pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té ara la paraula el senyor diputat Carles Riera.
Bé. Gràcies, president. Mirin, des del nostre punt de vista, aquest decret arriba tard, és contradictori i és insuficient. El que el nostre país necessita en matèria d'esport i el que necessiten els nostres ajuntaments i les entitats esportives, que és sobre qui recau l'esport de base i popular en el nostre país, l'esport formatiu, és una resposta activa i urgent del Govern per tal de rescatar l'esport de la crisi, una crisi que ja patia i que ara ha estat aguditzada per la Covid-19; suport econòmic, el mínim de l'1 per cent del pressupost de la Generalitat, i foment i promoció pública de l'esport popular, formatiu i de base en totes les seves vessants i modalitats, i amb tots els instruments necessaris, i amb totes les transferències econòmiques que escaiguin. I el Govern, amb aquest decret, el que fa és que ja dona per feta i assumida la crisi del sector, la normalitza, la naturalitza; el Govern assumeix la liquidació de moltes de les seves entitats i les possibles fusions com a alternativa, i el missatge que el Govern està donant al sector de les entitats esportives en crisi és el de «en lloc d'ajudar-te a viure, t'ajudo a morir i facilito les liquidacions o les fusions que es puguin derivar d'aquesta situació. O bé, al contrari, aprofitar la crisi d'aquest entorn, la crisi econòmica d'aquest entorn, per tal d'afavorir tendències oligopolístiques i de control de l'activitat esportiva en mans de determinades entitats que tindrien el poder sobre una altíssima proporció de l'activitat esportiva del nostre país. I nosaltres el que li demanem al Govern és que promogui una acció política en favor de l'activitat esportiva, que, salvant el nostre teixit social i municipal del sector –aquest teixit divers, plural, que permeabilitza tota la nostra societat garantint un esport de base, un esport popular, un esport formatiu per a tothom–, posi l'esport al centre de la nostra societat i de la seva salut, tal com la pandèmia ja s'ha encarregat de fer, deixant clar que, en qualsevol dels casos, un dels aspectes centrals de la salut comunitària i de la salut de la població davant d'aquest tipus de situacions és posar en el centre i tenir cura de l'activitat esportiva per a tothom. Pel que fa al funcionament de les entitats, estem d'acord, òbviament, en facilitar-ne la vida institucional, però, com diem en tots els àmbits de la nostra societat, la pandèmia no pot ser mai l'excusa per a limitar els drets democràtics ni la participació, tampoc en associacions esportives. I compte, compte amb un problema que tots i totes vostès coneixen: el caciquisme que a vegades es dona en moltes entitats esportives, o en algunes entitats esportives, que acaben sent feus de la gestió d'un determinat col·lectiu, que a vegades no respecta la normativa associativa, democràtica i participativa. Per tant, hem de tenir un equilibri entre, òbviament, facilitar el funcionalisme institucional, però també vetllar per la democràcia i la participació en el si de les entitats. I, finalment, pel que fa al socorrisme, la Covid-19 no ha fet més que agreujar una crisi i una problemàtica que ve de lluny, com ja han dit els diputats i diputades que m'han precedit. El que necessita el sector és el suport, el finançament i l'assumpció pública d'aquesta activitat per tal que es pugui realitzar en condicions i amb garanties; formació, titulació, regulació, tecnificació, planificació i recursos, sense que qui presta el servei a precari, efectivament, hagi d'assumir les conseqüències de l'abandó de les administracions públiques. Per tot això, nosaltres considerem que ara, amb aquest decret, el Govern el que fa és tirar la pilota endavant i aplicar un nou pedaç provisional. Per tant, amb tot, i considerant tot el que hem dit, ens abstindrem en la nostra votació. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula, pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, la diputada senyora Esperanza García.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, bona tarda. Miri, cap decret com aquest, crec jo, reflecteix la cara i creu d'aquest Govern. Per què ho dic? Perquè, a diferència d'altres decrets que hem vist en aquest plenari durant l'últim mes i mig, aquest és molt simple i té tres capítols, no? I aquests tres capítols et permeten veure amb molta facilitat la reacció del Govern davant situacions canviants –la crisi de la Covid– i situacions que són cròniques i que res tenen a veure amb la Covid i sí que tenen a veure amb la deixadesa política. La situació canviant, que és la Covid, efectivament, té uns efectes demolidors sobre les entitats de l'esport, sobre tot el sector, al final, de l'esport, i és evident que nosaltres hi donarem ple suport, perquè som coneixedors de la situació. I, a més a més, de fet, ja vostè fins i tot ha fet referència i esment d'aquell decret que vam acordar fa un parell de setmanes sobre ajudes a l'esport, ajudes econòmiques, amb el que aquest decret, que conté, doncs, millores de funcionament ordinari d'aquestes entitats i també previsions de facilitació, diguem-ne, de fusió entre entitats, suposo que també molt molt impulsat per una necessitat d'evitar extincions i pèrdua de llocs de treball..., doncs evidentment nosaltres estem absolutament d'acord amb aquesta necessitat i li donarem suport. Ara bé, aquí tenim la situació crònica, el que diem nosaltres que és fruit de la deixadesa d'un govern i que té a veure, no amb la crisi generada per la Covid, sinó per aquesta deixadesa, i és la situació del marc normatiu dels socorristes. És, si no recordo malament, o que jo hagi viscut, la tercera moratòria que es produeix amb el règim sancionador de l'activitat del socorrisme, sota el pretext de la urgència: «Ui, que comença la temporada d'estiu, no hi arribem, les platges sense socorristes; hem d'aprovar una moratòria perquè encara no tenim un marc..., un marc i suficientment efectius com per deixar les platges desprotegides i els usuaris, també, no? I sempre hi hem donat suport, perquè entenem, doncs sí, que efectivament no es pot deixar en risc els usuaris de les platges catalanes amb el litoral que tenim i amb el turisme que hem tingut durant molts anys, no? Ara bé, han passat de la tradicional, de que ve la temporada de l'estiu, a la nova, que, malauradament, és el Covid. I això sí que no és de rebut. Jo crec que, si som coherents políticament –i vostès ho han de ser, perquè són govern–, s'han de posar en marxa d'una vegada per totes perquè la situació és absolutament crònica. La manca de socorristes a les platges catalanes té també molt a veure, primer, amb una fixació totalment arbitrària de quan comença la temporada. Ara tenim aquesta crisi sanitària, amb la qual cosa no s'ha vist tan afectat, però la realitat és aquesta: fixació arbitrària de l'inici de la campanya. Manca de socorristes, per què? Doncs per molts motius, no? Per una banda, una feina i unes condicions laborals poc atractives, que això és una realitat, i després també, doncs, perquè no hi ha una normativa clara. Ho diuen ells i ho diem pràcticament tots els grups de l'oposició. A més a més, les tasques dels socorristes no són les mateixes ni a piscines ni a platges. I, en canvi, l'escassa normativa, o el marc mínim que tenim, els assimila exactament igual quan no és així, no? Després, també, no hi ha plans específics a les platges catalanes. Els ajuntaments cadascun va fent una mica la seva, i no notem aquesta col·laboració necessària de la Generalitat amb els ajuntaments i els ens locals per facilitar aquesta nova reobertura de les platges amb seguretat. I vostès em diran: «Home, és que no és tan fàcil. Bé, Balears i Canàries ho han fet, i tenen un marc normatiu, i una estabilitat, i no tanta necessitat de recórrer a procediments d'urgència i decrets de suspensions i de moratòries de règim sancionador. Després, també, home, llançar sobre la taula una reflexió. Ara que encara no han començat, i malgrat que hi ha una moció aprovada en aquest Parlament, del novembre del 2019, que els requeria de fer un pla de seguretat a les platges catalanes, reflexionin sobre la necessitat de que el socorrisme a les platges potser no l'ha de regular directament el departament d'esport, sinó Interior, perquè pràcticament fan les mateixes tasques de seguretat que, doncs, protecció civil –em sembla que ho ha dit una companya aquí– o fins i tot emergències; funciona com un cos, pràcticament, de seguretat. Però, en qualsevol cas, per responsabilitat política, ens hi abstindrem. Però facin el favor d'abordar d'una vegada per totes aquells problemes que són crònics, que ja en vindran de nous, segurament, i d'agreujats, amb la Covid.
Gràcies, diputada. Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la senyora Anna Caula.
Gràcies. Bona tarda, consellera. Crec que avui hi haurà un gran consens en aquest hemicicle; crec que tots estarem d'acord que, com mai, necessitem mesures en el món de l'esport. Senzillament, perquè ja no és un sector que partís abans del Covid d'una situació molt benestant; tots sabem que està infrafinançat, que està mancat de moltes ajudes. Per tant, la Covid només ha fet que agreujar tot això. Per tant, probablement..., i tenim obert ja sobre la taula un gran debat, un debat que ens ha portat a una llarga reflexió, amb la llei de l'esport, amb un debat amb el sector, amb moltes mesures que ens trobem sobre la taula. I, per un costat, trobem atractiu aquest decret que avui estem debatent, també que sigui el segon que s'estigui executant en mesures d'esport, però és veritat que també el trobem curt. Hem de ser sincers i dir que probablement voldríem molt més i mesures molt més directes que ajudessin d'una manera explícita aquest món esportiu. Primer, per preservar aquest teixit associatiu. Entenem –i crec que tots ho compartim– que a qualsevol poble –crec que fins i tot diríem al més petitó de la Vall d'Aran com ens esmentava el nostre company– hi trobarem sempre i no hi faltarà una entitat esportiva, una entitat esportiva que cohesionarà, que ajuntarà, que nodrirà d'aquella cohesió que anem mancats a vegades a partir d'altres eines. Què cal fer? El que cal fer és no deixar morir aquest teixit associatiu. I ara hi estem molt a prop; ara s'encenen senyals d'alarma perquè el moment és molt i molt complicat. I crec que, moltes vegades, a grans mals, grans remeis. I ens obliga a reinventar-nos, a reestructurar-nos. Hi ha hagut una expressió, no?, la de parchear... No trobava el sinònim en català, però és veritat. Potser a l'esport se li ha acabat el temps de buscar petits parches que tapin aquelles goteres que dessagnen el sector i sí que ens plantegem entre tots –que crec que és lo que hem començat a fer amb la llei– com estructurem de fons aquest servei esportiu perquè doni solucions a una altra realitat. I aquí estaríem d'acord amb el que han plantejat diferents companys. És veritat: setena moratòria; setena moratòria d'una llei que es va desenvolupar el 2008. Ens dona indicacions que aquí alguna cosa no estem fent bé. Setena, i jo crec que visc la quarta en la poca vida parlamentària que puc compartir. Falta una reflexió, una reflexió de per què. I és estructural, de com orientem aquesta formació. La formació no és igual per a tots els segments. No podem limitar-nos dient «en necessitem quatre mil, els últims anys ja hem donat aquesta formació, ho tenim cobert per deu anys, perquè no és així. La tasca de socorrista..., jo crec que hem de ser sincers i dir: és una tasca que algú no se la planteja com una feina laboral per tota la vida. Probablement, és un cicle d'un cert moment concret, que durarà tres, quatre, cinc estius, més enllà d'una piscina municipal, que probablement parlaríem d'un altre perfil. Per tant, hem de ser molt conscients de quin sector laboral estem cobrint; per tant, de quins recursos de formació hem d'oferir. És una borsa que va donant voltes, que cada cinc anys l'has d'haver suplert amb nova gent perquè aquells de cinc anys enrere probablement ja no es dediquen a aquest sector professional. Per tant, tot això hi ha d'anar, darrere d'aquesta reflexió i d'aquesta normativa de quelcom que volem millorar. Igual que la territorialitat. Jo vinc de comarques i moltes vegades he viscut la centralitat del que vol dir la formació. La formació no pot estar centralitzada només a Barcelona, amb les despeses que això pot comportar. Sí, sí, moltes places, però potser ens hauríem de repensar on les oferim. Si el 95 per cent d'aquesta formació es fa a comarques barcelonines, tindrem un problema, perquè realment és un lloc de treball que probablement no són sous d'una gran magnitud. Per tant, provoca que tothom s'hagi de desplaçar, moltes vegades, per rebre aquesta formació a comarques de la Catalunya més propera a l'àrea metropolitana. Per tant, són línies de reflexió. Com ho fem? Quina formació impartim? A partir de quins centres? És proporcionada a les tasques i feina que després aquesta gent haurà de realitzar? Hem de reajustar? Hi ha moltes preguntes aquí, i jo crec que és un debat que hem de tenir tots plegats per ja..., d'una manera crec que consensuada amb totes les explicacions que hi ha hagut aquesta tarda, perquè ja el que ens pertoca és donar solucions a aquest sector. Ho recordo: una llei del 2008, setena moratòria en aquest sentit, amb unes demandes molt concretes del sector. I pensem més enllà. Aquestes mesures que realment les compartim..., no hi ha cap mesura d'aquest decret que realment no compartim; mesures perquè una assemblea es pugui adaptar a les necessitats telemàtiques d'aquesta nova situació que hem viscut, mesures que permetin segons quin moviment d'acord amb el dret civil perquè una entitat es pugui fusionar. Però ens en falten, ens falten altres eines, ens falten eines que realment agilitzin, que facin fàcil aquesta feina que fan els diferents presidents. Ho dèiem, no?, també ho recollíem, una demanda del sector. Són entitats que a vegades hi ha un president al capdavant, però que aquesta entitat a vegades té problemes perquè potser no té la figura fiscal necessària per anar a demanar un crèdit. S'ha fet un pas en aquest sentit, però ens cal, ens cal perquè aquesta liquiditat cal que sigui immediata. Perquè quan un club afronta una temporada –imaginem-nos que haguéssim d'afrontar la 18-19– s'ha d'esperar a demanar la subvenció a l'any natural 2019. Per tant, ja la comença, el setembre del 18, amb mancança de liquiditat pressupostària; liquiditat, per ser un club seriós que desenvolupi molt bé la seva tasca, però no té liquiditat. Per tant, això genera molts i molts problemes. L'any 2019 sortiria aquest ajut; la demanaries i, al final d'aquest any, la justificaries, i, amb sort, el 2020 la cobraries. Aquest és un gran drama per la majoria d'entitats esportives. Intentem actuar sobre aquest punt. Dos anys i dos anys a posteriori, com ho fa el nostre teixit associatiu per sobreviure i afrontar el que ara haurà d'afrontar? Una gran demanda que també hi ha és no viure d'aquestes subvencions anuals, any a any. Potser ens podem plantejar una pluriennalitat, uns projectes a més llarg termini que donin aquesta seguretat i estabilitat als clubs. Probablement, podem fer coses d'una manera diferent i crec que ens hem d'autoexigir de començar a demanar-nos-les. Per tant, jo crec que aquí, avui, tots ens obligarem –i crec que lo de la transformació estructural ho sentirem diferents vegades–, conforme si volem una nova mirada estructural global en el món de l'esport. Estem parlant aquests dies de la «nova normalitat; a mi m'agradaria que en el món de l'esport aquesta nova normalitat volgués dir créixer a partir de les dificultats i realment afrontar d'arrel totes aquestes petites disfuncions que a vegades fan que aquesta gran riquesa que és el teixit associatiu esportiu..., i que, sobretot, no el perdem mai; és el que ens fa diferents, és el que ens fa diferents d'altres comunitats, que l'esport aquí creix de l'associacionisme, de la implicació de comunitats, de veïns, de ciutadania, amb el suport de governs i no al revés. Això és un gran tresor, preservem-lo, perquè ara estem al límit al límit de que aquest sistema tingui problemes, i el trobarem a faltar. Intentem, sobretot, entre tots, que això no ens passi. Gràcies.
Gràcies, diputada. Té la paraula, pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Tarrés.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, com ja ha explicat la consellera, fa tot just dues setmanes van tramitar la convalidació d'un altre decret llei en matèria d'esports, i tots els grups parlamentaris, en una mena de fair play esportiu, vam estar d'acord en que un dels sectors que s'ha vist més perjudicat pels efectes d'aquesta pandèmia ha estat el sector esportiu. Segons l'informe del grup de treball Sports Lab, de la Universitat Pompeu Fabra, l'impacte econòmic de la Covid-19 en l'àmbit de l'esport català s'enfila als 2.500 milions d'euros. L'estudi també estima que la pèrdua de llocs de treball serà de més de 48.000, ja sigui de forma temporal o definitiva; és a dir, el 51 per cent del sector. Segons dades d'aquest mateix matí, publicades per la UFEC, set de deu treballadors han patit un ERTO; el sector deixa d'aportar 921 milions d'euros al valor afegit brut d'aquest 2020. La Covid obliga a cancel·lar més de 1.200 esdeveniments esportius, i aparentment només se'n tornaran a programar un 20 per cent. Estem davant d'una crisi que ha afectat d'una forma totalment transversal, ja s'ha dit aquí, des de l'esport professional fins a l'esport base, des del profit al non-profit, i, per tant, caldrà seguir treballant per donar sortida a aquesta situació, on l'esport està en aquests moments en una línia de flotació molt perillosa. I sí, senyor Ordeig, el Govern farà els deures, i el secretari general de l'Esport ja ha demanat un informe d'impacte, que en aquests moments està en licitació. En la darrera sessió parlamentària, alguns dels grups van expressar cert malestar perquè les mesures econòmiques que es van prendre les consideraven poc concretes i insuficients, i que voldrien que anessin una mica més enllà dels purs crèdits. Avui, amb aquest decret, el que es pretén és seguir treballant en la línia de reforçar les entitats esportives, per dotar-les de noves eines i recursos, perquè continuïn sent el pilar al voltant del qual gira el progrés de la pràctica esportiva al nostre país. I també es considera adoptar noves mesures pels professionals del sector del salvament i socorrisme. Com ja s'ha explicat, el decret s'estructura en tres capítols i una disposició final. El capítol I, l'article 1, regula la nova moratòria del règim sancionador establert per la Llei 3/2008, de l'exercici de les professions de l'esport. I ho repeteixo: aquesta és una mesura excepcional, i ho repeteixo, excepcional. La incertesa de les condicions sobre com es tornarà a la nova normalitat en platges i piscines aquest estiu obliga a prendre un any més mesures en relació amb la contractació de socorristes en activitats aquàtiques per a aquesta temporada, raó per la qual es considera necessària la suspensió del règim sancionador. En el capítol II s'estableixen diverses mesures en relació amb el funcionament dels òrgans col·legiats de les entitats esportives, que ja s'ha explicat. I en el capítol III, que comprèn tres articles, s'adopten mesures de caràcter transitori per afrontar la modernització i simplificació de les entitats esportives per tal que aquestes puguin fusionar-se, escindir-se o transformar-se; el detall d'aquest capítol també ja s'ha explicat aquí. Parlem, doncs, de l'article 1, l'article dels socorristes, que ha estat l'estrella d'aquest debat. Els donaré algunes dades que ens ajudaran a situar-nos. Són dades de l'Escola Catalana de l'Esport del febrer del 2020: 7.443 persones registrades al ROPEC com a socorristes, totes elles amb competències de piscines i platges –per desgràcia, encara 2.000 dones i 5.443 homes–; 570 persones cursant la formació oficial del Cicle Inicial de Salvament a tot Catalunya; 398 cursant el Certificat de Professionalitat en Salvament; 430 llicenciats i graduats en Ciències de l'Activitat Física que tenen formació i experiència acreditada. A aquests, cal afegir-hi les 31 persones en tràmit d'inscripció al ROPEC i les 398 en tràmit d'homologació de la formació segons indica el Departament d'Educació. Hem de recordar que degut a la Covid s'han hagut d'interrompre les formacions i les pràctiques dels nous socorristes, però, tot i així, a dia d'avui hi han 9.270 persones en disposició de poder treballar. Segons dades de la Federació Catalana de Salvament i Socorrisme, es necessiten com a màxim uns nou-cents socorristes a les platges i uns cinc mil a les piscines. Per tant, si tenim una demanda de més o menys cinc mil i una oferta de més o menys nou mil –tot i que estic d'acord amb vostè, diputada Caula, que hi ha una gran rotació de tots aquests professionals–, és difícil pensar que el problema rau només en la manca de professionals. Ja ho hem dit moltes vegades, les dificultats a l'adaptació normativa, la insuficient regulació dels requisits de l'activitat a les platges, el trencament del mercat, la temporalitat, les duríssimes condicions de treball, la gran precarietat laboral són elements determinants per «espantar, entre cometes, els futurs socorristes. Tenim clar que estem davant d'un problema estructural i transversal, i l'única solució passa per una acció de país, una implicació seriosa de tots els agents del sector: administracions públiques, empreses privades, federacions catalanes i dels departaments de Treball, Educació, Interior, Territori i Salut. Alguns de vostès han demanat avui aquí què s'ha fet fins ara. Doncs, mirin, s'ha creat una borsa de treball a través del SOC; correu massiu a totes les persones del ROPEC per actualitzar les dades amb enllaç al SOC; s'ha facilitat a totes les persones que facin el tràmit d'homologació i la inscripció al ROPEC mitjançant el procés d'habilitació de la disposició transitòria sisena, aplicant descompte de la taxa del 50 per cent. D'aquesta manera, s'han arribat a regular quatre-centes persones. Entre altres, també s'han mantingut reunions amb la Delegació del Govern per facilitar els tràmits de persones que provenen de països extracomunitaris. Deixin-me anunciar-los avui aquí que a la Comissió d'Empresa i Coneixement celebrada el novembre del 2019 es va resoldre establir una taula de negociació amb l'objectiu d'analitzar els problemes que pateix el sector, establir un pla de xoc i fer una anàlisi de les modificacions legislatives, formatives o laborals, si escau. En aquest sentit, en breu reprendrem la constitució de la taula de treball, que, per cert, estava prevista per a aquest mes de març, anomenada «Mesa del Salvament de les Platges del Litoral de Catalunya, liderada pel director general de Polítiques de Muntanya i del Litoral, el senyor Albert Alins, i amb la participació de tots els actors i els agents implicats, des de les administracions públiques competents fins a les associacions i organitzacions representatives. Per acabar, el compromís del Govern segueix sent el compromís per donar respostes –respostes– amb l'únic objectiu de recuperar l'activitat al més aviat possible i que les conseqüències negatives de la crisi siguin, en aquest sentit, les mínimes. Per aquest motiu, donarem suport a aquest decret. I un cop acabada la meva intervenció en relació amb la convalidació d'aquest decret llei sobre esports, m'agradaria remetre'm al fair play del qual parlava al principi. Fer gala dels valors de l'esport, del treball en equip, de la companyonia, en definitiva, fer gala del fair play consisteix també a participar del joc polític, de tots i totes amb les mateixes regles, partint tots de les mateixes oportunitats. Per això, vull donar tot el meu suport a la nostra companya d'equip, la Laura Borràs, per la persecució política que està patint. Volem una competició justa, amb les mateixes regles de joc per a tothom. Volem un àrbitre imparcial i no el Tribunal Suprem, que en aquest moment sembla que sigui incapaç de garantir aquest fair play. Així volem que funcioni i així funciona en el món de l'esport, i així també hauria de funcionar en democràcia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que la votació de validació d'aquest decret es farà, com la resta de votacions, al final de la jornada d'avui. Abans de seguir amb l'ordre del dia, els faig avinent una sol·licitud presentada pel Govern per modificar l'ordre de l'ordre del dia. Segons el que estableix l'article 83.3 del Reglament, es proposa una alteració per a demà al matí, de tal manera que el punt 7, relatiu a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el model educatiu, es pugui substanciar en el lloc del punt número 12, relatiu a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les discriminacions en els diferents àmbits. I el punt 12 en el lloc del punt 7, és a dir, que s'intercanviïn el punt 12 i el punt 7. Sí? [[Veus de fons.]] Exacte, en lloc del 7 el 12 i a la inversa. Sí? [[Pausa.]] D'acord. Molt bé, doncs, si no hi ha inconvenient..., entenc que no. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la relació entre la percepció del funcionament de la democràcia espanyola segons les dades del Centre d'Estudis d'Opinió i l'Informe d'Amnistia Internacional]] [[302-00208/12]] Seguim amb l'ordre del dia, amb el novè punt, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la relació entre la percepció del funcionament de la democràcia espanyola segons les dades del Centre d'Estudis d'Opinió i l'Informe d'Amnistia Internacional, moció presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Per defensar-la, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa. Quan vulgui.
Bé; gràcies, president. Bona tarda a tots. Amnistia Internacional crida les autoritats espanyoles perquè Jordi Sànchez i Jordi Cuixart siguin posats en llibertat de forma immediata. Grup de Treball de Detencions Arbitràries de l'ONU demana l'alliberament immediat dels presos. Organització Mundial Contra la Tortura demana explícitament anul·lar les condemnes desproporcionades de Cuixart i Sànchez. I la resposta d'ahir? El Constitucional rebutja suspendre les condemnes dels líders del procés. Avui presentem aquesta moció sobre l'estat de la democràcia a Espanya, vinculat amb l'informe d'Amnistia Internacional, i en volem parlar en aquesta cambra i amb tots vostès. Perquè no és només l'informe del CEO que posa en evidència la mala percepció que tenen els mateixos ciutadans de l'Estat espanyol, són un seguit d'informes i dictàmens de prestigioses institucions internacionals de les quals Espanya forma part. Ara imaginin que tenen un fill i que per donar-li tota l'autoestima del món li diuen que és el millor, el més llest, el més intel·ligent. I resulta que quan arriba a escola, aquest nen no és tan intel·ligent com es pensaven i necessita un reforç, i especialistes, psicòlegs, professors, pedagogs, els diuen que aquest nen necessita un reforç. Vostès què farien amb aquella persona que estimen? Donar-li aquest reforç, al costat dels millors professionals, i fer que sigui més fort i que se'n surti a la vida? O tancar-lo en una bombolla i fer-li creure que és el millor i que s'acabi estavellant sol? Doncs encara hi som a temps. Podríem virar d'aquest camí on hem caigut, en una deriva sense precedents, amb cantants perseguits per les seves cançons, amb líders socials empresonats, amb un govern a la presó i a l'exili. O podem fer cas de les recomanacions de les institucions europees i internacionals i millorar la nostra democràcia. Però aquí no passa res. I Espanya segueix aguditzant el seu aïllament de la justícia internacional. Quan els convé, aquests organismes són..., tenen tota la credibilitat del món, i, quan els convé, se'n riuen i els menystenen, i fins al punt que quan tribunals alemanys, belgues o suïssos no els donen la raó les xarxes socials exploten contra els altres països europeus on la justícia és independent del poder executiu, on hi ha separació de poders. No els preocupa la percepció que tenen els ciutadans espanyols de la democràcia espanyola? El que diu l'Eurobaròmetre? 60 per cent dels ciutadans espanyols no creu que a Espanya hi ha separació de poders. I si no ho creuen a Espanya, s'imaginen a Catalunya? Què hem de creure, nosaltres? Per què hauríem de creure en aquesta justícia, amb els nostres líders civils empresonats, o quan el Tribunal Suprem dona ja data al president de Catalunya per dir-li quin dia serà inhabilitat? Tanta pressa hi ha? Passa per davant dels 202 altres casos que hi havia per resoldre aquest any 2020? O quan entren a cases de famílies el 23 de setembre i se'ls emporten acusats de terrorisme?, sense cap mena de garantia? I quan resulta que això no era així, que grups d'aquesta cambra com Ciutadans se'n riuen i diuen que tenien bombes a casa i encara esperem que demanin perdó? On és la presumpció d'innocència? O quan, enmig de la pandèmia que estem vivint, el Tribunal Suprem fa un comunicat exprés als funcionaris de presons per dir-los que en cap cas deixaran que, el Covid, els presos polítics el passin a casa seva, reclosos a casa seva? Per què? Per què no volem garantir els drets d'aquests presos? Per què aquesta obsessió per aquest determinat grup de presos? No, no hi creiem en la separació de poders, i tampoc se'ls creuen a Europa. El Greco, el Grup d'Anticorrupció del Consell d'Europa, la setmana passada torna a advertir Espanya i demana que cessi en la politització de la justícia. L'informe ho diu ben clar: «Només amb una reforma legislativa es podria acabar amb el sistema vigent, i el 2018 van tenir l'oportunitat, van poder fer la reforma de la Llei orgànica del poder judicial, i no ho van incloure. I en lloc d'això, en lloc de repensar-ho, el Consell General del Poder Judicial fa un informe on es dedica a dir totes aquelles coses bones que fan i no entoma ni una –ni una– responsabilitat per tot això que no han fet. Vostès volen fer creure als ciutadans espanyols que votant cada quatre anys ja hi ha una democràcia forta i estable, però menystenen i ignoren tots els informes d'entitats prestigioses que els diuen que aquest no és el camí. Potser només ens queda demanar que escoltin els ciutadans espanyols, i per això em dirigeixo especialment als dos partits que governen: de veritat se'n riurien també de l'opinió dels ciutadans? Que la percepció dels espanyols sobre la manca de separació de poders sigui, segons l'Eurobaròmetre..., deixi Espanya en el quart país per sota, a la cua, o bé que el Fòrum Econòmic Mundial deixi Espanya classificada per sota de l'Aràbia Saudita i la Xina, no està gens malament. Diguem prou. Però diguem-ho junts, tots nosaltres. Perquè aquest Govern insti el Govern espanyol a complir amb totes les resolucions, dictàmens i resolucions internacionals que farien tornar Espanya al camí de la democràcia. I veient el panorama, com deia la meva companya Anna Tarrés, estimada Laura Borràs, tots ells saben que no tindràs un judici just, però miren cap a una altra banda, sense pensar que els propers poden ser ells. Ànim, companya, ànim, i endavant, nosaltres estem amb tu. I per acabar...
Diputada...
...llibertat presos polítics i exiliats.
Gràcies.
Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
En nom, ara, del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Ignacio Martín.
Sí; gràcies, president. Bé, avui el Grup de Junts per Catalunya ens porta una moció que realment crec que seria molt fàcil rebatre-la amb allò que avui ens deia el senyor Torra, que diu que cansem, que els cansem, que el nostre argumentari, que la nostra manera de defensar les nostres idees els cansa. Sembla que el senyor Torra no està acostumat a sentir les veritats del barquer i s'enfada quan algú li diu les veritats. I resulta que el cansa, el cansa la realitat. En tot cas, jo crec que sí que hi ha alguns aspectes que els hi hem de recordar. La companya de Junts per Catalunya ha vingut a fer tot un seguit, tot un reguitzell d'interpretacions o especulacions sobre el que diuen algunes entitats internacionals... Per cert, poques institucions, senyora Freixa, al contrari, les institucions internacionals, la Unió Europea..., perdó, la Comissió Europea, el seu vicepresident, el senyor Frans Timmermans diu taxativament: «Espanya és un estat democràtic de dret indiscutible amb separació de poders en el qual no es persegueix a ningú per les seves idees polítiques. Ho pot buscar a l'hemeroteca, és tan fàcil com això, les dades tenen aquesta virtut... Ara mateix faci la cerca i ja veurà el que diu la Comissió Europea sobre Espanya. El que diuen altres organismes internacionals, el Tribunal Europeu de Drets Humans al qual vostès constantment apel·len com si al final, com un deus ex machina, hagués d'acabar donant la raó a les tesis separatistes. El Tribunal Europeu de Drets Humans, els va dir..., precisament sobre la decisió del Tribunal Constitucional de suspendre el Ple en el qual volien vostès declarar la DUI, va dir que era una necessitat social imperiosa, en una societat democràtica, anul·lar aquell Ple que vostès volien portar a terme. Per tant, les institucions internacionals, les autèntiques institucions internacionals, diuen que Espanya és un estat democràtic de primer ordre, més enllà del que diu The Economist, més enllà del que diuen Freedom House i tots els organismes que tenen una certa rellevància. Això són els fets. Vostès ens venen aquí amb especulacions i amb interpretacions que són molt legítimes, vostès les poden fer, però si més no, no les presentin com a fets. De fet, el grup de treball del qual parlen constantment de l'ONU, hem sabut recentment per la premsa..., que és veritat que vostès es neguen a donar gaire informació al respecte, però hem sabut per la premsa que el Govern de la Generalitat ha pagat a l'oficina de la qual depèn aquest grup de treball de l'ONU, com a mínim 150.000 euros, si no més, perquè les dades no les podem tenir del tot. De tota manera jo..., no está el señor Torra, lógicamente, pero en todo caso no quisiera tampoco cansar al señor Torra. Eso es cierto, pero sí que les digo una cosa, parafraseando a Adlai Stevenson en aquello que les dijo al Partido Republicano estadounidense sobre..., desde su posición como Partido Demócrata: el día que ustedes, señores de Junts per Catalunya y de Esquerra, dejen de mentir sistemáticamente sobre España, nosotros dejaremos de cantarles las verdades del barquero a ustedes, pero hasta entonces, no nos intenten encima convencer de que no podemos decirles la verdad. Les tenemos que decir la verdad precisamente en pro de la democracia, en pro de la convivencia, y, en definitiva, en pro de un valor moral superior que es la convivencia pacífica. Por tanto, yo creo que es fundamental que ustedes sigan oyendo las verdades que Ciudadanos tiene que decirles aquí, el señor Torra se cansará, pero nosotros seguiremos haciéndolo, porque creo que es muy importante. Y una última verdad que me gustaría decirles ya, yendo más al texto concreto de su moción, porque ustedes han conseguido en esta moción verdaderamente sublimar la demagogia. Lo digo por lo siguiente, dicen ustedes literalmente, leo..., cito textualmente: «que el Govern espanyol té l'obligació d'instar la fiscalia i l'Advocacia de l'Estat perquè facin totes les actuacions necessàries davant dels tribunals perquè es doni compliment als requeriments dels organismes internacionals dels quals Espanya en forma part. Vostès estan exigint al Govern d'Espanya que li digui a la fiscalia el que ha de fer. I, dos paràgrafs més avall..., és a dir, amb una falta de consistència que fins i tot preocupa per la falta de..., diguem-ne, per com no es treballen gaire les mentides o les fal·làcies, perquè diuen, dues línies més avall, que és imprescindible que Espanya faci cas del que vostès diuen, recomanacions de l'informe Greco. Mirin, tot el que sigui..., precisament per garantir la independència de la fiscalia. Però en què quedem? Volen independència de la fiscalia o volen que el Govern d'Espanya li digui a la fiscalia el que ha de fer? Siguem una mica coherents i una mica consistents, si més no amb el que diem en quatre línies, que no és tan complicat. I jo crec que això és interessant, és important que ho tinguin present. No insistiré més en la bona qualitat de la bona imatge que té Espanya al món, perquè crec que això és una evidència que vostès intenten negar, però si més no crec que és important que tinguin presents aquestes dades. Insisteixo en el que deia abans, nosaltres, com a partit polític precisament, hem anat al Congrés de Diputats a demanar una reforma del sistema judicial en què el nomenament del fiscal general de l'Estat tingui una majoria de dos terços del Parlament, que sigui a proposta del Govern, però que estigui avalada pel Parlament. Nosaltres defensem la reforma de les institucions que no funcionen prou bé a Espanya, ara, que no vinguin a dir-nos que Espanya no és una democràcia. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, per defensar les seves esmenes, té la paraula el diputat senyor Jordi Orobitg.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, bé, en primer lloc, voldria agrair a la diputada de Junts per Catalunya, la senyora Freixa, que era la proponent d'aquesta moció, que s'hagi avingut a transaccionar amb nosaltres unes esmenes que vam presentar i que, en definitiva, venien a complementar el text que des del nostre punt de vista, de manera molt acurada, precisa i ajustada a la realitat, ha vingut a proposar en aquest plenari. Bé, jo he escoltat el senyor Martín Blanco i, dins del respecte que mereix com qualsevol altre diputat, jo el que li diria és que nosaltres, lògicament, divergim. Tots tenim el nostre punt de vista, la nostra manera de pensar, la nostra ideologia; pertanyem a formacions polítiques diferents i defensem també coses diferents, però precisament en àmbits delimitats com poden ser els dels drets humans, entre tots plegats –i no parlo a nivell nacional, estic parlant a nivell internacional– ens hem dotat d'una sèrie d'elements, d'estructures, d'entitats, d'associacions i d'institucions que vetllen, precisament, pels drets humans i en els que tots els que ens considerem demòcrates ens hi podem sumar sense tenir en compte, hi insisteixo, quina és la nostra ideologia, la nostra manera de veure el món. I crec que entre tots podríem concloure que hi ha entitats com pugui ser Amnistia Internacional; com pugui ser el grup de treball de l'Organització de les Nacions Unides; com pugui ser en l'àmbit de la independència judicial, doncs, aquest Grup d'Estats contra la Corrupció, en el que jo crec que abans que visquéssim aquest conflicte –per qui ho vulgui anomenar «conflicte– es mereixia tot el respecte. I jo estic segur que podríem anar grup parlamentari per grup parlamentari i trobaríem diputats que han contribuït, precisament amb recursos propis, a sostenir l'activitat d'aquestes institucions, perquè creuen que fan una feina lloable i independent. N'estic convençut, i podríem mirar tots els grups parlamentaris. Des d'aquest punt de vista, a nosaltres ens mereix tot el crèdit qualsevol pronunciament que aquestes entitats i institucions puguin fer, i de la mateixa manera que respecto que vostè em digui que aquell Ple del dia 10 s'havia de suspendre, perquè així ho considerava el Tribunal de Justícia de la Unió Europea, doncs nosaltres ho acceptem, perquè si aquesta va ser la interpretació ho haurem d'acceptar, i vam fer un altre ple després del dia 10, en vam fer un altre el dia 27, i en aquest cas no hi va haver cap mena de pronunciament judicial que subvertís la decisió d'aquest Parlament de constituir-se i d'adoptar una sèrie de decisions. Per nosaltres, que el grup de treball sobre la corrupció, en aquest cas del Consell d'Europa, digui que Espanya té dèficits democràtics que fan que la seva justícia no sigui independent és quelcom de què s'ha de prendre nota. Que Amnistia Internacional consideri que Jordi Sànchez i Jordi Cuixart haurien de ser alliberats, perquè la pena que se'ls ha imposat és del tot excessiva i no es correspon als fets que es van viure a Catalunya en aquest procés, és transcendent. Que el Grup de Treball de Detencions Arbitràries de Nacions Unides..., de qui de forma velada ha vingut a dir que són uns corruptes i que el Govern de Catalunya els ha subornat perquè facin aquesta mena de pronunciaments..., nosaltres no hem vist que ningú interferís en cap pronunciament d'aquest grup de treball respecte de qualsevol altre conflicte internacional. I, per nosaltres, si totes aquestes entitats i institucions mereixen tot el crèdit del món, encara em mereix més crèdit el Tribunal de Justícia de la Unió Europea. I en aquest sentit nosaltres hem demanat un aspecte específic, una esmena en aquest àmbit, que tenia a veure probablement amb Oriol Junqueras, perquè és qui va promoure aquella acció, però en definitiva que té a veure amb totes aquelles persones que van concórrer a un procés electoral amb tota la llibertat i no van poder prendre possessió dels seus càrrecs precisament per l'actuació dels òrgans jurisdiccionals espanyols. I en aquest sentit hi ha un pronunciament inequívoc, que és el del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, que va dir que, en aquest cas, la immunitat dels eurodiputats s'aconseguia amb la proclamació dels resultats i no amb un tràmit formal en una cambra legislativa nacional, en aquest cas el Congrés dels Diputats. I, per tant, en virtut d'aquell pronunciament, el senyor Oriol Junqueras no hauria d'haver estat jutjat pel Tribunal Suprem. I, en virtut d'aquell pronunciament, el senyor Oriol Junqueras hauria d'estar en llibertat fins que, si fos el cas, es produís el suplicatori a què, com altres eurodiputats catalans que van concórrer per la nostra jurisdicció, està sotmès. Per tant, li demanem –no a vostè, en definitiva, a tothom– respecte pels funcionaments no només d'entitats, associacions o organitzacions no governamentals, també pels òrgans suprems en l'àmbit de la Unió Europea. Perquè sí, és cert, el Govern espanyol ha de donar instruccions a tots els seus funcionaris independents, igual que el mateix poder judicial espanyol s'ha de fer seu el pronunciament del Tribunal de Justícia de la Unió Europea per fer complir el seu mandat. I el seu mandat era alliberar el senyor Oriol Junqueras, respectar la seva immunitat, i no dir que en prenien nota per a la propera vegada. Això no és complir les resolucions judicials i si tan preocupats estan perquè es compleixin, haurien de ser els primers a avalar-ho. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, vull començar la meva intervenció agraint a les tres persones, els tres diputats i diputada que m'han antecedit en l'ús de la paraula, el to de les seves intervencions, perquè, malgrat les profundes discrepàncies al voltant del que ha passat a Catalunya en els darrers anys, i de les conseqüències que el que va passar a la tardor del 2017 ha tingut en el conjunt de la vida social i política del país, malgrat això, crec que el to del debat s'està produint en uns termes que m'han sorprès per bé, i crec que també val la pena destacar-ho. Penso que pot ser l'inici de la possibilitat d'entendre's, o almenys entendre les raons i les posicions dels altres, el tenir un to que ens permeti una mínima interlocució. Dit això, nosaltres hem de dir que, en primer lloc, la moció que ens presenta Junts per Catalunya té, des d'un punt de vista formal, un problema greu que, per si sol, ja podria justificar el vot negatiu que anuncio que hi farem. I és que de tot allò que anuncia primer i després en la part pròpiament resolutiva demana que el Govern de la Generalitat insti el Govern d'Espanya que faci, de tots cinc punts en què s'insta el Govern de la Generalitat que insti el Govern d'Espanya no n'hi ha ni un que estigui realment en mans del poder executiu. El primer punt es refereix –i és el que és relatiu a l'informe del Greco– a qüestions que haurien de tenir un abordatge legislatiu, o potser fins i tot també de reforma constitucional, i els altres quatre tenen a veure amb el poder judicial directament. I discrepo que tot es resolgui només amb l'apel·lació que es fa en la primera part de la moció al paper que pugui tenir el Govern pel que fa a l'Advocacia de l'Estat o a la fiscalia... Que, per cert, és evident que tot i que té, diguem-ne, una determinada jerarquia des del punt de vista de la seva posició constitucional, actua amb independència i, és més, cadascun dels fiscals, cadascuna de les fiscals, actua també amb independència en les seves funcions. Per tant, aquest podria ser un primer motiu. Un segon motiu seria que tot allò que està descrit en la primera part de la moció, aquella part que va encapçalada amb el «constata i fa una sèrie de constatacions, nosaltres diríem que caldria introduir matisos; matisos que no ens caben en el que ens queda d'intervenció, però ens sembla que es fan afirmacions excessivament taxatives respecte al que diuen o no diuen els pronunciaments d'aquests òrgans internacionals –en alguns casos ONGs internacionals, com és el cas de l'Organització Mundial Contra la Tortura, o d'Amnistia Internacional–. I ja dic, no tenim temps, però intento posar-ne algun perquè s'entengui a què em refereixo. Respecte a l'informe del Greco, la lectura de l'informe del Greco. La lectura mediàtica que se n'ha fet, a vegades no només des de posicions properes a l'independentisme sinó en general, és aquella que agrada tant de titular, en castellà: «Varapalo al poder judicial espanyol o a las instituciones españolas. Quan un llegeix amb deteniment tant aquest informe del Greco com els anteriors, és veritat que segueix insistint el Greco en la necessitat d'una menor intervenció, és a dir, que no intervinguin les cambres legislatives en la designació dels membres del poder judicial, però també és veritat que aquell mateix informe i d'altres d'anteriors reconeixen avenços que s'han produït amb diverses reformes, amb successives reformes, pel que fa a l'àmbit del poder judicial. Tot i així, s'hauria de poder abordar, tant amb una reforma de la Llei orgànica del poder judicial com eventualment amb una reforma de l'article 122 de la Constitució, un canvi de model, perquè és veritat que en el moment constituent la Constitució espanyola –és conegut per tothom– es va inspirar fortament en la Llei fonamental de Bonn, també en elements de la Constitució italiana, de la Constitució portuguesa. I el Consell General del Poder Judicial troba una forta influència del model italià, que ja en aquell moment plantejava alguns dubtes. Doncs bé, aquest és només un dels matisos. I encara podríem entrar-hi molt més en el tema del Consell General del Poder Judicial, però és només un dels molts matisos que es podrien posar en aquestes afirmacions tan taxatives. Per resumir-ho d'alguna manera, ni la decisió del Tribunal de Justícia de la Unió Europea resolent una qüestió prejudicial plantejada pel Tribunal Suprem és una ingerència en la sobirania nacional com defensen alguns sectors de la dreta nacionalista espanyola, ni tampoc és –com es titula a vegades– un varapalo. És la conseqüència necessària de què existeixi –integrat en el nostre ordenament– aquesta possibilitat de plantejar qüestions prejudicials, en les quals les decisions que pren el Tribunal de Justícia de la Unió Europea poden apartar-se del que inicialment ha fet el Tribunal Suprem, i queda en mans del Tribunal Suprem decidir com integra, com aplica això que resol en qüestió prejudicial el TS. I ho ha fet, per cert, apartant-se del que deia l'Advocacia de l'Estat, en aquest cas, la qual cosa crec que ve a desacreditar algunes de les afirmacions més abrandades que es fan sobre la separació de poders a Espanya.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, del diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades. En aquesta moció, vostès ens presenten bàsicament una moció relativa a la situació d'empresonament dels presos i preses polítiques catalanes i, per tant, sota aquest paraigua, sota aquest enfocament, la moció que vostès presenten rebrà el nostre suport i votarem a favor íntegrament, perquè estem plenament compromesos amb la injusta situació que estan vivint les persones preses i exiliades per motius polítics en aquest país. Dit això, sí que tenim algunes discrepàncies amb el relat que fan de la qüestió, amb el llenguatge que utilitzen i també amb la poca curositat d'alguns dels elements que vostès mateixos critiquen, com és la separació de poders a l'Estat espanyol. Efectivament, nosaltres creiem que cal una revisió profunda del poder judicial a l'Estat espanyol, i amb això estem plenament d'acord, però, clar, al mateix temps que vostès ens diuen, ens critiquen la manca de separació de poders a l'Estat, ens estan dient en una moció del Parlament de Catalunya que el Govern de la Generalitat insti el Govern de l'Estat a fer complir unes resolucions del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, que les ha de complir el Tribunal Suprem. Clar, el Govern de l'Estat no pot fer que el Tribunal Suprem alliberi els presos polítics. Això no va així, diguéssim. Per tant, li estan demanant al Govern de l'Estat que faci unes coses que corresponen al poder judicial. Per tant, estan barrejant claríssimament els diferents poders. I amb això el que els vull posar de manifest també és que vostès utilitzen un relat en el qual venen a dir-nos, en primer lloc, que Espanya és irreformable, que és un estat predemocràtic i ho articulen parlant dels diferents poders de l'Estat com un cos homogeni, com una única cosa. És veritat que durant l'aplicació de l'article 155 i en el període anterior que vam viure en aquest Parlament, doncs, efectivament els diferents poders de l'Estat estaven alineats en una mateixa direcció de repressió contra el moviment independentista i això ho hem valorat en la Comissió del 155. Però també és veritat que han passat coses, que el Govern de l'Estat ja és un altre govern. Clar, quan vostès ens parlen dels poders de l'Estat, jo no sé si el vicepresident del Govern espanyol és o no és un poder de l'Estat. Entenc que un vicepresident és un poder de l'Estat, no? Perquè, clar, és un vicepresident que s'ha manifestat en reiterades ocasions per la llibertat dels presos i preses polítiques catalanes. Per tant, quan vostès ho posen tot al mateix sac, home, creiem que no s'ajusta exactament a la realitat. I, en canvi, sí que creiem que caldria obrir els ulls al moment en el que estem i mirar endavant, passar pàgina, òbviament sense deixar de demanar, el primer de tot, la llibertat dels presos i preses polítiques, en això estem plenament d'acord, senyor Orobitg, i ho hem repetit en reiterades ocasions, però sí que és veritat que estem en un moment en què tenim una taula de diàleg que ens pot permetre avançar i creiem que aquí és on hem de posar tots els esforços i no quedar-nos ancorats en un relat d'una realitat que ja no és la que teníem ara fa uns mesos o uns anys. En qualsevol cas, vostès també ens parlen en aquesta moció de la qualitat de la democràcia i jo també vull recordar que, si vostè mira l'indicador del CEO de qualitat de la democràcia a Catalunya i al conjunt d'Espanya, el que veurà és que el moment en el que efectivament comença a davallar la percepció de qualitat democràtica a casa nostra bàsicament és l'any 2008, és amb la crisi economicofinancera del 2008; és amb tot allò que va portar a un distanciament entre la ciutadania i els poders polítics, que va donar lloc entre altres coses al 15-M i a moltes de les transformacions socials i polítiques que hem vist en aquells temps. Per tant, és en aquell moment en què comença a davallar la qualitat de la democràcia al conjunt de l'Estat, efectivament després empitjora molt més, i això ja ho compartim, però siguem conscients també d'on venim. I ho dic també perquè fora bo que ens poséssim tots i totes sempre a defensar les mateixes causes quan es tracta de drets humans, perquè, parlant del que parlava, jo vull recordar, doncs, que vam conèixer la sentència condemnatòria de Jordi Arasa la setmana passada, però que el 96 per cent dels ferits en el desallotjament de la plaça Catalunya del 15-M continuen sense sentència i, per tant, les forces policials catalanes van actuar amb una absoluta impunitat i continuen amb aquesta mateixa impunitat. O, per exemple, també hem vist com fa ben poc la Generalitat demanava més de tres anys de presó a un activista independentista per colpejar amb un martell les portes de la Ciutadella ara fa un parell d'anys. Per tant, clar, a vegades, segons quines posicions, doncs, ens generen molts dubtes, i nosaltres el que creiem i el que sempre hem defensat i per això votarem a favor d'aquesta moció és que hem d'estar al costat dels drets humans sempre, en totes les causes, i, per tant, demanant la llibertat dels presos i preses polítiques. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP, té la paraula ara el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Ara som davant d'una moció que reclama, amb justícia, val a dir-ho, que les institucions de l'Estat apliquin les recomanacions i instruccions que emanen d'institucions i organismes internacionals pel que fa al judici i la sentència de l'U d'Octubre, quelcom que semblaria una evidència en qualsevol marc democràtic del món, l'alliberament dels presos i preses polítiques, l'anul·lació del judici i de la sentència, i la inexistència del delicte de sedició. Per això, naturalment, votarem a favor d'aquesta moció. Però no es preocupin, senyors i senyores, que el més evident és que l'Estat espanyol, això no ho farà, que les institucions espanyoles, això no ho faran. No faran aquest acte de democràcia ni de justícia. Ahir en vàrem tenir un nou exemple clarament demostratiu, amb la decisió que va prendre el Tribunal Constitucional espanyol. I el Govern més progressista de la història, del PSOE i Podemos, no mou ni un dit. No es posiciona com a tal govern a favor del compliment d'aquestes mesures. Cap, cap instrucció a l'Advocacia de l'Estat; cap ni una, cap instrucció a l'Advocacia de l'Estat. Nosaltres pensem que el Govern espanyol, abans que progressista, és sobretot Govern del règim, Govern de l'Estat, i, per tant, manté la repressió i exclou l'autodeterminació de la resolució del conflicte, l'únic aspecte que podria ser resolutiu del conflicte. Però també voldrem afegir, abans d'acabar, que també observem, amb preocupació i amb tristesa, que ni Junts per Catalunya, ni Esquerra, ni el Govern de la Generalitat tenen avui, a la seva agenda política, cap acció ferma per exercir la sobirania ni l'autodeterminació. Diàlegs sobre res per anar enlloc. I la repressió continua, i també de les mans dels Mossos d'Esquadra. Amb una mà clamen i pidolen a l'Estat i amb l'altra, l'obeeixen i l'acaten. Avui, segurament, Jordi Pujol estaria content de veure com «el peix al cove torna a la política catalana. El seu tsunami avui està embarrancat en les aigües pantanoses de nous pactes de naturalesa autonomista. I vostès, com jo, i com nosaltres, saben perfectament que l'única –l'única– solució per posar fi a la repressió és la ruptura amb l'Estat espanyol i l'autodeterminació.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és el torn del diputat senyor Alejandro Fernández. Quan vulgui, senyor diputat.
Gràcies, president. Bé, primer de tot voldria agrair a la senyora Freixa aquesta referència i petició que ha fet d'analitzar els informes de psicòlegs, pedagogs i educadors infantils dels nostres fills. Ho dic perquè no m'havia atrevit mai a dir-ho, però moltes vegades he pensat que qui hauria d'anar als pedagogs i als educadors infantils són vostès. I entre d'altres coses, perquè tenen, quan es parla d'aquests temes, aquesta reacció infantil: «Papa, papa, que no m'has comprat la piruleta, i les coses no funcionen així. El món real és radicalment diferent del que vostès pensen. La realitat amb la qual el nen ha de contrastar el que li passa, perquè així té una sobredosi de realitat i se li acaba la rebequeria, és que Espanya porta més d'una dècada en la restringida llista de dinou nacions mundials que estan, per The Economist, com a democràcies plenes. La realitat és que Espanya, en els darrers quaranta anys, ha estat seu de les cimeres internacionals de pau més importants del món, precisament per donar fe d'allò que personatges tan diferents com Shimon Peres o Sami Naïr deien: «Espanya, espai de pau, democràcia i llibertat. Aquesta és la realitat. I vostès venen aquí i parlen d'unes determinades ONGs –no hi entraré–, d'uns determinats grups de treball –no hi entraré–, però cap institució europea i mundial en les seves resolucions vinculants ha dit absolutament res d'Espanya, ni ha fet cap tipus de retret. Vostès parlen de l'informe del Consell d'Europa del sistema judicial, que, efectivament, fa unes recomanacions a Espanya, que, per cert, no tenen res a veure amb el que vostès diuen que diu. Però ja que parlen del Consell d'Europa, sí que els hi recomanaria que llegissin un informe, que aquest sí que és vinculant i que fa recomanacions que venen del Comitè de la Prevenció de la Tortura del Consell d'Europa, que diu..., i fa una advertència molt seriosa de les pràctiques de tortures dels Mossos d'Esquadra a Catalunya. Aquest sí que és un informe vinculant. Per tant, millor que es deixin de romanços i que agafin els informes vinculants. Gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té el torn, de nou, la diputada senyora Glòria Freixa. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bé, coincideixo amb el diputat Pedret que, potser per primera vegada en temps, es veu un debat sobre posicions molt diferents en aquesta cambra, però que té un to que podem escoltar-nos, que, de fet, és el que fa falta: que ens escoltem i que dialoguem. A mi sempre em sap una mica de greu quan el Partit dels Socialistes..., especialment el Partit dels Socialistes, perquè en aquest cas amb Ciutadans, per la manera com ens parlen sempre i com es dirigeixen als presos, no puc compartir res, però sí que em sap molt de greu, a vegades, quan surten vostès aquí al faristol i treuen importància a tots aquests grups de treball, per exemple de l'ONU. Sí, ho va fer el seu company, i reia tota la seva bancada, el dia que van treure importància i se'n reien del grup de treball de les Nacions Unides, perquè deien que un grup de treball no era prou important. Però sí que crec que, en contra del que diu el diputat del Partit Popular, que sempre té tendència a fer broma sobre coses molt serioses, perquè tenim gent amb les vides trencades per no haver comès els delictes que se'ls diuen haver comès, doncs, el Consell d'Europa sí que és una institució a ser escoltada, perquè, si no, Espanya en podria sortir i Espanya en forma part. I Espanya, any rere any, va incomplint una vegada més tot el que se li demana des del Consell d'Europa. I poden dir el titular que vulguin, però la despolitització de la justícia és una cosa demanada una vegada i una altra. I té raó el diputat Pedret, que s'ha avançat, perquè és veritat que de les onze recomanacions n'incomplien set –ara, quatre–, però queda molt per fer. Queda molt per fer i crec que vostès i, sobretot, Catalunya en Comú Podem, estan patint també els efectes de no ser volguts com a govern en coalició per molts sectors d'aquesta Espanya tan de dretes que no vol compartir aquest projecte amb vostès. I estan veient com se'ls ataca judicialment per totes les bandes, especialment a vostès, amb informes de la policia controvertits i, per tant, esperem trobar-los aquí perquè crec que és de rebut. I res més. Només dir-li al diputat de Ciutadans que jo li parlo del president de l'eurocambra, que demana que es compleixin les sentències del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, es deixi en llibertat Oriol Junqueras i es deixi d'emetre euroordres absurdes des d'Espanya. Gràcies.
Gràcies, diputada. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la planificació per gestionar els riscos derivats de la campanya d'estiu]] [[302-00210/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la planificació per gestionar els riscos derivats de la campanya d'estiu, moció presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per defensar-la té la paraula el diputat senyor Jean Castel. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bé, avui em permetran que faci una prèvia sobre aquesta moció. En primer lloc, donar les gràcies a tots aquells grups parlamentaris que avui faran un exercici de responsabilitat donant viabilitat a la majoria de punts d'aquesta moció –i permeti'm que digui que hauria de ser un exercici habitual en l'àmbit polític. I aquesta moció i el que passarà avui podrien marcar un precedent. Jo entenc que les ideologies de vegades ens trenquin el que hauria de ser la coherència, el sentit comú i la responsabilitat, però –com deia– avui estem davant d'un exercici de responsabilitat, encara que hi ha el punt 7 d'aquesta moció, que parla de l'UME, que jo puc entendre que històricament perquè diu «trams ideològics, alguns grups votaran un no molt tancat i tindrem algunes altres votacions dintre d'emergents acomplexaments també per part d'altres grups. A la votació final ho podrem acabar veient. Dit això, gràcies als dos grups parlamentaris que ens han presentat esmenes –en aquest cas el Grup Republicà i el de Junts per Cat– que hem pogut acceptar i arribar a acords per donar viabilitat a l'objectiu i prioritzar la necessitat d'aquestes brigades forestals amb actuació per aportar solucions a l'estat real del bosc, per contrarestar una aturada patida pel Covid-19, de la qual no és responsable –com ja vaig dir en aquella interpel·lació– ningú. Mantenir i adequar, com no pot ser d'una altra manera, punts estratègics, tallafocs i aquell manteniment exhaustiu que hem de tenir del bosc; analitzar els punts calents, evidentment. Tenim mapes que ens indiquen punts calents i aquestes brigades poden portar a terme actuacions de responsabilitat per garantir seguretat, seguretat per als ciutadans i, també, com no pot ser d'una altra manera, del nostre medi ambient. De la mateixa manera, accessos, camins i petites pistes que quan hi ha un ensurt al bosc són aquells que són utilitzats pels vehicles, pels camions de bombers i pels ADF, que es posen al davant dirigint, perquè són els grans coneixedors del bosc. Mantenir aquesta accessibilitat també vol dir garantir una adequada actuació del nostre cos de bombers en la seva feina davant de l'ensurt. Miri, com els deia, auditar... Parlàvem d'aquelles zones que es converteixen en tallafocs de seguretat i prevenció davant d'un incendi com són els tallafocs que no són tals, sinó que són el manteniment a sota de les línies d'alta i mitjana tensió, responsabilitat de tercers com són les elèctriques, però amb la supervisió d'aquesta institució, que és qui ha d'afegir la responsabilitat del control de l'estat i de com i de quina manera es troben. De la mateixa manera, les solucions definitives que sembla que poden començar a emergir quan parlem de l'ACA. Jo els faré vàries referències. Mirin, plaça Catalunya de Girona: danys estructurals en una plaça que porta anys... En aquests anys es van limitar els vehicles pesants, i l'ACA té competència plena i ens va dir aquell dia a l'Ajuntament de Girona: «Estem sota mínims. A la zona est, un altre exemple: Sant Antoni de Calonge. Falta molta part de la canalització com a part inundable. L'ACA, també: «No tinc recursos. I tants altres que podríem estar enumerant a dia d'avui des d'aquest faristol. Veure que per primera vegada dotar un dels punts... Dotar dels recursos materials necessaris, com no pot ser d'una altra manera. La institució, a aquesta agència, li ha de donar les eines, i les eines són recursos per portar a terme el manteniment de les seves feines, però també el manteniment de tot allò que ha d'arreglar, que vàrem veure en l'últim pressupost com en lloc d'ampliar, retallàvem i, d'alguna manera, blindant l'execució de molta responsabilitat que té aquesta agència. Hem d'estar al cantó d'aquesta agència i garantir el que hem de fer des de la institució, que és assegurar que els objectius que pretén el departament en el pla de prevenció i extinció d'incendis, però també els objectius que, comissió rere comissió, defensem els grups parlamentaris per a una millora en el dia a dia del nostre bosc, que siguin i es converteixin en una realitat. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, i per defensar les esmenes, té la paraula la diputada senyora Montserrat Fornells. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Conseller, diputats, diputades, bona tarda a tothom. Després de la crisi del Covid, torno a intervenir des del faristol i voldria aprofitar primer, en primer lloc, per enviar tot l'escalf i tot el suport a les famílies i amics de les persones que han perdut una persona estimada; desitjar una ràpida recuperació i molta força a totes aquelles persones que encara estan lluitant, i un agraïment immens a totes aquelles que estan treballant des de la primera línia per abordar aquesta situació. Abans d'iniciar la meva intervenció en el si d'aquesta moció, en nom del Grup Republicà i com a portaveu a la Comissió d'Interior, voldria condemnar l'agressió racista que s'ha denunciat en les últimes hores per part d'alguns agents del Cos de Mossos d'Esquadra, mostrar la nostra solidaritat amb la víctima i demanar fermesa i contundència en les mesures i accions que cal aplicar en aquest cas per evitar-ne de futurs. Estem davant d'una moció de Ciutadans sobre la planificació per gestionar els riscos d'incendis forestals de la campanya d'estiu, una moció que debatem en aquest hemicicle una setmana després que la consellera Jordà i el conseller Buch compareguessin a la Comissió d'Interior per explicar quines accions, quines mesures de gestió, prevenció i extinció d'incendis es van dur a terme en la campanya forestal del 2019, i també per les gestions que han fet i que han previst per a la campanya d'enguany. Per tant, senyor Castel, vostè sap i és coneixedor que la majoria de propostes d'aquesta moció s'estan fent des de fa molts anys per part dels dos departaments, i que els consellers així ho van posar de manifest a la comissió de la setmana passada. Des del nostre grup hem presentat diferents esmenes en diferents punts, dels quals agraïm al diputat Castel que ens hagi acceptat tres de les esmenes i que la resta, malgrat no acceptar-nos-les, també les votarem a favor perquè, com ja he dit, bàsicament, són temes, qüestions que ja s'estan fent des dels dos departaments. Ho hem parlat, ho hem debatut en diferents ocasions en aquest Parlament, a la Comissió o al Ple, que els incendis forestals s'apaguen a l'hivern. Per això són molt importants les tasques de gestió i prevenció d'incendis, ja que Catalunya té un 60 per cent del territori que és forestal, uns 2 milions d'hectàrees. Una de les grans polítiques de prevenció són aquelles que aposten per la lluita contra el despoblament rural i per garantir el relleu generacional del món agrari. Perquè no ens podem permetre la pèrdua de camps de conreu, de camps de pastures, de pagesos i pageses, de ramaders i ramaderes, ja que aquests són els primers interessats en evitar que hi hagi incendis forestals als seus territoris i són els més interessats a mantenir els diferents ecosistemes del territori en bon estat i ben nets. Perquè un món rural sense oportunitats augmenta el risc d'incendis forestals. A més a més, també són molt importants totes les tasques que duen a terme el Gepif i els EPAF, així com també totes les accions que duen a terme el Cos d'Agents Rurals o les ADFs i els mateixos ajuntaments en aquelles tasques de gestió forestal, de manteniment d'infraestructures –com camins i pistes forestals o punts d'aigua–, també la inspecció de línies elèctriques, les cremes controlades i tantes altres accions que al llarg de l'any duen a terme per a la prevenció de futurs incendis forestals. Un dels punts d'acord d'aquesta moció demana la neteja de lleres i riberes per part de l'ACA; també n'hauria de formar part la CHE, perquè té competències a una zona del territori. És molt important que es dugui a terme, que es segueixi fent amb força aquesta neteja de lleres, no només per a la prevenció d'incendis forestals sinó també per minimitzar els riscos en béns i en persones quan hi hagi tempestes i riuades. Un altre punt fa referència a dissenyar i difondre campanyes d'informació i comunicació, campanyes que any rere any s'estan fent tant des del Cos de Bombers com des del Cos d'Agents Rurals; tant a les escoles, amb el programa Educar, com a la campanya de la sega, que, gràcies a aquesta campanya, ha comportat una reducció d'un 80 per cent dels incendis, del 2012 al 2019, que es produeixen en les tasques agrícoles; o la que s'ha iniciat enguany, de campanya, per conscienciar la gent de la perillositat del llançament de burilles. Cal seguir treballant i fer molta pedagogia en aquest sentit, perquè hi ha encara, a dia d'avui, lamentablement, un 62 per cent d'incendis que són provocats. Per acabar, esperem que hi hagi una bona campanya forestal i que ja hi hagi els menys incendis possibles. I voldria agrair la tasca de tots els professionals i voluntaris que treballen en la prevenció i extinció d'incendis, de la gran tasca que duen a terme i perquè són un model d'èxit i exemplar arreu d'Europa, i que així continuï sent. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Ferran Roquer. [[Pausa.]]
Molt... Gràcies, president, i encantat de saludar-lo, a vostè i a totes les cares que vaig reconeixent avui, que vaig retrobant, que vaig retrobant avui... [[L'orador riu.]] A veure, senyor Castel, sense que serveixi de precedent, eh?: ens ha presentat una moció en la qual estem gairebé en la totalitat d'acord. Per tant, coincidim que tenim la mateixa política de prevenció d'incendis. Va ser una política, van ser unes mesures que el conseller Buch i que la consellera Jordà van presentar en la comissió de presentació de la campanya forestal 2020 de la setmana passada. Totes aquestes polítiques estan emmarcades en el projecte Bombers 2025. Ja n'hem parlat més d'una vegada en aquest hemicicle, però aquest pla Bombers 2025 va marcant les directrius de les campanyes, va marcant les directrius de les actuacions del Departament en matèria de persones –que és difícil, han hagut de contractar persones–, de béns –han hagut de comprar béns– i de polítiques i de maneres d'afrontar els incendis. Perquè els incendis han canviat, ha canviat la climatologia i, com a conseqüència, els incendis, i també ha de canviar la manera de fer-hi front. Ens deien la consellera i el conseller, la setmana passada, que la pluja i la humitat d'aquests primers dies, d'aquesta primavera, d'aquests primers mesos del 2020, feien que hi hagués un gran sotabosc. Un sotabosc que, conjuntament amb un estiu que es preveu calorós, pot fer un còctel difícil –difícil– per a l'extinció d'incendis. La campanya... Ens parlava vostè de la campanya del 2020, i aquesta campanya portava intrínsecament moltes coses de les que demanava el senyor Castel. Per exemple, les nou bases de l'EPAF, dels Equips de Prevenció Activa Forestal, que fan actuacions preventives i que permeten actuar reactivament més ràpid. Per tant, aquestes brigadas forestales de preparación de los bosques ja existeixen, estan aquí i porten treballant tot l'any. No només els EPAF: els Agents Rurals, les ADFs, els ajuntaments –que, conjuntament amb el DARP, projecten infraestructures per evitar els incendis–, les cremes controlades –en parlava la diputada del Grup Republicà–, el manteniment de les basses, el manteniment dels camins, els treballs amb els agents del territori... Totes aquestes feines que es fan a l'hivern i que ajuden a apagar els incendis de l'estiu. Ens parlava de l'ACA –ens parlava de l'ACA–; deia: «Que lleve a cabo la ejecución y gestión forestal de la ribera de los ríos, vinculada por el cumplimiento de sus funciones y competencias. I ho lligo amb el següent punt, amb el punt que ens parla de l'UME, de «nuestras fuerzas armadas. Val a dir que de nuestras, jo, no me les sento; nuestras, si no és pels tributs que serveixen per mantenir-les..., però no les sento nuestras. ¿Qué hace el ACA? Durant el 2019, 3 milions en manteniment; durant el 2020-21, 3 milions en manteniment; emergències del temporal Dana, 7 milions per a les emergències; 25 milions per a les emergències del Gloria. Saben quan ha gastat la CHE en manteniment –la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre–, en manteniment de la conca compartida? Zero. Dos milions per al Dana i zero per al Gloria. En lloc de demanar que vingui l'UME a ajudar-nos a desbrossar boscos, que, a més, no és una de les funcions que té l'UME, podríem demanar a la CHE que compleixi amb les seves obligacions amb la llera. Ens demana vostè fer una campanya de conscienciació a la població; és indispensable. El 62 per cent dels incendis provenen de causes antròpiques. Són indispensables campanyes de conscienciació. Bé, la Generalitat gastarà 33 milions d'euros en aquesta campanya, que farà que tinguem 551 persones, s'obrin tots els parcs de bombers voluntaris, es disposi de trenta-sis mitjans aeris i hi hagi un nou procediment de relleus, hi hagi un nou procediment d'avituallament, etcètera. En definitiva, votarem afirmativament tots els punts de la seva moció, excepte el punt que parla de l'exèrcit i parla de l'UME, que per desbrossar boscos ja ens ho fem tot sols –això i moltes altres coses–, i segurament més bé que pas mal acompanyats. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Carles Castillo.
Bona tarda a tothom. També molt alegre de veure'ls a tots i a totes, els presents. Bé, ja s'ha dit, seré relativament breu, estem davant d'una moció que jo penso que és una moció interessant, que ha presentat Ciutadans, amb una sèrie de punts..., bé, que són punts que s'han tocat vàries vegades segurament en aquest Parlament, s'han tocat vàries vegades en comissions, però no per això pensem que siguin menys necessaris. Dic en general, en general, són punts al voltant de la prevenció d'incendis, són coses que, de fet, ja s'estarien..., s'haurien d'estar fent ja de fa temps: crear unes brigades forestals... Per cert, jo penso que també s'ha millorat bastant el text amb algunes de les esmenes; per tant, felicitar també el proposant per acceptar aquestes esmenes d'altres grups per fer aquesta moció, doncs, una mica entre tots i entre totes. Jo crec que és un bon exemple en qüestions de seguretat i sobretot en temes com una campanya d'estiu, i demostrar que som capaços de posar-nos d'acord en mesures concretes com aquesta. Però jo més que entrar en el tema de cadascun dels punts, voldria entrar una mica en les causes, de per què ens presenten aquests punts i per què ens presenten aquest tipus de moció; per què s'han d'aprovar, per què es proposen, per què es recolzen, per què, fins i tot, alguns grups que donen suport al Govern acaben donant suport a aquest tipus de moció. I, senyor conseller, jo li he de dir..., miri, avui no l'hi diré perquè estem parlant de Bombers, no li preguntaré per aquella investigació més gran de la història de Mossos, no l'hi preguntaré perquè parlem de Bombers. Però permeti'm que li digui que, senyor conseller, que la imatge que es va donar ahir o abans-d'ahir de dos bombers de la Generalitat de Catalunya o tres bombers de la Generalitat de Catalunya amb un patinet de platja és vergonyosa. I això no es pot..., i això no es pot permetre. No ho sé..., després suposo tindrà el torn de paraula, senyor conseller. Doncs jo crec que això no es pot tornar a donar, conseller –jo crec que això no es pot tornar a donar, no és de rebut. I s'hauria de plantejar per quines raons els grups acabem proposant aquest tipus de moció. Jo crec que és perquè hi ha una certa desconfiança. I l'altre dia ho comentàvem, conseller, vostè anuncia una sèrie de coses que sembla que no arriben mai; tot està en marxa, però mai no arriba, conseller. I jo crec que aquesta és la sensació que tenen les plantilles també del cos del Departament d'Interior. Jo crec que aquesta és la sensació que tenen les plantilles. Així que felicitats a tots per haver-se posat d'acord, però jo penso que ens hem de posar les piles sobretot amb els mitjans dels bombers i de tots els cossos que tenen a veure amb el Departament d'Interior. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, conseller..., crec que aquest Parlament, jo que ja porto un parell o tres d'anys, és una mica com el conte de la cigala i la formiga: quan ve l'estiu, tornen a aparèixer PRs sobre els socorristes de piscines i de platges, sobre el manteniment de boscos i la prevenció d'incendis, i després, quan arriba l'hivern, tornen a aparèixer les mocions sobre el desplegament de la Llei de pobresa energètica per garantir els subministraments a l'hivern, etcètera. I jo crec que això passa perquè, malauradament, estem acostumats a presentar mocions sobre coses que el Govern hauria d'haver resolt o que hauria de resoldre periòdicament, i no passa. I jo en això estic d'acord amb la intervenció que ha fet el company socialista. A més, aquest any crec que en matèria de prevenció d'incendis la situació és crítica, i agraïm, per tant, la moció. Som conscients que s'ha parat el país durant pràcticament tres mesos. Ho veiem a les nostres ciutats, ho veiem al clavegueram, ho veiem l'estat dels boscos, dels sotaboscos, dels camps, de les lleres dels rius. És a dir, hi ha hagut tres mesos on no hi ha hagut pràcticament intervenció, i anem a un estiu que serà calorós, sobre unes condicions que faran que el sotabosc sigui dens i que, per tant, el risc d'incendi sigui evident i sigui crític. I, per tant, el primer que volíem dir és que crec que hem d'assumir que ens tocarà arremangar-nos la camisa i assumir que hi ha tasques que cal que fem i que cal que fem de forma urgent per prevenir. Una de les coses que sempre et repetien la carrera de ciències ambientals és que el principi de prevenció i el principi de precaució són principis rectors, i això vol dir que són principis centrals i d'obligat compliment que dirigeixen el desenvolupament de la normativa ambiental, de les normatives de salut pública, etcètera. Jo crec que segurament, amb aquesta crisi, tots ho hem assumit. Hi ha hagut... Segurament, sense això què ens ha passat, hi hauria despeses de prevenció, de precaució, que la societat, inclús els grups parlamentaris, si després no passés res, considerarien que han sigut en va, que han sigut malbaratats. Però crec que, en democràcia, hem d'assumir que la prevenció i la precaució són fonamentals per construir una societat de mínimes garanties democràtiques. I crec que és un bon moment per posar de manifest que calen inversions en prevenció i en precaució, i que calen en matèria d'incendis, que calen en matèria sanitària i que calen en tots aquells aspectes que suposen un risc per a la nostra societat. Perquè la nostra societat conviu amb riscos, i, per tant, hem d'invertir en prevenció i en precaució. I relacionat també amb aquesta crisi que estem vivint, hi ha un cert... una certa, diguem-ne, revalorització, encara que sigui ciutadana, de certs treballs essencials. I crec que aquest país fa molts anys que arrossega un deute amb molts treballadors essencials d'aquest país, entre ells el cos de Bombers, els agents forestals i els Agents Rurals, que han viscut situacions molt difícils, fruit de les retallades, que són professions de risc, que es juguen la vida, any rere any, i que necessiten les dotacions i les inversions necessàries en prevenció, en precaució, en manteniment, en infraestructures, en personal, en equipaments... I que fa molts anys que cada any venen a aquest Parlament a reclamar-les, i que cada any ens expliquen que als cascos la protecció que tenen els salta perquè són de fa molts anys, i cada any ens expliquen que els camions estan desfasats, i cada any tenim les mateixes mocions al respecte, i tenim la sensació que l'any que ve la tornarem a tenir i que d'aquí dos anys també. Jo crec que hem d'aprofitar que estem revaloritzant totes aquelles feines essencials per al benestar de la nostra ciutadania, per a la seguretat de la nostra ciutadania, per a la salut de la nostra ciutadania, per ser capaços de fer tot allò que no hem fet durant aquests deu anys, que és posar-les en valor, invertir en equipaments, invertir en seguretat. Res més. Dir que compartim, pràcticament, plenament, la moció. I a més crec que el punt on hi ha més discrepàncies té més a veure amb el redactat que en el punt en si. Agrair que presenteu aquesta moció i esperar que passi allò que hauria de passar quan algú fa treball de precaució, que és que no es confirmin les pitjors hipòtesis, i que aquesta moció serveixi perquè tots i totes parem atenció i, especialment, el conseller d'Interior, que no es repeteixin els pitjors escenaris possibles i que la feina de precaució i de prevenció permeti als treballadors i al conjunt de la ciutadania tenir una vida més segura aquest estiu. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Gràcies, president. Faré el posicionament del nostre subgrup des de l'escó. Simplement, ja s'han dit moltíssimes coses. Nosaltres també creiem que el plantejament que fa el Grup de Ciutadans és correcte. Per tant, majoritàriament donarem suport a aquesta moció. També s'ha dit..., aquesta setmana passada vam tenir l'oportunitat d'enraonar tant amb el conseller d'Interior com amb la consellera d'Agricultura sobre la campanya d'incendis, en base a què? En base als aprenentatges, en base a l'experiència del 2019, especialment amb l'incendi forestal de la Ribera d'Ebre, del Segrià i de les Garrigues. I ja sé que segurament m'heu sentit dir això moltes vegades, no?, però insistirem en la mateixa qüestió. La situació en què ens trobem, de grans incendis forestals, anirà creixent, en un context d'emergència climàtica, i cal transformar radicalment... Sabem que algunes coses ja s'estan fent, però cal transformar radicalment el model de com afrontem aquests grans incendis forestals. I, en aquest sentit, doncs, ens referim que cal moltíssima més prevenció i menys extinció. I amb això recordarem la dada que sempre diem: que la Generalitat de Catalunya destina un 90 per cent de la despesa en incendis dels últims quinze anys... ha destinat el 90 per cent de la despesa en els incendis dels últims quinze anys en l'extinció. Només un de cada deu euros es destina a prevenció d'incendis. Per tant, cal revertir. Cal revertir aquesta realitat. Quan diem això que els incendis s'apaguen a l'hivern, cal concretar materialment aquest un de cada deu. S'ha de transformar. Això vol dir que deixarem d'extingir-ne?, em preguntava la consellera l'altre dia a la Comissió d'Interior. Evidentment, no. Sinó que cal posar moltíssima més atenció en la prevenció. També sobre la moció, hi ha un punt en el qual ens abstindrem. És el punt número 6, pel seu redactat sobre el tema de l'Agència Catalana i la qüestió del manteniment de les lleres. És que precisament avui, casualment, ha nascut una plataforma que es diu Salvem els rius: una gestió responsable és possible. Perquè sabran perfectament que al territori s'estan aixecant moltes veus sobre les actuacions que en els darrers mesos està duent a terme l'ACA en les lleres dels rius, tant de la Tordera, del Ter o com d'altres. Per tant, s'ha activat una plataforma ciutadana perquè la gent, els ciutadans i ciutadanes, fotografiïn les actuacions de l'ACA sobre les lleres del riu, perquè s'estan fent des d'una perspectiva que no té en compte els ecosistemes fluvials. Acabo. Per tant, nosaltres no donarem suport en aquest punt. Tampoc donarem suport a la qüestió de sol·licitar la cooperació de la Unitat Militar d'Emergències pels motius que ja han exposat altres grups.
Gràcies, diputada. I finalment, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, és un torn per a la diputada senyora Esperanza García.
Gràcies, president; conseller. Bona tarda. Bé, fa escassament una setmana que el conseller Buch i la consellera Jordà ens exposaven bàsicament els eixos de la nova campanya de prevenció i extinció d'incendis d'enguany, i ens donaven una sèrie de dades que a nosaltres ens van... no sobtar, però sí marcar una certa preocupació. Perquè més de sis-cents incendis l'any passat haurien d'alertar que, al final, una de les grans inversions és la prevenció, que no evidentment l'extinció, que també és necessària, però sí focalitzar en la prevenció. I, de fet, d'aquells sis-cents incendis o més de sis-cents incendis de l'any passat encara ens han quedat gravats a la retina els de la Ribera d'Ebre de l'any passat, on per cert molts dels veïns de la Ribera d'Ebre es van sentir molt acompanyats i ben agraïts per les tasques d'ajut i de control de l'UME que va fer allà. Dit això, evidentment, no?, els arguments del foc al final són diversos, i hi ha diverses causes, i són la calor, la sequera, la desídia política, la manca de coordinació entre administracions –a la Ribera d'Ebre precisament vam veure això–, el despoblament rural i els efectes col·laterals d'aquest despoblament, que són també, doncs, una escassa cura de... una escassa cura del forest. Les eines del Govern i que té a disposició és millorar la gestió del territori, fer una gestió eficient de la biomassa, dels camins, dels perímetres, del sotabosc. De fet, d'això en vam parlar abastament la setmana passada, però no ve de més una moció com aquesta. Aquesta moció parla d'això, de millorar les eines que fa servir el Govern per tal de que els incendis, un cop produïts, siguin de menys intensitat i més controlables, que és l'objectiu preventiu bàsic que ha de seguir un govern i, per tant, hi donarem ple recolzament. Gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, un torn de nou per al senyor Castel, per posicionar-se sobre les esmenes.
Gràcies, president. Agrair les intervencions de tots. Començaré per una cosa que no m'ha agradat sentir –ho sento, senyor Roquer–: mal acompanyats, mai. Mal acompanyats el dia que es varen inundar l'estació de l'AVE i les vies de l'AVE a Girona... Gràcies a l'UME i a la seva intervenció es varen poder obrir al més aviat possible. Gràcies a l'UME, com deia la diputada, es varen sentir acompanyats qui estava a la Ribera d'Ebre al davant dels ensurts. Gràcies a l'UME, davant de grans emergències, hem estat..., mal acompanyats, mai; sempre ben acompanyats. I el que tindria de fer, per dignitat política, seria, des d'aquest faristol, agrair, com no pot ser d'una altra manera, les tasques, la feina i la responsabilitat vocacional que l'UME posa a cada una de les seves tasques. Dit això, agrair les intervencions dels grups parlamentaris. Però, quan parlem de l'UME, només hagués faltat... I ja faig una altra..., enmienda, que no la hice en su día por una falta de redacción: cada momento que sea necesario, en cada situación que sea necesaria. I, senyor Roquer, sempre, sempre amb responsabilitat com a càrrec institucional davant de la ciutadania de Catalunya, davant de la garantia de la seguretat de qualsevol català que necessiti l'UME, evidentment, i vostè, per responsabilitat política, seria el primer que hauria de demanar el seu servei i agrair la seva tasca, com no pot ser d'una altra manera. Dit això, donar les gràcies a tots els grups parlamentaris. Crec que avui hem fet una gran feina. Una gran feina no per a nosaltres com a institució, una feina de recolzament, com li deia a la interpel·lació al conseller, estant al cantó del departament, i, com no pot ser d'una altra manera, la gran feina davant de la ciutadania de Catalunya. Gràcies.
Gràcies, diputat. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de la cultura per la pandèmia de Covid-19]] [[302-00211/12.]] Acabat el debat d'aquesta moció, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és l'onzè i correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de la cultura per la pandèmia de Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per defensar-la té la paraula el diputat senyor Héctor Amelló. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Consellera, diputados, diputadas, muy buenas tardes. Miren, hoy nos presentamos aquí una batería de medidas de casi ochenta propuestas en que se abordan con decisión los principales retos y las demandas que el sector cultural en Cataluña precisa para poder afrontar la crisis del Covid-19. Y ustedes, hoy, con sus votos, van a tener que elegir lo que les decía en la última interpelación, que era elegir entre mantener chiringuitos o elegir la cultura. Nosotros lo tenemos muy claro, nosotros elegimos siempre la cultura. Hoy les proponemos declarar la cultura sector prioritario y estratégico. Declarar la cultura prioritaria lo que implica es incrementar de forma inmediata el presupuesto hasta el 2 por ciento del total de la Generalitat. Sé que alguno de ustedes tendrá la tentación de decirme que no es posible incrementar el presupuesto al 2 por ciento. Y yo les tengo que decir que sí que es posible, porque para mí lo que es incomprensible, por ejemplo, es que el CTTI, esa burbuja informática, se despilfarren más de 500 millones de euros en un departamento que es totalmente opaco y que en el Departamento de Cultura tan solo se inviertan, pues, 300 millones de euros. Si ustedes no aumentan de inmediato el presupuesto, es que para ustedes la cultura, pues, no es una prioridad, por mucho que hoy voten a favor de ello. Entre las medidas que hoy les proponemos se encuentra, por ejemplo, la elaboración del censo de artistas profesionales de la creación y la cultura. Y aquí creo que les pasará exactamente lo mismo, tendrán la tentación de decirme que en seis meses no es posible, pues, redactar este censo. Pero es que en 2012 ya se aprobó –ya se aprobó– en la Comisión de Cultura la creación de un censo, y en ocho años, pues no han hecho absolutamente nada. Y otro gallo cantaría si a día de hoy, pues nos llegara esta crisis con las herramientas necesarias. Otra cosa muy distinta sería la cultura cuando tuviésemos todas estas herramientas a nuestra disposición. Otra herramienta que precisamos y que les presentamos es impulsar medidas de fomento del mecenazgo en materia cultural, la necesaria colaboración público-privada, que nosotros creemos que es esencial. Dentro de las competencias de nuestra comunidad, tenemos margen suficiente para desarrollar herramientas de financiación de la cultura que aporten recursos extraordinarios para superar esta crisis del Covid-19. La cuestión es –y esto sí quería preguntárselo–: ¿tienen ustedes la voluntad política de desarrollar una ley o alguna materia de mecenazgo cultural? Una de las características del sector cultural, precisamente, es la intermitencia laboral. A causa de ella, muchos profesionales de diversos sectores no han podido acceder a ninguna ayuda. Por ello es necesario crear ese fondo extraordinario de ayudas para que estos profesionales, pues, no se queden al margen. Por otra parte, hay que abrir líneas extraordinarias y específicas de ayuda para el sector de la música, para el sector del audiovisual, para el sector editorial, para las artes visuales, para las galerías y las artes escénicas, ayudas que estén adaptadas a las circunstancias impuestas por la crisis del Covid-19 y que permite inyectar liquidez al sistema cultural. Y así, también habrá que flexibilizar, por ejemplo, las bases y las convocatorias. Habrá que adaptar también el Programa.cat. Habrá que inyectar fondos en los circuitos y a las redes musicales, a las redes artísticas, a las artes escénicas. Impulsar también segundas convocatorias de ayudas. Habrá que ayudar a la reactivación de las salas de cine. Habrá que impulsar líneas de programación de música en vivo, líneas para la reactivación de las galerías y ayudar también a su internacionalización. Habrá que promocionar también a nuestros artistas. Habrá que ayudar a las editoriales con un fondo extraordinario y también habrá que ayudarles cuando se abra ese sector latinoamericano, ese mercado internacional. Pero también habrá que apoyarles cuando vengan a proponemos una nueva fecha de Sant Jordi. También habrá que ayudar a esos festivales de pequeño y mediano tamaño que son un motor económico del territorio, de nuestros pueblos y de nuestras ciudades, y que también requieren un programa, por ejemplo, de descentralización del TNC, para que la cultura nos llegue a todos. ¿Qué me dicen también de la industria del videojuego? Yo creo que este es un sector estratégico que requiere medidas extraordinarias. Y también habrá que impulsar pues ese bono cultural para que todos los ciudadanos se puedan beneficiar y se pueda estimular la demanda y realizar campañas de comunicación. No quiero tampoco dejarme ese plan para garantizar la igualdad de género, porque la crisis tiene unos efectos perversos sobre las mujeres, y es nuestra obligación luchar por la igualdad. Para terminar, les quería contar una historia con un final trágico. Miren, había una persona en una azotea de un rascacielos de cien pisos, y en un despiste tuvo la mala fortuna de precipitarse al vacío. Y mientras caía iban saliendo los vecinos a los balcones, y le iban preguntando «¿qué tal?, ¿qué tal va?, y la persona, en su caída, les respondía «pues, de momento, bien. Y aparecía el siguiente balcón, aparecía más gente y le preguntaban «¿qué tal va?, y esa persona decía «de momento, bien. Ya se pueden imaginar cómo termina la historia. Ustedes hoy lo que tienen es la oportunidad de, con su voto, salir al balcón y dar un paracaídas a la cultura, y ayudar a que remonte el vuelo. Y, consellera, también le quería proponer una cosa. Le hice un reto, que era aceptar este plan de la cultura horizonte 2030. Veremos a ver qué votan hoy sobre ese punto. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades té la paraula, en primer lloc, el diputat senyor Rafel Bruguera, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bona tarda. Gràcies, president. Diputades i diputats, honorable consellera, efectivament, ens trobem davant d'una moció que conté, si no ho hem comptat malament, setanta-nou punts. De fet –de fet–, estem tractant en forma de moció una proposta pròpia d'un ple monogràfic sobre cultura. El nostre grup parlamentari, a la Comissió de Cultura telemàtica del passat dia 28 d'abril, vàrem presentar el que en vàrem dir un «pacte de reconstrucció del sector cultural català. Proposàvem un total de trenta-vuit mesures distribuïdes en tres grans objectius. En primer lloc, un pla de xoc per salvar el sector; en segon lloc, un pla de desconfinament de l'activitat cultural per tornar a la normalitat, i finalment, un pla de rescat estructural amb mirada de futur. I ens vàrem oferir –evidentment, des d'una posició d'oposició però amb voluntat propositiva i de diàleg institucional– a parlar amb el Govern. Crec que al llarg d'aquests dos anys i mig de legislatura hem demostrat sobradament la nostra voluntat de col·laboració oberta i franca en els temes importants, en els temes nuclears de la política cultural. Podria citar la renovació del Conca, la modificació dels estatuts del Consorci per a la Normalització Lingüística, etcètera. Doncs bé, si la pandèmia i els seus efectes sobre la cultura no són motiu per remar tots en la mateixa direcció, no sé quan ho serà, francament. I quina ha estat la resposta del Govern a la nostra predisposició al diàleg? Cap. Ha passat un mes i mig i no se'ns ha convocat a cap reunió per acordar cap mesura amb relació a la Covid-19. I, consellera, aprofitant que és aquí. Li hem dit i li hem reclamat tres coses en diverses ocasions. En primer lloc, consellera, lideri, prengui les regnes del problema i parli i dialogui amb els grups parlamentaris, i, evidentment, també amb els representants dels diferents sectors culturals. En segon lloc, com a conseqüència del diàleg, presenti al Parlament de Catalunya un decret global pensant en el conjunt del sector, no amb mesures parcials, i amb la predisposició nostra de donar-hi recolzament. I finalment, es planti, consellera, davant del conseller Aragonès. Nosaltres li farem costat, perquè és obvi que amb els recursos provinents del pressupost de Cultura no es poden afrontar els reptes derivats de la pandèmia en el sector cultural. I vostè no ho ha fet, no sé si perquè no ha pogut, perquè no ha volgut o perquè no l'han deixat, probablement una mica de les tres coses, però el cas és que no ho ha fet. Perquè no es tracta d'un programa per adhesió, no es tracta de que el Govern decideix i la resta de grups parlamentaris, per responsabilitat, hi donen suport. Nosaltres som responsables, i sap perfectament, i saben vostès perfectament, que algunes coses no les farem mai, per convicció ètica i també per convicció política, però, en el cas que ens ocupa, també pel bé del conjunt de la cultura del nostre país. Doncs bé, una de les conseqüències d'aquesta inacció i falta de lideratge és aquesta moció que estem tractant en aquests moments. Una moció que, amb excepció de tres o quatre punts, nosaltres ja anuncio que votarem afirmativament. En primer lloc, perquè recull i recorda al Govern tot un conjunt de mesures necessàries que no ha adoptat, o que les ha adoptat de manera parcial i insuficient. I, en segon lloc, perquè la majoria, efectivament, són coincidents amb el document que he comentat abans i que vàrem fer públic fa més d'un mes i mig. I els grups que donen suport al Govern, doncs què han fet? S'han vist obligats a presentar esmenes que rebaixen les propostes, els posen sordina o les condicionen als recursos pressupostaris. No pensen fer res per la cultura amb els seus recursos? Pregunto. Els recordo que el pressupost de la Generalitat és de 46.000 milions d'euros. No crec que fos massa difícil trobar un centenar de milions addicionals per dedicar-los a pal·liar els efectes de la Covid-19 a la cultura. Per això deia que no sé si no han volgut, no han pogut o no els han deixat. Tiraran endavant les coses que s'aprovin afirmativament avui, tant que parlen, especialment el molt honorable president de la Generalitat, de la sobirania del Parlament? Ho faran? Tinc els meus dubtes. Per cert, i parlant de les esmenes, no deixa de ser curiós que uns partits que es diuen «independentistes o fiïn tot als recursos provinents de l'Estat central. «L'Estat que ens doni diners i nosaltres ja resoldrem tots els problemes del món de la cultura. Semblaria com si el seu nou eslògan fos: «Espanya al rescat, Espanya ens salva. Gràcies, diputades i diputats, senyor president, consellera.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn ara de la diputada senyora Concepción Abellán.
Gràcies, president. Diputados y diputadas, consellera, agradecer la oportunidad de esta Moción sobre la situación de la cultura, pues nos permite abordar las estrategias de reconstrucción de los sectores culturales tras la pandemia y trasladarle al sector la preocupación ante la repercusión y los efectos de esta crisis en las trabajadoras culturales. Esta moción es rica en propuestas; prácticamente es un programa de reconstrucción, con el que estamos en parte de acuerdo, porque recoge algunas de las reivindicaciones y propuestas que nos han ido trasladando los diferentes sectores culturales con los que nos hemos reunido durante el confinamiento. Pero creemos que la moción tiene una clara orientación liberal, un sesgo mercantilista y de defensa de la cultura como industria. En este sentido, hicimos una serie de enmiendas para poner sobre la mesa la realidad completa y compleja del sector cultural. De doce enmiendas solo nos han aceptado una. Les adelanto que por responsabilidad votaremos a favor de la mayoría, aunque no afectaran nuestras enmiendas, pero esperamos que la próxima vez trabajen para aglutinar a todo el sector. Intentábamos poner de relieve que los grandes damnificados de los efectos de la pandemia en el sector cultural son, de nuevo, los que partían de mayor precariedad, trabajadores y trabajadoras del sector que viven de contratos intermitentes, para quienes era complicado acogerse a prestaciones y medidas impulsadas justo por esa alta inestabilidad y desregulación del sector. La pandemia ha puesto al descubierto muchas vulnerabilidades para las que se ha tenido que trabajar con intensidad, y ahora es nuestra obligación aprender de ellas y tomar medidas para que no vuelva a pasar. Una de las medidas que para nosotros es prioritaria es la creación del censo de artistas y profesionales de la creación, pero añadíamos en la enmienda a las trabajadoras de la cultura. De nuevo, no podemos olvidar que la reproducción cultural tiene a muchos imprescindibles para hacerla funcionar, y han de estar en ese censo y ser reconocida su pertenencia al sector. No me explico por qué Ciudadanos nos la rechazan. También echamos en falta esas medidas para el sector público; por ejemplo, en las escuelas de música. Les proponíamos también impulsar medidas de apoyo a las escuelas de música y garantizar así que los ayuntamientos pudieran hacer frente a las pérdidas, que recordamos que la Generalitat se desentendió de las escuelas de música municipales y las dejó a su suerte. Si algo nos ha enseñado esta crisis es la necesidad de reforzar lo público, y la forma de hacerlo es que las enseñanzas musicales y artísticas sean equitativas, desarrollando equipamientos públicos a través de la tarificación social –el Departament de Cultura i de Educació tendrán algo que decir en esto, imagino. Nos rechazaron la enmienda, pero ya tendremos ocasión de seguir insistiendo y trabajando en el desarrollo presupuestario para las escoles de música. Compartimos que el reto para la cultura requiere de una planificación con un horizonte a largo plazo, que sitúe la inversión necesaria en los presupuestos públicos para convertirla en un pilar fundamental, sobre todo ahora que tenemos el riesgo de perder artistas emergentes y a creadores que difícilmente pueden vivir de su oficio. Pensar en la cultura como industria, como grandes grupos empresariales, no es garantía de creación de riqueza ni de trabajo de calidad, como se afirma en la moción, y la prueba es la situación actual. Hay que abordar de una vez la situación de inestabilidad de los trabajadores y trabajadoras y exigir condiciones laborales dignas en todos los sectores culturales, y ningún plan de inversión pública se puede desvincular de este requisito. Estamos de acuerdo con un pacto de cultura, pero cuidemos también a quien la hace. Por último, y para acabar en lo positivo, me alegro de que una de las doce enmiendas que hemos presentado haya sido aceptada y que sea precisamente en la propuesta del bono cultural, que se reducía a una simple política de estímulo al consumo, sin ningún criterio social. Siempre hemos defendido la bonificación de la cultura como herramienta para la equidad social, para garantizar que todas las personas tengan acceso al arte, a la creación, y que la cultura esté al servicio de la inclusión social; no a bonificaciones para incentivar los públicos, dirigidas a las empresas culturales, no a una cultura solo para las élites. Así que celebro que podamos hablar de un bono cultural con carácter social y una política de bonificación para la gente. Por supuesto, en cinco minutos no podemos hablar de todo, así que, brevemente, sí a la lucha contra la corrupción. Necesitamos profundizar en el papel de los medios públicos ante la reconstrucción del sector cultural, especialmente en la música. El sector editorial necesita ese Sant Jordi en condiciones y mayor apoyo a las librerías pequeñas. Para las artes escénicas, el papel del TNC es hacer territorio. Nos alegra que incorporen la perspectiva de género, aunque recordar que esta debe impregnar todas las actuaciones y medidas, no solo se trata de hacer un capítulo. Y sobre el papel de todas las administraciones, también la local, necesitamos un compromiso con lo programado y contribuir desde todos los ámbitos a disminuir las pérdidas que han sufrido muchos artistas, creadores y trabajadoras de la cultura. Muchas gracias.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Jenn Díaz. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bona tarda a tothom. Bé, quan un grup parlamentari fa una moció tan llarga com aquesta, sabem que no podrem debatre amb rigor, que no podrem entrar en el detall dels punts, perquè això no és un monogràfic, sinó que és una moció i, per tant, que tindrem cinc punts. I no només no tindrem temps aquí per fer un debat amb rigor, sinó que no hi ha temps tampoc per transaccionar i treballar des de les mesures... Tinc la sensació que, més que aprovar el màxim de mesures possibles i ajudar el sector cultural, no deixa de ser una manera d'ajudar-se a un mateix només. Però reconec que em fa il·lusió que enmig d'una pandèmia fem una moció sobre cultura, perquè això vol dir que el confinament, com en molts d'altres àmbits, i aquesta aturada global han fet aflorar les vergonyes de la professionalització del sector. I ja no parlo tant de manca de recursos, de competències, d'infrafinançament, sinó d'un sistema vulnerable sobre el qual se sosté el sector cultural. I es tracta d'endreçar un calaix que cap govern de l'Estat ha volgut entomar, i darrerament la inestabilitat política a Madrid ha fet decaure diverses vegades l'estatut de l'artista, i el sector cultural necessita, entre d'altres coses, una cosa tan senzilla com la normalització, normalitzar la seva existència. I és molt trist haver-ho de dir, és molt trist haver de venir aquí el 2020, encara, a reclamar la normalització del sector cultural professional. Però la Covid ho torna a posar de manifest, que sense una relació laboral en condicions, sense normalitzar la professionalització del sector, sense un sistema contractual sense fissures, sense un reconeixement econòmic i social dels artistes, i també dels treballadors culturals, i sense una societat que entengui que els treballadors de la cultura són classe obrera i precària, totes les mocions que fem aquí seran insuficients. Perquè no hauríem de parlar tant de si posem una mica més de diners aquí o allà, sinó d'aturar-nos, repensar aquest sistema, el model que tenim actual, i entendre que tot allò que fins ara no ha estat resolt ho sostenen les famílies d'aquest país. Espero que totes les forces parlamentàries d'aquesta cambra portem aquestes demandes al Congrés, engeguem aquest estatut de l'artista al més aviat possible i entenguem que és evident que no és la solució a tots els mals endèmics del sector de la cultura, però també és evident que aquesta pandèmia, aquesta aturada amb un estatut de l'artista aprovat..., és innegable que el seu impacte no hagués estat tan ferotge. I penso que, més que posar pedaços, hauríem de poder parlar de quin és el model que tenim. Per part nostra és el que farem, perquè el sector cultural se sosté perquè els seus treballadors s'hi encaparren, en formar part del sector de la cultura, i no hauria de ser així, perquè la seva situació laboral és completament anòmala. I quan parlo d'aquesta anomalia em refereixo a una cosa tan senzilla com que els treballadors de la cultura puguin viure d'allò pel qual desenvolupen la seva feina; és a dir, normalitzar, com deia, la seva situació laboral. És molt senzill en molts altres àmbits: poder viure d'allò del que treballes. En el sector cultural això no és així, i és de sentit comú. Així que demano, de nou, a les forces d'aquest Parlament que dediquin els mateixos esforços a aconseguir que el ministro de Cultura no ens hagi de fer triar entre el cinema o la vida, perquè és ben bé que moltes famílies d'aquest país els passa això: que per poder viure del cinema han de triar entre el cinema o la vida. No podem fer que la cultura d'aquest país es desenvolupi en aquestes condicions actuals, perquè és impossible. Hem de mirar com funciona en altres països, preguntem-nos per què aquesta quota d'autònom dels artistes no té res a veure amb la resta d'Europa, entenguem que un cens és important però que no pot abastar només els creadors i els artistes, sinó que també ha d'anar amb els treballadors, com deia la companya Conchi, i entendre les seves intermitències i les seves especificitats. Ens hem reunit amb tothom, suposo que com tothom en aquesta cambra, i l'única cosa que uneix tot el sector cultural és que dignifiquem la seva feina. I això es fa amb l'estatut de l'artista. Quan tinguem això, ens podrem dedicar a parlar de mesures, finançament, competències, si l'Estat, si no l'Estat..., però sota aquest marc de dignificar el treball dels treballadors de la cultura. I, per últim, fer un comentari sobre el punt número 26, perquè Ciutadans pretenen fer veure, amb aquest punt, que es fa una lluita contra la corrupció, i l'únic que intenten és extreure d'aquí un titular enganyós. Però no els donarem aquesta satisfacció i votarem a favor..., tenint en compte que el que demanen en aquest punt és que facin un pla contra la corrupció al Departament de Cultura i, en això, hi estem en contra. El pla contra la corrupció s'ha de fer de tot el Govern, no perquè ara els vingui de gust tenir un titular. I, per tant, els avanço que en el Ple monogràfic sobre la Covid serà això el que presentarem: un pla específic, com vam votar el 20 de gener, que abraci la lluita anticorrupció de tot el Govern; no de fer política de l'anècdota i de centrar-ho només en el Departament de Cultura. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Francesc Ten.
Gràcies, president. Ben retrobats, ben retrobades, diputades i diputats, consellera. Ho deia Albert Mestres en un final d'un llibre preciós: «L'autèntic llegat a la Terra és la cultura. Gràcies, Pau Donés; gràcies, Manuel Cuyàs; gràcies, Rosa Maria Sardà; gràcies, Quim Lecina, Luis Eduardo Aute, Benet i Jornet. Gràcies. [[Aplaudiments.]] President Torrent, li transmeto una reflexió: aquesta Moció subsegüent a la interpel·lació de cultura que ens ha presentat Ciutadans ens porta una vuitantena de punts com a resultat d'una interpel·lació de deu minuts. Tinc dubtes, des del meu modest escó, que aquest desequilibri millori el funcionament del Parlament. Per altra banda –i anem al gra–, és una moció pretensiosa, que vol ser heroica i salvadora, però que, malauradament, no aporta res de nou, senyor Amelló. No hi ha cap proposta de millora prou interessant, és tècnicament molt fluixa, imprecisa..., és, de fet, una carta als Reis electoral i oportunista. Parteix, però malament, del mateix Pla de rescat, de desconfinament i de reactivació que el departament va posar en funcionament immediatament després del 14 de març i que ha estat confeccionat amb el treball conjunt i continuat i modulat del sector, per fer front amb racionalitat i efectivitat a l'immens esvoranc... –sí, ho tenim claríssim, ha sigut terrible–, a l'immens esvoranc que ha patit la cultura, el sector de la cultura, o la societat cultural, com li agrada dir al senyor Pepe Serra, director del MNAC. Per cert, parlen molt poc, vostès, de patrimoni i de museus en la seva moció, i és una greu mancança. Per responsabilitat i per convicció, el departament ha estat al capdavant de mesures per a museus. Votarem a favor, li avanço, de tot el que entenem que el departament ja està fent, que és molt; molt més del que vostè, fins i tot, sap i no diu. Lamento la poca voluntat que han tingut de transaccionar, fins i tot en els aspectes més tècnics. Una altra greu mancança de la moció, que delata l'oportunisme i que delata que vostès treballen només de cara a la galeria, és la poca atenció, i a més esbiaixadíssima, que fan de la cultura popular i de l'associacionisme. No en parlen, no els interessa, no els agrada. Per què no els agrada? Doncs perquè és integradora de mena, i això a vostès, a Ciutadans, els posa molt nerviosos. El departament treballa perquè en l'escenari post-Covid es pugui recuperar i reprendre tota la cultura, totes les cultures, també les arts en viu i la cultura popular i tradicional. Mirin, no podem parlar de la recuperació de la cultura brindant al sol, com fan vostès, i sense parlar del finançament d'aquesta recuperació. Xifrem –ja ho va dir la consellera– en 950 milions d'euros l'import necessari per fer front als efectes en cultura de la pandèmia. Parlem, estem parlant d'un 4 per cent més d'ERTOs en cultura que la mitjana de la resta d'empreses; 5.867 empreses en ERTO de cultura i 52.800 treballadors afectats, per als quals el departament els ha fet una prestació conjunta amb el Departament de Treball. Vostès, que pacten estats d'alarma i que volen ajudar, diuen, el sector, no s'amaguin: reclamin al senyor Pedro Sánchez i a Pablo Iglesias diners per a la cultura a Catalunya, com està fent el president Torra, que puguem disposar dels diners, senyor Bruguera, que generem, i els demanin que no centralitzin les decisions de les competències que Catalunya té plenament transferides. Reclamin al PSOE, que són molt coincidents amb vostè, que no es poden fer moltes de les activitats i subvencions que ara tan oportunament i amb electoralisme ens reclamen en aquesta moció. Saben quanta recuperació de la cultura més es podria fer amb un bon fons Covid o amb una part dels diners de la disposició addicional tercera? Ho expliquin, si us plau, al sector. Expliquin al sector que estem mal finançats; expliquin que el dèficit fiscal ens ofega; expliquin clarament al sector del videojoc, de les arts escèniques, al sector editorial, al de la música, que si Catalunya tingués més diners el camí cap al 2 per cent seria més fressat, més fàcil i molt més ample. Expliquin també als pares i mares que seria molt més fàcil fer un pla de xoc per a les escoles de música, tal com voldria fer-lo el meu grup parlamentari, o per exemple adoptar un sistema de mesures, que ja són molt urgents, per al mecenatge. I expliquin a pares i mares també que es podrien assolir grans millores i èxits en la motxilla cultural, inclosos els bons de nens i nenes de barris amb índex de rendes baixes i d'atur. Aquest compromís amb el finançament hauria de ser el seu repte. Expliquin que «la recuperació progressiva –i cito el Conca– «del medi cultural, actualment amenaçat per una important pèrdua de llocs de treball i tancament d'empreses, costarà de tirar endavant si no hi ha més diners. Per què no ho diuen, això? Per què això que vostès saben perfectament no ho reclamen als passadissos del Congrés dels Diputados? Senyor Bruguera, senyora Abellán, també els ho dic a vostès i als seus partits: prorroguin els ERTOs, ampliïn els aforaments i desenvolupin l'estatut de l'artista. Mà estesa, i tota, per la meva part, per la nostra part, feina de formigueta; però jo també els demano que prioritzin a favor de la cultura i que no només ho diguin. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició té la paraula ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda, president. Des de l'escó, també. No diré res que no hagin dit ja els anteriors diputats i diputades que han parlat: una moció exageradament extensa, que vol abraçar-ho tot, i al final tampoc acaba concretat en res; si hagués de fer un titular sobre aquesta moció, no sabria per on començar. I també és una moció que, evidentment, amb el llistat que s'ha fet de totes les necessitats del sector artístic i cultural i dels seus treballadors, doncs, per descomptat, en la gran majoria de punts hi estem a favor. Algunes consideracions que també s'han dit: sense drets laborals i ni una cultura de la contractació, l'estatut de l'artista, que també reivindiquem, sense aquests drets laborals i sense aquesta cultura de contractació, l'estatut de l'artista no servirà de res. Per tant, cal fomentar aquesta cultura de la contractació, especialment també en les institucions públiques, perquè hi ha uns límits, no?, i uns clarobscurs on això no queda clar. I, ja s'ha dit també, la Covid fa que plogui sobre mullat; plogui sobre mullat en un sector amb uns treballadors i treballadores, no només de creadors i artistes, sinó de tothom qui fa possible la cultura en aquest país..., s'han trobat en una situació totalment a la intempèrie, conseqüència de la intermitència, conseqüència d'aquesta manca de cultura i, ho reitero, amb relació a com contractem i a com posem en valor la cultura. S'ha de dir que la conselleria ha fet algunes coses que trobem interessants, però també creiem que cal anar més enllà. De fet, en la compareixença que vam tenir l'oportunitat de fer, telemàtica, l'hi vam comentar a la consellera, i aprofitem l'oportunitat per tornar-hi. El lideratge; cal –i ens posem a disposició– que entomi el lideratge per augmentar el pressupost de cultura, per augmentar-lo i per concretar-lo i donar suport a tots aquests treballadors i treballadores de la cultura. Una qüestió més, també, amb relació a la necessitat d'injectar diners públics en el sector privat. Sap perfectament que nosaltres no en som gaire partidaris en aquest sentit, i per tant creiem que hi manca una proporcionalitat. No podem parlar igual d'un festival petit o d'un festival impulsat per una entitat sense ànim de lucre que d'un festival impulsat per Estrella Damm. No podem parlar igual de grans empreses de la indústria cultural que tenen dividends, que tenen beneficis, que d'aquells projectes que són més petits, que són més comunitaris, que són més aterrats al territori. Per tant, en aquest sentit hi ha una manca de proporcionalitat, des del nostre punt de vista. Acabo amb la qüestió de la llengua. Nosaltres, sense menystenir el castellà, ni molt menys, entenem que, amb la limitació que tenim de pressupost i tenint una comunitat de 500 milions de parlants, el castellà no necessita la Generalitat de Catalunya per impulsar-lo, té tot un estat al darrere, uns quants estats al darrere. I, per tant, per una qüestió de priorització, que la Generalitat de Catalunya aportés...
Diputada...
...–ja acabo, president– a l'edició en castellà..., seria com una gota en un gran mar. Per tant, creiem que és totalment imprescindible.
Gràcies, diputada. I és el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, president. Bé, se'ns presenta un document de setanta-nou punts, onze pàgines, que com a programa electoral seria acceptable, però com a moció no acaba de funcionar del tot bé. Entre d'altres coses perquè què és una moció? Una moció és un mandat al Govern políticament vinculant, però no legalment. En conseqüència, el seu principal problema és el baixíssim grau de compliment. Per corregir, ni que sigui una miqueta, aquest problema seriós, el millor és fer mocions que tinguin uns acords molt concrets, molt precisos, per intentar veure si hi ha una mica de sort i el Govern es despista i ho compleix. Clar, si presentes setanta-nou punts, onze pàgines, ho tens molt complicat, perquè, clar, dels setanta-nou punts, aquí en trobem alguns en què oposar-se seria com oposar-se a la pau al món, cosa que no farem. Però, evidentment, en qualsevol cas, els setanta-nou punts inclouen moltes de les coses que nosaltres hem reclamat i per resumir en tres punts: primer, priorització a l'agenda política de la cultura, amb l'estatut de l'artista com a referència fonamenta; en segon lloc, la dotació pressupostària adient, reformulant els pressupostos de la Generalitat i, sobretot, assumint que el mal anomenat «pla de rescat és una petita línia de subvencions però mai de la vida es pot anomenar «un pla de rescat, i tercer, unes mesures concretes de suport al sector en la pandèmia. I estem parlant de supressió o ajornament de determinats tributs, pagaments ràpids quan li toca a l'Administració i la no suspensió d'activitats, com a mínim..., que s'ajornin per part de l'Administració, però que s'acabin celebrant, i, per tant, els artistes i el sector cultural les puguin acabar cobrant. Gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un darrer torn el diputat Amelló.
Gracias, presidente. Señor Ten, ¿sabe quién es el responsable de la situación actual de la cultura? Ustedes; los únicos que son responsables son ustedes; de la lamentable situación que vivimos actualmente, son ustedes. Llevan diez años gobernando y ¿qué han hecho cada año, constantemente?: reducir el presupuesto de cultura. Han llegado a invertir un 0,65 del presupuesto. El año pasado, en 2019, hicieron recortes en las principales instituciones de Cataluña, y así hemos llegado a hoy. Y ahora ¿a quién quiere responsabilizar?, ¿a los demás? Si las competencias de cultura las tienen ustedes, son ustedes los que deciden cuánto quieren invertir cada año en cultura. Y ustedes han decidido cada vez invertir menos. Y, si este año hubieran podido, también lo hubiesen hecho; menos todavía. En fin, miren, es muy fácil: hoy les hemos traído ochenta reclamaciones que tiene el sector cultural en Cataluña. ¿Para qué? Para poder afrontar esta crisis. Y ustedes deciden, porque son ustedes que van a decidir hoy si las apoyan o no las apoyan. Y yo quiero creer que las van a apoyar todas. Respecto a las enmiendas, nosotros les proponemos ochenta, porque creemos que no se puede encarar esta crisis con las mismas medidas que estaban haciendo en 2019, 2018, 2017. Y ustedes creo que están llegando tarde y con poco presupuesto. Por lo tanto, sí que son necesarias, todas estas medidas, porque las viene reclamando el propio sector. Coincidimos en algunas cuestiones con el PSC. Por ejemplo, en el tema de las escuelas privadas, que les hemos aceptado las enmiendas, porque creemos que enriquecían nuestro texto. En cuanto a los comunes, la propuesta del bono cultural, sí, era una propuesta nuestra. Creemos que es importante que tenga también una visión social, para que todos los ciudadanos tengan acceso a la cultura. Y no hemos podido aceptar otras enmiendas que ustedes nos han propuesto, porque precisamente, aceptando las propuestas de otros grupos, entrábamos en una contradicción evidente. También espero que otra vez nos llegue antes la documentación, para poder estudiar las medidas con muchas más profundidad. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, no hi han més punts a debatre en aquesta sessió d'avui i, per tant, passarem a les votacions. Hem cridat a votació. [[Pausa.]] Els recordo mentrestant que hi han vuitanta-nou diputats i diputades que han delegat el vot per a aquesta sessió, vint-i-tres diputats i diputades que s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos que votaran de manera presencial. Els recordo que han de votar des de l'escó que tenen assignat per a aquest Ple, eh? [[(Pausa. Lucas Ferro Silvano Solé demana per parlar.) Digui'm, diputat.]]
[[Per raons tècniques no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...la retirada de les esmenes vives que tenim a la Llei de l'Agència de Patrimoni Natural.
Totes?
Sí.
Totes les del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. [[Pausa.]] Molt bé. Gràcies, diputat; ja ho tenim en compte. [[Proposició de llei de creació de l'Agència de Patrimoni Natural (continuació)]] [[202-00036/12]] Molt bé. Doncs passarem a les votacions de tots els punts que s'han tractat durant el dia d'avui. I començarem pel punt número 2 de l'ordre del dia, és a dir, el Dictamen de la Comissió de Medi Ambient i Sostenibilitat sobre la Proposició de llei de creació de l'Agència de Patrimoni Natural. Els recordo que, com acaba de dir el diputat Ferro, s'han retirat les esmenes que estaven vives del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, que corresponen a les votacions 2, 4 i 5... –sí? [[pausa]] – d'aquest punt. Passem a votar el primer paquet d'esmenes reservades, les corresponents al Grup Parlamentari de Ciutadans, que van de l'esmena número 7 fins a la 163, d'acord? Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 36 vots a favor, 93 en contra –sumant-hi els 23 telemàtics– i 4 abstencions. Passem ara a votar les esmenes... [[Narcís Clara Lloret demana per parlar.]] Sí, digui'm senyor Clara.
Jo tinc assignada, aquest Ple, la cadira 76 i no m'ha funcionat el botó.
Ara ho fem comprovar. [[Pausa.]] Té raó, diputat; ho comprovem i, en tot cas, repetirem la votació, eh? [[Veus de fons.]] Sí, prego als serveis de la cambra que facin la comprovació pertinent; gràcies. [[Pausa.]] Molt bé, doncs en principi hauria de funcionar. Per tant, passem a votar de nou, eh?, el paquet d'esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. Ho repeteixo: les que van de l'esmena número 7 fins a la 163. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 36 vots a favor, 94 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar les esmenes reservades del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, que corresponen a les esmenes que van de la número 5 a la 132. [[Veus de fons.]] Catalunya en Comú les ha retirat, diputada. Comença la votació. Aquestes esmenes han estat rebutjades per 12 vots a favor, 122 en contra –que corresponen a 99 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i cap abstenció. Votem ara..., la votació final de tot el text del dictamen. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. La Proposició de llei de creació de l'Agència de Patrimoni Natural ha estat aprovada per 94 vots a favor –que són 71 corresponents a vots delegats i presencials i 23 telemàtics–, 40 vots en contra i cap abstenció. [[Decret llei 18/2020, del 12 de maig, de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental (continuació)]] [[203-00043/12]] Passem ara a votar el punt número 3 de l'ordre del dia, que correspon al Decret llei 18/2020, de 12 de maig, de mesures urgents en matèria d'urbanisme, fiances i ambiental. D'acord amb l'article 158.3, com saben, els vots afirmatius corresponen a la validació del decret i els vots negatius són favorables a la derogació. Comença la votació. El Decret llei 18/2020 ha estat validat per 81 vots a favor, 16 en contra i 36 abstencions. Pertoca ara preguntar a la cambra si algun grup parlamentari vol tramitar aquest decret llei com a projecte de llei. [[Pausa.]] No? [[Decret llei 20/2020, del 26 de maig, pel qual s'adopten diverses mesures en matèria d'esports com a conseqüència de l'estat d'alarma decretat per raó de la Covid-19 (continuació)]] [[203-00046/12]] Doncs passem a la votació del següent punt, el punt número 4, que és el Decret llei 20/2020, de 26 de maig, pel qual s'adopten diverses mesures en matèria d'esports com a conseqüència de l'estat d'alarma decretat per raó de la Covid-19. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat validat per 82 vots a favor, cap en contra i 52 abstencions. Pregunto a la cambra si algun grup vol tramitar-lo com a projecte de llei. [[Pausa.]] No? [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la relació entre la percepció del funcionament de la democràcia espanyola segons les dades del Centre d'Estudis d'Opinió i l'Informe d'Amnistia Internacional (continuació)]] [[302-00208/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt novè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la relació entre la percepció del funcionament de la democràcia espanyola segons les dades del Centre d'Estudis d'Opinió i l'Informe d'Amnistia Internacional. Votem el conjunt de la moció. Comença la votació. La moció ha estat aprovada per 77 vots a favor –que corresponen als 54 delegats i presencials i 23 de telemàtics–, 57 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la planificació per a gestionar els riscos derivats de la campanya d'estiu (continuació)]] [[302-00210/12]] Votem ara la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la planificació per gestionar els riscos derivats de la campanya d'estiu. Atenent a les votacions separades que s'han sol·licitat, votem en primer lloc el punt 6 de la moció, eh? –el punt 6 de la moció. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 40 vots a favor, 69 en contra –que corresponen a 46 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i 25 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per unanimitat, és a dir, 134 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de la cultura per la pandèmia de Covid-19 (continuació)]] [[302-00211/12]] Votem ara el punt onzè, que correspon a la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de la cultura per la pandèmia de Covid-19. I atenent a les peticions de votació separada votem en primer lloc el paquet de punts que va del 2 al 25.2. Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 69 vots a favor, 65 en contra –corresponents a 42 de presencials i delegats i 23 de telemàtics– i cap abstenció. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 117 vots a favor, cap en contra i 17 abstencions. Votem ara el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 61 vots a favor, 65 en contra –que corresponen a 42 vots delegats i presencials i 23 de telemàtics– i 8 abstencions. Passem ara al punt número 12. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 130 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció. Votem ara el 19.3. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 126 vots a favor –que corresponen a 103 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, cap en contra i 8 abstencions. Votem ara els punts 19.7 i 19.8. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 122 vots a favor, cap en contra i 12 abstencions. I votem ara els punts 19.10, 21.12, 23.5, 23.16 i 25.1. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 130 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. I votem ara els punts 21.1, 21.7, 22.2. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per 69 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions. Votem ara els punts 22.7 i 22.8. Comença la votació. Aquests punts han estat rebutjats per 65 vots a favor, 69 en contra –corresponents a 46 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i cap abstenció. Votarem ara el punt número 25.3 –25.3. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 52 vots a favor, 82 en contra –corresponents a 59 de presencials i delegats i 23 de telemàtics– i cap abstenció. Votem ara el punt número 26. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 84 vots a favor, 33 en contra –corresponents a 10 de presencials i delegats i 23 de telemàtics– i 17 abstencions. I votem, finalment, la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 133 vots a favor –corresponents a 110 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, cap en contra, cap abstenció i 1 diputat o diputada present que no ha votat. No hi han més punts a votar, no hi han més punts a debatre per a avui, i, per tant, suspenem la sessió fins demà a les nou del matí. Moltes gràcies.