Dobar dan, danas je utorak, da podsetimo predsednicu, i danas se postavljaju pitanja. Imam nekoliko pitanja, koja su mahom ponovljena, jer na pitanja koja sam već postavio niko nije dao odgovor. Verovatno zato što je predsednika ili ministre sramota da daju odgovore, ili ne znaju da daju odgovore. U svakom slučaju, ni jedno ni drugo nije dobro. Prvo pitanje sam postavio, pre izvesnog vremena, ministru inostranih poslova, a sada postavljam i predsednici Vlade i ministru unutrašnjih poslova i ponovo ministru inostranih poslova, a to je – kakvi su efekti sankcija koje je Srbija uvela Francuskoj pre pet-šest meseci, kada je Francuska odbila da isporuči Haradinaja po Interpolovoj poternici koju je raspisala Srbija? Da podsetim srpsku javnost da je tada Srbija tražila od svojih službenika da tri meseca ne posećuju Francusku i da se primene druge mere, da se povuče ambasador na konsultacije, itd, itd. Nakon tri meseca se desilo to da su poslanici Vlade Srbije i vladajućih srpskih stranaka u kosovskom parlamentu podržali tog istog Haradinaja za izbor za predsednika Vlade tzv. Kosova. Pitam – šta se to promenilo? Prvo, koji su efekti naših sankcija Francuskoj, da li je to donelo neke velike koristi našoj državi? Drugo, ako nije, otkud ta velika promena u našoj politici prema Haradinaju? Da li su tu u pitanju neki istorijski interesi Srbije, ako jesu – koji, da li je tu, možda, pritisak nekog stranog faktora, ako jeste – kog, ili je tu u pitanju ono što je verovatno tačno – novac, da je neko platio za novo prijateljstvo? Nekoliko puta u poslednjih nekoliko godina ponavljam pitanje, a sad je ono ažurirano pre par meseci jednom promenom ovlašćenih lica i promenom tekućeg računa jedne poznate firme koja se zove „Asomakum“. Ja sam pitao tada ministra finansija, a sada pitam i ministra privrede i ministra unutrašnjih poslova – ko je vlasnik firme „Asomakum“? Kao što znamo, srpska javnost je upoznata da je ta firma imala velike poreske pronevere, da je tamo bilo svega i svačega, da su neki ljudi hapšeni, privođeni, da su pokrenute neke optužnice, da navodno ta firma nema veze sa bratom jednog najvišeg funkcionera Srbije, ali i dan danas ne znamo ko su vlasnici? To, naravno, nije tajna, pošto u APR-u to može da se vidi, za sve srpske firme, osim za ovu. Za ovu firmu u APR-u piše da ona nema vlasnike, odnosno da su vlasnici crtice, imate crtice i ja bih voleo da mi neko prevede šta te crtice znače. Treće pitanje je vezano za nešto što se juče desilo u Paraćinu, a to je da je 230 ljudi izgubilo posao. Oni su radili u Srpskoj fabrici stakla u Paraćinu, koju je pre tri godine privatizovao, po onome što piše u poternici Interpola koju je inicirala Bugarska, kriminalac koji se zove Cvetan Vasilev, koji je veliki prijatelj bivšeg predsednika Srbije, sadašnjeg predsednika Srbije, mnogih srpskih političara, mnogih članova vladajuće stranke u Srbiji. Ja sam upozoravao nekoliko puta da je bruka za Srbiju i da je to nepoštovanje međunarodne obaveze da ne isporučujemo nekoga ko je na Interpolovoj poternici. Sa punim pravom smo tražili da Haradinaj bude isporučen Srbiji, to što se nije desilo je na sramotu države Francuske, ali, isto tako, naš odnos prema ovom slučaju je na sramotu države Srbije, odnosno onih ljudi koji vode ovu državu. Zato pitam ministra unutrašnjih poslova, ministra inostranih poslova, ministarku pravde, ministra privrede i ministra finansije – šta se to dešava sa Srpskom fabrikom stakla? Zašto je dopušteno da jedna bugarska firma pre tri i po godine kupi tu firmu, to je firma „Glas industri“, da ne plati cenu koja je dogovorena sa Agencijom za privatizaciju, a da bude uknjižena? Posle toga, ta firma pravi gubitke od 120 miliona evra. Nakon toga ona menja pet puta vlasnike, krije se iza, kako piše u saznanjima nadležnih službi u policiji, Svetozara i Petra Crnogorca, Milorada Miče Pušice, Dušana Adamovića, Verice Matković. Drugi i treći su visoki funkcioneri SNS. Ova poslednja čini mi se SPS.
Hvala, vreme. Reč ima narodni poslanik Fatmir Hasani. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Vladi Republike Srbije. Članom 86. stav 6. Zakona o lokalnoj samoupravi utvrđeno je da Vlada donosi posebno rešenje o imenovanju predsednika i članova privremenog organa, vodeći računa o političkom i etničkom sastavu raspuštene skupštine jedinica lokalne samouprave. U primeru opštine Preševo, gde je Vlada donela odluku o raspuštanju skupštine, zbog toga što više od tri meseca nije održana nijedna sednica, ova zakonska norma nije ispoštovana. Naime, nakon prošlogodišnjih izbora Skupština opštine Preševo je imala sledeći sastav: Demokratska partija Albanaca 14 odbornika, Alternativa za promene 11 odbornika, Partija za demokratsko delovanje 10 odbornika, Demokratska unija Doline dva odbornika i jedan odbornik Demokratska unija Albanaca. Međutim, u Vladinoj odluci o privremenom organu, predsednik i jedan član privremenog organa pripalo je Alternativi za promene koja ima 11 odbornika od 38 odbornika, koliko ima Skupština, što iznosi 28,9%. Zatim, jedan član ovog organa je iz SNS koji nemaju odbornike u raspuštanju Skupštine, a samo preostala dva člana privremenog organa pripalo je svim drugim političkim strankama koje su zastupale Albance Preševa koji su imali 27 odbornika u raspuštanju Skupštine, što znači 71,1%. Ovde se očigledno vidi da je marginalizovana apsolutna većina glasača opštine Preševo, a da je dat ogroman monopol samo jednoj stranci Alternativi za promene, koju vodi Šćipri Marifi. Takođe, je bitno da za predsednika privremenog organa nije imenovana dosadašnja predsednica opštine Preševa Ardita Sinani u okviru dosadašnje prakse primenjene u ovakvim situacijama u drugim opštinama Srbije. Pošto je ova odluka Vlade izazvala ogromno nezadovoljstvo u Preševu, postavljam pitanje Vladi – koji su bili politički motivi da prilikom donošenja ove odluke nije ispoštovana zakonska norma i dosadašnja praksa u Srbiji? Drugo pitanje postavljam predsednici Narodne skupštine – da li će ona da poštuje zakonske norme prilikom zakazivanja privremenih izbora u opštini Preševo? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Imam tri pitanja. Prvo pitanje se odnosi na Ministarstvo prosvete, odnosno ministra Šarčevića, iako ćemo sa njim moći da razgovaramo kada budu amandmani, ali ovo je zvanično pitanje i apel istovremeno, a povodom događaja u školi „Svetozar Miletić“ u Zemunu, gde su roditelji i zaposleni skoro mesec dana u štrajku, deca ne pohađaju nastavu, kriza je velika i prosto pitam ministra i apelujem na njega i javnost – da li su zaista problemi, utvrđeni u toj školi, inspekcijski tako veliki da je potrebno terati ovako mak na konac? Reč je o školi koja, podsećam i naglašavam zbog javnosti i onih koji nas gledaju, ima izvanredne rezultate, na eksternom vrednovanju je dobila najvišu ocenu. Dakle, škola koja služi za uzor u svakom pogledu. Da li je nešto što je skrivio, sa ili bez navodnika, aktuelni direktor te škole tako veliko da zavrđuje ovakvu šikanu zaposlenih i roditelja i dece? Tim pre, pošteno govoreći, ja to samo kritički kažem, toliku podršku koliku su rukovodstvo te škole i direktor dobili, i to spontane podrške, malo ko, da ne kažem niko ni iz vlasti, ni iz opozicije, bez nekog organizovanog prevoza ili neke široke organizacije ne može da sakupi. Dakle, zbog toga, još jednom bih pozvao ministra, da se pređe preko neke sujete, nekog interesa ili ne znam kog ćefa i da se vidi da li postoji način da se reši taj problem, a ne da ovako trpe učenici, nastavnici i zaposleni, pri čemu nikakve koristi nema, osim što se demonstrira silama i osim ukoliko se to ne shvata kao pokazna vežba za sve one koji nameravaju da protestvuju širom Srbije. Moje drugo pitanje odnosi se na MUP, ministra Stefanovića i tiče se ove nabavke vozila za potrebe Ministarstva, 710 vozila, a navodno treba da bude 1.500. To je velika nabavka za naše uslove. Vozila su uzeta od privatnog preduzeća iz Čačka. Opet, naravno, vlasnik tog preduzeća je u bliskim vezama, koje ne krije, sa aktuelnom vladajućom strankom. Nije to poenta. Moje pitanje, ne samo za MUP, nego i za druge državne organe glasi – zašto se ne koriste, možda ima neki razlog koji ja ne znam, zašto se ne uzimaju „Fijatova“ vozila? Naš predsednik, tada još premijer je ubeđivao Vladimira Putina, podsticao ga, naša Vlada u više navrata, da uzme vozila iz „Fijata“, odnosno iz Kragujevca. Govorio je da je to zdelano u Srbiji, da je to srpski automobil. Zašto naši organi, zašto naše institucije, zašto naša Vlada, naša ministarstva ne koriste to onda i ne uzimaju taj automobil koji pokušavamo da Putinu i Rusima plasiramo, a istovremeno ga ni sami ne vozimo? To je loš primer. Ako je to zaista domaći automobil, a država Srbija jeste vlasnik, odnosno jedan veliki vlasnik, ne većinski, ali značajnim delom vlasnik fabrike u Kragujevcu, zašto se onda ne vidi mogućnost da se na taj način pomogne i samoj fabrici, koja je navodno naša, tj. ne navodno, nego jeste, a istovremeno se šalje poruka svima onima kojima plasiramo taj automobil ili želimo da plasiramo kao domaći srpski proizvod? Poslednje pitanje ide na adresu rukovodstva, odnosno predsednice Skupštine i rukovodstva Skupštine. Može i javno da odgovori, a može i pismeno. Od početka ovog saziva koliko je opomena, koliko je kazni upućeno narodnim poslanicima, pa da pogledamo svi zajedno, neke kolege kažu malo, ali svejedno, koliko među tim kažnjenima i opomenutima ima predstavnika vlasti i opozicije, pa da onda zaista vidimo da li postoji atmosfera tolerancije i saradnje i da li se uz takvu asimetriju može raditi koliko toliko u normalnim okolnostima. Nemojmo se iznenaditi kada oni koji su očigledno šikanirani ili hendikepirani u tom odnosu koriste i druga vanparlamentarna sredstva. Nemojte da vas to iznenadi. Ovo je apel da bismo mogli da nastavimo da radimo i da vratimo dostojanstvo ovom domu na način koji je potreban i nama i građanima, jer mediji i parlament su najvažniji instrumenti dijaloga i demokratije u društvu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Prvo želim da ukažem vama i predsednici Skupštine, koja je po članu 27. dužna za staranje o primeni Poslovnika, da pitanja koja postavljamo nemaju odgovor ili stižu mnogo kasnije posle propisanih 15 dana. Stvarno bih molio predsednicu parlamenta da se potrudi da odgovore na pitanja koja se postavljaju na ovaj način dobijemo ranije. Ja sam postavio krajem juna meseca pitanje o stanju remonta u javnom preduzeću EPS. Odgovor sam dobio posle mesec dana koji zvuči onako kao lepa bajka, da je sve po planu i da će sve da bude u redu. Međutim, činjenice govore drugačije, da je stanje u Elektroprivredi Srbije danas zabrinjavajuće i zbog toga smo mi, kao poslanička grupa, tražili da se organizuje u skladu sa članom 209. Posebna sednica za postavljanje pitanja na aktuelnu temu i ja očekujem da ćemo konačno u ovom sazivu dobiti jednu sednicu na aktuelnu temu onako kako to Poslovnik predviđa, a brojne poslaničke grupe su brojne teme u prethodnih godinu i po dana u ovom sazivu tražile da se razmatraju i nikada nismo bili u prilici. S druge strane i ona obaveza jednom mesečno da se postavljaju pitanja Vladi, poslednjeg četvrtka u mesecu, se tendencioznim zakazivanjem sednica Skupštine izbegavaju. Tako da je očigledno da ni ovaj četvrtak, za dva dana, Skupština neće raditi i nećemo biti u prilici da predsednici Vlade i ministrima postavimo pitanje već treći put od njihovog izbora. Apelujem na predsedništvo parlamenta da nešto promeni i da poštuje Poslovnik. Postavio bih danas pitanje predsednici Vlade i predsednici parlamenta o tome da li su obavešteni od strane direktora Republičkog zavoda za statistiku, gospodina Kovačevića, da je metodologija o utvrđivanju stope nezaposlenosti/zaposlenosti promenjena 2015. i 2016. godine? Zašto postavljam ovo pitanje? U jednoj polemici koja se vodila između gospodina Arsića, koji je napisao jedan tekst gde naučno pobija mogućnost da je stopa nezaposlenosti smanjena sa 26% na 11, 12%, koliko slušamo od strane predsednika Republike, predsednice Vlade, svih ministara, gospodin Kovačević je odgovorio da je metodologija kojom se utvrđuje stopa nezaposlenosti promenjena 2015/16 godine i da, stoga, su podaci iz prethodnog perioda sa podacima danas neuporedivi. Čovek kaže, o tome je Republički zavod za statistiku obavestio javnost. Mene zanima kako je to obavestio javnost? Da li su okačili na oglasnoj tabli u Zavodu da je promenjena statistika 2015. i 2016. i da ti podaci ne mogu da se upoređuju? Ili je poslato obaveštenje, recimo, makar u Vladi? Da članovi Vlade ne budu u zabludi kada misle da je ekonomska politika Vlade dovela do toga da se nezaposlenost u Srbiji prepolovi. To jednostavno nije tačno i to građani znaju i osećaju na svojoj koži katastrofalne posledice ekonomske politike Vlade, koja nije smanjila nezaposlenost. Možemo jedino da govorimo o tome da je smanjen broj nezaposlenih, zato što se veliki broj ljudi, nažalost, iselio iz Srbije, jer u Srbiji nisu mogli da nađu posao. Ali je ta ekonomska politika dovela do toga da je Srbija danas zemlja sa najvećim brojem siromašnih ljudi u Evropi, 12%, sa najvećom stopom ugroženosti od siromaštva, skoro 30%. Ja, evo, verujem možda su ministri i poslanici bili u zabludi i veruju da je stvarno stopa nezaposlenosti smanjena sa 26 na 12%, a ne znaju da je promenjena metodologija. Molim vas da dobijemo to obaveštenje, da ne budemo u zabludi, da ovde donosimo odluke bazirane na zdravim realnim činjenicama. Na ovaj način dovešćemo do daljeg osiromašenja nastavkom ekonomske politike, daljeg osiromašenja građana Srbije i daljeg iseljavanja mladih talentovanih ljudi iz Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam dva pitanja. Prvo pitanje je predsedniku Republike, Aleksandru Vučiću i predsedniku Vlade, Ani Brnabić, zašto se toliko kasni sa donošenjem odluke da se pripadnicima osoblja rusko-srpskog humanitarnog centra u Nišu dodeli diplomatski status? To je zaista sad postalo već skandalozno. Mora se hitno doneti ta odluka, a ja lično strepim da neće moći ni da dođe do isporuke ruskog naoružanja, obećanog, ugovorenog Srbiji, ukoliko se taj status ne dodeli. Ne možemo se mi poigravati sa Rusijom. Ona nas obasipa prijateljstvom, mi moramo uzvratiti na onim tačkama gde je možda za spoljnu politiku i najosetljivije. Hitno se mora taj diplomatski status dodeliti. Ja sam to pitanje već jednom postavljao pre mnogo vremena, nije mi odgovoreno. Drugo pitanje je pitanje ministru inostranih poslova i ministru pravde – zašto je srpska Vlada do sada skrštenih ruku posmatrala montirani proces Draganu Vasiljkeviću pred hrvatskim sudom u Splitu? Danas se očekuje u pola dva izricanje prvostepene presude. Intenzivno sam pratio taj proces, koliko se to moglo pratiti preko hrvatskih medija i zaključio sam da hrvatski sud apsolutno nema nikakvih dokaza protiv Dragana Vasiljkovića, zvanog Kapetan Dragan, apsolutno nikakvih dokaza. Ako ne bude danas donesena oslobađajuća presuda, zahtevam da se odmah opozove srpski ambasador iz Zagreba i da predsednik Republike Aleksandar Vučić otkaže svoju upravo dogovorenu posetu Zagrebu koja se planira za novembar mesec. Dakle, da se apsolutno zaoštre naši odnosi sa Hrvatskom ukoliko Kapetan Dragan danas ne bude oslobođen. Hajde, nekako možemo i svariti presudu koja bi pokrila ove godine koje je već odrobijao, ali ako bi danas bio zadržan u hrvatskom zatvoru, onda bez pardona moramo nastupiti kao država zaštiti naše nacionalne interese, zaštiti našeg građanina i jednostavno se usprotiviti toj ustaškoj samovolji koja nadire iz Zagreba, iz Hrvatske i koja se ogleda i u procesima svim ostalima Srbima kojima Hrvati sude za izmišljenu krivicu. Prvo ih na neki način uspavaju u proklamacijama da niko od Srba neće biti krivično gonjen, zbog učešća, kako oni kažu u oružanoj pobuni, onda čim se vrati neki Srbin u punijoj snazi, čim se vrati neko ko bi mogao da opstane tamo na srpskoj zemlji, odmah ga hapse i tako stavljaju do znanja i drugima, da nisu poželjni na okupiranoj teritoriji Republike Srpske Krajine. Oni prime samo starce koji su pred kraj života i koji više ne mogu predstavljati ni političku niti bilo kakvu drugu opasnost po taj ustaški režim. Dame i gospodo, inače, Srbija je neprekidno popuštala u svojim odnosima sa Hrvatskom. Mi moramo staviti do znanja ne nećemo prihvatiti međunarodnu arbitražu po pitanju 10.000 hektara zemlje sa leve obale Dunava, koju Hrvati potražuju po starim austro-ugarskim katastarskim knjigama, jer granica mora biti na matici Dunava. Drugo, videli ste već tri najvažnije hrvatske političke partije su se usaglasile da od Srbije traže 40 milijardi evra ratne odštete. Dakle, sve ono što čini današnju Hrvatsku političku scenu stoji iza tog zahteva, pa i naša štampa je obelodanila. Da vam kažem, mene je iskreno obradovala ta vest, jer to je razlog više da se ne učlanjujemo u EU. Šta ćemo mi u EU kada su tamo svi srpski neprijatelji koncentrisani? Dakle, zaoštriti potpuno diplomatske odnose sa Hrvatskom, a da eventualna današnja osuđujuća presuda Draganu Vasiljkoviću bude povod za taj potez.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, postavio bih pitanje Ministarstvu zdravlja, konkretno baš zbog toga što dolazim iz opštine koja ima dosta veliku površinu, mali broj ljudi, demografski je veoma ugrožena, a takvih opština u Srbiji, na jugoistoku Srbije ima dosta. Pitanje je da li će u narednom periodu, kada se menja Zakon o zdravstvu, imati mogućnost da se lokalnim samoupravama kao što je opština Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, Ražadž, Babušnica i takve opštine, da imaju mogućnost, da imaju hitnu pomoć, odnosno da imaju ljude koji mogu radi u hitnoj pomoći, baš zbog toga što je veliki broj naših ljudi star. Konkretno, kroz opštinu Svrljig prolazi put veoma frekventan, to je magistralni put, gde su se unazad nekoliko dana dešavalo veći broj nezgoda, gde su ljudi, radnici u domu zdravlja u okviru svojih nadležnosti, izlazili na teren, ali zbog nedostatka kadra oni nisu mogli da pruže na najbolji način pažnju tim koji imaju takve saobraćajne nezgode. Hteo sam da postavim pitanje, ja očekujem da ćemo u narednom periodu imati mogućnost i da će „Batut“ imati mogućnost da neke stvari promeni, da ne bude 20.000 ljudi za internistu, da ne bude 25.000 ljudi za kućnu negu i takve stvari, već da to gledamo prema teritoriji, prema površini, prema putnoj infrastrukturi, da se takvim opštinama da mogućnost da mogu da uposle još doktora, još sestri, još vozača, da mogu da pruže pomoć svakome kome je ona potrebna. Mislim da je svakome od nas na prvom mestu zdravlje ljudi. Zbog toga znam da je problem oko zapošljavanja, ali takvim opštinama moramo to omogućiti. Kod nas u Svrljigu se ovih dana završava put prema Staroj planini. To je velika stvar za sve nas, ja bih se zahvalio prethodnom premijeru, a sadašnjem predsedniku Srbije koji je zajedno sa mnom obilazio te puteve i čovek koji je dao podršku da taj put prema Staroj planini konačno završimo, da može mnogo veći broj ljudi da dođe preko Svrljiga i ode do Stare planine da tamo vidi, da se malo odmori. Ali, zbog problema sa nedovoljnim brojem kadrova, doktora, sestri, vozača mi moramo to obezbediti i na taj način da damo pažnju svim onima koji prolaze kroz Svrljig i idu prema Staroj planini ili na bilo kom drugom mestu kada se desi neka nezgoda, da mogu da tim ljudima spasu život. Još nešto što je vrlo bitno, i to može da bude pitanje usmereno Ministarstvu zdravlja, da li je moguće da Dom zdravlja u Nišu koji pokriva grad Niš i okolinu, da li može da da hitnu pomoć i službu da bude kod nas u Svrljigu i da na taj način razrešimo problem hitne pomoći i urgentne medicine, jer stvarno veliki broj nezgoda se dešava, staračka populacija ljudi i hitna pomoć je neophodna za opštine kao što je Svrljig, kao što su uopšte opštine na jugoistoku Srbije. Još nešto oko toga, veliki je problem da demografska karta. Baš zbog toga mi moramo nogo veći broj doktora, sestri imati na terenu i preventivno i obezbeđivati elementarne uslove da tim ljudima obezbedimo makar normalnu starost. Još nešto oko toga, ja bih rekao, jer mislim da se stvarno mnogo stvari menja na dobro, zakone koje sada donosimo, a zakoni su baš primereni ovoj situaciji kakva jeste i mislim da bismo trebali što pre ući u postupak i promene zakona, a to je pitanje Ministarstva finansija, Ministarstva poljoprivrede, Zakona o davanju utrina i pašnjaka selima na korišćenje. Taj zakon je 90-tih godina donesen i u tom zakon data je mogućnost da seoske mesne zajednice, koje imaju slobodne prostore, utrine i pašnjake, da za potrebe stočarstvo te pašnjake mogu da koriste. Svedoci smo da zbog velikog odliva ljudi, staračke populacije ljudi, taj zakon moramo menjati jer moramo dati mogućnost da te utrine i pašnjake stavimo u funkciju da tu može da se gradi farma i da se grade objekti i u krajnjem slučaju da tamo upošljavamo ljude. Imamo Zakon o zadrugarstvu koji je promenjen, imamo veliki broj mladih ljudi koji žele da se bave zadrugarstvom, ali nemamo dovoljno pašnjaka, njiva koje mogu staviti u funkciju. Baš zbog toga bismo trebali ovaj zakon konačno promeniti. To je zakon koji je u nadležnosti Ministarstva finansija, ali svi zajedno na tome želimo da radimo. Hvala vam još jednom.
Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo. Izvolite.
Prvo pitanje za predsednicu Vlade Anu Brnabić. Ona mi je dužna odgovor na ovo pitanje još od sednice kada je birana na mesto predsednika Vlade. Da li je Nenad Kovač, zvani Neša roming, lice koje je tražilo reket od firme „Kontinental Vinc“ kada ste vi bili direktor te iste firme? U javnosti ste ispravno svedočili da to nije uradio Nikola Petrović kum Nenada Kovača, ali da li je to lice Nenad Kovač? Nenad Kovač je, podsetiću vas, jedan od glavnih perača para narko klana Darka Šarića, kum Nikole Petrovića koji je prvi kum Srbije, jer je dvostruki kum Aleksandra Vučića. Drugo pitanje, da li ste vi upoznali vašeg brata Igora sa Nenadom Kovačom, Nikolom Petrovićem i Slavišom Kohezom i povezali ih da zajedno poslovno sarađuju? Treće pitanje za Aleksandra Vučića, ali kao koordinatora službi bezbednosti Bratislava Gašića direktora BIA, molim vas da nam dostavite izveštaj o bezbedonosnoj proveri Ane Brnabić kada je stupala na funkciju, ko je lice koje je potpisalo taj izveštaj, a ukoliko je izveštaj saopšten usmeno ko je lice koje je saopštilo taj izveštaj usmeno i kome je taj izveštaj saopšten? Takođe, pitanje za ministra nadležnog za poslove telekomunikacija, to je gospodin Rasim LJajić i za direktora „Telekoma“. Molim vas da nam se dostave svi ugovori, podaci o prometu i podaci o provizijama između „Telekoma“ i svih firmi koje su se bavile elektronskim dopunama mobilne telefonije od 2004. godine do danas. Isto to tražim, znači ugovore, podatke o prometu i provizijama između „Telekoma“ i sledećih firmi „Roming elektroniks“ i povezanih pravnih lica, ima ih nekih pedesetak, zatim „Tehnomanije“, „Prointera“, „Altija“ i „Vin Vina“, kao i da li su ti poslovi zaključeni na javnim tenderima ili pak po hitnim nabavkama? Postavljam takođe pitanje „Telekomu“ koliko su donirali, kroz razne sisteme, Busplusu i GSP gradsko preduzeću u Beogradu, a za promociju sistema Busplus. Takođe, zanima me i odgovor od ministra kulture i informisanja, da li nešto može iz svoje nadležnosti da se uradi protiv ovih rijalitija, ali ne samo rijalitija na televiziji nego i rijalitija u štampanim medijima. Naime, mi imamo slučaj jednog ubistva koje je u zadnjih 500 i nešto dana svaki dan na naslovnim stranama u novinama, to su stotine i hiljade novinskih naslova i novinskih tiraža posvećenih naslovnih strana o slučaju ubistva Jelene Marjanović. Toliko zajedno nisu dobili zajedno ni slučaj smrti Patrijarha Pavla, ni ubistvo Zorana Đinđiča, ni sva ostala ubistva, ja verujem kada biste stavili na jednu stranu njihove naslovne strane, a na drugu stranu slučaj ovog ubistva, da bi ovde pretegnulo. Ko je uopšte, koji je razlog da jedno takvo ubistvo zaslužuje toliko naslovnica? Jedini logičan odgovor bi bio da je neko zaista mnogo moćan na neki način povezan, lično Aleksandar Vučić ili možda Ivica Dačić da su povezani na neki način sa tim slučajem. Kada smo već kod slučaja ubistva, šta ćemo sa ljudima koji su radili odgovorno posao za državu i ostavljeni na cedilu od strane te države. Tako da molim da mi se dostave izveštaji o smrti i autopsija, molim recimo ministra spoljnih poslova, on je nadležan za to pitanje, o smrti ambasadora Potežice jer je to zaista jedna od najčudnijih saobraćajnih nesreća, da čovek pogine u saobraćajnoj nesreći, a da ima sedam metaka u telu, pa bih voleo taj slučaj da mi se dostavi, da vidimo obdukcioni nalaz od gospodina Potežice i šta je ministarstvo uradilo tim povodom. Takođe, da se kao odgovor kada se desio onaj slučaj otmice u Libiji. Šta je bilo sa 120 miliona dolara koji su se nalazili u kolima kada su oteti službenici naše ambasade u Libiji? Ko je kriv zato što je naopako pošao posao sa trgovinom oružjem? Ko je ostavio na cedilu ljude koji su odgovorno radili posao za ovu državu, jer nije sporno da država trguje naoružanjem, ali je sporno kada neko napravi grešku i ostavi dvoje službenika, kasnije i ovog pomenutog ambasadora, na milost i nemilost da oni snose te posledice. Jadna je država koja ne staje iza svojih ljudi. Država mora da štiti svoje ljude i neko u tom lancu odgovornosti mora da odgovara. Takođe, šta je bilo sa pitanjem za predsednika Aleksandra Vučića, da nas podseti na voj razgovor sa Mekejnom, kada je gospodinu Mekejnu, kako on kaže, dao lokaciju gde se nalaze oteti službenici ambasade Srbije u Libiji, koji su onda navodno nastradali u bombardovanju. Podsetiću vas da je gospodin Mekejn rekao da je dobio podatke o jednoj drugoj lokaciji. Hajte da vidimo obdukcioni nalaz kako su stradali ti službeni ambasade u Libiji? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Tražim obaveštenje i zahtevam svu dokumentaciju od sledećih institucija: Prvog osnovnog javnog tužilaštva, Tužilaštvo za organizovani kriminal i Agencije za borbu protiv korupcije, kao institucije koje su učestvovale u postupanju po krivičnoj prijavi i izveštaju protiv ministra Aleksandra Vulina, koji je podnela Agencija za borbu protiv korupcije. Naime, Agencija za borbu protiv korupcije je 2015. godine napravila izveštaj i podnela krivičnu prijavu, sa sumnjom da postoje krivična dela zloupotrebe službenog položaja, primanja mita i nepoznatog porekla novca potrebnog za kupovinu stana ministra Aleksandra Vulina 2012. godine. Tužilaštvo za organizovani kriminal je vodilo postupak i obavestilo jedino o tome da, i pored urgencija, je policija odbila da proverava navode iz izveštaja koji je Agencija za borbu protiv korupcije podnela i koji je trebalo proveriti u Tužilaštvu za organizovani kriminal. Zatim, krivična prijava je prosleđena Prvom osnovnom javnom tužilaštvu, koje je završilo proces, sa obrazloženjem da je proveravalo da li je ministar prijavio stan da ga poseduje, što jeste, i to je jedina usmena informacija zašto je odbačena krivična prijava. Dakle, tražim od Prvog osnovnog javnog tužilaštva obrazloženje o odbacivanju krivične prijave i prestanak postupanja po izveštaju Agencije za borbu protiv korupcije; od Tužilaštva za organizovani kriminal ukupan izveštaj o postupanju, a po navodima koje su dobili od Agencije za borbu protiv korupcije i od Agencije za borbu protiv korupcije izveštaj koji im je uputilo Tužilaštvo za organizovani kriminal, uz napomenu da sam sav tekst ovog mog usmeno postavljenog zahteva, i za obaveštenje i za dokumentaciju, da sve tri institucije unapred obaveštavam i molim da mi dostave izjavu koju treba potpisati o rukovanju i postupanju sa ličnim podacima i osetljivim podacima, a u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Podsećam da je rok od 15 dana za dostavljanje ove dokumentacije nešto na čega je obavezano i Tužilaštvo za organizovani kriminal i Prvo osnovno javno tužilaštvo i Agencija za borbu protiv korupcije. Rado bih pitala i ministra policije po kom osnovu policija može da odbije Tužilaštvo za organizovani kriminal da ispituje naloge, ali je to rekla-kazala. Mislim da mi ne treba da se bavimo sa rekla-kazala, niti treba da pustimo da samo novinari vode računa o vladavini prava, nego treba da zaradimo plate kojima nas građani plaćaju da branimo vladavinu prava. To je razlog zašto tražim dokumentaciju od ove tri institucije i zašto tražim da ni ne pokušaju da mi pošalju odgovor da su u pitanju lični podaci i posebno osetljivi podaci jer ću, ponavljam, potpisati izjavu kojom ću u skladu sa zakonom rukovati tim podacima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Imao bih nekoliko pitanja. Prvo pitanje je za ministra prosvete, koji je ovde u Skupštini ovih dana, ali već nekoliko puta odbija da eksplicitno kaže šta se zapravo dešava u Osnovnoj školi „Svetozar Miletić“ u Zemunu. Juče smo saznali u javnosti nekoliko informacija o tome zbog čega je zapravo smenjen direktor te škole. Kao što znate, da obavestim javnost, već nekoliko nedelja teku protesti roditelja te škole zbog toga što je smenjen direktor u toj školi. Ministar nas je obavestio da je smenjen zbog toga što je prosvetna inspekcija pronašla nekoliko nepravilnosti u njegovom radu. Evo da pročitam i da pitam ministra da li je moguće da su to zaista nepravilnosti zbog kojih neko može da bude smenjen. Kaže – inspekcija je zatekla da je jedan profesor geografije predavao geografiju, a imao je diplomu geografskog fakulteta. Onda kaže, pronašli su da je zapisnik školskog odbora vodio sekretar škole, a ne roditelj, i da je jednom nastavniku dva puta produžen ugovor na određeno vreme zato što je menjao koleginicu na trudničkom bolovanju. Znate šta, ovako može bilo koji direktor da bude smenjen bilo čega, ako su ovo validni razlozi. Saznali smo takođe da je prosvetna inspekcija deset puta bila u toj školi u zadnjih godinu dana u toj školi. Da li je to tačno? Zbog čega je ta škola toliko atraktivna za prosvetnu inspekciju? Molio bih ministra da se izjasni o tome. Drugo pitanje je za Aleksandra Vučića, tadašnjeg predsednika Vlade, njemu smo u zadnjih nekoliko nedelja i meseci postavili 26 pitanja, ni na jedno nije odgovorio. Sada bi mu postavili 27. pitanje. Da li je činjenica da je SNS napravila koaliciju sa Ramušem Haradinajem na Kosovu zapravo još jedan uvod u promenu Ustava po kome će iz Ustava biti izbačena preambula Ustav? Da li znate da je za promenu ustava inače potrebna izlaznost od 50% i da onda polovina od toga mora da se izjasni za promenu ili protiv promene Ustava? To je jako teško ostvarivo. Da li je tačno da se sve ovo radi na Kosovu da bi američka administracija i EU sklapala oči pred neprekidnim spuštanjem demokratskih prava i sloboda u Srbiji? Zar nije bilo bolje da probamo da saradnju sa Amerikancima povodom kosovskih pitanja napravimo na nekim potpuno drugačijim osnovama? Evo, pored mene ovde imam u ruci jedan dokument, kratak elaborat, koji je predsedniku, dok je još bio šef bezbednosnih službi, uputio moj kolega sa fakulteta Miroljub Jeftić, gde mu ukazuje na sve veću radikalizaciju proislamskih elemenata na Kosovu, gde mu nudi objašnjenje kako bi stvar mogla u tom pravcu da se potera. Znate li da je sa teritorije Evrope u rat za islamsku državu otišlo najviše ljudi upravo sa teritorije Kosova? Šta će biti kada se svi ti ljudi vrate na Kosovo? Jel misle da će oni da sede skrštenih ruku? Mislim da bi bilo važno i vredno da se razmotri da li ovakva jedna strategija može da se uključi u državnu bezbednosnu politiku, pogotovo politiku na Kosovu. Konačno, pitanje za Maju Gojković, predsednicu Skupštine, koja je zapravo dužna da vodi računa da se poštuje Poslovnik u ovom domu i da na sva ova pitanja koja mi neprekidno postavljamo svakog utorka i četvrtka dobijemo odgovor u roku od 15 dana. Ovo nije moja slobodna procena, ovo piše u Poslovniku. Dakle, pitanje za Maju Gojković, kojoj smo 17 puta postavili ovo pitanje i 17 puta nema nikakvog odgovora, evo i 18. put, kada ćemo početi da dobijamo odgovore na ova pitanja koja vam postavljamo? Kada će konačno sazvati kolegijum Skupštine i doneti plan i program rada Skupštine? Ovo su poslovničke obaveze za predsednika Skupštine. Kada će staviti predlog o njenoj smeni na dnevni red, što je sama javno obećala pre nekoliko meseci? Molim predsednicu Skupštine da mi pismeno dostavi ove odgovore, da ne komentariše javno bilo čije izlaganje ovde u vezi poslaničkih pitanja, nego da uradi ono što je njena zakonska obaveza. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na jednoj od prethodnih sednica sam postavio pitanje Višem javnom tužilaštvu u Beogradu u vezi sa krivičnom prijavom protiv bivšeg rukovodstva jedne beogradske opštine, u pitanju je GO Vračar, kao i bivšeg rukovodstva javnog preduzeća za upravljanje poslovnim prostorom te beogradske opštine. Dobio sam odgovor pre nekoliko dana od tužilaštva u kome se ističe da je podneta krivična prijava protiv nekih lica, Mihajla Samofalova, Aleksandra Đurašinovića, Vladimira Medakovića, Svetlane Trivundić, Branimira Kuzmanovića, Tijane Blagojević, Mirjane Đorđević i Aleksandra Ivanovića, zbog postojanja sumnje da su kao službena lica Javnog preduzeća za upravljanje poslovnim prostorom i GO Vračar izvršili krivično delo zloupotrebe službenog položaja. Podnosilac prijave je naknadno, na zahtev Višeg javnog tužilaštva u Beogradu, dostavio dokumentaciju koja se odnosi na navode prijave, nakon čega je Više javno tužilaštvo u Beogradu, i to dana 6. marta 2017. godine, podnelo zahtev za prikupljanje potrebnih obaveštenja MUP-u Republike Srbije, Policijskoj upravi za grad Beograd, Odeljenju za suzbijanje privrednog kriminaliteta. Sada uključujem pitanje MUP-u, tj. Policijskoj upravi za grad Beograd, Odeljenju za suzbijanje privrednog kriminaliteta, da li su prikupili potrebna obaveštenja i informacije iz navedenog predmeta? Neko bi možda mogao da pita zašto ja u poslaničkim pitanjima potenciram zloupotrebe u gradskoj opštini Vrača, zašto toliko potenciram opštinu Vračar kao takvu? Zato što je Vračar možda i najbolji primer bahatosti i lopovluka jedne stranke, u pitanju je DS, koja je godina, decenijama više od 20 godina vršila vlast u toj beogradskoj opštini. To je stranka koja inače, narod od milja zove „žuto preduzeće“, a da su takav epitet ili nadimak zaslužili govori upravo i ono što su rezultati njihove vlasti. Jedino je ovaj što voli pivo, a što nije danas na sednici, iz Smederevske Palanke, jedino je on više uspeo da uništi jednu lokalnu samoupravu od bivših štetočina iz DS koji su vodili opštinu Vračar. Ali, je Vračar specifičniji, naglašavam, upravo zbog toga što je DS više od dve decenije pustošila tu beogradsku opštinu. Rezultati, kao što sam rekao, bili krajnje poražavajući i pogubni. Da se podsetimo, saldo dvadesetogodišnje vlasti „žutog preduzea“ na Vračaru, je opustošena opština, prepolovljen Fond poslovnog prostora, nestali stanovi, uništene sve ustanove i preduzeća čiji je osnivač Skupština opštine Vračar, ogromni dugovi i minusi koji su nastali. Dakle, 780 miliona dinara minusa, tj. nenaplaćenih potraživanja, koje je neko po svemu sudeći, namerno dopustio da ostanu nenaplaćena kada je reč o Javnom preduzeću za upravljanje poslovnim prostorom opštine Vračar. Stotine stanova koji su bili u javnoj svojini, odnosno koji su bili u fondu opštine Vračar, koji su se nekako volšebno, izgubili iz evidencije i kojih danas više nema. Nekad su postojali, nekad ih je bilo, danas ih više nema. Niko nema odgovor na pitanje gde su nestali, šta je sa tim stanovima, ko ih je uzeo, kako su dobili noge, kako su nestali? Bukvalno prepolovljen broj kvadrata poslovnog prostora koji je vremenom, za ovih 20 godina o kojima sam pričao, izdvajan polako iz Fonda Javnog preduzeća za upravljanje poslovnim prostorom, a navešću samo cifru od 5.354 kvadrata za koje ne postoji nikakva dokumentacija gde su nestali. Kako je moguće da ih više nema? Sve ostale afere koje smo ovde uporno iznosili, još za vreme dok su „žuti“ bili na vlasti u toj opštini. Takvi su vodili opštinu Vračar, ali takvi su vodili i Grad Beograd, i uništili i uništavali i Grad Beograd. Podsetiću samo iz jednog razloga, zbog najave održavanja skorih izbora u Gradu Beogradu, podsetiću samo da je Grad Beograd za vreme njihove vlasti zadužen preko 1,1 milijardu evra. Podsetiću i to, da smo mi za ovo kratko vreme uspeli da prepolovimo taj dug, i to iz sopstvenih sredstava, ne uzimanjem kredita, nego samo uštedama i na realnim osnovama uspeli smo da prepolovimo dug koji je napravio Dragan Đilas i ostale štetočine koje su vodile Grad Beograd. Zahvaljujem.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa pretresom u pojedinostima o prvoj tački dnevnog reda Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksi, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovani potpredsedniče parlamenta, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva i ministre, mi smo dali amandman na član 7, u međuvremenu je Ministarstvo shvatilo da taj član 7. nije bio član 7. stav 2. tačka 1, da nije bio jasno napisan, i prihvatili ste amandman jedne od koleginice, takođe iz opozicije i izmenili ovaj član. Mislim, da je važno da pročitamo šta taj član znači. Taj član govori čime treba da se bavimo prilikom ostvarivanja principa u obrazovanju i vaspitanju i onda kaže zakon, da u saradnji sa porodicom uključivanjem roditelja, odnosno drugog zakonskog zastupnika radi uspešnog ostvarivanja postavljenih ciljeva obrazovanja i vaspitanja treba da se uključi i lokalna zajednica itd. Dakle, Ministarstvo i svi oni koji se bave obrazovanjem i vaspitanjem trebali bi da uključe u to i roditelje i porodicu i lokalnu zajednicu. Vi ste to proklamovali ovim zakonom i mi se sa tim slažemo, ali vi potpuno suprotno tome što proklamujete ovim zakonom radite. Predlažem vam da u rešavanje problema u školi u Zemunu uključite roditelje, kako ste u zakonu napisali, i da uključite porodicu. Svi roditelji dece iz škole „Svetozar Miletić“ iz Zemuna ne žele da se smeni direktor i svoju decu ne šalju u školu danima. Juče je bio prilog, od 1200 đaka, svega 50 ide u školu. Hiljadu 150 đaka je izgubilo mesec dana nastave. Zašto? Zato što Ministarstvo hoće da smeni direktora, a hoće da ga smeni, kao što smo malo pre čuli, to je bilo pitanje upućeno ministru na koje on nije odgovorio, zato što je sekretar škole vodio zapisnik na školskom odboru. Zato što je neko ko ima završen Geografski fakultet predavao geografu, što nije ništa protivno zakonu. Ili zato što je dva puta jednom nastavniku produžen ugovor na određeno vreme zbog zamene dok je drugi nastavnik na porodiljskom odsustvu. Dakle, mi nismo čuli koji su zakonski razlozi zašto bi bio smenjen direktor škole. Pretpostavljamo da se radi o političkom obračunu sa direktorom škole iz Zemuna, a vi u zakonu sami kažete, da treba da konsultujemo roditelje…
Kolega Konstantinoviću, hoćete da mi objasnite kakve to veze ima sa vašim amandmanom?
Sa konsultovanjem roditelja? Ima i te kako veze. Proklamuje se u zakonu nešto što ministar direktno krši istog sekunda dok predlaže to da se unese u zakon. Šta nam vredi ovo napisano u zakonu ako tako nećemo da se ponašamo. Ako ovo piše, konsultujte roditelje, roditelji će vam reći. Pa, imaju pravo roditelji da nešto kažu.
Zahvaljujem kolega Konstantinoviću. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Milisavljević. Da li neko želi reč? (Da)
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, ovo je jedan od 20-ak amandmana koje sam podneo na ovaj zakon i većina amandmana je upravo usmerena ka poboljšanju zakona i ka jednoj temi koja je više nego aktuelna, a to je borba protiv vršnjačkog nasilja. Konkretno, ovaj amandman tretira problem edukacije kod kuće dece koja su teško bolesna i pored prava na kućno lečenje ovim amandmanom predlažem da se deci omogući pravo na kućnu edukaciju i obrazovanje u trenucima kada su teško bolesna, kada su postoperativno primorana da idu na neku rehabilitaciju, kada su onesposobljena da pohađaju redovnu nastavu. Kao lekar i kao profesor mogu da vam kažem da brojna stanja, medicinska stanja kao što su retke bolesti, kao što su onkološki slučajevi zahtevaju duži postoperativni rehabilitacioni proces i vreme koje je potrebno da ta deca prođu kako bi se vratila dnevnim aktivnostima. Mislim da u mnogim situacijama brojnih tih dijagnoza koje ih onesposobljavaju da pohađaju redovnu nastavu mogu da kroz jedan vid i kućnog učenja i edukacije ne kasne za svojom generacijom i da nastave svoje učenje i kod kuće. Želim da kažem da je to jedan problem koji postoji u Srbiji. Postoji problem mnogo veći, ne samo što se tiče edukacije, postoji problem i za roditelje teško obolele dece koji su primorani da uzimaju bolovanje ili da čak daju u nekim situacijama otkaz kako bi bili uz svoje dete u toku lečenja, u procesu lečenja. To jedna inicijativa koja nije otišla ka vašem ministarstvu, to je inicijativa NURDOR-A koja je otišla ka Ministarstvu zdravlja odnosno Fondu zdravstvenog osiguranja i mislim da ćemo uskoro imati prilike da promeni i taj zakon i da omogućimo inicijativi NURDOR-a da roditelji imaju pravo da budu uz svoje bolesno dete dokle god traje njihovo lečenje i postoperativni period. Rekao sam na početku, ovo je jedan od dvadesetak amandmana koje sam ja predložio na ovaj zakon. Vi ste kao resoran ministar usvojili jedan od tih mojih amandmana. Ja se zahvaljujem na tome, ali vas pozivam da pogledate i amandmane koji su vezani za vršnjačko nasilje u narednim članovima zakona. Lično mislim da su dobri i da možemo da nađemo načina da te neke predloge koji su vezani upravo protiv vršnjačkog nasilja uvrstimo u predlog zakona. Hvala vam puno.
Reč ima ministar, gospodin Šarčević. Izvolite.
U pravu ste. Ovo je regulisano delimično u ovom zakonu, u tački 4. Međutim, set zakona koji će ući u Skupštinu, koji su sastavni deo ovoga kompleksnog zakona su zakoni o predškolskom, osnovnom i srednjem obrazovanju. Pošto nismo mogli ući sa svim zakonima odjednom, ta problematika se fino razrađuje ovim ostalim zakonima i pravilnicima. Hvala.
Na amandman koji se posle člana 7. dodaje član 7a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Rističević.
Radi uštede vremena, neću obrazlagati amandman. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Radi uštede vremena, neću obrazlagati amandman.
Hvala. Na član amandman su zajedno podneli poslanici … Izvinjavam se. Reč ima Vjerica Radeta.
Mi, srpski radikali, apsolutno ne sporimo pravo narodnim poslanicima da pišu amandmane, da pišu kakve god hoće amandmani, ali pažljivo sam pogledala ovaj amandman na član 8. i nešto ne videh u čemu se on razlikuje od predloženog člana 8. Ovo je zaista pisanje, podnošenje amandmana samo da bi se zbog velikog broja amandmana, koji su aktuelni i koji su podneli narodni poslanici da bi se skraćivalo, odnosno da bi se oduzelo vreme da bi narodni poslanici koji žele da obrazlažu amandmane, to na pravi način i uradili. Zato me čudi da je nadležni odbor pustio ovakve amandmane, ali kad je već podnet amandman, dakle koji je identičan sa predloženim članom, ima ovde dosta toga što je tema ovog člana 8. su osnovni ciljevi obrazovanja i vaspitanja i dosta toga je ovde navedeno i volela bih da u okviru ovog člana pitam ministra koji je ovde govorio da ima nameru da u školama koje se ne koriste za nastavu, koje su stari objekti itd. da ih prilagode, da ih malo srede da bi to moglo da se koristi za vanškolske aktivnosti, što je potpuno u redu, da se manje para daje za nekakve ekskurzije itd. Ali vas molim ministre da angažujete jednog dobrog pravnika imovinca u vašem ministarstvu, da pregleda po celoj Srbiji katastre, da pregleda po celoj Srbiji šta je to nekad i sad bilo vlasništvo škola odnosno ministarstva i kako su neki objekti nestali. Izneću vam primer jedne škole u Kuršumliji, koja je 1988. godine data na korišćenje „Planinki“ tadašnjoj, koja je bila društveno preduzeće, na korišćenje dok ne bude trebala školi za školsku namenu. U međuvremenu je trebala i školi i deca iz tog sela kuršumlijskoj sada idu u drugo selo u školu, a najvažnije je da imamo podatak, odnosno dokaz iz katastra, da je lokalni šerif, izvesni Radovan Raičević, koji je inače predsednik Naprednjačke stranke u Kuršumliji, uknjižio, a on je vlasnik a.d. „Planinke“ u međuvremenu, i on je bez ikakvog pravnog osnova, školski objekat uknjižio na ime svoje firme, dakle privatno oteo školski objekat. Samo sam želela da vam skrenem pažnju, pošaljite saradnike, ko zna koliko ovoga po Srbiji ima. Hvala.
Hvala. Poslanici imaju pravo da podnose amandmane i imaju pravo da ih obrazlože i da ih ne obrazlože. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem predsednice. Amandman sam podnela na član 8. koji govori o ciljevima obrazovanja i vaspitanja i to na stav 1. tačka 2. gde piše – obezbeđivanje podsticajnog i bezbednog okruženja za celoviti razvoj deteta, učenika i odraslog, razvijanje nenasilnog ponašanja i uspostavljanje nulte tolerancije prema nasilju. Mi ovim amandmanom tražimo i smatramo izuzetno važnim da se izričito navede, potencira da se nulta tolerancija naročito uspostavlja prema vršnjačkom nasilju i nasilju zasnovanom na pretpostavljenoj seksualnoj orijentaciji. Zašto? Svi smo svedoci galopirajućeg porasta vršnjačkog nasilja i mislim da je to neupitno za sve narodne poslanike u ovoj sali, kao i za celo društvo. Takođe smo svi svesni, svedoci, oni koji jesu roditelji, oni koji nisu roditelji iz svog okruženja, da je etiketiranje dece u najmlađem uzrastu od osnovne škole nešto što je „prirodna stvar“. Dakle, deca jesu najsurovija u etiketiranju i diskriminaciji. Ono što je pojavna stvar jeste da imamo fatalne posledice prilikom nereagovanja škola, odnosno nadležnih organa, kada je vršnjačko nasilje u pitanju, u obrazovnim institucijama a ja ću samo navesti tragičan primer malog Alekse Jankovića iz Niša, čiji primer i inicijativa kroz „Aleksin zakon“ nije našao put nažalost do ove Skupštine, ali bi ovom amandmanskom intervencijom to na neki način moglo da se ne ublaži, nego da se doprinese da se kroz prevenciju, koja je najefikasniji način borbe protiv bilo koje vrste nasilja, ovo stanje popravi. Podsetiću kolege da je određivanje prema nasilju, vršnjačkom nasilju, zasnovano na pretpostavljenoj seksualnoj orijentaciji i obaveza ovog Doma, s obzirom da su se pre tačno godinu dana dva resorna odbora za evropske integracije i za ljudska i manjinska prava zajedničkim zaključkom obavezali da će Narodna skupština u hitnom roku usvojiti deklaraciju kojom se između ostalog pretpostavlja i prevencija, ponoviću, vrlo važnog vršnjačkog nasilja zasnovanog na pretpostavljenoj seksualnoj orijentaciji. Dakle, mladi ljudi, srednjoškolci koji jesu ili se pretpostavlja da su pripadnici LGBT zajednice trpe stravično nasilje u svom okruženju, a o tome su svedočili i na javnim slušanjima ovde u Narodnoj skupštini i dobro je što se o tome moglo ovde slušati, ali mislim da je ovo prava prilika, gospodine ministre, da izričito to stoji napisano i u ovoj tački, člana 8. ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Uvažena predsednice, gospodine ministre, neko je juče rekao da se malo govori u predlogu zakona o vršnjačkom nasilju. Mislim da je to dobro, gospodine ministre, što se sve manje govori iz razloga što je nasilje posledica nevaspitanja. Što više moramo govoriti o vaspitanju u školi, društvu, porodici koje smo proterali u zadnjih deset godina. Postojali su primeri, a ja ih mogu i navesti, gde za stranke bivšeg režima, bilo je zabranjeno govoriti o vaspitanju u školi i nastavnicima od strane pojedinih direktora, zato što su se direktori birali na način na koji su se birali, pa su počesto i direktori bili nevaspitani. Da je posledica nevaspitanja vršnjačko nasilje, dokazuje i među nama poslanicima. Mi imamo poslanike i predlagače, jednog od predlagača ovog amandmana da je juče rekao pojedinim poslanicima i predsedniku države da smo ludaci, zatim je rekao u ovom visokom Domu, vidite šta je posledica nevaspitanja, da smo primati tj. vrsta majmuna. Zatim je rekao jednom narodnom poslaniku da je stoka, imam datume i sekunde i minute kada je u ovom visokom Domu taj narodni poslanik koji je jedan od predlagača ovog amandmana, rekao. Mi trebamo što manje govoriti o nasilju na TV-u, više o vaspitanju, praviti planove vaspitnog delovanja po školama kojih nema. Ja sam na jednom seminaru pitao direktore škola da li imaju planove vaspitnog delovanja škole, odgovorili su da nemaju. Gospodo narodni poslanici i gospodine ministre, mi možemo svaki dan po 20 milicionera saterati u jedno odeljenje i ništa nećemo postići. Znači, nasilje je posledica nevaspitanja. To je kad učenik izvrši nasilje, to je već gotov čin. Svojim delovanjem mi nastavnici, profesori, roditelji, sve društveni faktori koji ne deluju zadnjih petnaestak godina, trebamo činiti sve da ne dođe do nasilja. Znači, zalažemo se. Ovaj zakon ide u tom pravcu, gospodine ministre. Ovo je prvi put u zadnjih 15 godina da je naš zakon o osnovama vaspitanja i obrazovanja, i uopšte i u srednjoj školi pokušao vaspitanje vratiti u društvo, u školu i ako hoćete i ostale faktore. Mi smo imali za činjenicu da naš zakon kod ministara stranke bivšeg režima nije spominjao u samom nazivu vaspitanje, pa čak ako hoćete i strategija obrazovanja se zove strategija obrazovanja, a ne strategija vaspitanja i obrazovanja. Vi pokušavate ovim zakonom, a mi ćemo to strašno podržati, a i roditelji, da povratimo vaspitanje u školama, da na neki način čitav vaspitno obrazovni sistem uljudimo, u navodnike ovo kažem, uljudimo, i dovedemo na meru koju treba da stoji, itd. Da ponovim, još jedan put. Podržavamo ovaj zakon, i što više da govorimo o vaspitanju i da nastavnici a i škole prave planove vaspitnog delovanja, počevši od razrednog odeljenja preko učeničkih organizacija, pa čak i nastavnih sadržaja pojedinih nastavnih predmeta, i to se zanemarilo. Drugim rečima, zanemarila se vaspitna funkcija nastave, više se polagalo materijalnom zadatku nastave, a manje vaspitnom i funkcionalnom. Ovaj zakon upravo favorizuje, na neki način, u navodnike, da to kažem, favorizuje, ne samo vaspitno nego i funkcionalno ono što ste vi rekli i to je cilj i ovog zakona i cilj savremene škole. Hvala lepo.
Zoran Živković. Kao ovlašćeni, jel tako?
Koleginica Tepić je rekla sve što treba da se kaže o ovom amandmanu i mislim da tu nema nikakve dileme, da on treba da bude prihvaćen i da niko ko želi bilo šta dobro da učini za Srbiju, za decu, za učenike, za školski sistem, za obrazovanje i vaspitanje, ne bi mogao da kaže ništa protiv toga. Nadam se da ćemo naići na pozitivnu odluku ministra, da će on da promeni svoju odluku, odnosno, odluku Vlade na šta ima pravo kao ovlašćeni, i da prihvati ovaj naš amandman i time da se pokaže i da Vlada Srbije i prisutni ministar žele da učine ovaj zakon boljim, na opšte dobro, a i to da kad nešto dolazi dobro iz opozicije da to ne treba da bude odbačeno samo po sebi nego da to treba da bude deo nekog pravog, demokratskog odlučivanja u Parlamentu u kome se mi sada nalazimo. Velika je dilema, i to nije samo u Srbiji već i u drugim državama, da li je vaspitanje deo onoga čime školstvo treba da se bavi ili je to posao, pre svega, porodice i nekih drugih segmenata društva i ja ne bih sada da donosim sud o tome. To je jedan dijalog koji treba da bude i stručni, ali koji treba da ima temelj u tradiciji jednog dana. Da li su škole ikada bile mesto za vaspitanje, ili je obrazovanje bilo njihova primarna funkcija? Vrlo je opasno da poverite vaspitanje svoje dece školstvu ili pojedinim prosvetnim radnicima, koji pokazuju visok nivo nepoznavanja osnovnih stvari koje morate da znate iz opšteg vaspitanja. Recimo, jedna od tih stvari je da su primati ljudi, majmuni i lemuri, da je to ista grupa, to bi, barem, profesori sa Univerziteta trebalo da znaju i to može da se nauči iz poznavanja prirode i društva, ako taj predmet još uvek postoji, u moje vreme je postojao. Tako da, to što se neko prepozna po nekom ružnom izrazu, to nije krivica onog ko taj izraz kaže, nego onog ko se prepozna u njemu, verovatno opravdano, a to opet ne daje njemu opravdanje da ne zna osnovne stvari, kao što je to da je nespojiva funkcija predsednika države i bilo koja druga javna funkcija, pa i funkcija predsednika partije, a o primatima više neću da govorim. Ja sam jednog njegovog kolegu nazvao – renesansnom ličnošću, pa se uvredio isto. Tako da, malo učenja bi bilo dobro i za ove putujuće profesore koji putuju po nekoliko stotina hiljada kilometara. Prvo su Tuđmanovi poslanici, onda dođu ovde da nama pričaju o velikom srpstvu. Znači, najgora stvar, nasilje se proizvodi na način tako što jedno društvo gaji kulturu nasilja. Mi smo, nažalost, deo društva koji u devedesetim godinama, a tada su u tome učestvovali svi koji danas drže vlast u Srbiji, uz časne izuzetke, koji bi trebalo sami da se jave.
Potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika, sada prelazite na vreme poslaničke grupe.
Još pet sekundi. Svi su oni proizveli kulturu nasilja u Srbiji i to mora da bude prekinuto.
Reč ima ministra Mladen Šarčević.
Samo dve rečenice, vezano je za koleginicu Tepić. U stavu 2. stoji uspostavljanje nulte tolerancije prema nasilju. Iza toga ne znam šta bi više mogli da stavimo. Naravno da se dodatno rade Pravilnici koji razrađuju celu problematiku. Hvala. [[Narodni poslanici dobacuju: Ne čuje se ništa.]] Izvinjavam se, rekao sam da imamo u stavu 2. uspostavljanje nulte tolerancije prema nasilju. To je potpuno dovoljna kategorija, iza koje stvarno ne znate šta da kažete, uz činjenicu da sam rekao i juče i ovih dana da ide 200 normativnih akata koji prate ovaj sistemski zakon. Znači, Pravilnici koji će sada razraditi celu problematiku se rade na tom polju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, poštovani građani Srbije, vama se obraćam, poštovani studenti pedagogije i svih studijskih grupa, vama se obraćam. Šokiran sam izjavama prethodnog narodnog poslanika koji kaže da škola ne treba da vaspitava. To je, poštovani građani, carevalo zadnjih 15 godina. Sada vidite to na delu. Dakle, ni škola, ni društvene organizacije, niti učeničke organizacije, niti sredstva masovnog komuniciranja, itd. Vidite zašto se narodni poslanici bore za nevaspitanje. Kada imamo nevaspitanje, imamo i neobrazovanje, nema ni znanja. Nastavnici i studenti to vrlo dobro znaju. Imamo tri zadatka nastave – materijalni, funkcionalni i vaspitni, koji nastavnici u dnevnim pripremama moraju svakodnevno da rade. O tome ne bih govorio, jer se radi o poslaniku koji ne poznaje osnovne stvari iz pedagogije. Isto tako, da li neko nešto ispravno govori, proceniće građani Republike Srbije, aludirajući da sam ja bi Tuđmanov poslanik, jesam gospodo, gospodine narodni poslaniče, građani Republike Srbije i bivše Jugoslavije znaju da sam bio u prvom višestranačkom Saboru. Imate na internetu moje istupanje da sam bio u prvom višestranačkom Saboru, imate na internetu moje istupanje, svaku rečenicu. Ponosan sam što sam kao Srbin u prvom višestranačkom Saboru branio Srpski narod od ustaške HDZ. Dakle, još jedanput, ponavljam, ponosan sam što sam hrabro, eto da tako kažem, branio svoj narod. Isto tako, ponosan sam što sam hrabro branio svoj narod u Haškom tribunalu i svog predsednika, za razliku od prethodnog narodnog poslanika koji se založio, zapravo bio jedan zasluženi koji je oterao našeg predsednika u Hag, u tom smislu će istorija dati svoje ocene o meni i o njemu i o svim tim događajima. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mihajlo Jokić. Izvolite.
Kao prosvetni dugogodišnji radnik, sa 38 godina radnog iskustva, znam da smo sve vreme govorili o vaspitno obrazovnom procesu. Nema obrazovanja bez vaspitanja, a ni vaspitanja bez obrazovanja. Neobrazovno vaspitni proces, sve vreme vaspitno obrazovni proces. I u tom duhu i u tom pravcu i u tom smeru treba razgovarati. Ako tako budemo radili, onda i obrazovanje ima smisla i vaspitanje ima smisla. Svako razdvajanje je pogubno i nije dobro za generacije koje dolaze. Toliko od mene.
Hvala. Po amandmanu, narodni poslanik Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Samo sam ministra htela da pitam ovde, pred ovoliko svedoka u Narodnoj skupštini, da garantuje da će podzakonskim propisima to regulisati, da će se vršnjačko nasilje i nasilje takođe vršnjačko, zasnovano na pretpostavljenoj seksualnoj orijentaciji, dakle, pričam o sintagmi koja je opšteprihvaćena kao kategorija nasilja, da će to tako pisati u podzakonskim aktima. Iako bih ja jako volela, kao i poslanička grupa kojoj pripadam, Klub samostalnih poslanika, da baš tako ovo bude prepoznato i u zakonu. Ne slučajno, jer svi smo svedoci i fatalnih ishoda đaka koji ne mogu sami da izađu na kraj sa neadekvatnim reagovanjem škole. Ne znači da će takvih slučajeva biti manje ili više u budućnosti, ali ja sam razumela da je vaš odgovor na svaki amandman ove vrste – biće u podzakonskim aktima. Da li mi imamo obećanje sa vaše strane da će to tako biti navedeno? Da. Klimati glavom znači - da. Dakle, razumela sam da je odgovor potvrdan. Hvala.
Biće razmotreno. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, dr Dragan Vesović, Ivan Kostić, Zoran Radojičić i Miladin Ševarlić. Izvolite, narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani građani Srbije, kolege narodni poslanici, danas se nastavlja rasprava o izuzetno važnom krovnom prosvetnom zakonu i u okviru njega o jednom članu koji ima veoma veliki značaj zbog potenciranja vaspitanja u vezi sa obrazovanjem. Mi odavno imamo obrazovanje bez vaspitanja i tu mislim da se svi slažemo da tako nešto mora da se promeni. Konkretno, podržavam jednu od ovih tačaka u članu 8. koja govori o zdravim stilovima života, kao jednom važnom cilju i ideji ovoga zakona. Mi smo samo predložili da umesto – zdravi stilovi života, stoji – zdrav način života, jer mislimo da je to preciznije. Ono oko čega ne možemo da se složimo sa ministrom jeste – zašto se ovde uvodi neustavna kategorija rodne ravnopravnosti? Sami ste se bunili da nešto što ne postoji u Ustavu ne može postojati ni u zakonu. E, pa, gospodine ministre, rodna ravnopravnost ne postoji u Ustavu Srbije, tako da ne može stajati ni u ovom vašem zakonu i ja vas molim da je izbacite. Dosta je ubacivanja nepostojećih i neustavnih termina poput rodne ravnopravnosti, seksualne orjentacije i tome slično. Treća stvar koju smo mi vama ovde predložili i koju smatramo izuzetno važno jeste da se u tački 16) posle reči: „poštovanje i negovanje srpskog jezika i maternjeg jezika, tradicije i kulture srpskog naroda i nacionalnih manjina“, što je sve apsolutno na mestu, dodaju reči : „vaspitanje u patriotskom duhu“. To je ključna reč koju mi želimo da vidimo u ovom vašem zakonu. Kada će se buduće generacije u Srbiji vaspitavati u patriotskom duhu, što je jedno od najvažnijih nacionalnih osećanja i što je jedno od najvažnijih delova našeg sveukupnog nacionalnog vaspitanja. Ne možemo, gospodine ministre, vaspitavati buduće generacije na rijaliti „Pink“ kulturi. Ne može to biti deo mladih ljudi, starlete, kriminalci i ono što vaše Ministarstvo kulture dozvoljava, zajedno sa regulatornim telom za elektronske medije, da se emituje na našim televizijama. Potreban nam je drugačiji sistem vrednosti. Vi ste dobro prepoznali značaj zdravih načina života, ali niste prepoznali značaj patriotskog vaspitanja. Dakle, građani Srbije, Srbi imaju sve razloge ovoga sveta da se ponose što pripadaju srpskom narodu, da kažu mi smo Srbi i ponosni smo time, izlazimo slobodno pred čitavu Evropu i svet sa svojom kulturom, sa svojom istorijom, sa svojom duhovnošću, sa svojim velikanima i tako treba vaspitavati buduće generacije. Takvo vaspitanje imate i u Ruskoj Federaciji kao patriotsko vaspitanje. Tako vaspitanje imate i na zapadu, gde u SAD i u Kanadi školski dani počinju intoniranjem državnih himni, svuda i na svakom mestu vidite državne zastave. Ne vidim zašto bi se mi Srbi jedini stideli patriotskog vaspitanja i zašto u školi ne bismo imali vaspitanje u patriotskom duhu, kako predlaže ovaj amandman poslaničke grupe Srpskog pokreta Dveri? Ja bih voleo da čujem koji su argumenti protiv patriotskog vaspitanja.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mislim da u članu 16. dovoljno je široko obuhvaćeno razvoj svesti i osećanja pripadnosti Republici Srbiji, a kroz silne druge nastavne planove i progrme, izbor lektire i sve druge oblike rada se to prožima i međupredmetno povezivanje istorije i geografije i drugih predmeta ne mora stajati ovde još decidnije. Ovo je vrlo decidno. Drugo, u ovom zakonu prvi put stoji poštovanje i negovanje srpskog jezika. U starom stoji maternji. Znači, ubačeno je to. Maternji stoji za sve druge pripadnike nacionalnih manjina. Znači, ovo je bitan iskorak i razlika o čemu pričamo. Zakon o zabrani diskriminacije ovaj termin „rodna ravnopravnost“, znate da zakon prolazi 22 mišljenja i da svi predstavnici raznih tela, ne samo ministarstava, daju sugestije, predloge i neke od njih se uvažavaju.
Hvala. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, predsednice. Uvaženi gospodine ministre, kao što su mnogi koji su diskutovali o amandmanima koje su i sami podneli na ovaj član rekli, u ovom članu se radi o ciljevima obrazovanja. Mi smo predložili da se dodaju četiri nova cilja. Sva četiri su preuzeta iz Strategije razvoja obrazovanja do 2020. godine, na kojoj su radili najveći stručnjaci u ovoj zemlji za obrazovanje, a koju je usvojila Vlada u istom ovom sastavu u kom je ona i sada. Tu Strategiju nisu oni seli u nekoj zatvorenoj sobi pa je napisali, nego su se konsultovali, bile su javne rasprave, bile su diskusije. Dakle, svi ljudi u ovoj zemlji koji su zainteresovani na bilo koji način za obrazovanje su učestvovali u izradi ove strategije. Mi predlažemo da se, između ostalog, kao ciljevi obrazovanja postave: povećanje obuhvata stanovništva Republike Srbije na svim obrazovnim nivoima, od predškolskog vaspitanja i obrazovanja do celoživotnog učenja; drugo, dostizanje održavanja relevantnosti obrazovanja, posebno ono koje se potpuno ili delimično finansira iz javnih izvora i povećanje efikasnosti upotrebe svih resursa obrazovanja, odnosno završavanje obrazovanja u predviđenom roku sa minimalnim produžetkom trajanja i smanjenim napuštanjem školovanja. Gospodine Šarčeviću, zbog čega vi ne želite da se ovo doda ciljevima obrazovanja koje ste sami zatekli? Vi kažete da je ono što ste vi predložili uređeno na bolji i precizniji način. Ja stvarno ne znam jeste li vi čitali ova obrazloženja koja je neko pisao, zato što ne može biti preciznije ono gde ima manje tačaka, ako mi predlažemo da se doda još tačaka? Ili neko ne razume šta znači preciznije, ili vi ovo što ste nama poslali ovde ne čitate? Nije ni važno. U svakom slučaju, recite zbog čega ne želite da se i ova tri nova cilja postave kao ciljevi obrazovanja u Republici Srbiji?
Na član 8. amandman je podneo poslanik Dušan Pavlović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović.Izvolite.
Zahvaljujem. Podneo sam amandman na ovaj član koji se tiče ujednačavanja šansi za životni uspeh svih građana Srbije, pa sam nakon svih ovih tačaka koje utvrđuju ciljeve, dodao amandman koji glasi da je cilj obrazovanja i vaspitanja da ujednačava životne šanse za životni uspeh svih građana Srbije, tj. dece koja se nalaze u predškolskim i školskim ustanovama. Amandman je odbijen, sa sledećim obrazloženjem: „Amandman se ne prihvata, budući da nije jasno na šta se odnosi predloži termin ujednačavanja šansi za životni uspeh svih građana Srbije“, uz napomenu da su šanse za obrazovanje i vaspitanje već propisane. Dakle, sa jedne strane nije jasno, a sa druge strane izgleda da je jasno, pa se kaže da je to već propisano. Ne znam ko je pisao ovo, ali, ako ste čitali amandmane koje sam ja predložio, tamo se veoma jasno kaže šta ja podrazumevam pod jednakošću šansi. Dakle, jednakost šansi je kada imate decu koja dolaze iz različitog životnog okruženja. Neka dolaze iz bogatijih porodica, neka iz siromašnijih. Oni koji dolaze iz bogatijih porodica imaju veće šanse za životni uspeh. Oni koji dolaze iz siromašnijih imaju manje šanse za životni uspeh. Zašto sam stavio to ovde? Zbog toga što, recimo, kada se radi o predškolskom vaspitanju, ono i dan danas još uvek nije podjednako pristupačno svoj našoj deci. Neka deca imaju više mogućnosti da upišu vrtiće, neka imaju manje šanse da upišu vrtiće. Iz prakse saznajemo da baš ona deca koja dolaze iz boljestojećih porodica imaju veće šanse da upišu vrtiće. To se onda prevodi i u bolje uspehe u školi, bolje uspehe u srednjoj školi, na fakultetima i u životu. Mi hoćemo da ujednačimo te mogućnosti tako što ćemo obavezati, ovo je jedan opšti član koji obavezuje sve predškolske i školske ustanove da svima omoguće da otvore svoja vrata za svu decu, a to može tako što ćete propisati, doneti načelni stav da su vrtići plaćeni iz budžeta za svu decu. Ministar je, inače, rekao da je to dobra ideja pre neki dan, samo zašto se to onda to ne ubaci u zakon, pa se kaže – hoćemo da ujednačimo šanse svih građana Srbije tako što ćemo da im omogućimo da u vrtiće dolaze tako da ne plaćaju ništa, da u osnovnim školama imaju besplatne udžbenike. To je bila suština ovog predloga. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam razumeo da ovo treba da bude dostupno svima, ali ne piše to tako. Poslanik koji je govorio pre mene je predavač, profesor, ili malo fali da bude profesor, redovni profesor. Inače je diplomirao, koliko ja znam, na Soroševom univerzitetu u Mađarskoj. Tema je sledeća. Kada profesori kažu da školstvo treba da bude dostupno, onda to tako treba i da napišu, ali ako profesor napiše - tako što će biti dostupačni svima, dostupačni svima, školstvo nije dostupačno, koliko ja znam, već dostupno, ali i s obzirom da se radi o profesoru univerziteta koji je diplomirao posle dizajnerske srednje, diplomirao tamo negde u Mađarskoj, tamo u nekom Soroševom univerzitetu, njemu je sve oprošteno. Hvala.
Hvala. Na amandman kojim se posle člana 8. dodaje član 8a podneo je poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i prof. Marko Atlagić. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
U cilju efikasnijeg rada, odustajem od obrazloženja, ali naše je pravo da podnosimo amandmane, s obzirom da ima raznih komentara, s obzirom da moja poslanička grupa ima svega šest minuta, dakle, nužno je nekad i podneti amandman da bi se mogli uključiti u raspravu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, zbog uštede vremena odustajem od obrazloženja.
Hvala. Na član 9. amandman su zajedno podneli Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovo je član koji govori o onome o čemu sam ja govorila kada smo imali načelnu raspravu, a to je kakve mi to učenike želimo, šta mi želimo od te dece, kakva da budu kada izađu iz škole. Po onome što ste vi odbili, gospodine Šarčeviću, vi ne želite da deca po završetku školovanja kritički sagledavaju svet oko sebe kao odgovorni građani i spremni su za život u demokratski uređenom i humanom društvu zasnovanom na poštovanju ljudskih i građanskih prava, prava na različitost i brizi za druge, kao i osnovnih vrednosti pravde, istine, slobode, poštenja i lične odgovornosti. Vi ne želite da deca koja završe školu imaju razvijenu svest o sebi, razvijenu samoinicijativu, sposobnost samovrednovanja, izražavanja svog mišljenja i vi ne želite da deca koja završe školu razviju sposobnost komuniciranja, dijaloga, osećaja solidarnosti, kvalitetne i efikasne saradnje sa drugima i sposobnosti za timski rad i ne želite da osim toga što nauče da uče, nauče i da koriste svoj um. Pitala bih vas zbog čega to ne želite, gospodine Šarčeviću, ali jasno je zbog čega to ne želite. To ne želite zbog toga što i vi premijerka smatrate da je osnovni problem našeg obrazovanja to što iz njega ne izlaze gotovi radnici koji će verovatno biti presretni što su dobili priliku da za 10 evra dnevno stoje 10 sati za trakom i nose pelene i slušaju šta im se govori, zato što vi ne smatrate da je problem našeg obrazovanja to što je zastarelo, prevaziđeno, što su učitelji i nastavnici potplaćeni, ne smatrate da je problem našeg obrazovanja to što iz njega izlaze deca koja ne znaju da misle, vi mislite da je osnovni problem našeg obrazovanja to što iz njega izlaze deca koja nisu spremna da budu robovi u fabrikama koje Vlada Republike Srbije preplaćuje dajući investitorima desetine hiljada evra po radnom mestu. Vama ovakvi ljudi koji bi imali ove kvalitete koje smo mi predložili, a vi odbili, očigledno i ne trebaju, jer takvi ljudi nikada u životu ne bi glasali ni za vas, ni za vašu stranku.
Reč ima ministar.
Ja ne znam koju verziju ima koleginica pred sobom, ali ovde vrlo detaljno sve piše. Ne znam kojim jezikom govorimo, ali ako kaže da razvoj svesti o sebi, stvaralačke sposobnosti, kritičkog mišljenja, motivacije za učenje, sposobnost timskog rada, meni ostaje da stavimo na sajt Ministarstva da građani vide o čemu se radi, jer je ovo besmisleno odgovarati.
Na član 9. amandman su zajedno podneli poslanici Dragoljub Mićunović, Nataša Vučković i Vesna Marjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Dveri. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
U članu 15, tj. u tački 15) ovog člana zakona stoji, citiraću tačno, jedan od ciljeva treba da bude da ima svest o sopstvenoj kulturi i raznolikosti kultura, uvažava značaj itd. Mi smatramo da ne postoji sopstvena kultura, već da to treba precizirati i dati termin kulturi srpskog i drugih naroda koji žive u Srbiji. Izuzetno je važno da naši mladi ljudi u procesu obrazovanja i vaspitanja steknu svest o srpskoj kulturi i na neki način izađu u savremeni svet ponosni na sebe, svoju prošlost, svoj identitet, svoju tradiciju. Mi već puno godina unazad imamo jedan pokušaj procesa da se sve što je srpsko u Srbiji dovede u pitanje da sve što je srpsko proglasi nekakvim ekstremizmom, nasiljem, fašizmom i kako sve ne. Mi smatramo da taj proces jednostavno treba da se završi. Dosta nam je onih koji nas etiketiraju, napadaju, vređaju sve što je srpsko, što je tradicionalno, što je hrišćansko, što je porodično u Srbiji. Veoma je važno da od malih nogu naša deca stiču to patriotsko vaspitanje i uče o kulturi srpskog naroda. Vi znate kako se u bivšoj Jugoslaviji srpski jezik zvao naš jezik, maternji jezik, kako su određeni predmeti na univerzitetima, kako su imena određenih nacionalnih institucija gubile taj predznak srpski. Smatramo, prosto, da je to postalo nedopustivo i da u ovako jednom važnom prosvetnom zakonu mora da se naglasi ne sopstvena kultura, već kultura srpskog naroda. Hoćemo da imamo jasna imenovanja kada se nešto odnosi na srpski narod, na našu tradiciju, na našu kulturu, na našu istoriju. Nećemo više da krijemo svoje ime. Hoćemo da se ponosimo time što smo Srbi i to i zakon mora da prepozna.
Hvala. Daću reč ministru, ali promašili ste amandman.
To je bilo u prethodnom amandmanu, kolega, gde smo član 16. – razvijanje ličnog i nacionalnog identiteta, razvijanja svesti, osećanja pripadnosti Republici Srbiji, poštovanje, negovanje srpskog jezika kao maternjeg i svih drugih. To smo prošli put pričali.
Hvala. Pogledao je. Na član 9. amandman je podnela poslanica Branka Stamenković. Reč ima narodna poslanica Branka Stamenković. Izvolite.
Hvala. Evo, oko ove kulture samo da razjasnimo, da kolegi Obradoviću možda pokušam da pomognem da shvati. Kultura je mnogo generalniji pojam od onoga što vi mislite. Kultura nije samo kultura jednog naroda, postoji kultura svake manje zajednice, kao kultura Narodne skupštine, kultura unutar zdravstvenih ustanova, Vinčanska kultura. Znači, kultura nije vezana samo za pojam jednog naroda. Ako pričamo o snaženju kulture jednog naroda, ona se ne brani tako što napadamo druge kulture, ona će najpre da se brani ekonomskom snagom jednog naroda, isto kao i nacionalni identitet jednog naroda. Nema straha nikakvog za mešanje sa drugim kulturama, time samo možemo da se obogatimo. Hvala. (Boško Obradović: Replika.)
Vama nije bilo ovo upućeno. Na član 9. amandman je podneo poslanik Dušan Milisavljević. Da li želite reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, ovaj amandman ima za cilj da omogući deci da što efikasnije koriste očuvane razvojne potencijale uz odgovarajući vaspitno-obrazovni, odnosno obrazovno-vaspitni podsticaj i podršku. Naime, i juče i danas smo spominjali decu sa nekim problemom, da li zdravstvenim, znači, deca sa autizmom, deca sa nekim bolestima koje bi mogle kroz naš regularni program inkluzije, koja je praktično uvedena u Republiku Srbiju… Lično smatram da, pored toga što je dobro što smo uveli inkluziju, da mnogi učitelji, mnogi nastavnici nisu dovoljno edukovani da rade sa ovom decom. To sam primetio i kao otac koji je imao dete u osnovnoj i srednjoj školi i kao profesor da moramo više pažnje da posvetimo na edukaciju učitelja i nastavnika koji su u kontaktu sa ovom decom, jer najvažnija jeste ljubav, ali pored ljubavi i pažnje je potrebno da oni znaju kako da postupaju sa detetom koje ima autizam, da znaju kako da postupaju sa detetom koje ima Daunov sindrom, da znaju da postupaju sa detetom koje ima neku smetnju. Ovako se troši vreme tog profesora, nastavnika, ne postiže se efekat u obrazovanju deteta sa posebnim potrebama, a ostala deca mogu njega da izvrgnu ruglu. Ono što želim da kažem, a što sam i prethodnom ministru, gospodinu Verbiću, predlagao jeste jedna inicijativa, građanska inicijativa koja je došla od gospođe Dragane Rodić i Udruženja Dragana Rodić gde smo zajedno napravili jedan mali bontončić koji bi imao svrhu edukacije vršnjaka da je različitost nešto što treba da nas spaja, da u razredu postoje deca koja slabije čuju, da postoje deca koja slabije vide, da postoje deca koja imaju šećernu bolest, da postoje deca koja imaju neku smetnju, ali da to nije razlog da budu razdvojeni i da to nije razlog da drug postane meta. Upravo, kroz taj bontončić, koji sam ja predlagao ministru Verbiću, a pokušaću i vama u narednim danima, nedeljama, da dođem do vas i da vam prezentujem jedan bontončić, kroz jednu animaciju, kroz jedan mali crtani bukletić, dato za decu prvog razreda gde bi kroz određene primere, određene situacije deca imala priliku da se uče. Pored edukacije dece da drug nije meta je potrebno da učimo i učitelje, nastavnike kako da rade sa ovom decom. Kroz ovaj amandman upravo vam pokazujem da imamo decu koja su za određene stvari savršena, a deca u određenom momentu nisu za sve. To vam govorim za decu koja su u programu inkluzije. Ponoviću kroz ovaj primer, mislim da je dobar primer u moru nekih loših stvari, u radu parlamenta sa Vladom, gde jedna niška porodica koja ima dete sa autizmom, koja je imala problem oko upisa, obratila se meni kao narodnom poslaniku, ja sam se obratio vama i problem smo rešili. Taj dečak je vanserijski za rad na računaru, u animaciji i on je sada upisao umetničku školu. To je super, ali vam kroz ovaj amandman pokazujem da treba da podstaknemo tu decu koja su u inkluziji, da im se omogući šansa da se upišu u neku od ovih škola i da daju svoj potencijal, da taj potencijal koji nose u sebi iskažu, a to su najviše deca sa autizmom. Hvala vam puno. (Boško Obradović: Povreda Poslovnika.)
Izvolite. Da li imate karticu? Znači, povredili ste Poslovnik. Idemo dalje. Amandman kojim se posle člana 9. dodaje član 9a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, odustajem od obrazloženja zbog uštede vremena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zbog efikasnijeg rada neću dalje obrazlagati. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 10. dodaje član 10a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zbog efikasnijeg rada odustajem. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog efikasnijeg rada odustajem od obrazloženja.
Zahvaljujem. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman kojim se posle člana 11. dodaje član 11a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana i član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Miljan Damjanović i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Nataša Sp Jovanović.
Hvala predsednice. Tražili smo, gospodine ministre, brisanje naslova i ovog člana zato što je ovo po nama, kada je ustanovljeno prilikom izrade prethodnog zakona, izmišljanjem neke tople vode. Složićete se, kao i većina kolega koja se školovala u osnovnom i srednjem školstvu po ranijim standardima i po našem obrazovnom sistemu opšte međupredmetne kompetencije treba da prepozna dobar pedagog i stručnjak, počev od učitelja, pa i u predškolskom uzrastu i kasnije u razrednim predmetima, neko ko treba da razvija određeni talenat kod dece. Umesto ovoga i svih ovih navedenih načina tih kompetencija, najpre potpuno nešto nerazumljivo i nešto što nikada nije postojalo u našem obrazovnom sistemu, pedagozi, ali verovatno ne mogu jer dosta njih je demoralisano zbog drugih obaveza koje su im nametnute ovim i prethodnim zakonom, treba više da se bave onim što je talenat kod svakog učenika, da ga prepoznaju, da ga kanališu. Tako je bilo u naše vreme. Setite se samo kada je ustanovljena škola talenata za muzičke talente u Ćupriji. Ja sam kao dete jedno vreme pohađala, pa onda druge škole koje se tiču predmeta iz oblasti prirodnih nauka. Mislim da to treba da bude podsticaj za svu decu. Naravno, i ono što se ponese iz kuće, a to su tradicionalne srpske vrednosti i na njima da se deca uče i da tako razvijaju svoje mogućnosti, da kasnije, tokom svog školovanja, jasno znaju, a ne da im to bude samo prioritet – završićemo malu maturu, idemo na upis srednje škole, do poslednjeg trenutka ne znaju ni oni, ni roditelji, nastaje jedno haotično stanje, već da se na takav način, prepoznavanjem toga i usmeravanjem od najmlađih nogu dolazi do toga da onaj ko je sposoban, ko ima određene kapacitete i završi adekvatnu školu i sutra bude koristan našem društvu.
Hvala. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova. To produženje je za svaki slučaj, ako neki minut prekoračimo. Na član 12. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Neću obrazlagati amandman.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog uštede vremena, odustajem od obrazloženja.
Hvala. Na član 12. amandman je podneo poslanik Vladimir Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandmane su zajedno podneli Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima Marinika Tepić.
Zahvaljujem predsednice. Ovim amandmanom poslanički klub Samostalnih poslanika smatra da treba da se briše član 12. iz prostog razloga što su sve navedene kompetencije u ovom poglavlju uopšte međupredmetne kompetencije, pobrojane nasumično sa neujednačenim formulacijama, jezički neprecizno, rekla bih čak i nepismeno. Sa druge strane, vi u dva ranija člana, odnosno članu 9. već imate obuhvaćeno praktično ono što bi se smatralo ishodom obrazovanja i vaspitanja. Smatramo da je to bolje urađeno članom 9, nego što se ovde kaže nasumično, nejasno i nepismeno pobrojavaju kompetencije, među kojima je odgovornost svrstana u ove kategorije. Odgovornost uopšte nije kompetencija, za početak. Daću samo nekoliko primera gde vi u članu 9. kažete – opšte međupredmetne kompetencije za kraj obaveznog osnovnog obrazovanja i vaspitanja u Republici su, pod tačkom 2. odgovorno učešće u demokratskom društvu. A, za kraj srednješkolskog obrazovanja odgovorno učešće u demokratskom društvu je recimo u tački broj 7. Ako bi se već po nekom značaju te kompetencije, šta god ovo značilo iako je nejasno obrzaloženo u Predlogu zakona i uzele u obzir, kako je moguće da je odgovorno učešće u demokratskom društvu važnije u osnovnom školskom obrazovanju, nego u srednjem obrazovanju, uz sve ono što pretpostavlja učešće u demokratskom društvu, a između ostalog i spremnost budućih punoletnih srednjoškolaca, nekih već u četvrtom razredu srednje škole da prvi put glasaju. Stoga, smatramo da ovaj član treba da se briše. Hvala.
Na član 12. amandman je podnela Branka Stamenković. Vlada i nadležni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Branka Stamenković.
Hvala. Ovim amandmanom ispravljene su u ovom predlogu zakona određene pravopisne i slovne greške. Drago mi je da predlagač zakona shvata važnost činjenice da su nam zakoni koje donosimo potrebni da budu vrlo jezički čisti i jasni. Samo mi nije jasno kako je moguće da iz Ministarstva prosvete dobijemo Predlog zakona sa većim brojem gramatičkih i pravopisnih grešaka. Stizalo nam je i iz drugih ministarstava, ali onda to odbijete na činjenicu da recimo lekari uglavnom komuniciraju na latinskom. Mislim da Ministarstvo prosvete mora posebnu odgovornost da ima za to. Juče smo proveli pola dana pričajući o tome kako se nacionalni identitet brani ćirilicom. Mislim da nam je pre svega potrebno da identitet branimo pismenošću bila ona i na latinici i ćirilici. Mislim da do ovakvih stvari dolazi ne zbog toga što su ljudi koji rade i spremaju ove zakone u ministarstvu nepismeni, verujem da su vrlo pismeni ljudi, nego što se dosta toga radi zbog pritiskom, na brzinu, po hitnom postupku i molila bih da se ta praksa ubuduće prekine i da se ono što u Skupštinu dolazi detaljno pregleda više puta, kao i da se poslanicima ostavi više vremena da prouče zakone koji dolaze u Skupštinu, da ne tražite da budu po hitnom postupku ubuduće. Hvala unapred.
Na član 12. amandman su zajedno podneli poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, Dragan Vesović, Ivan Kostić, Zoran Radojčić i Miladin Ševarlić. Reč ima Dragan Vesović.
Hvala predsedavajuća. Ovde se u stvari radi o ovom amandmanu koji predlaže da se u članu 12, kada se govori o međupredmetnim kompetencijama na kraju osnovnog školskog obrazovanja brišu tačka 2. i tačka 7. Naime, u tački 2. kaže – odgovorno učešće u demokratskom društvu, a tačka 7. - preduzimljivost i orijentacija ka preduzetništvu. Oboje ima i na kraju srednješkolskog obrazovanja i to je potpuno tamo prilagođeno, ali ne vidimo kako učenik koji je završio osnovnu školu može da ima preduzimljivost i orijentaciju ka preduzetništvu. Zato smo predložili da se to obriše, jer smatramo da je malo više pažnje trebao predlagač da povede o uzrastu dece na koje se predlaže zakonsko rešenje. Inače, član kao član je u redu, ali smatramo da ovo dvoje potpuno nije potrebno. Dakle, kada govorimo o međupredmetnim kompetencijama na kraju osnovnog školskog obrazovanja. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 12. dodaje član 12, podneo je narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Amandmanom 12a se predlaže uvođenje besplatnih udžbenika za svu decu u osnovnim i srednjim školama. U osnovnim školama je 560.000 đaka, a 260.000 je u srednjim školama. Ovaj trošak može da se plati. Interesantno je, na osnovu jučerašnje rasprave dobio sam dosta poruka od građana. Jedan od njih je napisao da je završio školu i da je decu školovao u Bocvani i da je u Bocvani praksa takva da se udžbenici nabavljaju iz budžeta. Tako da sva deca naše dijaspore koja napuštaju zemlju i koja se recimo školuju u zemljama severne Amerike, u EU, dobijaju u tim kapitalističkim zemljama udžbenike koji su plaćeni iz budžeta zato što sve te zemlje razumeju koliko je to važna stvar i ne prepuštaju tako nešto tržištu koje je praktično i napravilo toliko udžbenika koji služe samo za pljačkanje roditelja. Ovaj trošak može da se plati. Da bi se nabavili svi ovi udžbenici, za svu decu, svih osnovnih i svih srednjih škola u Srbiji, potrebno je 0,23% budžeta Republike Srbije. Da bi građani znali koliko je to, to je duplo manje nego subvencija koju dobija „Er Srbija“ svake godine. Subvencije su još veće od toga, evo, poslednje godine, 2016. godine dobili su toliko. Duplo više nego što košta nabavka svih udžbenika. Pet godina slušamo različite priče od vladajuće većine, konačno je vreme da stanu iza nečega. Ovo je nešto što može da se uradi. Građani očekuju da uvedete, odnosno da uradite nešto što je moguće platiti i što je sigurno u interesu porodica, koje jedva sastavljaju kraj sa krajem. Zbog toga, mislim da je vreme da se pređe sa reči na dela i da se usvoji ovaj amandman kojim svi udžbenici za svu decu u svim osnovnim i srednjim školama su plaćeni iz budžeta. Hvala.
Reč ima poslanik Mihajlo Jokić.
Već nekoliko puta slušam ovaj predlog i predlažem da onaj koji je govorio pre mene, odnosno gospodin Radulović, ne kaže 0,23%, to je relativan pokazatelj. Recite vi građanima koliko je apsolutni iznos. Koliko koštaju udžbenici za jednog učenika? Koliko treba dati za udžbenike? Koliko iznosi ovo 0,23% i sa koje stavke u budžetu će se to skinuti tačno, a da se ne poremeti njegovo funkcionisanje? Znači, napravite jednu kalkulaciju i nemojte sve vreme ponavljati 0,23%. To ne znači ništa ako se ne zna glavnica. Hvala.
Reč ima Saša Radulović. Replika.
Zahvaljujem se poslaniku iz vladajuće većine, koji očigledno nije pročitao amandman, nije pročitao obrazloženje, pa ću sad učiniti to za njega da bi mu odgovorio na to pitanje. Znači, prosečno komplet udžbenika u Srbiji košta između 10 i 17 hiljada dinara, ako uzmemo neku prosečnu cenu od nekih 12 hiljada, recimo, i pomnožimo sa brojem đaka dobićete apsolutni iznos za 560 hiljada đaka u osnovnim školama, koji kad se podeli sa četiri, pošto udžbenici se ne kupuju svakome, nego se nasleđuju od generacije do generacije, pa, recimo u zemljama kao što su Kanada ili Evropska Unija, svake četiri godine menjaju udžbenike, dođete do iznosa od 14 miliona evra. Isto tako, za 260 hiljada đaka u srednjim školama, kada uzmete neku prosečnu cenu udžbenika od nekih 14 hiljada dinara, dođete do cene koja je oko 8 miliona evra koristeći istu računicu. Odakle to platiti? Dao sam više predloga, ponoviću ovaj jedan glavni, subvencija „Er Srbiji“ iznosi preko 40 miliona evra, ovo je moguće platiti sa pola te subvencije, a ne mora sve od „Er Srbije“. Ako ukinete, uzmete malo od svih ovih stranih investitora kojima dajete subvencije, koje su praktično za otvaranje jeftinih radnih mesta za jeftinu radnu snagu, a to su vam stotine miliona evra godišnje, onda vam je lako utvrditi da je jedan mali procenat od 5 do 10% te cifre može da plati za sve udžbenike. S druge strane roditelji će vam biti jako zahvalni, jer znate, prosečna primanja u Srbiji porodice cele, odnosno domaćinstva je 57 hiljada dinara. Da li znate koji je to udarac za porodicu da mora da kupuje udžbenike, koji su između 10 i 17 hiljada dinara komplet? Pa da onda, ako imaju drugo dete, treće dete, pa taj trošak je nepodnošljiv, jadni ljudi uzimaju kredite. Srbija je jedinstvena zemlja po tome da se uzimaju krediti da bi se deci nabavili udžbenici. Ovo može da se plati, evo vam prilike da građanima uradite nešto što je dobro za njih. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Mihailo Jokić, izvolite.
Vi dobro znate šta je kalkulacija. Vi to morate da uradite na dve decimale, ne možete se frljati milionima i nemojte se smejati, ništa nije smešno. Prvo, to je nekulturno, ja se prvo nisam smejao kada ste vi govorili, ja jednostavno kažem vama da morate uraditi kalkulaciju, a vi znate šta je to. Znači, tačno reći na dve decimale koliko to iznosi. To što vi predlažete je mnogo dobra stvar i to ne mora da se uradi u celini, može da se kupi prvom razredu, pa sledeće godine drugom razredu i da se taj problem reši u nekoliko godina unapred. Toliko od mene, hvala. (Saša Radulović: Replika.)
Reč ima Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, lepo smo slušali, naime bilo bi lepo da mi našim učenicima obezbedimo besplatno i hranu, i prevoz, i udžbenike. To je stvar nekakve budućnosti. To je cilj ove države. Ministar je juče vrlo dobro rekao na koji način će to ova Vlada postići u budućnosti. Mislim da bi mi mogli njima kupiti dosta udžbenika da prethodni govornik, gospodin Radulović, nije bio stečajni upravnik i kraj stečaja u 14 firmi i oštetio u milionskim svotama građane Republike Srbije. Samo ću jednu rečenicu da kažem. Jedan ugledni list koji je objavio naslov – Raduloviću bruko, koliko si maznuo para, završen citat. Mogao bi danima da to kažem, zbog ovih mojih reči gospodin Radulović je mene tužio Osnovnom sudu i Apelacionom sudu, dobro zna kako se proveo, a ima i rešenja o njegovoj kazni i naplati određene finansijske svote koju je morao da plati. Osim toga, tužio je i gospodina Rističevića, mislim da će izgubiti i taj sud koji je još u toku. Hvala lepo. (Saša Radulović: Replika.)
Da, izvolite.
Zahvaljujem se uvaženom poslaniku koji beži od suda, odnosno vadi se na poslanički imunitet i pokušava da izvrda, jer ove stvari koje govori na sudu, naravno ne može da dokaže, odnosno na sudu bi platio kaznu. Prema tome, neću više o tome. Što se tiče kalkulacije na dve decimale, da vam kažem, kalkulaciju imate ovde, možete da se vadite na šta god hoćete, ovo je jednostavna stvar. Ne trebaju nam godine da ovo uvedemo. Lepo sam vam pokazao, u jednostavnoj računici, da je ovo pola subvencije koje „Er Srbija“ dobija jedne godine, da je to negde 5 do 10% subvencija koje se daju stranim investitorima. To je jednostavno moguće platiti odmah, nikakve godine za ovo nisu potrebne. Što se tiče stečajeva, ja sam ponosan na sve što sam radio u stečajevima, hvatao lupeže, završavali su u zatvoru, nikada ni jedan dinar ni od koga nisam uzeo, ali ove izmišljotine se ponavljaju i ponavljaju. Ugledni listovi o kojima govori uvaženi kolega poslanik su npr. Kurir, koji je o tome pisao kada sam nagazio Mlađana Dinkića, pa je preko tih novina i puštao ove zaista smešne priče o stečajevima. Tamo sam štitio državnu imovinu, štitio poverioce i sprečavao lupeže da kradu. Prema tome, na to sam sve ponosan, da svaki ovaj predmet, pet godina pričate o ovome, ponavljate iste stvari, isti ovi poslanici koji danas govore su glasali za moj budžet Ministarstva privrede kojim sam ukinuo sve subvencije. Prema tome, ovde se priča na zvonce, glasa na zvonce. Građani bi morali da znaju da je ovo pokušaj da skrenu sa teme, a tema je SNS bi mogao da uradi nešto za građane, da pređu sa reči na dela, umesto da pričaju…
Poslaniče, samo replicirajte.
Ovo je replika. Evo vidite, ni predsednica Skupštine ne može da izdrži kada čuje argumente, zato prekida govornika i pokušava da mi oduzme vreme. Hvala.
Ne mogu vas stvarno, vašu diskusiju ni ne razumem. Ja sam iskrena, ja ne razumem vas uopšte. Znači, replika mora da bude, pročitajte Poslovnik, ljubazno vas molim, da vidite šta znači replika. Mešate babe i žabe. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević.
Dakle, zašto ja ne mogu da glasam za ovaj amandman, zato što ovaj amandman u stvari matematički nije tačan i mi se pozivamo na narodnog poslanika koji nam objašnjava da je to sve tačno, a u stvari matematički nije tačno, zato što imate 560 hiljada, njegova terminologija i njegovo objašnjenje, 560 hiljada učenika u osnovnoj školi, po 12 hiljada komplet, 240, 260 po 14 hiljada, to je 84 miliona evra, 84 miliona evra nije 20 miliona evra. Ako koristite argument da podelite sa 4, možete da koristite i argument da podelite sa 40, pa bi to bilo 2 miliona evra na nivou od godinu dana. Fiskalna godina ne traje četiri godine. Ako bi mi usvojili ovaj amandman, to bi podrazumevalo fiskalni trošak ovog trenutka, ove godine. On bi iznosio 86 miliona evra. Zato ne mogu da prihvatim ovaj amandman konkretno, ali naravno da mogu da prihvatim ideju da generalno školstvo u Srbiji treba da bude besplatno. Šta to podrazumeva? Da kada dostignemo ekonomski nivo, da možemo kao država da finansiramo obrazovanje, udžbenike, hranu. To je stvar za koju se zalažemo svi i to je socijalna kategorija kojoj treba da težimo svi. Obrazovanje u Srbiji treba da bude besplatno, bez obzira na socijalni status koji imaju roditelji u državi. Pre svega, zato što na taj način dajemo istu poruku i socijalnu, da ne razdvajamo decu i da Srbija treba da bude jedinstvena.
Hvala. Na član 13. amandmane, u istovetno tekstu, podneli su poslanici Marjan Rističević i Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja nisam električar koji se predstavlja da je ekonomista. Podele u obrazovanju, ne možete biti električar, ako ste električar i ako ste visoki, onda možete sijalice da menjate lako. Ali, kada krenete da budete matematičar onda treba da računate, čak i električari znaju matematiku. S tim u vezi, u vezi onog mog amandmana moram reći da 560 hiljada učenika sa svim udžbenicima i sa računarima, kolega koji je malo pre govorio zaboravio je računare, to ti je hiljadu evra po učeniku. To je 560 miliona evra, da prepolovimo, to je 280 miliona i 2,8% prihoda u budžetu. Ali, kada je neko električar, on zaboravi jednu nulu pa kaže – to je 0,23%. Dakle, to su značajna sredstva koja treba od nekog uzeti. Praktično, on brani roditelje time što kaže…
Amandman vam je o vojnom obrazovanju.
Da, o obrazovanju je. Dakle, on obrazuje roditelje na sledeći način - dajte pare, da vam uzmemo pare, pa da vam damo pare. Da je malo obrazovaniji u skladu sa amandmanom, bez obzira što je stečajni upravnik, a tamo se lapa ne pitajte. (Saša Radulović: Ne može o ovom amandmanu.) Mogao bih da protumači ovu narodnu poslovicu – kada se od naroda uzima, to je kao kad uzimaš od pčela, moraš da uzmeš toliko da i pčelama nešto ostane, a stečajni upravnici ne znaju, oni uzmu sve i šutnu košnicu. Hvala. (Saša Radulović: Poslovnik.) (Branka Stamenković: Poslovnik.)
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po amandmanu, podnosilac amandmana.
Poštovana predsednice, samo dve rečenice da kažem. Oni koji puštaju neartikulisane glasove, molim ih da se umire. Samo da kažem dve rečenice, da je prethodni govornik izrekao jednu tešku laž time što je rekao da sam se pozivao na imunitet. Nisam, gospođo predsednice, nego on nije došao… (Narodna poslanica Branka Stamenković prišla je stolu predsedavajuće i rekla: „Po Poslovniku!“)
Samo momenat. Po Poslovniku vam nisam dozvolila da priđete. Hoćete li biti ljubazni da se sklonite, da ne remetite rad? (Branka Stamenković: Po kom osnovu?) Po osnovu da ste dobili kaznu sada. Opomena. Opomena. Opomena. Imate tri opomene, isključeni ste iz rada. Dobili ste opomenu. Molim vas sklonite se, nemojte mi pretiti. Dobili ste opomene i ispunili uslov da više ne učestvujete u radu. Molim vas dva minuta pauze da poslanica shvati da ne može više da učestvuje u radu parlamenta. Izvolite. Molim poslanike da me zaštite ako mogu, pošto me poslanica napada ovde. [[Posle pauze]] Amandman kojim se posle člana 13. dodaje član 13a podneo je poslanik Saša Radulović. Da li želite reč? (Da.)
Hvala. Da ponovim, amandman govori o tome da se nabave besplatni udžbenici. Ova priča o tome da će se nabaviti, da će možda biti kasnije, slažu se poslanici vladajuće većine da je dobro, zato što znaju da građani to hoće. Umesto samo praznih reči, evo odlične prilike da se usvoji amandman kojim će udžbenici biti besplatni za svu decu. Da građani Srbije znaju, ne mora da se usvoji moj amandman, ovakav sa ovim tekstom, moguće je da izdvoje deo ili da napišu svoj, da ga Odbor predloži i da ga mi usvojimo. Evo, poslanici DJB će glasati za taj predlog, ne za ovaj naš, ako ga budu izneli. Zato što da deca dobiju knjige je jako važno. To je ogroman trošak za sve porodice u Srbiji, pljačkaju ih praktično preko ovih kompleta knjiga, gde nema nikakvog reda oko toga ko šta nabavlja, koliko šta košta. U svim uređenim zemljama u svetu udžbenici se plaćaju iz budžeta. Naša deca koja su u dijaspori, koji su u Severnoj Americi, u EU, veliki broj porodica koji je pobegao iz Srbije zbog jako loše vlasti, praktično njihova deca tamo dobijaju besplatne udžbenike, i to ih dobijaju od škola. Računica postoji, jednostavna je, znači da bi se platili udžbenici to je četvrtina cene nabavke…
Čekajte, čekajte, pa njoj je oduzeta reč, nema pravo da prisustvuje, nemojte izvoditi. Znam da ste vi glumica, nego govorim obezbeđenju.
Izbacili ste poslanicu bez ikakvog osnova i o ovome ćemo tek razgovarati. Znači, bežanje od toga da se deci nabave udžbenici. Gospodo, vreme priče je prošlo, dosta je toga, građanima je puna kapa. Uradite konačno nešto. Nabavimo udžbenike za svu našu decu. Dosta optužbi, dosta blata, kupite udžbenike, građani vas gledaju.
Hvala. Izvolite, Tatjana Macura.
Želim da ukažem na povredu Poslovnika, član 106. stav 2. – niko ne može da prekida govornika, niti da ga opominje, osim predsednika Narodne skupštine, u slučajevima predviđenim ovim Poslovnikom. Malopre ste bez bilo kakvog povoda prekinuli usred izlaganja Sašu Radulovića i pritom uvredili našu koleginicu koju ste bez bilo kakvog osnova, potpuno protiv odredbi koje su u Poslovniku o radu Narodne skupštine iznete. Naime, Branka Stamenković se javila za reč, ustala i mi smo svi u isti glas vikali da se javila po Poslovniku, što ste vi, što vizuelno, što slušno, potpuno izignorisali, nakon čega ste izrekli opomenu i udaljili Branku Stamenković sa sednice. Pre samo minut ste je otprilike uvredili rekavši da je ona jedna obična glumica. Treba zaista da vas bude stid, kao predsednicu Narodne skupštine, da se obraćate pre svega svojim kolegama u ovako visokom domu.
Nisam rekla „obična“, nego „glumica“. Razlika je „obična“ i „glumica“. Rekla sam da je glumica. Vrlo dobro zna da joj je oduzeta reč, a to što ona ne zna Poslovnik pa je odlučila da izađe napolje, ne znam da li zauvek, do kraja sednice, ili samo na pauzu, nije na meni. Nemojte da me psujete i nemojte da me vređate. (Tatjana Macura: Niko vas ne psuje!) Dobro, znam, sve je u redu. Nastaviću da radim. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, moram odmah da kažem da niko u Srbiji nema ništa protiv ideje da deca imaju besplatne udžbenike. Ponoviću to zbog građana Srbije. Niko normalan ne može da ima ništa protiv takve ideje. Naravno da svi želimo da deca imaju besplatne udžbenike. Ali ne može, gospodine Raduloviću, ne može, zato što ste pokrali pare. Nema para u budžetu jer ste ih pokrali, i to vi lično, dok ste bili stečajni upravnik u više od 15 firmi pa ste zaključivali ugovore sami sa sobom i sa firmom svoje žene. Ja vas molim da izračunate, iako smo malopre videli da vam računica ne ide tako dobro, konsultujte nekog ko zna dobro da izračuna koliku ste štetu naneli, pa bi od tih para možda i moglo da dođe do povećanja sredstava kako bi uveli besplatne udžbenike za svu decu. Dakle, molim vas preispitajte koliki ste novac pokrali pa razmislite još jednom o vašem amandmanu. Zahvaljujem. (Saša Radulović: Replika.)
Nema replike dok ja ne odredim, jer vodim sednicu, član 104. stav 3. Na član 14. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Izvolite. Reč ima Marijan Rističević.
U cilju smirivanja strasti, odustajem od diskusije.
Hvala. Reč ima Marko Atlagić.
U cilju smirivanja strasti, odustajem od obrazloženja.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 14. dodaje član 14a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Da ponovim, udžbenici mogu da se nabave za svih 560.000 đaka u osnovnim školama, za svih 260.000 đaka u srednjim školama. Nikakve laži o meni da sam nešto tobože ukrao neće sprečiti poslaničku grupu Dosta je bilo, da govori o onome što može da se uradi danas. Znači, na subvencije se godišnje iz budžeta baca oko milijardu evra. U budžetu imate ogromnu stavku svake godine za plaćanje aktiviranih garancija, koje se meri u stotinama miliona evra. Nabavka svih udžbenika za svu decu je 0,23% budžeta Republike Srbije. To je manje, odnosno, otprilike pola subvencije Er Srbiji. To je jedna desetina štete koja je napravljena u „Železari“ Smederevu u 2014. i 2015. godini, zato što moj plan za uvođenje reda u „Železaru“ nije prošao, pa su se tražili čudotvorci iz Slovačke. Građani to jako dobro znaju. Građani treba takođe da znaju da svi ovi pokušaji, zamajavanje, ove prazne reči, priče o pljački ovoga i onoga, koje su potpuno neistinite, neće nas skrenuti sa teme. Udžbenici mogu da se nabave. Ovo može da se uradi u ovom zakonu. Ovo je pravi zakon da se to uradi, pošto je krovni zakon, koji govori o osnovama obrazovanja. Znači, gospodo, sa reči na dela. Dosta blaćenja, ajte lepo da deci nabavimo udžbenike. To će biti ogromno olakšanje za sve porodice u Srbiji. Pustite mene, uradite dobru stvar, napišite svoj amandman, gospodo iz vladajuće većine. Mi ćemo ga podržati. Kažite da će svi udžbenici za decu u osnovnim i srednjim školama biti besplatni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvažena predsednice, kako smo već i rekli, udžbenike će ova Vlada, sigurno u budućnosti kupovati prema finansijskoj mogućnosti zemlje i tu nema dileme. Tako isto i oko prevoza učenika. Međutim, amandman iz tih razloga i nije prihvatljiv. Samo da kažem jednu rečenicu da demantujem da ja nisam pobegao sa sudskog spora i pozivao se na imunitet, nisam se bojao ni u Hagu Najsa, a kamoli kralja stečaja Saše Radulovića. Samo jedan naslov iz štampe - Policija češlja kralja stečaja, uhvaćen fantom stečaja Saša Radulović. Završen citat. Jedan dnevni list, 14. aprila, gospodnje 2011. godine. Mogu ovde govoriti dva sata o tome. Imam i presudu suda u kome je kažnjen sa 100.000 dinara, ali oduzeta mu je i licenca. Hvala lepo. Radi istine, znanja i ravnanja. (Saša Radulović: Replika.)
Da li vas je spominjao?
Imenom i prezimenom. Hvala. Znači, taj list koji se citira je „Kurir“ iz 2011. godine. Tu laž o meni je plasirao Mlađan Dinkić zato što sam ga uhvatio kako krade. Što se tiče cenjenog poslanika, da gospodine uhvatio sam ga kako krade, pa sam ga sprečio i njega i njegovu Agenciju za licenciranje stečajnih upravnika, koja se u to vreme bavila korupcijom. Kada neki upravnik radi svoj posao i hvata lupeže i šalje ih u zatvor, onda dobija kontrole. Znači, to možete da proverite, ali lepo ste glasali za mene i bili ste jako zadovoljni kada sam bio ministar privrede, pa nešto tu ne štima gospodine. Znači, što se tiče samog suđenja, naravno gospodin je pobegao sa suđenja, zato što za sve ove stvari koje govori nema dokaza za njih, pa ne sme da se pojavi tamo. Međutim, građani treba da znaju da sva ova prazna priča služi samo jednom, da se izbegne da razgovaramo o tome da je moguće nabaviti udžbenike za svu decu, da u budžetu ima dovoljno novca za to. Vladajuća većina iz nekog razloga koji je neobjašnjiv, ne želi to da prihvati i ne smeju da vas pogledaju u oči, dragi građani i da vam kažu – mi ovo nećemo usvojiti, nego vam pričaju o tome, mi ćemo to u budućnosti, neki drugi put, sigurno postoje planovi, reči su jeftine, gospodo. Nakon pet godina sa reči na dela.
Na član 15. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Odustajem od obrazloženja.
Hvala. Na član 15. amandman je podnela poslanica LJupka Mihajlovska. Na amandman koji se posle člana 15. dodaje član 15a podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Još jednom da ponovim za građane jako važnu stvar. Danas raspravljamo o Zakonu o osnovama obrazovanja. Tim zakonom treba da se postave principi i pravila koja će važiti i za podzakonska akta. Važiće takođe i za sve druge zakone koji budu donošeni iz ove oblasti. Zato u ovoj zakon zaista pripada odredba koja kaže, da je obrazovanje pravo deteta, znači ne roditelji da školuju decu, nego dete kada se rodi u Republici Srbiji, treba da dobije neka prava koja garantuje celo društvo, garantuje budžet. Među tim pravima treba da bude pravo na predškolsko obrazovanje, bez ikakve participacije roditelja, znači u potpunosti pokriveno iz budžete. Treba da bude pravo na osnovno i srednje obrazovanje, ali ne samo da ne moraju da plaćaju školarinu, nego takođe da im se nabave udžbenici, olovke, sveske, sva sredstva koja su im potrebna za rad, pa i strugovi i sve ostalo, što postoji u srednjim školama. Takođe, da se obezbedi deci prevoz. To da lokalne samouprave plaćaju prevoz, to je za neke ruralne sredine nemoguća misija, jer nemaju dovoljno novca u budžetu. Upravo ovo možemo da predvidimo sa ovim zakonom. Jednostavna je odredba. Takođe postoji deo koji govori o kvalitetu, recimo da ograničimo boj dece koji imamo po odeljenjima, da bude maksimalno 20, da naša deca dobiju kvalitetno obrazovanje kao što dobijaju njihovi vršnjaci, mališani koji su pobegli sa roditeljima iz zemlje zbog loše vladavine i koji takvo obrazovanje, odnosno besplatne udžbenike i prevoz dobijaju u zemljama severne Amerike, EU. Ovo može da se plati. Novca ima, samo Vlada novac troši na stvari koje nisu u interesu građana, a ne stvari koje su životno važne svim porodicama. Pet godina slušamo priče. Konačno je došlo vreme da pređete na dela, da Vlada pređe na dela i konačno uradi jednu stvar koja je u interesu svih porodica. Građani vas gledaju. Čekamo vas.
Marijane, vi nemate pravo, potrošili ste vreme grupe. Na član 16. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja neću ponovo računati koliko je stečajni upravnik koji je i američki begunac, koliko je promašio u cifri i radi efikasnijeg rada ja ću odustati od dalje diskusije po amandmanu.
Molim vas, ko ovde vodi sednicu da se dogovorimo. Ne, reč ima Srđan Nogo.
Ukazujem da su povređen član 107. dostojanstvo Narodne skupštine i molim vas, predsedavajuća da uspostavite red na sednici zato što već zadnjih par minuta imamo flagrantno kršenje dostojanstva. Sada ja kao poslanik opozicije moram da ustanem u zaštitu najviših državnih organa, jer ovde su poslanici, mahom, što je paradoksalno, vladajuće većine izneli konstantne uvrede i to ne na račun poslanika opozicije, on je sekundarna žrtva tu, nego na račun najviših državnih organa. Molim vas, govoreći ono što su govorili o poslaniku Raduloviću, to je sve kako oni tvrde ako je tačno, nastalo pre nego što je on bio ministar u Vladi Ivice Dačića.
Ovo je povreda Poslovnika, a ne replika. Nemate pravo i tačka. Znači, dostojanstvo parlamenta se štiti što se poštuje Poslovnik. Reč ima Marko Atlagić, kao podnosilac amandmana.
Odustajem od obrazloženja zbog uštede vremena.
Hvala vam. Molim vas, repliku nisam dala kao što sam čula. Na član 16. amandman je podneo poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
U ovom amandmanu sam predložio da se u članu 16. promeni ceo član zapravo i da se kaže da nadzor nad primenom ovog zakona vrši Ministarstvo u skladu sa obrazovnom politikom. Zašto sam podneo ovaj amandman? Zbog toga što Ministarstvo treba da radi zapravo jednu jedinu stvar koja se tiče primene obrazovne politike, ono treba da nadzire način na kojim se sprovodi ovaj zakon, a kojim se sprovodi obrazovna politika. Šta međutim Ministarstvo radi? Ono je prepisalo u nekim drugim članovima ovog zakona koja sam takođe pokušao da promenim, da ono može da se meša u sam obrazovni proces, recimo tako što će da postavlja direktore osnovnih i srednjih škola. Znate, potpuno je nedopustivo da imate član zakona ili takav obrazovni sistem u kojima se ministar svojevoljno meša u rad obrazovnih ustanova tkao što postavlja direktore. Znate, mi već imamo dosta lošu praksu u nekim drugim javnim ustanovama, kao što su, recimo javna preduzeća, gde Vlada postavlja direktora javnih preduzeća, pa onda ti direktori zapošljavaju stranačke kadrove po tim javnim preduzećima. Javna su preduzeća puna takvih kadrova. Hoćemo li sad isto to da uradimo i u osnovnim i srednjim školama? Dakle, prvo će da ministar postavi stranačkog direktora škole, a onda će vremenom taj direktor škole početi da postavlja svoje stranačke kolege kao nagradu za izbornu kampanju, recimo, koja se desila u prethodnih šest meseci. Urnisali ste već javna preduzeća, urnisaćete i osnovne škole. Ministre, vi niste stranački kadar, molim vas da se ponašate u skladu sa tim. Nemojte dozvoliti da se ovakav član prihvati. Hvala.
Aleksandar Marković. Odustao, dobro. Amandman kojim se posle člana 16. dodaje član 16a podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Amandmanom da je obrazovanje pravo deteta, ovo je jedini način da ovako važna tema zaista dođe do građana, da građani vide da je praktično moguće uvesti besplatne udžbenike, je da ponavljamo ove stvari, i danas je, zaista, i juče je bila, i danas je prilika za to. Ovo je izuzetno važna tema. Petsto šezdeset hiljada đaka u osnovnim školama, 260.000 đaka u srednjim školama. Prosečna primanja domaćinstva su oko 57.000 dinara. Komplet udžbenika za decu košta od 10.000 – 17.000 dinara. Ova računica ne može da se izvede. Porodice jedva sastavljaju kraj sa krajem. Budžet može da reši ovaj problem, i ovo je praksa u celom uređenom svetu. U Severnoj Americi, u EU deca, naši mališani koji su pobegli iz zemlje u dijaspori dobijaju udžbenike tamo i uopšte nije veliki trošak. 0,23% budžeta Republike Srbije. Znači, pola onoga što se kao subvencija daje „ER Srbiji“, 5-10% subvencija koje se daju velikim stranim investitorima da otvaraju ovde kod nas, mesta za jeftinu radnu snagu. Znači, ovo može da se uradi. Vladajuća većina izbegava ovo. Ako ne žele moj amandman, ponavljaju da im se ne sviđa. Tobože podržavaju ovo, ne sviđa im se kako je napisano, neka napišu svoje. „Dosta je bilo“ će ih podržati u tome jer je ovo interes svih građana, interes svih roditelja. Jako važno za građane je da znaju, ovo je moguće uraditi. Novca u budžetu za ovo ima, potrebna je samo politička volja koja očigledno ne postoji. Postoji samo puno reči, najava o tome šta će se raditi. Međutim, vreme je da pređemo sa reči na dela. Pet godina se priča, ništa se ne radi. Niko nije procesuiran. Udžbenici mogu da budu plaćeni. Građani vas gledaju.
Veroljub Arsić . Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, niko iz SNS nije za to da sva deca imaju udžbenike koje bi dobili od države, pa čak i po cenu toga da posle školske godine vrate te udžbenike školama za sledeće generacije. I mogu da kažem da nije tačno da u dijaspori naša deca dobijaju besplatne udžbenike, i nije tačno da su njihovi roditelji pobegli iz Srbije zbog Vlade Aleksandra Vučića ili otkad on učestvuje u vlasti zajedno sa SNS, nego zbog gomile ministara koji su bili pre Aleksandra Vučića, a koji su isti kao i podnosilac ovog amandmana.
Na član 17. amandman … Jeste završili?
Nisam još završio. Kako sam podnosilac amandmana kaže – da treba da brinemo o deci, ali je to na prvom mestu posao roditelja te dece koja treba da imaju bilo kakvo radno mesto i ja bih postavio jedno drugo pitanje – o svakome od nas kako to reče podnosilac, reči su jeftine, govore dela. Ja bih voleo, makar jedno preduzeće koje je vodio kao stečajni upravnik, da kaže koje je to preduzeće, čija se sudbina nije završila likvidacijom. Ili, dok je bio stečajni upravnik, zaposlenima u predmetu stečaja i njihovoj deci obezbeđivao udžbenike, imao je pravo po zakonu. Još nešto, imao u narodu jedna izreka koja se tiče glasanja da on bude ministar u Vladi Ivice Dačića dok je SNS, takođe, učestvovala u vlasti. To je, da je dobre ljude lako prevariti, pa je tako prevario i ove koji su glasali za njega 2016. godine, a sada se takmiči sa nevažećim listićima.
Izvolite.
Replika. Hvala. Pa, ja nikoga nikada nisam opljačkao, nikome nisam ukrao ni jedan jedini dinar. Ovo je zaista interesantna argumentacija, ali dobro je da smo čuli, konačno, da SNS ne podržava nabavku udžbenika iz budžeta. to je rekao gospodin Arsić, tako da građani treba da znaju da SNS, vladajuća većina, ne podržava nabavku udžbenika iz budžeta. Da ispravim jednu stvar koja je netačna u onome što je rekao – naša deca koja su pobegla iz zelje sa svojim roditeljima u dijaspori, u Severnoj Americi, u EU, čuli smo čak i u Bocvani, dobijaju udžbenike plaćene iz budžeta. Nigde ne postoji tržište udžbenika kao što je ono napravljeno u Srbiji, a to tržište služi samo za pljačku roditelja. Znači, udžbenici se nabavljaju da roditelji znaju kako izgleda kad počinje školska godina odvedete dete u školu i tamo dete dobije sve što mu treba. Ne samo udžbenike, koje dobiju pozajmljeno na tu godinu, moraju da ih čuvaju, nego dobijaju i sveske, i olovke i računare, dobijaju sve što im je potrebno za rad u tim školama . Ovo je nešto, ovo je moguće ostvariti u Srbiji. Nikakva jeftina retorika ovog tipa nas neće skrenuti sa toga da zahtevamo da udžbenici budu nabavljeni za svu decu. „Dosta je bilo“ će ovo sprovesti i u Beogradu, i u Srbiji. U Beogradu, recimo, da bi se nabavili udžbenici za svu decu u svim osnovnim školama, dovoljno je oko tri miliona evra. To vam je cena jarbola, a za svu decu u srednjim školama dva miliona evra, i to vam je cena fontane. Pitanje za sve građane, da li su im važniji jarboli i fontana, ili udžbenici za decu u osnovnim i srednjim školama? Mislim da su mnogo važniji udžbenici i zbog toga ovo zahtevamo. Ova jeftina priča o tome kako je neko tobože krao, zante šta, dosta toga ponavljate kao pokvarena ploča, sa reči na dela, evo vam prilike da uradite nešto za građane.
Vi znate koliko dugo traje rasprava po amandmanima, ako hoćete da pojedete vreme svim poslanicima [[Saša Radulović: Ovo je replika, nešto drugo.]] Ja govorim nešto drugo, ne skačite, budite smireni i slušajte druge, dosta je bitno. (Saša Radulović: I vodim računa, hvala za brigu.) Poslanici mi prilaze i pitaju koliko je ukupna rasprava, a piše u Poslovniku. Inače, da znate, vaša grupa više nema vremena. Vodite računa. Ima vremena u nekom drugom filmu [[Saša Radulović: Ovo je bila replika.]] Ne vičite, polako. Stvarno radim u otežanim uslovima i tražim beneficiran radni staž. Reč ima Dragomir Karić.
Poštovana predsednice Skupštine Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije koji ste pred malim ekranima. Što se tiče ovog amandmana gospodina Radulovića, normalno da je vrlo lako predložiti nešto što ne postoji, što nema i biti heroj u svom gradu ili u svojoj lepoj dobroj Srbiji. Sticajem okolnosti, živeo sam mnogo dugo u inostranstvu, nego gospodin Radulović, tako da to što se tiče besplatnih udžbenika, to nije istina. Naša deca su svuda plaćala udžbenike i ja sam školovao u inostranstvu petoro dece i ja znam šta je to i to ne da je skupo, nego je preskupo, ali smo plaćali. Znači, sve te škole koje postoje, zapadne škole, većina njih je zasnovana upravo na tim komercijalnim osnovama. Drugo, govoriti - narod nas gleda, pa normalno da nas narod gleda. Zato me i čudi gde vam je obraz i kako se ne stidite da iznosite takve činjenice koje konkretno vas degradiraju, dezavuišu i stavljaju vas tamo na mesto gde bi vi trebali da budete. To je Amerika. Idite tamo, zalagali ste se za bombardovanje Srbije, ubijanje naše dece. (Narodni poslanici poslaničke grupe Dosta je bilo dobacuju: Sram vas bilo.) Mene treba da bude sramota zato što se nalazim u ovom Domu zajedno sa vama. Zbog toga treba da me bude sramota.
Molim poslanike da se obraćaju meni, da ne reaguju na provokacije i da govore o amandmanima.
Izvinjavam se vama predsednice. Da li mogu da nastavim? Normalno, svako od nas ima pravo da se ljuti kada je pogođen. Jer, biti u Americi, Nemačkoj, i doći posle desetak godina u Srbiju i ne ponuditi ništa novo svojim građanima, bar nešto, nego doći jer si tamo izgubio posao, izgubio si kredibilitet, ako si ga ikada imao, dolaziš u Srbiju gde tražiš posao, slušajte, ja bar mogu jednu stvar da garantujem, sto posto ću obezbediti posao vama, čim krenemo sa izgradnjom dva miliona kvadratnih metara. Imaćete u rukama zlatne lopate i zlatne krampove.
Hvala. (Dušan Pavlović: Replika.) Nema replike, idemo dalje. Po Poslovniku, ja se pozivam na član 27. Na član 17. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici: Marijan Rističević i Marko Atlagić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, poslaniče Rističeviću. (Dušan Pavlović: Povreda Poslovnika. ) Nemojte da vičete. Pauza jedan minut. [[Posle pauze.]] Moraću da izričem opomene, ne mogu da vodim sednicu. Razmislite o tome. Zaista, primenjivaću Poslovnik. Oni poslanici koji žele da komuniciraju sa predsednikom parlamenta, ko ne želi – ne želi. Molim poslanike, pogotovo šefove poslaničkih grupa… (Marijan Rističević: Što mi pretite?) Poslaniče Rističeviću, nemojte reagovati na njihove psovke, molim vas. Moraću, da bi sednica imala tok i da bi raspravljali o amandmanima striktno da primenjujem Poslovnik i da delim kazne, izričem opomene. Drugi jezik se očigledno ne razume. Žao mi je. To je upućeno svima, i poslanici opozicije, ima i koji žele da iskoriste, barem nešto malo vremena da dobiju da govore o amandmanima, kada istekne deset sati. Nisam krivac zbog ovog toka rasprave. Na član 17. izvolite, reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja ničim nisam doprineo.
Poslaniče, samo o amandmanu. Uzdržite se.
Po amandmanu, bez obzira što mi prete. U cilju smirivanja situacije, odustajem od obrazloženja.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
U cilju smirivanja situacije, odustajem od obrazloženja.
Hvala vam. Na član 17. su zajedno podneli Milorad Mirčić, Petar Jojić i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo pokušali da malo popravimo ovaj član, mada ceo zakon, Predlog zakona, ima toliko nedostataka da je to prosto nemoguća misija. Juče je bila svojevrsna diskusija i oko toga može da upiše ili upisuje. Naravno da u predškolsku ustanovu dete upisuje roditelj. Roditelji su zakonski zastupnici deteta. Osim roditelja nema drugih zakonskih zastupnika, ja bih upozorio. Retorički ste izazvali problem sa ovim rečima – drugi zakonski zastupnik, drugi postupa u ime maloletnog deteta i štiti njegove interese, a nije zakonski zastupnik, to su oni koji sa pojedinačnim pravnim aktima vrše roditeljska prava, to su, pre svega staraoci. Tu ste pogrešno iskoristili ovaj termin, nepotrebno iskoristili. Međutim, ja vam skrećem pažnju ukoliko ovaj zakon, Predlog zakona ne vratite na doradu, on će biti neprimenljiv, on će biti primenljiv dok postoje subvencije i postoje mogućnosti da se uzmu neka sredstva iz evropskih fondova, ali kada nestanu ta sredstva, ovaj zakon pravi skup sistem koji ekonomija ove zemlje ne može da finansira. Još jedna stvar koju je predlagač zakona zaboravio. Zaboravili ste da je pravo na obrazovanje, pravo koje je garantovano Ustavom Republike Srbije. To je pravo koje garantuje Republika Srbija, to je pravo koje važi na svakom kvadratnom milimetru teritorije Republike Srbije. I ako ste uzeli, ili uzimate pravo da postavljate direktore ustanova, ja smatram da imate to pravo, onda nemate nikakvih prava, nikakvih mogućnosti da delite nadležnost obrazovanja sa lokalnom samoupravom i bilo kojom institucijom ispod nivoa države. Vi ste odgovorni i za programe i za funkcionisanje obrazovanja, i nemate prava da opterećujete lokalne zajednice koje nemaju sredstava da finansiraju nešto što je obaveza Republike. To je osnovni nedostatak ovog Predloga zakona. Republika garantuje ova prava. Ova prava ne garantuje lokalna samouprava. Samouprava može da se pita za nešto što je obrazovanje plus, nešto što je iznad onog što je obavezno. Vi ste majstorski podelili nadležnosti, podelili odgovornost, a navodno se pitate o svemu i svačemu. Mi ćemo kasnije doći kod onih članova, ako dođemo uopšte do tih članova, gde vi ovim Predlogom zakona demonstrirate da ne znate da u Srbiji postoji Zakon o državnoj upravi. Vi ste izbrkali šta su organi u sastavu ministarstva, šta su posebne organizacije, šta su nadležnosti, šta je delokrug. Jednostavno, ovaj Predlog zakona je toliko loše urađen da podzakonskim aktima ništa ne može ovde da se ispravi i da napokon shvatite poslanici, vi ne odlučujete ovde o obrazovanju, nego odlučujete o sistemu, o upravnim stvarima koje se tiču ostvarivanja prava naše dece na obrazovanje i svih onih koji se na neki način pitaju i učestvuju u obrazovanju, a te stvari vi ste nakaradno rešili Predlogom zakona. Vi ste nakaradno rešili i neke pojmove. Ubacujete pojam – kompetencija. Pa, šta vam je to? Znanje, sposobnost, iskustvo? Pa, gde to ima? Gde ima ocenjivanja kompetencije četvrtom razredu osnovne škole? Pa, vi da ste uzeli pesmicu od LJubivoja Ršumovića „Au što je škola zgodna“, pa vi biste tek onda shvatili šta je obrazovni sistem.
Na član 17. amandman su zajedno podneli Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman su zajedno podneli Vjerica Radeta, Sreto Perić i Nemanja Šarović. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, svaki zakon mora da bude jasan, precizan i nedvosmislen, Zakon o osnovama sistema obrazovanja bi morao da prednjači u tome. Međutim, to nije tako. Član 17, na koji smo podneli amandman, govori o upisu dece u predškolsku ustanovu, a ovo gde smo mi intervenisali ovim amandmanom se odnosi na pripremni predškolski program, i vi ovde u ovom stavu 5. pričate o tome - ako slučajno administrativnim merama bude preskočeno da roditelj ima pravo da upiše svoje dete i tu bi trebalo da bude tačka, odnosno, predškolska ustanova, čiji je osnivač lokalna samouprava, Republika Srbija ili AP ima obavezu da upiše to dete, tu bi trebala da bude tačka, a ovo – „bez obzira na prebivalište roditelja“, odnosno „drugog zakonskog zastupnika“ treba da se briše. Ovo nije jasno. Da li to znači da roditelj deteta iz Koceljeve ima pravo da upiše u predškolsku ustanovu u Zemun ili Stari grad? Ovo je potrebno da se briše. Gospodine ministre, moram još jednu stvar da vam kažem. Vi ste pričali o javnoj raspravi vezano za ovaj zakon. Mi protiv toga nemamo ništa, ali ostavite malo više vremena za narodne poslanike. Ima još jedna stvar, ovo je samo nadogradnja onog o čemu je gospodin Krasić govorio. Preneli ste mnogo nadležnosti na lokalnu samoupravu, a postoje lokalne samouprave koje su nekoliko roditelja, ne mnogo, uputile na vođenje sudskog postupka za naknadu troškova na ime prevoza za učenike osnovne škole. Da li vi znate da postoje takve škole? Da li znate da postoje škole koje imaju nepodeljena i kombinovana odeljenja? Bili ste u jednoj od takvih lokalnih sredina, bili ste u matičnoj školi, pa ja ovaj put pozivam vas, a ujedno vas stavljamo i na proveru, vas i predsednika Odbora za nauku i obrazovanje, da jednu sednicu zakažete u jednoj lokalnoj samoupravi u LJuboviji, da vidite da nije sve kao u Beogradu, da nije sve kao u nekim drugim mestima. Nije LJubovija izuzetak. Kompletno srednje Podrinje, Mačva, pa deo i Kolubarskog okruga, da ne govorim Zlatiborskog i sl, imaju takvu situaciju. Hajmo malo da se bavimo tim. Probajte da vidite šta tu može da se pomogne i da se uradi. Evo, imate jednu školu koja ima višedecenijsku tradiciju, a koja se gasi, nema više mogućnost ni da se izvodi nastava u nepodeljenom odeljenju, može da se pretvori u eksperimentalni primer, odnosno u eksperimentalni pokušaj izvođenja nastave, ili, možda, umesto ovih ekskurzija o kojima je i naš predsednik stranke pričao, a koje bi trebalo u ovom momentu zaboraviti, dok država ne dođe u malo bolju situaciju. Hvala vam.
Na član 17. amandman su zajedno podneli poslanici: Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić.
Hvala, predsednice. U članu 17. Liga socijaldemokrata Vojvodine je podnela amandman da se iza reči – samouprave, odnosno onih osnivača predškolskih ustanova, ubroje i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Ja vidim da ste mi na sve moje amandmane koje sam podnosila, a tiču se ubrajanja i nacionalnih saveta nacionalnih manjina, odgovorili da to predviđa Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Ali, jednostavno, mislim da ne bio problem i ovde da se uvrste nacionalni saveti, kao neki koji su ili osnivači ili imaju neke svoje obaveze i prava u obrazovanju, u tom nekom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Ovde mi nije jasno kako ste mi to odgovorili da se amandman ne prihvata „budući da su isključivo javne ustanove dužne da upišu svako dete radi pohađanja predškolskog pripremnog programa koji je u tim ustanovama besplatan“. Znači, ako je osnivač nacionalni savet nacionalne manjine, onda predškolski program nije besplatan. Iz ovoga sam tako zaključila. Nije mi jasan vaš odgovor. Kažem, da ste mi odgovorili u tom smislu da je to regulisano Zakonom o nacionalnim savetima, bilo bi mi jasno, ali, ovde, da u tim ustanovama program nije besplatan, to mi jednostavno nije jasno pa mi, molim vas, objasnite na šta ste tu mislili.
Na član 17. amandman je podneo Tomislav Žigmanov. Izvolite.
Zahvaljujem. Slično kao i prethodni amandman, i ovaj hoće da ukaže na jednu nedoslednost kada je u pitanju inkorporiranje manjinskih prava u ovaj opšti Zakon o obrazovanju. Naime, i u drugim segmentima, pre svega kada je u pitanju uključenost u procese donošenja odluka, upravna i druga tela. U školskim ustanovama veliki problem je i nepriznavanje prava na osnivanje ustanova u obrazovanju i vaspitanju. Navešću samo da to sektorski zakoni koji regulišu pitanje nacionalnih manjina kao mogućnost dopuštaju. Videli smo da je i Vlada usvojila amandman kolege iz Saveza vojvođanskih Mađara i u članu 90. ovoga zakona će se omogućiti i nacionalnim savetima nacionalnih manjina da budu osnivači školskih ustanova, obrazovnih ustanova i u tom smislu mislim da moja intencija, i kada je u pitanju član 17. i kada je u pitanju član 4, koji govori o tome ko sve ima pravo na besplatno obrazovanje, jeste dodatno sada osnažena. Naime, ako i nacionalni saveti nacionalnih manjina po amandmanu koji je usvojila Vlada može osnivati i predškolske i obrazovne i vaspitne ustanove osnovnog, školskog i srednjeg obrazovanja, onda mislim da i pravo predškolskog obrazovanja u ustanovama čiji su osnivači nacionalni saveti nacionalnih manjina treba da je besplatno. Na ovaj način, ne samo da će ovaj zakon unutar sebe biti nekoherentan, neće biti usaglašen sa sektorskim zakonom o nacionalnim pravima nacionalnih manjina i nadležnostima saveta nacionalnih manjina, nego će dovesti u pitanje ustavno načelo prema kojem u članu 20. dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava se ne može smanjiti. Na ovaj način, čini mi se, da se zbog nemogućnosti, tj. nevidiljivosti da i ustanove predškolske, čiji su osnivači nacionalni saveti nacionalnih manjina, ne mogu vršiti svoju osnovnu delatnost besplatno za one koji upišu, da će se na taj način i ustavno načelo o kojem sam malo pre govorio, koji propisuje član 20. Ustava Republike Srbije, biti dovedeno u pitanje. U tom smislu, još jednom apelujem da se u Danu za glasanje čitav taj segment koji će za posledicu imati usvajanje amandmana na član 90. od predstavnika Saveza vojvođanskih Mađara, da se dosledno i u potpunosti sprovede, jer će biti kontradiktornosti koje, bojim se, da će naneti više štete.
Reč ima ministar, Mladen Šarčević.
Samo ću kratko. Član 90. jeste usvojen i nacionalni saveti nacionalnih manjina mogu biti osnivači ustanova, ali ne javnih. Samo je u tome razlika.
Amandman kojim se posle člana 17. dodaje član 17a. podneo je poslanik Saša Radulović. Na član 18. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite, reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Neću obrazlagati ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog racionalnosti u radu, odustajem od obrazlaganja.
Amandman kojim se posle člana 18. dodaje član 18a. podneo je poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 19. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite, reč ima Marijan Rističević.
Neću obrazlagati.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog racionalnosti u radu, odustajem od obrazloženja.
Na član 19. amandman su zajedno podneli poslanici Zoran Krasić, Aleksandar Belačić i Milorad Mirčić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom hteli smo da skrenemo pažnju da u Srbiji postoji Zakon o državnoj upravi koji se odnosi i na sistem obrazovanja i najdirektnije se odnosi i na ministarstvo. Moram da vam objasnim da sve one delatnosti ili oni poslovi koji se finansiraju iz budžeta Republike Srbije, a obrazovanje, ono državno, se finansira odatle, podrazumeva da mora da se poštuje Zakon o državnoj upravi. Kao organi državne uprave postoje kod nas, ministre, ministarstva, organi u sastavu ministarstva i posebne organizacije i neko vam je ovde sve izbrkao u ovom zakonu. Pošto se finansira iz budžeta, iz poreza, garantujete ista prava i u Trgovištu i u Beogradu. Znači, i po pitanju prevoza dece do škole, i po pitanju grejanja, i krede, i table, i fonda časova, i nivoa i kvaliteta znanja, sve to vi garantujete. Vi ste ovim zakonom to prihvatili. Ja vas podržavam u tome i skrećem vam pažnju, gospodine ministre, ako je osnivač neke ustanove, neke škole Republika, ona finansira. Ne može osnivač da bude AP i lokalna samouprava. Ili je Republika osnivač ili privatno fizičko ili pravno lice koje želi da stiče dobit. Država kada osniva ove institucije ne stiče dobit, nije dobitna organizacija, nego se primenjuju propisi o javnim ustanovama i javnim službama. To što će neko u ime ministarstva da potpiše i da bude ministar to je individualizacija i personifikacija, ali organ je ministarstvo. Ministarstvo je organ, a vi očigledno kažete – 22 subjekta su se pitala povodom ovog predloga zakona, pa onda mi je jasno što je ovako. Više babice, kilava deca.
Na član 19. amandman su zajedno podneli Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman kojim se posle člana 19. dodaje član 19a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Neću obrazlagati amandman.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog racionalnosti u radu, odustajem od obrazloženja.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 20. dodaje član 20a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Uštedećemo vreme.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog racionalnosti u radu, odustajem od obrazloženja.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 21. dodaje član 21a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i prof. dr Marko Atlagić. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Neću obrazlagati.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Zbog racionalnosti u radu, odustajem od obrazloženja.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik LJupka Mihajlovska. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Tomislav LJubenović, Petar Jojić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Tomislav LJubenović.
Hvala. Poslanička grupa SRS podnela je amandmane na član 22. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ovaj amandman se odnosi na upis dece, tačnije na dužnost škole da obavesti roditelja, odnosno drugog zakonskog zastupnika i jedinicu lokalne samouprave o detetu koje nije upisano u prvi razred. Prilikom upisa dece u prvi razred često su primetne situacije da roditelji žele da im dete ide u školu za koju smatraju da je po kvalitetu nastave bolja od škole čijoj teritoriji po mestu stanovanja pripadaju. Ovakve situacije su primetne u gradovima, dok je većina roditelja u seoskim školama prinuđena da decu upiše u školu koja im je najbliža, kako bi izbegli duga putovanja dece, jer iz pojedinih sela deca pešače do škole koja se nalazi u drugom selu, zbog nepostojanja autobuskog prevoza ili zbog loših autobuskih linija. Pitanje koje se tu nameće jeste pitanje - zašto se u pojedinim školama dozvoljava da dođe do takve situacije da roditelji i deca jednostavno beže od takvih škola? To se nije desilo preko noći, već je to proces. Oni koji su zaduženi za obrazovni sistem bi trebalo da više pažnje posvete upravo ovakvim školama, kako bi došlo do unapređenja kvaliteta nastave i drugih obrazovno-vaspitnih sadržaja, kako škola ubuduće ne bi bila izbegavana. Uzmite ovo upozorenje SRS za ozbiljno. Ovo je jedan od razloga zašto vam je dr Vojislav Šešelj rekao da je potreban veći broj prosvetnih inspektora. Još uvek nije prekasno da se situacija popravi i mislim da je ovo prihvatljivo rešenje, u ovom slučaju i umesto 15 da se stavi realnih tri dana za rešavanje u ovom slučaju ovog amandmana. Hvala.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 22. dodaje član 22a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Na naziv iznad člana 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Poštujući odredbu Poslovnika, po kojoj imamo samo 10 sati za raspravu o amandmanima, znajući da nam predstoje mnogi važniji amandmani, posebno imajući u vidu amandmane koje je Odbor predložio na Zakon o visokom obrazovanju, a koje ste vi, ministre, na Odboru prihvatili, kojim se zapravo izvesnim našim kolegama omogućava da akredituju svoje univerzitete, iako im sve nadležne ustanove to 10 godina zabranjuju, jer se nema vremena za sve amandmane, ali ovo je možda ilustrativan za vaš odnos prema našim amandmanima. Naslov iznad člana 23. glasi – Upis stranih državljana, lica bez državljanstva i tražioca državljanstva. Mi smo šokirani da vama nije poznato da u srpskom jeziku postoji glasovna promena koja se zove prelazak L u O i da se kaže - tražilaca državljanstva, a ne tražioca državljanstva. Vi u svom obrazloženju zašto se amandman odbija dajete suludo objašnjenje, gde piše – tražioca državljanstva, zato što se ovaj termin ovde navodi u jednini. Dakle, strani državljani su u množini, lica bez državljanstva su u množini i samo jedan tražilac državljanstva koji se pojavljuje u ovom naslovu ovde u jednini. Sada vas pitam, jel u Republici Srbiji ima jedan tražilac državljanstva, pa se ovaj član odnosi samo na njega, ili ih je ipak malo više, a vaši saradnici ili vi iz nekakve sujete imate problem da prihvatite izmenu koja vam sugeriše da ste napravili čistu gramatičku grešku i da neko u vašem Ministarstvu, što je strašno budući o kom se ministarstvu radi, ne poznaje glasovne promene u srpskom jeziku. Šta god da je razlog, prihvatite ovo, nemojte se sramotiti. Neće vam ništa biti strašno ako prihvatite.
Na član 23. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite.
Uštedeću vreme. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Odustajem od obrazloženja.
Hvala. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miljan Damjanović, Nemanja Šarović i Petar Jojić. Reč ima Vjerica Radeta.
Vreme ovlašćenog predstavnika. Mi smo predložili da se briše stav 2. predloga ovog člana 23, zato što je očigledno da ovaj stav nije napisan zbog onoga što ste vi u prvom delu rečenice napisali. Rekli ste – za decu i učenike iz stava 1. ovog člana, za prognana i raseljena lica, izbeglice, imigrante i decu i učenike koji su vraćeni u zemlju na osnovu readmisije. Dakle, ministre, pitajte, valjda i vi sami to znate, a konsultujte i saradnike, da li vam je jasno da deca koja sada idu u školu, koja tek polaze ili koji već idu u školu, da ne mogu biti ni prognana, ni raseljena lica, ni izbeglice. Oni su rođeni od roditelja koji su nekada bili izbeglice ili prognana lica, ali ta deca su državljani Srbije. Vi zapravo i ne mislite o toj deci, niti ste ovaj stav zbog te dece napisali, nego upravo zbog migranata. Mi smo vam stav SRS o migrantima, deci migranata koji sad treba da pođu u školu jasno i precizno rekli. Rekli smo da treba da im organizujete nastavu na engleskom jeziku. Rekli smo da treba za njih da imate posebna odeljenja. Rekli smo da ih kroz učenje engleskog i nemačkog jezika pripremate za odlazak tamo gde oni, odnosno njihovi roditelji stvarno i žele da idu, jer niko od njih ne želi da ostane u Srbiji. Nemojte na silu da ih terate na to. Vi ste ne samo i ovaj član, pa dobar deo zakona je pokazao da ste vi zapravo ovaj predlog zakona prevodili, da je u pitanju loš prevod, i odnos prema narodnim poslanicima zaista iznenađuje. Vi, ministre, pokazujete spremnost da komunicirate sa narodnim poslanicima, ali ovo što su vam službe uradile, ne verujem da ste vi ovo i videli, odgovori, obrazloženja zbog čega određeni amandmani narodnih poslanika nisu prihvaćeni. Zamislite, kaže – amandman se ne može prihvatiti s obzirom da predloženo rešenje uvodi segregaciju kod formiranja odeljenja, što je, naravno, apsolutno netačno, a što je u suprotnosti sa tri tačke. Za šta vi smatrate Narodnu skupštinu i narodne poslanike? U suprotnosti je nešto sa tri tačke. Pa, zamislite da mi tako komuniciramo sa vama. Ovo je apsolutno nedopustivo. Skrenite pažnju vašim saradnicima da se ovako nešto ne ponovi. Da vas pitam, ministre, bilo bi možda nekako prikladnije u onom drugom predlogu zakona, ali kako stvari stoje, nećemo doći do amandmana na taj Zakon o visokom obrazovanju, da vas pitam samo – da li je tačno da rektor novopazarskog državnog univerziteta, gospodin Kostić, zloupotrebljava činjenicu da je vaš prijatelj i da aktivno lobira da se ugasi univerzitet u Kosovskoj Mitrovici? Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Prijatelj mi je, kao i svi drugi lektori. Čoveka sam upoznao od kada radim ovaj posao. Bilo je prilike da se priča o integrisanju univerziteta, što ja nisam dozvolio i što sam sa svim dekanima lično pričao. To je pitanje uticaja. Znači, možete vi da date predlog, a ja da ga ne uvažim. Ovo malopre što je koleginica Jerkov rekla uvažiće se kroz tehničku redakciju. To je već rečeno, pa se nisam javljao povodom toga.
Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović.
Hvala, predsedavajuća. Svakako predlažem da odbijemo ovaj amandman. Mislim da se radi o jednoj zluradoj nameri. Naime, prema Zakonu o izbeglicama, član 1, jasno je ko se danas u Republici Srbiji definiše kao izbeglica. Kaže – to su lica koja su usled događaja od 1991. godine do 1998. godine, usled događaja iz tog perioda i njihovih posledica, izbegla ili prognana iz bivših jugoslovenskih republika na teritoriju Republike Srbije itd. Prema tome, danas u Srbiji trenutno ima 29.400 izbeglica sa teritorije bivše Jugoslavije. Nije tačno da su to deca bivših izbeglica iz nekog ranijeg perioda. Znači, postoji populacija od blizu 30.000 izbeglica trenutno registrovanih u Komesarijatu za izbeglice i migracije na teritoriji Republike Srbije. Siguran sam da se ovaj stav odnosi na njih, a ne na ljude koji danas migriraju i koji nemaju status izbeglice u Republici Srbiji. Mislim da se radi o jednom lošem tumačenju zakona, u cilju njegovog diskreditovanja, pa svakako predlažem da se amandman odbije. Osim toga, već sam pomenuo, kada su u pitanju lica koja su tražioci državljanstva, to se uglavnom odnosi na naše sunarodnike koji žive u okruženju. Naime, napominjem, samo u Republici Srpskoj i Federaciji trenutno, u konzulatima, postoji 50.000 zahteva za državljanstvo Republike Srbije, a svi oni su od naših sunarodnika u okruženju. Ovaj član zaista jeste nešto što je dobro rešenje u ovom zakonu i podržaćemo član takav kakav je u izvornom obliku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Najpre, ministre, hvala na odgovoru. Nije bilo razloga da delujete kao da vas je naljutilo moje pitanje. To što je vama neko prijatelj nije nikakav problem. Samo sam pitala da li je tačno da zloupotrebljava prijateljstvo. Vi ste precizno rekli. Rekli ste da to nećete dozvoliti, i to je dobro i molim vas ostanite pri tom stavu. Što se tiče ove malopređašnje rasprave kolege koji objašnjava meni da ima izbeglica u Srbiji 20.000-30.000, ja sam govorila da se više u Srbiji ne rađaju deca izbeglice. Izbeglice su sada u ovom momentu njihove babe i dede. Na žalost, gospodine iz vladajuće koalicije, većina tih izbeglica danas živi po kolektivnim centrima, a na vašu sramotu. Hvala.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, Dragan Vesović, Ivan Kostić, Zoran Radojičić i Miladin Ševarlić. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani gospodine ministre, čitav član, a posebno stav 1. za nas je problematičan. Strani državljani, lice bez državljanstva i tražioci državljanstva upisuju se u ustanovu tj. u naš predškolskih i školski sistem i ostvaruju pravo na obrazovanje i vaspitanje pod istim uslovima kao i državljani Republike Srbije. Prosto ne možemo da razumemo i da se složimo sa tim. Ne mogu biti isti uslovi za one koji su državljani Srbije sa onima koji su strani državljani, lica bez državljanstva, tražioci državljanstva. Pre svega, da li poznaju ta lica srpski jezik? Na koji onda način mogu da učestvuju u bilo kom obrazovnom sistemu u Srbiji? Gde to u inostranstvu, kada dođete u bilo koju drugu zemlju, možete odmah da imate sva ista prava kao i tamošnji državljani u upisivanju u škole? Naravno da ne možete. Naravno da morate da naučite jezik. Gde ste vi to ovde propisali? Što se tiče Srba iz regiona i rasejanja, za njih treba da se odvoji posebno rešenje koje tretira njihov slučaj. Oni treba da imaju mogućnost da se ovde školuju i funkcionišu na isti način kao i državljani Srbije. Vi ovde uvodite u stavu 2, za koji mi tražimo da se briše, migrante kao kategoriju koja na taj način treba da bude tretirana našim zakonodavstvom. O čemu se zapravo radi? Sami migranti su se našli u našoj državi, ne da u njoj trajno borave, već da idu dalje. Znači, mi treba to da im omogućimo i da im u tome pomognemo ili da idu dalje na željene destinacije ili da se vrate u svoje otadžbine kada se stvore uslovi za to. Oni ovde ne nameravaju godinama da budu. Znači, za njih prosvetni sistem u tom smislu nije potreban. Škola srpskog jezika da, eventualno odvojena odeljenja sa školom srpskog jezika i školovanjem, ako ostanu duže, ali da li je to vaša ideja da ih zadržite duže po nalogu EU i da od Srbije pravite najveći azilantski centar u Evropi?
Reč ima narodni poslanik Vlado Babić.
Poštovana predsednice, cenjeni gospodine ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ovaj amandman na član 23. Predloga zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, bez obzira na predlog poslaničke grupe Dveri, ne bi trebalo da se prihvati. U odnosu na član 89. ovoga zakona, koji govori o delatnostima ustanova u obrazovanju i vaspitanju i mogućnosti upisa stranih državljana, odnosno migranata, oni po ovome članu 23. ostvaruju pravo na obrazovanje i vaspitanje pod istim uslovima i na način koji je propisan zakonom za državljane Srbije. U tom smislu, rekao bih da u Somboru trenutno ima 120 migranata, od čega je 95% porodica sa decom, i to iz Sirije, Iraka, Irana, Palestine i Avganistana, odakle ih je i najviše. Dece školskog uzrasta od prvog do osmog razreda ima 27, i to od prvog do četvrtog 12, a od petog do osmog razreda 15. Dečaka je 16, a devojčica 11. U odnosu na dosadašnje iskustvo u Srbiji, vezano za obrazovanje migranata, a i sami znate za slučaj Šid, i da se to ponovo ne bi dogodilo, u Somboru, u Subotici i Kikindi primenjuje se metod za obrazovanje ove dece tako da se ona ne vrši u školi, već se odvija u prihvatnim centrima. Za sada prevodioca u prihvatnim centrima nema, već su se učitelji, profesori tako organizovali da idu u paru i da bar jedan od njih dobro govori engleski. Deca uglavnom već znaju engleski, pa tako prevode na arapski onima koji zbog neznanja engleskog jezika ne mogu da prate i da uzmu aktivno učešće u ovim radionicama. Iz školske uprave, direktori škola su dobili predlog, što se tiče programa rada, da imaju jedan fleksibilan pristup. Oni ne moraju prenositi informacije kao našoj deci i da se počne sa nastavom, pre svega, fizičkog, muzičkog i likovnog obrazovanja. Deca su ove radionice odlično prihvatili i one se odvijaju tri puta nedeljno, i to ponedeljkom, sredom i petkom po jedan i po sat. Nakon dve nedelje rada ovih radionica, deca su prezadovoljna, željna su znanja, a njihovi roditelji i oni sami tražili su da im nastavu produže na svaki dan, da ona bude opširnija sa daleko više podataka i informacija, baš kao što dobijaju i naša deca u školama. Znači, migranti traže da imaju jedno funkcionalnije obrazovanje i jako su zainteresovani pre svega za prirodne nauke, naročito za matematiku. U Somboru učitelji i profesori iz dve škole, koje su na teritoriji prihvatnog centra, obučavaju decu migrante. To su škola „Ivo Lola Ribar“ gde obučavaju decu od petog do osmog razreda i „Bratstvo i jedinstvo“ gde učitelji prenose svoje znanje deci od prvog do četvrtog razreda. S obzirom da se u centrima zadržavaju dosta kratko, znači, dva, tri ili najduže šest meseci, migranti baš nisu zainteresovani za učenje srpskog jezika. Komesarijat za izbeglice i lokalna samouprava su obezbedili kompletan nastavni materijal potreban za organizovanje radionica, kao i neophodna nastavna sredstva, kao i tehničku podršku u organizovanju nastavnih aktivnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Iako nemam običaj, predlažem da se ovaj amandman ne prihvati, jer ovo je zaista pokušaj da se uskrati pravo deci koja nisu svojom voljom u Republici Srbiji da ovo vreme koje moraju da provedu ovde posvete svom obrazovanju i školovanju. Ovo zaista, ne samo da je nehuman predlog, nego je anticivilizacijski čin i staću na ovim komentarima, jer bojim se da zaslužuju još mnogo ovakvih epiteta. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Gospodine ministre ovo je skandal. Mislim da ste se i vi sada uverili da vi ne rukovodite prosvetnim sistemom Srbije. Hoćete da mi kažete da u različitim školama u Srbiji se različito odnose prema inkluziji i migrantima? Da u Šidu terate roditelje da deca migranata idu zajedno sa našom decom i ako ne znaju srpski jezik, a da u Subotici, Somboru i u Bačkoj može drugačije da se ponaša i da tamo nema integracije dece migranata u naš prosvetni sistem, nego im se obezbeđuje posebno školovanje u migrantskim prihvatnim centrima, što je razumljivo i ispravno. Ja podržavam kolegu koji je govorio o tom u prilog. Znači, niko ovde ne govori protiv dece migranata, apsolutno, oni treba da imaju sva prava, treba da im se omogući učenje jezika koji god hoće da uče, ali u njihovim migrantskim prihvatnim centrima, a ne u našem prosvetnom sistemu. Da li je moguće gospodine ministre da vi dozvoljavate da u jednoj školi se radi na jedan način i namećete roditeljima i na silu ubacujete migrantsku decu u naša odeljenja, a u drugim delovima Srbije i to samo na nekoliko desetina ili stotina kilometara od Srema i Bačke, dozvoljavate da ta škola, odnosno to obrazovanje za migrante traje u migrantskim centrima, a ne u našim osnovnim i srednjim školama? Dakle, o čemu se ovde radi, jel ovo banana država? Jel vi ne znate šta vam se dešava u školama u Srbiji? Jel vi ne znate da u jednim školama ovako, a u drugim školama onako? Dakle, ko vama više gospodine ministre u ministarstvu radi iza leđa? Ne može ovako kako vi to radite. Nigde na svetu nema da neko dođe u zemlju, ne zna jezik zemlje domaćina i ulazi u prosvetni sistem. Gospodine ministre, to nema nigde na planeti, ne možete da uđete u prosvetni sistem zemlje domaćina, dok bar godinu dana niste učili jezik zemlje domaćina. To je elementarna stvar svuda na svetu. Zašto gurate decu migrante u prosvetni sistem Srbije, kad oni ne znaju srpski jezik?
Vreme. Ministar Šarčević, izvolite.
Nisu isti svi nivoi obrazovanja. Kada govorimo o fakultetskom obrazovanju, naravno da je potreban nivo jezika da bi se nastava slušala. Decenijama unazad, kada su dolazile pojedinačne manje porodice iz raznih delova sveta, u osnovnoj školi je običaj da idu u razred niže dok nauče jezik. Oni usput, pa i mnoga druga deca znaju bolje matematiku, nego naša. Recimo, mnoge azijske zemlje imaju te prednosti. Ono što je drugačije i za šta verovatno niste informisani jeste da su određeni migranti na tzv. mađarskim listama. To je ono što oni puštaju malo po malo, u tim kampovima su pod režimom Mađarske. Ostalo je u režimu Srbije.
Hvala ministre. Reč ima Maja Gojković.
Očigledno je da SNS ne može i neće podržati amandman poslaničke grupe Dveri. Važno je znati, kad napišeš – migranti se brišu, šta to uopšte znači. Znamo svi staro pravilo u pravnom sistemu i u svim sistemima sveta, hartija trpi sve. Znači hartija trpi mržnju, hartija trpi govor mržnje, trpi netoleranciju, ali ovde se traži da se deca migranti izbrišu iz obrazovnog sistema Srbije, zemlje u kojoj su se ne svojom voljom našli. Ne znam kako se to neko ko potiče iz kraja, a to je Čačak i okolina Čačka, najednom pretvorio u osobu koja nema toleranciju prema ljudima koji su pobegli od ratnih zbivanja, pogotovo prema deci. Mislim da su deca, deca. Bez obzira da li su deca iz Srbije, ovde sticajem okolnosti rođena ili su rođena u Avganistanu, u Siriji, negde gde ubijaju njihove roditelje i njihove komšije, gde ne može da se živi. Strašno je kada dete jedno iz Avganistana koje živi u izbegličkom centru, u migrantskom centru, nazovite ga kako god hoćete ovde, ima više osećaja, bez obzira što ne zna srpski. Ne mora ni da ga zna, razume ovu sredinu dušom, srcem i očima, za nevolje druge dece koja su srpskog porekla, pa onda crtaju, organizuju izložbu kojom pokušavaju da pomognu tom nekom drugom detetu koje je imalo sreće da se rodi u Srbiji i da živi u miru. Nije mi jasno kako može neko, pet, šest poslanika, jedna poslanica da se potpišu i za ovakvog amandmana i da stanu iza ovakvog obrazloženja i zaborave šta su radili njihovi dedovi kada je ovde bio Drugi svetski rat, na prostoru kada su ugostili na stotine i na hiljade porodica iz Slovenije koje nisu znale srpski jezik. Kako se to zaboravilo? Moja porodica je ugostila Slovence, ne znamo gde su. Ako sluša neko ili imaju nekog dopisnika, volela bih da znam šta se dešava sa njihovim unucima. Mi smo ih ugostili i strašno sam ponosna. Ružno je reći strašno, veoma sam ponosna na srpski narod koji je uvek pokazao dušu u ugostio ljude koji su bežali od ratova i došli ovde u Srbiju. Ponosna sam na Srbiju koja je pokazala zaista veliko srce, to vidi čitav svet, jer mi nismo gradili žice, nismo sprečavali te ljude da dođu u našu državu. Ko pročita član 23. teksta Predloga zakona koji imamo ispred sebe, nema nikakvu iluziju šta ovde piše. U stavu 2. jasno piše – deca koja ne poznaju jezik na kome se izvodi obrazovno-vaspitni rad ili pojedine programske sadržaje od značaja za nastavak obrazovanja i vaspitanja, ustanova organizuje učenje jezika, pripremu za nastavu, dopunsku nastavu po posebnom uputstvu koje donosi ministar. Naučiće on srpski. Jel to vas najviše brine, što će neka deca iz Srbije, iz Čačka, Stančića, Gornje Trepče, ne znam ni ja odakle, upoznati drugu kulturu, drugu civilizaciju, steći neke prijatelje? Jel to najveći problem naše države? Jel to najveći problem kraja poslanika koji su potpisali ovaj amandman? Zaista sam ponosna što ne pripadam manjini manjine koja pokazuje netoleranciju na migrante. Manjini manjine, statističkoj grešci ili onim ljudima koji su zavedeni ovakvim govorima, pa se boje nekakvih stranaca koji eto ne znaju još uvek srpski. Kada se pozivate na tu Ameriku, da vam kažem, kada se pozivate, ne znam ni ja, na tu Kanadu, imam primer iz svoje porodice. Dete koje je dovedeno u Ameriku odmah su ubacili u razred sa ostalom decom i naučila je engleski. Kada su došli roditelji da pitaju kako dete napreduje, zabrinuti, možda se nije snašlo, ne priča o školi, oni su rekli izvrsno, deca su je primila, naučila je engleski. To je primer iz Amerike, a ne ono što govorite da u stranim državama neko drži decu migrante i one koji su iz ekonomskih razloga, a najviše zbog ratnih stradanja bežali iz svoje države. Nećemo im pomagati da odu dalje, mi smo tolerantno društvo. Mi smo država koja se ne boji stranaca, nikada ih se nije bojala. To je kvalitet našeg života i našeg društva. Kažem mi smo ugostili Amerikance, opet govorim i podsećam poslanika koji je podneo ovaj amandman, pa mi smo ih krili u našim kućama u vašem kraju da ih ne bi Nemci… (Aleksandar Martinović: On je sarađivao sa Nemcima.) Ne, nije se rodio. …da ih ne bi pronašli okupatori, da bi im spasili živote, na stotinama američkih pilota. Nismo ih terali zato što ne znaju srpski i vikali idite dalje, da vas nađu Nemci. To je o amandmanu, to je moje shvatanje vašeg obrazloženja, gde se vi ježite na decu koja ne znaju srpski. Nećemo podržati, ne možemo da podržimo takve ideje da naše društvo treba da bude i naša deca treba da budu etnički čista, da se druže samo sa decom koja znaju srpski jezik i da preziru sve što dolazi sa strane. Poslanik je otac dvoje dece, zamislite jednog dana nešto se desi sa Srbijom i mi krenemo da bežimo, a neko kaže nemoj slučajno da mi ga dovodiš u školu, jer ne zna jezik zemlje u koju je pobegao. Budimo ljudi. Hvala.
Hvala. (Boško Obradović: Replika.) (Ivan Kostić: Povreda Poslovnika.) Nemate pravo na repliku. Vi ste izneli politički stav, gospođa Gojković takođe veoma argumentovano. Mislim da je bilo sve veoma korektno. Niste pogrešno protumačeni, niti vas je gospođa Gojković uvredila. (Boško Obradović: Kako nisam pogrešno protumačen?) Mogu da dam samo povredu Poslovnika Ivanu Kostiću. Izvolite.
Predsedavajući, povređen je član 107. – uvredljivi izrazi, član 109. – isto psovke i uvredljivi izrazi. Predsedavajući, vi stalno kad predsedavate toliko gubite autoritet, da je to neverovatno. Poslanica Gojković govori da mi govorimo govorom mržnje. Martinović dobacuje da smo ustaše. Spominjali su prošli put Jasenovac.
Kolega Kostiću, moram ovde da vas prekinem samo na momenat, daću vam da nastavite. To što ste rekli jednostavno nije materijalna istina i to nema smisla što radite. Molim vas da nastavite u ovom tonu povrede Poslovnika. Ovo zbog građana Srbije i svih nas ovde koji sedimo nema smisla da tako nešto kažete. Izvolite.
Kada ćete kazniti opomenom, i vi i potpredsednici, ljude iz vladajuće koalicije koji konstantno vređaju poslanike Srpskog pokreta Dveri. Da li mi treba da ćutimo ovde na uvrede koje se nama konstantno iznose, a priča se samo o amandmanu i članu brisanja jednog stava ili jedne reči? Šta je tu mimo zakona, šta je tu mimo Poslovnika? Znači, to traje konstantno. Već i vi na taj način gubite autoritet, a ova vlast neće doveka trajati. Znači, kao otac troje dece, imam apsolutno pravo da se zalažem za svoje političke stavove, jer ako mi budemo ćutali, ono što se dešavalo pre dva dana na RTS3 će se stalno dešavati. Znači, naša obaveza je da govorimo u ime naših birača i naših porodica. Nemojte da prekidate i kažnjavate poslanike Srpskog pokreta Dveri.
Hvala. Naravno, to i kada se uradi to je sa razlogom. Smatram da gospođa Gojković nije nikoga uvredila u okviru svoje diskusije. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala. Povreda Poslovnika Marija Janjušević. Prijavite se, molim vas.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ukazujem na povredu Poslovnika član 104, govornik je pogrešno protumačen i vi ste bili dužni da mu date repliku. Gospođa Maja Gojković, kao jedna od udarnih pesnica SNS, ne samo da nema zamenu kao predsedavajući, pa mora da sedi ovde sve vreme, jer nema adekvatne zamenike koji ovde mogu da uvode red, već mora i da replicira Bošku Obradoviću, jer to drugi nisu kadri. Međutim, u tome ona ne treba nas da vređa. Prozvana sam kao žena, kao majka, ali ja vrlo dobro znam…
Vi replicirate gospođi Gojković sada ili tražite…
Ne, vama ukazujem da ste povredili Poslovnik time što ste uskratili repliku predsedniku poslaničke grupe Dveri, što je ovde postalo uobičajeno, ali pritom ne mogu da se ne osvrnem ni na to da sam prozvana ja zato što ne podržavam to da ovde ostaju migranti i deca migranata, treba da se brinem za to da oni ostanu ovde, a ne da se brinem što naša deca odlaze odavde.
Hvala. Naravno da nisam povredio Poslovnik. Gospođa Gojković je dala samo jednu dobru preporuku za knjigu koja se zove „500 zaboravljenih“, bestseler je u Americi, tako da je dobra preporuka za čitanje, ko nije čitao, o spašavanju američkih pilota. Idemo dalje. Po amandmanu, Maja Gojković.
Ne mogu da naučim nikako poslaničku grupu Dveri, posle godinu i nešto dana, da sam poslanik. Da bi bili predsednik, morate biti prvo poslanik, pa onda neko glasa za vas, da imate ista prava kao i drugi poslanici. Znate šta, zbog neiskustva poslanice Marije Janjušević ja ću samo o amandmanu. Oprostite joj, naučiće. Imam prava da govorim po osnovu toga što sam poslanik. Valjda se sada razumemo. Zaista, to što su poslanici sada zloupotrebljavali povredu Poslovnika, pa nešto kao pokušavaju da repliciraju, sve je to u redu, ja njih razumem. Shvatili su poruku koju sam htela da kažem, uplašili su se što su građani Srbije čuli drugačije mišljenje od onog njihovog. Oni su protiv migranata, nije to samo danas u vezi amandmana na član 23. Predloga zakona. Danima, evo i juče smo čitav dan govorili da su protiv migranata, protiv migranata. Još jedna je tu bila kategorija, ali da se ne vraćamo na građane Srbije koji su homoseksualnog opredeljenja. Sada imamo to i da mrzimo strance. Bojim se da li ćemo otići jako, jako daleko. Drago mi je da su se pojedini poslanici trgli i shvatili da taj jezik ima elemente govora mržnje. Prema tome, izuzetno mi je drago i nadam se da će oni odustati od svoje diskusije u tom pravcu jer ružnu sliku o Srbiji šaljemo time da neko može da pomisli da postoji procenat građana Srbije koji ne voli decu migrante. Ubeđena sam da nijedan glasač koji se sticajem okolnosti, malo smo ga mi naljutili, pa je iz nekog očaja glasao za poslaničku grupu koja propagira ovu politiku, neće vam reći: „mrzimo migrante“, „mrzimo decu“, „nećemo da im damo da idu u škole“, „postali smo netolerantni“. Mene su svi dobro razumeli, ko je imao dobru nameru. Ne mogu uopšte ovakvi amandmani koji govore da mi treba da odvajamo decu migrante iz prirodnog okruženja. Mi smo jedina zemlja koja je uvela još jedan stepen više brige o deci migrantima, a to je smeštanje u hraniteljske porodice. Mi smo stepen više otišli u humanosti od svih ostalih. Znači, deca koja su ostala bez roditelja, jer su roditelji uspeli da odu do severa Evrope, ili su ih roditelji, zamislite te tragedije, poslali da oni prvi odu, a oni će iza njih. Poslali su ih da prvi odu, da sami uđu u Srbiju bez roditeljskog staranja, bez zakonskog zastupnika, bez staratelja, bez roditelja, sami da uđu u Srbiju. Mi smo ih smestili, kao jedina država u Evropi, u hraniteljske porodice, da ne bi odrastali po kampovima, da im malo damo neke topline i da pokušamo, naravno kroz proceduru, da im pronađemo roditelje, gde se roditelji nalaze na severu Evrope ili su ostali negde daleko u izbegličkim i migrantskim kolonama. Kažem još jednom, ponosna sam na to i hvala vam, ministre, što i vi, Vlada Republike Srbije, brinete o deci koja nisu svojom krivicom izgubila svoje domove i koja žele bolju budućnost kao i deca poslanika, vlasti ili opozicije, potpuno je svejedno. Ne može niko ko je pri zdravom razumu da glasa za amandmane kojima se traži da oni budu nešto drugo, jer nisu drugo. Oni su deca, kao i deca većine nas, ko ih ima. Hvala vam. (Boško Obradović: Replika.)
Hvala. Nastavljamo po amandmanima. Dobićete reč po amandmanu. Vesna Rakonjac ima reč. (Boško Obradović: Ne može nešto po amandmanu kada je replika.) Nemate pravo na repliku. Vesna Rakonjac ima reč. (Dragan Vesović: Poslovnik.)
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, drage kolege poslanici, samo bih želela da kažem da je ovaj amandman potpuno neprihvatljiv iz prostog razloga, i da podsetim mog dragog uvaženog kolegu člana Odbora za rad, koji je prošao sve one sednice Odbora za rad koje su se odnosile na migrante, a trajale su od februara meseca 2015. godine pa do pre par meseci, znate, ako ste bili prisutni ili ako ste slušali šta smo govorili na tim sednicama i sa međunarodnim organizacijama i sa nevladinim sektorom i koje mere smo preduzimali da zaštitimo i naše stanovništvo, ali i milion migranata koji su prošli kroz našu zemlju, kako smo korak po korak unapređivali jedan po jedan sistem, prvo sistem bezbednosti, pa zdravstva, pa obrazovanja, pa hraniteljstva, o kojem je pričala gospođa Maja Gojković. Čudilo bi me da je neko drugi podneo ovaj amandman, ali vi, vi koji ste bili u toku događaja, koji znate da je balkanska ruta zatvorena 2016. godine i da ta deca već skoro dve godine, dve i po godine, borave u ovoj državi i da je ova država obezbedila da naučni i srpski jezik i da mogu da se uključe u naš sistem obrazovanja, ali čude me još više od gospođe Marije Janušević, koja je bila sa nama izveštajnoj sednici Odbora u Subotici, u izbegličkom kampu i obišla svu tu dragu decu, decu kojoj treba puno ljubavi, puno topline, ali i obrazovanja da nastave tamo gde su stali. Hvala ministra na ovakvom predlogu zakona. U Srbiji svi dobri ljudi su dobrodošli. Hvala. (Boško Obradović: Replika.)
Hvala. Apsolutno nemate osnov za repliku. Povreda Poslovnika, gospodin Vesović. (Boško Obradović: Pomenuto je ime i prezime.) Da, ali ne u negativnom kontekstu, naravno niko nikoga nije. Izvolite, prijavite se.
Hvala gospodine predsedavajući. Sada ste prekršili član 103. Poslovnika u kome kaže da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupku predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine, koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Nakon izlaganja cenjene koleginice, poslanice Gojković, ja sam reklamirao povredu Poslovnika. Sumnjam da mene niste videli, jer imam 190 visine i 110 kilograma težine, nisam baš sitan, pa onda mogu iz toga da zaključim da je tendenciozno što mi niste dali pravo da reklamiram povredu Poslovnika, a hteo sam da reklamiram tada. Sada je povređen član 103. a onda je bio povređen član 104. u kome kaže da ukoliko se govori uvredljivo o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje podnosi, ima pravo ma repliku. Dalje se kaže – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku, čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe, pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Gospodin Boško Obradović je predsednik poslaničke grupe Srpskog pokreta „Dveri“. Ja sam direktno uvređen, jer nikoju decu i ničiju decu ja ne mrzim i uopšte nije tema amandmana da Srpski pokret…
Nemojte o amandmanu, molim vas.
Ja neću, ali sam uvređen i objašnjavam oko čega sam uvređen, ali niste dati pravo niti na repliku i dozvoljavate da se tako radi. Hvala.
Hvala. Sve ste vi pročitali iz člana 104. ali ne ono što je suštinski, a to je da predsedavajući ima pravo da jednostavno definiše i proceni da li neko zavređuje pravo na repliku u okviru diskusije ili ne. Povreda Poslovnika, Maja Gojković.
Poštovani predsedniče, smatram da ste upravo povredili član 104. jer postoji stav 3. o kome samo vi odlučujete da li neko ima pravo na repliku ili nema, pogotovo što pravo na repliku je izuzetno diskutabilno kako neko shvata stavove i mišljenja jedne poslaničke grupe, kojoj su suprotstavljene stavovima podnosioca amandmana. Srećom mi nismo isti. Govorila sam, iznosila politički stav SNS, da smo mi tolerantni, da je svaki migrant dobrodošao u ovu državu, govorila sam o humanosti našeg društva, govorila sam posebno o istorijskom i civilizacijskom aspektu humanosti Srba koji žive u krajevima iz kog potiču podnosioci amandmana. Izuzetno sam ponosna i na svoju porodicu, na svoje korene. Ponosna sam na Čačak i na okolinu, na sva ta sela, zato što su istorijski pokazali koliko su humani i otvoreni. To nisu bili obrazovani ljudi, a pokazali su da smo mi tolerantan narod i da smo uvek tu da pomognemo strancima koji se nalaze u nevolji. Navela sam primere operacije Halijard. Ne znam da li oni znaju nešto o tome. U mojoj kući su spavala dva pilota američka, nisu znali srpski, zamislite to. Jedan je bio druge boje kože. U onoj Srbiji, a da na kažem o Slovencima koji su bili smešteni po čitavoj Šumadiji. Gde se to sada izgubilo? Ja sam šokirana da su moje reči za nekog uvreda. Za mene i moj kraj, nisu. Za SNS nisu. Za većinu građana Srbije nisu. Ne znam u čemu je onda problem, valjda smem nešto da kažem.
Hvala vam. Povreda Poslovnika, Boško Obradović.
Gospodine predsedavajući, vi ste u više navrata povredili član 106. koji jasno kažu u stavu 3. da za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu između ostalog nije dozvoljeno dobacivanje, ometanje govornika kao i svaki drugi postupak koji ugrožava slobodu govora. Dakle, ako neko ovde konstantno priča u više navrata da mi mrzimo decu, da mi brišemo migrante iz Srbije, da ne znam šta sve, bijemo žene i sve ostalo, a vi ne dozvolite nijednu mogućnost, osnovnog, demokratskog, ljudskog prava na slobodu govora i repliku, onda o čemu mi pričamo i o kakvom vođenju sednice možemo da govorimo. Dakle, ja vas molim, nije problem da njima date 57 puta reč da nas napadnu, to nije problem. Dajte nama jednom da odgovorimo. Neka bude 57 prema jedan, ali jednom nam dajte. Niste nam dali nijednom, a vređaju nas i napadaju ceo dan i to je problem. Ugrožavate našu slobodu govora jer nam ne date mogućnost da se branimo protiv ovakvih napada. Znači, jednostavno kada neko govori da smo mi protiv dece to nije istina. Nikada i nigde nismo bili protiv dece. Morate nam omogućiti to pravo da kažemo šta imamo da odgovorimo na takve napade. Pazite, to su monstruozni napadi. Znači, nemoguće je da bilo ko od normalnih ljudi može biti protiv bilo koje dece ovoga sveta. Znači, nismo protiv dece, dozvolite da objasnimo protiv čega smo, da ne bi bilo zablude u javnosti. I, nismo samo mi protiv toga, ove migrantske krize i populacije i najezde, nego pola Evrope je protiv toga. Nismo samo mi, dakle, dozvolite da objasnimo o čemu se radi, samo to tražimo, jednu repliku na 57 njihovih govora.
Hvala vam. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o povredi Poslovnika. Smatram da nisam i smatram da neko moje viđenje, da nije niko nikoga uvredio. (Boško Obradović: Nema potrebe.) Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Da li mogu po amandmanu, ako mi dozvoli poslanička grupa Dveri ili vi vodite sednicu, nisam više sigurna. Izuzetno sam zadovoljna što poslanička grupa Dveri je shvatila poruku mog govora i što se sada trude 20 minuta da se operu od obrazloženja koje smo čuli. Edukativna nastava je izuzetno bitan aspekt i u ovom delu gde mi pokušavamo da pošaljemo poruke građanima Srbije. Ono što je predložila poslanička grupa Dveri nije dobro. Građani Srbije su to apsolutno shvatili. Ono što sam iznela kao kontra argument zašto ne treba glasati za taj amandman je suština bića srpskog naroda, dobrodošli svi. Žao mi je, shvatili su predlagači amandmana da su napravili auto gol, slovo da piše nešto migranti brišu se, to bi nekako prošlo, ali reč je reč. Kada ustanete i kada obrazlažete i kada se vidi vaše lice sa kojom strašću vi obrazlažete da deca migranti ne treba da budu pomešani u istim razredima sa decom koja su Srbi ili Mađari, ili Slovaci, ili Rumuni, ili Rusini, ili Bugari ili Hrvati. Nas srećom ima u Srbiji ima različitih. To je lepota naše države. Ta različitost. Tako smo odrasli. Ja ne znam kojoj generaciji pripadaju poslanici koji su predložili ovaj amandman, ali, srećom, naše društvo prevladava sa tom tolerancijom. Rečenica, sad, o povredi Poslovnika, da u Srbiji, izvinjavam se, u Evropi, preovladava ideja da migranti nisu dobro došli takođe nije istinita. Imali smo nedavno izbore u Saveznoj republici Nemačkoj, pobedila je partija koju je predvodila Angela Merkel. Pobedila je, ona će biti kancelar. A oni podnosioci amandmana su pozdravili pojavu u Saveznoj Republici Nemačkoj krajnje desnice. To je istina, a ne da u Evropi preovladava nekakva bojazan od dece migranata kako se ovde navodi. U Francuskoj nije pobedila ideja zatvaranja granica i bojazan od dece migranata. Gde je pobedila? Pa neće pobediti ni u Srbiji. Evo videćete. Izbora ima pa ima u Srbiji, a ovakvi amandmani nikada neće proći u našem Parlamentu i u našem društvu, a nikada poslanička grupa Dveri neće doći u situaciju da predlaže zakone. To će biti kraj naš kao države ako poslanička grupa Dveri, jednog dana, zamene mesta pa počnu da krajnje desničarske, ultra desničarske predloge zakona predlažu Parlamentu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Ja razumem da ponekad ni mojih 180 kilograma ne primetite blagovremeno, ali moram da ukažem na povredu Poslovnika, jer ste dozvolili da se prvo povredi član 103. stav 6. jer na osnovu očigledne zloupotrebe Poslovnika, niste primenili mere koje ste dužni, a to je da izreknete mere iz člana 108. i 111. ovog Poslovnika, i ne samo to, nego u toku replike ili povrede Poslovnika, ja više ne mogu da znam šta je učinjeno od strane govornika, je upotrebljen termin „najezda“ za migrante. Time je učinjena povreda dostojanstva ovog Doma, jer zna se zašta se koristi termin „najezda“. Pogotovo bi to trebalo da zna neko ko tvrdi da ima neko obrazovanje koje javno prikazuje da ima. Ja vas molim da Poslovnik primenjujete doslednije, a pogotovu prema grupaciji od koje se da očekivati i da ne budete previše tolerantni prema njima, jer oni umesto da budu tolerantni, jer im nije smetalo kada su iza njih stali pripadnici LGBT populacije, kada su plakali ambasadorima stranih država, da bi ušli u ovu Skupštinu. To je za očekivati da ne prime uticaj Franke Petre i Ivana Pernara na svoje ponašanje, na svoje istupe u ovoj Skupštini, ali vi ste tu da to sprečite i da koristite ovaj Poslovnik za ono za šta je namenjen. Hvala.
Hvala Vama. Pauza u trajanju od 60 minuta, nastavićemo rad u 15.00 časova. Hvala na podršci.
Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Radi se o amandmanima na član 23. prvog zakona, koji ima preko 200 članova. Imamo i drugi zakon, koji ima 190 i ne znam tačno koliko članova. Dakle, radimo posao koji ovakvim tempom ne može da se završi. Mislim da će gomila važnih predloga, pametnih ili manje pametnih i mudrih predloga propasti, pošto neće stići da budu tematizovani. Izgubili smo silno vreme, samo konstatujem, nikom ne prebacujem, jer smo svi za to pomalo odgovorni, kao da nekom odgovara da ključne i važne teme ne dođu na dnevni red. Ja bih kasnije, ako se stigne, iza stotog člana, govorio o potrebi ili mogućnostima da osnovno školstvo bude državno, da se ukinu privatne škole. To je važna tema, kontraverzna tema, kao i ovo da bude obavezno srednje obrazovanje. Ali, za to neće biti vremena, a bavili smo se da li su zastupnici pravni ili staratelji, ne znam koliko vremena. Povodom amandmana, naš predlog je u vezi sa ovim članom koji je izazvao toliko kontroverze, da se malo pomogne državi, olakša, skine teret, utoliko što se dodaje samo, nakon svega što stoji, posle stava 2. reči: „u skladu sa mogućnostima“. Šta to znači u skladu sa mogućnostima? Imam utisak da je ovim članom, prosto Vlada, ministarstvo se obavezuje na mnogo više nego što država realno može. Tu se obavezuje da ćemo obezbediti kurseve jezika i dopunsku i dodatnu nastavu za decu migranata. To nije realno. Hoću samo da na ovaj način, ovim malim dodatkom, ne ulazeći u velike teme, ne ulazeći u to kako se rešava emigrantska kriza, ne ulazeći u to šta je bila namera nekih drugih predlagača, da prosto, bez ikakvih ksenofobija, bez ikakve zle volje prema bilo kome. Prosto, mislim da se ovde predlagač obavezuje na nešto što teško možemo ispuniti. Neka ministar dopuni, ili ispravi ako grešim, da li to znači da se mi obavezujemo, odnosno da će Vlada obezbediti nastavu ili kurseve jezika na njihovom maternjem jeziku za decu migranata. To prosto nije realno, zato sam ovim dodatkom hteo u skladu sa mogućnostima da to razblažim, relativizujmo tu obavezu. Čuli smo primer Sombora. To je vrlo dobar primer kako se to radi, ali nemojte da se obavezujemo na više nego što možemo da ispunimo, gospodine ministre. Znači, jedna blaga relativizacija bi samo doprinela toliko da kažemo – omogućićemo im da uče nastavu i da slušaju, imaju dopunsku nastavu i pripremu na njihovom maternjem jeziku u skladu sa mogućnostima. Škola to ne može da ispuni, verovatno to ne može ni ministarstvo. Nemojte da budemo veći katolici od pape i da bi se prale neke biografije, ili dodvorili nekome u Briselu ili Berlinu, nije bitno gde i zašto da, prosto prihvatamo nešto što je većina razvijenih zemalja teško da može da ispuni. Toliko o ovom amandmanu, a o tome kako rešavati migrantsku krizu i da li su svih sedam, koji upozoravaju na problem migranata, to je posebno pitanje. Nisam razumeo tako kolege iz Dveri, moram priznati, meni se čini da je to … tumačenje njihovog predloga, ali o tome će oni da kažu. Na kraju krajeva, teško da su mađarski predsednik, češki predsednik, slovački predsednik, poljski predsednik, da su svi baš tako ksenofobi i da samo govore jezikom mržnje kada upozoravaju na značaj ovog problema. Hvala.
Zahvaljujem kolega Vukadinoviću. Po amandmanu za reč se javio narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, SDS neće glasati za amandman Dveri. Mi se protivimo tom amandmanu i pozivamo sve poslanike koje glasaju protiv toga, a pozivamo i kolegu Boška Obradovića da povuče ovaj amandman. On je ovaj amandman ima za cilj da onemogući deci i migrantima da dobiju nastavu srpskog jezika u školi i dopunsku nastavu i da se pripreme da mogu da se uključe u punom smislu u nastavu u našim školama. Ovo je jedna od dobrih stvari, retko dobra stvar koju ministarstvo u ovom zakonu…
Kolega Konstantinoviću, samo malo sugestije, molim vas. Mi ne govorimo o amandmanu Dveri, govorimo o amandmanu na član 23. koji je podneo narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Jeste. Amandman na član 23. su podnele Dveri i vi ste dali Maji Gojković tri puta da govori, nikom od nas niste dali reč, a Đorđe Vukadinović je pričao o amandmanu Dveri pre mene ako ste ga slušali. Istu temu na koju priča on, pričam sada i ja. Pozivam Boška Obradovića da povuče taj amandman, jer mislim da je…
Kolega Vukadinović je govorio vrlo precizno o amandmanu koji je on podneo na član 23. Svakako ću vam nadoknaditi vreme. Moje pitanje vama – da li želite da govorite o amandmanu na član 23. koji je podneo kolega Đorđe Vukadinović?
Ne. Govorio sam o amandmanu koji je podneo kolega Boško Obradović.
Ne možete onda dobiti reč.
Hvala vam.
Kolega Obradoviću, vi po amandmanu? [[Boško Obradović: Ako ne može replika, onda po amandmanu.]] Nemate osnova za repliku, videli ste da sam prekinuo kolegu Konstantinovića, ali možete, naravno po amandmanu. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Apsolutno podržavam amandman kolege Đorđa Vukadinovića, iz ugla da naša država ne može kao svoj prioritet da postavi školovanje migrantske dece koja su se zatekla u Srbiji. Ima ova država druge prioritete. Međutim, mi smo iz izlaganja koleginice Maje Gojković, ja sam shvatio šta su državni prioriteti kada je ona rekla da neće pomagati migrantima da odu iz Srbije. Šta to znači? Da će im pomagati da ostanu u Srbiji? Dok za to vreme naša deca odlaze iz Srbije. To je suština vlasti SNS, migranti da ostanu, naša deca da odu. Dakle, to je ono što je vaš problem kada govorimo o ovoj temi. Mi imamo milion izbeglica sa bivših Jugoslovenskih prostora. Mi smo najveći izbeglički narod u Evropi danas. Da li je normalno ako nismo rešili pitanje naših izbeglica, rešavamo pitanje izbeglica sa nekih drugih prostora. Uostalom, nismo u tome usamljeni. Isti stav koji ja ovde izlažem, danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije ima i većina građana EU, i širom Evrope postoje političke organizacije koje imaju potpuno identičan stav. Pogledajte samo Višegradsku četvorku, pogledajte Poljsku, Slovačku, pogledajte posebno Mađarsku, sa kojom SNS neguje posebne odnose sa Viktorom Orbanom, pogledajte kako su oni zaštitili svoje granici od migrantske krize. Zaista, u tom smislu navoditi neke primere iz prošlosti kada smo mi ovde gostoprimljivo dočekali Slovence. Jesmo, svaka čast Srbima kao gostoprimljivom narodu. Potomci tih Slovenaca su ubijali naše vojnike u tenkovima 1991. godine. Ili možda kako smo spasili 500 savezničkih pilota? Naravno da jesmo. Kako nam je to vraćeno? Tako što je đeneral Draža isporučen komunizmu ili tako što su nas Amerikanci bombardovali i 1944. i 1995. i 1999. godine. Pustite vi to naše gostoprimstvo koje nam se vratilo krajnjim zlom. Mi ovde govorimo o drugoj stvari. Govorimo o tome, kao što kaže uvažena koleginica Rakonjac, da je ovde zatvorena Balkanska ruta i da nema dalje, da neko od Srbije želi da napravi najveći azilantski centar u Evropi i da svi oni migranti kojima neće biti dozvoljeno da uđu u EU ostanu u Srbiji. To je ono o čemu vam mi ovde govorimo. Zašto su uopšte migranti na toj migrantskoj turi ka zapadnoj Evropi izlazili iz EU? Zašto, kad su ušli u Grčku, nisu preko Rumunije i Bugarske otišli za zapadnu Evropu, nego su izašli u Makedoniju i u Srbiju? Znači, ko namerava da naseli Srbiju migrantima? U naša prazna sela, u naše granične pojaseve, u naše pasivne krajeve u kojima nema stanovništva. Jel to ideja Srpske napredne stranke, da naselite Srbiju migrantima, a da naša deca, desetine hiljada njih godišnje odlaze iz Srbije? Niko u „Dverima“, i da to ponovim po ne znam koji put, nema ovde problem sa decom migrantima koji zaista nisu krivi za sudbinu koja ih je zadesila. Ali, ko je kriv za njihovu sudbinu, o tome vi nećete da kažete – NATO pakt, Amerika i oni koji su uništili njihove države, koji bombarduju njihove narode i zbog kojih oni sada ne žive u svojim otadžbinama. Da li mi možemo da rešimo to pitanje? Ne možemo da rešimo to pitanje. Neka ga rešava NATO pakt koji je izazvao tragičnu sudbinu sve te dece. Deca ovde da budu primljena, deca da maksimalno budu pomognuta u svakom pogledu, zdravstvenom, svakom drugom. Obrazovnom – da, u migrantskim centrima da im se izađe u susret, neka uče engleski, neka uče srpski, dok su tu. A mi da im pomognemo da odu tamo gde su nameravali da odu, a to je zapravo Zapadna Evropa. Zašto neće zapadna Evropa više da prima migrante? Hoće nama onda da stavi na teret da mi primimo sve one migrante koje neće da primi zapadna Evropa? Jel to vi naprednjaci hoćete od Srbije? Da naselite Srbiju migrantima, a da naša deca odu iz ove zemlje i da naša deca završe širom rasejanja na ovoj planeti. To je rekla Maja Gojković. Nećete da im pomognete da odu, hoćete da im pomognete da ostanu, hoćete da zaštitite, dakle, migrante. A naša deca koja odlaze zbog vaše vlasti, ko će njih da zaštiti?
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika.
Član 107. povreda dostojanstva Narodne skupštine, koja je bila toliko očigledna. Prvo, ja se osećam povređeno, verujem i svi koji sa simpatijama gledaju na pokret koji se zvao Jugoslovenska vojska u otadžbini. Đeneral Draža nije isporučen komunistima. On je ovde uhapšen i pogubljen i rehabilitovan. Druga povreda dostojanstva se tiče govora o migrantima. Mi smo nacija gde je svaki drugi Srbin migrant. Ako bi išli ovim, svaki drugi Srbin živi u dijaspori, emigrirao je, to su migracije. Zamislite kada bi svi razmišljali i vređali dostojanstvo Narodne skupštine na ovaj način i kada bi morali, pod ovim ekonomskim okolnostima, da primimo sve one koje bi neko ko razmišlja na sličan način i vređa dostojanstvo protumačio i vratio Srbe ovde. Ne možete posebno vređati dostojanstvo protiv migranata ako uzmemo da su Libija i Irak, ta dva naroda, dali hleba i posla desetinama hiljada Srba i da su neki od njih školovali i decu tamo. Dakle, mi koji smo bili migranti, što ratni, što poratni, što ekonomski, sa posebnom pažnjom moramo da govorimo o tome. Zato je ova povreda dostojanstva u ovom parlamentu, u zemlji u kojoj svaki drugi Srbin živi van, za mene neoprostiva. Ne tražim da se o ovome glasa, ali ovo je flagrantna povreda dostojanstva. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik LJubiša Stojmirović, po amandmanu.
Poštovane koleginice i kolege, u principu mogu da se složim i normalno je da imamo različita mišljenja i viđenja. Nemam ništa protiv toga kako to kolege iz drugih poslaničkih grupa vide i kako tumače ovo, ali ima nešto što mi smeta. Smeta mi kada neko neopravdano proziva ministarstvo, Vladu, SNS da ona želi nešto da uradi što ne želi, da želi da naseli migrantima naša napuštena sela. To potpuno nije tačno. Ja sam iz jednog kraja, to je Crna Trava, gde je veliki problem to što nisu mesta naseljena. I trudim se, zajedno sa lokalnom samoupravom, da pokušamo da naše ljude vratimo na ta ognjišta, da se razvije malo taj kraj. Onda kada čujemo ovako nešto, prosto ne mogu da verujem. Mogu da razumem da smo mi politički protivnici, da imamo različite ciljeve, da svako od nas želi da dobije što više glasova, ali u toj borbi ne smemo neopravdano jedni druge da napadamo. Ovaj problem vezan za migrante, a samim tim i za obrazovanje njihove dece, je problem koji svi zajedno moramo da rešavamo. Vi pričate da ćete sutra vi doći na vlast, da ćete vi biti ta vlast. Pa, taj problem će ostati vama. Srpska napredna stranka nije donela taj problem svojim dolaskom na vlast. Zato, molim vas, u vašim diskusijama, i svi zajedno kada budemo ovde govorili o različitim članovima, da vodimo računa da je proces vaspitanja i obrazovanja proces koji svi zajedno moramo da negujemo i da gajimo, ako bi hteli nešto da napravimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić, po amandmanu.
Jedna dobra i jedna loša vest i o ovom amandmanu i o zakonu u celini. Dobra vest je što SNS i vladajuća koalicija brani prava migranata sa stanovišta ljudskih prava. Retka su društva u Evropi koja to danas rade i to je dobro za Srbiju. Zato je to dobra vest, kao i odluka da se u zakon, koji je inače manjkav po mnogo čemu, ova odredba unese. Loša vest je što se ukupno 400 dece migranata od ukupno 560 hiljada dece u svim razredima osnovne škole ovde koristi za huškanje, ruženje i za razvijanje mržnje prema nekome različito. To je strašno. Ne znam da li se neki od nas sećaju koliko je to strašno kada koristimo taj jezik protiv bilo koga različitog. Ja se sećam, i zato kažem da je dobra vest što ovde branimo prava migranata, bilo kojih, bilo odakle, da stiču obrazovanje, njihova deca, njih 400 koji će otići dalje sa svojim roditeljima da se ovde obrazuju u uslovima u kojima se obrazuju i naša deca. Nemojte da se od toga pravi sramota u Srbiji. To treba da bude za pohvalu i za ponos Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po amandmanu.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, naravno da treba odbiti ovaj amandman, ali moram odmah da kažem da sam šokiran izjavama pojedinih narodnih poslanika kada su u pitanju migranti. Ne mogu da verujem da to izgovara bilo koji čovek u našoj zemlji na ulici, a kamoli poslanici u Narodnoj skupštini, kao što su dva prethodna govornika iz opozicionih klupa govorila vrlo ružno o migrantima. Ne znam da li znaju da se Srbija prepoznaje u Evropi i svetu po tretiranju migranata zadnjih godina? Ne znam da li predlagači amandmana znaju, a trebalo bi da znaju, da je šest hiljada naše migrantske dece u Prvom svetskom ratu emigriralo u evropske, pa i prekomorske zemlje, i da je samo Francuska školovala šest hiljada naših đaka i studenata, i to većinom o svom trošku? Delili su koru hleba svoga, zajedno sa našom decom. Ti naši migranti za vreme Prvog svetskog rata postali su najveći umovi i politički, ako hoćete, između dva svetska rata, i vodili su ovu zemlju. Pored Francuske, tu je Švajcarska, Engleska, da ne nabrajam, SAD, Rusija itd. Prema tome, Srbija nije ono što su prethodna dva govornika iz opozicionih klupa govorila. Ona ima pravo lice koje je pokazala tretiranjem upravo sadašnjih migranata. Nadalje, u Francuskoj su organizovali 1916. i 1917. godine dopunsku nastavu za našu decu na našem i francuskom jeziku. Molim vas, mi samo u navodnike vraćamo ono što je nama rađeno. Nije Srbija ono što kažu predstavnik jedne minorne političke stranke ili samostalni narodni poslanik. Srbija je ovo o čemu mi većinski govorimo danas u ovom parlamentu, bez obzira na stranku. Te migrante moramo prihvatiti kao našu decu, jer Srbija nema tradiciju kao dva poslanika iz opozicionih klupa koji su govorili, Srbija ima ovu lepšu tradiciju. Dozvolite još, na koncu, da kažem da preporučujem obojici narodnih poslanika da odu u Pedagoški muzej Beograda, da vide arhivski materijal i bibliotečki, jer je jedan od predlagača amandmana bio bibliotekar, da vide svu arhivsku i muzejsku građu o tome koliko su ove zemlje o kojima sam govorio pomagale našu decu. Da bar deo, jedan posto od tog materijala pročitaju, ne bi im padalo napamet da ovo predlažu što su predložili ovde. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Smatram da ste povredili član 27. Poslovnika, jer se ne starate o primeni ovog Poslovnika, kao i član 107, odnosno da ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine dopustivši prethodnom govorniku da nastavi da priča o nečemu što nije tema dnevnog reda, nego o nečemu što se pretvara u politiku koja ne samo što rizikuje da uđe u teren govora mržnje i huškanja, kao što je rekla koleginica Čomić, već dostojanstvo, ne samo moje, nego i velikog broja građana ste povredili time što smo mi i pre pauze, a vi ste nastavili tu praksu posle pauze, nastavili da slušamo o humanom odnosu predstavnika i poslanika većine ovde prema migrantima, što je za pozdraviti. Dobro je da su se neki ljudi posle 20 i kusur godina opametili i shvatili da su osnovna ljudska prava neupitna za sve ljude, ali je problem što to dolazi od onih koji su naše građane, rođene u ovoj zemlji, terali sa svojih ognjišta, jer se ne prezivaju na ić u 90-im godinama i nemojte molim vas da dopustite da dalja rasprava ide u tom tonu.
Koleginice Tepić, vrlo je interesantno vaše zapažanje da u trenutku kada govore određene poslaničke grupe iz redova opozicije vi ne primetite da je na ovakav način prekršeno dostojanstvo Narodne skupštine, ali primetite kada se sa druge strane, od strane pozicije, dobije odgovor na pitanje i konstatacije koje su pokrenute iz redova opozicionih poslaničkih grupa. Smatram da nisam učinio povredu Poslovnika, jer mi nije namera da sprečim demokratsko sučeljavanje mišljenja u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Smatram da svaka poslanička grupa ima legitimno pravo na način kako smatra da treba i da sagleda amandman o kojem je trenutno reč, a to je amandman na član 23. koji je podneo narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Kroz njegovu diskusiju, diskusiju poslanika, ne želim ih imenovati, ali koji su se javili nakon njega, otvorena su određena pitanja, izrečene određene konstatacije. Moja namera, molim vas, nije bila da sprečim demokratsko sučeljavanje mišljenja i otvorenu raspravu i ne vidim da sam u tome na bilo koji način povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, po amandmanu. Izvolite.
Ja poštujem demokratsku diskusiju i sučeljavanje mišljenja. Mislim da diskusija koja je bila povodom ovog amandmana nema veze sa demokratskim sučeljavanjem mišljenja, niti ima sa mojim amandmanom. Podsetio bih kolege da je ovde reč o jednoj bezazlenoj, ali ne nevažnoj tehničkoj intervenciji i da sam samo, ne ulazeći u problem migranata, kako se rešava problem taj, koga je izazvao i sve druge zanimljive teme koje mogu da budu tema simpozijuma ili zasedanja, rekao da se kaže da će država, odnosno škole to učiniti u skladu sa mogućnostima. Dakle, nikakvi govori mržnje. Ja sam ovde višestruko povređen i uvređen, jer sam stavljen u jedan kontekst kome ne pripadam, o kome ne mislim, niti sam mu ikada pripadao. Zato sam i rekao, nemojte da me uvlačite, jer neke kolege sada naknadno peru biografiju i žele da budu veći katolici od pape i veći evropejci od ne znam koga. Moguće da je to odjek i eho jedne prethodne diskusije, pre pauze i prethodnog amandmana, ali očigledno da neko nije pročitao, a koji su diskutovali ovde nisu pročitali, nisu znali o kojem se amandmanu radi. Znači, samo to da eventualno ministarstvo, odnosno škole imaju manevarski prostor, da sve to što piše u članu zakona omoguće, uključujući migrante. Naravno da podržavam i pozdravljam svaku humanu meru koja se po tom pitanju preduzima, ali samo uz malu relativizaciju, u skladu sa mogućnostima. Da ne potrošim ono malo vremena za neke druge, važnije teme, ja ću se sada suzdržati i neću dalje o tome nastaviti.
Zahvaljujem. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milorad Mirčić i Sreto Perić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Nažalost, član 23. je tako sročan da mnoge reči prosto mame različite sinonime i onda dolazimo u ovu situaciju u kojoj se nalazimo već nepunih tri sata, otprilike. Samo postavljam pitanje – da li ova materija koja je regulisana Predlogom zakona članom 23. spada u ono što se zove osnove sistema vaspitanja i obrazovanja? Moram da vam kažem da ovom članu ovde nije mesto. Samo da vas podsetim, pošto smo na terenu prava na obrazovanje, šta mi možemo zakonom da regulišemo? Samo način ostvarivanja tog prava i ništa više. Ako se radi o stranom elementu, onda nam Ustav nalaže još neke druge restrikcije. Vi ste u ovom omnibus članu 23. ubacili sve i svašta, pa sad svako može da tumači svaku od ovih reči, ovih pojmova na svoj način. Da vas podsetim, pitanje ono kolokvijalno kod nas, izbeglice, prognani, raseljeni, to je rešeno našim pozitivnim propisima. Stranci, pa i do sada su stranci mogli da školuju decu u Srbiji, stranac sa stalnim boravkom itd. Ako je postojala potreba da se nešto uredi, to ste trebali da uredite posebni zakonima – Zakonom o osnovnom obrazovanju, Zakonom o srednjem obrazovanju, Zakonom o visokom obrazovanju. Ako se radi o ovoj kategoriji koju kolokvijalno sada nazivamo migranti, onda je to trebalo nekim drugim zakonom da se reguliše. Ovako ste nepotrebno izazvali raspravu i nepotrebno uneli konfuziju i zbrkali sve u članu 23, da ne može ništa da se tu raščivija. Namerno ne čitam naš amandman, koji se odnosi na stav 3, gde pokušavamo nešto da ispravimo, a znamo da ne možemo ništa da ispravimo, jer je zakon loš. Vaš zakon je zbrkan. Zakon postoji dokle god postoje mogućnosti da se koriste sredstva iz pristupnih fondova EU, donacija itd, a čim toga ne bude bilo… Ovde je sistem preglomazan, komplikovan. Zamislite, vi u stavu 3. nalažete obavezu jedinici lokalne samouprave, i to Zakonom o osnovama sistema, kada je u pitanju strani element. To je nešto neshvatljivo. Sumnjam da je ovo išlo u Sekretarijat za zakonodavstvo. Sumnjam da ste mogli da dobijete pozitivno mišljenje na Predlog zakona. Ovo kako je napisano, ovo je loš prevod još goreg prevoda iz EU. Još jedanput vas podsećam, vratite ova dva predloga zakona na doradu, neka vam uzme neki čovek tamo, koji ne mora baš da barata sa tim evropskim terminima i tim lošim prevodima i nek napravi dva normalna predloga zakona. Ovako će svako ko god se javi da priča biti u pravu i svi su u pravu, a promašena tema. To je ono kao što vi prosvetni radnici kažete – super je rad, ali promašena tema, jedinica.
Amandman kojim se posle člana 23. dodaje novi član 23a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Amandman govori o obrazovanju kao pravu deteta i predviđa da sva deca u svim osnovnim i srednjim školama u Srbiji dobiju udžbenike koji su plaćeni iz budžeta. Radi se o 560 hiljada đaka u osnovnim školama i 260 hiljada đaka u srednjim školama. Za nabavku udžbenika za sve đake u Srbiji u osnovnim i srednjim školama potrebno je izdvajanje od oko 0,23% budžeta Republike Srbije. To je manje nego pola subvencija koje se daju Er Srbiji svake godine. Ovaj trošak je moguće platiti. Time bi se deca u Srbiji izjednačila sa njihovim vršnjacima, mališanima koji su napustili zemlju sa svojim roditeljima zbog loše vlasti, pa se školuju, naša dijaspora, u zemljama severne Amerike, u zemljama EU i u svim tim zemljama dobijaju udžbenike. Znači, dete kada se pojavi u školi, kada ga odvedete u školu, tamo dobije prvi dan škole komplet udžbenika koji pozajmi, čuva te udžbenike godinu dana i prenesu se na narednu generaciju. Obično se udžbenici menjaju svake četiri godine. Znači, da bi se uveo ovakav sistem, ovo je moguće u Srbiji, to bi bilo ogromno olakšanja za sve roditelje. Prosečna primanja, domaćinstva u Srbiji su 57 hiljada dinara. Komplet udžbenika košta od 10 do 17 hiljada dinara, pa ako imate drugo i treće dete, to je praktično nemoguća misija za većinu roditelja, tako da se neki i zadužuju, uzimaju kredite da bi deci nabavili udžbenike. Znači ovo možemo da sprovedemo da i deca u Srbiji, kao i njihovi vršnjaci, mališani koji su napustili zemlju, koji žive u dijaspori, dobiju udžbenike. Vlada bi trebala da prihvati ovaj amandman ako im je zaista stalo do toga da se rasterete roditelji, da uradimo nešto što je jako dobro za sve građane i da pratimo praksu koja postoji u svetu. Hvala.
Hvala. Na član 24. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite, Marijan Rističević.
Zbog štednje vremena odustajem od obrazloženja.
Marko Atlagić, izvolite.
Zbog racionalizacije, odustajem.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 24. dodaje novi član 24a, podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Znači, amandmanom na član 24a govorimo o tome da pored udžbenika koji bi trebalo biti nabavljeni iz budžeta za svu decu u Srbiji, u svim osnovnim i svim srednjim školama takođe bude plaćen prevoz za sve učenike. Ovo je posebno važno za ruralne opštine. Ministar je malopre govorio o tome, rekao je kako bi ruralne opštine trebale svojim budžetima da predvide sredstva za ovaj prevoz, to je prevelik trošak da bi opštine mogle to da nose. Većinu sredstava povlači Republika, samo manji deo ostaje opštinama, tako da je ovo nešto što bi trebalo da preduzme kao trošak budžet Republike Srbije. Bila bi velika pomoć i za roditelje i za te opštine. Princip ka kome idemo je da je obrazovanje pravo deteta, što znači da svi troškovi koji su vezani za obrazovanje deteta trebaju da budu plaćeni iz budžeta, time bi u potpunosti ispunili ustavnu normu koja kaže da je osnovno i srednje obrazovanje potpuno besplatno. Znači, umesto da se novac baca na razno-razne strane investitore koji dobijaju nerazumne subvencije, a na kraju tog rasta zaposlenja nema, da trošimo na nesposobne kadrove koji praktično ne umeju da uvedu u red u javna preduzeća, nego troše ta sredstva na razno-razne partnerske projekte, evo jednog dobro načina da deo sredstava usmerimo ka onome što je bitno svim roditeljima. Mnogo se priča o tome kako su deca važna, kako je natalitet veliki problem, ovo je jedan jednostavan primer kako Vlada može da kaže da su nam zaista deca važna i da će zaista budžet da stane iza toga da sva deca dobiju udžbenike, da im bude plaćen prevoz. Dosta je bilo će, kada dobije poverenje građana, sprovesti ove mere. Hvala.
Hvala. Na član 25. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite, Marijan Rističević.
Zbog efikasnijeg rada, odustajem.
Marko Atlagić, izvolite.
Zbog efikasnijeg rada, odustajem.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 25. dodaje novi član 25a, podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Ovo ne dobija odgovore. Građani gledaju, pa da ponovim još jednom. Obrazovanje je pravo svakog deteta. Trebalo bi da nabavimo udžbenike za svu decu u Republici Srbiji, za 560.000 đaka u osnovnim školama, za 260.000 đaka u srednjim školama. Ovo je moguće platiti. Ne postoji ni jedan izgovor da ne uradimo ovo što je u interesu svih građana Republike Srbije. Na primer, u Beogradu, da bi se nabavili udžbenici za svu decu u osnovnim školama, ta cena je negde oko tri miliona evra i to je manje nego što nas koštaju jarboli. Da bi nabavili sve udžbenike za svu decu u srednjim školama to košta manje od dva miliona evra i to je manje od cene fontane u Beogradu. Mislim da je mnogo važnije da nabavimo udžbenike za našu decu nego jarboli i fontane. Vladajuća većina očigledno ne misli tako. Imali su ovde i među sobom diskusiju u prepodnevnim satima, jedan poslanik je rekao da SNS nikada neće podržati nabavku udžbenika, a drugi je rekao kako je to nešto što je vredno pažnje. Nisu mogli da se dogovore oko toga koju poziciju da zauzmu prema ovome. Udžbenike treba nabaviti za svu decu i time bi doveli u isti položaj našu decu, kao i njihove vršnjake, mališane koji su napustili zemlju, sa svojim roditeljima koji sada žive u dijaspori, u zemljama severne Amerike, u zemljama EU gde se udžbenici nabavljaju i daju decu u školama, kada ih dovedete u školu. Znači, umesto praznih priča o tome kako je natalitet važan, kako hoćemo da pomognemo selo, kako hoćemo da pomognemo male sredine, evo jednog jednostavnog načina da pomognemo većinu porodica u Srbiji. I penzioneri bi se radovali ovome zato što znaju da će im unuci dobiti knjige i da ne moraju da uzimaju kredite da bi platili deci ono što bi trebalo da im pripada, ako je obrazovanje zaista besplatno i plaćeno iz budžeta.
Hvala. Na član 26. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite, Marijan Rističević.
Zahvaljujem, po amandmanu. Kada je to tako dobro u Americi, a što je onda on pobegao iz Amerike u Srbiju? Hvala.
Marko Atlagić, izvolite.
Zbog efikasnosti, odustajem.
Hvala. Amandman kojim se posle člana 26. dodaje novi član 26a, podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Amandman je na temu obrazovanja i prava deteta. Pošto se amandmani odbijaju bez ikakve rasprave, bez govora o tome zašto, moram da ih ponavljam da bi građani shvatili da je moguće u Skupštini doneti zakon koji je u njihovom interesu, a koji se ne donosi. Sve priče o tome šta je bilo u Americi, moja deca su išla u školu u Americi i tamo su imala udžbenike. Znači, u školi, najkapitalističkija zemlja na svetu, dobijete komplet udžbenika. Nigde u svetu ne znam da postoji sistem u kome se roditelji pljačkaju kao što to postoji u Srbiji tobože pod izgovorom tržišta udžbenika. Znači, iz budžeta je moguće nabaviti udžbenike za svu decu u svim osnovnim i srednjim školama, računica je jednostavna, cena je negde oko 0,2-0,3% budžeta Republike Srbije. To vam je manje nego subvencija „Er Srbiji“ koja se daje svake godine. Znači, pola te subvencije je dovoljno da se nabave svi udžbenici. U Beogradu, umesto jarbola i fontana taj novac može da se usmeri ka nabavci udžbenika. Takođe, u ovom članu predviđamo i nešto što bi popravilo kvalitet obrazovanja, na primer, da se ograniče odeljenja u školama, osnovnim i srednjim školama, na 20 učenika. Time bi se značajno popravio kvalitet. Ministar se sa tim složio, ali Vlada nije spremna da podrži jednu ovakvu promenu. Takođe, u predškolskim ustanovama da ograničimo broj dece po grupi koliko dece može da dođe na jednog vaspitača, na broj 15 ne bi li se popravio kvalitet i naravno da budžet stane sa sredstvima iza ovih mera. Predviđamo takođe da prevoz do škole bude plaćen za svu decu osnovnih i srednjih škola, pa u Beogradu na primer da dobiju mesečne karte za prevoz o trošku b budžeta Republike Srbije, u prigradskim opštinama da se organizuje poseban prevoz za svu decu i da to bude sve na teret budžeta Republike Srbije, ne na teret lokalnih samouprava.
Hvala. Na član 27. amandman su zajedno podneli poslanici Božidar Delić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, poslanička grupa SRS predložila je da se briše član 27. Predloga ovog zakona. Mi smo podneli ukupno na oba ova zakona 98 amandmana i prava je šteta što nećemo moći do kraja raspravljati o svakom amandmanu. Mislim da to treba da se čuje, mi smo Poslovnikom ograničeni i vrlo brzo će nastupiti vreme kada više nećemo moći uopšte govoriti o amandmanu, jer će biti potrošeno neko vreme koje je navodno Poslovnikom predviđeno. Šteta je što nećemo moći govoriti, razgovarati pre svega sa ministrom o kaznenim odredbama i prelaznim i završnim odredbama. Ima mnogo toga što mislimo da je interesantno i bili smo uvereni da bismo mogli da se dogovorimo da nam ministar i prihvati neke amandmane, da smo imali mogućnost za neku normalnu komunikaciju. Mi smo nekoliko puta danas rekli da je ovaj zakon zapravo loš prevod nekog teksta, odnosno ovaj predlog. To jeste tako i to pokazuje ovaj član 27. koji verujte, apsolutno ništa ne znači. Kažete – obrazovanje za rad traje dve godine. Stručno osposobljavanje i obuka traju do godinu dana, u skladu sa propisanim, odnosno odobrenim programima. Naravno da svako obrazovanje je obrazovanje za rad, valjda, a ne onako reda radi. Kada smo pokušali da vidimo šta ste vi napisali u obrazloženju, a deo obrazloženja govori objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja. Vi onda lepo kažete – članom 27. propisano je da obrazovanje za rad traje dve, a stručno osposobljavanje i obuka do godinu dana, u skladu sa propisanim, odnosno odobrenim programom. Dakle, vi ste nama u objašnjenju prepisali član, samo ga niste podelili na dva stava. Ovo je prilično besmisleno. Znate, mi smo ljudi koji ovo ozbiljno radimo, čitamo, razmišljamo o ovome, zaključujemo. Onda vidimo da se vi ponašate prema nama kao da smo mi neka niža rasa u odnosu na ministarstvo, pa mi ne umemo, pa ćete vi da nas prevarite, pa ćete u obrazloženju da prepišete isto ono što je u predlogu. To nije dobar odnos i nemojte to da više radite. Opet ću vas podsetiti da kada odgovarate zbog čega ne prihvatate naše amandmane da treba da nam kažete šta su to argumenti, jer mi argumentima obrazlažemo amandmane i očekujemo da nam se tako i odgovori. Vi ste rekli da amandman ne prihvatate jer nije u skladu sa opredeljenjem zakonodavca u pogledu drugih oblika stručnog obrazovanja. Pa, naravno da nije u skladu sa vašim opredeljenjem, zato smo mi i podnosili amandman, zato što mi imamo drugačiji koncept, drugačije viđenje, drugačije opredeljenje, ali to što vi mislite jedno, a mi mislimo drugo, nije argument samo izneti šta ko misli, nego zbog čega neko misli ovako, a zbog čega drugi misli onako. Nije nam jasno takođe u ovom predlogu člana gde ste napisali, evo i u obrazloženju, da je obrazovanje za rad, koliko traje i stručno osposobljavanje u skladu sa propisanim, odnosno odobrenim programom. Ko taj program odobrava i gde je taj program propisan? Niti je negde propisan, niti ovde stoji ko ga odobrava. Dakle, mora da postoji neka veza između svakog člana zakona da bi zakon bio jedna celina koja može zaista da se primenjuje. I dalje stojimo na stanovništvu da bi bilo najbolje, i s obzirom na ovoliki broj amandmana i s obzirom na ovako ograničeno vreme za raspravu, da vi ovo lepo povučete, da uredite i stilski i jezički i gramatički i naravno suštinski, što je najvažnije, pa da onda još jedanput lepo se sastanemo i porazgovaramo, ali pojedinačno o svakom predlogu zakona, da bi pre svega javnost Srbije mogla da čuje stavove svih koji učestvuju u radu ovog parlamenta, naravno i predstavnika Vlade, jer se nekako pretvorio da se jedan deo rasprave namerno i svesno organizuje tako da se pretvara u replike, u povrede Poslovnika itd, u čemu SRS ne želi da učestvuje na taj način. Mi ne želimo da trošimo vreme uludo, nego želimo da raspravljamo konkretno i to radimo, ali nekako kao da smo mi jedini u ovoj sali koji žele da na ozbiljan način raspravljaju o predlogu zakona. Hvala.
Ministar ima reč.
Samo radi pojašnjenja. Verovatno da su ovi koji sriču ove odgovore to možda nespretno uradili jer je objašnjenje ovog člana 27. u članu 65. Znači, ostali oblici jesu vezani za obrazovanje odraslih, koje spada u širi sistem ovde, obrazovanje uz rad. Zato se i zovu ostali oblici. Naravno da to donosi Savet za srednje stručno obrazovanje. Postoje ona tri zakona koja se donose u Skupštini sledećeg meseca, izmene i dopune Zakona o predškolskom, osnovnom i srednjem obrazovanju, gde je to detaljno uređeno, ali trebalo je obrazloženje, slažem se sa vama, da ide logičnije i da bude jasnije. Hvala.
Na član 27. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić. Izvolite. Reč ima Marijan Rističević.
Da bih ostavio više vremena ovom američkom poreskom beguncu od zakona, odustaću od daljeg obrazloženja.
Reč ima Marko Atlagić.
Zbog efikasnosti u radu odustajem od obrazloženja.
Na član 28. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić. Reč ima Marijan Rističević.
Iz istog razloga odustaću od obrazloženja.
Reč ima Marko Atlagić.
Zbog efikasnosti u radu odustajem od obrazloženja.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Nada Lazić. Amandman kojim se posle člana 28. dodaje novi član 28a podneo je narodni poslanik Saša Radulović.
Malo pre ste mi preskočili 27a, ali šta da radimo, to je takav manir. Tako je, gospodine Krasiću, o besplatnim udžbenicima. Ovo je jako važno pitanje za sve građane Republike Srbije. Vladajuća većina očigledno je ostala bez odgovora, tako da ćute, pa i komunikacija sa građanima Srbije. Nažalost, to je tako. Ministar sigurno zna da su ove stvari ovakve u svetu, da deca dobijaju udžbenike, da se ograničava maksimalan broj dece po odeljenju na 20, da ne može biti više od 20 učenika po odeljenju. Ministar zna takođe da grupe koje vode vaspitači u predškolskim ustanovama ne trebaju da imaju preko 15 dece. Međutim, nažalost, ne odlučuje o ovome, odnosno Vlada ne želi da podrži predlog da se udžbenici nabave za svu decu. Priča da nema para nije tačna. Novca u budžetu ima, samo se troši na stvari na koje ne bi trebalo da se troši, a ne troši se na stvari koje su važne za sve roditelje u Srbiji, važne za svu decu u Srbiji. Deca naše dijaspore koja su u Severnoj Americi, u EU dobijaju udžbenike kada dođu u školu, samo deca u Srbiji imaju ovaj nakaradan sistem da se po detetu mesečno plaća 10 do 17 hiljada dinara, i to plaćaju porodice koje imaju primanja od 57 hiljada dinara. Znači, oni koji mogu će platiti. SNS očigledno to ne želi da uradi. Dobra vest za građane Beograda je da idu i beogradski izbori pa ćemo moći ovo da primenimo, rešenje iz ovog predloga. U Beogradu i bez republičke vlasti Beograd će moći da plati udžbenike za svu decu u osnovnim školama i srednjim školama jer to košta manje nego jarboli i fontane. Znači, ove stvari su ostvarive, moguće ih je uraditi. SNS samo priča kako im je stalo do dece, do nataliteta, a kada je potrebno doneti jednu meru koja zaista pomaže roditeljstvu i roditeljima u nošenju finansijskih troškova onda su nemi i ćute na ove predloge. Na izborima u Beogradu građani će moći da odluče drugačije. Hvala.
Na član 29. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić. Reč ima Marijan Rističević.
Ne znam da li je, dame i gospodo, matematika u BiH tih godina kada je američki poreski begunac, begunac od zakona, završavao osnovnu školu, ali izgleda da nije bio to obavezan predmet jer bi morao znati, da je tog predmeta bilo, i kao električar i kao osnovac i kao američki begunac, iz obaveznih predmeta, a amandman je na obavezne predmete, o njemu govorim, morao bi znati da sva ta prava koja on emituje trenutno, a koja je uskraćivao kada je bio ministar. Da je bio ministar, tražio bi da školarina bude skuplja, a pošto mu taj deo tela više nije u fotelji, sada traži da bude besplatno. Pošto smo se njega rešili, na sreću, više nije ministar privrede, verujem da kroz povećanu privrednu aktivnost možemo da ostvarimo jednog dana i ta prava, ali naravno da on ne bude nikad više ministar privrede, jer jednostavno čovek ne ume da računa i treba da bude svestan činjenice da samo kroz povećanu privrednu aktivnost mogu da se plate emitovana prava, prvo zaradiš novac i ono što privreda isporuči, taj novac uzmeš i utrošiš i onda školstvo ne samo da može da bude besplatno, već i oprema i računari i sve što on traži, a košta 300 miliona evra. Dotle novac treba da ide u investicije, upravo da bi se podigla privredna aktivnost, da budemo i u obrazovanju moćniji i vojno moćniji i politički moćniji. Zato je najpreče podići investicije, nove tehnologije, nova radna mesta itd. Međutim, on je bio ministar privrede i to ne zna. Hvala.
Hvala. Ne, vi više nemate vremena ima samo Dušan Pavlović. (Saša Obradović: Replika.) Marko Atlagić, kao podnosilac amandmana. (Saša Obradović: Replika i Poslovnik.) Kako ste vi nasilni. Prvo, ako ćemo istine radi, Zukorlić se javio pre vas, pa se ne buni. (Tatjana Macura: Poslovnik.) Izvolite. Samo vi recite. Kao podnosilac, pa da vodim sednicu.
Zbog efikasnosti u radu odustajem od obrazloženja.
Hvala vam. (Tatjana Macura: Poslovnik.) Meni kažu – sram vas bilo, neko ko viče na mene danima. Neverovatno. Muamer Zukorlić, povreda Poslovnika. Izvinite što ste čekali.
Povređeni članovi 106. i 107. Zaista, ne mogu a da ne reagujem. Dakle, dostojanstvo Narodne skupštine se ne vređa samo kada neko vulgarno psuje, vređa ili se svađa. Ovaj dom i ovi ljudi koji sede ovde se celi dan vređaju, ponavljanjem ove rečenice, ispiranjem mozga o besplatnim udžbenicima. Ovo je za mene uvreda, koju prosto ne mogu da istrpim. Naravno, i svi oni građani, jadni, koji gledaju ovaj prenos. Zaista, zahtevam od predsednice Narodne skupštine da na ovo reaguje. Ovo je udar na elementarnu inteligenciju i dostojanstvo, i nije moguće da su okviru svakog amandmana može govoriti, o takvoj jednoj demagoškoj floskuli, o besplatnim udžbenicima u svakom amandmanu. To je uvreda za Narodnu skupštinu, skrnavljenje Narodne skupštine i vređanje elementarne inteligencije i dostojanstva građana. Zato vas molim da reagujete. A šta želimo u smislu jeftinih ili besplatnih udžbenika, pa ljudi to svi znaju, ali samo da nađemo kako i kada. Hvala vam.
Hvala. U pravu ste. Dva dana pokušavam poslanicima da objasnim da moraju da govore po amandmanima, njih to ne interesuje. Meni je najteže. Doduše, manjina to radi, ali toliko su agresivni da kvare atmosferu. Recite, Tatjana Macura. Izvolite.
Želim da ukažem na povredu Poslovnika član 103. stav 1. - narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Pokušala sam to malopre, međutim, vi mene ponovo po starom dobrom običaju niste videli, kao što redovno ne vidite poslaničku grupu DJB. Ono malopre što sam htela da kažem, da je narodni poslanik, verujem da niste pažljivo slušali, jer da ste pažljivo slušali, vi biste čuli da u obrazloženju amandmana koji podne poslanik Marijan Rističević nema ni jedne jedine reči o tome šta u tom navodnom amandmanu piše. Ovo je konstantno ponavljanje jednog te istog manira, a to je da se koristi vreme koje je predviđeno za obrazlaganje amandmana kako bi se ljudi koji su pritom i kolege u Narodnoj skupštini, vređali po ličnom osnovu. Molim vas, da dalje sa dužnom pažnjom obratite pažnju na to kako zvuči izlaganje poslanika Marijana Rističevića, ili profesora Marka Atlagića, pošto uglavnom nijedan od njih dvojice još nijednom u današnjem danu nije se obratio u Skupštini na temu amandmana. Čak ja nisam siguran da bi Marijan Rističević mogao da ponovi o čemu se radi.
Samo sedite. (Tatjana Macura: Zašto ste me prekinuli.) Ne vredi, to ne može, to je zabranjeno Poslovnikom. Ne stoji vam. Sedite. Nemojte vređati poslanike. Ne stoji vam, stvarno. Znači, pokušavam, ako mogu da tolerišem Sašu Radulovića da ne priča ni o jednom amandmanu dva dana osim o prvom koji je podneo, i priča o čemu god hoće. Dosta je bilo, dosta, svima. Onda to moram da dozvolim i drugim poslanicima. Vrlo ste osetljivi kada poslanici imaju nešto da kažu što se vama ne sviđa. Šta da vam radim, možda niste za parlament. Na član 29. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marjanović. Nije tu. Na član 29. amandman je podneo poslanik Saša Radulović. Da čujem obrazloženje amandmana, jer je to tražila poslanica Tatjana Macura. Striktno o amandmanu.
Da pročitam amandman. Obrazovanje je pravo deteta. Uslov za korišćenje ovog prava je da je dete državljanin Republike Srbije. Republika Srbija je obavezna da obezbedi sredstva kojima će se svakom detetu obezbediti predškolsko obrazovanje u potpunosti plaćeno iz budžeta bez ikakve obaveze, participacije…
Poslaniče, promašili ste amandman i moram da vas prekinem po Poslovniku.
Ovo je tekst amandmana.
Predlogu zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja.
Član dvadeset i… prihvaćen je amandman i ne možete na ovakva način nasilno da menjate amandman.
Nije prihvaćen, pogrešili ste.
Nisam pogrešio, član 29a. Lepo piše.
Ne, nismo došli do toga.
Pročitali ste 29a.
Ne, nisam pročitala.
Pročitali ste. Imate stenogram. U stenogramu, pročitali ste gospođo.
Ne, nisam, pazite malo. Žao mi je, lepo je priznati da ste promašili temu, promašili ste amandman. Razumem vas u tom žaru, ali nije 29a. Na član 29. amandman su zajedno podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Izvolite. Izvinite, vi ste se javili kao podnosilac. Izvinjavam se. Izvolite, Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem predsednice. Stalno potenciramo vaspitnu ulogu škole i svi poslanici govore o tome kako treba da naglasimo, a u onim zemljama u kojima je ta vaspitna uloga škole izuzetno značajna i izražena i u kojima se neguje, se pokazalo da upravo van nastavne aktivnosti imaju veliki potencijal da se vaspitna uloga škole ostvari, pri tom se misli na sportske i druge aktivnosti, na neke humanitarne aktivnosti, filantropske, različite aktivnosti koje deca imaju u školi i van škole u zajednici u kojoj žive, ekološke akcije i tako dalje. Pokazalo se da takve aktivnosti imaju veliki vaspitni potencijal i da su to upravo one aktivnosti koje treba i decu van škole da nauče i da vaspitaju, ako ćemo da tu vaspitnu ulogu škole da uzmemo kao nešto što treba da jača. Naravno, da se od nastavnika koji imaju platu 36.000 dinara sa tendencijom smanjenja svaki put kada se potroše pare na fontane i jarbole Beograda na vodi, Er Srbije i druge vaše megalomanske projekte, očekuje da u te van nastavne, van školske aktivnosti decu vode, verovatno volonterski i zbog toga mi predlažemo da sve te van nastavne aktivnosti za koje se dokazalo da imaju veliki vaspitni potencijal ulaze u radno vreme nastavnika. Mislimo da će se samo tako one imati šansu da zažive, da će jedino tako imati šansu da budu funkcionalne jer sve drugo je nerealno očekivati od i onako potplaćenih nastavnika. Nerealno je od njih očekivati da i u svoje slobodno vreme vode decu, organizuju te aktivnosti i zbog toga zahtevamo da one ulaze u radno vreme nastavnika.
Reč ima ministar.
Mislim da je opšte poznato javnosti prosvetnoj, da su svi do sada plaćeni po ovoj obavezi, jer radna lista nastavnika i 44 časovna radna nedelja nastavnika traje decenijama i to ulazi na jedan drugačiji način. Postoje tipska idealna nedelja kada su deca na nastavi i onda se ona uzima prema broju nastavnih nedelja. Onda imate onaj netipski broj nedelja, do 44 od 32 ili 34 zavisi koliko traje školska godina kada se sve ovo obračunava kao onaj sezonski posao. Tada nije urađen ali se vodi u listi i imate ono vreme do 52 nedelje za godišnji odmor. Tako da je ovo apsolutno sadržano i u godišnjoj i u svim drugim vidovima. Ovde je bila namera da se za decu a ne za nastavnike, jer se oni preklapaju jedni s drugima, svaki ima svoj raspored, ustanovi šta su te ostale aktivnosti i programi, ne samo predmeti. Mi smo izdvojili programe, jer ako imate i celodnevnu nastavu, i ako se teži, slažete samo i po strategiji da se ide na celodnevni boravak, onda imate recimo aktivnosti koje traju 20 minuta i 30 minuta, možda i sat vremena, ako su neke vežbe itd. Tako da je to bila namera. Naravno da smo sa sindikatima ovo prišli i zajedno videli. Hvala vam.
Da li imate taj amandman da mi date. Niko ne može da pronađe taj amandman. Daću vam reč. Nemam ništa protiv. Završeno je na 29, piše 30. nema ništa na 29a. (Narodni poslanik Saša Radulović prilazi predsednici Maji Gojković, sa materijalom i govori: Dajte, molim vas, nemojte da obmanjujete građane, evo pročitajte.) Nemojte vi da obmanjujete. (Saša Radulović: Evo, to je vaš dokument. Pročitajte.) Moj dokument. Nisam ja podnela amandman. (Saša Radulović: Amandman 29a.) Molim poslanika Sašu Radulovića da me ne maltretira. Povucite se nazad. Izričem vam opomenu zbog ovog ponašanja. Dosta je bilo ovakvog prostakluka i nasilja nad predsednikom parlamenta. Sram vas bilo. Sram vas bilo. Donesite mi amandman koji ste podneli i dali na pisarnici, a nemojte da se dernjate i da se hvališete vašim primitivizmom ovde. Ovo nije slika parlamenta Republike Srbije, ovo je slika samo vas. Do kraja rasprave donesite podneti amandman 29a, dobićete reč, a nemojte mi pretiti. Pokazali ste mi papir otkucan od strane službe, a dajte mi vi amandman koji ste podneli da bi dobili reč. Imamo još par stotina amandmana, što ste lenji tako? Siđite i donesite. Imate sto sekretarica neka vam neko donese. (Saša Radulović: Koliko sekretarica?) Koje plaćaju građani Srbije, istine radi. Građani Srbije plaćaju vaše sekretare koji rade ovde u parlamentu. Toliko o vašoj demagogiji. Na član 30. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Marijan Rističević i Marko Atlagić, sa ispravkom. Imate šansu još par sati da donesete amandman da bi ga obrazložili, ako umete. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, s obzirom na količinu nervoze koja dopire odande i s obzirom da mogu biti opet u riziku da me vređaju i pljuju, odustaću od obrazlaganja.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsednice, ustupam vreme poslanici, nikad im dosta nije bilo, kako bi stekla dodatno vaspitanje koje joj nedostaje. Hvala.
Amandman 28a smo našli, nađite 29a iz Pisarnice podnet, da bi dobili reč. Da li je vama to teško? (Saša Radulović: Prvi put u istoriji se ovo dešava.) Zamolite asistenta, koga plaćaju građani Srbije iz svog poreza da ode do Pisarnice i da donese vaš amandman da bi vi dobili reč. Građani Srbije ga plaćaju, zarađuje na osnovu građana Srbije da bi „Dosta je bilo“ ima asistenta koji bi trebalo da siđe od gore do Pisarnice, a ne samo da upada u parlament kao prošle Nove godine, pa da svira sa vama gitaru o trošku građana Srbije. Toliko o demagogiji vašoj. Na član 30. amandman su zajedno podneli poslanici poslaničke grupe Dveri. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović.
Gospodine ministre, član 30. govori o nadležnosti ministarstva, a amandman smo podneli na stav 2. tačku 7. Naime, tačka 7. kaže – ministarstvo ostvaruje međunarodnu saradnju na planu razvoja sistema obrazovanja i vaspitanja, analizu i prenošenja stranih iskustava i evropskih programa i dostignuća. Malopre smo dobili uverenje od vas da je zakon ozbiljno pisan od velikog broja pravnika, a čuli smo i neke optužbe za koje ja ne verujem da su istinite, da je zakon prepisan. Molim vas, objasnite mi šta znači strana iskustva i evropski programi? Mogu da shvatim da je za Evropu nešto što je van nje strano, ali za zemlju Srbiju strano je i EU i kako kažete, druga strana iskustva. Dakle, zato je naš amandman bio da se samo izbaci reč „evropskih“ i da ostane „prenošenje stranih iskustava i programa“. Ne znam zašto je to odbijeno, jer ovako ću da ostanem u ubeđenju ako mi ne objasnite šta je razlika između stranih iskustava i evropskih programa, ostaću u ubeđenju da je ovo samo puka želja za dodvoravanje EU i jednom putu Srbije ka EU, za koju inače ja imam mišljenje kakvo imam. Hvala.
Amandman kojim se posle člana 30. dodaje novi član 30a podneo je poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Amandman glasi – obrazovanje je pravo svako deteta. Uslov za korišćenje ovog prava je da je dete državljanin Republike Srbije. Republika Srbija je obavezna da obezbedi sredstva kojim će svakom detetu obezbediti predškolsko obrazovanje, znači, vrtiće, u potpunosti plaćeno iz budžeta, bez ikakve obaveze participacije roditelja, zatim da je Republika Srbija dužna da obezbedi sredstva za opremu, za predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje, za sve korisnike iz stava 1. i 2. ovog člana, i to posebno, a ne isključivo za udžbenike, sveske, olovke i računare, znači da se svi udžbenici nabave o trošku budžeta. Republika Srbija je dužna da obezbedi prevoz za sve učenike od kuće do škole i nazad u potpunosti iz budžeta Republike Srbije, bez ikakve participacije roditelja korisnika. Ovo znači da, ne, lokalne samouprave, nego budžet Republike Srbije obezbedi ova sredstva, da obezbedi sredstva za ishranu sve dece, užinu, voće i povrće, da odeljenje u osnovnim školama može da ima maksimalno 20 učenika, da u predškolskim ustanovama jedan vaspitač može maksimalno da vodi grupu od 15-oro dece. Ove stvari su u interesu svih roditelja u Srbiji, ovo može da se plati iz budžeta. Trošak je 0,23% budžeta Republike Srbije, novca ima i to je manje nego pola subvencije koje dobija Er Srbija svake godine za nesposobno vođenje tog preduzeća. Prema tome, ovo može da se plati. Vladajuća većina ne želi o ovome ni da raspravlja. Vidite kakve predstave prave da bi izbegli razgovor o onome što je važno za sve roditelje. Priče je dosta, i preko glave, na dela gospodo, amandman kojim bi se nabavili udžbenici za svu decu. Hvala.
Tako je, a samo vi donesite 29a iz Pisarnice. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, predlažem da se ne prihvati ovaj amandman iz onih razloga koje je Vlada navela u obrazloženju, a nekim narodskim jezikom možemo reći da trenutno nemamo novca za tako nešto. Iako mi ovde već satima slušamo istovetnu priču po svakom amandmanu od prethodnog govornika sa istim istovetnim obrazloženjem i ne znam dokle ćemo slušati, jedino što imam da kažem, a što bi bilo smisleno, to je da, sto puta ponovljena laž neće postati istina, zato što je sto puta ponovljena. Želim i vama gospođo predsedavajuća da sugerišem, ako je moguće, mada ste i vi sami preduzeli neke mere u tom smislu, da obratite pažnju kada krene da izlazi iz onoga što je tema amandmana i da nas poredi sa nekim drugim zemljama, ili da priča neke razne besmislice, da prosto reagujete i da mu uzmete reč. Hvala.
Hoću. Toliko puta smo je spomenuli, da će nam se javiti i Melanija Tramp. Reč ima narodni poslanik Sonja Pavlović.
Gospodo poslanici, kako vladajuće većine, tako i opozicije, ja bih vas zamolila sledeće, pričamo o amandmanima i rasipamo vreme beskrajno. Pred nama su dva, kako ih nazivaju svi, krovna zakona i mi nećemo uspeti da završimo ni prvi, a kamoli da dođemo do drugog. Pošto sam ja čovek iz prakse, pokušaću nešto da vam kažem. Šta znači krovni zakon, nešto što su svi ovde upotrebljavali? To znači sledeće. Ne samo da je on na vrhu, jer kuća se računa od krova a zida se od temelja. Znači, ako taj krov ne postavimo kako treba, džaba nama cela kuća, jer temelji će nam biti nestabilni. Trenutno se to i dešava. Znači, molila bih ministra, molila bih sve poslanike, i poručujem građanima Srbije, da ovde nije bilo empatije neke prema migrantima, koji su bez milosti koristili poslanici vladajuće opozicije, već samo razvodnjavanje i trošenje amandmanskog vremena. Takođe, molila bih poslanike opozicije da malo imaju razumevanja za građane Srbije, ako im žele dobro, ja se nadam da im žele dobro, kao i svi mi, jer amandmani su, pre svega, amandmani opozicije. Dajte svojim kolegama šansu da zarad tog obrazovanja, zarad oba zakona dospemo što više amandmana da obradimo i da obrazložimo građanima Srbije zašto ovaj zakon, takav kakav jeste, nije dobar za građane Srbije. Hvala vam najlepše.
Hvala. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, kad sam čuo prethodnog govornika – termin vladajuća opozicija, ja sam rešio da ne obrazlažem. Hvala.
hvala. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Goran Čabranik. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Milisavljević. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Žigmanov. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marjanović. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Pavlović. Reč ima narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Zahvaljujem. Podneo sam amandman na član 31. u koji dodajem još jedno ovlašćenje školske uprave, po kome ona vodi evidenciju o izrečenim kaznama suspenzija učenika i o stručno pedagoškom, psihološkom radu učenika za vreme trajanja udaljavanja sa nastave. Ovo je, inače deo Aleksinog zakona, koji je nekoliko godina kružio po ovoj Skupštini i dobio puno obećanja od predstavnika SNS, pogotovo predsednice Parlamenta iz prošlog saziva, koji, nažalost, nije našao svoje mesto u ovom zakonu. Dakle, ja sam predložio nekoliko članova koje se odnose na inkorporaciju Aleksinog zakona u ovaj zakon, koji su svi odbijeni. Poslušajte, molim vas, obrazloženje Vlade zbog čega je, recimo, ovaj amandman o suspenziji učenika nasilnika odbijen. Kaže ovako – Amandman se ne prihvata, jer nije u skladu sa koncepcijom Predloga zakona u pogledu nadležnosti školske uprave. Dakle, otprilike kažemo - mi odbijamo ovaj amandman zato što mi odbijamo ovaj amandman. Dakle, kakva je onda koncepcija školske uprave? Ne želite da prihvatate ni jedan amandman koji je podnet u vezi suzbijanja ili prevencije vršnjačkog nasilja. I onda kažete – to nije naša koncepcija. Dakle, vaša koncepcija je vršnjačko nasilje je onda u redu, sve dok se ne desi neka jako, jako komplikovana i zaoštrena situacija da dete pogine. Onda ćete da reagujete? Mislim da je ovo pogrešno. Molim vas da razmotrite ponovo sve amandmane koji su vezani za inkorporaciju Aleksinog zakona u ovaj zakon.
Na amandman kojim se posle člana 31. dodaje novi član 31a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Poštovane kolege, narodni poslanici, još jednom ću apelovati da racionalno trošimo ovo vreme, jer je zbog objedinjene diskusije, gde imamo jako malo, a plašim se da nećemo stići mnoga jako bitna pitanja uopšte ni da pomenemo. Ovo je jedan od jako bitnih pitanja. Reč je o Nacionalno prosvetnom savetu. Promenama koje donosi ovaj zakon, može se dogoditi, mnogo je promenjen sastav Nacionalno prosvetnog saveta, promenjene su nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta i ovakav kakav je, Nacionalni prosvetni savet gotovo da nema nikakvu svrhu postojanja, jer o svemu odlučuje ministarstvo. Želela bih da skrenem pažnju, posebno na to da se ovim promenama, koje ovaj zakon donosi, evo možda će ministar da nam kaže nešto više o tome, nadam se da će me razuveriti, ali mislim da postoji opasnost da se u ovako izabranom Nacionalno prosvetnom savetu ne nađe ni jedan profesor ni jednog državnog Univerziteta, odnosno fakulteta u Srbiji. Evo, samo kratko, želimo da uštedim što više vremena. Očekujemo odgovor ministra. Hvala.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi člana 32. imamo Nacionalno prosvetni savet za obrazovanje odraslih. U vezi sa tim bi poslali jednog profesora, koji je malo pre govorio, koji je napisao, otprilike ovako – da mu se javno izvinu, kaže se „Da mu se javno izvine“, pa bi tog profesora poslao na obrazovanje odraslih. Hvala.
Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marjanović. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić.
Hvala. Poštovan predsedavajuća, poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici i građani Srbije, ovo je sada serija članova zakona o osnovnom sistemu obrazovanja, kojima se reguliše nadležnost, sastav, način izbora i obaveze izveštavanja Nacionalno prosvetnog saveta i Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. To su nacionalna stručna tela, koja će po ovom konceptu zakona biti, manje-više, potpuno razvlašćena. Dakle, način njihovog izbora je promenjen, promenjena je struktura njihovog članstva, obaveza izveštavanja i mi smo konkretno amandmanom na član 32. predložili da se Nacionalnom prosvetnom savetu vrati obaveza koju on ima po postojećem zakonu, a to je da jednom godišnje izveštaje o svom radu dostavlja Narodnoj skupštini Republike Srbije, pored obaveze koja je predviđena novim zakonskim rešenjem da kvartalno izveštava i ministarstvo. Pored toga, tražili smo radi postizanja kakve-takve nezavisnosti u radu Nacionalno prosvetnog saveta, da naknade za njihov rad, kao i do sada, kao i u postojećem zakonu, utvrđuje Narodna skupština, a ne ministarstvo, jer naravno, ko utvrđuje naknade, taj ima i moć kontrolisanja. Dakle, pored toga, tražili smo i da Nacionalni prosvetni savet i Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, poradi na transparentnosti u svom radu i javnost o svom radu upozna putem dostavljanja informacija u svojim internet stranicama. Smatram da su ova tela veoma značajna, smatramo da koncept zakona, kojim se kompletna stručna javnost isključuje iz vođenja obrazovnog sistema u Srbiji, zapravo predstavlja urušavanje demokratije, a kada se nadležnost ukida Narodnoj skupštini, onda to dodatno predstavlja i degradiranje Narodne skupštine, kao najvišeg zakonodavnog tela u ovoj zemlji i ja apelujem na javnost da ozbiljno uzme u razmatranje šta se, zapravo, ovim konceptom zakona sa Nacionalno prosvetnim savetom radi, jer ista stvar se radi i sa ustanovama koje su nadležne za visoko obrazovanje, a to je Nacionalni savet za visoko obrazovanje i Nacionalno akreditaciono telo, koje će, takođe, po Zakonu o visokom obrazovanju biti potpuno stavljeno i ruke i kontrolu izvršne vlasti, to jest Vlade. Hvala.
Hvala. Radi javnosti, da pročitam dopis iz pisarnice – Narodni poslanik Saša Radulović nije podneo amandman kojim predlaže da se posle člana 29. doda novi član 29a, već je podneo samo amandman na član 29. Potpisa radnika iz pisarnice. Hvala. Molim da sačuvate to. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Mi ne želimo, gospodine Šarčeviću, da Nacionalno prosvetni savet vama podnosi izveštaj o radu, nego želimo da Nacionalno prosvetni savet Skupštini podnosi izveštaj o radu, zato što ne želimo da Nacionalno prosvetni savet birate vi, nego želimo da to radi Skupština Srbije. Zato što, kada mi biramo ovde Nacionalno prosvetni savet, onda mi o tome ovde razgovaramo, onda na Odboru razgovaramo o tome, gledamo da li kandidati ispunjavaju uslove, pa ovde razmenimo mišljenje o tome ko su sve kandidati, ko treba da bude izabran, pa to sve gledaju građani, pa i oni imaju kontrolu oko toga ko je izabran u Nacionalno prosvetni savet. Vaša namera je, gospodine Šarčeviću, da vi sednete u svoj kabinet, pogledate po spisku koji vam je neko dostavio, izaberete koga hoćete u Nacionalni prosvetni savet i onda se na tome priča završi. Nacionalni prosvetni savet za svoj rad odgovara samo vama koji ste ga birali, a u međuvremenu, kako vidimo iz članova koji slede, o čemu ćemo isto tako razgovarati i razvlastili ste taj Nacionalni prosvetni savet koji ste izabrali, pa ćete sada vi da donosite i planove i programe rada, da birate i odobravate udžbenike, itd. Mnogo vam je, gospodine Šarčeviću. Vi ste rekli da ne mogu ja da sudim da li ste vi Dositej Obradović ili niste. Malo je tragično da tako o sebi mislite, ali to je sada već stvar vašeg doživljaja sebe i u to ne možemo ulaziti. Međutim, verovatno treba da budemo srećni što sa Nacionalnim prosvetnim savetom ne radite ono što kroz amandmane odbora radite sa Nacionalnim savetom za visoko obrazovanje, gde vas je naš kolega, bivši muftija, nagovorio ili naterao ili ubedio, ne znam, verovatno ćete nam jednom objasniti kakvi su bili njegovi argumenti da vas primora ili ubedi i da vi prihvatite amandmane kojima će njegov univerzitet, koji 10 godina ne može da se akredituje, konačno dobiti akreditaciju. U Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje vi čak možete apsolutno po sopstvenom izboru da birate članove. Čak nema nikoga ko vam te članove predlaže, nego vi procenite ko su to istaknuti stručnjaci, bez ikakvih kriterijuma, bez ikakvih pravila. Pretpostavljam da će to biti stručnjaci koji će se složiti da muftijin univerzitet može da se akredituje, tako da ćemo se boriti sa vama i oko Nacionalnog prosvetnog saveta i oko Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, jer ne možete, gospodine Šarčeviću, o takvim stvarima da odlučujete i ne može Nacionalni prosvetni savet vama da podnosi izveštaj i ne možete vi da ga birate.
Imate sekund, Gordana. Da li možete nešto za jednu sekundu da nam kažete?
Nije pametno, ministre, nikad ne birati bolje od sebe.
To je već četiri. Hvala. Na član 32. amandman je podnela Branka Stamenković. Amandman kojim se posle člana 32. dodaje novi član 32a. podneo je Saša Radulović. Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici Poslaničke grupe Dveri. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ivan Kostić.
Poštovani građani, uvaženi ministre, Srpski pokret Dveri je dao jedan amandman na član 33. po pitanju sastava Nacionalnog prosvetnog saveta, koji ima 35 članova. Naš je predlog bio da u Nacionalni prosvetni savet treba da uđe po jedan predstavnik srpskih obrazovnih institucija iz regiona i rasejanja. Obrazloženje koje ste nam vi dali jeste da se amandman ne prihvata, jer nije u skladu sa konceptom Predloga zakona u pogledu sastava izbora članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Ne znam zašto od 35 članova Nacionalnog prosvetnog saveta po jedan predstavnik nije mogao biti iz institucija koje imaju autoritet, iz rasejanja i regiona? Kao što znate, mi imamo slučajeve da su ugrožena prava očuvanja jezika u državama regiona, a to nisu ljudi koji su otišli, gospodine ministre, u inostranstvo i ulaze u njihov obrazovni sistem, to su ljudi koji su članovi srpske zajednice, koji su autohtoni na tim prostorima. Da navedem samo primer Crne Gore gde 46% građana se izjašnjava da su srpskog porekla, nemaju pravo da izučavaju ćirilicu u osnovnim školama. Takođe bih vam naveo i primer jednog ozbiljnog društva prosvete iz Beča, Srpsko-kulturno društvo „Prosveta“, koje je osnovano 1902. godine, u čijem članstvu su izuzetno obrazovani ljudi, koji se bave prosvetom i obrazovanjem. Zašto od 35 članova nije mogao po jedan da bude iz tih institucija? A znamo da samo u regionu ima dva miliona predstavnika srpskog naroda, a procenjuje se da u celom svetu četiri miliona, znači to su dve trećine. Ovo obrazloženje apsolutno nema smisla, a u skladu je sa državnom strategijom koju promoviše Vlada Republike Srbije po pitanju kulturnog objedinjavanja Srba iz celog sveta, a pogotovo iz regiona, gde se planira da se donese deklaracije o integrisanju prvenstveno na obrazovnom i kulturnom polju između Srba u regionu, prvenstveno Srba iz Srbije i Republike Srpske. Ako država Srbija vodi takvu politiku, zašto vi niste bili preteča po pitanju primenjivanja te politike u ovom zakonu, a imate mogućnosti da to uradite sada? Hvala.
Na član 33. amandman je podneo Vladimir Đurić. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić.
Hvala. Dakle, i ovo je jedan od članova Zakona o osnovama sistema obrazovanja, kojim se reguliše način izbora članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Mi smo ovim amandmanom pokušali da spasimo Nacionalni prosvetni savet, koji će novim zakonom u suštini biti sveden na jedno savetodavno telo koje više ništa utvrđivati i donositi neće, koje će Ministarstvu davati svoja mišljenja koja će biti neobavezujuća, koja ministar može da odbije ili da usvoji. Verujemo da će ih odbijati. Dakle, tražili smo da se amandmanom nadležnost za izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta vrati pod okrilje Narodne skupštine. Tražili smo da članovi Nacionalnog prosvetnog saveta i dalje budu birani na mandat od šest, a ne na četiri godine. Zašto su ove dve stvari važne? Najpre, već je rečeno nekoliko puta u raspravi, kada članove nekog nezavisnog stručnog ili regulatornog tela bira Vlada, onda ministar u svom kabinetu uzme, napravi neki spisak sebi poželjnih ili podobnih ljudi i od njih formira to neko nezavisno stručno ili regulatorno telo. Kada to telo bira Narodna skupština, onda se o kandidatima za članstvo u tom telu javno raspravlja. Raspravlja se u plenarnoj sednici koja se prenosi na nacionalnoj televiziji, raspravlja se na odborima koji se na sajtu Narodne skupštine mogu gledati i u direktnim prenosima i u odloženim snimcima u potpunosti i javnost ima priliku da bude obaveštena o kakvim kandidatima se radi. Zašto je važno da mandat ovakvih nezavisnih stručnih i regulatornih tela traje šest, recimo, a ne četiri godine? Zato što imamo nepoklapanje trajanja mandata takvih tela i mandata trajanja izvršne vlasti, pa se onda mora desiti da deo svog mandata imate nekoga koga vam je izabrala prethodna Skupština u svom prethodnom sazivu u kom vi niste bili vlast, nego ste bili opozicija, pa onda morate, recimo, dve ili pet godina da trpite, recimo, Sašu Jankovića pre nego što izaberete zaštitnika pravovernih građana vaše partoispovesti. Hvala.
Na član 33. amandman je podnela Branka Stamenković. Na član 33. amandman je podneo Dušan Pavlović. Na član 33. amandman je podneo Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, radi efikasnijeg rada ja ću odustati od obrazloženja, uz izvinjenje, jer nisam znao svojevremeno kada sam gurao za gospodina Lipkovskog da će se umesto radu posvetiti nečemu drugom. Hvala.
Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić , Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, dakle, pričali smo o ovome i u raspravi u načelu. Ministarstvo i ministar ovim predlogom zakona hoće da Nacionalni prosvetni savet stave pod svoju kapu i da ga stave pod svoju komandu. To rade tako što ministar praktično bira, odnosno Vlada imenuje na njegov predlog članove Nacionalnog prosvetnog saveta. Dosadašnje rešenje je da se Nacionalni prosvetni savet bira u Skupštini. Zašto se bira u Skupštini? Zato da bi imao autoritet građana Srbije. U Skupštini Srbije sede predstavnici građana i Skupština Srbije je bila ta koja je birala Nacionalni prosvetni savet kao najvažnije telo u sistemu obrazovanja, kao telo koje treba da odlučuje o najvažnijim pitanjima iz oblasti obrazovanja, jer smo mi smatrali da to treba da rade stručnjaci, a ne da radi ministar. Sada ministar kaže – ja ću da praktično imenujem Nacionalni prosvetni savet, to će da uradi Vlada, Skupština nema veze nikakve sa tim. Sve se stavlja pod kapu i pod ruku ministra, dakle, od direktora škole, koje će da bira ministar, do Nacionalnog prosvetnog saveta. S druge strane, menjaju se i nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta. Mi smo duboko protiv ovakvog rešenja i tražimo da se vrati rešenje koje je u sadašnjem zakonu. Detaljno smo to opisali u amandmanu i mislim da možete da prihvatite ovaj amandman, i da ga trebalo da ga prihvatite, jer to svi poslanici koji su učestvovali u raspravi u načelu su od vas tražili. Da li je moguće da svi greše, a da ste jedino vi pametni? Da li je moguće da oni roditelji koji ne šalju decu u školu mesec dana, greše, a samo je ministarstvo pametno, jer treba da se smeni direktor? Pozivam vas još jednom da razmislite i da usvojite ovaj amandman. Hvala.
Na član 33. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Milan Lapčević i zajedno Gorica Gajić i Dejan Šulkić. Reč ima narodni poslanik Dejan Šulkić.
Zahvaljujem. Član 33. Predloga zakona reguliše strukturu Nacionalnog prosvetnog saveta i predlagač zakona je predvideo smanjenje sa 43 na 35 člana Nacionalno-prosvetnog saveta. Ministar je, čini mi se, u načelnoj raspravi, kao jedan od razloga kojim se rukovodio za smanjenje broja člana Nacionalno-prosvetnog saveta naveo preporuku ili nalog Državne revizorske institucije. To svakako ne može da bude razlog. Ta ušteda može da se odvija i da se obezbedi na neki drugi način. Vi ste, ministre, s obzirom na vaše kompetencije, na moje iznenađenje, posegli i smanjili broj predstavnika akademika, redovnih profesora univerziteta, predstavnika univerziteta u Srbiji, sve ostale strukture su, manje-više zastupljene, s tim što ste povećali broj predstavnika reprezentativnih sindikata sa jedan na četiri u odnosu na prethodno zakonsko rešenje. To je isto čudno, da stavljate broj reprezentativnih sindikata, kada je to promenjiva kategorija. Dakle, može da ih bude više, ali može da ih bude i manje i mislim da to ne treba da bude definisano zakonom. Dalje, u sklopu sveukupnog preuzimanja nadležnosti ovim zakonom koje Vlada preuzima, kako sa nižih nivoa, ako tako mogu da kažem, od ustanova i lokalnih nivoa, u ovom članu je predviđeno i preuzimanje nadležnosti sa viših nivoa, o čemu je dosta reči ovde izgovoreno. Dakle, umesto Narodne skupštine koja bi birala Nacionalni prosvetni savet, to sada treba da radi Vlada Republike Srbije. U stavu 12. ovog člana, Predloga zakona, predviđeno je da ministar može podneti zahtev za razrešenje člana Nacionalnog prosvetnog saveta, ukoliko on ne ispunjava svoju dužnost. Nekim članom je predviđeno da se donosi poslovnik o radu. Valjda će tim poslovnikom biti predviđeno detaljnije šta su dužnosti, tako da mislim da Vlada i ministar, pored svih obaveza, a posebno s obzirom na stanje u Srbiji, zaista ima prečih poslova nego da prati na taj način rad članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Hvala.
Na član 33. amandman su zajedno podneli Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem. Opet ista stvar. Ne možete, ministre, da imenujete članove Nacionalnog prosvetnog saveta. Ne možete, zato što je vaša želja da ih imenujete inspirisana isključivo željom da ih kontrolišete. To ste pokazali kada ste smenili predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, protiv kog sam ja inače oduvek bila i govorila da je sramota da taj čovek ikada bude predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta. Vaša stranka ga je hvalila i govorila da je najbolji čovek za tu funkciju. Tog momenta kada se pobunio protiv ovog zakona, kada se Nacionalni savet pobunio protiv ovog zakona, vi ste ga smenili. Druga stvar, ovde, u jednom od stavova, pri kraju ovog člana se kaže ko ne može da bude član Nacionalnog prosvetnog saveta, pa kaže – lice koje je imenovano, izabrano ili postavljeno na funkciju državnom organu, organu teritorijalne autonomije, odnosno lokalne samouprave, lice izabrano u organ političke stranke ili organ… Mi predlažemo da se ovda doda ograničenje – u prethodne tri godine. Jer, funkcioneri vaše stranke, gospodine Šarčeviću, imaju čudnovatu moć, super-moć da onog momenta kad ih treba izabrati na neke funkcije na kojima im zakoni zabranjuju da se nalaze, zamrznu članstvo u stranci, zamrznu funkciju na kojoj su, pa odjednom nisu ni funkcioneri, ni članovi stranaka i onda kao da to što su u stranci i kao to što su politički obojeni, kao da se to ne važi. E, pa, važi se, i kod Gašića i kod Jorgovanke Tabaković, to su sve osobe koje se nalaze na funkcijama koje im zakon zabranjuje da se nalaze, ukoliko su članovi stranke. Hajdete da stavimo da u prethodne tri godine taj nije mogao biti na funkciji u stranci, pa ćete nam onda pokazati da zaista imate želju da to bude depolitizovano. Nemojte, to je Srpska napredna stranka izumela taj institut zamrzavanja funkcija, da bi se oni koji po zakonu ne mogu da budu na tim funkcijama, na njima našli. Prihvatite amandman da to bude u prethodne tri godine, nemojte da se tako naglo zamrzavaju ljudi, jer ko zna ko će vam ostati u stranci.
Na član 33. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli Nataša Vučković i Dragoljub Mićunović. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravko Bojić i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo podneli amandman, pre svega, da bi skrenuli pažnju. Gospodine ministre, napravili ste problem sa matematikom na drugoj decimali. U ovom stavu gde kažete – Vlada polovinu članova, odnosno, kako vi to rekoste ovde, 18, ali, polovina od 35 nije 18, a vi imate vrsne matematičare u SNS i oni znaju koliko je 2+2. Gospodine ministre, pošto ste vi taze na ovoj funkciji, da vam ja objasnim jednu stvar. Jedini ko je odgovoran, ili najviše odgovoran za izvršenje zakona jeste Vlada Republike Srbije i organi državne uprave. Oni izvršavaju zakone. Obrazovanje, izbor i imenovanje nekog organa je tzv. izvršna funkcija. I mi smo od 2006. godine imali sistemsku grešku, da je neko nama gurao da Narodna skupština bira ove i ovakve organe. I to je bila greška. Nacionalni prosvetni savet, bez obzira na broj, da li će to biti predsednik i 34 člana, i treba da bude u nadležnosti Vlade. Zašto? Zato što je izvršna funkcija, izvršavanje zakona. Međutim, kada ste definisali Nacionalni prosvetni savet, vi ste imali u vidu tri funkcije – daje mišljenje, daje predloge, učestvuje u. Znači, pravite nešto što je imitacija institucije koja nema zube. Ima savetodavnu funkciju. Prema kome? Prema Vladi, jer je Vlada njen tvorac na osnovu ovog zakona. O tome se radi. Mi smo se ovih dana slatko smejali obrazloženju ovih vaših predloga zakona. Tu je svega i svačega bilo, pa smo zaključili da je 48 veći broj od 60 u obrazloženju, pa smo dalje čitali i onda smo došli do vrlo interesantnih stvari. Vidite, u javnoj raspravi koju ste vi radili, neposredno i preko interneta, veliki doprinos, a vi se njima zahvaljujete, dala su udruženja za zaštitu životinja, Udruženje za zaštitu i prava životinja „Klempa“ Zemun. Evo ga vaše obrazloženje. Znači, i njih ste pitali o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Dobili ste, recimo, mišljenje ovog društva „Labris“, organizacija za lezbijska ljudska prava, pa su i neki narodni poslanici bili uključeni. Vidim, vi ste ih sve lepo napisali ovde, sve ste ih pomenuli, kako je ta javna rasprava izgledala i ko je kako učestvovao. Ako sledim logiku vaših predloga zakona, predlagača, vi u ovom članu, kada definišete sastav Nacionalnog prosvetnog saveta, niste rekli koliko ima žena. U onom drugom Zakonu o visokom obrazovanju, za jedan sličan takav savet, vi ste tačno propisali da Vlada mora da vodi računa da polovina tamo, rodna ravnopravnost. Ministre, iskoristite svoj autoritet, ova dva zakona izbacite iz ove skupštinske procedure, proširite ovu raspravu, da se čuju sugestije i mišljenja i napravite nove predloge zakona. Neće pare iz EU da pobegnu. Gospodine ministre, mi ćemo morati jednog dana da dođemo na teren jedinice za upravljanje projektima javnog sektora. Božidar Đelić je opteretio Srbiju. Znate, koliko nas je zadužio? Dvesta miliona. Četristo sa drugim izvorima finansiranja. Ali, gospodine ministre, pare se ne troše preko države, nego preko d.o.o, deoničarskog društva. Osnivač tog društva je Vlada Republike Srbije. Povadiše oči ovi univerzitetski profesori za one centre tamo. Pošto nećemo sigurno da dođemo na onaj Zakon o visokom obrazovanju, s kojim pravom vi namećete obavezu da se finansira privatna inicijativa Aleksandra Karađorđevića za onaj centar što je napravljen ovde u Beogradu? Vodite računa, ovo će da vozi nekako dokle bude para sa strane. Kada sve ovo treba, ovaj narod iz budžeta da finansira, neće biti para, ovo neće moći da funkcioniše. To je naša osnovna primedba.
Evo, ako dozvolite, ja bih prethodniku rekao da je dva plus dva jednako jedan i neka to prouči, pa ćemo se videti na sledećoj sednici. A, mogu da mu kažem da dva plus dva može biti nula i da ne misli on da je samo dva plus dva jednako četiri. Toliko za danas.
Na član 33. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 33. amandman je podneo Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da)
Poštovani gospodine ministre, ja sam o ovome doduše na brzinu pričao i na Odboru za obrazovanje. Nadam se da neću biti dosadan ako ponovo ponovim svoj amandman, a koji se odnosi na to da umesto zajednice muzičkih i baletskih škola u sastav Nacionalnog prosvetnog saveta treba da uđe udruženje muzičkih i baletskih pedagoga Srbije. Na ovaj način prati se zakonski okvir koji daje prostor strukovnim udruženjima iz oblasti obrazovanja da imaju svoje predstavnike. Doduše i zajednice imaju, tj. Zajednica gimnazija i Zajednica stručnih škola, ali kada je reč o stručnjacima iz određenih oblasti onda se uzimaju, videli smo u svim primerima, udruženja određene vrste pedagoga, a pogotovo što je to tako bilo i u dosadašnjem zakonu. Nema razloga da se to sada promeni, jer onda po logici stvari bi moglo, na primer, da umesto Udruženja hemičara, pedagoga iz oblasti hemije uđe zajednica hemijskih škola. Takođe, ovde imamo i Udruženje likovnih pedagoga, što je sasvim u redu i po toj logici isto bi trebalo da bude Udruženje muzičkih i baletskih pedagoga. Tim pre što ono obuhvata pedagoge iz ove oblasti i u predškolskom i u osnovnom i u srednjem obrazovanju i u muzičkim školama, i u baletskim i visokoškolskim ustanovama. Takođe, ova udruženja učestvuju i u kreiranju programa iz muzičke umetnosti i ništa prirodnije i logičnije nema, nego da to udruženje bude uvažavano i tu u sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta kao i ostala udruženja. Ovaj odgovor koji je ovde dat nije mi adekvatan. Nije mi jasno zbog čega se to nije prihvatalo. Nisam siguran da ste vi obratili pažnju na ovo. Zahvaljujem se na onome što je bila vaša pažnja u trenutku kada sam pričao o ovome. Hvala.
Zahvaljujem kolega Mihajloviću. Na član 33. amandman je podnela narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, kolege poslanici, u prethodnom vašem izlaganju sam čula da ćete status bibliotekara koji se tiče amandman koji sam podnela rešiti pod zakonskim aktom, tako da u tom smislu razumem stav Vlade i odustajem od diskusije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 33. amandman sa ispravkom su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić i Milorad Mirčić. Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 33. ovog Predloga zakona o osnovom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Kao što vidite mnoge moje kolege iz moje poslaničke grupe i drugih poslaničkih grupa su podneli amandman na ovaj član zakona, što samo po sebi govori da se radi o jednoj izuzetno važnoj materiji. Svi znate da je u pitanju Nacionalni prosvetni savet i neću ovde govoriti o načinu na koji se imenuje taj prosvetni savet, o tome je bilo dosta reči. Pre svega reći ću o sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta. Videli smo ovde da postoji veći broj asocijacija iz kojih se popunjava Nacionalni prosvetni savet, od 35 članova i uglavnom je zastupljeno manje više najveći broj tih asocijacija koje treba da čine ovaj savet. Međutim, amandmanom sam pre svega intervenisao na kraju ovog amandmana koji govori da iz redova reprezentativnih sindikata treba da postoje četiri člana ovog prosvetnog saveta. Apsolutno sam ubeđen da to nije dobro rešenje, da iz redova sindikata treba da postoji manji broj članova Nacionalnog prosvetnog saveta, jer jednostavno nisu jasni kriterijumi i ne postoje jasni kriterijumi koji govore o tome koji je to sindikat reprezentativan. Imamo veliki broj obrazovno-vaspitnih ustanova koje i nemaju sindikalne organizacije i koje nisu sindikalno organizovane. Sa druge strane, ovi sindikati koje danas imamo, ne samo u ovim obrazovno-vaspitnim organizacijama nego i u većini drugih organizacija, ne štite, ne u dovoljnoj meri, nego bukvalno uopšte ne štite interese zaposlenih nego pre svega štite lične interese. Na taj način štite interese Vlade. Nekadašnji sindikati u komunističko vreme makar su vodili računa o zimnici, ogrevu itd, za najsiromašniji deo kolektiva u kojem rade. Danas situacija nije čak ni takva. Kada su u pitanju škole, predstavnici sindikata imaju procenat uvećanja plate čija je plata u nekim školama čak i veća od plata direktora, pa se dešava da je veće interesovanje za mesto predsednika sindikata nego za mesto direktora škole, odnosno neke druge ustanove. Vi ste ovde u obrazloženju za odbijanje amandmana naveli kao razlog za odbijanje amandmana da je rešenje koje zakon predlaže celishodnije. Apsolutno i odgovorno tvrdim kao čovek koji 33 pune godine radim neprekidno u obrazovanju, da je rešenje koje sam predložio celishodnije. Sve ove asocijacije koje se ovde taksativno navode u ovom zakonu imaju po jednog svog predstavnika izuzev Asocijacije univerziteta Srbije, a sindikatima o kojima sam rekao da ne štite dovoljno interese zaposlenih se daju četiri mesta. Gospodine ministre, da li ste razmišljali o tome da recimo, Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici treba da ima obaveznu prohodnost, da ima jednog člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Iz ovoga kako je dato rešenje u ovom zakonu, zaista nisam mogao to da vidim i zato apelujem na vas da još jednom ovo o čemu sam ja govorio pogledate i analizirate i eventualno da ispravite to, ako je to moguće. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Saviću. Reč ima ministar, Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo da odgovorim na član 33, 32, a 34. ću da povežem kasnije. Broj članova je mogao da bude neograničen, koliko je sve predstavnika htelo da uđe u njega. Tako da ovo nije nikakvo počasno telo. Jedan od razloga što ide na Vladu jeste što se ranije Nacionalni prosvetni savet uglavnom bavio lobiranjem za određene struke. Ako smo sad strukama dali da se brinu sami o stručnom delu pitanja, uloga Sindikata jeste da se brine o zaposlenosti i ostalo. Naravno, u razgovoru sa njima smo i te kako istakli ulogu da oni imaju, to su svi zaposleni u prosveti, znači, oni imaju jako mnogo ozbiljnih kandidata, ljudi koji su doktorirali, magistrirali, vrlo uvažavam do toga da će oni dati dobre predstavnike, ali je to, eto, prosto, neki taj socijalni interes, jer je ranije u sazivu uglavnom to bio interes, da se ne može izmeniti nacionalni plan i program, zato što neka grupa tamo izlobira i drži poziciju. Tako da je taj balans postojao.
Zahvaljujem. Kolega Saviću izvolite.
Samo kratko. Gospodine ministre, verujem da ste vi dali sve od sebe da ovaj zakon bude što bolji. Međutim, samo gledano kroz sastav ovog Nacionalnog prosvetnog saveta zaista, ko se bavi ovom materijom, odnosno čija je to bila delatnost tokom dužeg vremenskog perioda može zaključiti samo jednu stvar. Ovde imamo da u sastav Nacionalnog saveta zajednica srednjih stručnih škola daje određeni deo svojih predstavnika u ovaj sastav Nacionalnog prosvetnog saveta, što nije sporno. Međutim, nijedan mehanizam ne postoji koji obezbeđuje da će bilo koji profesor stručnih predmeta u osnovnoj ili srednjoj školi i obavezno doći, odnosno ući u ovaj Nacionalni prosvetni savet iako, to vi sigurno imate bolje podatke, ali prema nekoj mojoj proceni, ukupan broj svih prosvetnih radnika u osnovnim i srednjim školama najmanje 30% čine profesori stručnih predmeta, a ovde ne postoji nijedan mehanizam da će takvi ljudi postati članovi Nacionalnog prosvetnog saveta, jer iz neke srednje stručne škole opet može ući profesor srpskog jezika, profesor fizičkog vaspitanja ili bilo kog drugog predmeta. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vjerica Radeta i Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Novi član 33a, amandman kojim se posle člana 33. dodaje novi član 33a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, dr Dragan Vesović, mr Ivan Kostić, Zoran Radojičić i prof. dr Miladin Ševarlić. Reč ima narodni poslanik Ivan Kostić. Izvolite.
Gospodine ministre, meni je žao što nisam dobio odgovor po pitanju prethodnog člana i našeg amandmana. Smatram da ćete vi uzeti u razmatranje tu našu sugestiju, jer ovim predlogom zakona na taj način se ceo kulturno-obrazovni prostor svodi na centralnu Srbiju, što apsolutno smatram da je nepotrebno i pogrešno, jer i Srbi iz Baranje i Srbi iz Kumanovske oblasti pripadaju našem obrazovnom prosvetnom identitetu. Biće prilike da o tome pričamo i u amandmanima koje smo predložili iz ovog zakona. Što se tiče člana 34. Srpski pokret Dveri smatra da odredbe koje su važile u prethodnom propisu treba da ostanu iste, a vi ste na ovaj način razvlastili Nacionalni prosvetni savet i on sada, po ovom predlogu zakona, daje samo svoje mišljenje po pitanju Strategije obrazovanja. Smatramo da će se na ovaj način urušiti sam kvalitet Strategije obrazovanja na svim nivoima, jer bukvalno se kontroliše sve, od čistačice u javnim preduzećima, do najviših naučnih institucija. Ovakvim zakonom će se opet dovesti do toga da ljudi koji imaju autoritet i integritet po pitanju univerzitetskog obrazovanja podnose ostavke ili da budu smenjeni, kao što je smenjen predsednik Nacionalnog saveta za prosvetno obrazovanje, uvaženi akademski profesor Aleksandar Lipovski. Zato smatramo da je predlog ovog zakona nepotreban i da se politika stavlja iznad struke.
Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podnela narodna poslanica Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Štedeću vreme. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dakle novim predlogom SNS je u potpunosti degradirala Nacionalno prosvetni savet, ne samo da Vlada imenuje i predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, dok je to ranije radila Skupština, nego je taj Nacionalno prosvetni savet degradiran do kraja time što su oduzete nadležnosti Nacionalno prosvetnog saveta. Više Nacionalno prosvetni savet ne odlučuje o programima koji određuju šta se uči u osnovnoj školi, šta se uči u srednjoj školi. Sada o tome odlučuje ministar i zato ministar ovim predlogom kaže – Nacionalno prosvetni savet će biti savetodavno telo ministra. Dakle, ništa se više ne pita Nacionalno prosvetni savet, nego on savetuje ministra, a ministar može da uvaži taj savet ili da ne uvaži savet. Ako ne uvaži, baš ga briga, odluči kako hoće, bez obzira na sve to što Nacionalno prosvetni savet misli, piše ili predlaže. Mi mislimo da ovaj koncept nije dobar i naš koncept se razlikuje u potpunosti od koncepta SNS u kojoj je ministar i ministarstvo sve, odlučuje o svim pitanjima, odlučuje o imenovanjima direktora, odlučuje o imenovanju Nacionalno prosvetnog saveta, odlučuje o programima, a niko iz struke nema autoritet baš zato da bi ministar mogao da radi sve. Molim vas, razmislite još jednom, da vratimo nadležnosti Nacionalno prosvetnom savetu, dakle telu u kome se nalaze stručnjaci. I ne treba sve da bude dnevna politika, a u obrazovanju ne treba ništa da bude dnevna politika.
Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala. Dakle, nastavljamo raspravu o seriji članova Zakona o osnovama sistema obrazovanja koji regulišu način izbora, članstvo i nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta. Dakle, zašto ovo i nije zakon o osnovama sistema obrazovanja, zašto ovo možemo slobodno nazvati zakonom o kontroli sistema obrazovanja? Nacionalni prosvetni savet, Nacionalni savet za visoko obrazovanje, Nacionalno akreditaciono telo, sve će to biti stavljeno pod kontrolu Vlade kroz promenu strukture članstva, kroz promenu načina izbora i kroz oslobađanje nadležnosti koje će sve biti prenete u ruke Vlade. Mi smo amandmanom tražili da se Nacionalnom prosvetnom savetu vrate nadležnosti za utvrđivanje i donošenje onih stvari koje u sistemu obrazovanja to telo donosilo po postojećem zakonu, a to je da Nacionalni prosvetni savet, a ne ministarstvo na bazi mišljenja neobavezujućeg, donosi standarde vaspitanja obrazovanja, predloge promena završnih ispita, osnove programa predškolskog vaspitanja obrazovanja, nacionalni okvir obrazovanja i vaspitanja, deo planova i programa nastava i učenja srednjeg stručnog obrazovanja i vaspitanja odraslih za opšte predmete i osnove vaspitnog programa, itd. Dakle, ako ne želite da Nacionalni prosvetni savet ove stvari donosi, nego želite da vam samo daje neobavezujuće mišljenje, ukinite ga. Šta će vam Nacionalni prosvetni savet? Raspustite ga i te ljude zaposlite kod sebe u ministarstvu, ništa se promeniti neće. Nećemo više imati Nacionalni prosvetni savet i to neće biti prva nezavisna, stručna institucija koju ćete pokvariti, upropastiti. Dužan sam građanima reći, Nacionalni prosvetni savet u Srbiji postoji od 1880. godine. Ovim zakonom, ovo telo će praktično postati potpuno besmisleno, možete ga potpuno raspustiti i vama podobne radnike zadržati i zaposliti u ministarstvu. Uspeli ste da pokvarite stručnu instituciju koja je u ovoj zemlji postoji od 1880. godine. Dakle, i kamen bi pokvarili.
Zahvaljujem, kolega Đuriću. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem se. Ne znam, gospodine Šarčeviću, što ste vi sa nama prestali da razgovarate. Nama je veoma značajno da čujemo šta mislite o ovim našim amandmanima, pošto smo pod utiskom da niste čitali obrazloženja koja su vaši saradnici napisali, zato što ta obrazloženja nama ne pokazuju zbog čega su rešenja koja smo nudili neprihvatljiva za Vladu. Dakle, ne samo da ćete, drugi su rekli, birati Nacionalni prosvetni savet, vi ćete ga potpuno razvlastiti. Vi uzimate na sebe veliki deo nadležnosti tog Nacionalnog prosvetnog saveta. Mi u DS smo uvereni da nemate kapaciteta da donosite nastavne planove i programe, nemate kapaciteta da birate i planirate udžbenike, nemate kapaciteta sve te stvari da radite. Nejasno je zbog čega vi sebi dajete toliko kredita da ste u stanju to da radite. Ovim Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, ovaj zakon služi tome da vi svu vlast prigrabite sebi. Zakon o visokom obrazovanju, s druge strane služi tome da oni koji deset godina ne mogu da akredituju svoje fakultete sada to učine uz vaš blagoslov. Trebalo je da nam kažete kada ste dolazili u ovu Skupštinu pre tri dana, gospodine Šarčeviću, da ovi zakoni službe tome. Nije trebalo da se pretvarate da sprovodite neke reforme, trebalo je da kažete – Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja ja ću svu vlast da prigrabim sebi, a Zakonom o visokom obrazovanju omogućiću Muameru Zukorliću da akredituje svoj fakultet koji 15 godina ne može da akredituje. Bilo bi poštenije da ste nam tako rekli, pa da znamo da tako pričamo, a ne da odbor u sedam ujutru usvaja neke amandmane kojim se menja suština zakona koje ste nam doneli, koji isključivo idu ka tome, prvo, da vi stavite svoju šapu na akreditaciju i drugo, da se iz procesa akreditacije izbace svi koji su do sada sprečavali da Muamer Zukorlić akredituje svoj univerzitet. Nemojte da nas varate, gospodine Šarčeviću, ova Skupština ne služi tome. Ovo što sada pokušavate da sklonite od očiju Skupštine verujte da neće proći nezapaženo. Ili počnite da razgovarate sa nama o ovome što predlažemo ili da se razilazimo jer ovako – mi da pričamo, a vi da ćutite, ovo što ovde piše da nema veze sa tim što se dešava zaista nema smisla.
Zahvaljujem koleginice Jerkov. Kolega Zukorliću, imate osnova za republiku, dva puta ste pomenuti u izlaganju koleginice Jerkov. Izvolite.
Kada neko nema političku ideologiju, metodologiju, identitet, onda mu treba protivnik. Naravno, meni nije jasno zašto sam ja izabran za tog protivnika da bih nekome pomogao da ostvari nešto od tog svog identiteta. Definitivno, od godinu i po dana ovaj moj džentlmenski odnos nije dao nikakve rezultate, tako da ću morati malo da udarim po gasu i da odgovorim. Dakle, nema nikakve sumnje da je u pitanju nešto što meni nije jasno šta je pozadina, ali ono na šta se zgražavam jeste činjenica da je taj univerzitet osnovao Zoran Đinđić, dakle predsednik stranke kojoj pripada gospođa Jerkov. Nije mi jasno do koje mere ide to oceubistvo, da se poslednja i jedina stvar, doduše u Sandžaku, pozitivna, kojom se ponose ti građani taj univerzitet i ovoliko harangiranje na taj univerzitet da bi se, eto, pokazalo da se postoji. To mi zaista nije jasno i neće mi biti jasno. Žao mi je, evo, postoje ovde neki svedoci, kao što je gospođa Čomić, iz tog vremena, za razliku od gospođe Jerkov koja je kasnije došla, znamo odakle, mi neki znamo i kako, preko koga i preko čega, no to je sve njena stvar, ali zaista nema smisla vređati 2.500 studenata, udarati na njihovo dostojanstvo, izazivati konfuziju. Zamolio bih DS da prestane sa oceubistvom i da se ne odriče dela Zorana Đinđića.
Kolega Zukorliću, u replici ste pomenuli i koleginicu Jerkov i ona ima osnova za repliku. Između ostalog, pomenuli ste i DS, ona jeste ovlašćeni predstavnik po ovoj tački dnevnog reda, tako da ima osnova za repliku. Ali, pomenuli ste i gospođu Čomić, tako da i jedna i druga imaju osnova za repliku. Izvolite, koleginice Jerkov.
Ne znam da li neko može da objasni kolegi Zukorliću da kada fakultet nema uslova da bude akreditovan ne može da se akredituje. To je jedna vrlo jednostavna istina, ne znam zbog čega on to ne može da shvati. Pretpostavljam da ne može da shvati zbog toga što je vlasnik u senci tog univerziteta, što je već deset godina na sve načine pokušava da izvrši pritisak na sve koji o akreditaciji u ovoj zemlji odlučuju ne bi li svoje programe koji ne ispunjavaju ni jedan jedini uslov akreditovao, a sada je kroz gospodina Šarčevića našao način da konačno akredituje svoj fakultet tako što će odluke o akreditaciji prebaciti manje-više na ministra i iz procesa akreditacije skloniti sve one koji su se do sada protivili tome. Tvrditi da bi Zoran Đinđić danas podržao akreditaciju fakulteta koji vara svoje studente, koji ne ispunjava ni jedan uslov, koji proizvodi lažne doktore nauka koji su jedini predavači na tom fakultetu, koji nema ni jedan jedini uslov za rad, i to misle sve nadležne institucije u ovoj zemlji, ispod je svakog nivoa. To ko kaže zaista nema pojma o čemu priča. Bez obzira na to što među nama postoje političke razlike, molim kolege da malo razmisle pre nego što o bilo čemu govore i da ne sramote i sebe i Narodnu skupštinu i uspomenu na ljude koji su cele živote posvetili borbi protiv onoga što danas predstavlja Muamer Zukorlić i vlada koja ga podržava u njegovim nečasnim namerama da akredituje fakultet koji ne može biti akreditovan.
Pravo na repliku ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvek ima ljudi koji misle da im se sve može i da rečnik verbalnog nasilja i njihova volja da omalovažavanjem, klevetanjem, ruženjem i laganjem se ophode prema svima, od žena, preko mrtvih ljudi, to uvek ima. Sve što ti ljudi izgovore govore jedino o sebi. No, ovde nije reč o karakteru govornika koji je sklon verbalnom nasilju, a verujem i svakom drugom nasilju, dosta je očito. Ovde je reč o sukobu interesa. Ovde je reč o tome da predsednik Odbora za obrazovanje Narodne skupštine je u sukobu interesa, kao narodni poslanik i kao neko ko koristi, zloupotrebljava Narodnu skupštinu za interese svog univerziteta. Da je na tom mestu bilo koji rektor bivši bilo kog drugog univerziteta, ovde bi bilo ljudi koji ne bi ćutali. Dakle, neću pamtiti ružne i sramotne reči čoveka koji je navikao da se nasiljem ophodi prema drugima. Ja ću pamtiti ćutanje mojih prijatelja koji su dopustili sukob interesa i nasilje nad institucijom predsednika Odbora za obrazovanje. To se pamti. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Što se nasilja tiče, dame i gospodo, mi smo za vreme vlasti DS imali svakog meseca žandarmeriju u Novom Pazaru. Ta vlast je nasilno ukinula izbornu volju Bošnjaka u Sandžaku 2010. godine na izborima za nacionalno veće. Da vi nekome držite lekciju o nasilju je jedna velika, velika sramota. Možda možete obmanuti jedan veći deo javnosti u Srbiji, ali građane Sandžaka koji su trpeli vaše pendreke i vaše čizme vi ne možete obmanuti. Prema tome, zamolio bih vas da u pod gledate dok se o tome govori. Što se tiče još jednog interesa, interesa koji pominjete, ovo što vi zastupate je goli interes, jer u akreditacionim telima sede ljudi koje ste vi postavili. Novim zakonom i novim reizborom oni će verovatno izaći sa tih pozicija, a to je jedina vlast koja je vama ostala, jer ste vlast izgubili na izborima. I sada se borite za te ostatke vlasti, korumpirane vlasti, oligarhijske vlasti koja još vama služi. Evo, pozivam sve narodne poslanike koji hoće da se uvere u istinu, organizovaćemo prevoz, budite gosti, odvešću vas ne samo na taj univerzitet, nego na sve garaže, hambare i razne improvizovane kućice na kojima piše akreditovani univerzitet,po gudurama sandžačkim. To je ono što je vaša čast i to je ono što je vaš rezultat i to može da dobije akreditaciju. Ali, ono što nije htelo vama služiti, ono što nije htelo biti vaš glasački servis i zbog toga su nas kažnjavali i kažnjavaju i ono što neće pristati da bude deo korupcije u visokom obrazovanju. Zapravo, jeste taj univerzitet, koji je žrtva takvog oligarhijskog odnosa korupcije koja je sada predloženim promjenama u onom zakonom uvedena.
Zahvaljujem, vreme kolega Zukorliću. Pomenuta je Demokratska stranka. Koleginice Jerkov, kao ovlašćeni predstavnik, imate pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Naravno, da nikome ovde ne pada na pamet da sa Muamerom Zukorlićem obilazi desetine hiljada ilegalnih kvadrata, koje je izgradio po celom Novom Pazaru, koja je golim nasiljem uspeva da spreči od rušenja. Podsetiću na reči predsednika Republike Srbije, u vreme dok je još bio premijer, kada je rekao da se ne usuđuje da ruši ilegalnu gradnju gospodina Zukorlića u Novom Pazaru, zato što nikome nije u interesu krvoproliće i razbijanje glava, koji bi mogli da izazovu među etničke odnose. Tada sam postavila poslaničko pitanje, a evo možda i da iskoristimo priliku kada je kolega Zukorlić, tu da nam odgovori da li je on pretio krvoprolićem kada je rečeno da će njegovi nelegalni objekti, baš kao i svi drugi nelegalni objekti u Srbiji u skladu sa zakonom biti srušeni? Da li je rekao da će policiju ili druge koje budu došli to da rade neko napasti? Da li je rekao da će policiju koja bude došla da obezbeđuje taj posao neko napasti ili Aleksandar Vučić umislio da će doći do nekakvog krvoprolića ukoliko ti objekti budu srušeni? To je bio dužan da nam odgovori i Aleksandar Vučić, a evo sada je Muamer Zukorlić tu pa neka odgovori. Ne misle to nikakvi članovi DS da vaš univerzitet ni jedan program na njemu ne ispunjava uslove, to su mislili članovi Komisije za akreditaciju. U drugom stepenu to su mislili članovi Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. To su mislili svi koji u ovoj zemlji odlučuju o akreditaciji, svi koji su u ovoj zemlji razumeju u obrazovanje. Sada na vašu sreću će o tome odlučivati ministar Šarčević koji čini se o tome mnogo ne zna.
Zahvaljujem. Replika na pominjanje predsednika SNS. Izvolite, reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve ovo što smo čuli mene podseća na ono što je Pajtić svojevremeno rekao da svi oni Slovaci koji glasaju za Aleksandra Vučića i SNS su nekakvi slovački četnici. Istini za volju, kada je u pitanju Internacionalni univerzitet u Novom Pazaru, činjenica je da je 2001. godine Vlada Zorana Đinđića pomogla formiranje tog univerziteta. Činjenica je da je pokojni Zoran Đinđić često puta bio gost Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, ali ne samo Zoran Đinđić nego sve tadašnje perjanice DS. Evo, tu je gospodin Zukorlić, neka me ispravi ako grešim. Na tom univerzitetu su bili i držali predavanje i Čedomir Jovanović i Dragan Šutanovac i drugi visoki funkcioneri DS. Ono što meni nije jasno u celoj ovoj priči oko akreditacije Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, prvo kakve veze SNS ima sa svim tim? Kakve veze ima Aleksandar Vučić sa svim tim? Na kraju krajeva, nije mi jasno kako neko može kao narodni poslanik da u Narodnoj skupštini ustane i da kaže – Internacionalni univerzitet u Novom Pazaru ne može da bude akreditovan i tačka. Izvinite, a ko ste vi da to kažete ili ko sam ja da to kažem za bilo koji univerzitet. Ako ispunjava uslove treba da bude akreditovan, ako ne ispunjava uslove ne treba da bude akreditovan. Ne znam čemu ovolika buka, čemu ovoliki bes, čemu ovolika mržnja oko jedne stvari koja je pravno potpuno regulisana. Nemojte molim vas da u ovo uvlačite SNS i Aleksandra Vučića, jedino što želimo u Raškoj oblasti i u Novom Pazaru, a to je mir, sloga i dobro susetski odnosi Srba i Bošnjaka.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Koleginice Jerkov, imate osnova za repliku, ali ste u svom izlaganju postavili određena pitanja kolegi Zukorliću, obratili ste mu se direktno, tako da najpre njemu moram da omogućim dodatna dva minuta.
U pravu ste kolega Martinoviću, zaista mržnja, ja drugačije to ne mogu da razumem. Mržnja koja na sve strane udara, ne znam zašto, ali eto pokušavam da shvatim i kroz ovu raspravu. Što se tiče krvoprolića, izjava predsednika na tu temu je zapravo bila kao zaključak onoga što se desilo 2010. godine kada je vaša vlast poslala 1.500 specijalaca da bije narod. Kada je zaista došlo do sukoba i do velikih problema. Ono što je uradio predsednik Vučić, tada premijer, u toj izjavi, u tom stavu je bila zapravo briga o građanima, o bezbednosti. Niko nije pretio, niko nije navaljivao i nemate potrebe sa tim manipulisati. Što se tiče divlje gradnje, nedavni izveštaj zvaničnih vlasti, gradskih u Novom Pazaru jeste da je broj divlje izgrađenih objekata u Novom Pazaru prešao 20.000 objekata. Jedan veći deo je izgrađen za vreme vaše vlasti zbog korupcije i svega što se dešavalo tamo. Ja gospodo nemam ni jedan jedini metar, ovo ne govorim zbog vas već zbog javnosti Srbije, ni jedan jedini metar divlje izgrađenog objekata koji se tiče mene i mog privatnog vlasništva. Islamska zajednica ima izvesne takve objekte zbog toga što im vaša vlast i vaši kompanjoni nisu davali dozvolu. To je jedina istina. Nema potrebe time manipulisati, ali zaista nije u redu što na ovaj način vređate studente Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, stigmatizujete ih. Tu studiraju uglavnom Bošnjaci, ima i drugih nacija i vi umesto da pomognete ono što jeste bila ideja Zorana Đinđića da taj deo ove zemlje dobije svoje obrazovanje, vi zapravo želite da srušite ono što je on napravio.
Povreda Poslovnika narodna poslanica Sonja Pavlović.
Povređen je član 106. gde govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Nisam shvatila kada smo pričali o krovnim zakonima da oni imaju veze sa divljom gradnjom. Kada smo rekli krovni mislili smo na zakone u prenosnom smislu reči, na zakone o obrazovanju. Zaista sam začuđena da jedini način kako ćemo danas dospeti do visokoškolskog obrazovanja, to je zbog univerziteta, privatnog u Novom Pazaru. Najlepše vas molim, uvaženi predsedavajući da vodite ovu raspravu kako treba, da ne skrećemo sa teme. Nas ne interesuje šta je bilo pre deset godina. Neko drugi se sad prihvatio projekta zvani Srbija. On potpisuje na tom projektu sve i ne može se za sve što nije dobro vaditi na ono što je bilo pre tri, četiri, pet ili deset godina. Molim vas da se vratimo na dnevni red i molim vas, uvaženi predsedavajući da nam pomognete u tome. Hvala vam.
Koleginice Pavlović, u potpunosti se slažem sa vama da je jako važno da se vratimo na dnevni red, ali ovde kroz diskusiju koleginice Jerkov, ukoliko ste pratili, pokrenuto je nekoliko pitanja. Ta pitanja zahtevaju odgovor jer su pomenuti konkretno određeni poslanici i određene poslaničke grupe, ne bi onda imalo smisla shodno članu 104. da onemogućim tim poslanicima i predstavnicima poslaničkih grupa da nemaju pravo na repliku. Pravo na repliku ima, naravno, narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Na kraju je kolega Zukorlić, konačno, dao poentu, da, Zoran Đinđić je tada otvorio univerzitet u Novom Pazaru, želeći da taj deo Srbije živne, verujući da bez dobrog obrazovanja u tom delu Republike Srbije u Sandžaku, neće biti budućnosti. Da je znao da 15 godina kasnije, taj univerzitet neće imati ni jedan uslov za rad, i to kako kaže gospodin Martinović, ne kažem ja, ne sudim ja, nije da se to on prijavio pa da niko nikada nije odlučio, ne, tome su u više navrata odučivale sve nadležne institucije u ovoj zemlji, i svaki put je njihov odgovor je bio isti. Ne, nijedan studijski program, osim dva ili tri, ne ispunjava uslove da bude akreditovan. Da je znao to, sasvim sigurno danas ne bi podržao rad tog univerziteta. Aleksandar Vučić 18. novembra 2016. godine, izgovara – da li želite rat između Muslimana i pravoslavaca? Ja ne želim. „Mislite da će muftija pustiti da mu neko tek tako sruši objekat bez prisutnih pet hiljada ljudi. Pa neće, i već vam je to rekao. Ja ne želim krvoproliće“. Ja pitam – ko bi bili tih pet hiljada ljudi koji bi branili nelegalne objekte od organa Republike Srbije, koji su nadležni za rušenje nelegalnih objekata? Važno je zbog toga što je očigledno da se ovaj univerzitet održava isključivo nasiljem Muamera Zukorlića, volela bih da ne pominjem SNS, a malo mu omogućavate da sada to nasilje ozakoni, i da konačno uradi ono što mu 15 godina ne polazi za rukom.
Pravo na repliku najpre Aleksandar Martinović. Izvolite.
Što se tiče divlje gradnje, o tome može mnogo da vam ispriča Marijan Rističević u vezi otvaranja odeljenja Fakulteta tehničkih nauka u Inđiji, u vreme kada je predsednik opštine bio Goran Ješić. Može i da vam pokaže fotografije kako izgleda to famozno odeljenje Fakulteta tehničkih nauka u Novom Sadu, koje naravno nikada nije zaživelo. Ali, ja ustvari hoću da kažem nešto drugo. Vi govorite o divljoj gradnji. Vi, čiji je predsednik stranke sazidao zgradu na pašnjaku prve klase na Vračaru. Ko vama daje pravo da bilo koga prozivate za divlju gradnju, to je jedna stvar. Druga stvar, čemu tolika mržnja, čemu tolika ozlojeđenost, čemu tolika zla krv, kada govorimo o jednom amandmanu koji suštinski, ne suštinski, nego materijalno, nikakve veze nema ni sa gospodinom Zukorlićem, ni sa Internacionalnim univerzitetom u Novom Pazaru, ni sa SNS, ni sa Aleksandrom Vučićem. Razumem da ste vi iz DS naučili, i vi mislite da je to demokratski, da je to evropski, policijskom čizmom ubiti čoveka, kao što ste to uradili sa Rankom Panićem. Mi u SNS smatramo da to ne treba da se radi, da je to nečovečno, i da to ne treba da se radi ni u Novom Pazaru, ni u Beogradu, ni bilo gde u Srbiji. Ako postoji neki problem njega treba rešiti dijalogom na civilizovan i kulturan način. Samo nemojte vi da govorite o divljoj gradnji, o nekakvoj pretnji krvoprolićem, jer za vreme vladavine SNS niko nije stradao na ulicama Beograda, Novog Sada, Novog Pazara, ili bilo gde u Srbiji. Za vreme vladavine DS ljudi su od 2000. do 2012. godine, ..(Gordana Čomić: Sedmoro ljudi je nastradalo.) … vi gospođo Čomić se upristojite i nemojte da dobacujete, od 2000. do 2012. godine na desetine ljudi u Srbiji je ubijeno. 39/2VS/LŽ
Hvala vam. Pravo na repliku Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja i kolega Martinović nismo u istoj poslaničkoj grupi, a ja nemam nikakve veze sa divljom gradnjom u Inđiji. Ja sam zbog divlje gradnje 2007. godine smenjen. Akreditacije odeljenja Fakulteta tehničkih nauka iz Novog Sada, dekan je bio gospodin Ćosić, naravno, imam i slike. Ovo je zgrada koja nije imala upotrebnu dozvolu, Trejd juning centar. Ove instalacije koje vise, ovi grubi radovi, to je odeljenje Fakulteta tehničkih nauka iz Novog Sada, nije ni započeto. Od svega je bio put i otvaranje. Ovo je akreditovano. Predsednik opštine koji je 2011. godine, ovo otvorio, bio je Goran Ješić, visoki funkcioner stranke bivešg režima, da im ne damo pravo na repliku. Dakle, zgrada nije imala upotrebnu dozvolu, 1000 kvadrata je plaćeno 2.300.000 hiljada evra. Gle čuda, na vrhu te zgrade je osvanuo penthaus u kome je živeo predsednik opštine Inđija. Ima još poslanika iz Inđije koji to mogu da potvrde. Dakle, 250 kvadrata zgrada, bez građevinske dozvole, bez upotrebne dozvole, opština kupuje 1000 kvadrata, akredituje se fakultet koji šest godina nije postojao, ali su postojali virtuelni studenti koji su išli na prvu, drugu, treću godinu. Postoje virtuelni troškovi za ovaj fakultet koji nije akreditovan po propisima, u nepostojećem prostoru, nepostojećoj opremi, nepostojećim profesorima, postoji, gle čuda, samo penthaus sa 250 kvadrata za predsednika opštine Gorana Ješića, visokog funkcionera stranke bivšeg režima. Hvala.
Pravo na repliku Muamer Zukorlić.
Kada je vlada Zorana Đinđića donela odluku o formiranju univerziteta u Novom Pazaru, isti oni ljudi koji zadnjih 15 godina sede u glavnim telima visokog obrazovanja su bili protiv od prvog dana. Ali, on u njegovom maniru tada njih nije poslušao i onda oni iskoristili njegov odlazak da se okome na ovaj univerzitet, ali ne samo to. Dalje, 2008. godine, 20 hiljada ljudi na gradskom trgu je skandiralo vašoj stranci, vašem predsedniku na mitingu koji je iznosio obećanja tom narodu i vezana za islamsku zajednicu i za univerzitet. Pošto je dobio glasove i onda slagao i prevario taj narod, naravno, nastavila se situacija koja je usledila sa nasiljem o kome sam govorio. Ali, zato više tamo nikada niti jedan jedini glas nećete dobiti vi i vaša stranka i razumem vas potpuno što plačete na ostacima vašeg režima po ovim telima rektorskim, univerzitetskim i kojim drugim, visokog obrazovanja na jaslama države koji bi da obezbede svoje privilegije i koji bi da se i dalje obračunavaju sa onima koji nisu njihovi, sa onima koji neće da im budu sluge, sa onima sa kojima ne mogu praviti univerzitetske tezge i trgovine kao što rade u drugim slučajevima. Prema tome, tu istinu treba da znaju građani, oni je već znaju, ali ovim zakonskim promenama će se dovršiti ta vaša epoha i konačno se ukinuti vaši ostaci i nadam se, ova zemlja, visoko obrazovanje svojim putem. Hvala.
Reč ima Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Čini mi se da vi sada sve radite pokušavajući da nekako od nas sklonite suštinu i da zamaglite suštinu, a suština je ovde vrlo jednostavna. Internacionalni univerzitet u Novom Pazaru čiji je osnivač Muamer Zukorlić već 10 godina od kako postoji postupak akreditacije, pokušava da akredituje svoje programe i svi nadležni organi, Komisija za akreditaciju i u drugom stepenu, članovi Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje mu to odbijaju, te njegove zahteve zbog toga što prema njihovim, veoma preciznim studijama koje sam na ovim sednicama već čitala, iz mnogih razloga taksativno nabrojani, programi koji se sprovode na tom univerzitetu ne ispunjavaju uslove koji su potrebni da bi studijski programi dobili akreditaciju. Oni su izloženi, ko je pričao sa njima, sigurno o tome nešto zna, mnogobrojnim pritiscima od strane gospodina Zukorlića, koji pokušava na sve načine da ih privoli da ipak akredituje njegove programe, iako prema njihovim studijama, oni ne ispunjavaju čak ni osnovne uslove. Međutim, to mu ne polazi za rukom. U međuvremenu mu Vlada, mislim da gospodin Šarčević, tada još u njoj nije bio, izdaje jedno čudnovato rešenje, kojim zaključuje da njegov univerzitet ima dozvolu da radi, ima dozvolu da izdaje javne isprave, uprkos tome što sve nadležne institucije smatraju da ne ispunjava uslove za akreditaciju. Suština je dalje u tome da je sada gospodin Zukorlić zloupotrebivši svoju funkciju u odboru privoleo ministra Šarčevića da prihvati amandmane, kojim će mu, konačno poći za rukom da akredituje svoj univerzitet i to je cela priča.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala. Pozivam se na član 107. – dostojanstvo. Meni je lično ovde ugroženo dostojanstvo, jer sam ja profesor tog univerziteta i prosto ovo što je koleginica govorila, sve su notorne laži i neistine. Internacionalni univerzitet je u nekoliko navrata dobio akreditaciju za određene studijske programe, internacionalni univerzitet ima najbolje uslove za rad i najbolje studente i zapravo ti studenti, dok su slušali ovu raspravu su se meni javljali i govorili da pozovemo koleginicu Jerkov da dođe u Novi Pazar ili da im dogovorimo neki sastanak sa njom ovde u Skupštini, kako bi joj pojasnili i videlo zaista šta se ori. Dakle, sve ovo što je konstruisano …
Hvala kolega Fehratoviću, ali vi već sada replicirate. Razumeo sam vašu sugestiju kada je u pitanju povreda Poslovnika. Smatram da, naravno, nisam povredio Poslovnik, zbog toga što se ova debata vodi već više desetina minuta i svako je imao priliku da iznese argumente. Završite. Izvolite.
Dozvolili ste koleginici da kaže da Internacionalni univerzitet vara svoje studente i da iznosi laži, dakle to je čista uvreda prvo mene kao profesora, a onda svih ostalih profesora i naravno svih ostalih studenata i njihovih porodica. Molim da više to ne primenjujete.
Hvala. Samo se javite za repliku idući put. Nikakav problem. Voleo bih, ako je moguće, da se vratimo na amandman. Gospođo Čomić, da li vi želite reč? Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Bilo koja kleveta o bilo kom poslaniku DS, bilo koja izmišljotina o [[Aleksandar Martinović: Kako replika, kada nije ovlašćeni predstavnik?]] Replika na prozivanje – direktno obraćanje. U zanosu u želji da se smetne s uma da je ovde predsednik odbora Narodne skupštine u dubokom sukobu interesa i da treba Agenciji za borbu protiv korupcije da reaguje i da ima vladavine prava, svi bi joj se obratili, ovde se zanelo, pa su se brojali mrtvi i lagalo o ljudima koji imaju svoje ime i prezime, kao što su Goran Ješić, Dragan Šutanovac, da ne spominjem Zoran Đinđić. Laži koje su izrečene neće uspeti da uklone činjenicu da je predsednik nadležnog Odbora za obrazovanje u sukobu interesa, da bilo koga drugog zamislite na mestu bilo kog drugog odbora, da kao predsednik odbora, koji je dužan da brani javni interes, sprovodi svoj lični interes iz bilo kojih razloga, ne bismo ćutali. Ne bismo ćutali, nema tog, kako god se zvao ko može da nam kaže – ćutite na to što neko sa javne funkcije sprovodi svoj lični interes, jer to je tema. I nikakvo ruženje, nikakve klevete, nikakve laži, nikakve pretnje, nikakvo verbalno nasilje neće izbrisati da se to dogodilo, da je neko sa javne funkcije iskoristio javnu funkciju za svoj lični interes. To je zajednička šteta svima. Ja ću kao opozicija, ministre, biti na vašoj strani, kada vas budu napadali drugi zbog istog ovog što vam ja sada govorim, jer će vam trebati odbrana. Nije pametno to što radite. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam šta je neistina u onome što sam rekao, ili onome što je rekao gospodin Marijan Rističević. Neistina je da je 2001. godine u vreme vaše vlasti ubijen Momir Gavrilović. Da li je to neistina? Da li je neistina da je 2002. godine ubijen visoki policijski general, u stvari Boško Buha, da li je to neistina? Da li je neistina da je 2002. godine ubijen visoki policijski funkcioner Nenad Batočanin? Da li je neistina da je 2003. godine, za vreme vaše vlasti, ubijen predsednik Vlade, Zoran Đinđić? Da li je neistina da je Zoran Đinđić, kao predsednik Vlade podržao i finansijski i politički i na svaki drugi mogući način formiranje Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru? Da li je neistina, ono što u stvari nisam ni rekao, zaboravio sam da kažem, a vi me gospodine Zukorliću ispravite ako grešim, da je gospođa Ružica Đinđić i dan danas počasni predsednik Saveta Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, da li je to neistina? Da li je neistina da je Goran Ješić dobio penthaus u zgradi u kojoj je trebalo da bude odeljenje fakulteta tehničkih nauka u Inđiji, koje nikada nije zaživelo i gde nije održano ni jedno, jedino predavanje. Da li je to neistina? Onda, vi govorite o nekom bogaćenju sa javne funkcije. Ako mi gospodin Marinković bude dozvolio, ja ću vam pročitati kako se obogatio predsednik vaše stranke, a to piše, inače u presudi, kojom ste se hvalili, ali niste čitali obrazloženje presude koja se odnosi na Dragana Šutanovca, pa mi objasnite kako je moguće da neko kao ministar odbrane stekne ovoliku imovinu, koju ću ja kasnije da pročitam ako mi gospodin Marinković bude dozvolio, sve ove silne stanove, njive, desetine hiljada evra u domaćim i stranim bankama, itd. kako je to moguće da se to stekne od ministarske plate?
Hvala. Nastavljamo dalje po amandmanima. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Šulkić, Gorica Gajić i Milan Lapčević. Reč ima narodni poslanik Dejan Šulkić.
Zahvaljujem. Paralelno sa preuzimanjem nadležnosti od strane Vlade, kako od nižih nivoa, tako i od Narodne skupštine, kako sam maločas govorio, u članu 34. se vrši, ako tako mogu da kažem, omekšavanje nadležnosti Nacionalnog prosvetnog saveta, tako što, umesto da Nacionalni prosvetni savet utvrđuje pravce razvoja i kvaliteta obrazovanja, da utvrđuje standarde, donosi osnove programa, utvrđuje predloge programa, daje preporuke, dakle, Nacionalni prosvetni savet samo daje mišljenja. Ako pođemo od činjenice da Vlada imenuje Nacionalno prosvetni savet, da utvrđuje naknadu, da ministar može da pokrene proceduru i, pretpostavljam uspešno sprovede razrešenje člana Nacionalnog prosvetnog saveta, uz promenu nadležnosti mogu da kažem da zaista to, da ne upotrebim neki pežorativni izraz, u najmanju ruku umanjenje značaja Nacionalnog prosvetnog saveta i za posledicu ima, sigurno neće dovesti ministre do ispunjenja, jer neće slediti ciljeve koje ste vi proklamovali obrazlažući predlog ovog zakona, sigurno neće delovati motivaciono i podići nivo efikasnosti članove Nacionalno prosvetnog saveta, čak šta više, obezvređivanje umanjenje značaja Nacionalnog prosvetnog saveta neće dovesti do efikasnosti, osim ukoliko funkcionisanje po sistemu subordinacije ili možda odgovarajuća naknada za rad članova Nacionalnog prosvetnog saveta ne podigne nivo efikasnosti. Vi ste u nekoliko navrata u toku rasprave isticali da vi ne težite zloupotrebi ovih nadležnosti, i to ste na jedan socijalno neupadljiv način predstavili i možda bi se u to moglo poverovati, ali da nema slučaja škole u Zemunu, gde vi, možda niste hteli da do toga dođe, ali do toga je ipak došlo. Hvala.
Hvala kolega Šulkiću. Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem predsedavajući. Smatram da ste prvo povredili odredbu Poslovnika, odnosno član 103. kada mi niste dali pravo na reklamiranje Poslovnika, neposredno po učinjenoj povredi, a dobro ste me videli…
Nemojte sada, vi se vraćate. Nemate pravo na to, molim vas. Mi smo nastavili da radimo po amandmanima, ja vodim sednicu, nemojte se ljutiti, molim vas. Nemojte podsećati šta je bilo pre šest, sedam minuta. Amandman kojim se posle člana 34. dodaje novi član 34a, podneo je narodni poslanik … Izvinjavam se, reč ima ministar Mladen Šarčević.
Izvinjavam se. Nisam se javio ranije, jer imam pravo dva minuta, pa sam čekao da završe poslanici, kada sam govorio o javnoj raspravi, oko cele priče i šta je koncept. Naravno da ne možete da dovedete u vezu inspekcijski nalaz i nešto što nema veze sa NPS-om i načinom odlučivanja. Pomenuo sam da stvari stoje na sajtu ministarstva. Znači, javnost u radu i pred ovim Domom, pred Vladom obavezuje i ovog ministra, i bilo kog drugog, da radi časno i da to bude dostupno. Govorimo o tome da je tradicija na strani Srbije, ali da više Nacionalni prosvetni savet ni u jednoj zemlji Evrope, ne samo koje su u EU, govorimo i o Rusiji, nemaju ovakav koncept. Mi smo izučavali to i došli smo do koncepta da je Nacionalni prosvetni savet svugde samo savetodavno telo i onda me čudi da se svi pominju na razvlašćivanje. Pa, ne može savetodavno telo da ima vlast. Izvršnu vlast ima ministarstvo i to je potpuno jasno. U mnogim zemljama, da ne čitam ponovo, sam ministar je predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta, što ne govori, opet, da je on najpametniji, ja to uopšte ne mislim o sebi, pa ne mora niko da mi spočitava ovde tu činjenicu, ali on je dužan da zna ko je pametniji, da pravi takve timove i ekspertske grupe. Ne sme da bude lobi tela i cela nauka je u tome da se samo menja koncept, a javnost u radu i sve drugo daje za pravo da vidimo da li će ovo biti bolji koncpet od onoga koji je mnogo puta kočio mnoge procese, od uvođenja informatike do mnogih drugih stvari. Pravljenje nacionalnog okvira plana i programa, kažu napolju i kurikuluma, kako god hoćete, radi se timski. Postoje za to i zavodi i timovi u ministarstvu i timovi u NPS. Znači, ta tri tela moraju da rade sinhronizovano i javnost mora da zna šta oni rade za dobrobit svih. Hvala.
Hvala, ministre. Amandman kojim se posle člana 34. dodaje novi član 34a podneo je narodni poslanik Saša Radulović Da li neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević.Da li neko Želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. S obzirom da moj politički protivnik više ne brani sa onolikom strašću besplatne udžbenike itd, ne ponavlja svoj amandman i u cilju dalje uštede ja ću da odustanem od odbrane ovog amandmana, ali, s obzirom da je ovde rečeno da sam ja nešto slagao prilikom prethodnog izlaganja, ja nudim ostavku ako sam bilo šta, a ima poslanika iz Inđije koji su sa suprotne strane, ja nudim ostavku na mesto narodnog poslanika ukoliko sam bilo šta slagao po pitanju odeljenja Tehničkog fakulteta iz Novog Sada koje je otvoreno u Inđiji u prostoru koji do dan danas nije ni omalterisan, a kamoli opremljen. Hvala.
Razmotrićemo.Hvala. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik mr Goran Čabradi. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić, Zoran Krasić i Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić.
Ovim članom je utvrđen broj i struktura članova Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, koji broji 17 članova. Čini mi se da prevagu u ovom članu ima negativno određenje ko sve ne može biti biran za člana ovog Saveta, pa ste naveli lice koje je osuđeno pravosnažnom sudskom presudom za razna krivična dela, oduzimanje maloletnog lica, primanje i davanje mita, nasilje u porodici itd. Naša primedba se odnosi na to zato što je u ovom članu napuštena metodologija prisutna kod drugih tela, na primer kod Nacionalnog prosvetnog saveta, da se pored ukupnog broja i strukture članova ne određuje iz kog reda, odnosno iz koje strukture ili asocijacije imenuje koliko članova. Mi smatramo da je bolje rešenje da se u zakonu odmah utvrdi i broj članova po asocijacijama. Zato smo i predložili izmenu člana 35. u stav 2, koji treba da glasi: „Predsednika i članove Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih imenuje Vlada i to: dva člana iz redova istaknutih predstavnika Privredne komore, dva člana iz redova zanatlija, dva člana iz redova Udruženja poslodavaca, dva člana iz redova stručnjaka iz oblasti obrazovanja odraslih, dva člana iz redova privrede, dva člana iz redova zapošljavanja, rada, socijalne i omladinske politike, tri člana iz redova nastavnika i iz zajednica stručnih škola i dva člana iz redova reprezentativnih sindikata. Mi smatramo da, kada je već određena struktura ovog tela, zašto se ne bi odredio i broj članova.
Hvala, kolega Bojiću. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Jovanović, Vjerica Radeta i Momčilo Mandić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Gospodine ministre, videli ste da smo hteli da se briše reč „reprezentativni“ sindikat, jer to ništa ne znači. Politički osnov da bi neko predstavljao neki sindikat je uvek sklon manipulaciji. Ono što ja želim da kažem, i zamoliću vašeg saradnika da vam se kasnije obrati, jer veoma je ozbiljno pitanje koje hoću da vam uputim, pošto je ovde reč o sastavu Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, šta planirate kao ministar prosvete i Vlada uopšte, da učinite da biste uradili nešto na polju funkcionalne pismenosti? Da objasnim građanima Srbije šta to zapravo znači. Da je neko funkcionalno pismen znači da ume pravilno da čita, da piše, da se izražava i da to svoje znanje i ono što je pročitao praktično primenjuje. Kako je onda moguće, gospodine ministre, da ovim zakonom niste zagrebali skoro 20 godina unazad od kada su ove dosmanlije na vlasti, da učinite nešto pošto je reč o ljudima ovde kojima je potrebna osnovna kvalifikacija. Govorili ste u načelnoj raspravi o ljudima koji tek treba da steknu osnovno i bilo kakvo srednje obrazovanje, zanatlije. Koliko puta je Vučić pominjao te varioce, ali nije to samo jedan primer. Znate, mnogo je osnovne kvalifikovane radne snage koju je nekada Srbija imala, a koju sada nema ili ima ali nije funkcionalno upotrebljiva. Razumete u čemu je najveći problem? Imamo 1,3 miliona stanovnika Srbije koji su nepismeni. Imamo jednu trećinu srednjoškolaca koji ne mogu praktično da primene svoje znanje, znači, čili su nešto, ali ne mogu u praksi da ga primene, imate takve slučajeve i sa stručnim zanimanjima. Recimo, kuvar četvrte godine srednje škole u Kragujevcu ne zna da skuva ništa. Nije kriv taj đak. Sistem nije dobro postavljen. Šta ćete na tom polju da uradite, to je moje prvo pitanje. Drugo pitanje je kako ćete onda da se borite kao ministar prosvete, jer ste govorili o tome da će neke ogledne i druge nastave, izleti itd, da se organizuju u školama u Srbiji, gde su ljudi ostali u selu da žive. Recimo, moja majka je išla u školu u selu Čumić kod Kragujevca, za koju ste verovatno čuli, koja je stara skoro 300 godina. U vreme kada je ona išla, posle Drugog svetskog rata, u tu osnovnu školu, u to vreme je bila jedna od oglednih škola u Srbiji. Hajde da učinimo da mnogo takvih škola u selima Srbije bude. Dakle, molim vas da do kraja ove rasprave nešto kažete na ovu temu, jer mislim da je to važno. Vidite, imamo kvalifikovane radnike. To su ovi radnici iz „Goše“. Oni tri godine ne primaju platu. Znači, oni su stekli znanje i znaju da rade. Poslodavac i Vlada su ih pustili niz vodu, kao i ove u Staklari, koji su ostali pre neki dan bez posla, jer je lično Tomislav Nikolić muljao u toj privatizaciji i izvesni poslodavac iz Bugarske je došao. Nije poštovao ono što je obećao i sada su ljudi ostali na ulici.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Ja ću samo kratko. Ovo drugo što ste postavili kao pitanje, sačekaćemo da uradimo mrežu škola i da vidimo ukupno temu. Znači, zahteva duže elaboriranje. Obratiću se ja javnosti oko toga i bićete upoznati. Ovo prvo što ste rekli, većinom ste u pravu. Mi radimo na tome, intenzivno, a u ovom Domu ćemo biti u oktobru kada dolaze izmene i dopune zakona o predškolskom, osnovnom i srednjem obrazovanju i dualnom, gde će biti jako zanimljivih rasprava, jer ovo što vi pominjete se upravo dešava kroz te procese. Primer da u ovoj državi bilo kom poslodavcu, domaćem ,stranom ili kada počnete svoj vlastit biznis, potrebno je da imate određenu vrstu prakse, čak i naravno studentske prakse.
Hvala, ministre. Na član 35. amandmane su u istovetnom tekstu podneli zajedno narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, dr Dragan Vesović, mr Ivan Kostić, Zoran Radojičić i prof. dr Miladin Ševarlić i zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, radi se o sastavu saveta za stručno obrazovanje, koji ima 17 članova i tih 17 članova, zajedno sa predsednikom, su grupisani iz nekih osam sfera, tu su nam zanatlije, privrednici, komore i za nikog od njih nije predviđen broj, izuzev za predstavnike reprezentativnih sindikata. Kaže se – dva predstavnika reprezentativna sindikata. Naš amandman je bio da se reč – dva obriše, jer nam nije jasan kriterijum zašto tu baš dva, a tamo nije predviđeno? Na primer, šta ćemo da radimo ako imamo u četiri reprezentativna sindikata? Inače, amandman je formulisan u saradnji sa Unijom sindikata prosvetnih radnika Srbije i oni su nam to pitanje postavili – zašto baš dva, zašto ne tri, zašto ne četiri, zašto samo tu dva a ne na drugom mestu dva? Pošto mi je drago da ste opet počeli da komunicirate sa narodnim poslanicima, što ste inače u velikom delu ove sednice zaista i radili, nisam malo pre dobio odgovor šta su nam to strane a šta su nam evropske zemlje? Ja ostajem zbunjen onom malopređašnjom konstatacijom. Hvala vam.
Hvala. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marinika Tepić, Aleksandra Čabraja, Zoran Živković, Sonja Pavlović i Jovan Jovanović. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Naš amandman se takođe tiče sastava saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih i takođe se tiče dela koji govori o dva predstavnika reprezentativnih sindikata. Takođe smatramo da ovaj broj ne treba ograničavati, već da se svi reprezentativni sindikati, odnosno njihovi predstavnici, trebaju naći u ovom telu. Takođe, treba da napomenem da je dosadašnje iskustvo, odnosno sastav ovog saveta bio istovetan kao i u ovom članu. Ali, vi vrlo dobro to znate, ili verujem da znate, ako već mi kao narodni poslanici znamo, to nije bilo dobro rešenje, jer se nisu znali ni kriterijumi, ni merila, ni bilo koji uslovi na koji način su se birala ta dva predstavnika reprezentativnih sindikata. Trenutni pravni okvir vama ne daje ovlašćenje da arbitrirate među sindikatima, kao što je, na primer, slučaj u sportu, pa Zakon o sportu ministru sporta daje nadležnost da arbitrira, odnosno da odlučuje među više granskih sindikata u sportu, dakle, u granama sporta, da odluči ko je taj jedan, jer samo jedan granski savez može biti reprezentativan. To nije slučaj u vašem sektoru i stoga mi ovim amandmanom smatramo da ne treba ograničavati broj predstavnika reprezentativnih sindikata. Jer, ili je jedan ili ih je više. Ako ih je više, onda treba svi da imaju svoje predstavnike. Kažem, dosadašnje rešenje, istovetno ovome, se pokazalo kao loše i smatramo da treba promeniti tu praksu. Ujedno, dozvolite mi, predsedavajući, da iskoristim priliku vama da postavim pitanje, s obzirom da je amandmansko vreme ograničeno i da, po Poslovniku, ono traje 10 sati za obrazlaganje amandmana. Ja opravdano sumnjam da ćemo doći do trenutka kada ćemo ući u raspravu o drugom zakonu, izuzetno važnom, o visokom obrazovanju i molim vas da, evo, pred svima nama, ovde kažete koliko je vremena amandmanskog ostalo za raspravu, da bismo znali da eventualno možda odustanemo od rasprave za neke amandmane i da, što bi žargonski rekli, ne ulupamo svo vreme u ovaj zakon, a da ovaj drugi ostane van rasprave. Hvala vam.
Hvala vam puno. Nemojte da odustajete. Idemo dalje. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite, kolega.
Mi smo predložili promenu dužine trajanja mandata članovima Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, da mandat ne traje četiri godine, nego da traje šest godina, slično kao što smo predložili i da dužina trajanja mandata članovima Nacionalnog prosvetnog saveta bude onako kako to jeste po postojećem zakonu, šest a ne četiri godine, kako je novim zakonom predloženo. Smatramo da je to izuzetno važno, ne samo kada su u pitanju ove dve obrazovne institucije, nego generalno kada su u pitanju sva nezavisna regulatorna tela, Agencije za borbu protiv korupcije, Zaštitnik građana, itd. Jer, dužina trajanja mandata koja je duža od trajanja mandata zakonodavne i pre svega izvršne vlasti, može pozitivno uticati na nezavisnost u radu ovih institucija. Tako će se morati desiti da ćete jedan deo svog mandata imati članove nezavisnih regulatornih i stručnih tela koji su birani od strane prethodnog saziva Narodne skupštine, recimo. Naravno, ovim zakonom uopšte nije ni predviđeno da bilo koga u stručnim telima u srpskom obrazovanju bira Narodna skupština, kao što smo to imali po postojećem zakonu, nego je prosto rešeno da sve to bira ministar. Nemojte nam samo reći da je sve to u duhu sa evropskom praksom, jer neće biti prvi put da se ispostavi da to nije tako. Mi u izveštajima EU o, recimo, napretku u Poglavlju 23, dobijamo kritiku da nismo dovoljno razvili kapacitet nezavisnih nadzornih i regulatornih tela. Prema tome, uskraćivanje mandata nezavisnim stručnim telima, uskraćivanje nadležnosti, nije u duhu sa evropskom praksom i zato smo i tražili da njihov mandat traje šest, a ne četiri godine. Hvala.
Hvala. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Šulkić, Gorica Gajić i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman kojim se posle člana 35. dodaje novi član 35a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Boško Obradović, Srđan Nogo, Marija Janjušević, dr Dragan Vesović, mr Ivan Kostić, Zoran Radojičić i prof. dr Miladin Ševarlić. Reč ima narodni poslanik mr Ivan Kostić.
Suština amandmana koji je podnela poslanička grupa Dveri je ista kao i kod člana 34. da je postojeće zakonsko rešenje bolje. Zato smo u amandmanu koji smo predložili na član 36. predložili da ostane da ministar predlaže da Savet za stručno obrazovanje predlaže ministru konkretne mere, a ne kao što ste vi stavili u Predlogu zakona da Savet daje mišljenje. Postavlja se pitanje koji je smisao ovog Saveta za stručno obrazovanje? Ono je bez ikakvih nadležnosti. Ono u suštini treba samo da potvrdi ono što Ministarstvo dostavi.
Reč ima ministar.
Ja mogu kad završim amandman dva minuta, izvinjavam se, nisam mogao malopre, evo sad da vam odgovorim na par pitanja. Uloga tela koje se zove savet jeste da savetuje. Ako ga ne treba, onda ne trebate ni tražiti savet ako ste najpametniji. Ja ne mislim da sam najpametniji, i te kako mi trebaju saveti, i te kako u tim telima treba da sede ljudi koji će znati šta i kako da savetuju. Kada govorimo o evropskim i vanevropskim zemljama, naravno da imamo uzore i u Kanadi, Kini, mnogim drugim zemljama, što je bilo malopre pitanje. Ne znam šta je još treće bilo?
Hvala. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega.
Pošto je moj politički rival očigledno otišao da svira u orkestru “blago gluvima“, ja ću odustati od obrazloženja.
Hvala. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite, kolega.
Dakle, još jedan od amandmana koji se tiče nadležnosti stručnih obrazovnih tela Nacionalnog prosvetnog saveta, stručnog saveta za obrazovanje odraslih i stručno obrazovanje, Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, Nacionalnog akreditacionog tela. Dakle, predloženim zakonom ova tela svešće se na savetodavne organe kojima će Ministarstvo davati neobavezujuća mišljenja. Ta tela više ništa neće utvrđivati i donositi. Mi smo amandmanom tražili da se ovim telima vrate nadležnosti koje su ona imala po postojećem zakonu. Mi smatramo da je Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih kompetentniji od ministarstva da umesto ministra donosi posebne standarde postignuća za srednje stručno obrazovanje, dodatne standarde kvaliteta rada stručnih škola i škola za obrazovanje odraslih, planove i programe za opšte predmete, programe specijalističkih ispita, majstorskih ispita, završnih ispita obrazovanja za rad, itd. Dakle, sve su to stvari koje će sada biti stavljene u nadležnost ministarstva. Jedan od razloga zbog kojih se možda vladajućoj većini žuri da se ova rasprava brže privede kraju, ne znam šta je, možda bi trebalo ministra što pre osloboditi obaveze da sedi u ovoj sali, jer onog dana kada ovaj zakon bude usvojen, ministar će imati ogroman posao. On će morati da donese preko 50 podzakonskih akata za godinu dana. To je pet-šest dana po zakonskom aktu. To je lavovski posao. Treba će imenovati dve hiljade direktora škola, trebaće imenovati sve one članove nacionalnih saveta. To je prosto neverovatna količina posla. Nemoguće je da je u evropskom duhu koncentracija tolike količine moći u rukama izvršne vlasti. Ovo nije Zakon o osnovama obrazovnog sistema u Srbiji, ovo je zakon o kontroli sistema obrazovanja, jer obrazovanjem neće upravljati stručna tela, nego Vlada. Dakle, ovo je zakon kojim će Vlada upravljati sistemom obrazovanja u Republici Srbiji. Hvala.
Hvala, kolega Đuriću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Bilo je više prilika za tu vrstu intervencije, ali samo da se pridružimo na ovom mestu i onom što je predložio kolega Đurić, ali i inače je čitava intencija niza, mnoštva amandmana, koliko smo stigli do sada da ih obradimo, koja ide u pravcu skretanja pažnje ministru, odnosno predlagaču da to sa savetima prosto nije do kraja u redu. Ja se donekle razlikujem od mojih kolega utoliko što meni ne smeta da ministar odlučuje. Ja volim da se zna, na kraju krajeva, čija je reč poslednja. Slažem se i sa tim da Savet savetuje, kao što smo više puta i čuli danas od ministra. Da, Savet treba da savetuje. Poslednja je odluka na izvršnoj vlasti, na ministru, pa znamo koga hvalimo a koga kudimo. Znači, meni to ne smeta, gospodine ministre. Ali, mislim da je strašna i fatalna greška da se svi članovi Saveta, od ovog najvišeg, Nacionalno prosvetnog pa ovih drugih, da se ne biraju u Skupštini. Mislim da je to medveđa usluga tim ljudima. Nije problem samo što će njihova nadležnost biti savetodavna, i treba da budu savetodavni, bili su oni i do sada, samo su imali veća ovlašćenja, nego mi je problem i prosto mi nije jasno zašto se na to išlo, evo, pitam vas, odgovorite mi direktno ako možete, zašto? Daje se veći dignitet i tim telima i tim ljudima, ako ih bira Skupština. Ovako su oni, na neki način, hteli ili ne hteli, samo vladini činovnici ili činovnici ministra. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta i Milorad Mirčić. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 36. ovoga zakona. Ovaj član se odnosi na ovaj pominjani Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, odnosno na nadležnosti ovoga Saveta. Ako sada pogledamo ovaj zakon, videćemo ovde da se taksativno navode nadležnosti toga Saveta. Ja sam svojim amandmanom mogao intervenisati na svaki stav ovoga člana i svaku tačku i svaku njegovu podtačku, ali sam to učinio samo u stavu 1. tačka 4, podtačka 1, gde sam tražio da se na kraju ove rečenice doda – uz prethodno pribavljeno mišljenje zajednica srednjih stručnih škola. To nisam radio bez razloga, jer vidimo da se ovaj Savet bavi, pre svega, i pitanjima obrazovnih profila i pitanjima učenika, a pošto ste vi, ministre, imali prilike da kroz svoju bogatu prosvetnu karijeru prođete sve strukture, od osnovne škole do ministra, sigurno znate šta je u pitanju i o čemu se radi. Naime, danas se deca i roditelji, kada su u pitanju obrazovni profili, pre svega odlučuju prema nazivu obrazovnog profila, a ne prema njegovoj suštini. Ako je nešto lepo, zvučno, oni se upisuju tamo, dok neki profili za kojima se danas ukazuje, posle dužeg vremena, potreba, nemaju takvo interesovanje. Kroz svoju dugogodišnju praksu imao sam velikih problema govoreći i učenicima i roditeljima i mojim prijateljima koji imaju svoju decu, kad me konsultuju gde da upišu decu, šta treba da rade. Međutim, kasno sam shvatio da je u pitanju zvučnost tog zanimanja. A ima tako zvučnih zanimanja, gde bukvalno se skoro nijedan učenik nije uspeo zaposliti posle srednje škole, a ako je neko i imao sreće da se zaposli sa tim zanimanjem, to je neko ko je našao neku vezu da se zaposli, pa je išao na prekvalifikaciju ili dokvalifikaciju. Tako da o tome treba da se vodi računa. Ovde je bilo reči i o udžbenicima. Ja ću samo da kažem par rečenica o tome. Neću govoriti sa aspekta da li treba da budu besplatni ili ne, o tome su govorile kolege iz „Dosta je bilo“ i to je stvar koja za mene ne predstavlja temu ovog trenutka, ali, kada su u pitanju udžbenici za srednje stručne škole, verujte, tamo imamo svega i svačega. Tamo ima, hajde, ne samo pravopisnih, štamparskih i tehničkih grešaka, toga ima svugde, videli smo da se i ovde danas u nekih 14 amandmana potkrala štamparska greška, ali ima materijalnih grešaka. Zato treba da povedete računa kome, kako i pod kojim uslovima se poveravaju ti poslovi pisanja udžbenika, pogotovo za srednje stručne škole, gde, opet kažem, imao sam prilike da nailazim na materijalne greške, nešto što nema veze sa realnošću. Hvala.
Hvala, kolega Saviću. Ministar ima reč.
Kolega Saviću, samo ću kratko, da vam odgovorim, ako može. Znate i sami da je problem udžbenika za srednje i stručne škole mali tiraž, mali broj prijavljenih autora i mali broj recezenata. To je ozbiljna tema kojom moramo suštinski da se pozabavimo. Ovo što ste rekli, takođe se slažem, da nekada sam naziv, zvučnost nekog zanimanja više privlači nego nešto što može da donese neku bolju praksu. Mi se trudimo. Ove godine smo u Valjevu uspeli da u Tehničkoj školi napravimo jedan model koji rade Slovenci, ne samo da budu monteri neke bele tehnike, nego da uđemo da radimo obnovljive izvore energije kroz tehnološke procese. Pravimo centre izvrsnosti, a tu je, recimo, vrlo dobra i mašinska i geološka struka, kada kažete da on može da ima obezbeđen posao, malu privredu i odličan napredak, znači, ako ga nazovete samo zvučnije, biće lepše. U Sloveniji i nekim zemljama se to radi, već je daleko otišlo. Tu nam treba mnogo posla i slažem se sa vama. Hvala.
Hvala, ministre. Amandman kojim se posle člana36. dodaje novi član 36a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić.
Ovde smo već dugo i naporno je, pa bih zamolio Sašu Radulovića da se vrati u salu, jer kada je on tu mnogo je interesantnije, mnogo nam lepše i brže prolazi ovo vreme. Toliko od mene.
Hvala, kolega Jokiću. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milorad Mirčić i Sreto Perić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, kolega Krasiću.
Ovo je Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ova odredba člana 37, koja ima nameru da reguliše šta su to sektorska veća, prosto ne treba da bude u ovom predlogu zakona. Moram da vam skrenem pažnju da stav 1. ovog člana, kao i stav 2. međusobno ne komuniciraju. U stavu 2. kažete da će sve to da se reši posebnim zakonom, pa kada budete rešavali tim posebnim zakonom, rešićete i pitanje sektorskih veća. Ne znam zašto vam je bilo potrebno da ovaj član ugrađujete, jer u ovom zakonu treba da bude esencija nečega što je zajedničko za sve oblike i sve vrste obrazovanja. Ovo ne predstavlja integrativno tkivo za sve oblike obrazovanja i nije mu mesto u ovom predlogu zakona.
Hvala, uvaženi kolega Krasiću. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, ja ću štedeti vreme, uprkos činjenici da se muzičar iz orkestra „blago gluvima“ vratio. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Saša Radulović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Ne biste smeli da dozvolite ovakve uvrede, zaista je potpuno besmisleno. Građani gledaju i ovo ne bi smelo da se dešava. Hvala.
Hvala, kolega. Nisam uspeo da prepoznam bilo koga u ovoj sali iz reči gospodina Rističevića, tako da smatram da nisam povredio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Da) Hvala vam. Amandman kojim se posle člana 37. dodaje novi član 37a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Raduloviću.
Hvala. Zahvaljujem se kolegi iz SNS koji me je upravo pozvao u salu, pa da mu ispunim želju. Član se odnosi na obrazovanje kao pravo deteta. Građani ovo trebaju da čuju, jako je važno. Za našu dijasporu, za decu koja su pobegla iz zemlje, koja se školuju u inostranstvu udžbenici su besplatni, zamislite i za Rusiju. Pa, ako vam se već ne sviđa što su ti učenici besplatni i u Americi, u Kanadi, u zemljama EU, eto, barem zbog toga što su i u Rusiji. Način na koji to funkcioniše je da država kupi udžbenike, roditelji dovedu dete u školu, tamo dobije komplet udžbenika, koristi ga godinu dana i onda posle toga prenese na narednu generaciju i ti udžbenici se menjaju recimo, svake četiri godine. Onda se naravno, postavlja pitanje – da li ovo možemo da platimo, pošto znamo, građani Republike Srbije jako teško žive, porodice imaju jako malo sredstava, 57 hiljada dinara su primanja prosečne porodice u Srbiji. Udžbenici koštaju od 10 do 17 hiljada dinara po učeniku i onda možete da zamislite koliki je to teret na porodice, zamislite još drugo dete, treće dete, ljudi uzimaju kredite da bi platili udžbenike. Ovim amandmanom mi predviđamo da Republika Srbija kupi sve udžbenike, za svu decu svih osnovnih i srednjih škola u Srbiji. I to je 560 hiljada đaka u svim osnovnim školama, 260 hiljada đaka u svim srednjim školama. Da bi se nabavili ovi udžbenici to košta 0,23% budžeta Republike Srbije. To je duplo manje nego subvencija koja se daje „Er Srbiji“, 10 puta manje nego subvencije koje se daju stranim investitorima, ovih 10 hiljada evra i ko zna koliko po radnom mestu. Valjda su nam važnija naša deca. Srpska napredna stranka bi mogla da usvoji ovaj amandman, svađaju se među sobom da li im se dopada ovo ili im se ne dopada ovo. Pričaju pet godina, ništa ne rade za roditelje u Srbiji. Konačno je došlo vreme sa reči na dela, usvojiti ovaj amandman. Hvala.
Na naslov iznad člana i član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici LJiljana Mihajlović, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mi smo ovaj amandman podneli da bi vam skrenuli pažnju na stvarno suštinski nedostatak ovog Predloga zakona. Predlagač mora da zna, po definiciji mora da zna, predlagač je Vlada Republike Srbije i Vlada mora da zna da ima svoj Zakon o državnoj upravi. Posebne organizacije, i tu vam ne sporimo, i to je dobro što posebnu organizaciju, a to je zavod, osnivate ovim zakonom, i to nije nikakav problem. Međutim, moraćete da shvatite jednu stvar, da kada se zakonom formiraju ministarstva, onda tim istim zakonom se formiraju i organi u sastavu ministarstva. Kada se zakonom formira posebna organizacija, onda se ne ulazi u unutrašnju strukturu te posebne organizacije, a mi imamo u nastavku sijaset članova koji govore o strukturi zavoda jednog ili drugog kao posebne organizacije sa centrima kao užim celinama. Gospodine Šarčeviću, bolje da slušate mene, nego što obraćate pažnju na ove koji vas pogrešno savetuju. Gospodine Šarčeviću, evo, pogledajte član 41. imate tamo jedan centar, pa, kaže – poslovi iz stava 1. itd, znači, centar obavlja kao povereni posao. To ne može da stoji u ovom zakonu. Zašto? Nemoguće je da posebna organizacija bude istovremeno i imalac javnih ovlašćenja. Imaoci javnih ovlašćenja su neki drugi koji nisu u državnoj vlasti, AP, jedinica lokalne samouprave, javno preduzeće i neka javna druga služba, ali posebna organizacija po definiciji radi poslove državne uprave. Ne možete vi nas da naterate da ovim zakonom prenosimo njima što organski njima pripada. Ja vam kažem ovo je neko pisao nogama, ne rukama. On ne zna da postoji Zakon o državnoj upravi. Kada pričamo o zavodima, mi pričamo o posebnoj organizaciji. Ovo mora da bude u skladu sa Zakonom o državnoj upravi, što vi kažete – krovni, pa, temeljeni Zakon za državnu upravu. Neko vas je prevario o krovnim zakonima. Kakav je to krovni zakon ako nema temelja? DŽaba ti krov ako ti je kriv temelj. Ja ne znam ko vam je pisao ovo. Kakvi su ovi prevodioci? O čemu se ovde radi? Vi mislite da u ovim podzakonskim aktima možete da ispravite, pa, ne možete i zabranjeno vam je da ispravljate, jer i podzakonski akti imaju svoju sadržinu i svoju suštinu i zna se šta podzakonskim aktima treba da se reguliše. Vratite ovaj zakon da se elementarno sredi. Ja sam zaprepašćen kako je ovo moglo da prođe u Sekretarijatu za zakonodavstvo. Gde su oni gledali? Ili je u pitanju bila velika brzina, dolaze evri iz inostranstva. Ne znam druge razloge za ovo. Mi vam podržavamo ideju da država preuzme punu odgovornost za mnoge stvari u obrazovanju i da se kao alternativa dozvoli privatno obrazovanje. Nikakav problem nije, ali, molim vas sredite ovaj akt. Vidite i sami, ozbiljno kad bi se razmatralo ovo od člana do člana, pa ovaj zakon ne bi trebao da ima više od 100 članova, ako je zakon o osnovama sistema i ovde se izgubila sadržina i suština. Ovim zakonom treba da se reguliše način ostvarivanja prava na obrazovanje i šta treba još da se uredi, otprilike, osnove uslova za sve one koji se bave obrazovanje, a ovde je izašlo iz tih okvira. Ovde postoji nešto što je kolokvijalno, postoji neki slobodan prevod, postoji ono fajn itd, itd. Onaj ko vam je pisao ovaj Predlog zakona, tehnički i suštinski, on ne ispunjava ono što ste napisali ovde kao Sveto pismo obrazovanja, a to je tzv. kompetencija, sposobnost, znanje, veština, iskustvo. Od člana do člana vidimo da su radili nekompetentni ljudi, niti imaju znanja, niti imaju iskustva, niti imaju neku veštinu, o tome se radi. Evo, ovaj vaš član i ovi sledeći članovi, da neko pročita na Pravnom fakultetu, profesor upravnog prava bi ga oborio na ispitu. Morao bi da ga obori. Znači, ne može neka brzina da ide na uštrb kvaliteta jednog zakona. O tome pričam. Ima tu dobrih ideja koje treba podržati i to podržavljenje obrazovnog procesa, naravno treba da se preuzme i tu imate neku našu podršku. Ali, dajte sredite ovaj dokument. Sredite da na nešto liči.
Hvala kolega Krasiću. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Da li neko želi reč? Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Gospodine Rističević, izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ja moje vreme za obrazlaganje ustupam ekonomskom ekspertu koji za dva dana nije uspeo da nauči jedan amandman. Moj papagaj je već naučio dva. Hvala.
Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo da dam jedan kratak odgovor. Ovo što se odnosi na zavode, njihov rad, stoji ovako od 2003. godine u svim zakonima. Znači, ništa bitno nije menjano, samo su precizirane određene nadležnosti. Možda ste vi generalno upravu da to može i bolje, ali to nešto nije ni dirano. Ne postoji način gde da se smeste zavodi i njihov rad.
Hvala. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić i Sreto Perić. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ovaj amandman se odnosi na zavode koji se pominju u zakonu. Amandmanom sam tražio da se u prvom stavu ovog člana briše tačka 2. Tačka 2. se odnosi na zavode za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Zbog čega sam to tražio? Jednostavno, imamo preglomaznu administraciju, ovde je ministar pomenuo da se ovde nije ništa menjalo od 2003. godine. Tačno je, ja sam i 2009. godine bio poslanik u ovoj Skupštini, kada je donošen onaj, da kažem opšti zakon i prvi sveobuhvatni zakon o osnovama sistema obrazovanja i tada sam podneo sličan amandman. Vidimo ministarstvo, u redu, to je stvar bez koje se ne može. Imamo i ova dva nekakva saveta, koja smo progurali, možemo i to nekako da shvatimo. Ali, idemo Zavod, pa posle Zavoda imamo centre, imamo razne vrste tih centara. Pa onda, dalje, ako se spuštamo po vertikali niže, imamo bukvalno neograničen broj raznih timova. Naravno, da ne preskočim isto vrlo važnu kariku, a to su školske uprave, pa sve do škola i do onih koji upravljaju školama. Kada se sve to uzme, to je jedna preglomazna administracija i, što je najvažnije, nema sinhronizacije. Ne postoji dovoljna sinhronizacija između svih tih institucija, a ako imamo u vidu činjenicu da broj učenika, nažalost, svakim danom sve više opada, onda vidimo ovde da broj administracije raste. Zato mislim da je trebalo, u ovom pogledu, gospodine ministre, nešto učiniti, da se malo, nešto od ovoga izbaci, jer jednostavno je nemoguće ljudima koji prate samo obrazovanje pobrojati sve ove institucije dok se dođe do direktora škole, odnosno nadalje do onoga koji vrši neposredni rad, do nastavnika. Hvala.
Hvala kolega. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dejan Šulkić, Gorica Gajić i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Đurić. Kolega Đuriću, izvolite.
Hvala. Amandman se odnosi na član 38. Zakona kojim se reguliše izbor, odnosno imenovanje direktora Zavoda za unapređenje obrazovanja i vaspitanja i Zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Evo, građani mogu tri puta da pogađaju kako je zakonskim predlogom predviđeno da dobijemo direktore ovih zavoda. Možete da pogađate tri sekunde i pogodićete sigurno, predviđeno je da ih imenuje ministar. Mi smo amandmanom predložili da direktori budu birani na javnom konkursu, da mandat ne traje četiri godine, nego pet godina. Razloge za to sam već obrazlagao kod prethodnih amandmana. Dakle, bitno je da mandati traju duže od mandata izvršne i zakonodavne vlasti, radi nezavisnosti u radu, i tražili smo da na javnom konkursu kriterijum bude da lice koje će biti birano za direktora Zavoda ima najmanje 10 godina iskustva u prosveti na rukovodećim pozicijama. Amandman je odbijen zato što se, kako kaže, ne uklapa u koncept Zakona. Evo, ovo je prilika da se konceptom zakona, umesto ministarskog ili partijskog imenovanja direktora nekog Zavoda, isti dobije na javnom konkursu sa nekim zakonom propisanim stručnim referencama. Hajde, ne mora imati 10 godina, kao što smo mi amandmanom predložili, ali neka ima pet godina iskustva na rukovodećim pozicijama u prosveti ili nešto slično. Dakle, propisati, prosto, samo imenuje ministar, bez ikakvih kriterijuma kakve uslove to lice mora da ispuni da bi moglo biti imenovano za direktora je prepuštanje ministru da diskreciono odluči kome će dodeliti partijsku zaslugu da postane direktor nekog zavoda i to zavoda koje će biti zaduženo, recimo, za unapređenje obrazovanja i vaspitanja. Hvala.
Hvala kolega Đuriću. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Mislim da vrlo tačno piše: „Radom Zavoda rukovodi direktor, koga imenuje Vlada.“ Gde tu piše ministar? Piše Vlada. Druga stvar, ako smo malopre pominjali da ministar ne može sve da stigne, pa, ima tela. Neko se buni što nije jedan Zavod. Nekad je bio, pre više decenija, ali ne može kvalitet da bude vezan za unapređivanje. Te stvari se razdvajaju u celoj evropskoj praksi i ovde kod nas od 2003. godine, mi ovde suštinski ništa nismo menjali upravo zato što ta praksa treba da se ojača. Ispitni centri i sve drugo. Imate rezultat male mature gde je katastrofalan. Znači, mi tek treba da napravimo ozbiljne ispitne centre gde se to radi neutralno. Ne vidim ništa sporno ovde. Hvala.
Vladimir Đurić. Izvolite.
Veoma kratka replika. Dakle, okej, ne piše da imenuje ministar, piše da imenuje Vlada, a vi ste kao ministar deo te Vlade. Svodi se manje-više na isto. Ono što je ovde sporno, sporno je što nema javnog konkursa i što u Predlogu zakona nije navedena ni jedna jedina reč o tome kakve stručne kriterijume treba da ispuni lice koje će Vlada imenovati na mesto direktora Zavoda za unapređenje obrazovanja i vaspitanja naše dece. Slažem se da su rezultati obrazovanja katastrofalni. Po kompetencijama, naša deca zaostaju pola do godinu i po dana u odnosu na vršnjake u razvijenim zemljama i to pre svega u ključnim kompetencijama. Dakle, to su kompetencija za rešavanje problema, matematička kompetencija, čitalačka kompetencija, naučna kompetencija. To je ozbiljan problem, ali mi ne vidimo kako će to sve biti rešeno prosto time što ćete bez ijednog jedinog kriterijuma propisanog zakonom u Vladi, izabrati nekoga da bude imenovan za direktora, bez da zakon recimo kaže – a da ima iks, ipsilon godina stručnog iskustva u prosveti na tim i tim pozicijama ili tako nešto. Dakle, ovo je, kako bih rekao, poverenje izvršnoj vlast na blanko. Kada se da poverenje izvršnoj vlasti na blanko, to se obično tako završi, što funkciju u javnom sektoru ili u nekoj javnoj ustanovi dobije neko po osnovu partijske zasluge, pa imamo vlasnika pečenjare na mestu direktora ključnog energetskog javnog preduzeća i slične stvari. Znači, to nije nešto što je u evropskom duhu na koji se vi kao predlagač zakona uporno pozivate. Hvala.
Hvala. Reč ima Mihailo Jokić. Izvolite.
Ovo je vrlo neozbiljno. Vi ne čitate tekst. Malopre ste rekli ministar nije ministar, nego Vlada. Svejedno je da li je ministar, da li je Vlada itd. Morate čitati tekst, a suština svega ovoga jeste, vama smeta što je ministar i što je Vlada, zato što nije vaš ministar i vaša Vlada. Da je on vaš ministar i da je ovo vaša Vlada, sve bi to bilo okej. Vama, Saša Raduloviću, ja sam vas prozvao vi ste sve vreme bili u hodniku i dok vas nisam pozvao, vi niste došli.
Kolega, obraćajte se meni, molim vas.
To je sramota, a plaćeni ste da budete ovde, a vi ste u hodniku. To nije u redu.
Reč ima Vladimir Đurić.
Kratka replika za direktno obraćanje. Upravo je sada vladajuća većina pokazala kako doživljava državu, kao partijski plen. Uopšte se ne radi o tome da mi želimo da na mesto direktora Zavoda bude imenovan direktor koga će naša stranka dati kada dođe u priliku i uopšte se ne radi o tome da nama smeta što naša stranka nije u prilici da imenuje direktora bilo čega. Uopšte se ne radi o tome. Mi tražimo da u zakonu budu propisani stručni kriterijumi na osnovu kojih će neko biti izabran za nešto, upravo da bi se eskivirala mogućnost bilo koje stranke, da na bilo koju javnu funkciju postavlja svoje partijski zaslužne kadrove. Samo se o tome radi.
Hvala. Povreda Poslovnika Marijan Rističević.
Član 107. Poštovani predsedavajući, dostojanstvo Narodne skupštine i nas koji imamo političke stranke, koji vodimo političke stranke, koji smo članovi političkih stranaka, koji redovno podnosimo izveštaje Agenciji za borbu protiv korupcije, a to je naša obaveza, mi koji vodimo stranke, mi koji smo se učlanili u stranke, ne možemo da primamo donacije iz inostranstva, udruženja to mogu. Malopre je govornik dva puta rekao – njihova stranka. Ako nije povređeno dostojanstvo, ja ću se izviniti, ali moraju da mi kažu koja je to njihova stranka i kako se zove. Koliko ja znam, oni su neka vrsta sekte, udruženje građana. Hvala.
Kolega Rističeviću, nije tema bilo koja stranka. Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Ne) Hvala. (Saša Radulović: Poslovnik.) Nemate pravo na povredu Poslovnika. (Saša Radulović: Pomenuo me je imenom i prezimenom.) Ne, nemate pravo na povredu Poslovnika. Znam na šta mislite, kolega Jokić vas nije uvredio, on je samo rekao da vas je video negde u hodniku u Skupštini. Molim vas, evo gospodin Đurić je dobio dva puta repliku, ja mislim da stvarno ne može demokratskije i bolje. Hvala. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Nenad Konstantinović, Goran Bogdanović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 38. je predviđeno da će direktor Zavoda za unapređenje, obrazovanje i vaspitanje i Zavoda za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja koga imenuje Vlada, biti lice koje ima profesionalni ugled i radno iskustvo u sistemu obrazovanja i vaspitanja. Nažalost, profesionalni ugled ne znači ništa. Ne znamo na kojim poslovima i u kojoj profesiji treba da bude taj neko ko treba da vodi najodgovornije institucije u oblasti obrazovanja, a ne zna se iz ovoga ni koliko mu je radno iskustvo potrebno. Mi smo predložili da se unese u ovaj zakon i stvarno niste dali nikakvo obrazloženje zašto odbijate ovaj amandman, da direktor Zavoda, najvažnijih institucija obrazovanja, budu lica koja imaju završen fakultet, odnosno 240 bodova da imaju nivo master akademskih studija, master strukovnih studija i da imaju najmanje sedam godina radnog iskustva u sistemu obrazovanja i to na poslovima za koje se zahteva visoko obrazovanje. Vi to ne prihvatate zato što Srpska napredna stranaka verovatno ne može da pronađe ljude koji su završili fakultet i ostavljate mogućnost u zakonu da Vlada imenuje za najvažnije direktore ovih zavoda ljude koji uopšte nemaju bilo kakvu školu, jer ovaj član ne propisuje potrebu da uopšte postoji bilo kakva školska sprema. Dakle, bez škole, svako ko je juče zaposlen u bilo kojoj obrazovnoj instituciji, dakle, juče ako ste zaposlili nekoga u školu bez ikakve snage može da bude izabran za direktora. Mi vam predlažemo da utvrdimo kriterijume u zakonu za izbor direktora i to nije ništa loše. Vi ćete birati kako ste smislili, biraće Vlada, a dajte makar da ovi ljudi imaju fakultet.
Hvala kolega Konstantinoviću. Mladen Šarčević, ministar, ima reč. Izvolite.
Hvala. Ovaj zakon iovako ima mnogo članova i iovako je debeo. Zamislite da još pišemo sistematizacije u zakonu za svakog u stvari. Pa valjda postoji i uređen statut i sistematizacija. Tri direktora zavoda do sad su svi imali doktorate na državnim fakultetima i četvri isto. Tako da to uopšte nije sporno da će se birati vrlo stručno lice koje ima profesionalni ugled i ostalo. Nema hiljadu zavoda, nego dva, i oni su prisutni u javnosti. Tako da je ovo vrlo lako rešivo. Prosto ne mislimo da treba da stoji cela sistematizacija u zakonu.
Hvala ministre. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Ministre, nema osnova da mi vama verujemo na reč. Ja sam rekao i kada samo raspravljali u načelu, promeniće se ministar, doći će neko drugi. Ne možemo mi da verujemo da će ministar imati dobre namere, pa će ponovo biti neki doktor nauka na tom mestu. Nema razloga da to ne piše, nije to sistematizacija, to je isti taj član, isti taj stav koji ima tri reda više, u zakonu koji ima preko 200 članova. Dakle, nema novog člana, neće biti opterećen zakon, samo tražimo da se zna za direktora zavoda da makar ima fakultet četvorogodišnji, da makar ima 240 bodova. Nije to neka velika kvalifikacija, čak ne tražimo da bude doktor nauka. Sedam godina da je radio u sistemu obrazovanja, da ne bude neko ko je neiskusan, a ko je partijski podoban da dođe na to mesto. To hoćemo da sprečimo.
Hvala kolega Konstantinoviću. Reč ima Aleksandar Martinović.
Imam jedan predlog, gospodine ministre, u vezi ovoga što je rekao prethodni govornik. Bilo bi najbolje da za direktora tog zavoda imenujete Borisa Tadića. On ispunjava sve uslove koje je naveo gospodin Konstantinović. Završio je fakultet, bio je psiholog u nekoj osnovnoj školi, mislim duže od sedam godina, sada je trenutno u penziji, dosadno mu je, drži neke konferencije za novinare, a novinari bezobrazni, neće da dođu, verovatno ništa pametno ne mogu da čuju. Pije kapućino, soli nam pamet svakog dana o tome kako treba da vodimo unutrašnju i spoljnu politiku, čoveku je verovatno mnogo dosadno. Po onome što je rekao prethodni kolega, rekao bih da ispunjava uslove za direktora zavoda, pa vas molim, evo, a nije član SNS, razmislite o mom predlogu i o mojoj inicijativi da direktor zavoda bude gospodin Boris Tadić.
Hvala. Reč ima Aleksandra Jerkov. (Nenad Konstantinović: Replika.) Izvolite, gospodine Konstantinoviću. Apsolutno ga nije uvredio, ali izvolite.
Zahvaljujem se. Ovo je manir. Raspravljamo o jednom ozbiljnom članu. Raspravljamo o kompetencijama za direktora. Ministar se ne ponaša tako kako se vi ponašate. Vaš jedini odgovor je uvreda gde vi vređate članove i pripravnike drugih političkih stranaka. Ima mnogo ljudi van SNS koji ispunjavaju uslove da budu na mestu direktora. Nemojte nas vređati, probajte da se suzdržite od vređanja, raspravljamo o vrlo važnim stvarima.
Hvala. Reč ima Aleksandar Martinović.
Ne znam što je uvreda reći da je čovek završio fakultet. (Nenad Konstantinović: Rekli ste da ne radi ništa.) Pa trenutno ne radi ništa, u penziji je, koliko ja znam. To je potpuno legitimno da je čovek u penziji. Mislim da ima sedam godina radnog iskustva, jer pre nego što je postao predsednik Republike, odnosno pre nego što je postao savezni ministar, inače, savezni ministar za telekomunikacije, mislim da je bio psiholog, odnosno predavao je psihologiju u nekoj osnovnoj školi. Je li tako, gospodine Šarčeviću? Znači, čovek apsolutno ispunjava se uslove da bude direktor zavoda. Ne znam što vi vašeg predsednika stranke doživljavate tako neozbiljno pa kažete – uvreda je kad predložite Borisa Tadića za direktora zavoda. Zašto? Čovek ispunjava sve uslove koje ste vi predvideli vašim amandmanom da bude direktor zavoda. Ispunjava još jedan važan uslov na kome vi insistirate, a to je da nije član, je li tako, gospodine Atlagiću, da nije član SNS? Znači, ispunjava čovek sve uslove. Molim vas, gospodine Šarčeviću, nemojte da imenujete nikog iz SNS, evo imenujte gospodina Borisa Tadića, molim vas još jedanput.
Hvala. Reč ima Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem. Bar smo sada videli da će gospodin Šarčević imenovati onoga koga Martinović ga moli da imenuje. Zaista, čudno je, gospodine Šarčeviću, što vi ne želite da propišete da makar fakultet treba da ima ta osoba. Stvarno ovako izgleda dosta neozbiljno, da nema nijednog jedinog uslova za tog čoveka. Ovde piše samo da treba da radi u obrazovnom sistemu i da ima profesionalni ugled. To znači zaista da nekakav domar u školi koji, što da ne, ima izvestan profesionalni ugled... Ne može da se javi gospodin Šarčević, zato što je već govorio. Vidim da mu govorite da može da se javi. Ne može da se javi. Već je govorio po ovom amandmanu, prosto Poslovnik mu ne dozvoljava. Razmislite da se usvoji. Možemo raditi ispravku amandmana sve do momenta dok ne dođe na glasanje. Ako je puno mastera, ako je puno bodova propisano, dajte makar fakultet da ima, da stvarno ne mogu ljudi, ne imenujete vi, imenuje Vlada, a nemojte zameriti, sa ovom Vladom baš nemamo neka pozitivna iskustva kada su imenovanja u pitanju.
Reč ima Branimir Rančić.
Zahvaljujem. Uvreda da gospodin Tadić bude direktor zaista nije nikakva uvreda. On je čovek psiholog, završio je fakultet i u redu. Uvreda bi bila da gospodin Branislav Lečić bude direktor ovog zavoda zato što je u Nišu pokazao tako veliko nevaspitanje psujući za vreme tribine koju je Demokratska stranka imala na keju u Nišu.
Poslaniče, molim o amandmanu. Uzmite u obzir da je još ovoliko vremena ostalo za raspravu o važnim zakonima. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravko Bojić i Milorad Mirčić. Amandman kojim se posle člana 38. dodaje novi član 38a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Danas ceo dan i juče ceo dan takođe ponavljam jednu jako važnu stvar. Nadam se da će na kraju Vlada i shvatiti, ima još vremena do kraja rasprave, da je obrazovanje pravo deteta, da je potrebno da nabavimo udžbenike za svu decu svih osnovnih i srednjih škola u Srbiji, da je to ogroman teret na leđima roditelja čija su prosečna primanja 57 hiljada dinara cele porodice, da udžbenici koštaju od 10 do 17 hiljada dinara, da kad neko ima dva deteta u porodici ili tri deteta da je to nepodnošljiv trošak, da se ljudi zadužuju, uzimaju kredite u bankama da bi mogli deci da obezbede udžbenike. Naša deca koja su pobegla iz zemlje zbog loše vlasti u zemlji, zajedno sa svojim roditeljima, u zemljama Severne Amerike, u zemljama EU dobijaju udžbenike od škola. Znači, dovedete dete u školu i tamo dobije komplet udžbenika. Udžbenici se prenose sa generacije na generaciju, imaju neki vek trajanja od četiri godine, negde i pet, čak i Rusija ima takav jedan sistem. Danas je bilo interesantno izlaganje poslanika Karića o tome koji se protivi tome da se uvedu besplatni udžbenici, odnosno da država to plati, ne znajući da se tako nešto dešava i u Rusiji. Dobro, ako vam se ne dopada Severna Amerika ili EU, eto barem zbog Rusije da prihvatite amandman po kome bi Republika Srbija za svu decu nabavila udžbenike. Provlači se i teza da ovo ne možemo da platimo, da je preskupo. To je naravno, potpuna neistina, novca ima u budžetu, ali se troši na stvari koje ne bi trebalo da se troši, baca se, umesto da se troši na stvari koje su svima bitne, a to su naša deca. Prema tome, treba da prekinu sve priče o tome kako je natalitet problem od strane Vlade i od strane vladajuće većine, ako ne usvoje ovaj amandman, pošto bi to bio najbolji podsticaj za roditeljstvo i najbolji podsticaj uopšte, i pomoć svim roditeljima i porodicama, odnosno udar na njihove budžete zbog udžbenika. Zbog toga pozivam da se usvoji ovaj amandman.
Mihailo Jokić.
Ja protestvujem, imenovani nije rekao koliko procenata, zaboravili ste procenat da kažete. (Saša Radulović: Replika.)
Nema replike. Na naslove iznad člana i član 29. amandman su zajedno podneli Ružica Nikolić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima Zoran Krasić.
Znači član 39, odnosi se na Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja kao posebnu organizaciju. Taj Zavod po Zakonu o državnoj upravi treba da se bavi prevashodno stručnim poslovima i izvršnim poslovima, ali izvršnim u smislu izvršenja onoga što je propisano i ovim i drugim zakonima. Kada se pogleda kako se to definiše, onda se kaže da taj Zavod radi ono što rade tri centra u sastavu tog zavoda. I, na kraju se kaže da taj Zavod pored ova tri centra može da ima još posebnih organizacija. Onda smo malopre čuli gde je predstavnik Vlade rekao možda ste vi u pravu, ali ovo je sve bilo napisano još 2003. godine. Ako ga je pisao Gašo Knežević, nije vam neka referenca za kvalitet odgovarajuće norme, to je prva stvar. Druga stvar koja je vrlo važna jeste, ako se nadležnosti, delokrug rada, stručni poslovi, izvršni poslovi koje treba da radi ovaj Zavod kao posebna organizacija, onda mora da se zna da je standard da su to poslovi koji predstavljaju jednu zaokruženu oblast. To je nešto na nivou sektora kada je u pitanju organizacija nekog ministarstva. Međutim, ni taj kriterijum nije zadovoljen, ne samo u ovom članu nego i u sledećem članu. Skrećem pažnju da sve što radi Zavod radi preko tri centra, a šta se tu radi? Priprema standarde, jeste stručan posao, priprema osnove programa itd, itd. Može. Priprema i ostvaruje, tri. Pod četiri, odobrava dodatne nastavna sredstva, moguće da su to stručni poslovi. Pet, predlaganje ministru, nisu stručni poslovi. Učestvovanje u izradi, verovatno stručni poslovi. Pokretanje inicijative, verovatno stručni poslovi, ali nema nijednog klasičnog izvršnog posla. Nema nijednog posla, a izvršni je sigurno onaj posao gde treba da se donese rešenje o upravnom postupku. Onda dolazi biser na sve to, to je poslednji stav, kaže da te poslove obavlja kao poverene poslove. Pa, to je nemoguće, ljudi. Apsolutno nemoguće da tako stoji napisano u Predlogu zakona. Pošto je ministar došao, ovo što sam rekao sigurno će imati prilike da pročita negde, da vam skrenem pažnju gospodine Šarčeviću, naša deca osvajaju na takmičenjima iz različitih oblasti gde treba da se manifestuje znanje nagrade, osvajaju prva mesta. Oni su prvaci sveta i Evrope zato što još nije zaživela digitalizacija u Srbiji, pa moraju pešice da razvijaju vijuge i da prestižu konkurenciju sa zapada, koja je odavno izgubila u digitalizaciji vijuge, pa je na dobrom putu ne digitalizacije, nego debilizacije. Izbegnite debilizaciju u obrazovnom procesu.
Na član 39. amandman je podneo poslanik Marijan Rističevi. Izvolite.
Zahvaljujem. U cilju efikasnog rada odustajem od obrazloženja.
Hvala. Na član 39. amandman je podnela Branka Stamenoković. Na član 39. amandman je podneo Vladimir Đurić. Na član 39. amandman su zajedno podneli Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Amandman kojim se posle člana 39 dodaje član 39a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Amandman je ponovo za uvođenje besplatnih udžbenika. Sve podsmehe i pokušaje izrugljivanja sa ovim amandmanom, ja ću izdržati pošto je jako važno za građane. Građani znaju koliko ih koštaju udžbenici za decu od 10 do 17 hiljada dinara. Kad jedna porodica ima primanja od 57.000 dinara, a treba da kupi udžbenike, to je veliki potres za budžet, ljudi nemaju novca. U svim uređenim zemljama u svetu ovo postoji. Naša deca koja su u dijaspori koja idu školu u severnoj Americi, u EU, roditelji koji su pobegli iz Srbije, tamo dobijaju udžbenike. Dovedete dete u školu i tamo dobije ceo komplet udžbenika koji se prenosi sa generacije na generaciju i ceo trošak time se značajno smanjuje. Ukupan trošak za budžet Republike Srbije za 560.000 đaka u osnovnim školama i 260.000 đaka u svim srednjim školama u Srbiji iznosi oko 0,23% budžeta Republike Srbije. To je duplo manje nego subvencija Er Srbiji koji svake godine dobija, koja su preko 40 miliona evra. Čak i u Rusiji deca dobijaju udžbenike kada ih dovedete u školu. U Srbiji su izmislili tržište udžbenika preko kojih se pljačkaju roditelji. Ovo možemo da promenimo. Ja ovo ponavljam zato što jednostavno dodati odredbu, ovaj amandman u zakon, ovo je pravi zakon da sadrži takvu odredbu i praktično tom odredbom rešimo ovaj problem za sve roditelje. Bilo kakvo izrugivanje sa ovim, pravljenje viceva, zato što ponavljam istu stvar, zato što je toliko važna, zaista pokazuje jedno veliko nepoštovanje prema situaciji u kojoj su roditelji, koliko ih sve ovo košta i pokazuje jednu nebrigu i za decu i za pitanje nataliteta koje je veliko pitanje u Srbiji. Ovo je najbolji način da pomognemo, dakle, natalitet, da se reše neki troškovi koji su zaista važni za svu decu. Zbog toga zahtevamo da se ovakav amandman ili sličan, izmenjen ponudi, odnosno da se promeni zakon. Udžbenici moraju biti besplatni za sve. Hvala.
Reč ima Aleksandar Martinović. Izvolite.
Najbolje način da se pomogne deci i da se pomogne roditeljima jeste ono što je danas uradio predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić u Šapcu, kada je otvorio novu japansku investiciju Jazaki, da li je tako Blažo, koja će da zaposli 1.700 ljudi. To je veliki dan za Šabac, za Mačvanski okrug za celu Srbiju. Dakle, potrebne su nam investiciji. Potrebna su nam nova radna mesta. Potrebno je da roditelji te dece o kojima govori Saša Radulović budu zaposleni, da imaju plate, da mogu da obezbede svojoj deci školovanje i osnovno i srednje i visoko. Pitao bih ja gospodina Radulovića, koliko je kompleta udžbenika on kupio tuđoj deci kada je bio stečajni upravnik, kada je bio likvidator, kada je u preduzećima, kao što su DPP Lune Milovanović, Moda Debeljača, Moda Kovačica, kada je sa svojom sopstvenom kompanijom zaključivao ugovore o pružanju knjigovodstvenih usluga, zaradio velike pare, koliko je on od tih velikih para izdvojio da kupi nekoj siromašnoj deci u Srbiji, negde u Beogradu, u Novom Sadu, u Negotinu, u Kraljevu, bilo gde u Srbiji neku olovku, neki komplet udžbenika, sveske i tako dalje. Nije kupio nijedan, bar koliko ja znam, sve je stavio u svoj džep, pobegao u Ameriku. Zamislite gospodine Šarčeviću, pošlo mu je za rukom nešto što ni Al Kaponeu nije pošlo za rukom. On je prevario čitav američki poreski sistem, ostao dužan za milion dolara, vratio se u Srbiju da bi nam solio pamet o tome kako, eto treba da delimo besplatne udžbenike. Dakle, ne demagogija, ne prazna priča, investicije, nova radna mesta, zaposlenje, plata, to je ono što može da obezbedi budućnost i roditeljima i deci.
Na naslov iznad člana i član 40. amandman su zajedno podneli poslanici Miroslava Stanković Đuričić, Miljan Damjanović i Zoran Krasić. Da li želite reč? [[Saša Radulović: Replika, replika, replika, replika, replika.]] Reč ima narodni poslanik Miroslava Stanković Đuričić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 40. Predložili smo brisanje naslova iznad člana 40. i član 40. Predloga zakona. Naime, ovim zakonom vi predlažete da čitav set stručnih poslova, kao što su priprema standarda, priprema programa i planova nastave, ocenjivanje kvaliteta udžbenika, odobrenje nastavnih sredstava i drugih, prepuštate tu nadležnost zavodu u okviru centra za razvoj programa i udžbenika. Postavlja se pitanje koja je uloga ministarstva u sistemu obrazovanja i vaspitanja, ako odgovornost za ova važna pitanja vi dodelite centru? Drugo, formiranjem koje kakvih organa i ustanova samo se gomila broj zaposlenih i funkcionera u okviru državne uprave, i skida se odgovornost sa ministarstva za poslove za koje je nadležno. Mi iz SRS smatramo da ovo nije dobro rešenje i predlažemo da stručne poslove stavite pod okrilje, neposredno pod okrilje Ministarstva prosvete, amandmanima koji se odnose na Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, nemoguće je popraviti sve nedorečenosti propusta i kolizije koje sadrži ovaj predlog zakona. Ministre, na kraju ne mogu, a da se ne osvrnem na nešto što je zaista ostavilo jako utisak na mene ovih dana, a to je način na koji vi odgovarate novinarima kada vam postave za vas neugodna pitanja, pa ste tako novinaru na pitanje o dešavanjima u Osnovnoj školi „Svetozar Miletić“ u Zemunu, odgovorili, citiram – Ma daj bre. Ministre, ako niste sposobni da stojite iza svojih odluka, onda je najbolje da podnesete, po hitnom postupku ostavku. Hvala.
Reč ima ministar Šarčević.
Mora da znate u kojoj situaciji se ta priča desila. Ja pratim zamenika prosvete, ministra prosvete Kine i žena trči za mnom i vucara me da stane ispred mene i njega. Šta bi vi rekli? Prosto, ne razumem zašto ja ne mogu tako da odgovorim. Ja ću uvek tako da odgovorim. Drugo, imate ovde stalnu dilemu, mnogi, da li treba da bude jako ministarstvo ili treba da bude slabo. Hajde da se dogovorimo, da li neki poslovi treba da se rade timski. Ja sam rekao da sam timski igrač i da se mnoge stvari rade timski. Naravno, da neću da odgovorim nikome ako se u nekom poslu i ako je tema ono što je meni koncentracija na tu temu, a neko ko je napadan i pokušava da nam dođe iza leđa, postavi takvo pitanje, šta bi mu vi rekli?
Na član 40. amandman je podneo poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, s obzirom da se radi o Zavodu za unapređenje obrazovanja, odustaću od obrazloženja, s obzirom da, što god kažem, ovima se preko ne dopada. Ako ne govorim da se ne sviđa, ako govorim opet im se ne sviđa, tako da apsolutno ne znam. Ja moje vreme ustupam kolegi koji posle 40 puta nije uspeo da nauči svoj amandman napamet. Hvala.
E, to ne može. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Maja Videnović. Na član 40. amandman je podneo poslanik Vladimir Đurić. Na amandman koji se posle člana 40. dodaje član 40a podneo je poslanik Saša Radulović. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović.
Hvala. Amandman je ponovo o besplatnim udžbenicima. Ja ću izdržati sve uvrede i sve pokušaje blaćenja, sve laže koje se govore samo da bi na kraju roditelji dobili ove udžbenike, odnosno da bi deca mogla da ih dobiju, jer opterećenje kupovine udžbenika za porodice je ogromna, 57.000 dinara je teret odnosno to su primanja prosečna domaćinstva u Srbiji. Za te pare treba da kupuju deci udžbenike, od 10 do 17.000 dinara je komplet, ako su porodice sa dva ili tri deteta to je nemoguća misija, pa moraju da se zadužuju u bankama, Srbija je jedinstvena po ovome u svetu, da bi kupili udžbenike za decu. Ja nikada nikome ništa nisam ukrao. Sva ova jeftina priča može da ide na mene, ali usvojite ovo za udžbenike. Roditelji vas gledaju, slušaju način na koji pravite sprdnju od ovako jedne važne teme. Znači, svaka porodica bi trebala da dobije, svako dete da dobije udžbenike plaćeno iz budžeta. To je dostupno svim našim mališanima koji su pobegli iz zemlje u dijasporu zajedno sa svojim roditeljima. U severnoj Americi, EU, u Rusiji takođe. Znači, u Rusiji deca kada dođu u školu dobiju komplet udžbenika. Trebalo bi da može u Srbiji. To može da se plati. Potpuna je neistina da u budžetu nema novca. U budžetu ima dovoljno novca za to. Subvencije Er Srbiji su duplo veće godišnje nego što je potrebno za udžbenike. To je samo 0,23% budžeta Republike Srbije. Ovo bi moralo da bude prioritet. Ako govorimo o tome da je natalitet veliki problem, onda treba da omogućimo roditeljstvo da bude sa što manje potresa i što više pomoći od strane države. Ovo je najbolji način da se to uradi. Inače, amandmanom takođe predviđamo da se obezbedi prevoz za sve učenike, bez troška po roditelje. Da ograničimo broj, maksimalan broj učenika po odeljenju zbog kvaliteta itd. Ovo je jako važan amandman. Vi nastavite da pravite šale na ovo. Ovo je ozbiljno za roditelje. Građani vas gledaju. Hvala.
Na naslov iznad člana i član 41. amandman su zajedno podneli poslanici Marina Ristić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić.
Nalazimo se kod člana 41. i to je opet član koji je posvećen ovom drugom centru u okviru ovog zavoda, ali ono što je karakteristično za sve te centre i za ovaj zavod jeste ta, ne samo nedorečenost nego i nepreciznost. Gospodine Šarčeviću, mi ćemo stvarno biti suočeni sa još većim problemom kada stabilne finansije ili kada naše finansije ne budu u situaciji da finansiraju ovaj glomazan aparat, a obrazovanje jeste glomazan aparat i mora da bude glomazan aparat. Moram da vam skrenem pažnju da ćemo verovatno biti u situaciji da imamo sve, a da nemamo u stvari ništa. Imamo zavode, imamo centre, imamo škole, imamo obrazovne programe, imamo sve i svašta, ali će da se izgubi i obrazovanje i vaspitanje. Da vam objasnim i kako. Sve ovo što rade ovi vaši centri, zasniva se na papiru kao dokazu. Sve mora papirološki da se pokrije jer ovaj papir dokazuje to, ovaj papir dokazuje ovo, a ja vam tvrdim, najmanje 50% tih podataka, što je navedeno u tim papirima u stvarnosti ne postoje. Moram da vam skrenem pažnju, ovaj zakon i oni posebni zakoni koji dolaze u skladu sa ovim zakonom moraju da garantuju i održivost obrazovanja i kvalitet znanja i u Trgovištu i u Beogradu, a vi sami znate koji je problem u manjim mestima obezbediti kadar, prosvetni kadar za obavljanje nastave, da ne pričam o ovim drugim problemima. Molim vas, shvatite jednu stvar, ako jedna jedinica lokalne samouprave zbog svojih loših kapaciteta, svojim izbornim sredstvima, nije u mogućnosti da obezbedi finansijska sredstva za finansiranje mnogih svojih nadležnosti, nemojte na njih da prenosite nikakve obaveze. Republika Srbija je garant na svakoj teritoriji a mi sada imamo situaciju da svi peru ruke pa kažu – pa, dobro, ako nemate tamo grejanje, to je zbog lokalne samouprave, pa nije zbog lokalne samouprave. Pogledajte samo za prvih šest meseci koliko je puta Vlada Republike Srbije, donosila zaključke kojima je intervenisala i uplaćivala iz tekuće budžetske rezerve, sredstva jedinicama lokalne samouprave, zato što nedostaju redovna sredstva. Lokalna samouprava nije u mogućnosti, nema odakle da obezbedi sredstva za elementarne svoje funkcije. Vodite računa. Ako napravite ovako glomazan sistem ili nastavite sa ovim glomaznim sistemom, nanosi se velika šteta celom sistemu obrazovanja.
Reč ima ministar, Mladen Šarčević. Izvolite.
Samo radi javnosti da kažem da kada pogledate budžet ministarstva Prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, vidite ogromnu cifru koja sva ode na plate. I kada bi hteli nešto da radimo pametno, ne bi smo imali para. A ovi zavodi nikada nisu brojali manje zaposlenih nego u moje vreme, ja sam tražio racionalizaciju svih njih. Ceo zavod, veliki zavod, kako ga zovemo onako u žargonu, to je Zavod za unapređivanje vaspitanja i obrazovanja ima oko 80 ljudi. A zavod za kvalitet manje od 30. Lično sam nezadovoljan kulturom dosadašnjeg načina zapošljavanja, gde su sve moguće rođačke i druge situacije se desile. A kada sa tim zavodima morate da radite, silne nastavne planove i programe, izmene, znači, onda rade na ivici održljivosti. Tako da ovde nema veće uštede koja već nije napravljena. Hvala.
Na član 41. amandman je podnela narodna poslanica Branka Stamenković. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog naših građana ovde, Zavod za unapređenje bi mogao da deli udžbenike besplatno ali naši građani treba da znaju da je u ovom trenutku to neizvodljivo. Da, prosvećeno zlo, jel tako? Stranka bivšeg režima, tako su je nazvali drugi, ne ja, zajedno sa stečajnim upravnicima, a ja ću to nazvati u zajedničkom zločinačkom poduhvatu, nisu otpustili 400.000 ljudi, a ova moja matematika je ispravna, Zavod za unapređenje bi slobodno mogao da deli računare i udžbenike. Četiristo hiljada ličnih dohodaka je negde oko 180 do 200 miliona evra. Sto osamdeset miliona evra, samo PDV je 32 miliona evra. Kada ja držim čas matematike, električari ćute. Prema tome, na 180 miliona evra samo je PDV 36 miliona, plus doprinosi na plate. Koliko bi u fondovima i budžetima bilo više i za obrazovanje, koliko bi privreda u društvenom proizvodu izbacila više? Sada kada uzmete tu cifru onda dođete lako do podatka, da bi na godišnjem nivou to bilo preko 500 miliona samo od PDV-a. Onda bi država mogla da nabavlja računare, da kupuje udžbenike, ovako oni, prosvećeno zlo, u zajedničkom zločinačkom poduhvatu, bivši stečajni upravnici i stranka bivšeg režima su doprineli da danas roditelji ne mogu da imaju besplatne udžbenike i računare, jer su im oni svojom drskom, bezobzirnom pljačkom onemogućili to pravo. Hvala.
Nisam videla. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite.
Želim da ukažem na povredu Poslovnika. Član 106. stav 1. govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Vi ste, malo pre, prozvali narodnog poslanika Marijana Rističevića kako bi obrazložio svoj amandman, a on je u amandmanu po članu 41. nakon, sad ću vam reći tačno, jedan, dva, tri, četiri… nakon četvrte reči dodao zarez. Uopšte nije govorio o amandmanu i to je manir njegovih svih amandmana. Ja sam precizno analizirala sve amandmane koje je on podneo i u svakom amandmanu da bi on dobio priliku da govori i zloupotrebi vreme za raspravu …
Jeste, on je poslanik.
Tako je. Da, dodao je zarez. Nemam ništa protiv toga što je on dodao zarez kada bi taj amandman obrazlagao. Međutim, on uporno koristi vreme za raspravu o pojedinostima kako bi kaljao ljude na način na koji to radite ceo dan. Znači, njegov svaki amandman ima pravo da ima izmenu, tako što će dodati zarez, ali je njegova, takođe, obaveza da taj amandman obrazloži, a ne da govori bilo šta što mu padne na pamet.
Ima pravo da govori i vašem predsedniku poslaničke grupe, bavi se politikom. Dobro, evo ja ću ga cenzurisati ubuduće, a vas neću. Kad piše briše se, to je u redu, a kad neko stavi zarez to nije u redu. Hvala na vašem shvatanju. Tako je. Samo vi izvolite sa vašim amandmanima, 250 poslanika ima pravo da podnosi amandmane. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dubravko Bojić i Sreto Perić. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 41. ovoga zakona. Ovaj amandman je u duhu mojih prethodnih amandmana, odnosno amandmana na član 38, koji se odnosi na Zavod za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Razlika je samo u tome što je sada u pitanju, ne Zavod nego Centar za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Ono što sam rekao u amandmanu koji se odnosio na Zavod, sve isto važi i za Centar koji se odnosi na stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Naime, poznata je činjenica, nažalost, da se broj učenika sve više u našim školama smanjuje, ali tu tendenciju ne prati smanjenje broja administracije, nego naprotiv, administracija se na neki način, čini mi se sve više uvećava. Ako znamo da postoje raznorazni centri školske uprave itd, pa imamo i uprave na nivou jedinice lokalne samouprave, to je još jedna institucija, međutim svim institucijama nema dovoljno sinhronizacije, tako da smatram da treba smanjiti broj ovih centara, zavoda, itd. Amandmanom sam tražio da se briše tačka 14. koja kaže – Pomoć, ovaj Centar, između ostalog radi šta radi, pruža pomoć u koordinaciji socijalnog dijaloga i partnerstva na različitim nivoima, planiranja, razvoja i ostvarivanja stručnog obrazovanja i obrazovanja odraslih. Po meni, ova odrednica ne znači ništa, nejasna je sama po sebi, a samim tim je i neprimenljiva u praksi. Ako imamo u vidu član 35. ovog zakona, gde se kaže da članove ovog zakona čine i stručnjaci iz oblasti stručnog obrazovanja, mislim da je ta odrednica, nekako nespretno rečena, u srednjim stručnim školama ne postoje stručnjaci za stručno obrazovanje, jednostavno, to su profesori, odnosno nastavnici stručnih predmeta u stručnim školama. Hvala.
Amandman kojim se posle članova 41. dodaje član 41a. podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Amandman je o besplatnim udžbenicima za svu decu. O tome da je obrazovanje pravo deteta, da porodice u Srbiji jako loše žive, da imaju jako mala primanja, 57.000 dinara, da udžbenici koštaju od 10.000 do 17.000 dinara, pa ako porodica ima dva deteta, tri deteta, imaju nemoguću misiju da nabave udžbenike. Roditelji često uzimaju kredite od banaka da bi kupili udžbenik, ovo je jedinstveno u svetu, da čitava industrija koja je napravljena oko udžbenika služi za pljačkanje roditelja. Tome bi trebalo stati na kraj. Treba primeniti rešenja koja postoje u uređenom svetu, u Severnoj Americi, u EU, postoje čak i Bocvana i Rusija imaju sistem u kome deca dobijaju udžbenike u školi. Roditelji dovedu decu u školu, tamo u školi dobijaju komplet udžbenika i to o trošku budžeta, time su u velikoj meri rasterećeni roditelji. Ovo je moguće platiti. Svi koji govore da u budžetu nema novca za ovo, obmanjuju građane Srbije. U osnovnim školama je 560.000 đaka, 260.000 đaka je u srednjim školama. Da bi se nabavili udžbenici za sve njih, dovoljno je 0,23% budžeta Republike Srbije. To je duplo manje nego subvencija koju dobija „ER Srbija“. To je deset puta manje nego od subvencije koje se daju stranim investitorima, koji ovde otvaraju mesta za jeftinu radnu snagu. Znači, ovo je moguće uraditi ako je Vlada zaista zabrinuta za natalitet, ako je vladajuća većina zabrinuta za natalitet, trebalo bi da budu, ovo je najbolji mogući način da podstaknemo roditeljstvo, da pomognemo porodicama i da onda naša deca kao i ovi naši mališani, koji su pobegli iz zemlje sa svojim roditeljima, pa su u tim zemljama, uključujući i Rusiju u svetu dobijaju udžbenike da i oni imaju istu priliku. Vlada ima jednu priliku da pokaže da joj je stalo do naše dece i da pređe sa reči na dela. Nikakve uvrede me neće sprečiti da nastavim da insistiram na ovome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ja sam rekao, gospodine ministre, ako se sećate, da ovaj čovek, koji predlaže da se kupi 560 hiljada računara, neće imati hrabrosti da kaže koliko to košta. Znate iz kog razloga? Iz istog razloga iz kog ne ume da objasni zašto je onda davao subvencije „Er Srbiji“ 2013. godine, kada je bio ministar - jer nema pojma ni o čemu.
Naravno da ne. Na naslov iznad člana i član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nemanja Šarović, Filip Stojanović i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja se nadam da ste zapamtili da je prosečna plata 57 hiljada i da udžbenici koštaju između 10 i 17 hiljada. Ako ste to, gospodine Šarčeviću, zapamtili, idemo dalje. Znači, priznali ste da ste zapamtili? Nema potrebe da se ponavlja? Dobro, idemo dalje. Član 42. odnosi se na Centar za profesionalni razvoj zaposlenih u obrazovanju. Gospodine Šarčeviću, u nekim našim odeljenjima, sedmi, osmi razred osnove škole, a zašto da se ne kaže i u nekim srednjim školama, prosvetni radnici kada treba da uđu u učionicu oni se pripremaju kao za gladijatorsku borbu. Smejte se vi, ali tako je. Imam komšije koji imaju te muke i oni kažu – kada treba da dođem u III/3 hvatam se za glavu. Tu su mobilni, tu su rakete, tu je ovo, tu je ono. Ne sme nijedna disciplinska mera, niti da se kaže odloži mobilni, ne igraj se, izađi napolje, pošto ne slušaš pozovi roditelje, pogotovo „pozovi roditelje“. Ako kaže pozovi roditelje, onda će otac i majka da napadnu prosvetnog radnika. S kojim pravom oni njihovog miljenika upozoravaju da treba da uči? Ako već pravite taj Centar za usavršavanje, obaveštavanje i obrazovanje prosvetnih radnika, onda morate da uvedete i borilačke veštine. Smejte se vi, smejte. Kada jedno društvo izgubi taj sistem vrednosti, onda sistem vrednosti koji prosvetni radnici pokušavaju da nametnu deci koji su učenici i koji po definiciji ne znaju, sazrevaju, treba da saznaju, je nemoguća misija. Zašto je nemoguća misija? Pa, evo vam, gospodine Šarčeviću, pogledajte reklame - Nemam posao, nemam devojku, hajde da upišem IT akademiju „Comtrade“,pa ću da rešim pitanje i posla i devojke. Hajde, prošetajte se glavnim ulicama naših mesta. Prva stvar o kojoj će te da pomislite je da mislite da ste u inostranstvu, da li je Italija, da li je Engleska, da li je Nemačka. Nema našeg naziva. Prođite ceo Beograd, ako nađete u jednoj ulici da piše krčma, u tri ako piše restoran. Znači, ako u društvu sistem vrednosti se ne promoviše na svakom mestu, pa nemojte da očekujete od prosvetnih radnika da mogu nešto značajnije da naprave. E sad, u ovom Centru kako se vrednuje njihov kvalitet i kako se utiče na kvalitet da i prosvetni radnici stiču nova znanja kako bi mogli da prenose ta znanja učenicima? Opet se nalazimo na terenu papira. Jedan papira kao dokaz da je prošao obuku, da je uzeo priručnik, da je savladao to gradivo, a da li ga je prosvetni inspektor obišao ili ga nije obišao…
Potrošili ste vreme. Nema više grupa vaša, ni ovlašćeni. Reč ima ministar Mladen Šarčević. Izvolite.
Gospodine poslaniče, sa vama bih se složio oko 90% ovoga što pričate. Teško je raditi u prosveti. Danas smo o svemu pričali, sem o tome. Naravno da se deca ponašaju prema ukupnom društvenom ambijentu u kome žive, ali mi smo zato na mnogo mesta stavili šta sve mora da se uradi po tom pitanju i pojačali disciplinske mere i odgovornosti. Pravilnici o ponašanju, gde vi citirate neke elemente, su vrlo pooštreni, počev od upotrebe mobilnog na času do mnogo čega. Time i sam zakon, odgovornost roditelja i svih drugih na neki način ponovo stavljamo u žižu. Ovaj zakon ima za potrebu da zaštiti kolege koji rade u prosveti, koji se susreću sa bahatim ponašanjem pojedinih učenika i pojedinih njihovih roditelja koji zastupaju takvo ponašanje, tako da i saradnja sa drugim ministarstvima, tu ćemo imati vrlo nizak prag tolerancije i razumevanja za ovakve stvari. Naravno, nešto što se pokvari ne može se preko noći ni popraviti. Na ovome treba mnogo duže da se radi. Hvala.
Na član 42. amandman je podneo poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da oni koje sam ja nazvao udruženi zločinački poduhvat odbijaju suve činjenice i to nazivaju uvredom, ja moram da kažem da ovaj Zavod za obrazovanje, posebno Centar za profesionalni razvoj zaposlenih, treba jednom mom kolegi da objasni da je 400 hiljada ličnih dohodaka u ovom trenutku vredno oko 180 miliona evra. Kada zaposleni ponesu kući tih 180 miliona evra oni, za razliku od njihovih ovih velikih tajkuna koji su na nekim Devičanskim ostrvima i tako dalje, taj novac potroše u zemlji. To je najbolje raspoređeni novac. Za tih 180 miliona evra bi oni potrošili PDV koji bi mesečno iznosio 36 miliona evra. Toliko bi se slilo samo od PDV-a u kasu države, a to je 432 miliona evra godišnje i odatle bi lako mogli da izdvojimo 300 miliona i da platimo i računare, udžbenike, uniforme, prevoz, hranu i što god hoćemo, dopunski da platimo ono što danas nemamo. Mi to danas nemamo takođe, a oni kukaju zbog penzija, ali tih 400 hiljada na godišnjem nivou oštete razne fondove doprinosima na plate milijardu i 200 miliona. Sad zamislite da imamo 480 miliona evra, koliko bi pripalo PIO fondu, koliko bi mogli godišnje da uvećamo penzije da nije bilo tog udruženog zločinačkog poduhvata, prosvećenog zla, stranke bivšeg režima i stečajnih upravnika. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Pavlović. Izvolite.
Gospođo predsednice, član 106. – poslanik može govoriti samo o tački dnevnog reda. Ja bih hteo samo da vas podsetim da je vaša dužnost da vodite računa o tome da se Poslovnik poštuje. Pošto poslanik nije govorio o amandmanu koji je predložio, a ja ću da vam kažem šta je predložio. Dakle, on je predložio potpuno isti tekst člana, samo što je posle reči – obrazovanja, u prvoj rečenici, dodao zarez, doduše, to je na pogrešnom mestu zarez, ali…
Nemate prava na diskusiju, niti na repliku.
Ima prava on na diskusiju, ja govorim o njegovoj povredi Poslovnika.
Ne može on da povredi Poslovnik.
Može, upravo je povredio. Vi treba da ga sprečite da to radi.
Ne mogu da ga sprečim, on govori o svom amandmanu.
On je samo zarez dodao a nije uopšte govorio o zarezu.
Nije dodao, amandman glasi, pogledajte koliki je tekst.
Gledam ja, našao sam zarez u prvoj rečenici, posle reči – obrazovanja, dodat je zarez. On mora da obrazloži zbog čega je dodao taj zarez.
Dobro je što ste to rekli.
A vi treba da pratite da li on to radi. Za vreme dok on priča, pričate i vi. Malo pre sam vas gledao. Vi treba da vodite računa o redu na sednici.
Jel to problem?
Jeste problem, pošto ste vi nadležni za to. Hvala.
Isto recite poslaniku pored njega da je predložio nekoliko stotina jednakih amandmana. Potpuno besmisleno. Po vašem stavu. Poslanik podnosi amandmane kako vi hoćete. Ja mislim da poslanici imaju pravo da predlože amandmane kakve god žele, ako odbori kažu da je to u skladu sa Ustavom. Mi tu ne možemo ništa. Pustite vi to, niste baš pravi primer za ovo. Na član 42. amandman sa ispravkom zajedno su podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne) Amandman kojim se posle člana 42. dodaje član 42a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Član 42a. Taj član kaže da je obrazovanje pravo svakog deteta. Razumem da poslanici vladajuće većine ne žele to da slušaju, ali građani žele da znaju. Imamo ovde priliku da omogućimo besplatne udžbenike za svu decu u svim osnovnim i srednjim školama u Srbiji, da rasteretimo roditelje tog ogromnog troška za koji vrlo često uzimaju kredite u bankama. To je zaista potpuni apsurd, uzimate kredite u bankama da bi platili deci udžbenike. Oni koštaju, komplet, od 10 do 17 hiljada dinara. Prosečna primanja porodice, domaćinstva u Srbiji je oko 57 hiljada dinara. Očigledno je da je praktično nemoguće za porodicu da nosi ovaj trošak, pa moraju da uzimaju i kredite. Ako je vladajuća većina zaista zainteresovana, i Vlada zainteresovana, za pitanje nataliteta i pomoći roditeljstvu, ovo je najbolji način da se to uradi. Takođe, amandmanom smo predvideli da predškolsko obrazovanje bude dostupno svoj deci bez participacije roditelja i da to takođe bude trošak budžeta Republike Srbije. Ovo je način da pomognemo roditeljstvu, da pomognemo mladim parovima da se odluče da imaju decu, oni koji žele da imaju decu. Takođe, amandmanom predviđamo da prevoz za svu decu bude plaćen od kuće do škole i nazad. Ovo je posebno važno u ruralnim sredinama, udaljenim selima, gde bi država morala da preuzme taj trošak. Da lokalne samouprave snose taj trošak, jednostavno, nije realno, oni nemaju dovoljno novca za to. U svim zemljama uređenog sveta gde su pobegla naša deca u dijasporu, u Severnu Ameriku, zajedno sa svojim roditeljima, EU, pa i u Rusiju, nažalost, i u Bocvanu, znači, i tamo dobijaju udžbenike, samo u Srbiji ne. Znači, dosta je prazne priče, dosta je floskula, blata, napada. Hajde da uradimo nešto za roditelje. Roditelji vas gledaju. Uradimo nešto što je dobro za našu decu. Hvala.
Reč ima Nenad Konstantinović. Izvolite, imate tri minuta.
Zahvaljujem. Dakle, SDS podržava amandmane koji idu u pravcu obezbeđivanja besplatnih udžbenika za decu. Smatramo da je to apsolutno moguće ostvariti i dokazano je da je moguće ostvariti, jer besplatni udžbenici jesu bili u jednom periodu. Ali, ono što je važno da građani znaju, koji možda nemaju decu u prvom razredu osnovne škole ili nemaju uopšte decu u školi, to je da mi ne da nemamo besplatne udžbenike i ne da nemamo besplatno osnovno obrazovanje, iako je to propisano u zakonu, nego su roditelji suočeni sa time da moraju da plate, pored udžbenika, pored sveski, pored dodatnih radnih sveski, pored užine, pored ručka, da plate i uređenje učionica. U školama u Beogradu imamo situaciju da je osvetljenje takvo…
Poslaniče, nema veze sa amandmanom. Interesantno je, ali kakve veze ima osvetljenje?
Ima veze sa besplatnim udžbenicima. Ako država da besplatne udžbenike, onda će roditelji lakše moći da plate parket u učionici, osvetljenje, krečenje učionice, klupe i ormariće. To sve košta. I, sa tim se suočava svaki roditelj. Plaćamo obezbeđenje u školama, jer škola nema obezbeđenje i roditelji moraju to da plate. To košta 1.500 dinara za šest meseci. Dodatne radne sveske koštaju hiljadu dinara. Dakle, koliko košta parket, koliko košta krečenje, koliko košta osvetljenje u učionici? Sve to roditelji moraju da plate za decu koja idu u državnu školu. Kada sve to plate, nemaju pare za udžbenike koje bi mogla država da im obezbedi. Dakle, ono u kom pravcu idu ovi amandmani, to je da se pomogne i ministru da se više para obezbedi u budžetu za obrazovanje da bi stvarno osnovno školovanje bilo besplatno.
Reč ima ministar.
Ja sam sticajem okolnosti i nekakav menadžer u obrazovanju, učio sam, pa mi išlo dobro. Iako je ceo budžet milijardu i 400 miliona za prosvetu, od toga je bar milijardu i 250 miliona za plate. Onda je zaista pitanje šta je tu besplatno? Mi govorimo samo o jednom segmentu, pravio sam biznis planove, kod mene ustanova plaća sve. Udžbenici su minorni deo ukupne cene plate i svega. Trenutak u kom se nalazi država, koja ima, ja mislim, 35 milijardi evra BDP, je nezavidan da bi moglo da se obeća više. Ali, mislim da može u vrlo skoroj perspektivi svašta da se reši. Mi ovim Predlogom zakona, videćete kasnije, imamo rešeno pitanje učeničke kompanije i đačkih zadruga, preko koje mislimo da mnoge stvari koje škole stiču kao sopstvene prihode, ne vide se, jer postoji pretnja da moraju da uplate u budžet Republike Srbije, pa jedno prijavim, tri ne prijavim. Znači, mi ćemo to učiniti vidljivim. Znači, sve škole koje mogu da obezbede da sredstva, upravo i jeste pitanje da nema samovolje direktora po ovom pitanju, a ima je koliko hoćete. Ako smo ove godine radili 396 škola i uložili skoro četiri milijarde dinara na njihovo obnavljanje, onda je u pitanju višegodišnje zapušteno stanje ne samo rasvete, nego i toaleta, sportskih sala i svega i treba jedna cela renesansa i slažem se sa vama da svaka dobrobit kompanija, veći budžet je nešto što prosveti treba. Hvala.
Na naslov iznad člana i član 43. amandman su zajedno podneli Dubravko Bojić, Miljan Damjanović i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi samo da nastavimo, pošto je sada tema ovaj drugi zavod – Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Naravno, isti oni nedostaci o kojima sam pričao ranije prisutni su i kad je u pitanju ova odredba koja reguliše ovu posebnu organizaciju. Međutim, džabe pričamo o ovim posebnim organizacijama, ukoliko nemamo u vidu celinu našeg obrazovnog procesa. Moram stvarno da vas pohvalim da ste krenuli sa nečim što se zove da država preuzme odgovornost za obrazovanje, jer do sada je to bilo nedefinisano, država se pita, selektivno se pita, a ovde ste jasno i glasno rekli – vi ćete da imenujete direktore, u nekom postupku koji je propisan, vi preuzimate odgovornost. Ministarstvo je i sada obezbeđivalo sredstva za plate zaposlenih u tom državnom predškolskom, osmogodišnjem i srednjem obrazovanju, i to je dobro i trebate još veću odgovornost da preuzmete. Naravno, sredstva su uvek problem i treba to premošćavati na razne načine, ali, ja moram da vam skrenem pažnju, više babica uvek daju kilavu decu. Vi niste značajnije promenili nadležnosti, mi čak nećemo doći do onih školskih uprava, kao deataširane delove Ministarstva prosvete koji na terenu obavljaju neke poslove. Tu postoji prostor da može da se napravi neka ušteda. Ovo sa privrednim aktivnostima škola zaboravite, od toga nema ništa. Verujte, od toga nema ništa. Tu nećete moći ništa da napravite., jer to su i tako mala sredstva. Ako biste mogli da centralizujete javne nabavke i da ove direktore i zaposlene u školama privučete što više da budu u rangu državnih službenika, ne kvazi državnih službenika, nego pravih državnih službenika, onda ima pomaka za naše obrazovanje. U ovom trenutnom bezvazdušnom prostoru, loše nam se piše.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom amandmanu i ja sam dodao zapetu. To sam naučio od profesora Pavićevića, koji predaje, gle čuda, na Fakultetu političkih nauka. Ali, za razliku od ovde prisutnog koji takođe predaje na Fakultetu političkih nauka, gospodinu Pavićeviću se nikad nije otimalo da kaže da je obrazovanje dostupačno svima. Uvek je govorio – dostupno. Ovaj Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja treba, sem osnovnih i srednjih škola, da poseti malo i fakultete, da vide koji to profesori nisu ni za osnovnu, ni srednju školu, a kamoli za fakultet. Ovde prisutni fakultet, ovde prisutni profesor na fakultetu, koji je završio fakultet, iz čije grupe često kažu – ima fakultet, završio je fakultet negde u Mađarskoj, je dva upotrebio reč – zarez. Dakle, ako on ne zna srpski jezik, onda on za mene nije profesor univerziteta, on je za mene profesor na sveučilištu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić.
Hvala lepo. Dužan sam vam skrenuti pažnju na povredu Poslovnika po članu 106. – poslanik može da govori samo o temi. Vi ste malopre razgovarali sa uvaženim ministrom, pa verovatno niste obratili pažnju, ali amandman poslanika Rističevića, koji on ima puno pravo da podnese kao narodni poslanik, sastojao se u dodatom zarezu. Mi smo čuli sve i svašta, ali nismo čuli zašto poslanik Rističević misli da je baš taj zarez presudan za kvalitet zakonskog rešenja u tom članu. Dakle, sledeći put kada bude obrazlagao svoje amandmane, molim vas da dva puta posveti pažnju o zarezu, a vas molim da ga pažljivo saslušate da li je pričao o bilo čemu drugom osim o zarezu. Hvala.
Ništa vas ne razumem. Kad ste rekli zarez, sad je objasnio zašto stavlja zarez. Pažljivo sam ga slušala, pozvao se na profesora Pavićevića, a zašto vi imate problem sa poslanikom Marijanom Rističevićem? Mi imamo 1.200 amandmana, od tih 1.200 amandmana vrlo malo smo čuli suštinsko obrazloženje. Pravo na opstrukciju ima svaki poslanik. To rade najčešće poslanici opozicije, ali rade i drugi. Naučite se da stvarno ne možete samo vi govoriti, imaju prava i drugi poslanici da stavljaju zarez, tačku zarez. Postoji predmet pravno normiranje i ono bi vam objasnilo koliko je Marijan Rističević u pravu, barem na državnom fakultetu se to učilo, na Sorošu već i nije. Hvala. Ako želite, glasaćemo. Nemate prava na moje obrazloženje. Glasaćemo ako to želite. Ćutanje je da ne želite. (Vladimir Đurić: Da.) Na član 43. amandman su podneli zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Savić, Vjerica Radeta, Milorad Mirčić i Sreto Perić. Na član 43. amandman je podnela narodna poslanica Branka Stamenković. Samo se prijavite, pa ćemo se vratiti. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 43. ovog zakona i ovaj amandman se odnosi na Zavod za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Ja sam jednim od mojih prethodnih amandmana tražio da se ukine ovaj zavod i da je usvojen moj amandman, sada verovatno ne bih imao potrebe da obrazlažem. Znajući kako funkcioniše ova Vlada, onda sam podneo amandman na ovaj član, i to na jednu njegovu tačku gde sam tražio da se Centar za međunarodno-nacionalna ispitivanja i razvojno-istraživačke poslove ukine, makar ako nećete da ukinete ceo zavod, da se ukine ovaj centar, jer on u suštini ništa ne znači i ničim se ne bavi. U obrazloženju amandmana, zbog čega je odbijen, stoji da je odbijen iz razloga što se on koncepcijski ne uklapa u predloženi zakon, ne uklapa se u koncepciju zakona. Imajući u vidu ono što je maločas govorio ministar, baš kada su u pitanju ovi zakoni, da su ti zavodi predimenzionirani sa brojem zaposlenih i čuli smo od ministra, što je pohvalno da je on učinio nešto po tom pitanju, da je smanjen broj zaposlenih i čuli smo, nažalost, jednu činjenicu koja ne ide u prilog našem obrazovanju, a to je da tamo vlada nepotizam, da je bilo zapošljavanja rođaka itd. Ta sama činjenica ne bi bila najstrašnija po sebi, ali obično nepotizam prati i neznanje. Znaju oni da su rođaci, ali onaj koji je zaposlio svog rođaka zna da on nije nešto mnogo sposoban, pa se ne može iskazati na nekom drugom mestu i stavio ga je tamo gde je bio u poziciji. Dakle, gospodine ministre, smatram da ste trebali da prihvatite ovaj amandman, jer ovaj centar sam po sebi ništa ne znači.
Amandman kojim se posle člana 43. dodaje član 43a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
O besplatnim udžbenicima koji su ogroman teret za građane Republike Srbije, na prosečna primanja porodice, gospodine Krasiću, koje je 57 hiljada dinara, roditelji moraju da kupuju knjige za decu koje su između 10 i 17 hiljada dinara, komplet. Ako neko ima dvoje ili troje dece, vidi se prostom računicom, to je praktično nemoguća misija. Taj trošak bi trebao da nosi budžet Republike Srbije. Ko god kaže da to nije moguće, da nema novca u budžetu, jednostavno nije tačno. Za svih 560 hiljada đaka u osnovnim školama i 260 hiljada đaka u srednjim školama trošak udžbenika bi bio 0,23% budžeta Republike Srbije. Ako pogledamo samo, recimo, Beograd, da se nabave udžbenici za svu decu u osnovnim školama u Beogradu, to košta oko tri miliona evra. To je manje nego cena jarbola. Da se nabave udžbenici za svu decu srednjih škola, to je manje od dva miliona evra i to je cena fontane, manje od cene fontane. Pitanje – da li su nam važniji jarboli i fontane ili su nam važna naša deca? Sva naša deca u dijaspori dobijaju knjige od škola u koje idu. Pobegli su sa svojim roditeljima iz zemlje zašto što je loša vladavina u Srbiji, imaju jako loše uslove, loše zarade, nema posla osim jeftinih radnih mesta. U dijaspori dobijaju udžbenike od škola. Dovedete dete u školu, dobije udžbenike, ne samo severna Amerika, EU, nego i Rusija, a čuli smo danas u raspravi i Bocvana. Znači, ovo je moguće platiti, ali je pitanje zašto Vlada ovo ne radi, ako je zaista natalitet bitan? Zbog čega su važniji jarboli i fontane, nego naša deca? Za natalitet je bitno da roditeljima stvorimo uslove da imaju decu, svi oni koji žele da imaju decu da mogu da ih imaju, da imaju ekonomske uslove da to ostvare. Dosta je bilo će ovo uraditi u Beogradu ako Vlada sada ne usvoji ovaj amandman i ako ne prihvati da se to radi za celu Republiku Srbiju. Hvala.
Hvala. Sada da sedim kao poslanik rekla bih povreda Poslovnika, pošto amandman ne odgovara tekstu Predloga zakona koji se traži da se menja. Potpuno dve različite materije, veze nema sa životom. Molim poslanike koji su zainteresovani da pročitaju. Ne znam kako ste to na odboru to uopšte pustili. Na naslov iznad člana i član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marina Ristić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
To je član 44. Međutim, kada pričamo o ovim zavodima i ovim centrima, ministre, sve ste to mogli da objedinite i da radite u ministarstvu i ništa se ne bi izgubilo na kvalitetu. To moram da vam kažem, čak bi vam bili bliže, bili bi vam pri ruci i ne bi mogla da se dešava opstrukcija, koja se verovatno dešava, jer po definiciji birokratija pravi opstrukciju, pošto oni kažu da su zimzeleni, a mi svi drugi smo listopadni. Sve ove naše amandmane koji se odnose na ove posebne organizacije treba u tom smislu da tumačite. Znači, ovo je izvorno posao državne uprave koji treba da se radi u Ministarstvu prosvete. Opet koristim priliku da podsetim. Znači, poslovi državne uprave u oblasti obrazovanja i prosvete se dešavaju na svakom kvadratnom milimetru Republike Srbije istog kvaliteta, pod istim uslovima i na isti način. Gledajte u sledećoj etapi da što više izbacite lokalnu samoupravu u onome što je državno školstvo. Sve gde može lokalna samouprava da se uključi u obrazovni proces jesu lokalne specifičnosti iz oblasti geografije, neke lokalne istorije i nečega što je plus, jer obrazovanje u Srbiji je u istom položaju kao i socijalna politika i svi koji rade u socijalnoj politici jesu državni službenici. To što se prenosi lokalnim samoupravama ili što se jedinicama lokalne samouprave dozvoljava da iz svojih budžeta daje nešto dodatno, to je socijalna zaštita plus, a ministarstva garantuju za ono što je državna obaveza. Stvarno se ta nit izgubila u ovom Predlogu zakona.
Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega, koji je ovde poznat po tamburanju, je ceo dan, celo veče i prethodni dan udarao, ovog puta je pričao o besplatnim udžbenicima, izgleda mu tambura bolje leže. Moram još jednom, javnosti radi da podsetim, da sve to meni liči kao kad opljačkaju čoveka, pa onda kukaju na njegovu štetu. Kao kad počine razbojništvo, pa onda saosećaju sa onim nad kojim je počinjeno razbojništvo. Ako je neko otpustio 400.000 radnika iz privrede, a pri tome uvećao javni sektor, on je oštetio njih za plate 180.000.000 evra svakog meseca, ali oštetio je i državu za 36.000.000 PDV-a svakog meseca, ili 432.000.000 godišnje. Na doprinosima penzionere i RFZO, zdravstvo, za bolnice, škole, opljačkali su za dodatnih 1.200.000 evra godišnje. Zato ja to, zbog građana, nazivam, po meni sasvim opravdano, udruženim zločinačkim poduhvatom nad, tada, nezaštićenim narodom od strane prosvećenog zla, koje je sadržano u stranci bivšeg režima i u stečajnim upravnicima koji su nemilice harali i pljačkali ljude i sada, tobož, oni nude besplatne udžbenike. Hvala. (Tatjana Macura: Povreda Poslovnika.)
Izvolite, naravno.
Ukazujem na povredu Poslovnika član 106. stav 1. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres, kao i svaki prethodni put o dodatom zarezu ni jedna jedina reč, što znači da prethodni govornik nije obrazložio svoj amandman. Samim tim je prekršio još jedan član Poslovnika, a to je 158. stav 1. u kome se kaže da, između ostalog, svojim amandmanima poslanicima predlažu unošenje novih odredaba, odnosno da oni na neki način doprinose da ovaj zakon bude kvalitetniji. Nakon što nismo čuli od poslanika Marijana Rističevića kako je njegov zarez doprineo da ovaj zakon koji treba da usvojimo večeras ili za koji dan…
Nemate pravo na diskusiju, samo o povredi Poslovnika.
O tome i govorim. Od njega nismo čuli da u svojih dva minuta, koliko je imao pravo da obrazlaže, po Poslovniku, nije govorio o tome koji doprinos za kvalitet ovog zakona ima dodati zarez, već smo slušali o nekim drugim stvarima i kao i svaki put…
Jeste. Nemate prava da cenzurišete.
Ne cenzurišem, ali bismo voleli da čujemo to obrazloženje koje bi poslanik dao o tome kakav…
Znam da imate pik na Marijana Rističevića zato što kritikuje.
Nemojte da me prekidate, ja bih da završim misao. Ja zaista ne mogu da prekidam vas dok vi govorite, pa bi bilo lepo da vi pustite mene.
Pa, pretpostavljam, ali ne govorite o povredi Poslovnika.
Dakle, nismo čuli kakav je doprinos kvalitetu zakona… [[Isključen mikrofon.]]
Morate da govorite o povredi Poslovnika. Potpuno razumem vašu poslaničku grupu, vaš pokret, jer Marijan Rističević uglavnom kritikuje vaš poslaničku klub. On ima na to pravo, znam da vas to nervira i zato zloupotrebljavate povredu Poslovnika. Imam pravo da vam oduzmem dva minuta od vašeg vremena, jer imate toliko amandmana, da imam pravo na to, ali neću. Pročitaću amandmane vašeg predsednika. To je obrazloženje, nemate pravo na to. Uzeću vam dva minuta sigurno. Jer amandmani koje je predložio ne odgovaraju tekstu Predloga zakona koji on traži da se menja. Znači, to je jedna sprdnja sa parlamentom i nisam reagovala, a vi sada reagujete jer vas nervira poslanik Marijan Rističević. Nema smisla stvarno, počeću da čitam amandmane vašeg predsednika i tekst Predloga zakona nema veze sa životom jedno s drugim, a slušamo to čitav dan i oduzeli ste pravo poslanicima zbog oduzimanja vremena i pričanja jednog te istog da diskutuju o drugom važnom zakonu. Eto, to je uradila vaša poslanička grupa. (Vladimir Đurić: Promenite Poslovnik.) Promenite ga vi snagom vaših glasova. Idemo dalje. Na član 44. amandman je podneo poslanik Vladimir Đurić. Na član 44. amandman su zajedno podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marjanović. Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Branka Stamenković. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Amandman kojim se posle člana 44. dodaje član 44. podneo je poslanik Saša Radulović. Na naslov iznad člana i član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Belačić, Vjerica Radeta i Zoran Krasić. Reč ima Zoran Krasić.
Radi se o ovom Centru za ispite. Ako smatrate da obrazovanje jedne organizacione jedinice u okviru Zavoda, kao posebne organizacije, možete da obezbedite kvalitet, sigurnost, pouzdanost i sve druge atribute za nešto što je kvalitet, iskustvo kaže da do sada nije to baš tako obezbeđeno. Gospodine Šarčeviću, moram da vam skrenem pažnju, ovde se u raspravi čulo sve i svašta, i kritike i pohvale, ali prava baza za ovo što mi zovemo obrazovanje jesu državni univerziteti, ali oni su baza i za privatno obrazovanje i za privatne fakultete i visokoškolske ustanove. Pa, kada pričate o kvalitetu ili lošem kvalitetu u kontinuitetu, onda imajte u vidu ko im je bio učitelj. Pa, kada vidite ko im je bio učitelj, onda otvarajte oči kada preuzimate njihova stručna i kompetentna sagledavanja, jer oni imaju potrebu tu da se ugrade. I, vidite, unakazili su Predlog zakona sa ovim terminima. Ja sam samo jedan koristio – kompetentnost. Imate tamo svega i svačega što odudara i pojmovno i logički od nečega što ljudi koji žive ovde mogu da shvate. Tako da, u obrazovanju imate i suviše mnogo ljudi koji se korist polustranim rečima i prikrivaju suštinsko neznanje u ovoj oblasti. Kako ćete vi da se iskobeljate iz ovoga, ne znam, ali i vama i svakom sledećem želim puno sreće i nek vam Bog pomogne.
Na naslov iznad člana 45. amandman je podnela Vesna Marjanović. Na član 45. amandman je podneo poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, vrlo kratko. Ne dodajem samo zapetu. Ko čita amandman, predlažem ceo amandman i tu zapetu koju vidite kao promenu u celom tekstu jednog amandmana, za razliku od njihovog šefa, ja sam naučio makar šta sam predložio. Ali, učio sam od najboljih. Mene nije sramota da naučim nešto od Pavićevića. Drugi treba da uče od mene, a ovde ima i profesora univerziteta koji to ne znaju. Hvala.
Hvala. Na član 45. amandman su zajedno podneli poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Na član 45. amandman je podnela poslanica LJupka Mihajlovska. Izvolite.
Dobro, pored toga što je važno da imamo besplatne udžbenike za svu decu, važno je i da Centar za ispite vodi računa da ispiti budu pristupačni svoj deci. Podnela sam amandman u odnosu na ovaj član takav da se pored ove tačke u stavu 1. da Centar učestvuje u planiranju strategije i metodologije sprovođenja ispita, dodala da prilagođava metodologiju u sprovođenju ispita za učenike sa smetnjama u razvoju i invaliditetom, kao i učenike kojima srpski jezik nije maternji. Amandman je odbijen, a u obrazloženju stoji da se inače to podrazumeva i da centar može da obavlja, u okviru svojih stručnih poslova i ovo, pa može, ali neće, u tome je problem. Zbog čega je važno da afirmativno govorimo o ovim stvarima? Zato što kada kažete obrazovanje je dostupno svakom detetu, ja vas pitam da li je svako dete i dete koje ne vidi, da li je svako dete i dete koje ima disleksiju, dizgrafiju, poremećaj spektra autizma, dete Romske nacionalne zajednice, dete koje recimo u nekom trenutku preživljava razvod roditelja, itd. Naravno da nije. Mi kada kažemo svakom, mi najčešće mislimo na prosečno dete, pa samim tim i kada izrađujemo metodologiju izvođenja ispita, to se radi za prosečnu decu. Dakle, važno je, zbog toga da postoje brojni drugi afirmativni zakoni, ne bi postojali posebni zakoni za zapošljavanje određenih ugroženih grupa, jer mi kao što znamo i po Ustavu svako ima pravo na rad, ali taj svako npr. nisam ja, nisu drugi ljudi iz osetljivih društvenih grupa prepoznati. Vrlo je važno da ovakve afirmativne stvari stoje u zakonima. Hvala.
Hvala, koleginice Mihajlovska. Reč ima Maja Gojković. Izvolite
Povreda Poslovnika, da li mi dozvoljavate? Povreda Poslovnika član 162.
Izvolite.
Ne, ja ne želim da diskutujem po amandmanu poslanice Mihajlovski. Niste me dobro razumeli.
Dobro. Hvala. Amandman kojim se posle člana 45. dodaje član 45a, podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Želela sam u stvari da diskutujem po amandmanu koji je podneo poslanik Saša Radulović i da skrenem pažnju svim poslanicima koji su se možda umorili od mantre koju on izgovara, da obrate pažnju kako izgledaju amandmani. Ono što mene zaista brine, da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo dozvolio da na stotine ovakvih amandmana prođe u proceduru u parlamentu i da mi imamo izigravanje podnošenja predloga amandmana od poslanika Saše Radulovića. On opominje Marijana Rističevića danas nekoliko puta, i njegova poslanička grupa, zašto je on stavio zareze u svoj amandman. Nisu ništa shvatili. On nije ništa drugačije uradio od njihovog poslanika i hteo je da pokaže kako to izgleda kada Saša Radulović i poslanici poslaničke grupe Dosta je bilo podnose amandmane. U članu 162. našeg Poslovnika piše – na pisanje amandmana primenjuju se jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa. To za one neuke znači da amandman mora da odgovara tekstu predloga zakona na koji se odnosi, da kažete koji je cilj amandmana i kako vi to ispravljate amandman. Molim vas da uzmete, da pročitate tekst Predloga zakona na koji on priča šta god hoće i onda viče, vređa predsedavajućeg ko god tu sedi, i pravi nekakvu dramu i predstavu pred građanima kako je on sprečen u nečemu. On samo ismeva ovaj sveti dom i sprečava poslanike opozicije, pa i vladajuće većine da govore o tekstu Predloga zakona i jednog i drugog. Mi skoro moramo zbog Poslovnika da završimo sa raspravom, a on je sate i sate potrošio na šta? Imam prava da raspravljam o amandmanu. Slušajte tekst Predloga zakona, kaže ovako njegov amandman - mantra … (Vladimir Đurić: Nema vremena. Prošlo je vreme.) Moje vreme je došlo. Povredu Poslovnika molim vas.
Povreda Poslovnika, Maja Gojković. Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Dobro, ja znam da oni nisu tolerantni uopšte. Znam da ovo boli, zato što poslanik Saša Radulović pisao makar šta. Slušajte sada ovo, povreda je člana 162. vi ga čitate kako jedan amandman treba da izgleda. Eto, vi gospodo iz Dosta je bilo malo pročitajte. Naučite nešto. Nemojte nama da držite lekcije. Znači on je govorio nešto o udžbenicima, čitav dan. Mi za vreme Tita smo morali da plaćamo udžbenike, naše mame i tate. Znači sve vreme obmanjuje građane Srbije. A sada druge strane piše ovako, ono što on hoće sa, kao besplatnim udžbenicima da ispravi. Kaže – Zavod za vrednovanje kvaliteta, obrazovanje i vaspitanje u okviru Centra za nacionalne ispite obavlja sledeće stručne poslove: izrađuje i održava banke zadataka za nacionalno ispitivanje. (Aleksandra Jerkov: Može vreme da se pogleda. Ako se na nas odnosi vreme, odnosi se i na vas.) Može vreme da se pogleda uvažena poslanice Aleksandra Jerkov. Ako vam je to jedini argument za gluposti i budalaštine koje smo mi dužni dva dana da slušamo a građani Srbije su želeli da čuju ozbiljnu raspravu o dva ozbiljna zakona. Hvala vam. (Dušan Pavlović: Replika.)
Molim vas da ne prekidate narodnu poslanicu kada govori i ukazuje na povredu Poslovnika. Ne vidim šta je toliki problem da se dobacuje. Zašto ste nervozni. Jeste malo kasnije. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje?
Da tražim, jer smatram da je napisano nekoliko stotina amandmana koji nisu uopšte u skladu sa članom 162. i da je povređeno dostojanstvo parlamenta jer se neko na ovaj način odnosi prema predlozima zakona koji određuju sudbinu zaposlenih u školstvu, deci i roditeljima ove dece. Tražim da se glasa. (Vladimir Đurić: Povreda Poslovnika.)
Hvala. Povreda Poslovnika. Morate se dogovoriti Dušan Pavlović ili Vladimir Đurić [[Vladimir Đurić: Ja sam prvi tražio repliku.]] Vladimir Đurić. Izvolite.
Član 107. uvreda dostojanstva parlamenta. Dakle, ne može niko, pa ni Maja Gojković kao predsednica Skupštine nazivati diskusiju poslanika glupostima i budalaštinama. To je skaradno to što radite.
Obraćajte se meni, molim vas.
NJoj ste produžili vreme. Imala je minut i 57 sekundi od svoje poslaničke grupe. Pustili ste je da priča dva minuta duže. Posle ste joj resetovali vreme, dali ste joj povredu Poslovnika, nije rekla po kom članu. To je nešto to opoziciji nedozvoljavate, pa nemojte dozvoljavati ni gospođi koja je grad Novi Sad zadužila za 300 miliona dinara. [[Isključen mikrofon.]] (Maja Gojković: Povreda Poslovnika.)
Nemojte, molim vas, da zloupotrebljavate govornicu. Povreda Poslovnika, Maja Gojković. Izvolite.
Molim predsedavajućeg, molim uvažene kolege, nemam ja problem sa tim što će poslanici da me vređaju zato što sam rekla da njihov predsednik poslaničke grupe ne zna da napiše amandman. Član 162, pa vi niste ni stigli još do 162. da bi znali da li dobro govorim ili ne govorim o povredi Poslovnika člana 162. Za sada smo se zadržali na 27, 104, 106, 103. Ne zna da napiše amandman, ali zna ovde da maltretira parlament, i kada mu nešto kažete ovde zna da vređa poslanika Maju Gojković. Hvala vam lepo, ali nećete mi oduzeti pravo da kažem građanima Srbije kako se odnosite prema parlamentu i kako se odnosite prema novcu građana Srbije, trošite ih danima, satima, a sami znate šta je napisano na ovim papirima. Koliko bi se samo udžbenika kupilo za ovo vreme koje mi ovde trošimo na ove amandmane. (Aleksandra Jerkov: Marinkoviću, da li je to povreda Poslovnika?)
Molim vas da ne dobacujete. Moraću da vas opomenem, nemojte da dobacujete. Hvala. Sačekajte na obrazloženje, nemojte da ste nervozni. Meni je žao što ne mogu ja da govorim iz klupe, ali jednostavno ni jedan amandman, ni obrazloženje nije bilo u vezi sa onim što je predloženo. Idemo dalje. Na naslov iznad član i član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravko Bojić, Miljan Damjanović i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, ja ću izgleda da dobijem opkladu. Rekao sam da rasprava o ova dva zakona doći će do amandmana na član 51. zakona, i to je ta koncepcija u kojoj svi učestvuju. Da se vratimo. Član 46. govori o Centru za međunarodna nacionalna ispitivanja i razvojno-istraživačke poslove. Moram da vam skrenem pažnju da ste ovaj centar zamislili u okviru zavoda, kao posebne organizacije koja se bavi poslovima državne uprave. Naravno, ovo ste nasledili. Ali, gospodine Šarčeviću, zapamtite, pomoći će vam u budućem radu, nekada u zlatna vremena tačno se znalo ko može da komunicira sa inostranstvom i onda je došao ministar Svilanović i rekao – nema nikakve zaštite, mi ćemo da komuniciramo faksom, i kripto zaštita i sva tajna dokumenta više ne postoje, ide ovako. Danas vi imate situaciju u Srbiji da svaka institucija ima posebnu prohodnost prema inostranstvu. Neki put je to opravdano, a puno puta je to opterećeno obaveštajnim i drugim delatnostima. Ako meni ne verujete, pročitajte knjigu „Vikiliks mi javlja“, pa ćete videti koji su sve garagani iz vlasti Republike Srbije išli na ispiranje mozga, na podnošenje izveštaja, a imate i one velike izveštaje gde se zacrni ime špijuna koji radi za njih. Kada je u pitanju međunarodna saradnja, držite maksimalno pod kontrolom da vas ne uspavaju sa pričama o velikim parama koje dolaze iz EU, od toga nema ništa. Čuvajte obrazovni sistem koji odgovara nama. Odmah da vam otklonim jednu zabludu koju ste imali prilike da čujete, da onaj koji je protiv Bolonje, on je protiv naše dece. Nije tačno. Naš obrazovni sistem treba u tom obrazovnom akademskom smislu da bude napredniji kako bi naša deca bila sposobnija da prime specijalistička i sva druga periferna znanja da bi pretekla svu drugu decu. O tome se radi, to je glavna stvar. Vodite računa da i ovo malo što postoji prirodne inteligencije da se ne upropasti. I zatvorite ovaj prozor što landara.
Hvala vam. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? Reč ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, pošto se situacija malo primirila, kao moj doprinos, odustajem od obrazlaganja.
Hvala. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 46. amandman je podnela narodan poslanica Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman kojim se posle člana 46. dodaje član 46a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Da li neko želi reč? Reč ima Maja Gojković. Izvolite.
Ne, ja ne želim reč, nego želim povredu Poslovnika na član 163, to je stav 4. Ne mogu da poverujem da je nadležni odbor dozvolio ovakav amandman, jer tačno u skladu sa prethodnim članom 161. i 162. govori se kako amandman treba da izgleda. Zaista smatram da ste povredili Poslovnik kao predsednik što dozvoljavate da amandman Saše Radulovića izgleda ovako. Znači, ovo je dvestoti, tristoti amandman Saše Radulovića u kome je na tekst Predloga zakona Centar za međunarodna ispitivanja i razvojno-istraživačke poslove ponovio tekst od prethodnih dve stotine amandmana. Znači, mene interesuje, molim generalnog sekretara da obavesti parlament koliko sednice ovakve vrste posle 18 časova koštaju građane Srbije, da znamo koliko bi mogli udžbenika mogli da kupimo za novac koji smo utrošili ovih dana.
Hvala. Aleksandra Jerkov, po Poslovniku. Izvolite.
Član 103, gospodine predsedavajući, u kom piše da narodni poslanik može ukazati predsedavajućem na povredu u njegovom postupanju neposredno nakon što je povreda učinjena, na sednici na kojoj je učinjena. Maja Gojković prebacuje vama za nešto što se desilo na Odboru pre dva ili tri dana i to se nije desilo na ovoj sednici sada. Osim toga, vas oslovljava kao da ste predsednik Skupštine, a ona je predsednica Skupštine. Po drugim članovima našeg Poslovnika, ona nije smela da stavi na dnevni red akt koji nije pripremljen u skladu sa Poslovnikom. Dakle, ako ima bilo kakvih propusta, ona je za njih kriva, a sada ne može na to da vam ukazuje, jer je do tih propusta došlo pre dva dana na sednici Odbora, a ne sada kada ona zloupotrebljava pravo da na to ukazuje samo zbog toga što je očigledno sve dozvoljeno u ovoj Skupštini.
Koleginice Jerkov, to što je predsednik parlamenta, to ne znači da kao narodna poslanica ne može da ukaže i nema pravo da ukaže na bilo kakav propust i povredu Poslovnika. Nema potrebe za diskriminacijom. Hvala. Idemo dalje. Maja Gojković. (Tatjana Macura: Po kom osnovu?)
Pustite ih neka viču, nek mi ne daju da govorim, nije problem uopšte. Nije problem. Sama poslanica je rekla – po neposredno učinjenoj povredi. Neposredno učinjena povreda je diskusija o amandmanu koji nije u skladu sa zakonom i koji ne traži da se izmeni član zakona na koji se odnosi, takvih 200, 300 amandmana. Dajte poslanicima neka vide. Nije nikakav problem, nego me niste pitali, predsedavajući, da li želim da se izjasnim o povredi Poslovnika, nego ste dali reč Aleksandri Jerkov. Ja znam da me ona ne podnosi, ne podnosi kad ja govorim, ali ja govorim samo istinu. Ovo je besmislenih nekoliko stotina amandmana. Građani Srbije moraju da znaju istinu. Građani Srbije moraju da znaju istinu. To je ponižavanje parlamenta i mi smo svi svedoci. Čekala sam Saša Radulović da priča satima i satima dva dana da pokažem kako izgledaju njegovi amandmani jer su Marijanu Rističeviću ovi poslanici preko puta rekli da nema prava da stavlja zarez, a njihov predsednik radi ovo. Znači, parlament se ponižava i tražim da se glasa o tome. Niste vi krivi, ali parlament jednom mora da glasa i o ponašanju poslanika koji vas navode da uradite ovo.
Hvala. Povreda Poslovnika, Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, 161, 162, 163. i 107, dostojanstvo Narodne skupštine. Zamislite, drage moje kolege, Skupština nikada ne zna, poslanici ne znaju da li će amandman biti izglasan ili neće, to je ispravka jednog člana zakona, tog člana. Sada zamislite da nekom srećom, bolje reći nesrećom, mi usvojimo amandmane Saše Radulovića, da usvojimo 1, 2, na član 3, na član 4, na član 5. Amandmani metodološki moraju da budu ispravni, da ukoliko ih usvojimo moraju da budu ugrađeni u zakon. Ako se desi da dođe do neke male nesuglasice, onda odbor svojim amandmanom to usklađuje. Sada zamislite da na svaki član usvojimo amandman Saše Radulovića, to je pravo Skupštine, na šta bi taj zakon ličio. Zato mislim da je opravdana intervencija, a ta povreda se dešava i sada neposredno, jer mi ne možemo znati, ja nisam član tog odbora, ne možemo znati šta je odbor prethodno učinio. Sada da vidimo da predsedavajući to stavlja u raspravu u pojedinostima, i zato ja tvrdim i tražim da se o tome glasa, da je došlo do povrede Poslovnika ovog trenutka jer su metodološki neispravni amandmani pušteni u proceduru i ukoliko bi ih usvojili, a pravo Skupštine je da usvoji sve te amandmane, zakon ne bi ličio ni na šta, ne bi bio sprovodljiv jer bi bio sastavljen od 200 identičnih članova. Nadam se da i ovi fakultetski obrazovani, profesori sa Fakulteta političkih nauka, su nešto naučili. Hvala.
Hvala. Reč ima Maja Gojković, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Uvaženog advokata i poslanika Konstantinovića, on je pravnik, on će me razumeti. Član 164. predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona i nadležni odbor razmatraju amandmane koji su podneti na Predlog zakona i predlažu Narodnoj skupštini koje amandmane da prihvati, koje da odbije. (Aleksandra Jerkov: Kad je ovo učinjeno.) Da, učinjeno je, gospođo Jerkov, car je go. Čekali smo da prođe dva dana, da kažemo da je car go. Ja se zahvaljujem Vladi Republike Srbije, bukom nećete zastrašiti nikoga. Zahvaljujem se vama ministre, što niste prihvatili ove amandmane jer bi doveli parlament u strašan problem. Mi bi usvojili 300 amandmana koji nemaju veze sa životom, koji govore 300 istih amandmana, koji nemaju veze sa materijom koju navodno treba isprave ovi amandmani. Mi bi imali 300 puta amandman koji glasi da deca imaju pravo na obrazovanje, što piše i u Ustavu, i da u predškolskim ustanovama jedan vaspitač može maksimalno da vodi grupu od 15-oro dece, neki put napiše 20-oro dece, ali vi bi onda izbrisali npr. šta znači i šta podrazumeva Centar za međunarodna nacionalna ispitivanja i razvojno istraživačke poslove. Hvala vam što ste odbili ove amandmani, ali odbor mora da vodi računa da ne sme niko ovako da se ponaša pa ni Saša Radulović. Ovo je besmisao, ovo ne sme da dozvoli jedan parlament koji drži do sebe i da priča roditeljima kako će dobiti besplatne udžbenike, a u stvari se dva dana poigrava sa nama i poigrava sa mogućnošću da pišemo zakone, da se mi kao poslanici odgovorno ponašamo, da predlažemo amandmane koji mogu da poprave materiju. Hvala vam puno i tražim da se glasa, kao opomenu za ono što se desilo u ovom parlamentu sa ovim zakonima.
Hvala. Reč ima narodni poslanik LJupka Mihajlovska, povreda Poslovnika. Izvolite, koleginice.
Član 32. - potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga. Verujem, gospodine Marinkoviću, da je vama neprijatno iz poštovanja prema vašim koalicionim partnerima, da objasnite predsednici o čemu se radu, da ću vam vrlo rado pomoći. Radi se o tome da smo mi na početku ovog saziva pokušavali da ukažemo na manjkavosti Poslovnika, ali da smo stalno kao argument dobijali – pa, nismo ga mi doneli, doneli su ga oni pre nas. Mi sada, upravo vašim sredstvima pokazujemo kako izgleda kada se lošim Poslovnikom obesmišljava rad Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, ako nekome nije jasno šta mi večeras radimo, evo pogledajte kako se ponaša predsednica Skupštine, imali ste građani prilike da vidite, maše papirima pred kamerom koja je uključena, dakle mi ovde samo pokazujemo kako vi nad nama vršite nasilje već godinu dana, primenjujući ovaj loš Poslovnik, pa smo samo pokušali i vama i građanima da objasnimo zbog čega vam besmisleno i zbog čega je podhitno potrebno promeniti ga. Hvala.
Hvala poslanice. Hvala vam puno, pomogli ste i sami ste priznali da ste hteli da izigravate ovaj parlament, da ste namerno pisali na stotine amandmana sa potpuno istim tekstom bez obzira na tekst Predloga zakona. Meni je dužnost da vodim računa o ovom parlamentu i kako će izgledati sednice. Poslanička grupa Dosta je bilo je napravila cirkus od ovog parlamenta. Cirkus ste napravili. Tri stotine amandmana sa istim tekstom koji ne odgovaraju uopšte tekstu Predloga zakona niti članovima koje želite da menjate. Ovo je sramota za jedan parlament. Mislim da smo dosta za danas radili. Mislim da smo građanima Srbije kazali šta je prava istina. Vidimo se sutra u 10.00 časova. Hvala vam puno, a tražim od generalnog sekretara da mi kaže koliko je koštalo ovo produženje sednice da možemo građanima Srbije da kažemo koliko bi besplatnih udžbenika njihova deca mogla da dobiju da nije Saše Radulovića. Hvala vam puno. (Aleksandra Jerkov: Molim vas, prestanite. Vi pravite cirkus.) Prestaću, poslanice Jerkov, ali nećete praviti cirkus od ovog parlamenta. Vi ste vodili dve nedelje Skupštinu grada Novog Sada, pokazali ste sve šta ste znali. Pročitaću vam sutra 400 amandmana, da se smeju građani Srbije kako se to čini. Zahvaljujem vam. Poštovani poslanici, nastavljamo sa radom. Po evidenciji, imam 87 poslanika. Molimo vas da radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Hvala. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 90 narodnih poslanika i možemo da nastavimo rad. Amandman kojim se posle član 46. dodaje član 46a podneo je narodni poslanik Saša Radulović. Samo momenat, da znam šta završavam i kad završavam. Šta je ovo? Reč ima Radoslav Milojičić. Izvolite.