Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistem za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 83 narodna poslanika i da nemamo jednu trećinu narodnih poslanika, te ni uslova za rad pa, prema članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu odlažem za jedan sat. [[Posle pauze - 11,15.]] Poštovane dame i gospodo, radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistem za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Spisak narodnih poslanika koji su prijavili odsustvo sa sednice Skupštine 22. maja 2006. godine: Živodarka Dacin i Vukosav Tomašević. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 9. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PREUZIMANjU AKCIONARSKIH DRUŠTAVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Branislav Stevanović, Vjerica Radeta, Vojislav Milajić, Radiša Ilić, Božidar Koprivica, Branislav Rankić, Miloš Dišić, Sulejman Spaho, Milorad Buha, Zoran Krasić, Sreto Perić, Dragan Živkov, Ljubomir Kragović, Petar Jojić i Milan Stevović, kao i amandmane koje je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Pošto je Odbor za finansije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo Branislav Stevanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o preuzimanju akcionarskih društava da posle tačke 6) ide tačka 6a koja glasi: "Ciljno društvo ne može biti preuzeto ako sve akcije nisu upisane u Centralni registar". Već znamo, u procesu privatizacije dešavale su se mnoge nepravilnosti. Jedna od većih nepravdi je ta što negde ukupno oko 30% akcija nije upisano u Centralni registar, što samim tim čini proces privatizacije nelegitimnim. Prema tome, hteo sam ovim predlogom da dam do znanja Vladi Srbije i kolegama poslanicima da u danu kada budemo odlučivali o ovom amandmanu imamo u vidu i to da otklonimo ovu veliku nepravdu koja je učinjena prema našim građanima. Treba imati u vidu još jednu nepravilnost, a to je kada su u pitanju akcije koje su putem raspisivanja konkursa deljene, i mnogi ljudi, naši zaposleni u mnogim preduzećima, nisu mogli da ostvare svoja prava na akcije, iz razloga što nisu uspeli da pročitaju putem oglasa u dnevnoj štampi i da ostvare svoja prava. To je takođe isto jedna velika nepravda koja je urađena protiv građana Srbije.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, čuli ste i u načelnoj raspravi stavove SRS o ovom predlogu zakona i čuli ste iz kojih razloga mi ne možemo glasati za Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava. Suština ovoga zakona jeste da će primenom ovog zakona da se obogate već privilegovani delovi društva, odnosno manji broj građana Srbije. Znamo kakvih je sve problema bilo do sada i pre ovog zakona. Nažalost, ovim zakonom ništa neće da se izmeni. Samo ću da podsetim javnost Srbije pre svega, a i vas kolege poslanici, kakvi su se recimo problemi dešavali u toku preuzimanja akcija "Knjaza Miloša". Sećate se koliko je bilo pokušaja, odnosno ubeđivanja i Komisije za hartije od vrednosti i ostalih nadležnih organa da se akcije, da preuzimanje akcija bude izvršeno od strane "Danona", zato što je to tada bila volja Miroljuba Labusa, pa se sećate da se on privatno sastajao sa predstavnikom "Danona" u svojoj kući umesto u Vladi Srbije, jer je tada bio potpredsednik Republičke vlade. Na kraju je taj posao završen relativno dobro, u svakom slučaju zakonito, zato što smo mi iz SRS, pre svega na Odboru za privredu i privatizaciju, intervenisali i objasnili namere Vlade Srbije tada i sećate se naravno, seća se i javnost, sećaju se građani Srbije, da je predsednik Komisije za hartije od vrednosti, gospodin Milko Štimac, zamalo umro, odnosno imao je velikih zdravstvenih problema, pozlilo mu je pod najezdom Vlade Srbije, ministra Bubala i potpredsednika tadašnjeg Vlade Miroljuba Labusa. Imali smo mi i Anketni odbor u ovoj skupštini koji je utvrđivao te okolnosti i taj anketni odbor je završio svoj posao, naravno poodavno već, i nikada izveštaj anketnog odbora nije stigao na sednicu ovog parlamenta. To govori o neozbiljnosti i vladajuće većine i Vlade Republike Srbije, a sve takve stvari mogle su da se dešavaju zbog nepreciznih i loših propisa. Svi učesnici koje smo saslušali u toku rada anketnog odbora su se žalili na loše propise i kao loši propisi su krivi za sve što se zamalo desilo. Naravno da je tačno da loši propisi mogu tako negativno da utiču, ali pre svega je problem u primeni tih propisa i upravo iz tog razloga je i ovaj moj amandman na član 4. Predloga ovog zakona, da ne bi neka buduća komisija za hartije od vrednosti ili neki budući nadležni državni organ rekao da je loš zakonski propis kriv za nečiju kriminalnu aktivnost u toku ovog postupka. Zato mi insistiramo, ne samo kod ovog zakona, nego inače, da zakonski propisi moraju biti precizni, jasni, koncizni i da primena zakona ostavlja što je moguće manje mogućnosti za zloupotrebu, odnosno za ovakvo ili onakvo tumačenje. Naravno, kao pravnik znam koji sve načini tumačenja pravnog propisa postoje, ali mi kao zakonodavni organ moramo da donosimo takve zakone da kada neko primenjuje zakon nema mnogo mogućnosti za manevrisanje u primeni tog zakona, a pogotovo da nema mogućnosti da se taj zakon zloupotrebljava. Zato sam na član 4. podnela amandman, a reći ću član 4. odnosi se na zajedničko delovanje. U prvom stavu se kaže:''Fizička i pravna lica deluju zajednički: 1) ako su se ugovorom, pismenim ili usmenim, odnosno izričito ili prećutno sporazumela da usklađeno deluju u cilju sticanja akcija ciljnog društva ili ostvarivanja prava glasa iz akcija ciljnog društva.'' Ovo, dame i gospodo, ovako neprecizno, uopšteno, ne može da stoji u zakonu. Zato sam predložila da se brišu ove reči ''pismenim ili usmenim, odnosno izričito ili prećutno'' i da ostane "ako su se ugovorom sporazumela da usklađeno deluju u cilju sticanja akcija ciljnog društva ili ostvarivanja prava glasa iz akcija ciljnog društva". To je jedino pravnički ispravno i to je jedino moguće da stoji u zakonu. Šta znači u zakonu da se neko prećutno oko nečega dogovorio? Šta znači i usmeno? Onda još kaže - izričito ili prećutno. Kako može u nekom sudskom sporu da se dokaže nečiji usmeni ugovor? Znam da postoje takve mogućnosti, ali vas pitam - zar mi hoćemo da donosimo zakone koji će da proizvedu dugotrajne i višegodišnje sudske sporove, od kojih će da trpe pre svega akcionari, a onda to znači građani Srbije. Šta znači ako postoji neki ugovor izričit ili prećutan, govorim o usmenom ugovoru kakav je predviđen u ovom predlogu zakona? To je prosto neverovatno, ako se dvoje ljudi usmeno dogovore da će nešto da urade ili da neće da urade, kako oni mogu da se prećutno dogovore ako se ne dogovore, čak iako je usmeni ugovor u pitanju, ako se ne dogovore izričito? Šta sad treba u zakonu da predvidimo da se tumačenjem zakona tumači nečije razmišljanje. Ovo mislim da mora biti prihvaćeno, ovaj amandman, jer zaista ovako ako ostane, to će doneti takve glavobolje da će to biti neverovatno i vrlo brzo ćemo imati mnogo konkretnih slučajeva o kojima ćemo ovde govoriti upravo iz tog razloga. Kaže Vlada Republike Srbije da se amandman ne prihvata zato što ''Predlogom zakona se zajedničko delovanje fizičkih i pravnih lica uređuje na način na koji to propisuje Direktiva EU iz ove oblasti, kao i drugim zakonima koji regulišu zajedničko delovanje. Cilj ovih odredaba je da se obuhvate svi mogući oblici dogovaranja zajedničkog delovanja fizičkih i pravnih lica u nameri da se spreče netransparentna preuzimanja akcionarskih društava Ljudi moji, da li ovo nekome zvuči verovatno, da se prećutnim ugovorima spreči netransparentno preuzimanje akcionarskih društava. U kom momentu će fizička ili pravna lica da zaključe taj usmeni dogovor, ugovor kako kažete, ko može da dokaže u kom momentu su se oni izričito, a pogotovo prećutno dogovorili oko postojanja nekog ugovora. Prvo, cela ova grupa zakona o kojoj raspravljamo je poprilično zakasnela u Srbiji, s obzirom da je veliki broj privatizacija izvršen. Najveća preduzeća su privatizovana i znaju svi u Srbiji da je većina tih privatizacija urađena i protivzakonito, u svakom slučaju na kriminalan način, da je mnogo građana Srbije ostalo bez posla u ovim privatizacijama, da su mnogi ostali bez odgovarajućih otpremnina. Dakle, koristili ste nekakve vakuume ili još gore loše zakone. Niste dozvoljavali da se raspravlja o predlozima SRS i kada je u pitanju zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, zato što ste hteli da završite one poslove, odnosno Vlada Republike Srbije, i ova i one dve prethodne, i Živkovićeva i Đinđićeva, hteli ste da završite taj najveći deo posla, da ojadite i građane, i privredu i celu državu, upravo onako kako ste i uradili, i onda ste se sada setili da, kada je taj proces takoreći završen, predlažete ove zakone. I onda ni za ovo malo preostalih privrednih društava niste spremni da donesete zaista zakone da bar ovo što je preostalo bude urađeno i pravično i pravno čisto. Jer, primenom stava 1. člana 4. ovog zakona nijedan ovaj posao ne može biti ni pravno čist, a pogotovo ne može biti pravičan. Ne znam kome ste spremni da date u nadležnost da razmišlja o tome da li je neko prećutno ili izričito usmeno zaključio nekakav ugovor, da mu na taj način stavite sudbinu ljudi koji su zaposleni, akcionara, u ruke nekom, ne znam zaista kome. Da li to znači da će neko da se pojavi da preuzima neke akcije i da u međuvremenu, kada se steknu uslovi koji mu odgovaraju ili koji odgovaraju nekom trećem, da će oni da naprave nekakav dil, da kažu - mi smo se još ranije usmeno oko toga dogovorili i evo sada, izvolite, primenjujte naše usmene, prećutne dogovore. Dakle, mogu da se pojave lica koja se nisu ni čula ni videla u nekom međuvremenu i da nađu nekakav svoj zajednički interes, naravno na štetu malih akcionara, jer to jeste specijalitet i ove vlade i prethodne dve vlade, i da tvrde da su imali nekakav prećutni dogovor. Ovo je zaista neverovatno da u zakonu možete da predvidite ovako nešto. Iznenađuje me da kolege pravnici ne reaguju ili bar da ne prihvate ovaj amandman, jer ovo je nedefinisana pravna norma. Ne znam na koji način može da se primenjuje, a da vi kažete da je u skladu sa zakonom, jer ako ne prihvatite ovaj moj amandman, onda za sve što se na tu temu neko eventualno dogovori, u kojem god momentu i ko god napravi kakav dil, može da se tvrdi da je to urađeno u skladu sa zakonom, jer je zakon formulisan upravo na taj način da može da se zloupotrebljava. Zato pozivam, predstavnik Vlade nije tu, ali pozivam kolege da kada se bude glasalo o ovom zakonu, da shvate ovaj moj amandman kao krajnje dobronameran i da prihvatanjem ovog amandmana izbegnemo bar još jednu zloupotrebu u nizu zloupotreba koje su u toku privatizacija bile prisutne u Srbiji od 2000. godine do dana današnjeg. Naravno, vi koji ste sada vlast i koji imate premijera, u izbornoj kampanji ste tvrdili da ćete da proverite 83 privatizacije. Nijednu niste proverili. Svaka koja stigne do suda, svaki čas imamo sudske presude gde se utvrđuje da su privatizacije izvršene na kriminalan način, mnoge, naravno, ne sve. Kada ovog govorim, jasno je da ne mislim na sve, nego na one koje su urađene suprotno zakonu ili u toku privatizacije nije poštovan zaključeni ugovor. Građani štrajkuju, izlaze, žale se, dobijaju sudske presude. Sudske presude su uglavnom neizvršive, jer posao u međuvremenu bude završen. Vas sve baš briga za to i umesto da ispravljate ako se da ispraviti nešto od onoga što je već urađeno, predlažete da se... (Predsedavajući: Vreme.) ... i u budućnosti (završavam) radi na pogrešan način. Još jedanput vas molim, nemojte da stavljate u zakon ovako nejasne, neprecizne formulacije i nemojte da mi zakonima otvaramo mogućnosti zloupotreba.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić. Izvolite.
Dame i gospodo, članom 4. predviđen je institut zajedničkog delovanja prilikom sticanja akcija ciljnih društava. Moja prethodna govornica je uglavnom obuhvatila ovaj institut, koji u sebi sadrži dva osnovna elementa i koji određuje sadržinu tog pojma. Suština pojma zajedničkog delovanja je u tome da određena lica usklađeno deluju u cilju sticanja akcija ciljnog društva, a to sa namerom da na posredan ili neposredan način kontrolišu druga pravna lica. To je otprilike smisao tog instituta zajedničkog delovanja. Tu Predlog zakona u članu 4. navodi slučajeve zajedničkog delovanja, pa navodi da zajedničko delovanje može nastati na taj način što će se 1) ugovorom, pismeno ili usmeno, usklađeno delovati u cilju sticanja akcija ciljnog društva ili ostvarivanja prava glasa iz akcija ciljnog društva; 2, ako jedno od njih drži akcije za račun drugog lica. Takođe fizička i pravna lica deluju zajednički kada jedno od njih, posredno ili neposredno, kontroliše drugo ili druga pravna lica. Tu sada navode četiri primera šta bi to bilo. Pod pojmom zajedničkog delovanja, takođe, navodi se da društvo za upravljanje upravlja kada upravlja sa više investicionih, odnosno dobrovoljnih penzionih fondova i privredna društva mogu zajednički da deluju prema odredbama zakona gde se uređuju privredna društva. Znači, uglavnom ove sve odredbe u članu 4. vezane su za pravna lica i za njihov način sticanja akcija kojima će vršiti kontrolu akcionarskih društava. U zadnjem stavu ovog člana predviđena je situacija ograničenja za fizička lica, gde zajedničko delovanje fizičkih lica prilikom sticanja određenih akcija nastaje ako imaju određeni statusni odnos, a što znači bračni drugovi, srodnici do trećeg stepena pobočnog srodstva, tazbinski srodnici, usvojenik, usvojilac, staralac, štićenik itd. Međutim, za ovaj pojam zajedničkog delovanja nije bitan taj statusni odnos fizičkih lica, već je bitna namera da određena lica, bilo da su pravna ili fizička lica, imaju nameru da steknu određene akcije ciljnog društva i da sticanjem tih akcija preuzmu kontrolu određenog pravnog lica. To je suština ovog instituta zajedničkog delovanja. Sam odnos tih lica, da li su oni u srodstvu ili nisu, to je najmanje bitno. Bitno je da imaju nameru da preuzmu određeno pravno lice i akcije određenog pravnog lica. Nejasno je, ovde se navodi da pod pojmom zajedničkog delovanja spada i to kada društvo za upravljanje upravlja sa više investicionih fondova, na ovom dnevnom redu bio je i zakon o investicionim fondovima i tu je izričito bilo predviđeno da društva za upravljanje mogu upravljati sa više investicionih fondova, pa ne znam zbog čega bi to podvodili pod ovaj institut. Drugo, sankcije za zajedničko delovanje su u kaznenim odredbama, kao privredni prestup, predviđena je mogućnost kažnjavanja za one koji zajednički deluju. Za odgovorno lice predviđena je kazna od 100.000 do milion dinara. Međutim, to je simbolična kazna za onu koristi koju mogu na ovaj način ostvariti određena pravna i fizička lica, ako se zloupotrebi ovaj pojam zajedničkog delovanja. U obrazloženju Vlade na ovaj amandman, gde oni odbijaju amandman SRS na član 4. stav 6, navode da su oni ovaj institut zajedničkog delovanja uskladili sa direktivama EU, a što pokazuje ne samo u ovom zakonu, nego i u nizu zakona koji su donošeni iz ekonomske oblasti, da nekritički prepisuju direktive EU i da uopšte ne gledaju da li je nešto u sistemu ili nije u sistemu, da li je povezano sa drugim zakonima ili nije, da li je to primenjivo u našim ekonomskim i društvenim uslovima? Jednostavno, nekritički se prepisuju zakoni. Uglavnom su svi odgovori Vlade na amandmane SRS da je njihov predlog zakona u skladu sa nekom od direktiva EU, što ne može biti valjano obrazloženje i valjan razlog za odbijanje amandman SRS. Pokušali smo da uredimo ovaj zakon amandmanima i da pomognemo da se uskladi i dovede u red. Međutim, Vlada je na sve naše amandmane dala negativno mišljenje i nije ih prihvatila. Smatramo da konkretno za ovaj institut je apsolutno nepotrebna ova formulacija koja se tiče fizičkih lica i njihovih međusobnih odnosa. Institut zajedničkog delovanja u svojoj suštini predstavlja sticanje određenih akcija da bi se izvršila kontrola određenog pravnog lica. Sam odnos tih lica koja stiču akcije na taj način, da li su u rodbinskim ili nisu u rodbinskim odnosima, i da li su u tazbinskim ili ne znam kakvim odnosima, potpuno je nebitan. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona. U članu 6. stav 4. menja se i glasi: "Lice koje je na osnovu ponude za preuzimanje steklo 75 % ili više akcija s pravom glasa, obavezno je da objavi ponudu za preuzimanje". Preostali deo teksta se briše i stav 5. se briše. Od kada je došlo do najave ovog zakona učestale su ponude za preuzimanje srpskih firmi. Mnogim tajkunima je odgovarao prošli zakon, a mnogi će se snaći u novim pravilima igre. Do sada je na ovaj način, prodajom manjinskih paketa, privatizovano oko 500 preduzeća. Samo u prošloj godini, inače rekordnoj po prodaji manjinskih paketa, to je rezultiralo prilivom od nekih 100 miliona evra, ali ako se ima u vidu koja je ovo cifra, ta cifra je mogla da bude znatno veća. Međutim, najveći problem je sama cena preuzimanja, zajedno sa cenom akcija malih akcionara. Kako se braniti od tzv. neprijateljske privatizacije? Da li je možda rešenje u izlasku na berzu? Postavlja se pitanje koliko može da bude efikasna odbrana u skladu sa pravilima berze i činjenicom da se polazi od knjigovodstvene vrednosti, koja je na neki način naš izum, i ta cena, ako nema zainteresovanih stranaka koje, uz dobru proviziju ili zbog pretnje, znaju da se uzdrže ili da se ne pojave, pa da automatski za 20 posto snize završnu cenu. U praksi prečicom se može doći do akcija kada se od strane kupca da ponuda za preuzimanje, a već ima obezbeđene podatke, unapred sve o emitentu, neophodne za oglas, i to posredstvom svog čoveka, špijuna, insajdera, kako se to popularno kaže, u firmi. Mali akcionari, koji ponekad godinama čekaju da unovče svoj akcijski kapital, po pravilu se javljaju na te oglase u značajnom broju, u strahu da ne postanu na neki način vlasnici tog mrtvog kapitala. U takvoj situaciji cena u ponudi za preuzimanje ne mora da bude realna, pogotovo imajući u vidu da knjigovodstvena, nominalna ili cena koja se utvrđuje na neki način dlanom o dlan ne mora da bude ni približna tržišnoj. Zato se preuzimanje može i smatrati prečicom. Kada krene proces preuzimanja, onda u medijima krene međuoptuživanje između kompanije, malih akcionara i potencijalnih investitora, u kojima se najpre mogu prepoznati sumnjivi investicioni fondovi sa egzotičnih ostrva. Može se slobodno reći da u toj medijskoj borbi kao pobednici uvek izlaze potencijalni investitori, jer raspolažu finansijskim sredstvima kojima se zakupljuju oglasi u visokotiražnim novinama, na udarnim televizijskim kanalima. Pojedine novinare čak i angažuju za svoju kampanju, i često znaju da interese svoje kompanije ili fonda za preuzimanje nekog akcionarskog društva upletu i navodno nacionalne interese, i to sve samo da bi došli do svog zacrtanog cilja. Što je jeftinije preduzeće i skoro obezvređene akcije malih akcionara, koji u medijsku borbu sa maločas pomenutim nosiocima finansijske moći ulaze neorganizovani i nedovoljno jaki, bez dodatnih finansijskih sredstava za neutralisanje negativne medijske propagande kojom se mali akcionari demorališu, osnovni je cilj navodnih potencijalnih investitora, sa sumnjivim kapitalom, usidrenim po belosvetskim egzotičnim ostrvima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član8. amandman je podneo poslanikBožidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Božidar Koprivica je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman gde traži da se u članu 8. stav 1. tačka 6) briše. Sticalac nije obavezan da objavi ponudu za preuzimanje ako: 6) stekne akcije promenom pravne forme privrednog društva. Ovde postoji neverovatna mogućnost da se gimnastikom zloupotrebi član 8. i da opet mali akcionari ostanu uskraćeni, jer videli smo u prethodnim stavovima da se na neki način i mogu uskratiti mali akcionari i da može taj ko na ovaj ili onaj način stekne akcije, a mnogi su sticali burazerskim privatizacijama u prethodnom periodu od 2000. do 2003. godine, pa od 2003. do 2006. godine takođe nastavljeno, samo u malo drugačijoj formi. Obrazloženje zašto je Vlada odbila amandman narodnog poslanika Božidara Koprivice – amandman se ne prihvata; predviđeni izuzeci od objavljivanja ponude za preuzimanje su usklađeni sa Direktivom EU. Dame i gospodo narodni poslanici, vidite da Bugarska i Rumunija narednih 10 godina neće ući u EU. Nekoliko dana pre nego što su objavili da su im dali još deset obaveza koje moraju da ispune, i prva među njima da iskorene korupciju, a nijedna od zemalja EU nije iskorenila korupciju, u Bugarskoj korupcija cveta još malo pa taman kao kod nas. Doduše, Bugari onda govoriše, znate, kada uđemo u EU moraćemo da vam uvedemo vize itd. U EU nećemo ući ili nas bar ova vlada neće uvesti, a i ako pokušate da nas uvedete, taman dok dođe dotle da nas uvedete, EU neće biti. Prema tome, nemojte zakone usklađivati prema zahtevima iz EU, mnogo ćete još zahteva morati da ispunite pre nego što budu pomislili. "Zakonom o privrednim društvima, kao i drugim zakonima iz ove oblasti se ne može propisati obaveza objavljivanja ponude za preuzimanje zakonitom imaocu akcija koje je stekao putem zakonito izvršene promene pravne forme privrednog društva. Takođe, Predlogom zakona je uređena obaveza zakonitog imaoca da u slučaju daljeg sticanja akcija tog društva, nakon izvršene promene pravne forme, objavi obaveznu ponudu za preuzimanje, čime se sprečavaju moguće zloupotrebe". Ako se tačka 6) izbriše, šta se menja, osim što će se onemogućiti raznorazne zloupotrebe i malverzacije, jer već je krenulo po našim akcionarskim društvima, gde imaju i mali akcionari svoj udeo, gde su neki na ovaj ili onaj način došli do većinskog paketa, da više nisu zainteresovani da preuzmu i deo od onih koji hoće da prodaju. Naravno, tu nema onda ni dividendi, nema ničega i bukvalno akcije malih akcionara ostaju prazan i bezvredan papir. Prihvatanjem ovog amandmana bar bismo pokušali mnoge stvari da sprečimo, a što se ovog zakona tiče mislim da će SRS već na jesen morati da pravi nov zakon, koji će biti daleko drugačiji i daleko primenjiviji, daleko bolji za male akcionare, za imaoce akcija i daleko gori za tajkune, koji inače opljačkaše ovu državu.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Mnoge stvari u ovom članu 8. nisu jasne i mogu da se proizvoljno tumače zato što je napisano jednim slobodnim tekstom, koriste se neke stilske figure koje ne idu obično u zakon. Moram da skrenem vašu pažnju kako počinje član 8. On ima naslov - Izuzeci od obaveze objavljivanja ponude za preuzimanje. Počinje ovako - sticalac nije obavezan da objavi ponudu za preuzimanje ako: 1) stekne akcije ciljnog društva nasleđivanja. Onda mora da se navede u tački 1) da se radi o fizičkom licu, jer ste vi, u članu 2, gde ste dali definiciju pojmova, sticaoca definisali kao pravno i fizičko lice, a nasledstvo može da se sprovede samo nad fizičkim licem. Drugo, ako stekne akcije ciljnog društva deobom zajedničke imovine bračnih drugova. Mora da se potencira ipak da se radi o fizičkom licu, jer kako se kod nas primenjuje, znate i samo šta sve može da se desi. Znači, ovo su izuzeci, kada javnost nije obaveštena i kada ne postoji obaveza objavljivanja javne ponude da će se vršiti preuzimanje nekog društva. Skrenuo bih pažnju i na sledeće tačke u stavu 1. To je tačka 9) i u toj tački je navedeno, ali sada moram da krenem sa uvodnom rečenicom, kako kreće prvi stav, da bi se videlo šta je napisano u tački 9). ''Sticalac nije obavezan da objavi ponudu za preuzimanje ako: 9) je isključivi cilj akcija obezbeđenje potraživanja koje ponuđač ima prema društvu, pod uslovom da poverilac ne koristi pravo glasa po osnovu stečenih akcija.'' Da to sada malo prevedem, to je situacija kada se akcije daju kao zaloga, kao sredstvo obezbeđenja nekog potraživanja. Ovde već imate nekoliko spornih stvari. Prva, sa kojom se kreće, jeste da sticalac nije u obavezi da objavi ponudu, a onda imate dalje da ''isključivi cilj sticanja akcija obezbeđenja potraživanja koje ponuđač'', a ponuđač u članu 2. je fizičko ili pravno lice koje je pod uslovima predviđenim ovim zakonom obavezno da objavi ponudu. Znači, vi dajete izuzetak, koristite na početku rečenice sticaoca, a u tekstu idete na pojam ponuđača, za koje postoji obaveza objavljivanja ponude. Malo je kontradiktorno, možda je uopšte trebalo da izbacite ove reči ponuđač. Ako je isključivi cilj sticanja akcija obezbeđenje potraživanja prema društvu koje se preuzima, pod uslovom da poverilac ne koristi pravo glasa. Ali, moram da vam kažem, ako ne koristi pravo glasa, onda to i nije preuzimanje, jer cilj preuzimanja jeste da se ostvari, odnosno da se promeni vlasnička struktura u smislu lica koja imaju akcije, jer onaj ko stiče akcije, na taj način obezbeđuje svoje pravo glasa. Znači, ovde se radi o jednom klasičnom obligacionom poslu, gde se akcije daju kao sredstvo obezbeđenja potraživanja prema jednom društvu i to se kod nas zove ručna zaloga nad hartijama od vrednosti. Nije teško da se shvati da tačka 9) nema mesta u članu 8, jer to nije preuzimanje akcija i nije izuzetak u smislu preuzimanja akcija i preuzimanja društva. Moram na početku da kažem da smo sa malim brojem amandmana intervenisali, jer stvarno teško je ovaj tekst urazumiti, to mora da bude jasno. One očigledne primere gde ima pravne nedoslednosti, gde ima konfuzija, gde ima protivurečnosti između članova, mi smo na neki način ovim amandmanima žigosali, pre svega da skrenemo pažnju da ovakav zakon neće moći da se primenjuje na način, verovatno, koji svi mi drugi želimo. Pošto imam još malo vremena u vezi ovog amandmana na član 8, da napravim jedan uvod za sledeći amandman koji se takođe odnosi na ovaj član, a odnosi se na stav 3, gde se kao izuzetak daje da ne postoji obaveza objavljivanja javne ponude, ako aktom Vlade nije drugačije određeno, odredba zakona se ne primenjuje, pa su navedeni slučajevi kada se trguje sa akcijama Republike Srbije. Ovde ste stavili državnu zajednicu. Tačka 1) na prenos svojine bez naknade na akcijama koje su izdale banke, sa državne zajednice Srbije i Crne Gore na Republiku, po osnovu zakona. I ovim drugim tačkama, da ne ulazim konkretno u ceo tekst ovog stava 3, jer će o tome biti govora posle mene. Moram da vam kažem, vidite, stičem utisak da se malo brkaju neke stvari. Republika Srbija po osnovu konverzije potraživanja prema privrednim subjektima, postoji propis gde to potraživanje može da se iskaže u akcijama i da Republika Srbija postane vlasnik nekih akcija nekog preduzeća, ali moram da vam skrenem pažnju da u tim poslovima država, Republika Srbija, Vlada Republike Srbije vrši svojinska prava u ime državne svojine i Republike i u ovim stvarima je ravnopravni privredni subjekt na tržištu. Ne postoji mogućnost da ona ima neko povlašćeni položaj, jer ukoliko Republika ima takav povlašćeni položaj kako ste vi koncipirali sve ovo, postavlja se pitanje da li su svi ostali subjekti ravnopravni kada učestvuju na tržištu. Mislim da se ovde bitno poništava taj princip ravnopravnosti, u smislu jednakih uslova i jednakih mogućnosti za sve one koji žele da stiču u skladu sa odredbama ovog zakona, koji žele da preuzmu odgovarajuća akcionarska društva u skladu sa odredbama ovog zakona. Ovo je u suprotnosti i sa članom 3. Predloga zakona, gde ste izrazili osnovna načela na kojima se bazira ovaj zakon. Tu ste naveli da su svi akcionari ciljnog društva ravnopravni u postupku preuzimanja. Ako Republika Srbija ima u portfelju neke akcije nekog privrednog društva, pa još postoji neko drugi ko je akcionar tog društva, onda moram da vam kažem da oni nisu ravnopravni. Ako je po osnovu konverzije Republika došla u posed 30% akcija nekog privrednog društva, a ostalih recimo 70% ima neku svoju drugu strukturu, nešto je otišlo Akcijskom fondu, pa neka bude i 15% da je kod zaposlenih, onda ostali akcionari nisu ravnopravni sa Republikom Srbijom. U kom smislu? Ako Republika Srbija napravi neki sporazum sa nekim ko je zainteresovan da preuzme akcije, šta je sa drugim akcionarima, jer možda oni ne žele. Ako mislite da garantujete njihovu ravnopravnost na taj način što je onaj ko preuzima akcionarsko društvo u obavezi da i ostalim akcionarima pod istim uslovima isplati vrednost akcija, onda smo promašili temu. To je pitanje vrednosti akcija, a ne pitanje ravnopravnosti akcionara. Mislim da ne treba Republika Srbija, ne treba država kao akcionar ili kada ima u portfelju neke akcije, da bude toliko privilegovana, jer ukoliko je ona toliko privilegovana, nije tu samo problem u tome što će neko ko istupa u ime Republike da možda bude u poziciji da zloupotrebi to ovlašćenje sa gledišta vrednosti akcija, nego je mnogo veća opasnost ta što je u mogućnosti da probere kupca tih akcija i onoga ko će da preuzme to akcionarsko društvo. To je mnogo veća opasnost i tu treba naći vezu sa ovim diskusijama koje ste malopre čuli da postoji otvorena opasnost, jasna opasnost, propisana vašim predlogom zakona, na primer, da Mlađan Dinkić svojim prijateljima proda, hajde da kažem, državne akcije u nekim preduzećima, bankama, itd. i da to bude pokriveno, amnestirano ovim odredbama zakona. Zato mi skrećemo pažnju da imate ovu i još nekoliko odredbi ovog predloga zakona koje su u direktnoj suprotnosti sa rešenjima koja nudite u članu 3. Predloga zakona, koji na nivou principa govori o opštim načelima na kojima je sazdan ovaj zakon. Zato mogu da kažem da su pojedini stavovi i pojedine tačke člana 8, a amandman se odnosi na taj član, u suprotnosti sa načelima koja su prihvaćena čim nije bilo amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela Vlada. Pošto je Odbor za finansije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, u amandmanu koji je u ime SRS podneo narodni poslanik Branislav Rankić traženo je da se deo teksta u član 8. briše. Taj stav 3. glasi: "Ako aktom Vlade nije drugačije određeno, odredbe ovog zakona ne primenjuju se: 1) na prenos svojine bez naknade na akcijama koje su izdale banke, sa teritorije državne zajednice Srbija i Crna Gora na Republiku po osnovu Zakona o regulisanju odnosa između SRJ i pravnih lica i banaka sa teritorije SRJ koji su prvobitni dužnici ili garanti prema poveriocima Pariskog i Londonskog kluba; 2) na trgovinu akcijama koje su izdale banke kada je zakoniti imalac tih akcija Republika po osnovu Zakona o regulisanju odnosa između SRJ", opet prema poveriocima Pariskog i Londonskog kluba; 3)"na trgovinu akcijama koje su izdale banke, kada je zakonit imalac tih akcija Republika; 4) na trgovinu akcijama koje su izdale banke, kada je u skladu sa zakonom, zakoniti imalac tih akcija Agencija za osiguranje depozita; 5) na trgovinu akcijama koje su izdale banke, kada su zakoniti imaoci tih akcija posebnim ugovorom, koji mora biti zaključen u pismenoj formi, ovlastila Agencija za osiguranje depozita, da u njihovo i za njihov račun izvrši prodaju takvih akcija trećem licu" (ima još dve tačke). Znači, podnet je amandman da se ovaj deo teksta briše. U obrazloženju amandmana piše: "Ovakva diskriminacija predviđena u stavu 3. ovog člana isključivo služi za dalje prikrivanje zloupotreba Mlađana Dinkića i Miroljuba Labusa i omogućava privilegovanim krugovima da se i dalje bogate". U obrazloženju bi još moglo da stoji da je odredbama člana 8. u stavu 3. Republika Srbija povlašćena prilikom trgovine određenim akcijama ili hartijama od vrednosti, kako god hoćete. U obrazloženju zašto je ovaj amandman odbijen kaže se: "Amandman se ne prihvata. Ovom odredbom se omogućava Republici Srbiji da, u slučaju kada je ona zakoniti imalac akcija, izabere najpovoljniji metod trgovanja svojim akcijama". Valjda je svim učesnicima na tržištu cilj da izaberu najpovoljniji metod trgovanja svojim akcijama. Dalje, narušava se i član 3, koji kaže: "Opšta načela ovog zakona su sledeća: 1) svi akcionari ciljnog društva imaju ravnopravan položaj u postupku preuzimanja; 2) manjinski akcionari mogu pod istim uslovima kao i većinski akcionari da prodaju svoje akcije ponuđaču; 3) akcionari ciljnog društva moraju biti potpuno, tačno i blagovremeno obavešteni" itd. Znači, cilj ovog zakona je da se obezbedi ravnopravan položaj svima koji trguju akcijama. Šta sada ovde imamo? Ovde imamo da je Republika povlašćena. Kako to izgleda u praksi? Prvo me čudi zašto se ovde stalno spominju Pariski i Londonski klub, kada pre nekoliko meseci, doduše, dok su još bili zajedno, Mlađan Dinkić i Miroljub Labus seku nekakve torte, neki veliki uspeh, neke silne milijarde otpisane, a što od Pariskog i Londonskog kluba. Odakle sada to u zakonu? Ili ste taj zakon napisali ranije, pa neka sada prođe u proceduri ili nekog ozbiljnog i pravog otpisivanja nije ni bilo. Možda je otpisan dug koji, u stvari, nije ni mogao da se pripiše Srbiji, nije moglo da bude pravnih lica sa teritorije Republike Srbije. Dalje, ovo se odnosi na pravna lica i banke sa teritorije SRJ. Koje banke? One banke što ste ih zatvorili, koje su u postupku stečaja i likvidacije, one banke kada im je Mlađan Dinkić oduzimao dozvolu za rad sa obrazloženjem – ukoliko te banke budu morale da vrate svoje dugove, doći će u pitanje stabilnost nacionalne valute, doći će u pitanje ekonomija države itd. Obrazloženje za ukidanje tih banaka je bilo to. Obrazloženje je bilo da više ne priznajemo dugove tih banaka, to je bilo dok je Mlađan Dinkić bio guverner Narodne banke, a kada je postao ministar finansija, donosimo zakon gde država preuzima dugove tih banaka. Hajde da razumem da država preuzima dugove banaka po osnovu štednje građana, depozita po viđenju, ugovora o depozitu itd. kada su u pitanju građani. Ne, država preuzima sve obaveze, pogotovo prema Pariskom i Londonskom klubu. Obrazloženje je bilo - da zaštitimo građane. Od koga? Od Pariskog i Londonskog kluba? Na čiju štetu? Na njihovu štetu. Dalje, hajde da se podsetimo kako to izgleda kada država emituje svoje akcije, kako to izgleda kada država prodaje svoje banke, kako to izgleda kada jedna određena banka, koja u početku ima samo registraciju, odnosno dozvolu za rad i saglasnost Narodne banke, koju je potpisao tadašnji guverner Mlađan Dinkić, jednu kancelariju ovde u Beogradu, verovatno jedan sto, jednu stolicu, jedan telefon, odjednom postaje državna banka sa većinskim državnim kapitalom. U redu. Odjednom se gasi Zavod za obračun i plaćanje Narodne banke Jugoslavije tada, poslovanje prelazi u poslovne banke, odnosno finansijske transakcije rade sada poslovne banke i gle čuda - Nacionalna štedionica ulazi u sve veće filijale Narodne banke tadašnje Jugoslavije. Treba li da se kaže da je taj prostor bio ekskluzivan. Obično su zavodi za obračun i plaćanje bili u najužem centru gradova. Obično je vrednost tog poslovnog prostora bila višestruko veća nego u nekim drugim, možda malo daljim delovima određenih centara. Postavlja se pitanje šta je sa infrastrukturom Zavoda za obračun i plaćanje, koji je, niko to ne može da spori, pogotovo ne ovi iz Ministarstva i iz Narodne banke, bio jedan od najboljih na svetu kada je u pitanju platni promet; da su svi bili međusobno povezani računarski, da je, maltene, onog trenutka kada predate nalog za isplatu, tog trenutka novac bio na računu poverioca. Šta je sa tom infrastrukturom? Nasledila je Nacionalna štedionica. Onda odjednom Nacionalna štedionica postade privatna banka. Vlasnici Vuk Hamović i Vojin Lazarević. Zašto? Prodao Đelić kaže Dinkić. Pa prodao je Đelić, a sa neprihvatanjem ovog amandmana može bilo ko da je proda. Kako je izgledalo, sada kada pričamo o preuzimanju akcionarskih društva, kako je preuzeta sada Nacionalna štedionica koja je u većinskom privatnom vlasništvu, a u manjinskom državnom od Euro banke. Zašto tada pod jednakim i istim uslovima nije prodat i državni deo kapitala? Postoje dva razloga, jedan je onda bi nominalna vrednost akcija bila mnogo manja. Trebalo je još gospoda Vuk Hamović i Vojin Lazarević da zarade. Sada postavljam pitanje, nema ovde ministra i ovi zakoni imaju dva ovlašćena predstavnika predlagača, nema ni Dinkića, nema ni Bubala, baš me interesuje da li je pod istim uslovima, znači po nominalnoj vrednosti jedne akcije prodat i državni kapital Nacionalne štedionice, po istoj ceni i po istom rangu kao i onaj deo kapitala koji su prodali Vuk Hamović i Vojin Lazarević? Niko za to ne odgovara, a odredbama ovog zakona se predviđa da, ukoliko neko kupi većinski deo nekog akcionarskog društva i stiče pravo na upravljanje, obavezan je i onaj preostali po istoj ceni da kupi, najmanje po istoj ceni. Da li su te odredbe ovog predloga poštovane? Ako nisu, zašto onda sada imamo ovaj zakon? Je l' se čekalo sa ovim zakonom od 14. decembra, da se on sada nađe u primeni kada se završi posao? Znači polako, ali sigurno jedno društvo kriminalaca završava posao, prvu fazu, privodi je kraju, znači zatvara finansijske konstrukcije, briše tragove iza sebe. Sada ćemo da radimo po nekim drugačijim pravilima, a ako posao krene loše, moći ćemo opet, u skladu sa zakonom, da kupujemo akcije mimo odredbi zakona, mimo onoga što važi za sve ostale akcionare, ako je to aktom Vlade dozvoljeno. Pa ne može više ni Mlađan Dinkić, niti bilo ko u ovoj državi da ima veća ovlašćenja na tržištu, koje treba da bude slobodno, od bilo kog drugog učesnika. Kada vam to bude bilo jasno, onda ovakve gluposti u zakonima nećete ni da pišete.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela poslanik Miloš Dišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Da bi javnost u Srbiji shvatila o čemu se radi, zašto se donosi ovaj zakon i na šta on liči, moram da navedem samo jedan primer, da nešto što je bilo nekada u Zakonu o hartijama od vrednosti, u vidu jednog ili nekoliko članova koji daju ovlašćenja Komisiji za hartije od vrednosti da samostalno propiše način trgovine akcijama i preuzimanja nekog društva, i neka iskustva koja je Komisija imala, a poznate su kao neke afere oko preuzimanja akcija. To je praktično smešteno u ovaj predlog zakona, naravno dopunjeno sa nekoliko principijelnih odredbi koje bi trebalo da deluju malo ozbiljnije. Uzeta su neka iskustva, sećate se i onog košarkaša i uticaja, te žena, te prijatelj, onog plivača sin, te drugi itd. I sve je to pretočeno u Predlog zakona. Šta je poenta ovog predloga zakona? U suštini da preuzimanje AD se vrši što više pod kontrolom države u vidu komisije, nego da ide na berzu. I to je cela poenta ovoga, da se zamrzne jedan postojeći odnos, privilegije i mogućnosti dogovaranja. Sve je to sada smešteno u ovaj zakon. Gospodin Dišić je podneo amandman na član 18. stav 1. Predloga zakona koji tureguliše objavljivanje oglasa, odnosno ove ponude. Ona se objavljuje odmah nakon prijema rešenja komisije o odobrenju objavljivanja ponuda za preuzimanje, u jednom dnevnom listu. Gospodin Dišić je tražio da se dopuni posle ovog - objavi - doda reč - najmanje u jednom dnevnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike Srbije, sa tiražom od najmanje 100.000 primeraka, i to neka ide. Posle toga ide tekst - a može objaviti i na svojoj internet stranici. Ovde ovaj deo rečenice "a može objaviti na svojoj internet stranici" u praksi može da se protumači na različite načine. Naravno, sve ono što podleže obavezi objavljivanja u novinama, zakonskoj obavezi, ne sprečava onoga da objavi na svojoj internet stranici. Međutim, ako se to ubaci u zakon i ovako formuliše, ne bi nas iznenadilo da se u praksi to smatra kao alternativni oblik objavljivanja i da neko zaključi - pa da, ako ne objavim u novinama, gde je dosta skupo, mogu na internet stranici, gde mi je to prilično jeftino. Mada iz ovog čitanja ne bi moglo da se protumači da postoji alternativa, već postoji jedna zakonom propisana obaveza, a drugo je mogućnost koja se stavlja na volju ponuđaču. Pošto tražimo konkretne norme, jasne norme, zato smo i podneli ovaj amandman kojim tražimo da se ove reči izbace iz stava 1. Međutim, moraću da se malo vratim na prethodne članove koji nisu obuhvaćeni amandmanom, a u nekoj su vezi sa članom 18. Skrenuo bih pažnju poslanika na član 10. koji ima naslov - Objavljivanje ponude i pravo glasa: od dana objavljivanja obaveštenja o nameri preuzimanja do dana objavljivanja izveštaja o preuzimanju. Ne bih mogao precizno da kažem, a mislim da ni predstavnici Vlade ne bi mogli da kažu koliko bi taj rok trajao. Ako je propisano da obaveštenje mora da je rok važenja ponude najmanje 21 dan, a najduže 45 dana i da prethodno treba da se završi posao sa Komisijom za hartije od vrednosti, koja treba da da saglasnost, verovatno taj rok može da se meri i sa 60, i sa 90 dana. E sad, ako se uzme u obzir taj rok onda akcije ponuđača i akcije lica koje sa njim zajednički deluju ne daju pravo glasa. Da bi se to shvatilo koje su to akcije, to su u suštini akcije onih akcionara koji imaju, ajde neka bude ne toliko mnogo više od 25% akcija, neka bude oko 25% akcija. E sad, 25% akcija u jednom AD je kvalifikovano učešće u upravljanju. Obično ti akcionari su oni koji učestvuju i koji kreiraju poslovnu politiku preduzeća ne samo u pogledu odluka finansijskih planova, nego naročito u pogledu svakodnevnih komercijalnih odluka. Oni vrlo lako mogu da utiču na ostale da promene vrednost akcija i prilagode te akcije upravo onima koji imaju nameru da otkupe. Sada, javiće se verovatno, ako bude mogućnosti da se javi neko iz Vlade, on bi rekao - nije to tako, s obzirom da postoji odredba koja govori o ceni ponude za preuzimanje. Tu se uzima tromesečni prosek kontrolisane vrednosti akcija koje su na berzi, što je takođe nešto aproksimativno i podobno različitim promenama, pogotovo kada se akcija nalaze na berzi, one često mogu da menjaju svoju vrednost po prirodnom toku stvari, ali i odgovarajućim udarima i odgovarajućim malverzacijama na berzi, a berza se u suštini zasniva na malverzacijama. Gde god se susreće ponuda i tražnja, onda se cena javlja kao krajnji efekat, kao novčani izraz nečega, ali šta je sve uticalo da se dođe do te cene spektar je beskonačan, tako da je moguće da ide i na jednu i na drugu stranu i da to sve bude, što se kaže, ilegalno, a zahvaljujući tržišnim ulovima legalno. Ta odredba je dosta značajna kada se posmatra u kontekstu člana 18. Takođe bih rekao da ovi rokovi od jednog dana u praksi će da budu neprimenjivi. To da znate. Objavljivanje namere o preuzimanju - rok jedan dan. Imate kontradiktornost u članu 13. Ponuđač je u obavezi da u roku od jednog dana od dana nastanka obaveze preuzimanja podnese komisiji zahtev za odobrenje objavljivanja ponude za preuzimanje, samu ponudu itd. Onda kasnije u jednom članu govorite da opet on mora komisiju da obavesti o tekstu ponude koja je objavljena u dnevnom listu. To je ista ponuda. Vi ćete da kažete - ako je on u međuvremenu promenio. On i ako je nju promenio, on je takođe morao da dobije saglasnost komisije i da obavesti komisiju. Ne znam koja je svrha ove kopije ponude objavljene u dnevnom listu koja se naknadno dostavlja. Znam da je u praksi, kada nije bilo ovakvog zakona, kada je cela materija preuzimanja akcija bila regulisana odlukom i rešenjem Komisije za hartije od vrednosti, bilo takvih slučajeva i znam da želite na neki način da isključite tu mogućnost da u jednom javnom postupku neko se provlači zahvaljujući tome što ne postoje odgovarajuće odredbe zakona. Takođe, problematičke su odredbe o obezbeđenju sredstava, dokaz o obezbeđenju sredstava mora da postoji odmah nakon ovog obaveštenja, jer vi ste dali tri načina, tri vrste papira kojima se garantuje da su sredstva obezbeđena. Međutim, moram da vam kažem da je sa bankom zaključiti ugovor o odobravanju kredita za tu namenu, onda moram da vas podsetim da to nije pravno perfektno preuzimanje akcionarskog društva. Ne znam zašto bi NBS dozvoljavala tu kreditnu aktivnost banaka. Ta kreditna aktivnost banaka verovatno bi u našim uslovima morala da se zabrani. Zašto da se zabrani? Da vidimo koja je svrha privatizacije. Doduše, ovo je preuzimanje, već je definisan svojinski oblik. Sada vi meni objasnite, pošto je ovde u jednom od prethodnih članova data mogućnost da bez javnog objavljivanja ponude država može svoje akcije da prodaje, kako bi država prodavala akcije nekom pravnom licu koje je svesno obezbedilo putem kredita kod banke? Da li je to u suprotnosti sa monetarnom politikom? Sa ovom vašom koja važi pet godina je u direktnoj suprotnosti, jer ova monetarna politika ima cilj da sve zaustavi, da se naprave što veće rezerve kojima se garantuje plaćanje stranih dugova. Kako ćete da se ponašate prema bankama koje budu imale tu kreditnu aktivnost, da pravnim licima ili fizičkim licima daju kredite radi preuzimanja akcija, kupovine akcija na ovaj način? Valjda preuzimanje treba da se vrši sredstvima koja postoje, a ne da se kreditira preuzimanje. Ne znam, ovo nema ekonomsko opravdanje. Zašto? Sada ću da vam objasnim šta sve može da se desi sa ovim? Može da se desi da neko namerno obori vrednost akcija i da neko, zbog toga što je u dobrim odnosima sa bankom ili zato što banka želi da sačuva svoj kapital preko nekog ko bi preuzimao akcije, njemu pod povoljnim uslovima da kredit. Otkupe se akcije, kada treba da se vrati kredit on ide sa nekom kamatnom stopom, a akcije u međuvremenu takođe nekim lukrativnim poslom porastu na tržištu i on preko berze proda te akcije, vrati glavnicu, bankarsku kamatu i stavi pare u džep. To, gospodo iz Ministarstva finansija, ovaj član dozvoljava. Mi ionako po Zakonu o NBS nemamo nikakvu kontrolu nad NBS. Ova skupština čak ne može ni da razreši guvernera. Ako i najgore radi. Evo vam na ovom primeru jedna operacija, odmah mogu da vam kažem koje će banke da daju kredite za ovo: Rajfajzen, Sosijete ženeral, ova Đelićeva. Nisu oni tamo predsednici upravnih odbora što su mnogo pametni ili što su neki vajni ekonomisti, nego zato što se preko tih banaka i još nekih banaka upravo plasiraju ta sredstva. Odakle ta sredstva dolaze? Raznim kanalima sa egzotičnih ostrva. Čija su to sredstva? Nema ga ministar da odgovori. Nemam razloga da ne verujem Batiću, Velji Iliću i drugima koji su optužili Mlađana Dinkića da on zna gde su 4,5 milijarde maraka koje su bile na Kipru. Gde su te pare? Osamdeset sedam kutija je doneo iz ambasade SRJ sa Kipra Mlađa Dinkić, gde se nalaze svi nalozi, gde je evidentirano ko je donosio te pare, gde su te pare bile, gde su se čuvale i kako je sa računa išlo. Da vas samo podsetim, Mlađan Dinkić prilikom prve posete je rekao – nikakav problem nije, milijardu i 300 možemo odmah da prebacimo. Ništa od toga nema. Ko to pere pare građana Republike Srbije i unosi ih ovde, i postaje veliki vlasnik, između ostalog i preuzimanjem ovih preduzeća, u skladu sa odredbama ovog zakona, koji navodno lični na sve ono što je bio pokušaj Komisija za hartije od vrednosti da preuzimanje akcija svede u neke podnošljive okvire. Ne mogu da kažem zakonske, jer u to vreme zakon to nije propisivao, nego je prepuštao Komisiji za hartije od vrednosti i Komisija za hartije od vrednosti, posle dva debakla, javna skandala, navodno našla je neku formulu i evo je ta formula u ovom zakonu. Međutim, ovaj zakon ne sprečava, već samo legalizuje ono što smo svi imali prilike da kritikujemo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, izašao sam zbog onoga što se dogodilo u Crnoj Gori, a zbog velikog broja ljudi koji zovu SRS, zbog ogromnog broja Srba koji su ostali bez države, njih 44,6%, 200.000 ljudi. Na našu žalost, noćas se slavilo u Zagrebu, Tirani i okupiranoj Prištini. Na našu žalost, neprijatelji Srbije su se radovali i ovde u Srbiji. Naša poruka onim građanima koji su bili za opstanak državne zajednice je da dignu glavu, zato što su otimali nama državu bezbroj puta. Doći će neka nova podgorička skupština, doći će neka nova vlast i u Srbiji i u Crnoj Gori. Borićemo se za zajedništvo. Naš cilj, cilj naše politike biće stvaranje zajednice sa Crnom Gorom, jer ne možemo da prihvatamo da nam kao deo po deo tela otkidaju, komad po komad, i deo teritorije i naroda. Ovde milion, ovde milion, ovde 200.000, ovde ovoliko ili onoliko. Naš cilj će biti, takođe, da jednom zauvek, jer nije naš narod gubitnički i to ćemo morati da pokažemo, i zato govorim svim ljudima u Srbiji, glavu gore. I posle ovog tragičnog poraza srpskog naroda, da pobedimo ovaj politički ološ u Srbiji koji se toj nesreći radovao i gore od toga, pa dahćite koliko hoćete, i gore od toga, jer to su neprijatelji ove zemlje, neprijatelji srpskog naroda, da ih pobedimo na izborima, olovkom i papirom, i da napravimo svoju zemlju, a onda ćemo polako ali sigurno da stvaramo uslove i da se ujedinjujemo, a da se više ne rastačemo. Da prekinemo to da se svet ujedinjuje, a da se Srbija i srpski narod rasturaju, države da nam se rastaču, otimaju, a da nam se ološ smeje u lice i da nam govori kako su srećni što su uspeli da nam otmu još jedan deo našeg naroda. Nećete to moći. Uz veliku podršku nekih drugih centara, i Tirane, i Zagreba i nekih drugih, uspeli su da obezbede, a da ne govorim o biračkim mestima gde i kako, da me ne biste za ne znam šta optužili, kako je to i na koji način prošlo. Obećavamo odavde, obećavam građanima Srbije, obećavam građanima Crne Gore da od tog cilja nikada nećemo odustati, a da ćemo ovaj politički ološ u Srbiji da sklanjamo, pobeđujemo i da uspostavljamo slobodnu Srbiju. [[Aplauz.]]
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo Branislav Stevanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 20. Predloga zakona o preuzimanju akcionarskih društava sam podneo u skladu sa članom 3, a govori se o Centralnom registru i upisivanju kompletnih akcija u Centralni registar. Naime, ta nepravda oko preuzimanja i upisa svih akcija trebalo bi da se ovim zakonom reguliše, tako da kada pogledamo u ovom slučaju EPS i restrukturiranje EPS-a možemo da kažemo da te akcije koje nisu upisane i uopšte restrukturiranje i izdvajanje nekih pogona od EPS-a, naravno da treba da se upišu sve akcije. Znači, ako se izdvaja jedno preduzeće i treba da kupi neko privatno lice, naravno da je neophodno da se upišu sve akcije, kako bi se izvršila privatizacija i kupovina tog preduzeća, a i sam popis imovine koja se nalazi u tom preduzeću. Naime, sama tri zakona o osnivanju akcionarskih društava pozivaju se na ovaj zakon oko preuzimanja akcija. Znači da je neophodno da se upišu sve akcije i sam popis imovine, znači onaj vlasnik koji kupuje jedan deo preduzeća ili celo preduzeće, mora da zna koliko duguje vlasnicima akcija i ne može da kupi nešto ako ne zna pravu vrednost i ako se ne izvrši popis imovine itd. Ovo se svesno izbegava, jer imali smo nekoliko slučajeva privatizacije, gde se videlo da je čak i Komisija za hartije od vrednosti morala da interveniše po nekim pitanjima, jer nije bilo dovoljno mogućnosti po pitanju akcija da se izvrši proces privatizacije da bi bilo zakonito, čak se i tu kršio zakon. Prema tome, ovaj član 20. je u skladu sa članom 3. Svi uslovi koji se traže, navedeno je 11 uslova, predložio sam tačku 11a, gde se kaže da potvrdu iz Centralnog registra o preuzimanju kompletnih akcija ciljnog društva, to je tačka 11a, jeste jedna neophodnost koja treba da se uvede. Prema tome, predlažem da se u danu za glasanje ima u vidu ovo. Hvala.
Da li još neko želi reč po amandmanu? (Ne) Na član 23. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Sulejman Spaho, ispred poslaničkog kluba SRS, podneo je amandman kojim traži da se u članu 23. stav 2. briše. Stav 2. kaže: ''Konkurent ne može biti lice koje zajednički deluje sa ponuđačem u smislu člana 4. ovog zakona, kao ni lice koje deluje u ime ponuđača u postupku preuzimanja.'' U članu 4. ovog zakona je jasno navedeno koja su fizička ili pravna lica koja deluju zajednički, pa kaže: ''1) ako su se ugovorom, pismenim ili usmenim, odnosno izričito ili prećutno sporazumeli da usklađeno deluju u cilju sticanja akcija ciljnog društva ili ostvarivanja prava glasa iz akcije ciljnog društva; 2) ako jedno od njih drži akcije za račun drugog lica. Fizička i pravna lica deluju zajednički i kad jedno od njih, posredno ili neposredno, kontroliše drugo ili druga pravna lica''. Odgovor Vlade zašto je odbijen amandman narodnog poslanika Sulejmana Spahe, koji traži da se izbriše ovaj stav da konkurent ne može biti lice koje zajednički deluje sa ponuđačem u smislu člana 4. ovog zakona, kao ni lice koje deluje u ime ponuđača u postupku preuzimanja, kaže: ''Amandman se ne prihvata. Odredbom člana 23. stav 2. Predloga zakona se precizira koja lica ne mogu biti konkurenti, sa ciljem da se izbegne mogućnost manipulacije cenom u ponudi za preuzimanje.'' SRS smatra da je odredba suvišna i ko bi još sam sebi pravio konkurenciju. A ako se i pravi, pravi je na svoju štetu. Mislim da je manir ove vlade da pravi rogobatne, nejasne, delimično nedefinisane zakonske projekte. Činjenica je da zakon mora da bude jasan, koncizan, dostupan, shvatljiv i razumljiv svakome, svakom od građana Srbije, od onoga sa osmogodišnjom školom do onoga sa fakultetom. Trpanje nepotrebnih stavova, jer se ovim zakonom već regulisalo pitanje ko ne može biti, u članove zakona nikome ne koristi i šteti isključivo građanima Srbije, jer imaju nedorečene ili pogrešno koncipirane zakonske projekte, koji mogu da se tumače na ovaj ili onaj način. Cilj amandmana je bio da se ta nepotrebna dodavanja zakonu izbrišu i da zakon bar bude malo razumljiviji. Smatram da ovaj amandman treba usvojiti.
Da li još neko želi reč o amandmanu? Narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Ovo što je napisano u članu 23. stav 2. trebalo bi da znači da međusobno povezana lica ne mogu da istovremeno konkurišu prilikom istog preuzimanja, a kada kažem istog preuzimanja, to ima svoju vremensku, geografsku i personalnu dimenziju. Ako se pogleda deluje poprilično logično. Nemoguće je da dva povezana lica, jedan pokrene postupak preuzimanja, a onda drugi u toku tog postupka da navodno konkurentsku ponudu, pa ispada da je jedan sebe osigurao tako što sigurno preuzima. Znam da za Vladu deluje malo čudno što radikali predlažu da se nešto briše što je potpuno u skladu sa principom da se ne dozvoli, da se spreči da se ne zloupotrebi ono što smo nazivali sukob interesa šire posmatrano. Međutim, ovde postoji samo jedan problem, što ne znamo kvalitet konkurentske ponude. I prava ponuda i konkurentska ponuda u pogledu onog dela koji najviše interesuje akcionare je prilično definisana članom 22, gde je praktično propisano na osnovu kojih kriterijuma se određuje početna vrednost akcija. Postavlja se pitanje, ako je jedno lice ponuđač, pa neko ko je s njim u povezanim odnosima daje kontraponudu, tu je više pitanje kvaliteta ponude za otkup nego lica. Sa gledišta akcionara koji nude svoje akcije, njih ne uznemirava to da li je Pera inicirao, pa se Đoka, kao njegov brat, umešao. Akcionaru je interesantno da li je taj Đoka više ponudio od Pere. O tome se radi. Shvatam da postoji generalna zabrana da povezana lica, koja međusobno komuniciraju i u jednom delu imaju neki zajednički interes, ne bi smeli nekorektno jedan drugome da konkurišu. Ali, ovo je situacija kada akcionari društva, čije se akcije preuzimaju, treba na korektan način da postignu najvišu cenu, jer oni i prodaju akcije sa pravom glasa i omogućavaju nekome da koncentriše upravljačka prava po osnovu svojine da bi oni kao mali akcionari, kao vlasnici jednog glasa, uzeli što više. I vi ovakvom odredbom rešavate jedan deo, ali ne garantujete ono drugo što je primarno da se zadovolji interes onih koji prenose svoje akcije. U tom smislu smo podneli amandman. Znači, vi potencirate personalni stav, a ne vrednosni stav. Konkurentska ponuda može da bude i gora, ali može da bude zamuvana sa još nekim dodacima, da nema samo novčani izraz vrednosti akcija, ponuđene vrednosti za otkup, nego da ima još neku navodno beneficiju za akcionare koji prenesu svoje akcije, a u radnom odnosu su u ciljnom društvu, pa onda u pogledu nekog njihovog socijalnog statusa, pa tu izađe neko veliko obećanje, onda ljudi kažu - dobro, za dva posto je niža vrednost konkurentskog, da prihvatimo ovo konkurentsko, zato što imamo veća socijalna prava. Pa onda kada se sve to završi, vidi se da od socijalnih prava nema ništa, traži se ispunjenje ugovora i onda idete kod Lalovićevog onog sporazumevanja, jer iz statusa akcionara prelazi u status samozaposlenog. Sada je akcionar zaposleni, a možda će biti samozaposleni. Gde su tvoja socijalna prava? Nema ih. Je li spor sa većinskim akcionarom? Jeste. Gde se rešava. Kod Lalovića, mirenje. To je to izigravanje. Smatramo da je konkurentsku ponudu trebalo više da definišete sa gledišta vrednosti i iznosa koji konkurent daje u postupku preuzimanja, nego što ste ovde potencirali eventualno ili asocirali na nešto što može da liči na sukob interesa između ponuđača i kontraponuđača. Vi ste dali samo jedan aspekt svega toga. Drugo logično pitanje koje se postavlja jeste, pa dobro, ako je neko ponudio, pa rekao da akcija vredi 10 hiljada dinara, a njegovo povezano lice kaže da akcija vredi 11 hiljada dinara, zašto bi sprečavali tu kontraponudu i koji bi bio interes ponuđača da kroz kontraponudu nudi više kada je on jedini pre toga bio. Znači, ako je trebalo da definišete kontraponudu, onda je trebalo na neki način da definišete sa gledišta iznosa vrednosti, šta ona znači za one koji eventualno treba da prodaju svoje akcije, koji je to kvalitet i dobit za malog akcionara. Vi ste pristupili jednom personalnom definisanju kontraponuđača. Vi možete da nađete opravdanje za to, da kažete da dva međusobno povezana mogu nešto da smuvaju povodom ovog oglasa. Verovatno da mogu, ali ako jedan daje ponudu, ovaj drugi daje veću ponudu, to je bolje za malog akcionara. Vi ih sprečavate da jedan drugom konkurišu. To može da nađe opravdanje sa gledišta sukoba interesa. Ali, suština vašeg člana jeste da definišete ponuđača i kontraponuđača, a ne vodite računa o kvalitetu ponude. Svi očekuju da u ovom zakonu bude odgovarajuća odredba koja kaže - onaj ko se javlja sa kontraponudom mora u svakom aspektu da ima bolju ponudu nego onaj prvi koji je otvorio ceo postupak. To je jedini kriterijum koji može da važi. Zašto? Neko je ponudio ponudu, ima povezano lice, pa je on procenio ako samo njegova ponuda ide, doći će neko drugi pa će da ponudi malo jaču kontraponudu, da ga ne bi taj iznenadio, on ubaci svog itd. Ovde bacam težište na korist koju treba da ostvari mali akcionar, a ne na ovo što vi ukazujete, neki sukob interesa. Vi vaš stav možete da branite svrhom postojanja odredbe člana 4. koja govori o zajedničkom delovanju, ali moram da kažem da se ovde samo definiše ta vrsta povezanosti pravnih lica. Zabrana jedino postoji u članu 23. stav 2. Ona verovatno treba da postoji kada su u pitanju simulovani poslovi, kada su u pitanju lukrativni poslovi, kada je to tako očigledno, ali mislim da je i to isključeno, s obzirom da se kontraponuda javlja kod Komisije za hartije od vrednosti i jedini kriterijum kod Komisije za hartije od vrednosti, kada se pojavi kontraponuda, jeste kvalitet te ponude. To je poziv da mali akcionari prodaju svoje akcije. Mali akcionar ako prodaje svoje akcije zainteresovan je da postigne što bolju cenu. Sa gledišta tog personalnog, za njih nije uopšte bitno da li je Pera ili Đoka, bitno je da se opredeljuje za onoga koji mu daje veću cenu. Ovde će da se javi u praksi kada su ponude na granici, javljaju se neke druge komponente socijalne, a mali akcionar je onaj koji je i akcionar i zaposlen u tom privrednom društvu. On, pored stimulansa da što više uzme, ima i interes da mu je socijalni i radno-pravni status jasan, definisan, bolji nego što je bio, i tu može najviše da se prevari. Tu je moguća prevara. Zato Komisija za hartije od vrednosti mora da ceni kvalitet kontraponude. Ako kontraponuda je po kvalitetu bolja od ponude, ona može da postoji. Ukoliko kontraponuda je lošija po kvalitetu od ponude, ona ne sme da postoji. To je osnovni princip, a ne da li je Pera ponudio ili Đoka, a oni su braća od tetke. Vi ste potpuno okrenuli problem, vi ste ga smestili u drugu stranu koja ne interesuje malog akcionara. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 28. Predloga zakona o preuzimanju akcionarskih društava glasi: ''Akcionar se ne može odreći prava na povlačenje akcija sa računa za deponovanje. Ponuđač ne može da se pozove na izjavu akcionara o odricanju od prava na povlačenje akcija sa računa za deponovanje.'' Dakle, Mlađan Dinkić, koji ovaj zakon bi trebalo da predstavlja u Vladi, ali on valjda negde slavi sa Milom Đukanovićem, ovu srpsku tragediju, pa nije ovde, on misli da su građani Srbije maloumni i on će da se meša u zakon da li će građani Srbije, odnosno mali akcionari povući ili neće povući svoje akcije i da li će oni koristiti neko svoje pravo ili neće koristiti, i on kaže da se akcionar ne može odreći prava na povlačenje akcija. Kako moće zakon da predvidi ovako zaista neverovatnu odredbu i da se na ovaj način zakon, odnosno država direktno meša u prava malih akcionara. Malo je valjda Dinkiću i Labusu svih onih kriminalnih radnji, vezano za do sada preuzimanje akcija i na ono što rade sa državnim akcijama, a sada treba da razmišljaju oni u ime malih akcionara. Ne znam da li znaju šta je svojina, ne znam da li znaju šta je u stvari akcija i da onaj ko ima akcije može s njima da radi bukvalno šta god hoće. Mislim da zaista bi trebalo da se kaže hvala, nemojte Dinkiću vi da vodite računa i da se brinete o pravima malih akcionara, bar ne na ovaj način, i vi sada treba da uđete u glavu svakog malog akcionara i da mu opredeljujete šta će on da uradi, da li će da se odrekne prava na povlačenje, da li neće. Jednostavno, ovo je toliko suvišna odredba da ne mogu da poverujem da je uopšte nekome palo na pamet da ovakvu odredbu unese u Predlog zakona. Onda kaže Vlada Republike Srbije, s obzirom da je Milorad Buha, poslanik SRS, predložio da se ovaj član briše, kaže da amandman ne prihvata i to sa kojim obrazloženjem. Odredbom člana 28, kaže Vlada, Predloga zakona se sprečava mogućnost manipulacija pravima akcionara. Kako on može da spreči mogućnost manipulacija ako on ograničava akcionara u njegovom raspolaganju akcijama. Slušajte sada dalje: ''Ova odredba je od velikog značaja za zaštitu prava akcionara s obzirom na nedovoljnu informisanost i neiskustvo malih akcionara u Republici, koji su zbog toga izloženi mogućim zloupotrebama.'' Gde će veće zloupotrebe nego da im je Mlađan Dinkić ministar finansija. Kaže, zamislite vi ko je to potcenjivanje, koje je to vređanje inteligencije ovog naroda kada kaže, s obzirom na nedovoljnu informisanost i neiskustvo malih akcionara. Nemojte vi na ovaj način da se brinete i nemojte slučajno da mislite da ste vi pametniji od malih akcionara, i da ste vi informisaniji i da vi imate više iskustva. Naravno, Vlada Srbije kao i one dve prethodne ima mnogo više iskustva u lopovlucima, u kriminalu, u zloupotrebama i malih akcionara, i zna to sveukupna javnost Srbije. Zato vas molim, nemojte na ovaj način da vodite računa o malim akcionarima. Pustite vi ljude da svojim akcijama raspolažu onako kako oni hoće, neka ih poklanjaju, neka ih se odriču, neka rade šta god hoće. Znaju ti građani, mali akcionari, iz kojih razloga žele da urade ili ne urade neku radnju vezano za raspolaganje svojim akcijama. Zaista je neprimeren ovaj član 28, a pogotovu obrazloženje Vlade vređa građane Srbije, vređa inteligenciju građana Srbije, a tako zaista u ovoj vladi, niti u bilo kojoj vladi niko nema pravo da se ovako ponaša, a pogotovu da to ovako i napiše. Znate, pokušao je Labus da raspolaže akcijama malih akcionara kada je u pitanju "Knjaz Miloš", pa ga nešto zabole noga onog jednog dana, a dan pre i dan posle je bio u Vladi Republike Srbije, a samo tog dana kada je došao predstavnik "Danona" u Srbiju, nije mogao da dođe u Vladu, pa je onda primio predstavnika "Danona" u svojoj kući i ugovorio celokupan posao. E tada mu je otkazao poslušnost Milko Štimac i, naravno, čovek zamalo da tragično završi zbog toga što nije poslušao Labusa i što nije prekršio zakon. Dakle, to je vaš način raspolaganja, vi biste hteli, odnosno Vlada Srbije bi htela da se petlja u sve pore i tamo gde joj nije mesto, pogotovu tamo, ali gospodo iz Vlade Srbije, zapravo ovde nema predstavnika Vlade, bez obzira na ovaj vaš Poslovnik i uz uvažavanje vas koji radite onako kako vam se kaže, ovo se odnosi na Vladu, na Dinkića pre svega, odnosno na Vojislava Koštunicu, jer je Dinkić njegov ministar, nemojte na ovaj način da vodite računa o građanima Srbije. Vodite računa o građanima Srbije onako kako se očekuje od jedne normalne i poštene Vlade. Vodite računa o aferama Vlade, potrudite se bar da ih bude nešto manje, ako je to uopšte moguće u ovoj Vladi, pogotovu u ovom šifrovanom delu ove vlade. Dakle, predlaže u ime kolege Buhe i u ime poslaničke grupe SRS, jer je on podneo amandman, da se prihvati ovaj amandman da se član 28. briše i da se Dinkić u ime Vlade izvini građanima Srbije kako mu je uopšte palo na pamet da on na ovaj način vređa građane Srbije, da vređa inteligenciju građana Srbije. E pa, Dinkiću, većina građana u Srbiji je mnogo, mnogo i pametnija i inteligentnija od tebe i videćeš to već na idućim izborima.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste čuli od koleginice Radete, ovaj član 28. koji gospodin Buha predlaže da se briše, ne samo da je neprimeren i da vređa dostojanstvo svakog građanina, onoga ko je spreman, a to je njegova lična odluka i njegovo pravo, da svoje akcije ubaci u šporet "Smederevac". Naravno, niko to neće da uradi, ali ima tako izrezigniranih ljudi, što je govorio i predsednik naše stranke, prof. dr Vojislav Šešelj, unazad 15 godina, još kada je onaj prvi Zakon o privatizaciji usvojen. Ne možete vi da zadirete u pravo jednog čoveka da li će on svoje akcije da da za gajbu piva ili će da se takmiči na tržištu i da pokuša da dostigne neku vrednost. Javila sam se u ovom preostalom vremenu za amandman da potenciram jedno pitanje i jedan problem. Ko zna koliko je takvih problema u Srbiji. Zamenik ministra je ovde, gospodin Anđelić, ali ne verujem da se on bavi, sa funkcije koju obavlja u Ministarstvu finansija, tim pitanjima. Gospodine Anđeliću, vama je važno da je guverner dao saglasnost da se povećaju kamatne stope na ove lihvarske kamate za kredite, pa narod, onaj koji je potrčao i koji mora da poplaća struju i sve dažbine, a prinuđen je da uzima te kredite, sada mora sa 2-3% većom kamatom to da radi. Ono čime se ne bavi Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za privredu i privatizaciju, a kako bi se bavio Trgovinski sud, kada vam je do juče Kljajević bio predsednik Trgovinskog suda i zaštićen ko beli medved, i ko da mu se žali, kada je on odlučivao u svim tim postupcima, želim da govorim o malim akcionarima "Zastava - Kovačnice" iz Kragujevca. "Zastava - Kovačnica" je preuzeta od strane kriznog štaba posle petooktobarskog mafijaško puča, baš kao i celokupna Fabrika automobila, Grupa "Zastava" u Kragujevcu. Sklopljeni su veoma štetni ugovori za Fabriku, a mali akcionari, njih je nekoliko stotina, neće da mi zamere, mislim da ih je600-700, i dan-danas, i pre nekoliko dana su dolazili u prostorije naše stranke u Kragujevcu, odakle sam, gde mogu uvek da me nađu kao poslanika, da pokušaju da razgovaraju. Uputili su pismo i predsedniku Republike. Šta taj zna? On nema veze, niti ga interesuje. Kada je on mogao da kažu da su ga tri puta kao malog nosili u kolevci u Crnu Goru i ne zanima ga što su separatisti uz pomoć Šiptara razbili zajedničku državu, šta ga briga za male akcionare iz Kovačnice ili za sto fabrika u zemlji. Ili Koštunicu, čiji je prvi ministar, koji je posle bio propali kandidat na predsedničkim izborima, obećao tim istim ljudima da će da izvrši reviziju procesa privatizacije. Jedna takva fabrika, sa stogodišnjom i većim periodom tradicije, ona koja je bila spremna da 24 sata neprestano radi i pod NATO agresijom, i kada je onih 16 udarnih projektila palo na "Zastavu", da doživi takvu sudbinu, i ljudi koji i dan-danas ne mogu da ostvare svoja prava, a vi onda donosite zakon u kojem kažete da oni ne mogu da raspolažu tim svojim pravom i da odlučuju šta će da rade sa akcijama, to je zaista neverovatno. Svašta su ljudi doživeli pod DOS-ovskom vlašću. Doživeli su to da se cementare prodaju za po tri evra, šećerane takođe, da ostaju bez posla, da u Kragujevcu 15.000 ljudi u jednom danu izgubi posao, da im je neizvesna sudbina i šta će da ih zadesi, jer su na ovom Zavodu za zapošljavanje i obrazovanje do septembra, dalje boga pitaj šta će da bude, to je neka crkavica koju primaju ili ne primaju, od toga apsolutno ne može da se živi, ni minimum minimuma da se zadovolji. A oni ljudi, koji su vredno radili, tu su u pitanju i oni koji su bili na rukovodećim funkcijama, a koji su bukvalno automatskim puškama oterani tog zloslutnog 5. oktobra 2000. godine, i okupljeni oko njih, nemaju mogućnosti da ostvare svoja prava, zato što sudovi ne rade svoj posao, ni tužilaštva i zato što su oni, em što su ostali bez posla, jer nisu bili po volji tadašnjem mafijaškom DOS-ovskom režimu, i rukovodstvu koje i dalje tako nesposobno upravlja Fabrikom "Zastava automobili" Kragujevac, i dan-danas kao mali akcionari ne mogu da ostvare svoja prava. Mi vam govorimo o tome zato što smo mi jedina stranka koja se od početka, zagovarajući proces privatizacije, i to da raskrstimo sa tim periodom komunističke Brozomanije, koja je doprinela i dovela dotle da separatistička bratija u Crnoj Gori, uz pomoć Šiptara, uradi ono što je juče uradila, dakle, kada smo govorili o tom nasleđu io prekoj potrebi da se izvrši privatizacija društvenih preduzeća, govorili smo o poštenoj i privatizaciji zbog koje neće radnici da trpe štetu, a kamoli da ostanu bez posla. Naše najcrnje slutnje su se, nažalost, ostvarile vašim dolaskom na vlast i vaših prethodnika. Nikakve promene tu nema, apsolutno isti metod delovanja, isti način vladanja, na isti način rade sudovi, na isti način radi Odbor za privatizaciju, ministar za privatizaciju i Agencija, ceo jedan mafijaški klan. Niko ne može da ostvari ta svoja prava. Pitajte radnike "C marketa", one koji su godinama uzaludno obijali prag Republičke vlade, dok je Radulović sedeo ovde kao narodni poslanik, šta misle o vama. Šta misle o vama sada kada ste se tobož dali u akciju hvatanja Radulovića, kao jednog od vodećih tajkuna u državi. Kome vi pričate te priče da ćete vi da se obračunate sa kriminalom i korupcijom, a toliko je sveopšte prisutan? Kriminalno je to na koji način vladate i na koji način ste se ponašali za sve ovo vreme dok su kriminalci i izdajnici srpstva, separatisti, šljam, sve najgore što postoji u ljudskom rodu uopšte, sve ovo radili u onoj predreferendumskoj i referendumskoj kampanji, a da ne govorim o tome da ste narod i državu ekonomski i socijalno skroz upropastili. Ako imate imalo časti i morala, sami ćete da se zalažete da što pre dođemo u poziciju da narod glasa i da imamo izbore. Ako vam i ovo juče nije dovoljna opomena i dovoljno vam je da se iz dana u dan prekomponujete, da se skupite za početak radnog dana, za dan za glasanje, da dođete, sednete i odete, onda od vas ni kao od ljudi nema ništa, a da ne govorim o vašim političkim strankama i o onome šta čeka narod sa takvom vlašću. Nadam se da nećete još dugo.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Članovi 34. i 35. imaju zajedničku logiku i predstavljaju jednu celinu. Gospodin Perić će o članu 35. koji ima naslov - Prinudna kupovina, a ja ću o članu 34. koji ima naslov - Prinudna prodaja. Naravno, amandmanom tražim da se član 34. briše. Zašto da se briše? Zato što on, u stvari, negira svojinsko pravo koje proizilazi iz činjenice da neko ima akciju. Ovako kako ste vi postavili u članu 34, on nevoljno mora da proda svoju akciju. Vi ste u mišljenju Vlade povodom naših amandmana, stvarno me je sramota da pročitam ovo što ste napisali ovde, jer to što ste napisali nema veze sa onim što je napisano u članu 34. Predloga zakona. Vi ovo tumačite kao pravo akcionara. Taj član ima naslov - Prinudna prodaja. Ko prodaje? Prodaje akcionar. Ako prinudno prodaje, gde je tu njegovo pravo? Kada se kaže "prinuda", to znači da postoji neka obaveza, a ta obaveza se izvršava uz monopol fizičke prinude. Ovde nije ta materija, pa da bi se koristio Jočić, specijalci, žandarmerija, ali je tu Centralni registar itd. Bez namere da bilo koga vređam, ali u ovom članu izvire organska pokvarenost u načinu razmišljanja. O čemu se radi? Stav 1. kaže: "Kada ponuđač u postupku preuzimanja otkupi najmanje 95% akcija ciljnog društva (znači, on je već imao 25, pa je otkupio još i došao je do 95% akcija jednog društva; znači, ostalo je samo 5% kod jednog, petorice ili 200 akcionara, pa sad, taj ponuđač) ima pravo da kupi i akcije akcionara koji nisu prihvatili prodaju akcija po toj ponudi (nesaglasni akcionar), a po uslovima iz ponude za preuzimanje.'' Znači, on ima obavezu da otkupi pod istim uslovima kako je otkupio. E sad, šta ako mali akcionari, taj jedan, pet ili dvadeset njih, ili petsto njih ne želi da proda svoje akcije? Ko može da natera nekoga ko ima pravo svojine da nešto proda? Postoji jedna varijanta kada postoji ta prinuda, to je u slučaju eksproprijacije, ali onda ide za pravičnu naknadu. Kod eksproprijacije, po pravilu, zato što se zemljište privodi nekoj nameni prema urbanističkom projektu, negira se pravo svojine, vrši se prenos zemljišta, a ranijem vlasniku se isplaćuje pravična naknada. Ako ne može pred Sekretarijatom za finansije da se postigne dogovor, niti u vanparničnom postupku, ima neka procedura kako se utvrđuje pravična naknada. To je jedan izuzetak, kada je vlasnik ograničen u pravima u pogledu prava svojine koju ima i to ima nekog opravdanja zato što je u pitanju nepokretnost, jer on ne može nepokretnost da stavi u džep pa da ode na drugo mesto. Ovde su akcije, formalno-pravno akcija je, ako je posmatramo kao nešto što je u prostoru, papir, ali ako posmatramo šta ona sadrži i koja su ta prava, ona sadrži svojinska prava. Kakva svojinska prava? U idealnom delu u odnosu na nešto što predstavlja celinu. To što je celina može biti nepokretnost, može biti pokretnost, mogu biti i novčana sredstva na nekom računu pravnog lica. Vi sada nekome, koji ne želi da raspolaže, a ovde je u pitanju raspolaganje, nekoga ko ne želi da raspolaže, terate ga da raspolaže, a u svom mišljenju kažete da je to njegovo pravo kojim se štiti mali akcionar. Ako je neko mali akcionar i zna pravila tog AD da oni, tzv. Insajderi, koji imaju i akcije i koji su zaposleni trpe, odnosno koriste neku beneficiju, formalno-pravno danas mogu svašta da stave u svojim osnivačkim aktima, zašto bi vi njega primoravali, ako on ne želi. On ne želi da proda akciju, ne želi sredstva, on želi da ubira dividendu. Kaže - imam dovoljno sredstava, ove su mi akcije u ovom preduzeću sigurne, na kraju godine one mi donose neki prihod, zainteresovan sam za taj prihod, imam neke lične probleme koje mislim da na taj način mogu da rešim ili ta akcija mi stoji kao sredstvo mog ličnog obezbeđenja za ne daj bože kada dođe neko vreme. Vi takvo lice praktično terate, odnosno ne terate njega, nego ga dovodite u situaciju da je on izgubio akciju, da je navodno nju prodao. Kako to radite? E, sada ide ona pokvarenost. Ponuđač, ajde recimo kao ponuđača stavimo Caneta Žapca, čuli ste za ovog kriminalca sa cigaretama. On je finansirao i Đinđića i Đukanovića i Srećka Kestnera i Hrvate i vamo i onamo, sve on finansira. To je onaj što je u Inđiji pravio farmerke, došao iz Francuske kao veliki biznismen. Cane Žabac reši da otkupi nešto. Otkupio je 95% nekog preduzeća i sada ima, ako tih 5% akcija postoji, petoricu ili dvadesetoricu ljudi koji drže tih 5% akcija i oni ne žele da prodaju. Kažu - Cane Žabac je veliki prevarant. On velike pare izvlači iz tog preduzeća, on mora da prikaže i dividendu na kraju godinu, jer on sada pati od toga jer nema status. Znači, on je pare rešio, kriminal je rešio, Latifundije, ostrva itd. Njemu sada fali status u džet-set društvu, da bude poštovan, da bude ugledan itd. To je drugi motiv u spisku od devet motiva koji pokreću čoveka na neku aktivnost. Kod njega je taj motivacioni faktor sada jako izražen, pa i u godinama, on juri ovu decu od 17-18 godina, pa mu Džej Ramadanovski pravi tamo sa Milom one terevenke. Znate, o tome smo mi pisali pre pet godina, kada ste vi mislili da je on veliki biznismen, obična fukara, kriminalac. E vidite, on je došao do 95% akcija nečega i ima pet zadrtih radikala u tom preduzeću koji neće da prodaju akcije. Kažu - lopov je, valjda ćemo i mi dividendu da uzmemo neku. Mora da je prikaže. E sad šta radi Cane Žabac, sada idemo na stav 2. kako je to Mlađa zamislio. Ovde je slučajno uzet Cane Žabac, možemo da uzmemo i druge iz životinjskog carstva, nije nikakav problem. Pošto je Brana Crnčević napisao knjigu "Srbija zemlja nadimaka", kako mi se čini. Kaže ovako, znači Cane Žabac podnosi Centralnom registru, preko člana Centralnog registra, to nikakav problem nije, zahtev za prinudnu prodaju akcija nesaglasnih akcionara, to je onih pet, najkasnije u roku od 120 dana od dana isteka krajnjeg roka za ponude i preuzimanje. Sto dvadeset dana je četiri meseca. Razmislite šta može za četiri meseca da se desi sa tim akcijama? Slažem se, pod onim uslovima kako je preuzeo i došao do 95%. U međuvremenu svašta može da se desi sa tim akcija, može akcija da porasta. Njemu zakon garantuje da će po onoj ceni po kojoj je otkupio. Ako su u međuvremenu akcije porasle, znači on će da kupi po onoj nižoj ceni po kojoj je kupio. Znači vi njemu garantujete sigurnost, znači 120 dana on može da razmišlja kada će da podnese Centralnom registru. Vi niste napisali kao ovamo na nekim odredbama - sutradan, odmah, ne 120 dana. Četiri meseca razmišlja i poslednjeg dana podnese Centralnom registru. U međuvremenu se svašta desilo sa akcijama. Uz navođenje uslova kupovine akcija iz ponude za preuzimanje, znači poziva se na ono što je bilo pre 120 dana, izvršenih uplata itd. Pa onda - ponuđač je dužan da istovremeno sa podnošenjem zahteva da isto objavi opet u onim novinama, sada se tu izgubio sajt. Znate, mi smo malopre pričali o onom sajtu da se izbaci, iz člana 18, e ovde ga nema. Znači, ovo više nije toliko interesantno, zato smo i podneli amandman jer smo videli da pravite tamo kod člana 18. neku podvalicu. I sad kaže - po isteku roka od 15 dana od dana objavljivanja obaveštenje stava 3. ovog člana "na pismeni zahtev ponuđača, Centralni registar vrši prenos sa računa hartija od vrednosti nesaglasnih akcionara (prvo, ne znam koji su to nesaglasni, što bi oni morali da budu saglasni sa Canetom Žapcem, na nikada sa njim ne mogu da budem saglasan, ne daj bože da sam akcionar tamo gde i on ima neke akcije, kako bih bio sa njim saglasan, nemoguće) na račun hartija od vrednosti ponuđača, odnosno novca na račun nesaglasnih akcionara, na način propisan pravilima poslovanja Centralnog registra". To znači, Centralni registar kaže - na tvoj račun evo ti pare, ovamo prebaci akcije, ti su uzeo pare i ti više nemaš akcije. To je ta vaša prinudna prodaja. Gospodin Sreto Perić će u drugom smeru priča, gde postoji pravo, ali dajemo drugu varijantu koju vi naravno opet niste prihvatili. Znači - putem prinude, naravno ne batinom, nego putem dva zahteva i jednog obaveštenja, izlazi neko iz AD samo zato što je neko napravio veliku koncentraciju sredstava i otkupio 95% akcija. Vi se u ovom vašem mišljenju pozivate na Direktivu EU. Molim vas, ta direktiva EU nas ne obavezuje. Zašto? Nismo članovi EU. Koliko znam, u ovome što ste vi izG17 radili, pa je zbog nezadovoljstva došlo do toga da je Labus otišao tamo, a Ksenija otišla kod Minićke u Evropski pokret, kako se zvaše, tako nešto, znate, manite se te priče, od toga nema ništa. Polovinu tih direktiva i preporuka ne poštuju ni Francuska ni Nemačka. One ne mogu da obezbede sprovođenje svojih, tih navodnih, direktiva i propisa unutar zemalja EU, a vi nas ovde ubacujete kao da je to neki standard. Ako je to standard, kažite mi zašto ga ne primenjuju Francuzi, Italijani, Španci, Portugalci, Grci? Nego ovde pusti se iluzija, pa kad uvate na televiziji da drndaju - EU, proces pridruživanja, naplaše se ljudi pa pomisle - ako ne uđemo u tu Evropu poplavismo se svi. Nije ljudi tako. Odgovaraćete zbog toga što dezavuišete javnost i što lažete građane Srbije. Ništa ne zavisi od ulaska u EU. Zašto? Oni nas planiraju kroz 30 godina, tada neće ni da postoji EU. Uporedite. Dvadeset-trideset godina treba navodno, ali nema ništa od toga, nikada se to neće desiti. Nikada. To morate da shvatite. Ne možete vi da budete u pravu kada ste pričali o EU, pa sada EU da kaže - nećemo vas, a vi ste opet u pravu što pričate da idemo ka EU. Nisu birači toliko senilni. Mrdnu malo glavom, pa vide čija je to priča tačna, gde je istina, gde nije istina. Zbog ove neistine koja se ovde promoviše šest godina vi ubiste državu. Prvo ste SRJ razbili, napravili Solaniju, a sada u kontinuitetu ide dalje. Još ne podnosite ostavke. Za šta god ste se uhvatili, osušilo se. Vi još ne podnosite ostavku. Znači, u ovom članu se krije podvala i nasilno otimanje akcija licu koje ne želi da raspolaže. Lice ne želi pare, želi da ima akcije i da koristi ona prava u privrednim društvima po osnovu posedovanja tih akcija. Vi takvo lice isterujete. Bukvalno rečeno isterujete. Zašto? Jer dajete pravo Canetu Žapcu da 120 dana može da razmišlja da li će da ukloni tog mikroakcionara da mu on ne smeta, jer mali akcionari imaju i neka prava. Promeniće se stavovi u našim sudovima, mnoge stvari za koju godinu, nemojte da se sekirate, pa će onda mali akcionari da imaju i svojinsku zaštitu svojih prava. Onda će da se promene još neki propisi oko iskazivanja dobiti, kako se knjiže troškovi poslovanja, sve, sve, pa će mali akcionari da budu zaštićeni, jer će dobit morati da se prikaže da bi se ispunile pre svega obaveze prema državi, jer sva bogatstva ovog sveta nastaju kada se ili nešto ukrade ili se ne ispuni obaveza prema državi. Kod neispunjavanja obaveza prema državi, postoji selektivnost. Ako si blizak vlasti, vlast ti popušta da ne ispunjavaš obaveze. Ako nisi blizak vlasti, onda ispunjavaš obaveze sa još 10% do 20% više obaveza nego što si dužan. Zašto? Da bi bio miran, da bi ćutao. Ovi povlašćeni mogu u Crvenkapici da otvore i berzu energenata, i ovamo drugu berzu, i treću, da sarađuju, da budu ''in'' itd. Znači, mi predlažemo da se ovaj član izbriše. Zašto? Zato što je ne samo u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, nego je i u suprotnosti sa prirodnim pravom. To je pravo svojine koje čovek ima. Bez prava svojine čovek nije slobodan. Čovek koji ima svojinu, koja je zaštićena, jeste ljudsko biće koje uživa ljudska prava i može slobodno da koristi svoja ljudska prava, a kada ima ovakve odredbe koje se tiču prinude, onda građanin nije slobodan. Znači, vi hapsite građane.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 35. zakona o preuzimanju akcionarskih društava i u članu 35. sam predložio da se broj "95" zameni brojem "80", a broj "5" brojem "20". To ću sada prokomentarisati, ali pre nego što pređem na iznošene argumentacije vezano za prihvatanje ovog amandmana, moram da kažem da mene uopšte nije iznenadilo što ministar Mlađan Dinkić nije prihvatio ovaj amandman. On se ovih dana trudi da prihvati ono nešto ostataka od G17 plus. Narodni poslanik Zoran Krasić je komentarisao amandman na član 34. zakona o preuzimanju akcionarskih društava, gde se radi o prinudnoj prodaji, a ovde se radi o prinudnoj kupovini. SRS protiv instituta prinudne kupovine nema primedbi, ali smo predložili u nameri da se zaštite mali akcionari, s obzirom da je u poslednje vreme blizu miliona ljudi ostalo, odnosno preko 500.000 ostalo bez posla, ukupno oko milion ljudi, na jedan mali način probamo da njihova prava zaštitimo i da im omogućimo da ostvare neku dividendu koliko je to moguće. S obzirom da je Vlada koja sada vlada obećala, odnosno jedna od političkih stranaka koja je nosilac vlasti obećala da će izvršiti reviziju privatizacije i da od toga otprilike nema ništa, mi na to ne možemo sada intervenisati, ali možemo na zakon koji ste vi predložili da se usvoji, da intervencijom preko određenog broja amandmana probamo da zaštitimo prava nezaposlenih, odnosno vlasnika određenog broja akcija. Kaže se u stavu 1. člana 35 - kada je ponuđač otkupio najmanje 95 akcija, da li je to bilo 25 u prvom momentu, kada on stiče kvalifikovanu većinu za učešće u odlučivanju, pa naknadno sve do 95% ciljnog društva, većinski akcionar obavezan je da kupi akcije preostalih akcionara, na njihov zahtev, a pod uslovima iz ponude za preuzimanje. Mi u SRS predlažemo da se ovaj procenat od 95 smanji na 80, pa da se zaštiti malo veći broj vlasnika akcija, jer se može desiti da većinski ponuđač ili većinski vlasnik akcija ne želi da preuzme, odnosno otkupi akcije između 80% i 100%, i na taj način da iz obezvredi i da dovede u težak i nepovoljan položaj male akcionare, a samim tim logično je da se ovaj procenat od 5%, ostalo im je 5%, ako se ovih 95% smanji, onda bi taj njihov procenat bio 20%. Rok u kojem oni imaju pravo da ponude prodaju svojih akcija je šest meseci. U tom delu nismo intervenisali. Ono što čini sam postupak i suštinu ovog članazakona nismo uopšte ništa menjali, samo da se ovaj procenat promeni, Ali je veoma interesantno i obrazloženje Vlade zbog čega ne prihvata ovaj amandman. Tu su navedena dva razloga i ja ću redosledom koji je Vlada navela da ih i prokomentarišem. Kaže - amandman se ne prihvata iz razloga što je Direktiva EU predvidela ovakve procente u sličnoj oblasti. Malopre je narodni poslanik Zoran Krasić govorio da ta direktiva nije obavezna i mi nismo članica EU, tako da nas ova direktiva i ne obavezuje. Drugi razlog za neprihvatanje amandmana, kaže se da je u Zakonu o privrednim društvima otprilike okvirno prihvaćen procenat. On i nije regulisan u Zakonu o privrednim društvima, nisu naznačeni ovi procenti, tako da tu i ne postoji obaveza, ali vama je između dva razloga koja su se smatrala da su valjani, kvalitetni i na prvom mestu bi trebalo staviti ovaj koji proističe iz tzv. direktive EU, što ni u kom slučaju ne može biti tačno. Inače, ova odredba člana 35. se nalazi u trećem delu ovog zakona o okončanjupostupka o preuzimanju i to bi moglo tako da ostane. Nadam se da ova mučenja i malih akcionara i građana Srbije neće još dugo trajati i da ćemo uskoro imati izbore u Srbiji, i onda će SRS prilikom dolaska na vlast i ovaj i druge zakone koje smo na brzinu usvajali raditi na jedan drugačiji način, na način koji odgovara građanima Srbije. Jer sam sinoć gledajući jednu TV emisiju bio u prilici da vidim jednog od naših kolega poslanika koji već šest meseci nije zavirio u ovu salu. Kaže da ovaj parlament na sve liči osim na ono što bi trebalo u stvari da bude, a on je najvećim delom doprineo da se rasproda najveći broj privrednih subjekata u Srbiji, i to pod sumnjivim okolnostima. I dan-danas daju doprinos da ovaj parlament radi tako kako radi, ali SRS ga shvata na najozbiljniji mogući način, jer zastupa ove interese ne samo svojih birača, nego svih građana Srbije, a oni koji možda po Poslovniku imaju pravo da se ne nađu tu u datom momentu, koriste to poslovničko pravo. Lično mislim da između prava koja proizilaze iz Poslovnika i obaveza koju postavljaju građani Srbije pred nas, uvek se treba opredeliti za obaveze koje građani Srbije stavljaju pred narodne poslanike. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu koji je na član 35. u ime poslaničke grupe podneo narodni poslanik Sreto Perić. Kada već dođe do toga da je ponuđač otkupio visoki procenat akcija ciljnog društva, onda je potrebno zaštititi manjinske akcionare, koji su na neki način prepušteni volji većinskog vlasnika. Amandmanom se traži da procenat od 95% otkupljenih akcija bude zamenjen sa 80%, a shodno tome procenat od 5 da se zameni sa 20%. Razlog je jednostavan i mislim da je prihvatljiv. Veoma je mali broj preduzeća gde je čak 95% akcija ciljnog društva otkupljeno i ova zakonska odredba bi na neki način obuhvatila manji broj akcionara, a samim tim i društava. Ukoliko bi se prihvatio amandman narodnog poslanika Srete Perića, značajno bi se povećao broj preduzeća, a time i malih akcionara, na koje bi se odnosio ovaj predloženi amandman. Očigledno je da je protekla privatizacija u stvari samo predstavljala unosan biznis za odabrani krug ljudi, i to ljudi koji su bliski aktuelnom srpskom vladajućem establišmentu. Ovde je na delu tzv. neprijateljska privatizacija. Tada se aludira, naravno preko medija, u naručenim reportažama, da neko akcionarsko društvo ne sme da preuzme npr. neko iz druge države i tome sl. Međutim, najveći su neprijatelji oni koji kupe preko svojih veza za bagatelu neko preduzeće uzimanjem kontrolnog paketa akcija, zatim izdele imovinu i preprodaju po znatno većim cenama ostvarujući enormno visoki profit. To je u stvari neprijateljsko preuzimanje. Firma se zatvori, odnosno ono što ostane od firme, radnici ostanu na ulici i to je prava slika i prilika tranzicije. Evo kako to izgleda u brojkama koje će pokazati koliko je bila uspešna i ona bivša dosovska vlast, a i ova sadašnja kada se govori o privatizaciji i kako su na neki način ostavili veliki broj građana Srbije bez posla, a državu Srbiju bez imovine. Do kraja 2005. godine u preko 1.500 preduzeća je izvršena privatizacija ili, bolje rečeno, pljačka državne imovine. U 230 preduzeća je zvanično, odlukama državnih organa, poništena privatizacija. U više od 1000 preduzeća se traži revizija privatizacije, nova procena kapitala i raskid kupoprodajnih ugovora. Za oko 150 privatizovanih preduzeća sprema se stečaj, radnici su na ulici, a vrednost akcija malih akcionara je drastično umanjena. To je u stvari tzv. neprijateljska privatizacija. Retki su oni koji su povećali proizvodnju, uložili dodatni kapital, povećali plate itd. Nisu kao neki prevaranti, kao uloženi kapital prikazivali dedine livade na nekoj zabačenoj planini, čiji ar košta kao da je u centru Beograda. Najveća meta su ona preduzeća koja su privatizovana po starom zakonu od pre 15 godina, a neke čak iz doba Ante Markovića, gde je većinski paket akcija od 60% u vlasništvu malih akcionara. Upravo na ta preduzeća se juriša iznutra u cilju da se oslabe i onda da se obaranjem vrednosti akcija jevtino kupe. Kada se radnicima duže vreme ne isplaćuje zarada, onda im se posle godinu dana ponudi mogućnost da prodaju akcije kojim će zadovoljiti neke životne potrebe. Mali akcionari te svoje akcije će odmah prodati, iako po znatno umanjenoj ceni. Znači, psihološko dejstvo je učinilo svoje i radnici će biti zadovoljni nekoliko meseci ili par godina, dok će poslodavac za to vreme preuzeti firmu i sa svojim ljudima, koji su mu pripremili teren pre dolaska, ostvarivaće ogroman profit za sebe. U takvim situacijama poslodavac zna da kaže onima koji nisu prodali svoje akcije da više neće kupovati akcije, čime mali akcionari stiču utisak da u rukama imaju bezvredne papire koje poslodavac neće. Ovim amandmanom obaveza poslodavca bi bila da otkupi akcije malih akcionara ako ima 80% akcija u svom vlasništvu umesto tek 95%. Poslodavac će od, na primer, 75% do 95% upravo doći taktikom obezbeđivanja akcija, odnosno neće da ih otkupi. Onda će akcionari zbog teških životnih uslova prodati, što narod kaže, pošto-zašto. Zato smatram da će poslanici u danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman, a da bi se poboljšao položaj malih akcionara u Srbiji. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela Vlada. Pošto je Odbor za finansije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. stav 1. koji glasi: da se briše. S obzirom da SRS uglavnom u ovom zakonu o preuzimanju akcionarskih društava članovi se brišu iz razloga što zakon aludira na nešto drugo. Ovaj zakon je jednostavno instrument za preuzimanje akcija od malih akcionara i prinudno, maltene, preuzimanje akcija. U dosta situacija i primera što se tiče privatizacije u našoj zemlji i na takav način je odrađeno. U članu 38. koji glasi da upravni odbor ciljnog društva je dužan da pismenim putem upozna zaposlene uciljnom društvu o ponudi za preuzimanje. Molio bih predstavnike Vlade i ministarstva da mi kažu gde će to i u kojoj firmi da se desi na ovakav način i da će biti ciljno društvo, tj. šapu na koga stavi pojedinac ciljnog društva da će upoznati akcionare o pravoj situaciji i da će sigurno učiniti onako kako bi trebali da ostvare akcije i po pravoj tržišnoj vrednosti. U takvim situacijama tada se počnu mešati brokeri, dileri koji jednostavno lobiraju za pojedince ko je stavio šapu na akcionarsko društvo i ciljnu grupu. Smatram da ovaj član bi trebalo da se briše. U obrazloženju Vlade, gde se ne prihvata amandman koji sam podneo, piše da predlog zakona uređuje obaveza upravnog odbora ciljnog društva da upozna zaposlene o ponudi za preuzimanje, koje je propisana direktivom EU. To je na svaki član koji je podnela SRS obrazloženje, a nama srpskim radikalima koji je cilj EU u našoj državi ikoji je cilj pojedinaca koji žele da otkupe i otmu od malih akcionara akcije. Hvala.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? Na član 43. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o preuzimanju akcionarskih društava ispred SRS podneo sam amandman na član 43. koji treba promeniti u celosti tako da glasi: "Protiv akata koje donosi komisija može se u roku od osam dana od dana prijema akta uložiti prigovor ministarstvu nadležnom za poslove finansija. Protiv odluka ministarstva može se pokrenuti upravni spor pred nadležnim sudom". Ovaj amandmansam podneo u cilju zaštite malih akcionara, a očekivao sam da i Predlog zakona bude u cilju zaštite malih akcionara. Međutim, ovde zakon štiti poslodavca, a grubo su narušena prava malih akcionara. Ovim amandmanom ispravio bi se član 43. u kojem stoji da ''akti koje donese komisija su konačni'', znači tapija, nema više, komisija je sveto pismo za male akcionare i ako ona donese neku odluku ne može da se žali. ''Protiv akata komisije predviđena strana može pokrenuti upravni spor.'' Znači, može ići na sud, može na parnični postupak i kad će da ostvari svoja prava-nikada. Ovim rešenjem se upravo želela zaštita malih akcionara, da na odluku Komisije za hartije od vrednosti može da se žali upravo Ministarstvu za finansije, a ukoliko dobije negativan odgovor od Ministarstva za finansije, da onda u drugostepenom postupku mali akcionar može svoju zaštitu da zatraži pred sudom. Samo se na taj način može obezbediti dvostepenost i zaštita malih akcionara. Međutim, kada sam predložio ovaj amandman nisam mislio da će, kako vi kažete, komisija i njihove odluke su konačne i verovatno će biti potvrđene i od Ministarstva za finansije i ne mislim da će Ministarstvo za finansije koje sada radi pomoći bilo kojem malom akcionaru ili malim akcionarima, ali je potrebno ovo staviti u Predlog zakona zato što će ova vlada jako kratko da traje, pa će da dođe neka nova vlada, neko novo ministarstvo za finansije, koje će realno sagledati sve ono što mali akcionari traže i zaštiti upravo te male akcionare da njihova prava budu uvažena pred Ministarstvom za finansije. A ne kako ste predložili u Predlogu zakona da je ono što donese komisija konačno i da mali akcionar može samo da plače nad svojom sudbinom zašto se sprovela ta odluka o oduzimanju njegovih akcija ili nasilne prodaje. Stoga predlažem i umoljavam narodne poslanike da za ovo glasaju u danu za glasanje. Neće mnogo promeniti u zakonu, ali će dati šansu malim akcionarima da mogu, ukoliko su nezadovoljni odlukom Komisije za hartije od vrednosti, a Komisija nije sveto pismo, da mogu da ulože prigovor Ministarstvu za finansije u prvom stepenu, a ukoliko ne budu zadovoljni odlukom Ministarstva za finansije da potraže svoja prava i zaštitu svojih prava kod suda.
Povodom amandmana reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi poslanici SRS od početka trajanja ove skupštine upozoravamo vas na to da od pomoćnih tela pravite institucije, od komisija pravite državne organe protiv čijih odluka je maltene nemoguće podneti žalbu. Upravo sada isplivava na površinu jedna takva situacija. Komisija je neprikosnovena. Odluka Komisije je konačna. Na odluku Komisije nemate kome da se žalite, nego upravni spor pred sudom. Zašto nam onda služe ministarstva? Ministarstvo je institucija, a komisija je samo pomoćno telo i sve agencije, sve tzv. radne grupe, računajući i agencije jesu pomoćna tela ministarstva, koja treba da odrade posao za njega. Ono je državni organ i može da odlučuje. Naravno, ne mislim na ovo ministarstvo i ne mislim na ovog ministra, jer on kada odlučuje uglavnom se narod posle toga drži za glavu. Ne vidim zašto ovaj amandman ne treba prihvatiti. Ne vidim zašto je obrazloženje ovakvo kako ste dali gospodinu Kragoviću. Kaže - amandman se ne prihvata; odredbama ovog člana dvostepenost u odlučivanju je već obezbeđena na taj način što je predviđeno da nezadovoljna strana može pokrenuti upravni spor protiv akata komisije. Samo još fali da zabranite čoveku da tuži kada je oštećen. Da ste mogli i to biste ugradili u ovaj zakon. Nemate prava na upravni spor, odluka komisije je merodavna. Setite se koliko je kroz sve one burazerske privatizacije preduzeća po Srbiji ostalo oštećenih malih akcionara. Poslanici SRS pomenuli su primer ''C marketa'', setite se robnih kuća, vidite koliko je malih akcionara koji su dobili akcije i koje im polako ali sigurno pretvarate u bezvredne papire. Dosta je bilo manipulacija. Predlažem da ovaj amandman u danu za glasanje usvojimo i bar malo pokušamo da ovaj zakon upristojimo, mada će već od septembra neki novi saziv ove skupštine donositi neke nove zakone, koji će biti u interesu građana Srbije i naroda, a ovo će ići na policu, kao jedan od neuspelih pokušaja totalne zloupotrebe u Srbiji.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Član 43. otvara jedno pitanje: kakva je pravna priroda akata koje donosi Komisija za hartije od vrednosti? Mi smo o tome pričali kada su pre nekoliko dana bili na dnevnom redu neki drugi zakoni koji su takođe zalazili u pitanje nadležnosti Komisije za hartije od vrednosti. Ne bi bilo dobro da se sada po automatizmu ono rešenje koje je tamo tumači da mora da bude prisutno i ovde, jer to mogu i drugačije da okrenem, da otvarajući pitanje pravne prirode akta Komisije za hartije od vrednosti u ovom zakonu istovremeno otvaram i prigovaram na ono rešenje koje je dato u Zakonu o tržištu hartija od vrednosti. Da bi se bolje shvatilo ovo, samo bih naveo da je predlagač u izboru ustavnog osnova za donošenje ovog zakona naveo član 72. Ustava Republike Srbije, bez konkretnog navođenja odgovarajuće tačke, pa je prosto nabacao sve i svašta iz nadležnosti Republike Srbije. Tu je ubacio svojinske i obligacione odnose, zaštita svih oblika svojine, pravni položaj preduzeća i drugih organizacija, njihovih udruženja i komora, finansijski sistem, sistem u oblasti ekonomskih odnosa sa inostranstvom, tržište, planiranje, radni odnosi, zapošljavanje, socijalni programi, kao i druge socijalne odnose od opšteg interesa itd. Ovako široko postavljen ustavni osnov znači da predlagač nije mogao da pronađe ustavni osnov. Naravno, u tom lutanju on je zaboravio da udahne pravnu prirodu aktima koje donosi Komisija za hartije od vrednosti. Ovde vidimo da pokušavaju da definišu da je svaki akt Komisije za hartije od vrednosti konačni upravni akt. Nama nije jasno da li, kada donosite konačno upravne akte u vašoj varijanti, Komisija za hartije od vrednosti vrši poverene poslove, koji po logici stvari, po Ustavu, pripadaju organima državne uprave, odnosno ministarstvima. Ne sporim da postoji mogućnost da se da ovakvo rešenje i da ono postoji u nekim našim propisima, pre svega propisima u kojima se na neki način definiše ili konstituiše i osniva nešto što se naziva agencija. Moram da vam saopštim da Ustav Republike Srbije izuzetno predviđa mogućnost da prvostepeni upravni akt nekog državnog organa može da bude konačni upravni akt, a to znači da nema pravo žalbe neposredno višem drugostepenom organu, nego se zaštita obezbeđuje na drugi način, a to je povodom tužbe kojom se pokreće upravni spor pred nadležnim upravnim sudom, nekada je to Vrhovni sud Republike Srbije, a u nekim oblastima su to okružni sudovi. Mi sada prosto tražimo drugo rešenje, koje je u skladu sa Ustavom Republike Srbije, i verovatno ćemo u svim budućim zakonima gde se javljaju ova nezavisna regulatorna tela sa nekim ovlašćenjima državne uprave, mi ćemo ubuduće da zastupamo taj stav da oni u krajnjem slučaju budu prvostepeni organi, da obavezno drugostepeni organ bude nadležno ministarstvo, a tek kada nadležno ministarstvo donese odluku, da postoji mogućnost vođenja upravnog spora. Praktično, zaštitu dižemo na dva nivoa. Jedno je klasična žalba u upravnom postupku, a drugo je upravni spor u kome se vrši ocena zakonitosti i ustavnosti konačnog upravnog akta. Zašto smatramo da je baš potrebno na primeru ovog zakona da se napravi taj presek i da se jasno stavi do znanja zašto je ovo potrebno. Uzmimo u obzir Zakon o telekomunikacijama, Zakon o radio-difuziji, Zakon o duvanu i da ne ređam dalje zakone u kojima ste formirali tzv. nezavisna regulatorna tela u vidu nekih agencija. U svim tim propisima naveli ste da je akt koji donosi agencija, komisija itd. konačni upravni akt i da je jedina mogućnost zaštite pokretanje upravnog spora. U praksi smo videli da vrlo često ti organi, mada to nisu u klasičnom smislu organi, to je nešto što bi ličilo na upravne organizacije, ali da ne ulazimo u to, jer ni taj koncept niste hteli da prihvatite kada ste donosili Zakon o ministarstvima, o državnim službenicima i o državnoj upravi, jer je naša praksa pokazala da je došlo samo do dislokacije moći. Nekada se osporavalo pravo Narodne skupštine, odnosno Odbora za pravosuđe, pošto je bio zakonska kategorija, kada treba da se predlažu nosioci pravosudnih funkcija, pa je neko seo, stavio prst na čelo i rekao, mi ćemo to da depolitizujemo, pa predlog pravi Visoki savet pravosuđa i sada sve ono što bilo prisutno u Odboru za pravosuđe je preseljeno u Visoki savet pravosuđa. Sve ono što je nekada bilo prisutno u Ministarstvu za saobraćaj i veze u pogledu frekvencija je prebačeno u Radiodifuznu agenciju. Sve što je nekada bilo u Ministarstvu finansija vezano za duvan prebačenu Agenciju za duvan. Ministarstva su postala neodgovorna, ne mogu čak ni da reaguju kada dođe do grubog kršenja nekog propisa od strane tog paradržavnog organa ili paradržavne organizacije. Ostaje zaštita pred nekim sudom, to je sada još uvek Vrhovni sud Srbije, tamo se dešava ono što se dešava i, u suštini, građanin nema zaštitu. Zašto? Zato što je država, naročito od 25. januara 2001. godine do danas, preuzela jedan podmukli sistem, a to je da se ministarstva razvlašćuju, nadležnost seli u paradržavne organe, a država kaže, to je nezavisno, mi nemamo nikakav uticaj, a efikasna zaštita protiv konačnih akata tih agencija gotovo da ne postoji. I tako je država postala neodgovorna za pitanja iz nadležnosti organa državne uprave. Mi jednostavno želimo to da vratimo. Mi ne možemo da izbacimo ovu vašu komisiju, a ona verovatno nije dobar primer za ovaj koncept o komepričam i što kritikujem, ali ne možemo da dozvolimo da se kod jedne paradržavne upravne kvaziorganizacije rešava nešto što je vrlo značajno, a da kao zaštita ide samo upravni spor. Zašto? Jer smatramo da povodom žalbe, a imajući uvidu odredbe Zakona o opštem upravnom postupku, drugostepeni upravni organ mora da preispita i činjenično stanje i primenu materijalnog propisa, što je jedna garancija, za razliku od upravnog suda koji uzme tužbu, raspravi sve to, a ono što može da uradi, to je da poništi konačni upravni akt i vrati ga na ponovno suđenje, a ministarstvo kao drugostepeni organ može i da poništi, i da preinači i da na drugačiji način reši. O tome se radi. Mi ćemo verovatno, kada budu slični zakoni, zastupati ovaj stav, jer ovaj stav pruža veću garanciju učesnicima u bilo kom postupku.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Raspravom o članu 43. završićemo prepodnevni deo rasprave. Nastavak rada u 15,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 44. Predloga zakona predviđeno je: "Ko akcionaru, nakon što ponuđač objavi ponudu za preuzimanje, direktno ili oglašavanjem putem sredstava javnog informisanja nudi ili obeća poklone, usluge, imovinske ili druge koristi da bi prihvatio ili odbio ponudu za preuzimanje, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Ko posreduje u izvršenju krivičnog dela iz stava 1. ovog člana kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina". Narodni poslanik Petar Jojić je, u ime poslaničkog kluba SRS, tražio da se ovaj član 44. briše. Razlog je vrlo jednostavan, ali da bih objasnio razlog moram da krenem malo šire. Izgleda da je ministar finansija u mladosti više preferirao prava, hteo da studira prava, pa mu verovatno majka nije dozvolila, i sada su to traume i u svakom zakonu koji je on predložio ove kaznene odredbe su daleko teže od odredbi koje su predviđene Krivičnim zakonom ili im je mesto u Krivičnom zakonu. Pitam zašto u svakom od ovih zakona, zašto ne u Krivičnom zakonu? Ovo je krivično delo. Ako treba da se dopuni Krivični zakonik, da ga dopunimo, nije prvi put da ste radili zakon o izmeni i dopuni bilo kog zakona, pa prema tome i Krivičnog zakonika, da dopunimo zakonik i da svrstamo sve na jedno mesto, jer i po logici stvari, po supremaciji Krivični zakonik je iznad ovog i njemu sličnih zakona. Što se obrazloženja Vlade tiče, kaže ovako: "Amandman se ne prihvata. S obzirom na činjenicu da Krivični zakon ne propisuje krivično delo koje se odnosi na ponudu za preuzimanje, isto je moralo biti predmet Predloga zakona, jer bi u suprotnom bio ostavljen slobodan prostor za velike manipulacije". Ako ovo nije zakonski regulisano, i toliko je preduzeća prodato i toliko je malih akcionara već prodalo svoje akcije, i toliko je manipulacija bilo, evo i dan-danas jurite po Španiji ovog Radulovića, koji je bukvalno otimao od svojih akcionara akcije, zašto se pre ne setiste, zašto pre ne zaštitiste male akcionare, nego je već 60% ljudi opljačkano na ovaj način. Sećam se kada ste vi svojevremeno govorili - najviše 200 evra po akciji itd. Jedina privatizacija od koje su imali koristi mali akcionari je privatizacija Apatinske pivare, gde je kupac od malih akcionara otkupio, pitanje je da li je i to bila realna cena, ali po nekoj pristojnoj ceni akcije. Pojavio se drugi problem, što sve ono što je Apatinska pivara radila za grad Apatin toga više nema, ukida se brend koji je dotle bio i po kome je prepoznatljivo čitavo područje, ne samo Apatin itd, ali to je već druga priča. Vas pitam, od 2000. godine je prošlo šest godina, u to vreme je najviše preduzeća privatizovano, u to vreme je najviše malih akcionara opljačkano i u to vreme se vi niste setili da ovde postoji pravna praznina i da sada postoji mogućnost za manipulaciju, kada sve manje ima ili gotovo da nema malih akcionara. Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jedne prilike da vidimo koliko je Vlada ili bila nesposobna, a kada kažem Vlada mislim i na onu prvu, drugu i na ovu treću, mislim i na Đinđićevu, i na Živkovićevu, a mislim i na Koštuničinu. Ili su vlade bile nesposobne, ili je nešto drugo u igri. Meni se čini da je u igri nešto drugo, jer i dan-danas tajkuni vitlaju Srbijom. Sada je najaktuelnije otkupljivati zemlju, da ovo još malo raskupusate Naftnu industriju, EPS itd. i da tu osakatite male akcionare, jer još uvek niste doneli zakon da i ti ljudi imaju pravo na akcije. Tek onda ćete izaći i bukvalno, kao što je Stipe Mesić svojevremeno rekao "ja sam posao završio", vi ćete vaš posao završiti. Država će biti opljačkana, građani će biti opljačkani i na kraju "pojeo vuk magarca". Mislim da ovaj amandman treba usvojiti i ovaj deo problema smestiti u Krivični zakon. Samo i jedino tako možemo i kao država da idemo dalje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo poslanik Milan Stevović. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, član 45. Predloga zakona predviđa krivične sankcije ukoliko dođe do kršenja ovog zakona. Praksa ove vlade jeste takva da uz svaki zakon koji se donese ovde u Narodnoj skupštini idu i krivične odredbe. S jedne strane, to bi moglo da bude prihvatljivo, da mi nemamo Krivični zakon, pa bi naši pravosudni organi imali zbirke krivičnih dela iz različitih oblasti i na osnovu toga postupali. Međutim, Srbija ima Krivični zakon i ne treba praviti uporedno krivično zakonodavstvo, tj. ne treba u pojedinačnim zakonskim predlozima da postoje krivične sankcije za počinioce krivičnih dela. Znači, nije ni problem i ne bi trebalo da bude problem ovoj skupštini da, kako donesemo određeni zakon, odmah na sledećoj sednici ide predlog izmena i dopuna Krivičnog zakona, koji bi usklađivao novu materiju, koja je tek ušla u primenu ili tek treba da uđe u primenu. Šta imamo ukoliko nastavimo sa ovakvom praksom? Imamo situaciju da pojedini zakonski predlozi, odnosno krivična dela u posebnim zakonima budu u suprotnosti sa samim Krivičnim zakonom. To je problem koji se dešava kada se ovakve stvari rade. Pročitaću samo jedan deo, stav 2. člana 45. Predloga zakona: "Lice koje, u nameri da sebi ili drugome pribavi protivpravnu imovinsku korist (pa se sada opisuje na koji način) drugom licu saopšti privilegovane informacije ili na osnovu tih informacija preporuči drugome da stekne, kupi ili proda akcije ciljnog društva kojima se trguje ili može trgovati na organizovanom tržištu hartija od vrednosti, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine". Imamo sličnu formulaciju u Krivičnom zakonu, koja kaže, ne mogu na pamet da citiram, ali lice koje u nameri da sebi ilidrugome pribaviprotivpravnu imovinsku korist, pa se navede kolika je ta protivpravna imovinska korist, pa se kaže - 150 ili 500.000 dinara, kazniće se kaznom zatvora od tri meseca do tri godine. Pa se kaže - ako je veća od tog predloženog iznosa, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Pa se kaže, ako je i to veće od tog predloženog iznosa, kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. Pa se kaže, ako je i to veće kazniće se zatvorom od godinu do 10 godina. Pa se ostavi još jedna mogućnost isto tako, gde se kaže ako je stvarno veliki iznos - mora se neizostavno kazniti sa godinu dana do 10 ili 15 godina. Znači, Krivični zakon već duže vremena, na osnovu iskustava sudova, na osnovu iskustva predlagača zakona, određuje kakve se propisuju krivične sankcije za počinioce krivičnih dela, pa čak iz oblasti privrednog kriminala. Najčešći oblik jednog privrednog kriminala jeste prevara, pa ovo nije ništa drugo nego prevara. Novac koji je stečen prevarom. E sad, Krivični zakon za prevaru ima daleko strože sankcije nego ovaj predlog zakona. Valjda je cilj svakome, kada određuje određene sankcije, da izjednači počinioce krivičnog dela. Znači, ono što je prevara u običnom poslovanju, prevara je i prilikom preuzimanja AD. Na nepošten način je došao do toga, napravio određenu štetu, pribavio sebi protivpravno imovinsku korist. To su oni aspekti o kojima predlagač zakona treba da vodi računa. Ovako znači, sada imamo određenu situaciju da jednostavno, zato što se u svakom zakonu nalaze krivične odredbe, da će naravno onaj koji je okrivljeni za određeno krivično delo biti u situaciji da se poziva na odredbe koje su za njega povoljnije. Samim tim uopšte Krivični zakon kao takav gubi smisao, zašto smo ga uopšte i donosili. Nedavno je donet novi, krivično zakonodavstvo za svako društvo koje se razvija, za svako društvo koje pokušava makar u zakonskim predlozima da napravi nešto novo, sasvim je normalno da je taj krivični zakon jedna živa materija koja se menja. Ovakvim predlozima zakona, ovakvim zakonskim rešenjima u stvari ulazimo i u onaj deo posla za koji imate u Vladi Republike Srbije nadležno ministarstvo. A predlagač ovog zakona nije Ministarstvo finansija, ovde piše Vlada Republike Srbije. Pa valjda sarađuju ministri u toj vladi, valjda ono ministarstvo koje učestvuje u izradi tog zakona može da se konsultuje sa Ministarstvom pravde, ili na sednici Vlade, ili na neki drugi način, i da se pred narodnim poslanicima nađe novi predlog, odnosno izmene i dopune Krivičnog zakona. To uopšte nije nekakav veliki problem. Želi se izgleda da se uštedi na nekom vremenu, u stvari Skupština Srbije treba da radi, ako je potrebno, i svaki dan da bi zakoni koji se donose bili što bolji i sasvim je sigurno da je mnogo važnije da imamo jedan kvalitetan Krivični zakon, nego sada zakon o javnim skijalištima. Verovatno je važniji Krivični zakon, ne kažem da i ovaj nije važan, ali znači Skupština Srbije treba da raspravlja i da napravi određene prioritete prilikom donošenja zakona, a i Vlada Republike Srbije bi trebalo prilikom predlaganja zakona da napravi neke prioritete. Naše krivično zakonodavstvo nije rešeno više samo u jednom zakonu, postoji još na desetina zakona, pa zato valjda i morate da donosite zakon o obuci sudija i ostalih nosilaca pravosudnih funkcija. Pa sve to državu košta, mnogo je jeftinije da Skupština Republike Srbije na svakoj narednoj sednici raspravlja o izmenama i dopunama Krivičnog zakona nego da se ovakvim uporednim krivičnim zakonodavstvom rešava oblast po oblast.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je apsolutno ispravan i jedini mogući koncept za koji se zalaže SRS. Ako vi nemate krivični zakonik koji je kodifikovan i u skladu sa Ustavom Republike Srbije i sa onim što su moguća krivična dela, onda je besmisleno da razgovaramo o tome. Nije ovo prvi slučaj, gospodine Anđeliću, da se krivično zakonodavstvo u finansijskim zakonima, koje predlaže Vlada Republike Srbije i Mlađan Dinkić, prepliću. Imali smo u mnogim drugim zakonima, i u Zakonu o hipoteci, Zakonu o planiranju i izgradnji, je l' tako. Setite se samo unazad par meseci koliko je toga bilo i to nije dobro. To je jedna praksa koju je otpočela prethodna DOS-manlijska garnitura i upozoravali smo ih sa ove govornice. Ne znam, možda je hiljadu puta to predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj istakao i rekao im - nemojte to da radite, kasnije će da vam se obije o glavu. Pokazalo se da je tako. Toga imate i u Zakonu o privatizaciji, u ovom izmenjenom zakonu, Zakonu o planiranju i izgradnji, to sam rekla, ne mogu sada da se setim, ali je stvarno bilo mnogo tih zakona, i kaznenih odredbi i latentnih krivičnih dela. Mi se zalažemo da ono bude uređeno. Imali smo mnogobrojne primedbe na ovaj zakon prethodni, ali donekle je ta poslednja kodifikacija Krivičnog zakonika urađena tako da su i ova krivična dela obuhvaćena i ne znam zašto ih potpuno bespotrebno sada stavljate u ovaj zakon. E sada, postavlja se drugo pitanje. Kada je to već tako i kada imamo zakonske norme koje moraju da se poštuju u ovoj državi, šta ćemo da radimo sa svim počiniocima krivičnih dela po članu 45. vašeg zakona, odnosno po Krivičnom zakonu i Zakonu o krivičnom postupku, koji i dan-danas se nalaze na slobodi? Na stotine učinjenih pljačkaških privatizacija u našoj državi, u dosluhu sa onima koji su bili naravno predstavnici vrha državne vlasti i koji su kao takvi direktno učestvovali u korist onih koji su u bescenje kupovali naša preduzeća. Nemojte da mi kažete da je privatizacija pojedinih preduzeća u Kragujevcu ili u Kraljevu, gde su neverovatni primeri, je l' tako gospodine Četroviću, i u Vrnjačkoj Banji, i Soko Banji, u Nišu, da ne govorimo o beogradskom ''Putniku", nemojte da mi kažete, molim vas, da se pojavio taj Ilić onako iznenada, setio se da mu je ovo ovde otadžbina, da nije bio prijatelj bivšeg premijera, i dan-danas jeste, je l' tako, Zorana Živkovića, i navodno je osporavana svaka njegova uloga, odnosno dosluh sa bivšim premijerom i vrhom te žute mafijaške organizacije, i posed tog ogromnog kapitala za male pare, koji je naknadno ostvaren. Ali, znate, po onome - pojeo vuk magarca - šta vi sada da objasnite tim ljudima, šta da objasnite ljudima koje smo mi primali ovde kod privatizacije drugih hotelskih preduzeća, da ne govorim drugih fabrika u zemlji. Ova vlada da je bila svesna onoga što radnici traže i ono što je zahtev javnosti da raščisti, i preko nadležnog odbora, i preko ministarstva, a pre svega pred nadležnim sudovima u zemlji da se počinioci tih krivičnih dela, znači ti isti koji su ovo radili, samo ne ovako kroz definisani ovaj član, nego zna se da je to krivično delo po Krivičnom zakonu Republike Srbije, nađu iza rešetaka, odgovaraju za to što su pokrali državu i narod, i što su za sitne pare i svakako uz dojavu kupili ta preduzeća. Hajde sada vi ubedite bilo koga, malo dete u Srbiji, da dojavu o kupovini cementara i šećerana nisu imali ovi mafijaši vezani za Demokratsku stranku, i da je tako taj Miodrag Kostić, pojavio se, imao dva-tri evra u džepu tog dana i došao i rekao – hajde, da kupim tu šećeranu, nema veze, nije to nešto, to je jedna čokolada ili dve čokolade ili dvesta grama kafe. Hajde sada da banalizujem, da stavim neke ekvivalente. Nije tačno. Za sva ta preduzeća koja su prodana budzašto u našoj zemlji, svi oni koji su trgovali na tržištu hartija od vrednosti, koji su učestvovali u aukcijskoj privatizaciji i te kako su imali ,i odgovorno vam tvrdim, mnogi od njih i dan danas zaleđinu. Para na paru stiže, oni se lepo obogatili, narod ispašta. Niti je poštovan socijalni program, niti ko pita te radnike, i dolazili i pojedinačno i po grupama, i jedino se poslanici SRS u Odboru za privredu i privatizaciju zalagali, sa tonama materijala, da se bar neki od tih slučajeva rasvetle. Znate, nije ni to nadležnost skupštinskog odbora, treba državni organi da rade svoj posao, MUP, naše tužilaštvo, Ministarstvo pravosuđa, nadležni sudovi. Ovako, kome vi da objasnite? Evo vam slučaj kragujevačkog preduzeća PKB "Transport". Napraviću samo jednu malu digresiju, da bi vam bilo jasno. Mnogo puta sam spominjala taj slučaj, ali da vidite kako je to. Znači, izvršena je privatizacija, sa takvom mutljavinom što se tiče potrebne dokumentacije, i to znaju najbolje ljudi koji su članovi odbora, i ja koja nisam, ali sam se zbog zahteva tih radnika i odgovornosti zalagala da se to istera na čistac. Poništena privatizacija PKB "Transporta". Znači, bili su u pravu oni, i moje insistiranje i kod gospodina Novakovića, i svuda i na svakom mestu da se taj slučaj uzme u razmatranje. Velika bitka i borba se vodila dve i po godine, gde je sada taj slučaj? Na Višem trgovinskom sudu. U međuvremenu uhapšen ovaj kriminalac Kljajević, za koga smo od početka tvrdili da je kriminalac, jer je kao takav i došao, putem onih svojih oružanih formacija ili već petooktobarskih pučista, upao u tadašnji Privredni sud, radnici i dan-danas čekaju. Podneli oni krivičnu prijavu protiv tužioca, žalili se ovome, onome. Kad god je koja sednica Skupštine, da o tome može da se priča, svi odbornici u Gradskoj skupštini na našu inicijativu, bez obzira da li su vlast ili opozicija, 87 odbornika zauzelo istovetni stav. Mora da se poštuje zakon i radnici da se vrate na posao, i da im se da ono što im pripada. Nema ničega. Tako vam je i sa ovim članom zakona. Prvo što mu ovde nije jasno. Drugo i što postoji to krivično delo, odnosno na takav način formulisano u Krivičnom zakonu, ne poštuje se, zato što su i dalje svi oni koji su u dosluhu sa režimom, sa onima koji su u mogućnosti da prodaju naša preduzeća, a da radnici ostaju na ulici, i dalje u privilegovanom položaju, rade šta hoće i niko im ništa ne može. Setite se samo da je prošlo skoro dve godine, a da mi kao narodni poslanici još uvek nemamo izveštaj o radu anketnog odbora vezano za elektroenergetsku mafiju Hamović-Lazarević. Ni dan-danas nije došao izveštaj pred narodne poslanike. Valjda vam je to dovoljno da vidite u kakvoj državi živimo i kakvi kriminalci vršljaju i rade šta hoće.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RAČUNOVODSTVU I REVIZIJI (pojedinosti) Ujedno i obaveštenje da ćemo danas produženo raditi, očito do završetka ove tačke, koja ima 52 amandmana. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ištvan Takač, Sava Urošević, Velimir Simonović, Jovan Todorović, Zoran Anđelković, Milomir Minić, Branislav Rankić, Zoran Krasić, Mita Avramov, Vitomir Plužarević, Mileta Poskurica, Radića Ilić, Igor Bečić, Stevica Deđanski, Vitomir Milošević, Ivan Radić, Momčilo Duvnjak, Dragutin Perić, Goran Dunjić, Zoran Antić, Miljko Četrović, Darko Glišić, Milan Škrbić, Nenad Mitrović, Milovan Radovanović, Goran Cvetanović, Paja Momčilov, Milan Veselinović, Blagoje Krajinović, Dragoljub Anastasovski, Stefan Zankov, Vjerica Radeta i Ljubomir Kragović. Primili se mišljenje Vlade Republike Srbije o amandmanima, koji su podneti na Predlog zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo poslanik Jovan Todorović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman,Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Branislav Rankić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Drago mi je, gospodine Mihailoviću, da u takvom zanosu i zaletu štancujete zakone i amandmane, sve vam je lepo, produženi rad, hajde sa jednog na drugi. Nema veze, mi to sve možemo da izdržimo, ali ovaj predlog zakona o računovodstvu i reviziji, po mišljenju SRS, nije dobar i mi smo ovde dali konkretne stručne primedbe, a naročito one koje se tiču iskustva ljudi koji se bave računovodstvom, i pre svega zbog usklađivanja sa našim domaćim standardima, to nam je bio prevashodni cilj, a vama ovi svetski standardi. Moram prvo da vas podsetim da je Zakon o budžetskom sistemu, koji je usvojen pre tri godine, napravio veliku mogućnost malverzacija i zloupotreba, počev od ovog republičkog budžeta preko budžeta lokalnih samouprava. Mi smo vas tada upozoravali, kao što vas sada upozoravamo kod zakona o računovodstvu i reviziji, da se ne bavite terminima koji su preuzeti harmonizacijom. Sada ćete to da radite bez ove nažalost separatističke bratije iz Crne Gore, zato što su, uz pomoć Šiptara, razbili državu naočigled svih vas i uz vaše smeškanje, ne mislim na sve konkretno, ali zna ova organizacija na koju posebno mislim, sve im je lepo i šareno. Sada kada je već tako i kada se bavimo u ovom današnjem danu, posle seirenja separatista sa sve Šiptarima u Crnoj Gori, računovodstvom i revizijom, da vas upozorimo da je taj zakon o budžetskom sistemu kroz definisanje naziva, kao što su specijalizovani ugovori, posebni troškovi itd. doveo do velikih zloupotreba i pranja para, i tomeniko ne može da uđe u trag. Kada tražite po Zakonu o računovodstvu i Zakonu o budžetskom sistemu, to najbolje znaju srpski radikali koji su došli na vlast i preuzeli opštine kojima je rukovodila ova žuta kriminala banda, kada tražite da dođe budžetski inspektor iz Ministarstva finansija, odgovara vam ministar finansija da ih nema dovoljno. Vi tražite da se izvrši presek stanja, da se uradi jedna jasna računovodstvena slika, da se vidi šta je to sa jedne, šta sa druge strane, ko je kakve ugovore potpisivao, kako posluju javna preduzeća čiji je osnivač skupština opštine. Nema toga. Upućuju vas na to da vi uzmete nekog ovlašćenog revizora, koji će da dođe sve to da sagleda, a koja je onda uloga države u svemu tome. Da li to Ministarstvo finansija štiti zloupotrebe i malverzacije, koje se očigledno dešavaju od grada do grada, a naročito tamo gde je budžetski, odnosno po zakonu za trošenje budžeta odgovoran predsednik opštine, a koji sa druge strane nema direktni mehanizam kontrole određenog preduzeća, zato što ima neku hajdučiju, neku skupštinsku navodnu većinu. Evo, imamo slučaj u Aranđelovcu takav, i pet ili deset puta se obraća predsednik i kaže ministarstvu - dođite da izvršite presek stanja - nema nigde nikoga. Ovaj amandman koji je podneo kolega Rankić, a za koga verujemo da će odneti ubedljivu pobedu na vanrednim lokalnim izborima u Boru, i mi pozivamo sve da dođu sutra, a sutra je naš predizborni skup i da podržite našeg kandidata, časnog, poštenog čoveka, a pre svega uglednog srpskog radikala i onoga ko može celom tom kraju i istočnoj Srbiji da donese suštinske promene, za šta se zalaže SRS, on je predložio da se u članu 2. stav 3. promeni. Umesto predloženog kako je to definisao predlagač, da glasi: ''Pod profesionalnom regulativom se podrazumevaju Okvir za pripremanje i prikazivanje finansijskih izveštaja; Međunarodni računovodstveni standardi – MPC (International Accounting Standards - IAS), odnosno Međunarodni standardi finansijskog izveštavanja – MSFI (International Financial Reporting standards - IFRS),tumačenja koja su sastavni deo standarda, Međunarodni standardi revizije – MSR (International Standards on Auditing – ISA), Kodeks etike za profesionalne računovođe, nacionalni računovodstveni obrazovni standard ROS 31 - profesionalno osposobljavanje računovođa i računovodstvenih standarda JRS 33 - računovodstveni softver.'' Da li znate šta nam je odgovorila Vlada? Lepo je čovek napisao da taj član zakona nije dovoljno definisan i da mora da se dopuni. Kazao je da se predlaže dopuna, jer taj član zakona, odnosno ceo zakon ne treba samo da bude napisan, nego da bude dostupan i primenjiv u praksi, i kod onih koji tek idu na obuku za računovođe, i da se pored tih međunarodnih, uskladi i sa onim što su naši nacionalni kodeksi. Vlada Republike Srbije odgovara, to je samo jedan deo njihovog obrazloženja u više rečenica, ovo je bila njegova osnovna namera. Ako već pravimo zakon za nas, za Srbiju i za računovođe u Srbiji, da mora da bude primenjiv, i da sve bude jasno i da ne ostane nikakve nedoumica. Ne, Vlada Republike Srbije, Koštunica je potpisao, a ranije je to Labus, a on je podneo ostavku i sada Koštunica potpisuje sva obrazloženja, kaže, odbija da se to prihvati, uz sve ovo što je naveo kolega, zato što navedene nacionalne standarde je doneo Savez računovođa i revizora Srbije u skladu sa svojim aktima, a ne na osnovu zakona, zamislite, pa se iz tih razloga se ne mogu tretirati kao nacionalni standardi. Znači, Savez računovođa i revizora Srbije, koji održava sve svoje sesije i razne seminare, i to je sve potrebno, i znam mnoge mlade ljude koji su se opredelili posle završene ili srednje škole ili fakulteta pre svega za smer računovodstva, i da pohađaju te kurseve koji su inače veoma skupi. Ta kotizacija vam je da biste se osposobili za to, jer je to u pravom smislu reči zanat, nešto što može da vam donese realnu zaradu ako hoćete time da se bavite. Svako ko je sposoban iole i ko je ažuran, a osposobi se za to i završi određenu školu, pohađa kurseve, može uvek da nađe u svom gradu bar jedno ili dva preduzeća, samostalne trgovinske radnje, i da od toga živi. Vi kažete, oni imaju svoje standarde, Savez računovođa, i zato oni ne moraju da se usklađuju, odnosno to ne mora da bude propisano striktno kako je to kolega Rankić tražio članom 2. zakona. Samo smo želeli, i njegova je namera bila, da dopunimo i da se ne ostavi nikakva praznina i da bude jasniji i onim ljudima koji tek treba da rade taj posao, i onima koji vrše obuku u Savezu računovođa ili putem donacija koje su prisutne svuda. Ovako vi ovo niste želeli, iz nama neshvatljivih i zaista neprihvatljivih razloga, nikome normalnom ovakvo obrazloženje Vlade ne bi bilo prihvatljivo. Pošto je Vlada tako odgovorila, ipak vama ostaje mogućnost, narodni poslanici, ako ste me pažljivo slušali i ako ste pratili šta se dešava u ovom zakonu, da u danu za glasanje odlučite drugačije. Ako ne odlučite, a verujem da nećete, biće vam onako kako vam i sleduje, i to je to. Nema nikakvog razloga da se na nas ljutite što vas na vreme upozoravamo, a pre svega celokupnu javnost da ovi zakoni nisu dobri i da oni ne mogu da budu primenjivi, što se i pokazalo da je nemoguće i kod mnogih drugih zakona. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, sada imamo pred sobom zakon o računovodstvu i reviziji. U poslednjih nekoliko godina zakon koji se stalno menja i iziskuje određeno angažovanje svih onih koji hoće da se bave jednim ovakvim poslom. Imamo savezni Zakon o računovodstvu i reviziji. Nažalost, više nemamo nikakvu saveznu državu, čak ni državnu zajednicu. Kriminalci su završili svoj deo posla, oni u Crnoj Gori. Sada je red na ove u Srbiji. Postoji već jedna određena praksa koja reguliše ovu oblast kao što su računovodstvo i revizija. U primeni tog zakona naišlo se na određene poteškoće, kao i određene nepravilnosti, nazovite kako god hoćete. Predlagač jednim ovakvim zakonom hoće da spreči, da kažemo da je tako, monopol koji ima Savez računovođa i revizora Srbije. Zbog tog navodnog monopola imamo jedan ovakav predlog zakona. Sada se postavlja pitanje ko je sve umešan u izradu jednog ovakvog zakona. Ima puno, ima konsultantske kuće koje su se bavile procenom vrednosti kapitala u postupku privatizacije, pogotovo kada su u pitanju cementare. Znači, nije im odgovaralo jedno strukovno udruženje, koje je član međunarodnih računovodstvenih organizacija, pa je zbog toga verovatno zasmetalo i "Tuš Diloitu" da taj deo posla obavlja dalje. Dalje, gospodo, postavlja se pitanje, ako već rešavate pitanje monopola kada je jedna oblast u pitanju, zašto ne rešite sa svima, nego to radite selektivno. Sa ove strane se Savez računovođa i revizora stavlja u stranu. Sada da vas pitam šta je sa "Privrednim glasnikom", da li on ima monopol. Ima, gospodo, ima, bili su neki put državno preduzeće, pa su nekim čudom postali AD. Zašto ne kažete koliko im para gurate u džepove, zašto ne kažete da i najmanji akcionar u tom "Privrednom glasniku" nema manju dividendu od 100.000 evra? Zašto ne kažete ko su oni da tumače zakone koje donosi Skupština Srbije? Ko su oni da određuju kako se zakoni, koje donosi Skupština Srbije, sprovode i ko su oni da svi organi države uprave koji rade na terenu postupaju po njihovim uputstvima? Kada vam dođe kontrola preduzeća, sedne inspektor i vadi "Privredni glasnik" i na osnovu njega vrši kontrolu. Zašto njima ne oduzmete monopol? Da li su oni neko strukovno udruženje, zar mi nemamo ministarstva sposobna da sama određuju primenu zakona? Da li neki organ iz ministarstva daje saglasnost na to što oni napišu? Da li organi uprave, a sudija za prekršaje jeste organ uprave, postupa po mišljenju "Privrednog glasnika", koji je privatno preduzeće. Inspektor koji je na terenu postupa isto tako po njihovom mišljenju. Šta je sad ovde u pitanju? O kakvom se sad cirkusu ovde radi? Amandmani se ne prihvataju iz obrazloženja da je to podzakonski akt na koje može samo ministar da da saglasnost i objavi u Službenom glasniku. Dalje, u Predlogu zakona se ne predviđa donošenje nacionalnih računovodstvenih standarda, već se primenjuju međunarodni računovodstveni standardi, čiji se prevod objavljuje u Službenom glasniku. Čiji su to međunarodni računovodstveni standardi i ko opredeljuje te međunarodne računovodstvene standarde? Međunarodna federacija računovođa. Da li imamo člana te međunarodne federacije? Imamo, to je Savez računovođa i revizora Srbije. Oni ovde predstavljaju tu federaciju. Da li morate sve što oni napišu da prihvatite? Ne morate. U samom zakonskom predlogu saglasnost na svaki prevod daje Ministarstvo finansija. Ministarstvo finansija daje saglasnost na prevod, daje saglasnost za nacionalne računovodstvene standarde. Ministarstvo, jer to mu je i posao, ne određuje to Privredni glasnik, daje saglasnost na plan i program obuke računovođa i revizora. O tome se radi. Vi ste jednim potezom hteli sve da sklonite u stranu i da sve počne ispočetka. Kasnije ćemo doći na komoru, kako se ona obrazuje, ko je sve obrazuje i kako će to da funkcioniše. Nemamo ništa protiv, neka prave računovođe i revizori svoju komoru, ali da li će oni da budu zaduženi za određivanje toga ko može da obavlja internu reviziju, a stvarno ne znam koji je to pojam interna revizija i revizija. Interna revizija je nešto novo i koji je to dokument koji je nastao iz interne revizije, isto tako se postavlja pitanje i u čiju svrhu. Valjda u svrhu vlasnika kapitala, ali on ne mora da traži internog revizora. Tražiće onoga ko zna taj posao i za koga je siguran da će da ga uradi pošteno, za njega. Taj dokument ne izlazi iz okvira pravnog lica, odnosno vlasnika kapitala. Dalje, u članu 2. stav 4. kaže se: ''Pod internom regulativom podrazumevaju se opšti akti koje donosi pravno lice, odnosno preduzetnik, a koji sadrže posebna uputstva i smernice za vođenje poslovnih knjiga, računovodstvenu politiku za priznavanje, procenjivanje imovine i obaveza, prihoda i rashoda, uputstava i smernica za usvajanje, dostavljanje i obelodanjivanje finansijskih izveštaja, kao i druga pitanja vođenja poslovnih knjiga i sastavljanja finansijskih izveštaja za koje je ovim zakonom propisano da se uređuju opštim aktom pravnog lica.'' Tu stvarno prevazilazite sebe u jednom delu. Pravna lica, prema Predlogu zakona i prema dosadašnjem zakonu, dele se na mala, srednja i velika. Međunarodni računovodstveni standardi po Predlogu zakona važe samo za velika pravna lica, za mala ne važe, ali očekujete od malih pravnih lica da donesu opšta akta koja sadrže posebna uputstva i smernice za vođenje poslovnih knjiga, računovodstvenu politiku za priznavanje, procenjivanje imovine. Pa čak idete u tom delu i dalje, dajete takva ovlašćenja preduzetniku, znači, fizičkom licu, samostalnoj ugostiteljskoj radnji, samostalnoj zanatskoj radnji, samostalnoj trgovinski radnji da donosi opšta akta. Da li je to moguće? Da li neko kada postavlja pitanje unutrašnjeg uređenja, najčešće poslodavac to radi onako kako je njemu najlakše, pogotovo ako je to malo pravno lice, eventualno preduzetnik. Najlakše je, najjeftinije i najefikasnije za njega. Ali, da malo pravno lice i preduzetnik donose opšta upravna akta, to je stvarno presedan u našem domaćem zakonodavstvu. Da li su u obavezi da takav jedan akt koji donesu i pokažu nadležnom inspektoru koji će doći, revizoru ili kome već koji će doći u kontrolu? Nigde to u zakonu ne piše, a ako jesu, hoće li takav jedan opšti akt da bude u skladu sa zakonom? Neće, zato što ga nisu sastavljala lica koja znaju da sastavljaju takva akta. Da li to podrazumeva da će morati da zaposli posebno lice u jednoj trgovinskoj radnji koje će da donosi opšta akta kako se uređuje njegovo računovodstvo? Zašto se onda nalazi onoliki broj poslovnih knjiga koje moraju da budu u jednom objektu, eventualno nekoj kancelariji gde se vode poslovne knjige određenog preduzetnika itd. Znači, cela ova regulativa koju predviđa zakon je u principu neprimenljiva u praksi. Slažem se da svima koji imaju monopol taj monopol treba ograničiti, ali svakako ne bismo smeli da strukovna udruženja stavljamo po strani kada je primena određenog zakona u pitanju, pogotovo ako su ta strukovna udruženja članovi raznih međunarodnih federacija, kako ste ih vi nazvali ovde, pogotovo što ne znamo kakav će biti autoritet nekakvih komora, pogotovo kada je u pitanju kakvim će aktima da upravljaju te komore i nije regulisano zakonom ko treba da daje saglasnost na akta koja donosi ta komora, a predviđen je način finansiranja komore iz budžeta Republike Srbije. Pa se sada tu ponovo vrtite u krug, jer međunarodna federacija računovođa, koja određuje međunarodne računovodstvene standarde, ne želi da ima bilo kakav kontakat sa organima izvršne vlasti, a ta komora će to biti, pa me baš interesuje kakva će biti saradnja između te komore i raznih međunarodnih organizacija na koje se pozivate kada je ova oblast u pitanju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Narodni poslanik odustaje od amandmana. Na član 2. amandman je podneo poslanik Mita Avramov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 2. stav 6. narodni poslanik SRS Mita Avramov je predložio da se reči "malo pravno lice i preduzetnik može, a veliko pravno lice, srednje pravno lice" zamene rečima "preduzetnik može, a veliko pravno lice, srednje pravno lice i malo pravno lice". Kada vam pročitam to vam ništa ne znači. Naime, on je zaista ovim amandmanom želeo da se u našoj praksi izbegnu moguće zloupotrebe, eventualne, mi ne prejudiciramo ništa i ne priželjkujemo da se to desi, ali to je hipotetični moguće i zato se i pišu zakoni da bi se otklonile nejasnoće i da bi se sprečile zloupotrebe. Valjda vas neko iskustvo uči da donosite bolje zakone, a ne gore ili da primenjujete nečije uzuse koji nisu sa naših prostora. On je lepo obrazložio da npr. jedno fizičko lice, recimo vi gospodine Anđeliću, možete da imate više malih pravnih lica koja su međusobno povezana, ne vi, bilo ko ko ima nameru da se bavi takvim poslom i onda kao takvi zajednički nastupaju na tržištu, mnogo im je lakše da se kao takvi pojave i da ostvare profit. Izjednačavanjem malih, srednjih i velikih pravnih lica, što je on predložio izmenom stava 6. u članu 2. predloženog zakona, ova eventualna zloupotreba bi se onemogućila. Mi ne možemo da prihvatimo ovo obrazloženje koje je dala Republička vlada, koja kaže da je kompletan član zakona usklađen i da se mala pravna lica obavezuju da primenjuju potpuni set, o čemu smo govorili i niste prihvatili dopunu kolege Rankića, međunarodnog računovodstvenog standarda i međunarodnog standarda finansijskog izveštavanja, što je suprotno zakonskim rešenjima razvijenih zemalja, pazite, a nije čak ni u skladu sa Četvrtom direktivom Evropske unije i savremenom praksom razvijenih zemalja. Pa onda se stavlja tačka, pa se kaže da baš potpuna bude argumentacija - ni Svetska banka ne preporučuje ovakvu obavezu za mala pravna lica i preduzetnike. Sada se zaista postavlja pitanje dokle ćete vi i da li želite slepo da prepisujete te zakone, a da ne obraćate pažnju na ono što se u Srbiji dešava. Niti smo mi neki maliciozni ljudi, niti smo ljudi bez iskustva, pa da ne znamo da su se takve stvari dešavale, niti predlažemo nešto što je nenormalno, nego da se izvrši jasno rangiranje šta su mala, a šta srednja preduzeća, odnosno pravna lica. Uzgred, nema ništa od ovog projekta koji je na sva zvona promovisan još od 5. oktobra, razvoj i podrška malim i srednjim preduzećima, toga u Srbiji nema. Samo se preduzeća zatvaraju, a poreski obveznici muku muče po ovim zakonima kako da isplaćuju sve te svoje obaveze. Kada vam zaista predložimo nešto što je primenljivo za naše tržište, vi kažete, oni nam to ne dozvoljavaju, nije usklađeno sa njima. Za građane Srbije se postavlja jedno logično pitanje. Ako vi kažete, sada ste onemogućeni da nastavite tu čuvenu harmonizaciju i pregovore sa Evropskom unijom, zato što vam je preča i bezglavo jurite i dopingujete se lažima, izmišljotinama, jurite slavnog generala Ratka Mladića, ali hvala gospodu Bogu i onome što je on sposoban, nikada nećete uspeti u tom naumu, ali sve dok ste to radili, po ovim izveštajima, naročito onom od 9. novembra prošle godine Komisija za priključenje itd, oni vam uopšte ne garantuju nikakve rokove. Jeste, kažu, a vi umesto čak to da obrazložite suvislije, vikažete onako servilno, mi to moramo da ispunimo, pa makar to bila svaka direktiva koja dolazi iz Svetske banke. Da vas podsetim oko budžeta šta je bilo i šta je bilo oko isplate duga penzionerima i poljoprivrednih penzija. Oni su vas uslovili da to bude na mnogo odloženiji rok nego što je u stanju u onom suficitu koji je prikazan da uradi Vlada iz tekućeg budžeta za ovu godinu. I usvojili ste po njihovoj preporuci zakon da se to dešava do jula 2008. odnosno 2009. godine. Sve su to činjenice i sve to penzioneri vrlo dobro znaju. To direktno prihvatanje svega opet vam ne garantuje, uz svo poniženje naroda, uz srozavanje svega što smo mi i što imamo, podsetiću samo kako ste upropastili Službu društvenog knjigovodstva, nekadašnji SDK, Službu platnog prometa kasnije, kako je ona razbijena u paramparčad za kratko vreme. To vam je takođe bila direktiva od takozvane međunarodne zajednice i Svetske banke. Ništa vam od toga nije bolje niti je građanima bolje. Kada mi dođemo do brige za državu, evo kroz jedan predlog zakona, kroz ovaj amandman kolege Mite Avramova, vi se uporno pozivate samo na tuđa iskustva i samo na ono što oni traže od vas, ne obraćajući pažnju na situaciju u Srbiji. Moram da vas podsetim na to, to je pre nekoliko dana posebno apostrofirao u kontekstu ovog velikog i kapitalnog projekta za koji je on lično zaslužan, gospodin Tomislav Nikolić, kada je pre osam dana u Novom Sadu potpisan ugovor vredan preko 600 miliona evra o izgradnji termoelektrane na gas sa firmom "Tehnoprom eksport", koja je pod patronatom ruske Vlade i predsednika Putina. Dva-tri dana ste dizali buku oko toga, naravno, bilo vam je krivo, jer vi ste nas samo pozaduživali, nikakvu investiciju u državu niste doneli i kada je on govorio u tom kontekstu o tome da Rusija već 20 godina čeka da postane član Svetske trgovinske organizacije i da se postavlja pitanje, sve i da revitalizujemo neki deo naše proizvodnje, i ono što naši poljoprivredni mogu da proizvedu, a gde je nama tržište za to, da li nama garantuje tržište Evropska unija? Ne, uopšte nam ne garantuje. Niko od ovih akreditovanih diplomata iz dve trećine planete Zemlje koje je gospodin Nikolić primio nije mogao da se složi sa tim. Pa ni Rusi koje smo nedavno posetili, a bila sam član te delegacije SRS. Lepo su ljudi pitali za tekstilnu industriju, za metalski kompleks, za ovo, za ono, sve oni to mogu da kupe, danas su jedna od najmoćnijih država na svetu, ali šta da kupe, ko im šta nudi. Postavlja se sada pitanje zašto vi nećete da prihvatite, jer nismo mi protiv toga, dakle, da se vrše i harmonizacije i integracije kojima vi težite. Ali, samo se postavlja pitanje čemu nas to vodi i zašto nećete da primenite ova naša iskustva. Mi hoćemo da spojimo jedno i drugo, kao što je gospodin Nikolić našao švajcarske finansijere, a vodećurusku firmu, investicije je doneo u Srbiji, evo, vi prihvatite to da mi imamo lošeg iskustva i da otvorenu bojazan pokazujemo da će pojedinci da zloupotrebljavaju ovaj zakon, i ništa ne smeta da ostanu i ova prihvaćena rešenja koja vam dolaze sa strane i imaju i druge razvijenije zemlje u svom iskustvu, odnosno koje primenjuju svojim standardima, ali da prihvatite i ovo. I neće niko da vam lupi packu zbog toga, niti će da snosi neku odgovornost, nećete morati ni vi, gospodine Anđeliću, niti Dinkić, da podnosite ostavke, jer vi ćete ubrzo da odete sa tih funkcija voljom naroda, zaokruživanjem na biračkim mestima, ali ne bi vam ništa falilo. Samo to nedostaje ovom zakonu i zato vas pozivam da prihvatite amandman SRS, jer stvarno nije u redu ovakvo obrazloženje. Kada nemate šta, vi onda kažete, nije to u skladu sa ovim ili sa onim. Uopšte vam niko nije rekao niti vas je upozorio da to ne može da stoji u tekstu zakona, jer sve ovo što usklađujete sa međunarodnim standardima i propisima, mi nismo dirali, ništa nismo brisali, samo smo hteli da damo jasniju dopunu, ali vi nećete da prihvatite i opet sve to neka ide na vašu dušu, što narod kaže, a kada izbori dođu, videćemo. Hvala.
Da li još neko želi reč (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandmana, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo, podneli smo amandman na član 2. stav 7: reč "ministar" zamenjuje se rečju "ministarstvo", a reči "malih pravnih lica i" brišu se. Ovaj naš amandman, Srpske radikalne stranke, želi da se u ovom članu 2. ministar kao pojedinac izbriše, a da te poslove obavlja ministarstvo sa svim svojim stručnim i meritornim kadrovima. Ministar je sebi uzeo za pravo mnogo toga. Mislim da i on sam više ne zna šta može, šta sme i šta on to sve ume da radi. Zakonskim regulativama treba da se bavi ministarstvo, a ministar je tu samo kao ''dežurni krivac'', ako se to može tako reći, ali znamo da ni jedan ministar nikada do sada nije bio kriv po bilo kom osnovu, a ne ovaj vaš koji se razume u sve oblasti. Savez računovođa i revizora Srbije obratio se svim poslanicima sa više predloga o ovom zakonu. Samo ću izdvojiti iz tog konteksta jednu misao, gde oni kažu da ministar i pojedini poslanici pogrešno informišu građane o ovom zakonu i to nije dobro za struku i nauku. Zašto se ne usliše predlozi 30.000 profesionalnih računovođa i nosilaca profesionalnih zvanja stečenih po ROS-u 31, tako da ovim zakonom ne treba dozvoliti stvaranje komora ovlašćenih revizora. Svakim novim zakonom stvaraju se agencije, uprave, sada idete i na stepen niže, to su komore, a na kraju verovatno i svi zakoni koje vi predlažete se vezuju i za kojekakve direktive. To je već mnogo za nekog ko je bogatiji, a ne za našu privredu koja jedva sastavlja kraj sa krajem. Uništavate sve što je vredno, mislim i na ovu oblast iz ovog zakona. Koljete bika za kilo mesa. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, očigledno je da se nastavlja sa praksom da ministar propisuje način priznavanja, merenja i procenjivanja imovine i obaveza, prihoda i rashoda malih pravnih lica i preduzetnika, koji ne primenjuju međunarodne računovodstvene standarde, u skladu sa zakonskom i profesionalnom regulativom. Pa se amandman odbija. Obrazloženje je da se radi o aktu koji donosi rukovodilac nadležnog organa. Čemu onda nadležni organ? Da ukinemo ministarstva, da bude samo ministar, nema potrebe da budu ni zamenici ministara, ni pomoćnici ministar. Ministar je, pogotovo kada je u pitanju ministar finansija, iznad svega, bog i batina, on određuje sve. Čak smo imali zakonske predloge ovde i ova skupština je dala da ministar nadležan za poslove finansija može čak u pojedinim situacijama da stavi van snage pojedine odredbe zakona. Čovek je iznad zakona, monarh, šta je. Dalje, u amandmanu koji je podneo Vitomir Plužarević u ime SRS, još uvek jedna definicija nije jasna: zašto se mala pravna lica izjednačavaju sa preduzetnicima? Imamo u članu 7. kako se razvrstavaju pravna lica, pa se kaže da je prosečan broj zaposlenih u godini za koju se podnosi godišnji izveštaj od 50 do 250, pa da ima dva i po miliona evra do deset miliona ili od milion do pet miliona itd. Sada vas pitam koja je razlika između preduzetnika koji ispunjava dva uslova da se svrsta u srednje ili veliko pravno lice. Nikakva, osim u načinu sastavljanja računovodstvenih izveštaja. Da li je to moguće? Ograničenja koliko će koji prihod da ima ne određuje status da li je pravno lice ili preduzetnik. Evo, imali smo situaciju da je Ministarstvo odbrane, dok je ministar odbrane bio Boris Tadić, to je onaj što je zaboravio gde su srpska stratišta, ali ide na tuđa, to je isti onaj Boris Tadić koji se ponudio da ide na sahranu Ibrahimu Rugovi, taj isti je sklapao ugovore o nabavci vojne opreme sa preduzetnicima, jer onaj što ste ga hapsili, ne mogu da mu se setim imena, on je bio SZR, koji je snabdevao vojsku opremom i koji je sasvim u skladu sa svim propisima mogao da se tretira kao srednje ili veliko pravno lice, u skladu sa ovim zakonom. Sada se postavlja pitanje koliko ima takvih, a ima ih dosta. Verujte, ima puno samostalnih zanatskih i drugih radnji koje imaju veći obrt nego srednja pravna lica. Zašto onda oni ne bi primenjivali računovodstvene standarde? Samo zato što nemaju status pravnog lica? Da li ste im postavili ograničenja koliko mogu da imaju zaposlenih kao preduzetnici? Nema. Da li postoje ograničenja koliko mogu da naprave godišnji prihod? Nema, ali im ministar propisuje podzakonskim aktom kako sastavljaju računovodstvene izveštaje. Ipak bi ova materija trebalo da bude regulisana zakonom, bez obzira što su u pitanju preduzetnici. Nema tu podzakonskih akata. Barem da ste u zakonu naveli da se i na preduzetnike primenjuju međunarodni računovodstveni standardi, ukoliko ima više od 50 zaposlenih i ako mu je prihod koji je ostvario u toku godine veći od milion evra u dinarskoj protivvrednosti. Niste se čak ni to setili da napišete. Bitno je da se donosi zakon. Zašto? To niko ne zna da objasni. Važeći Zakon o računovodstvu i reviziji je par godina u primeni. On je već zaživeo i ušao u privredu i već je zauzeo svoje mesto u toj oblasti. Hajde sada da menjamo, hajde sada da ukidamo dozvole, odnosno sertifikate koje računovođe poseduju, koje poseduju revizori. Hajde da napišemo novi zakon, pa ćemo sve ispočetka. Sada samo da vidimo ko će da zaradi novac na novim sertifikatima. Taj koji bude zarađivao novac na novim sertifikatima u stvari je i pisao ovaj zakon. Hoće li to da bude komora? Možda. Videćemo ko će sve to da uđe u tu komoru i kako će komora da deli svoje prihode, a ne bi me iznenadilo da ta komora opet bude neko akcionarsko društvo gde će opet par pojedinaca koji su se već ovde od 5. oktobra naovamo pokazali kao osobe koje znaju kako se novac zarađuje na nezakonit način, pa je to počelo previše da bode oči i vama - dajte da vam omogućimo siguran prihod na drugoj strani. Doduše, ko se obogati na nezakonit način, to je i lak način sticanja novca, napravićemo zakon da vi i dalje na lak način zarađujete ogromna sredstva, ogroman novac. To je problem kada se ovakvi zakoni donose. Samo, kako vam je krenulo, sumnjam da ćete jedan ovakav zakon uspeti da stignete da primenjujete. Vaše vreme mnogo brže prolazi nego što ste se nadali, a vreme SRS je mnogo bliže nego što mislite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Velimir Simonović. Odustaje, povlači amandman. Na član 3. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Dame i gospodo, amandmanom ispravljamo član 3. u kome piše da prevode, objavljivanje i usklađivanje međunarodnih računovodstvenih standarda, međunarodnog standarda finansijskog izveštavanja i međunarodnog standarda revizije, u skladu sa preporukama federacije računovođa i ostalih, vrše pravna lica, odnosno organi. Tu smo mi stavili izmenu amandmanom, kojim smo predvideli da to vrši profesionalna organizacija koja je član Međunarodne federacije računovođa. Naša intervencija je i na stav 2. ovog člana, gde umesto ministra ministarstvo treba da bude nadležno za utvrđivanje standarda i za njihovo objavljivanje u "Službenom glasniku". Zašto smo krenuli sa ovakvom intervencijom? Upravo zato što je sasvim jasno da u sadašnjem finansijskom sistemu imamo Savez računovođa i revizora, strukovnu organizaciju koja je profesionalno osposobljena i registrovana, priznata od Međunarodne federacije 55 godina, koliko u dopisu stoji, pet decenija njihovog profesionalnog angažovanja. Podelili su brojne licence, brojna autorska prava su stečena kod njih i sada, kako se vidi u članu 4, predviđa se Predlogom zakona da se stvori jedno posebno telo, jedna komora ovlašćenih revizora. Dakle, ljudi koji su stekli svoja zvanja i svoja znanja upravo u ovoj agenciji, u ovom udruženju - Savezu računovođa, treba da preuzmu da vrše neku drugu delatnost, odnosno istu tu, ali posle skupocenih obuka, posle formiranja novog tela. Mi smo kao i uvek protiv toga da formirate nova tela, nove organizacije, osobito onda kada se pokaže da ono što imamo funkcioniše, da je dovoljno dobro i da zaista nije ispolitizovano. Nešto što traje pet decenija sigurno ne može biti ispolitizovano, mi ne znamo ko je sve u ovom savezu, ko im je predsednik, kojoj partiji pripadaju, možemo da slutimo kada je reč o finansijama gde su i u kojoj partiji, ali očito sa očiglednim sukobom sa ministarstvom i ministrom, i dopisima i ostalim, i obrazlažući sasvim jasno svoju poziciju, sposobnost i činjenicu da su u svetu uvaženi u tom stručnom profesionalnom svetu, u međunarodnim institucijama, ne treba im a priori odbijati tu mogućnost iz ruke. Naravno da u stavu 1. ovog člana to i nije a priori rečeno, ali kada se kasnije razrađuje, osobito kada se čita obrazloženje, vidi se jasna namera da se njima iz ruke odbije mogućnost da budu nosioci tako važnog posla. Obrazloženje za raniji predlog člana, o kome je već bilo govoreno, koje je Vlada ponudila, vidi se i prosto to već bode oči, jasna tendencija da kažu da mi nemamo nameru da donosimo nacionalne standarde. Dakle, zašto se svuda lišavamo onoga što je nacionalno, zašto to nismo posle pet decenija rada ovakve institucije, koja i prevodi, i prati, i usaglašava i osavremenjava svoju metodologiju, svoje standarde, doktrine koje preuzima sa strane i uspešno ih je plasirala do sada na tržištu, zašto treba da liči na zbivanja koja smo već videli sa ukidanjem Službe platnog prometa, odnosno ranijeg SDK. Zašto ovo treba da liči na ono što smo dobili ukidanjem ili totalnom promenom Zakona o visokom obrazovanju i donošenjem novog zakona, koji je zaista toliko nakaradan, toliko obavezujući za institucije obrazovnog sistema, da sada muku muče da ga sprovedu u delo, da ga implementiraju. Ni statute univerziteta nisu doneli, statute fakulteta, to je nešto neusaglašeno, teško ide. Znamo da Nacionalni prosvetni savet, koga ste formirali, još ne funkcioniše. Različiti saveti, različite agencije, prosto se nepotrebno utapaju u postojeći način i mehanizme funkcionisanja. Zašto nešto menjati kad je dobro? Dakle, ne da branimo nekakvo strukovno udruženje, nije ni potrebno, nego branimo dejstveni princip u kome nešto funkcioniše, a onda se na silu menja i ta ovlašćenja se daju nekima drugima, koja su upravo proizašla na određen način, kao nužna posledica postojanja ovog sistema, ovoga saveza, koji je podelio licence i koji je naravno stručno osposobljen da vrši takav posao, posao revizije, posao računovodstva, sve ono što ovaj zakon predviđa. Upravo zato smo mislili, bilo je logično da prihvatite ovakav amandman i da jednom skrenemo sa puta nepotrebnog eksperimentisanja i uvođenja novih institucija u našu zakonodavnu praksu. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Anđelković podneo je amandman na podnaslov iznad člana 4. i član 4. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 4. ovog predloga zakona i pročitaću ga jer je veoma bitan, pre svega za sve revizore i računovođe koje verovatno prate ovu sednicu, jer je ovo bitna stvar za njihovu profesiju. Član 4. menja se i glasi: "Ovim zakonom se utvrđuje profesionalno zvanje ''ovlašćeni javni računovođa - ovlašćeni revizor'', ''ovlašćeni računovođa'' i ''računovođa''. Profesionalna zvanja iz stava 1. ovog člana stiču se na način i pod uslovima utvrđenim nacionalnim računovodstvenim obrazovnim standardom ROS 31-Profesionalno osposobljavanje računovođa". Dakle, nema ovlašćenog revizora, nema ovlašćenog internog revizora i nema komore ovlašćenih revizora. Ovaj predlog zakona izazvao je dosta polemike u javnosti, tačnije od osude od strane stručne javnosti i onih koji se ovom profesijom bave. Dopis koji je Savez računovođa i revizora Srbije poslao svim narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini, što se tiče poslanika SRS mi smo ovo pročitali i proučili, dok za poslanike vladajuće koalicije čisto sumnjam da su ga uopšte i pogledali. Ovim amandmanom se predlaže uvođenje prikladnijeg profesionalnog zvanja nego što je to dato u ovom predlogu zakona. Edukacija profesionalnih računovođa mora se prepustiti isključivo profesiji, a ne nekakvoj veštačkoj tvorevini, kao što je komora, koja je pod neposrednim uticajem državnog organa, odnosno Ministarstva finansija. Takvog primera nema bukvalno nigde u Evropi. Zašto se sve ovo ne prepusti profesiji? Od velike važnosti je da državni organi nemaju uticaj na edukaciju revizora. Samo tako će oni ostati nezavisna profesionalna lica koja obavljaju reviziju i istovremeno odgovaraju za pravilnost obavljanja revizije, sastavljanja izveštaja o reviziji i izražavanja revizorskog mišljenja. Tada se u izveštajima o reviziji neće naići na gomilu netačnih podataka, jer su to pojave koje treba oštro sankcionisati i koje su do sada u mnogim finansijskim aferama prouzrokovale ogromne i nesagledive posledice, pogotovo tamo gde su pojedini ovlašćeni revizori potpisivali lažne bilanse stanja i uspeha. Dakle, ovim amandmanom umesto zvanja ''ovlašćeni revizor'' i ''ovlašćeni interni revizor'' predlaže se ''ovlašćeni javni računovođa - ovlašćeni revizor'', ''ovlašćeni računovođa'' i ''računovođa''. U dopisu koji su dobili svi poslanici Narodne skupštine od Saveza računovođa i revizora Srbije upravo se skreće pažnja i Vladi Republike Srbije i ministru Dinkiću, kao i poslanicima pre svega vladajuće koalicije, da Ministarstvo finansija nije dobilo njihovu saglasnost za upotrebu pojedinih profesionalnih zvanja u računovodstvu. Ovakvim rešenjem, kako je dato u ovom amandmanu, sprečilo bi se stvaranje paralelne, na neki način pseudoprofesionalne organizacije, koje je nepotrebno, jer već postoji profesionalna organizacija koja je član Međunarodne federacije računovođa. Ministar finansija kao da je zaratio sa svima, sada mu smetaju čak i njegove stranačke kolege. Evo sada su na redu posle bankara, posle osiguravajućih društava došli i revizori i računovođe. SRS u ovom amandmanu i predlaže ova zvanja koja su i pomenuta u ovom dopisu, kao što su ovlašćeni revizor - ovlašćeni javni računovođa, ovlašćeni računovođa i računovođa. I u ovom zakonu aktuelna vlast opet izmišlja organe, kao što je ranije bio slučaj sa agencijama, a sve to na teret poreskih obveznika Srbije. U ovom slučaju reč je o Komori ovlašćeni revizora, gde se nalaze i pravna i fizička lica, što je jedinstveni slučaj u svetu. Po načinu rada i funkcionisanju uopšte ovo je školski primer kako izgleda sukob interesa. Po kojoj direktivi EU ovakvi predlozi ulaze u zakonodavni sistem, verovatno zna samo aktuelni ministar finansija Mlađan Dinkić, koji bi trebalo da zna da svojim nepromišljenim zakonskim eksperimentima direktno ugrožava na hiljade profesionalnih računovođa u Srbiji. S obzirom da i računovođe i revizori sada prate ovu raspravu i da su i oni, kao i zvanični savez, dali svoj doprinos, koji se jednim svojim delom odnosi upravo na član 4, smatram da bi prihvatanjem ovog amandmana donekle popravili ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? Da, Rajko Baralić. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ne postoji više vreme koje je omogućilo da sistem, kada predate završni račun, to se tako nekad zvalo, postoji neka državna služba koja se zvala SDK ili Služba za platni promet, koja je još uvek mogla da vam kaže da li je to što ste vi ponudili u skladu sa onim što je proklamovano. Ne postoji i sada mogućnost da ovo strukovno udruženje, makar tako mislim, samo od sebe produkuje računovođe i revizore, zato što to ne čine ni ostali, nego i drugi imaju, recimo advokati imaju svoju komoru i kao što znate tamo se bez upisa u komoru ne može niko baviti ovom delatnošću. Zašto mislim da ne treba prihvatiti amandman? Zbog toga što, nažalost, u ovom trenutku u Srbiji najveći broj, izvinjavam se časnim poslodavcima, poslodavaca svoje računovođe upošljava i daje im zadatke da, na jedan način koji ne odgovara pravom stanju stvari, vode knjigovodstvo u njihovim firmama i za njihov interes. Država ima drugačiji interes i zbog toga mora da ima mehanizam da ovi ljudi ovaj posao obavljaju u skladu sa zakonom, a da se pri tom ne narušava normalan ambijent poslovanja koji je definisan zakonom. U tom smislu je, po mom shvatanju stvari, važnije ovo što je dao Predlog zakona u odnosu na ovo što se predlaže samim amandmanom. Nije nimalo jednostavno ovu stvar urediti, zato što jeste poznato da se fingiranjem određenih poslova u ovoj oblasti nanosi velika šteta građanima Srbije, budžetskim korisnicima, da se stvara lažna slika o poslovanju velikog broja preduzeća, a to nadam se nije ničiji interes. Što se tiče toga da li je neko pogledao ili nije pismo koje je uputila ova asocijacija, dobar ukus nalaže da se ne viri u tuđ tanjir i u tuđe čitanje. Dakle, poslaničke grupe su dobile ove materijale, razgovarale sa predstavnicima ove asocijacije, dale odgovarajuće odgovore i odgovarajuće amandmane, to je naravno stvar shvatanja i stvar koncepta, ali naravno da je ovde važno da se kaže da niko, pa čak ni Udruženje računovođa, nema pravo na perpetum mobile. Ne može se samoprodukovati, mora da postoji negde neko ko će reći da li je neko u stanju da taj posao obavlja ili nije. Podsećam da državni službenici polažu tzv. državne ispite ili su ga do skoro polagali, nisu ga polagali u svojoj asocijaciji, već su ga polagali pred nadležnom državnom komisijom i to je normalno, zato što oni obavljaju posao od interesa za sve građane Srbije. U tom smislu jeste važno da ovo razumemo. Sasvim na kraju, oprostite gospodine potpredsedniče, neću da zloupotrebljavam Poslovnik više od 10 sekundi, hoću da čestitam Dražimiru Marušiću, koji je juče pobedio neprincipijelnu koaliciju u Gornjem Milanovcu i ostao predsednik SO, izabran većinskom voljom i potvrđen većinskom voljom građana u opštini Gornji Milanovac. Sasvim sam siguran da će i ubuduće taj posao obavljati uspešno. Naravno, to nije slučaj sa gospodinom Martićem u Užicu. Tamo gde se Socijalistička partija brani, tamo opstaju naši predsednici, a tamo gde napada, oni padaju. Toliko o tome.
Zahvaljujem se, gospodinu Baraliću. Pridružujem se čestitkama gospodinu Marušiću. To je juče 2:0 za socijaliste bilo, šta ćete. Ko se zakači sa nama, on propadne. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Igor Bečić podneo je amandman na član 4. kojim je predložio da se u ovom članu i ostalim članovima gde se pojavljuje reč "eksterna" u odgovarajućem padežu zameni rečju "spoljna" u odgovarajućem padežu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Gospodine Anđelkoviću, sve vam je šareno i lepo. Mislila sam da ćete vi malo da se zabrinete za bratsku i srpsku Crnu Goru, a vi se smejete i govorite o nekoj navodnoj neprincipijelnoj koaliciji, zato što je jedan čovek, koji je upleten u malverzacije, ostao na vlasti. To je volja građana, ali mi imamo sada tamo lokalne izbore i videćemo šta će da sledi. Osim toga, nemojte toliko zdušno da ga branite, niti da slavite. To što je on navodno uspeo da ne bude opozvan, zato što se on kandidovao oko grupa građana ili vi prihvatate sve redom, ko god da vam se ponudi, od ovih vaših bivših otpadnika. Znam za Marušića unazad 15 godina. Taj je pre ovog mandata imao tri mandata u vreme apsolutne vladavine vaše partije, ali on se kandidovao 2004. godine kao grupa građana i stvarno ne vidim, lepo vam je rekao kolega, zašto zloupotrebljavate poziciju na kojoj se nalazite. Sada mene izazivate i sa tog mesta predsedavajućeg mi dobacujete dok se spremam za izlaganje o ovom amandmanu. Vi možete šta god hoćete, ali sam očekivala da ćete nešto da kažete u prilog tome što su nam Šiptari razbili zajedničku državu zajedno sa kriminalcima Mila Đukanovića. Mogu da pređem na amandman gospodina Bečića. (Predsedavajući: Shvatio sam da vi govorite o amandmanu.) Jeste li sada u priči ili hoćete sa mnom kao komšinica preko plota da polemišete, kako hoćete. Spremna sam, ne znam šta vam je sada na umu. (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, shvatio sam da vi govorite o amandmanu. Samo vi nastavite da govorite o amandmanu.) Nastaviću o amandmanu i počeću tek. Što se tiče amandmana koji je podneo kolega Bečić i što se tiče ovih primedbi koje je Savez računovođa i revizora, kao profesionalna organizacija, dostavio poslaničkoj grupi SRS u najvećem delu mi se slažemo sa tim primedbama. Sada se opet vraćam na onu priču od malopre o članu 2. Predloga zakona, a sada smo kod 4, kada smo govorili da je i naš principijelni stav, stav naše stranke da nacionalne vrednosti, i ono što je struka pokazala i što je dostigla, naravno sve u skladu sa Ustavom Republike Srbije i postojećim zakonima, negujemo i da pomognemo tim ljudima. I da se ovakve novotarije i ove inovacije, koje poznaje samo nekoliko zemalja u okruženju, što su oni jasno naveli u ovom dopisu, ne koriste i da mi ne budemo još uz to peti beli miš za eksperiment ili šesti, pored ovih pet zemalja. Tačna je apsolutno ta informacija koju su oni naveli kada je u pitanju Međunarodna federacija računovođa i u prilogu su nam dostavili spisak punopravnih članova, iz kojih se vidi da je samo pet članova komore revizora, a to su Poljska, Kazahstan, Češka, Slovačka i Mađarska, a ceo spisak gotovo svih zemalja sveta, i manjih i većih, koje i te kako štite svoju struku i nacionalnu odgovornost svojih udruženja, što su samo tražili ljudi, koji su podržali i amandman koji je podneo kolega Ilić na član 4. Dakle, obrnut je sled, nije on čitao ovaj dopis, jer mu se u rukama našao pre pet minuta, nego je u ime poslaničke grupe SRS podneo taj amandman. To je onaj suštinski, da se menja član 4, gde se uvodi ovlašćeni revizor i ovlašćeni interni revizor. Oni su u pravu kada kažu da, to smo vam govorili sve vreme, da pod pojmom implementacije svih međunarodnih standarda i direktiva se samo podrazumeva prevođenje, ažuriranje i usklađivanje međunarodne profesionalne regulative od strane profesionalne organizacije, odnosno članice Međunarodne federacije računovođa, koja je i dobila pravo na to, ali nadležno Ministarstvo finansija, odnosno ministar i guverner ne mogu da vrše implementaciju na taj način te međunarodne profesionalne regulative, nego oni samo donose podzakonska akta. Ovde su pomešane uloge i od prvog amandmana mi pokušavamo to da vam objasnimo nevezano za ovo. Ako ste već uzeli sebi za pravo da to radite, govorim vama, gospodine Anđeliću i Ministarstvu finansija, onda je trebalo, što je amandman kolege Igora Bečića, pravilno da prevodite. Ako ste se već stavili u službu onih koji to od vas traže i zanemarili činjenicu da su se i Argentina, i Bahamska ostrva, Bangladeš, Barbados, Belgija, Bolivija, Brazil, Bugarska, Kamerun, Kanada, Čile, Kina, Kolumbija, Kostarika, Kipar itd. oglušili o to i nisu želeli na takav način da donose zakon i da ove novotarije primenjuju, onda je trebalo da prevedete kako treba i da umesto ovih reči ''eksterne'' stavite reč - spoljno. Zašto biste sada koristili strani izraz odnosno englesku reč, koja je translejtovana na vaš način i što je već postala novotarija kod svih zakona, nego je trebalo... Šta nije u redu kolega? Namerno sam rekla, ako vam se već sa određenim podrugljivim tonom obraćam, jer je to zaista tako, onda vam i kažem translejtovana, jer tako biste i vi rekli, a vi inače imate običaj da pričate, nisam čula nijednog od poslanika, naročito iz ove žute organizacije, tome su skloni i ovih iz G17 plus bogami, manje-više, da kažete OK odnosno u redu. Uvek vas pitam šta vam je to OK. Ako je to tako, i ako mi imamo bogat i hvala bogu najlepši srpski jezik, i ako je to moglo u određenom padežu da se stavi kao spoljni, zašto to niste uradili. Kako je moguće da ste zaboravili na sve one gluposti do sada u zakonu ili na termine koja su počeli naprasno da se koriste od 5. oktobra naovamo. Počeli ste umesto narodnog poslanika da izmišljate reč - poslanica za poslanika u ženskom rodu. Objašnjavali smo vam milion puta, i time su se razni ljudi bavili, i naši poznati književnici i lingvisti, šta je to poslanica i da nju, hvala bogu, može našem pravoslavnom narodu da uputi samo patrijarh srpski gospodin Pavle. Ostali ste pri tome. Ostali ste pri tome da koristite reč tranzicija, pa tranziciona pravda, pa šta pre neki dan u zakonu na šta vas je upozorila gospođa Radeta, izbrani sudija. Došao je ministar pravosuđa, ako nije deset puta rekao reč valjano, nije rekao nijedanput. Nije strana, ali eto pobrkao je malo termine što se tiče našeg jezika i onoga što treba da stoji u zakonu. Nemojte time da se bavite kada imate naš srpski jezik i kada sve to može da se uradi na mnogo korektniji način. Sama koncepcija je katastrofalna i sama činjenica da ste ovoliko primedbi dobili iz struke, i svaki poslanik je ovo dobio, neko pre ili kasnije, a pretpostavljam da svi to imate ispred vas i da vam je služba, odnosno kurir u Skupštini doneo. Pročitajte malo i zamislite se nad ovom činjenicom. Zašto vam je to potrebno? Nigde vam nije to kao uslov od strane komisije EU stiglo. Imam taj izveštaj poslednji od novembra prošle godine. Tamo stoji jasni redosled u oblasti finansija, u oblasti spoljne politike,izdaje zemlje, lovca na srpske glave, isporuke generala Hagu, piše i za krivično zakonodavstvo. Rekla sam vam da tamo stoji što se tiče centra za obuku sudija da će da traže da to bude novi zakon, živi bili pa videli i takav jedan. Što se ovoga tiče uopšte vam nije postavljen nikakav ultimatum. Vi trčite pred rudu i radite ono što od vas ne traže, samo da biste se našli u društvu ovih navedenih pet zemalja: Poljske, Kazahstana, Češke, Slovačke i Mađarske. Stvarno, ako su vam to sve uzori i akohoćete da se nađete kao šesti, a ne slušate apel ovih ljudi, koji celog života samo taj posao rade. Uopšte nije ništa niti sugerisano ultimativno, niti su oni nastupali sa te funkcije ili pozicije da traže, morate to inače ćemo mi da kažemo vi ste ovakvi ili onakvi. Mi ništa što se srpskih radikala tiče ne moramo, samo slušamo šta narod kaže, slušamo kako građani žive i slušamo časne ljude koji rade svoj posao. Isto vam je bilo kod zakona o lizingu. Upozoravali smo vas, i oni koji su u toj organizaciji, a koji su u ovim bankama koje je Dinkić doveo da posluju kao domaće i strane banke, posle dva-tri meseca kada je urađen predlog zakona, isto su nam poslali dopis i rekli - ovo je katastrofa, ko se podsmeva našoj struci i šta se ovo radi. Vi kako hoćete, tako će da vam bude. Samo jedno po jedno strukovno udruženje se više pojavljuje i negoduje zbog takvih vaših zakonskih projekata. To je Savez računovođa i revizora Srbije, nisu zadovoljni. Slučaj je hteo, odnosno koncepcija koju imamo ne potpuno, ali u 90% onoga što smo napisali, pokazali su amandmani da se poklapaju sa amandmanima SRS.
Zahvaljujem se gospođici Jovanović. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Inače, za tačnost informacije Dražen Marušić je predsednik SPS već 15 godina u Milanovcu. Šta ćete, moramo da nađemo formu da pobedimo. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Anđelković i Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom koji sam podneo tražim da se član 5. menja i glasi: ''Polaganje ispita za sticanje profesionalnih zvanja iz člana 4. stav 1. ovog zakona vrši se po programu utvrđenim nacionalnim računovodstvenim obrazovnim standardom ROS 31 - Profesionalno osposobljavanje računovođa. Na program iz stava 1. ovog člana saglasnost daje ministar finansija. Rešenje o davanju saglasnosti iz stava 2. ovog člana objavljuje se u "Službenom glasniku RS".'' Obrazloženje za odbijanje amandmana kaže: ''Amandman se ne prihvata. Rešenje predloženo u Predlogu zakona zasnovano je na pravilima Osme direktive EU i preporukama Svetske banke i iskustvima svih zemalja koje su obrazovale komore revizora. U komorama Austrije, Češke, Nemačke, Mađarske, Slovačke, Rumunije, Hrvatske i u drugim zemljama organizuje se obuka i usavršavanje i sprovode se ispiti za sticanje zvanja ovlašćeni revizor, pa se ne može govoriti da takva praksa ne postoji u drugim zemljama. Međutim, treba imati u vidu da je u članu 6. stav 2. Predloga zakona predloženo da obuku i usavršavanje za stručna zvanja ovlašćeni revizor i ovlašćeni interni revizor mogu da organizuju, pored komore, i strukovna udruženja i druga pravna lica itd.'' Pošto se ovde navodi Osma direktiva EU, koja uređuje pitanje tzv. obavezne revizije, zemljama članicama se preporučuje da svoje zakonodavstvo urede ovo pitanje i na osnovu datih smernica. Netačna je tvrdnja da profesionalne organizacije ne mogu imati ovlašćenja, jer je u članu 3. tačka 2. ove direktive navedeno, svaka država članica imenuje nadležne organe koji su odgovorni za davanje ovlašćenja statutarnim revizorima i revizorskim kućama. Nadležni organi mogu biti profesionalne organizacije, pod uslovom da su one u sistemu javnog nadzora, kako je predviđeno ovom direktivom. Ovakva odredba je logična, jer je profesija najkompetentnija za ovakve poslove. Stav da se ne preporučuje da ove poslove radi strukovna organizacija je kontradiktorno, jer nije dobro navodno da to radi Savez računovođa i revizora Srbije, poluvekovna organizacija računovođa, član je IFRS organizacije, ali je dobro da se prihvati predlog da to radi nova strukovna organizacija, komora koja se tek sada formira, bez ikakvog iskustva i referenci, koja uz to je paradržavna tvorevina koja se finansira iz budžeta. Što se tiče same kontrole kvaliteta direktive EU insistira na tome da države članice obezbede javni nadzor nad obaveznom revizijom, koji nije državni nadzor, kako se pogrešno shvata. U svim zemljama formirana su posebna tela za javni nadzor nad revizijom, s tim što kontrolu kvaliteta vrše profesionalne organizacije i o tome obavezno dostavljaju izveštaj tim telima u svim zapadnim zemljama, i u onima na koje se vi pozivate. Ukoliko se kroz amandmane SRS značajnije ne popravi tekst Predloga zakona o računovodstvu i reviziji dobićemo mnogo lošiji zakon od postojećeg, sa nesagledivim posledicama po finansijsko izveštavanje u Srbiji. Dosadašnje iskustvo svih zakona koje je predložio G17 i destrukcija koja je nastala posle toga u privredi Srbije kao činjenica govorisama o tome i zato vas molim da prihvatite ovaj i sve ostale amandmane SRS.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Naravno, od kada je DOS došao na vlast imamo stvarno strahovito podržavljenje svega i svačega i to je prosto jedna tendencija. Sada bih to kroz jednu retrospektivu pokazao kako to izgleda. U vreme dok je Anđelković bio na vlasti, pa kasnije i kada su radikali učestvovali u toj vlasti, kada je gospođa Pop-Lazić bila ministar za lokalnu samoupravu, onda je ova grupacija ovde, i koja sedi i koja je odsutna, i ona što je pobegla, tvrdila kako je u Srbiji najveća centralizacija, jer za sve i svašta mora lokalna vlast da pita centralnu vlast. Desila se demokratska promena, i to je ona svetlost kada je gorelaSkupština, RTS, Narodna banka, naravno, nije gorela, tamo su pare, tamo je Mlađa ulazio sa čarapama, posle te velike demokratske promene krenula je još veća centralizacija. Evo, u lokalnoj vlasti ne može ništa da se isplati dok se ne pita Mlađan Dinkić, pa čak i ako se po njegovom zaključku ne smanji broj zaposlenih, neće ići transfer sredstava iz budžeta. Onda je na scenu stupio čuveni Gaša. U borbi za autonomiju fakulteta i univerziteta dobili smo, posle druge izmene Zakona o visokom obrazovanju, univerzitet koji ima autonomiju i fakultete koji su radne jedinice univerziteta. Da je to urađeno u vreme dok je gospodin Anđelković bio na vlasti i dok sam ja bio na vlasti, NATO pakt bi slistio sa zemaljske kugle Srbiju sa rekama, čak i sa Đerdapom. Ali, pošto je demokratska vlast to uradila, to je urađeno i onda je na scenu stupio onaj što farba brkove, Šumarac, onaj što kada dođe do Đinđića raportira kao kapetan i napravio novi zakon o planiranju i izgradnji, pa je predvideo licence i nešto slično kao što se ovde gura, a to je neka komora. Ta komora je postala prepuna para, ne zna kako da ih potroši, mora da ih drži na nekom računu, te to služi kao rezerva nekome, ko se na bazi tih para kvalifikuje za nešto drugo, ali to nije današnja tema. Ta komora je naravno dovela u pitanje smisao i postojanje Saveza inženjera i tehničara u Republici. Slično je urađeno i sa drugim institucijama. Devalviran je pripravnički staž, devalviran je stručni ispit, krenulo je sve na licence. Tako i prosvetni radnici moraju da imaju licence, tako i zdravstveni radnici, pre svega mislim na lekare, koji su morali da završe fakultet koji traje pet godina, verovatno su ga završili za šest godina, pa su imali obaveznu praksu, pa polože državni ispit, pa onda ako nekako dođu do neke specijalizacije, nekoliko godina na specijalizaciji, pa onda se zaposle i rade u svojoj struci. Onda i to nije bilo dovoljno, nego opet mora da se licencira. Licenciraju se lekovi, licenciraju se i farmaceuti, sve nešto novo, licencirano, licencirano i licencirano. Poučeni tim iskustvom vidimo da ste baš prilično preterali, a ništa dobro nije donela ona reforma koju ste sproveli za ovih pet-šest godina, što sam hronološki na brzinu izdeklamovao kako to izgleda. Dobili smo čak neke negativne stvari. Kada je u pitanju izgradnja objekata i odgovorni izvođač radova, znam za slučaj da je licencirani inženjer, odgovorni izvođač radova na 15 gradilišta, a ubeđivao me je jedna poslanik SPS da zna za jedan slučaj gde ima 45 gradilišta jedan licencirani. Znači, stvara se novi monopol. Da vam kažem nešto, pošto imam malo više godina i više iskustva u ovoj i onoj tamo zgradi, i kada se donosio naš prvi zakon gde se predviđalo da ovlašćeni revizor, računovođa, to je u vreme kada je bio jedan normalan ministar finansija, Jovan Zebić, moram da kažem, bez obzira što se ne slažemo oko nekih političkih pitanja, ali njegovu struku ne smem da dovedem u pitanje, jer je imao ekipu koja je izuzetno stručno i odgovorno radila, za razliku od ovih novih eksperata, koji ne znaju šta je odgovornost. Tada je takođe pokrenuta jedna inicijativa da se prvi put kod nas uvede nešto što bi ličilo na te ovlašćene računovođe. To je malo izazvalo zabunu kod nas i moram da kažem da smo donekle malo i prigovarali, jer smo smatrali da država treba da bude ovlašćena da daje te neke sertifikate, licence i dozvole. Zašto smo to zastupali? Zato što je jednostavno takav bio sistem. Pokušali smo da to stavimo u isti rang kao što je pravosudni ispit. Tada sam pogrešio, pošto sam pisao taj amandman, iz jednog prostog razloga što ne možete sudiju i revizora, ne možete lekara i revizora da stavite u isti koš. Zašto? Ceo zakon o računovodstvu zasniva se u suštini na procenama. Zasniva se na nekim standardima, odavno kod nas postoje međunarodni standardi, a implementaciju tih standarda vršilo je ovo specijalizovano udruženje. Možda je to pogrešan naziv za savez. Ne ulazim u to kakva je svojinska struktura u tom savezu, mislim da nije ni bitna za ovo što treba da bude nadležnost. Hteo bih da vas upozorim na jednu stvar. Čuvanje lovišta je posao od državnog interesa. Zakonima je gazdovanje prepušteno udruženjima građana, koje se zove Lovački savez. Lovački savez ima neke svoje propise. Kada je u pitanju ribarenje, gazdovanje ribljim područjem takođe udruženje građana, jer država smatra dane može taj posao tako uspešno da radi, već da postoje profesionalne organizacije koje su osposobljene za vršenje nekih stručnih poslova. Naravno, ne želim da poistovetim Savez računovođa i revizora sa Lovačkim savezom, Ribolovačkim savezom, niti sa obavezom da neko lice položi pravosudni ispit da ispuni uslov da bi bilo sudija, jer to su sve različite kategorije. Ovde se radi o međunarodnim standardima. Međunarodni standardi su potrebni da bi naši računovodstveni iskazi bili uporedivi sa iskazima susednih država i svih država na kugli zemaljskoj, tim pre što je naša država poprilično otvorena i uvek je bila otvorena za strani kapital, a ukoliko su propisi identični ili približno identični, onda i ta sagledavanja uspešnosti, bilans stanja, bilans uspeha može da se prati, pa bez obzira na to gde neko pravno lice ima svoj kapital. Da li je država u mogućnosti i da li je njen posao da radi ovo što je propisano u članu 5? Šta država dobija sa tom profesionalnom komorom? Dobija novi monopol. Ko dobija? Dobijaju oni koji su bliski Ministarstvu finansija. Mislim da čak ministar finansija nije hteo da ide na međunarodni skup u Beogradu, gotovo da su računovođe i revizori iz svih zemalja Evrope došli na proslavu, ne znam da li je bilo 40 ili 50 godina postojanja Saveza, koji se relativno dobro kotira u tim međunarodnim asocijacijama. Sada zbog lične sujete, koja ide čak do besa, treba da se uništi nešto, slično kao što se radilo sa udruženjem, odnosno Savezom inžinjera i tehničara. Potpuno identično. Da li računovođa, revizor, da ne koristim ove ostale termine ovlašćeni, interni, odgovara za svoj posao, na osnovu čega odgovara, kako odgovara. Da li vi mislite da ta odgovornost se pojačava ukoliko poslove iz člana 5. Predloga zakona radi nova komora koja tek treba da se osnuje, šta je sa ovim ljudima koji su godinama radili kao ovlašćeni revizori? Ne ulazim u prelazne i završne odredbe, znam da možete da nađete rešenje, pa da kažete, niste videli prelazne i završne odredbe; video sam. Postavljam pitanje, šta će biti ukoliko osposobljavanje tih ljudi preuzme neko ko nije stručan da ih osposobi za te stvari. Verovatno će neki ljudi sa Ekonomskog fakulteta da mi zamere zbog ovoga što ću reći. Mlađan Dinkić je došao sa Ekonomskog fakultete. Znate kako se on kotirao na tom fakultetu? Tako da je njegov profesor rekao, taj kod mene neće nikada da doktorira. Može neko da zamisli da sa Ekonomskog fakulteta takvi kadrovi, poput Mlađana Dinkića, obučavaju nekoga poslovima računovodstva. Hoćemo li malo iskreno da kažemo koliko se uči računovodstvo na Ekonomskom fakultetu, koliko ima predmeta, na kojoj godini i koliko duboko i široko se ulazi u knjigovodstvo? Vrlo malo. Hoćete li da vam kažem kakvi kadrovi sa Ekonomskog fakulteta izađu? Kada završe Ekonomski fakultet, diplomirani ekonomista ako se zaposli u nekoj firmi, prvo ide na plan i analizu, u normalnim firmama, u normalno vreme, kada je bio pripravnički staž i kada se neko pripremao za najodgovornije poslove finansija i ekonomije u nekom preduzeću. Prvo ode u plan i analizu da nauči šta je to finansijski plan, kako se planira. Retko ko od njih je odlazio u knjigovodstvo i računovodstvo. I ako ga postave za direktora računovodstva i knjigovodstva, čije usluge on koristi? Ovih ljudi sa srednjom ili Višom ekonomskom školom koji su položili ove ispite u Savezu računovođa, jer oni znaju ovaj zanatski posao. Ovo je čist zanatski posao i veština. Da li možete da zamislite mašinskog inžinjera koji će da radi na strugu? Ne možete da ga zamislite. Zašto? Nije učio da radi na strugu i ako ode da bude nastavnik ili profesor negde da predaje praktičnu nastavu godinama ima problema da nauči decu šta je strug i kako se radi. A vi sada od jednog ekonomiste, diplomiranog, verovatno na celom Ekonomskom fakultetu računovodstvo zna onaj zaposleni u računovodstvu fakulteta i dva ili tri profesora koji neposredno predaju ovaj predmet, i ta dva-tri profesora su uvek u kontaktu sa Savezom računovođa i revizora oko međunarodnih standarda i praktične primene. Sada su se javile druge izdavačke kuće, one za lepe honorare nude službenicima ministarstva, Vlade i drugima koji rade u drugim institucijama da naprave stručno mišljenje kako da se primeni odgovarajuća odredba zakona ili neki standard. Odmah da vam kažem, to je već viđeno, to je bilo za vreme onog pucvald-ministra za rad, onog sindikalnog funkcionera, sa onom njegovom službenicom što je falsifikovala glasanje ovde. Uzme zakon, prepiše ga, da stručno mišljenje o primeni zakona. Tako rade neki ljudi vezani za Ministarstvo finansija, preko nekih drugih izdavačkih kuća, o kojima je pričao Arsić, da se njihova publikacija vidi kao obavezno uputstvo koje primenjuju oni koji kontrolišu kako izgledaju ti računovodstveni iskazi itd. Znači, u ovoj oblasti ne postoji apsolutno nijedan opravdani razlog za formiranje posebne komore, niti postoji bilo kakav opravdani razlog da stoji ovo što je navedeno u članu 5. ovog predloga zakona. To se stručno ne može odbraniti, to se ne može odbraniti direktivama, jer gospođica Jovanović je pročitala mali deo spiska, velikog spiska država u kojima su u pogledu računovodstva i revizije rešenja gotovo identična kao u postojećem zakonu koji je još ovih nekoliko dana na snazi. Zašto to menjate? Menjate zato što nemate kontrolu nad Savezom revizora i računovođa. Vi računate da je zakonito i normalno samo ono što sluša Mlađana Dinkića. Ne sporim. Vi iz G17 plus to možete sebi da uvrtite u glavu, vi ste eksperti za sve i svašta, ali oni koji podržavaju ili koji čine Vladu Republike Srbije i koji su zastupljeni u ovoj Narodnoj skupštini morali bi da razmisle gde vodi takav stil rada Vlade Republike Srbije kada je u pitanju predlaganje ovog, prethodnih i sličnih zakona, pošto za sledeće nećete imati vremena. Te pozivam poslanike da se ovaj predlog zakona čak ni u načelu ne prihvati, jer iz njega izvire upravo ta drčnost i bezobrazluk, da se sve stavi pod kontrolu jednog, više ljudi ili jedne organizovane grupe ljudi, koja je sebe proglasila velikim ekspertima. U dosadašnjem radu Saveza računovođa i revizora nije bilo tog monopolisanja, koje bi otprilike insinuirate na neki način. Čak je vrlo konkretno navedeno na osnovu kog člana i kojih zakona su oni prilagođavali međunarodne standarde našim potrebama. Nikada se Ministarstvo nije bavilo ovim poslovima, a da vam kažem i zašto...
Vreme, gospodine Krasiću.
Dobro, hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Milošević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Milošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o računovodstvu i reviziji tako da se u članu 5. stav 2. menja i glasi: "Na program iz stava 1. ovog člana saglasnost daje ministarstvo nadležno za vođenje finansija". Obrazloženje je, da po konceptu SRS ovakve poslove isključivo treba da obavlja organ državne uprave, a ne pojedinac. Zašto mi smatramo da je naš koncept bolji i kako to izgleda kada o tome odlučuje pojedinac, navešću vam primer iz RTB Bora. Naime, 1998. godine RTB Bor je osnovao Komisiju za procenu vrednosti ukupnog kapitala preduzeća. Komisija je utvrdila da po najnižoj likvidacionoj vrednosti, vrednost kapitala RTB Bor iz Bora iznosi 836 miliona i 454 hiljade dolara. Dugovanja u tom trenutku su bila nekoliko puta niža. Ovu vrednost verifikovala je i Republička direkcija za procenu kapitala. Kao drugo, za prodaju RTB Bora nikada nije raspisan tender. Pošto su to dva osnovna kriterijuma po kojima se može uvesti proces restruktuiranja u preduzeću, pošto nijedan od ovih uslova nije ispunjen, proces restrukturiranja u RTB Bor je uveden protivzakonito, o čemu postoji odluka Ustavnog suda Republike Srbije. Pre desetak dana, po naređenju Mlađana Dinkića, obustavljen je rad topionice Bor u Boru. Početkom juna Vlada treba da raspiše tender za prodaju RTB Bora. Na radnike se vrši strahovit pritisak da napuste RTB, ubeđujući ih da ne postoji nikakva dalja perspektiva, a razlog je što Vlada, smišljenim obustavljanjem procesa proizvodnje, želi da već dogovorenom kupcu pokloni RTB Bor iz Bora. Četiri revizorske kuće, od kojih je jedna "Deloitte and Touche", vršila je analizu poslovanja RTB iz Bora i utvrdila da je RTB Bor za dve godine napravio gubitak u poslovanju od 302 miliona evra. Ovaj izveštaj su potpisali u februaru ove godine gospodin Labus i gospodin Naumov. To je tolika glupost da za 302 miliona evra može da se kupi sav stambeni prostor u Boru i to skoro tri puta. Da RTB Bor za te dve godine ništa nije proizveo i prodao, troškovi poslovanja ne bi bili ni približno toliki, ali su revizorske kuće takvu cifru izmislile da bi se u postupku privatizacije RTB Bor poklonio kao nešto potpuno bezvredno. Naš kolega narodni poslanik SRS Branislav Rankić je u Skupštini ministru pokazivao program revitalizacije basena Bor, koji bi obezbedio rudarenje u basenu u narednih 100 godina, ali uz pomoć Vlade, koja bi bila zainteresovana da sačuva prirodna blaga i da ih eksploatiše u korist građana Srbije, a ne da poklanja, kao što to radi ova vlada. Važno je napomenuti da su građani Bora i Majdanpeka izloženi ogromnoj prevari, a pri tome se drže u potpunom informativnom mraku, jer im niko iz Vlade i iz poslovodstva ništa ne saopštava o predstojećoj privatizaciji, što jasno ukazuje na samovolju pojedinaca. Čiji je koncept prihvatljiviji za građane Bora odlučiće sami građani već 28. maja prilikom glasanja na izborima za predsednika opštine Bor.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kako to izgleda kad ministar nadležan za poslove finansija donosi samostalno pojedinačne akte, pogotovo ako se više ni struka ne pita, pogotovo ako je u pitanju način određivanja vrednosti nekog preduzeća. U samom Predlogu zakona o računovodstvu i reviziji ministar je taj koji određuje način obračuna i primene međunarodnih računovodstvenih standarda. Imali smo Zakon o završnom računu, gde je ministar opet taj koji određuje koji će način amortizacije i revalorizacije osnovnih sredstava da bude u primeni. Znači, na jedan ovakav način vi možete, primenom dva ili tri zakona, da potpuno obezvredite državni kapital. Izgleda mi da je to i cilj kada se ovakvi zakoni donose, kada ne postupa organ nego pojedinac, koji sebe postavlja iznad zakona, koji sebe postavlja iznad ove skupštine, koji sebe postavlja iznad države. Za čiji interes je jedan ovakav akt potpisao Mlađan Dinkić, videćemo ako uspe da uđe u postupak privatizacije RTB Bor, videćemo kakve će standarde Mlađan Dinkić da primenjuje kada bude pokušao da proda EPS, kada bude pokušao da proda Elektromrežu Srbije, NIS, prodajnu mrežu NIS. Sve što se sada radi, radi se radi pripreme da se svi privredni subjekti, koji su za sada u državnom vlasništvu i koji stvarno vrede, da li zbog svog monopolskog položaja na tržištu, ali u pitanju su državna preduzeća, ili zbog prava da koriste određene mineralne sirovine i rude, znači, za koju vrednost će takva preduzeća da budu prodata. Previše ovlašćenja za privredu koja je u privatizaciji, previše načina da se ta privatizacija zloupotrebi. Doduše, sa ovakvim zakonskim predlozima daćete za pravo ministru da ovako postupa, da ne odgovara pred zakonom, a da rasproda ono što je najvrednije što imamo trenutno u državi. To su veliki giganti, koji su čak i onu staru Jugoslaviju, mislim na SFRJ, izdržavali. Sada će neko za mali novac, za skromna sredstva da dođe u posed tih preduzeća, da eksploatiše naša prirodna bogatstva, naše rude. Kad završi sa eksploatacijom, iza njega će ostati samo razvaline, radiće se bez ikakvog programa. Već ste i otpočeli to sa Zakonom o davanju koncesija, koji će da se primenjuje i za ovakva preduzeća, za ona rudna nalazišta koja još nisu otpočela sa eksploatacijom. Znači, neko će bez ikakvih problema, za mali novac, da dođe u posed tih bogatstava, a da stvar bude još gora, treba da damo i zakonsku saglasnost ministru za jednu ovakvu pljačku.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član6. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Anđelković i Ivan Radić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto je u istovetnom tekstu, gospodine Anđelkoviću, ne ljutite se što ću i u vaše ime da obrazložim ovo?
Samo izvolite.
To je vrlo važno. Gospodine Anđelkoviću, vidite šta je vas i nas nateralo da napišemo ovaj amandman. I vi ste prozreli nameru Mlađana Dinkića. On je u članu 6. napisao: "Organizovanje polaganja ispita za sticanje profesionalnih zvanja iz člana 4. stav 1. ovog zakona vrši komora. Za sprovođenje ispita komora obrazuje posebnu komisiju". Stav 2. kaže: "Komora, strukovno udruženje i drugo pravno lice može da organizuje obuku za polaganje ispita za sticanje profesionalnih zvanja iz stava 1. ovog člana, kao i stručno usavršavanje lica koja imaju sertifikat o tim zvanjima, u skladu sa međunarodnim smernicama i zahtevima za edukaciju profesionalnih računovođa". To znači da se polaže pred komisijom koju obrazuje komora, a obuku, da bi se nešto naučilo, radi polaganja ispita, može da sprovodi više njih, a položiće samo onaj koji je ispit pripremao tamo gde ga je uputio Mlađan Dinkić. Znači, vi iz Saveza računovođa i revizora posle ovog zakona možete smatrati da vas je Mlađan Dinkić ugasio, jer ako takav primat dobije komora, fakulteti i druge organizacije, koje kao zaposlene imaju minimalni broj stručnjaka koje mogu da obučavaju, onda znajte da će i članstvo, i računovođe i revizori da se usmeravaju ka drugim destinacijama. Koje su to destinacije? To su one destinacije koje garantuju da će računovodstveni iskazi uvek biti urađeni po jednom selektivnom principu. Od čega će to da zavisi? Samo od Mlađana Dinkića. Danas više nema naivnih. Ko se zameri Mlađanu Dinkiću, ne postoji. Takvo je iskustvo. Videli ste sami, nema on tu moć, ali on se svuda predstavlja da je on ovde zastupnik Međunarodnog monetarnog fonda, Svetske banke, da oni njega prihvataju, da je samo zahvaljujući njemu došlo do otpisa, gašenja, on je lider, on je perspektiva, on i Đelić vode mrtvu trku ko je od njih dvojice veća perspektiva za Evropu u 21. veku. Nemam nameru da ovde lečim patološka stanja svesti pojedinih ljudi, ali moram da vam kažem da to goni čoveka na neku aktivnost. Mogli ste da primetite, svi predlozi zakona koji dolaze iz Ministarstva finansija, za koje befel daje Mlađan Dinkić, imaju tu crtu prepoznatljivu. E sad, kako on to završi u Vladi, znate i sami, deset interesnih parcela postoji, deset interesnih grupa, ti meni - ja tebi, ako ti meni - ja tebi neću itd. Za one koji su članovi Odbora za bezbednost da podsetim to otprilike znači kao kada biste slušali kako se vodila sednica Vlade Republike Srbije za vreme Zorana Živkovića. Pa Batić kaže - moramo da hapsimo onoga, a Čeda Jovanović kaže - a ne, ako toga hapsimo, onda ćemo Batiću da hapsimo i ovog tvog iz "Sablje". Sad se ne preti sa hapšenjem, ali zone uticaja su tu prisutne. SPO i dalje postoji dok se ne privatizuje "Geneks" i verovatno ovo Sajmište. Vidim onaj Trpković stalno raste, kilaža mu raste. Znači, to je to, građani Srbije to moraju da znaju. Nema ovde struke, pustite vi priče o struci, o ekspertima, nema toga. Šta gospodin Anđelković i gospodin Ivan Radić predlažu. Oni predlažu da se član 6. promeni, da nema dva stava, da ima samo jedan stav. "Organizovanje polaganja ispita za sticanje profesionalnih zvanja iz člana 4. stav 1. ovog zakona vrši profesionalna organizacija član Međunarodne federacije računovođa (IFAC)". Naravno, ovim amandmanom se sledi ono što je prethodno traženo da se promeni u čl. 4. i 5, da ne idem mnogo pre. Znači, pokušao sam da vam kažem šta je motivisalo Mlađana Dinkića na ovo, kakvi će efekti biti ukoliko se ovo što je predloženo usvoji i pozvao da povedete računa, jer vidite i sami, ništa u ovoj Srbiji ne može da se sakrije. Samo je pitanje dana kada će to da izađe na videlo. Ako nisu mogli da sakriju ono što su radili u "Sablji", pa 12, 13 hiljada hapsili, pa svašta radili. Doći će vreme kada ću da prikažem tu dokumentaciju što imam iz "Sablje", što sam anonimno skupljao. A videćete, i ove privatizacije, i to imam dokumentaciju, nisam ni hteo da dam ovim mojima iz Odbora za privatizaciju da ne ofiraju dokumentaciju. Sve postoje izveštaju, ko je gde sedeo, sa kim, šta se dogovarao, ko je išao u Bugarsku, ko je išao u Tursku, kako se, sve postoji. Srbija je mala država, u njoj se sve zna šta se dešava. Ali verujte, kako je tako mala, smanjila se i ova bara, a krokodili postali gramzivi, navikli na istu apanažu. Povećao se broj krokodila i sada ćete međusobno da se razjedate, neminovno je. To je prirodan tok stvari, kada se reducira sve, onda gramzivi izlaze na površinu i međusobno se sudaraju i međusobno konkurišu. Moram da vam kažem, vidite tamo 1985, 1986, pa i 1987. godine prvi začetnici privatnog sektora u Srbiji bili su trgovački putnici, i oni su formirali tamo neke firme na papiru, pa trange-frange, kad prodaje državnu robu on malo prodaje i svoju robu itd, pa se dohvatili malo para, videli da kasne plaćanja pa onda rekli - ajde da napravimo dragstore. Tu su malo vrteli, vrteli, pa malo zaradili više para, po kom sistemu - uzme robu od društvene firme, sa rokom plaćanja od 90 do 180 dana, a on tri-četiri puta okrene te pare, pa došlo ono rasturanje SFRJ, pa ko kome ostao koliko dužan, pa napravili malo neke pogone, neke prodavnice itd. Devedeset posto takvih je crklo 1993. godine. A onda je iznikla nova grupa. Koja? Ma oni koji su ispod crte mogli da rade šta hoće i da donesu tamo u SDK i da promene dinare za devize. Pa je i ta grupa malo na izdisaju, formirala se neka treća, sada je zovete tajkuni. Sada se stvara četvrta, to je organizovani sistem, zapamtite. Kako se stvara četvrta, tako se menja i ovo, između ostalog i ovo. Znači, sve mora da bude pod nekom kontrolom, bez obzira što je razuđen sistem. Amerika ima izuzetno razuđen sistem državnih organa i paradržavnih organa, prosto kapilarno razuđen, ali je sve u sistemu kontrole. Vi pokušavate to da oponašate, ali budite uvereni, ne možete da ostvarite kontrolu. Zašto? Zato što Vlada nije jednostranačka, nego je višestranačka i neminovno dolazi do sukoba interesa, a naročito u ovim vremenima kao što je danas, kada je sasvim izvesno da će za nekoliko meseci biti izbora i potrebno je pozicioniranje. Videćete kako ćete da se ujedate u izbornoj kampanji i da dokazujete ko je bio u pravu, i onda će da se potvrdi, u vašim kampanjama sve naše reči sa ove govornice ima da se potvrde. Mi smo vam sedam meseci unapred pričali za Karića, vi ste rekli - u, taman posla, završili ste. Dve godine smo vam pričali o Kljajeviću, ne, završili ste. I da ne ređam dalje. Znači, gospodin Anđelković i gospodin Radić su podneli amandman kojim praktično žele da zadrže postojeće. Zašto žele, između ostalog, da zadrže postojeće? Pa ovo postojeće do sada je takođe bilo u skladu sa međunarodnim standardima, i onda je nemoguće da je i to u skladu sa međunarodnim standardima, a i ovo što vi predlažete, a ono je dijametralno suprotno jedno drugome. Ako do sada nije smetalo, šta je to što sada smeta, koji je to propis, koji je to standard, zbog koga principa mora da se promene odredbe ovog zakona? Mi smo nešto pokušavali da predložimo Skupštini potpuno drugi koncept zakona o računovodstvu i reviziji. Nismo ga ponudili, da vam kažem pošteno zbog toga što nismo hteli da dozvoljavamo da se neko iživljava na našem predlogu zakona. Toliko smo zakona predložili, tu se dignu ruke, noge i to ne prođe. A i da naš zakon kojim slučajem prođe, opet biste vi zvali Ustavni sud da donese privremenu meru da se zakon ne primenjuje, iako maltene još nije ni došao termin za njegovu primenu. Kao što ste uradili sa Zakonom o pravima optuženih koji su se dobrovoljno predali Haškom tribunalu. Zakon nije zaživeo ni jedan dan, umrtvljen je. Zbog čega? Dinkić je rekao - neću iz budžeta da plaćam, ne priznajem nijedan zakon. On je mera za zakon, vidite ljudi, on je mera za zakon. Ajde onda da ga preslikamo u Ustav, da gazalepimo u Ustav, prva stranica kad otvoriš Ustav njegovo veličanstvo Mlađan Dinkić se iskezio i kaže - ja sam Ustav, ja sam zakon. Ovo deluje malo tako skaradno, ali verujte u praksi je to baš tako. Prošli put sam vam pričao, oni su izvršili neku kontrolu B-92, tamo utvrdili svi rade na divlje, ko zna šta Veran Matić muva itd. Morao je inspektor da savije uši i da pobegne da ne bi izgubio radni odnos, iako je primenio zakon. Sve je zataškano, ali Mlađko se pojavljuje kod one prolećanke Bećković. Nema, zakon je Mlađan Dinkić, a Vojislav Koštunica naravno spava.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Mi bismo da menjamo, samo ne bi da menjamo ovaj član. To jedino, inače sve drugo, dobro smo se razumeli. Da li još neko ima reč o ovom amandmanu? Pa ne mislim, na pravi način je razumeo naš amandman gospodin Krasić i zahvaljujem mu se što me nije terao da napustim govornicu. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, u najmanju ruku iznenađuje zašto se ovaj amandman na član 7. ne prihvata. Reč je o podeli pravnih lica, kako će da budu svrstavana, u mala, srednja ili velika. Međutim, postoje određene finansijske institucije koje ipak moraju da budu razvrstavane u velika pravna lica i moraju prema njima da se primenjuju međunarodni računovodstveni standardi. U članu 7. narodni poslanik Momčilo Duvnjak, koji je podneo amandman u ime SRS, traži da se posle stava 4. doda novi stav koji glasi: "Velikim pravnim licima, u smislu ovog zakona, smatraju se banke i druge finansijske organizacije, organizacije za osiguranje, berze i berzanski posrednici. Vlada je odbila ovaj amandman. Sada se postavlja pitanje zašto, pogotovo kada su u pitanju banke, neko izgleda ne želi da se na banke primenjuju međunarodni računovodstveni standardi, pogotovo što je dato ovlašćenje Narodnoj banci da je ona ta koja određuje koji će standardi da se primenjuju na banke, na osiguravajuća društva i na berze i berzanske posrednike. Ako banka nije svrstana kao veliko ili srednje pravno lice, hoće li ona biti u obavezi da se pridržava uputstava Narodne banke. U tom slučaju zakon sam sebi ulazi u koliziju. Koji su uslovi da bi neko mogao da bude svrstan u veliko pravno lice? Jedan od uslova, nije bitno koji, da ima više od 250 zaposlenih. Drugi uslov je da ima veći prihod od 10 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti. Treći uslov je da mu je poslovna imovina veća od pet miliona evra u dinarskoj protivvrednosti. Sada postavljam samo jedno pitanje - koliko je potrebno banci da uplati u depozit NBS da bi dobila dozvolu za rad? Je l' i to njena poslovna imovina? Koliko je potrebno osiguravajućem društvu da to isto uradi? Koliko je potrebno nekoj kući koja se bavi lizingom da uplati NBS da bi mogla da obavlja tu delatnost? Znači, na sva ova pitanja nema odgovora, a sada postavljam i pitanje - a kako će te banke i druge finansijske organizacije da posluju ukoliko se na njih ne primenjuju međunarodni računovodstveni standardi, pošto banke naše, takve kakve jesu, kao nosioci platnog prometa to nisu samo u unutrašnjem prometu, već i u spoljnom. One su te koje mogu da se bave i poslom trgovine hartija od vrednosti, koje mogu da učestvuju i na domaćoj i stranoj berzi bez saglasnosti komisije itd. Sada se postavlja jedno logično pitanje - a na osnovu kojih kriterijuma će ta banka da iskazuje svoju dobit? Da li je banka ta koja mora kadrovski i organizaciono da bude osposobljena da sama vodi svoje knjigovodstvo ili će čak i banke da angažuju ovu komoru da ona to radi umesto njih? U najmanju ruku čudi zašto se ovaj amandman ne prihvata. Da li je možda razlog taj kako bi se procenjivalo i na osnovu kojih kriterijuma bi bile procenjivane ove banke što su ostale u društvenoj, odnosno državnoj svojini? Da li će se u postupku njihove privatizacije koristiti međunarodni računovodstveni standardi ili neki drugi posebni standardi, da neko opet dođe do ovo malo banaka koje su još uvek u većinskom vlasništvu države? Kako će njihova imovina i na koji način biti obračunavana, kako će se vršiti revalorizacija osnovnih sredstava, kako će se vršiti amortizacija? Hoće li biti u obavezi da se pridržavaju posebnih okvira za kontni plan itd? U najmanju ruku čudi neprihvatanje ovog amandmana, pogotovo iz razloga da su banke, organizacije za osiguranje, berze i berzanski posrednici, kako vi to kažete, sada u ovim sistemskim zakonima, koji su bili ovde u raspravi nekoliko dana unazad, nosioci jednog novog privrednog sistema i jedne nove prakse ovde kod nas. Samo se postavlja pitanje - hoće li na njih biti primenjivani međunarodni računovodstveni standardi ili će neki posebni, koji važe samo za njih. A pogotovo mislim na "Dunav", kompaniju osiguranja, koja ima zahvaljujući višegodišnjem prisustvu na tržištu jedan određen monopol, koja se kako tako zbog tog monopola, i pored velikih zloupotreba u samoj kompaniji od kada ste vi na vlasti, sačuvala, koja ima svoje sopstveno tržište, koje nije malo? Kako ćete njih i po kojim standardima da obračunavate njihovu vrednost u postupku privatizacije? U postupku privatizacije koji vi sprovodite zaboravili ste na drugu stvar, a to je da nije bitna samo vrednost imovine i obrtnih sredstava preduzeća. Bitno je i tržište koje on kupuje kada kupuje to preduzeće. Kada to budete shvatili, onda možemo da pričamo o tome zašto ovaj amandman niste prihvatili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Dragutin Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragutin Perić.
Na član 8. Predloga zakona o računovodstvu i reviziji podneo sam amandman i to u delu člana 8. konkretno na stav 1, a sve iz razloga što smatram da je rešenje koje predlažem ovim amandmanom mnogo preciznije i mnogo bolje nego kako je dato u Predlogu zakona. Ovim amandmanom tražim da se članu 8. stav 1. menja i glasi: "Pravna lica i preduzetnici opštim aktom uređuju organizaciju računovodstvenog sistema, interne računovodstvene kontrolne postupke, određuju lica koja su odgovorna za zakonitost i ispravnost nastanka poslovne promene i sastavljanje isprava o poslovnoj promeni, uređuje kretanje računovodstvenih isprava i utvrđuje rokove za njihovo dostavljanje na dalju obradu". Upoređujući rešenje koje je dato u Predlogu zakona i amandman koji sam podneo na član 8. stav 1. Predloga zakona o računovodstvu, smatram da je mnogo konciznije, preciznije i bolje rešenje u amandmanu nego ovo rešenje koje je dato u Predlogu zakona. Zato smatram da ovaj amandman treba prihvatiti na zakon o računovodstvu i reviziji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Milomir Minić i Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Evo kako to ide sa međunarodnim standardima, kako oni glase i kako se kod nas predstavljaju i kako se menjaju u zavisnosti od onoga o čemu sam malopre pričao. Član 16. Predloga zakona, tim članom počinje poglavlje - Poveravanja vođenja poslovnih knjiga i sastavljanja finansijskih izveštaja. Član 16. ima dva stava. Prvi glasi: ''Pravno lice, odnosno preduzetnik opštim aktom uređuje školsku spremu, radno iskustvo i ostale uslove za lice koje vodi poslovne knjige i sastavlja finansijske izveštaje.'' Stav 2: ''Pravno lice i preduzetnik opštim aktom određuje lice zaposleno kod pravnog lica i preduzetnika kome poverava vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja.'' Sada, da baš mnogo ne okolišam, navešću šta se predlaže ovim amandmanom gospodina Minića i Zorana Antića. Oni traže da se promeni stav 1. i on bi trebalo da glasi: ''Pravno lice, odnosno preduzetnik opštim aktom uređuje školsku spremu, profesionalno zvanje iz člana 4. stava 1. ovog zakona, radno iskustvo i ostale uslove za lice koje vodi poslovne knjige i sastavlja finansijske izveštaje.'' Naravno, potenciram ovo član 4. stav 1, odnosi se na jedan od prethodnih amandmana kojim smo tražili da se u tom članu 4. stav 1. razvrstaju po zvanjima ova lica. Znači, ovim amandmanom 16. je to razrađeno. Nažalost, on nije prihvaćen od strane Vlade, uz obrazloženje da pravno lice, odnosno preduzetnik treba samostalno da utvrđuje uslove u pogledu stručne spreme i drugih uslova za lica kojima poverava vođenje poslovnih knjiga. Ako sam treba da određuje, onda on može i bravara da stavi. To je vaš odgovor. Znači, šef računovodstva može da bude i bravar. Ne znam tog bravara koji bi prihvatio da vodi računovodstvo. Sada, da vam kažemo, u ovim propisima koje smatrate da su nedemokratski i da u njima nema međunarodnih standarda, a za koje smo mi nekada glasali ovde, samo da vas podsetim, članom 6. Zakona o računovodstvu iz 1996. godine bila su propisana profesionalna zvanja u računovodstvu, koja su preuzeta iz Nacionalnog računovodstvenog standarda, to je neki standard broj 31. Ta ista profesionalna zvanja, pa sada da vas podsetim, računovođa, samostalni računovođa, ovlašćeni računovođa, u zavisnosti od nivoa posla koji treba da radi, sadržana su u članu 21. stav 2. tačka 1. sada važećeg Zakona o računovodstvu i reviziji. I da vas podsetim, to je zakon koji je donet kada je demokratija maksimalno bila na snazi u Srbiji. To je usvojeno i objavljeno u "Službenom listu SRJ" broj 71/2002. To je verovatno oktobar 2002. godine, tada je cvetala demokratija u Srbiji. I u "Službenom glasniku" broj 55/2004 ova vlada je predložila odgovarajuću izmenu tog zakona, ali to nije dirala. Takvo zakonsko rešenje je razumljivo i neophodno, jer najčešće zakonski zastupnik pravnog lica, kao i preduzetnik, nisu dovoljno stručni da odrede potrebne uslove, s obzirom na to da je njihova oblast rada vezana za sasvim druge oblasti, a ne za računovodstvo. Za svaku državu trebalo bi da bude najvažnija stvar da ima dobre evidencije i istinite finansijske izveštaje, a to se samo revizijom ne može obezbediti, ma kakva ona bila. Ukoliko ne bi bilo ove obaveze, kako je sada formulisano, vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja može se poveriti bilo kom licu, bez obzira na njihovu školsku spremu i profesionalnu stručnu osposobljenost, što bi dovelo do dodatnog javašluka i haotičnog stanja u ovoj oblasti i bilo u potpunoj suprotnosti sa idejom formiranja komore. Znači, s jedne strane imamo da se promoviše ideja formiranja komore, a s druge strane to što se polaže tamo nema nikakve veze, pravno lice i preduzetnik mogu sami, onako od ćefa, da odrede šta hoće. To su neke stvari koje najdemokratskiji deo demokratskog bloka predlaže kao vrhunac i kao neki standard koji se primenjuje svuda na svetu, pa bi morao da se primeni i kod nas. Znači, u pitanju je čisto privatni zakon Mlađana Dinkića i vi koji ćete da glasate za ovaj zakon, za, protiv ili ćete biti uzdržani, morate da znate da na ovaj način vi podržavate Mlađana Dinkića i omogućavate mu da ostvari apsolutno lične interese. Vidite da od člana do člana je prisutna kontradiktornost i mi idemo za nekoliko koplja niže nego što smo dostigli sada neki razvoj.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu?(Ne.) Na član 16. amandman je podneo poslanik Goran Dunjić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici SRS podnošenjem amandmana pokušavaju da koliko-toliko poprave jedan ovakav predlog zakona. Čini mi se da je Predlog zakona pisan za nekog privatno, ali zakon je jedan javni dokument koji se nalazi u primeni i neko treba da ga sprovodi. U članu 16, čija se izmena traži, kaže se: ''Pravno lice, odnosno preduzetnik opštim aktom uređuje školsku spremu, radno iskustvo i ostale uslove za lice koje vodi poslovne knjige i sastavlja finansijski izveštaj. Pravno lice i preduzetnik opštim aktom određuje lice zaposleno kod pravnog lica i preduzetnika kome poverava vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskih izveštaja.'' Sada, kada čovek ovo ovako pročita, stiče se utisak da bilo ko može da obavlja poslove vezane za vođenje poslovnih knjiga i sastavljanje finansijskihizveštaja. Samo da vas podsetim, u nekim drugim vremenima zakon koji je regulisao jednu ovakvu materiju zabranjivao je čak da lice koje je blagajnik sastavlja finansijski izveštaj. Da čak ne mogu da budu ni povezana lica, znate ono u krvnom srodstvu, bračni drugovi, po tazbinskoj liniji itd, samo da bi se sprečile moguće zloupotrebe prilikom sastavljanja finansijskih izveštaja. Znate, poslodavac može da zahteva da neko sastavi loš finansijski izveštaj, odnosno koji ne odgovara činjeničnom stanju. Najčešće može da bude i odbijen, ukoliko taj koji sastavlja takav izveštaj jednostavno ne želi da svoju struku, znanje, zvanje podredi ciljevima poslodavca. Ali, ako su u pitanju srodnici, onda može doći do takvih zloupotreba. Doduše, to sada nije predmet ovog amandmana. Ali, eto, da se zna kako se to ranije rešavalo. U amandmanu koji je narodni poslanik Goran Dunjić podneo u ime SRS traži se da se sledeći tekst uvrsti u zakon, a to je: ''Vođenje poslovnih knjiga, sastavljanje i prezentaciju finansijskih izveštaja pravnog lica i preduzetnika obavlja stručno lice. Stručno lice iz stava 1. ovog člana mora da ispunjava sledeće uslove: 1) da ima položen stručni ispit za odgovarajuće stručno zvanje (računovođa, samostalni računovođa i ovlašćeni računovođa).'' Vi čak i sada kada imate ljude koji su završili fakultet, znači u tom sedmom stepenu, za računovođu nije potreban neki poseban ispit, dovoljno je da ima završen ekonomski fakultet i to je sasvim dovoljno da obavlja ovaj posao. Recimo, kada je u pitanju rad u državnim organima traži se, i pored toga što je neko završio fakultet, da ima položen stručni ispit iz te oblasti ili kako se to ranije zvalo državni ispit. Da bi neko mogao da obavlja lekarsku praksu mora da završi stažiranje, da polaže državni ispit i da bude lekar, doktor, za specijalistu je već neka druga priča. Međutim, ovde nije reč o tako visokim zvanjima, ali u svakom slučaju zbog obimne materije i značaja u samom sistemu prikazivanja završnih računa i vođenja poslovnih knjiga taj posao treba da obavlja neko stručno lice ili barem da ima angažovano lice sa strane koje će obavljati taj posao za poslodavca, bez obzira da li je to pravno lice ili preduzetnik. Ovakvim predlogom, kakav imamo u samom zakonu, taj posao može da obavlja bilo ko. Pa hajde da kažemo da je uslov recimo da ima samo srednju školsku spremu bez ikakve veze sa samim računovodstvom, ukoliko položi taj ispit, da može i da obavlja. Međutim, ovde nema uslova, može i sa osnovnom školom. Nema uslova ni da je radio na nekom mestu, može sa osnovnom školom. To je doduše pravi raj za poresku policiju, za tržišnu inspekciju, jer će nestručna lica da vode poslovne knjige. Zato što će nestručna lica da vode poslovne knjige, moći ćete da vršljate po čitavoj Srbiji i naplaćujete kazne. Znate, zasad ovako se to radi, vaše inspekcijske službe idu pa kažnjavaju ljude zato što je na samoj ceni artikla malo izbledela boja, kažnjavaju zato što je radno vreme malo izbledelo, ne vidi mu se lepo firma iznad radnje, nije izdao fiskalni račun pre nego što je uzeo novac nego u trenutku dok je uzimao kucao je fiskalni račun. Za to naplaćujete ogromne kazne. Kada to budu radili oni koji nisu stručni, oni koji ne znaju kako, predlaganjem ovakvog zakona pravnim licima i preduzetnicima, jer ljudi gledaju što jeftinije svakako prođu, daćete mogućnost da sami vode poslovne knjige, tako nestručni kako jesu u velikoj većini, a onda će vaši poreski organi i svi drugi inspekcijski da nagrnu na njih, pa će im ispasti mnogo skuplje nego ugovor sa nekom kućom koja će za njih da obavlja taj posao ili npr. da prime nekoga u radni odnos koji će opet za njih taj posao da obavlja. Tako da predlažem narodnim poslanicima da u danu za glasanju prihvate ovaj amandman. Doduše, nekima se to neće svideti zato što od kazni i ostalih dažbina neće moći da pune u planiranoj meri budžet Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo poslanik Ištvan Takač. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Narodni poslanik Ištvan Takač povlači amandman. Na član 17. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Jovan Todorović i Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Da li se na ovaj amandman javlja neko? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Malo ćemo da ubrzamo pošto se bliži kraj radnog vremena, a i posle šest ne vredi pričati pred polupraznom salom. Samo bih prokomentarisao ovo što je predloženo da se izmeni u članu 17, a to je u stavu 1. iza reči "zaposlena lica" da se dodaju reči "samo odgovarajućim profesionalnim zvanjem". To je u smislu ko je ovlašćen da vodi poslovne knjige i to naravno čini logičnu vezu sa amandmanom koji smo podneli na član 28, gde tražimo da se stav 2. promeni, da pored organa upravljanja pravnog lica, odnosno preduzetnika, odgovornost za tačnost iskaza sa organom upravljanja ima takođe i lice koje je određeno opštim aktom za sastavljanje finansijskih izveštaja. Ne znamo zašto se oslobađa odgovornosti to lice. Radi neke paralele moram da vam kažem da u našim propisima postoje prekršaji kada je formalno-pravno neki organ učinio prekršaj, pa pošto država ne može da odgovara za prekršaj, vrlo često se propisuje odgovornost lica koje je bilo zaduženo da taj posao u ime organa uradi, pa odgovara prekršajno. Znači, bez obzira što radi u državnom organu. Ovde se naprosto izbacuje lice koje je neposredni izvršilac tih poslova, koje vodi finansijske izveštaje, sastavlja finansijske izveštaje. Ovde se forsira pravno lice i preduzetnik, odnosno ta tzv. objektivna odgovornost. Ona je prisutna i u kaznenim odredbama ovog predloga zakona. Doduše, to su privredni prestupi iz člana 68. i prekršaj samo za preduzetnika iz člana 69. To je potpuno drugačiji koncept. Ranije je mnogo veću odgovornost imalo lice koje je neposredno sastavljalo te izveštaje. Koliko sam čitao u obrazloženju, tu se nešto predlaže, vrlo često su talica odgovarala, a morali su nešto da knjiže po nalogu direktora, pa direktor nije bio odgovoran u skladu sa zakonom, nego je bilo odgovorno lice koje, u okviru svojih radnih dužnosti, treba da vodi računovodstvo i prikazuje ovo. Smatramo da, pored odgovornosti pravnog lica, koja je nesumnjiva i to za privredni prestup, mora da odgovara i to lice koje vodi te knjige i, ono što ste ovde definisali u stavu 3, kao zakonski zastupnik pravnog lica. Tu se verovatno misli na organ rukovođenja, odnosno na direktora, te mislimo da nije dobro i nije u skladu sa intencijama. Svako odgovara za posao koji je uradio, svako odgovara za ono što je njegovo delo. Pravno lice odgovara na objektivan način, direktor kao odgovorno lice pravnog lica, ali kao neposredni izvršilac nečega što je privredni prestup, delo privrednog prestupa ili delo prekršaja, treba da odgovara lice koje je ovlašćeno i dužno da vodi te poslovne knjige. Ako vi to lice izbacite iz odgovornosti, onda se stvarno postavlja pitanje čemu komora, čemu osposobljavanje, čemu ispit, čemu opšti akt kojim se određuju poslovi, lice, kretanje računovodstvenih isprava itd. Vi u jednom delu idete ka nekoj preciznosti i pojačanju odgovornosti, mi vam taj deo ne diramo, a onda ovamo kada se potencira pitanje odgovornosti vi izbacujete to lice. Samo sam vam na jednom primeru pokazao koliko je to nelogično. Znači, imamo puno zakona gde državni službenik prekršajno odgovara zbog nečega što nije uradio na vreme itd. Zašto on odgovara? Ne može država da odgovara kao pravno lice, ali on kao fizičko lice, kao građanin, kao zaposleni u državnom organu odgovara zato što je učinio nešto što je povreda javnog poretka, a to je neki prekršaj. Vi ovde izbacujete odgovornost lica koje je neposredni izvršilac nečega što je kasnije utvrđeno kao propust u finansijskom izveštaju i netačnost. Samo radi jasnoće, pošto se ovde javljaju dve reči, istinito i pošteno iskazivanje. Drugačije ne može da se prevede ono što postoji u međunarodnim standardima, a te dve reči u našem jeziku treba da se tumače kao tačno, jer reč tačno obuhvata i istinitost i poštenje, i mnogo je bolje da ste to upotrebili. Tu smo vam malo progledali kroz proste, nismo hteli da vam ispravljamo ovaj očigledan propust.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Jovan Todorović i Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Milan Škrbić.
Gospodine predsedavajući, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o računovodstvu i reviziji. Amandman govori o članu 29. gde se jednostavno traži da se taj član briše. Znam da poslanička većina ima puno protiv toga što mi u kratkom obrazloženju amandmana koje pišemo na razne zakone kažemo kratko da taj član treba da se briše, ali pokušaću da vam objasnim i da vam argumentujem da to nije tačno i da ovaj član 29. mora da se briše, što se složio i gospodin Jovan Todorović, poslanik druge poslaničke grupe, grupe koja podržava ovu vladu. Pored navedenih članova do sada koje smo obrazlagali, nije prihvaćen ni ovaj moj amandman na član 29, a kojim se predlaže da se ovaj član briše kao nepotreban, s obzirom na to da interna revizija nije obavezna i da je to pitanje u delokrugu interne regulative i nadležnosti menadžmenta i njihove ocene za potrebom uvođenja interne revizije. Međutim, u obrazloženju Vlade Republike Srbije, kao razlog za neprihvatanje mog amandmana, navedeno je da je u Zakonu o privrednim društvima propisano da društva sa ograničenom odgovornošću i akcionarska društva moraju imati internog revizora ili odbor internih revizora. To je u obrazloženju Vlade, što apsolutno nije tačno. Naime, Zakon o privrednim društvima, "Službeni glasnik Republike Srbije" broj 125/04, propisao je članom 168. stav 1. da društvo sa ograničenom odgovornošću ima internog revizora ili odbor revizora, ako je tako određeno osnivačkim aktom ili ugovorom članova društva. Članom 329. stav 1. da se osnivačkim aktom ili statutom otvorenog akcionarskog društva može odrediti, a kod kotiranog akcionarskog društva mora se odrediti da društvo ima internog revizora, nadzorni odbor ili odbor revizora. Znači, radi se o dispozitivnim normama kojima se samo daje mogućnost, a ne stvara obaveza, osim, kao što sam malopre rekao, kada su u pitanju kotirana akcionarska društva. Tako da su i ovi navodi iz obrazloženja Vlade Republike Srbije, odnosno da je Zakonom o privrednim društvima propisano da društva sa ograničenom odgovornošću u akcionarskim društvima moraju imati jednog internog revizora ili odbor internih revizora, to je apsolutno netačno. Naravno, ovo ne bih pričao napamet da se nismo, ja i moje kolege iz poslaničke grupe SRS, konsultovali sa ljudima koji se bave ovim problemima svakodnevno. Umesto za uspešan rad i aktivnosti tih ljudi i tih saveza da se dodeli neko priznanje, napada se ovaj savez od strane Ministarstva finansija ili nekih profitabilnih preduzeća, akcionarskih društava, kojima se nameće da budu to što Vlada hoće. Ovde se radi o nečemu drugom, ili da skratim kao što reče kolega Krasić, pošto radno vreme ističe, da ne bih obrazlagao sve, jer imao bih zaista puno, vezano za ovaj član, da obrazlažem, a možda i hoću,jer pored navedenog, Predlog zakona ima još niz nedostataka i čine ga nepotpunim i nejasnim, a u nekim delovima i neprimenjivim, dame i gospodo. Posebno pitanje je što zakon nije usklađen sa međunarodnim standardima, direktivama Evropske unije, u koju želite da uđete po svaku cenu, i preporukama Svetske banke, iako je u obrazloženju navedeno da je usklađen, što nije tačno. Kolega Krasić je to malopre konstatovao. Ne mogu obe stvari biti usklađene u tom zakonu, i ovo i ono drugo. Najzad, na kraju da kažem da je opšta ocena da bi usvajanjem ovakvog zakona svakako nanelo veliku štetu sistemu finansijskog izveštavanja u Srbiji, i verujte mi, računovodstvu i toj profesiji bi donelo potpuno nevažnu ulogu i marginalizovalo bi je. Zbog toga bi ovakav predlog trebalo, po mišljenju mnogih, povući iz procedure usvajanja i staviti ili sastaviti novi tekst, koji bi bio jasan, primenljiv i zasnovan na savremenim dostignućima računovodstvene prakse i teorije, ali uz učešće kompetentne naučne i stručne javnosti i dogovaranja svih poslaničkih grupa, a ne samo jedne. Kada ovo govorim, mislim na ministra Dinkića, Ministarstvo finansija i G17 plus. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo poslanik Nenad Mitrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo poslanik Sava Urošević. Pošto su ovaj amandman prihvatili Vlada i Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Jovan Todorović podneo je amandman na naslov iznad člana 50. i član 50. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Krasiću.
Mi smo malo ubrzali, nismo hteli da se javljamo povodom nekoliko amandmana, pošto se ponavljaju razlozi. Verovatno ovaj amandman, još možda dva, imaćemo potrebe da obrazložimo, ostale nemamo potrebe da obrazlažemo. Vratio bih se na član 29. pošto ima neku vezu sa članom 50. na koji sam podneo amandman. Mislim da ovo mora da se žigoše na neki način. Interna revizija je data kao mogućnost i niko nema protiv toga ako je nešto moguće, a nije obavezno. Verovatno sva privredna društva imaju potrebu da imaju neku svoju internu reviziju, da budu blagovremeno upoznata sa onim šta se dešava, kako bi na vreme mogli da sagledaju kakvi će biti konačni finansijski rezultati jedne poslovne godine. Međutim, mi ne možemo da prihvatimo ovo što Vlada na ovaj način obaveštava Skupštinu kada nešto ne prihvata. Vlada može da obavesti da ne prihvata amandman, može da potencira u svom mišljenju, kao početak rečenice u stavu 1, da pravno lice može da obezbedi, ali ne može da kaže u zakonu u određenim slučajevima - dužno je da obezbedi. Ovo bih više tumačio sa gledišta banaka i osiguravajućih društava, ali vi to ne stavljate u vašem mišljenju. U vašem mišljenju se pozivate na odgovarajuće odredbe Zakona o privrednim društvima, koje se tiču društva sa ograničenom odgovornošću i akcionarskih društava, a tamo se zna pod kojim uslovima može, pre svega zavisi od osnivača i osnivačkog akta, ali ne postoji obaveza. Nije dobro da vi tamo gde postoji mogućnost nama predstavljate kao da postoji obaveza. Ako već to radite, a imate nameru da promenite te odredbe u Zakonu o privrednim društvima, onda treba da nam navedete: tačno je, u postojećem Zakonu o privrednim društvima ne postoji obaveza, već je data mogućnost, ali mi mislimo u sledećoj fazi da promenimo odgovarajuće odredbe Zakona o privrednim društvima, gde ćemo stvoriti obavezu da postoji interna revizija. Što se mene lično tiče, verovatno bi mogla da postoji obaveza kada su u pitanju velika preduzeća, jer nije sasvim svejedno državi kako će na kraju godine da se završi poslovanje jednog velikog preduzeća. Da se vratim na član 50. Svi članovi na koje smo podneli amandmane, od člana 50. verovatno do člana 59, tiču se koncepcijskog neslaganja. Vi komoru ovlašćenih revizora tumačite kao obaveznu asocijaciju revizora pojedinaca, a mi prihvatamo da postoji komora, ali kao komora koja bi bila asocijacija revizorskih kuća. To je ta principijelna razlika. To bi bila preduzeća za reviziju. Oni treba da imaju svoju komoru zbog nekog drugog značaja. Vi ovde to vezujete za pojedinca. Pošto se, u principu, razlikujemo oko izgleda i sastava te komore, sasvim je normalno da smo na sledećih devet članova podneli amandmane, gde sa pojedinca sve to prevaljujemo na preduzeće koje je ovlašćeno da se bavi poslovima revizije. Naravno, znate i sami da kod nas u zemlji postoji mnogo tih preduzeća koja se bave poslovima revizije, koja su stranci osnovali. Ona se mnogo bolje kotiraju nego naša preduzeća, jer taj podanički mentalitet je učinio svoje - čim je to tamo na stranom jeziku, onda je to evropski, svetski, kao ovaj Vlahovićev "Diloj tuš", da je tonešto mnogo ozbiljno. Skupila se tamo neka bratija, sa Đunićem na čelu, koji vedri i oblači ekonomiju Srbije. Ne bih više obrazlagao konkretne stvari. Principijelno se razlikujemo. Vi pravite komoru u kojoj su članovi pojedinci sa odgovarajućim zvanjima, a mi predlažemo, ako već morate da pravite komoru, onda napravite komoru u kojoj bi članovi bile revizorske kuće. Na kraju, pošto više nemam namere da se javljam, jer mi radimo do 18,00, a sada je 18,15, do 18,00 i imamo obavezu da pričamo pred praznom salom, ali od 18,00 stvarno nemamo obavezu da pričamo pred praznom salom, mi mislimo da smo danas dovoljno razloga izneli povodom ovog predloga zakona. Vidite i sami da postoji poprilično neslaganje. Malo me buni što ima i neslaganja od strane poslanikaiz G17 plus, pošto su se i oni drznuli da napišu poneki amandman. To verovatno ukazuje da se prepoznaje šta su motivi, a bogami i šta je cilj ovog koncepta zakona o računovodstvu i reviziji. Mi ovaj koncept zakona ne možemo da prihvatimo. Odmah moramo da vam kažemo da i prihvatanjem naših amandmana, verovatno 70 - 80% primedbi, odnosno nedostataka se otklanja, ali znajte da će to i dalje biti zakon koji će biti ispod nivoa postojećeg zakona, bez obzira šta misli "Privredni pregled", neki profesori fakulteta, neki direktori revizorskih kuća, neki koji imaju dugoročne aranžmane sa nekim bankama itd. Samo da vas podsetim, jedna revizorska kuća je dala svoj nalaz kada je Jelašić gasio ovu banku gde radi sestra Čedomira Jovanovića, svađaju se ove demokrate, socijaldemokrate na zapadu samo se svađaju, pa sad oni kod nas imaju različite nazive, ova Kreditno-eksportna banka. Baš ta Vlahovićeva kuća je napravila nalaz, pošto je Jelašić tražio da neki ovlašćeni revizor proceni osnivački kapital i da li banka ispunjava uslove, minimum novčanog dela osnovnog kapitala, i ona je konstatovala da su ispunjeni uslovi. Vidite, vi ste tako značajnu revizorsku kuću šutnuli, ugasili i ušli u neke sporove. Naravno, koferče je proradilo posle i onaj Simić, Mićkov prijatelj je uhapšen itd. Mnogo bih mogao da vam pričam o ovome, ali moraćemo da ostavimo za još nekoliko dana, pošto će još toliko da traje ova skupština, pošto je ovo verovatno pretposlednja sednica Narodne skupštine u ovom sazivu, jer toliko ste dobro uradili stvari za ovih šest godina: uništili SRJ, napravili "Solaniju", razdužili nas da se ne možemo razdužiti još 20 godina, zadužili nas da i naši čukununučići ne mogu da se razduže. Gubi se deo po deo i u pogledu emocija, i u pogledu teritorije, i u pogledu značaja i uticaja. Slave ustaše u Zagrebu, slave Šiptari u Prištini, slave Albanci u Tirani i slavi Miloljub Albijanić sa G17 na ulicama Beograda. Vi sprovodite referendum o nezavisnosti Srbije, uživate. Vlada se zalaže za zajedništvo, jedan deo Vlade za rasturanje. Sluđujete građane Srbije. Građani Srbije, sve što je predložila Vlada Republike Srbije, na čelu sa Vojislavom Koštunicom i Miroljubom Labusom, kako je to do pre nekoliko dana gospodin Albijanić znao da se hvali ovde, jeste loše, a vidite i sami koliko je loše.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 51. amandmane, u istovetnom tekstu,podneli su narodni poslanici Jovan Todorović i Milovan Radovanović. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Jovan Todorović i Goran Cvetanović. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, ovde se već vidi da neko ko je pisao ovaj zakon, ko je izmislio ovu komoru, neke stvari i odnose u Međunarodnoj federaciji računovođa ne zna. Ne zna da statutom te federacije, organi koji nisu nezavisni, koji nisu strukovni, ne mogu da budu članovi te federacije. U tome jeste vaš problem kad ste pisali ovaj zakon. U članu 52. koji ste predložili je samo radi reda, da neko ima nekakva ovlašćenja, pa će on da postane član Međunarodne federacije računovođa, u skladu sa statutom te federacije. A zašto bi komora postala član Međunarodne federacije računovođa, odnosno šta će im takva jedna komora, kad oni već ovde članove imaju, Savez računovođa i revizora 55 godina je član Međunarodne federacije računovođa. Znači, jedno strukovno udruženje. Ako već hoćete da obrazujete komore, pazite sada kako se komora obrazuje. ''Članovi komore su ovlašćeni revizori koji su zaposleni u preduzeću za reviziju i ovlašćeni interni revizori, kao i preduzeće za reviziju'', čl. 50. stav 2.. Znači, da bi neko postao član komore podrazumeva se da mora da bude u radnom odnosu u pravnom licu. Kada se osnivala Advokatska komora Srbije niko nije postavljao pitanje da li neko radi u pravnom licu ili taj posao radi samostalno, kao advokatska kancelarija. Znači ovde ste već postavili i opredelili uslov da mora da bude zaposlen u preduzeću za reviziju, gde je ovlašćeni interni revizor ili itd. Znači, računovodstvena revizijamože slobodno da se kaže da je jedan vid zanata. U članu 52. prevazilazite sebe i kažete da je komora ovlašćena da postane član Međunarodne federacije računovođa u skladu sa statutom te federacije. Statut te federacije vas isključuje. To se vidi već u članu 54, kaže se: Skupština je najviši organ komore. Skupština bira predsednika skupštine iz reda ovlašćenih revizora članova komore. Pa se kaže - u poslednjem stavu člana 54 - predstavnik Ministarstva je član skupštine, predstavnik izvršne vlasti je član skupštine strukovnog udruženja. Mislite vi da će ovo da vam prođe kod Međunarodne federacije računovođa? Da vidimo dalje kako to izgleda. Nadzorni odbor ima pet članova. Nadzorni odbor čine: predsednik, potpredsednik, jedan predstavnik Ministarstva i dva predstavnika preduzeća za reviziju. Znači nema samo predstavnika ministarstva u skupštini, nego još i u nadzornom odboru. Da vidimo dalje dokle idete u tome da kontrolišete i vi postavljate standarde za računovodstvo i reviziju. U članu 59. kaže se: ''Komora stiče sredstva za rad od članskog doprinosa, naknade za sprovođenje ispita i izdavanje sertifikata, licenci, naknade za upis i davanje podataka iz registara koje vodi, donacija, sponzorstva, poklona i drugih izvora, u skladu sa zakonom.'' U sledećem stavu kažete: ''Sredstva za početak rada Komore mogu se obezbediti iz budžeta Republike Srbije.'' Što znači da ako predsednik nije po volji ministra finansija neće biti početnih sredstava, potpredsednik ukoliko nije po volji ministra finansija opet neće biti početnih sredstava, dva predstavnika preduzeća za reviziju ukoliko nisu u nadzornom odboru po volji ministra finansija opet neće biti početnih sredstava za rad. Znači, koji god organ koji je predložen ovim zakonom, skupština, savet, nadzorni odbor i disciplinska komisija, ukoliko nisu po volji ministarstva, nema početnih sredstava za rad. E sada mi recite da je ta komora nezavisno strukovno udruženje revizora i preduzeća koja se bave poslovima revizije. Od te nezavisnosti nema ništa. Ako već hoćete da napravite jedan takav organ, ostavite ga, dajte mu zakonsku mogućnost, neka se on sam, u skladu sa zakonom gde nema ovakvih odredbi, osniva. Ako već mora da radi neke poverene poslove, onda mu na te poverene poslove, program kako će da ih radi itd, dajete samo saglasnost. A ovako šta radite, iz te želje da se, ne znam zbog čega, možda zbog interesa nekih drugih konsultantskih kuća, istisne Savez računovođa i revizora, vi ste spremni da uđete u sukob sa Međunarodnom federacijom računovođa. Prvo, teško da će oni prihvatiti bilo kog drugog člana osim onog koji je već tu 55 godina, a drugi razlog, neće vas zato što ima predstavnika ministarstva u jednom telu koje treba da bude strukovno i nezavisno. I još, da stvar bude gora, određujete mu i iznos iz budžeta kojim će da se finansira. Znači, em ima predstavnika izvršne vlasti, da li su oni delegirani ili su postavljeni ili kako već to zamišljate da bude to je jedna priča, em sa druge strane dajete im i početna sredstva, dok se ne odrede cene, znači članarine, cena polaganja stručnih ispita, cene produženja dozvola, odnosno licenci za računovodstvo, reviziju, kotizaciju itd. Pa šta će onda biti, znači da li ste sprečili bilo kakvu zloupotrebu; niste nijednu. Čak će, zato što je i ministarstvo prisutno, zato što je ovo veći konglomerat koji je skuplji, koji se na skuplji način izdržava i još više je onih koji žele da se bave računovodstvenom revizijom, da budu opterećeni raznim izdavanjima licenci, produžavanjem licenci itd. Znate, ta priča sa početka ove rasprave da je cilj predlagača bio da se spreči monopol Saveza računovođa i revizora ovde pada u vodu. Znači, ajde da sprečimo jedan monopol, umesto da ga ograničimo, da mu odredimo okvire u kojima on može da se nalazi, mi sada pravimo drugi, i to isključivo od strane države, i to tamo gde država, bar kada su ovakve stvari u pitanju, ne bi trebalo da se meša. Može da daje saglasnost, da odbije da daje preporuke itd. Ali, postoji određena praksa u svetu kada je ova oblast u pitanju. Tu praksu ne poštujete i videćemo kako će sve ovo da se završi.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Jovan Todorović i Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo poslanik Milomir Minić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se radi o setu ovih zakona o kojima razgovaramo ovih dana, možemo reći da su oni pisani selektivno, pa slobodno možemo reći, kao što su rekle moje kolege iz SRS, i privatni zakoni ministra finansija. Naime, mi srpski radikali, kao i u načelu, tako i predlogom amandmana učinismo sve da naši amandmani, koji su sistematski povezani, da ih stručno obrazložimo i da vama kolegama poslanicima i javnosti pokažemo i dokažemo da smo u pravu i da jedan ovakav zakonski projekat jednostavno ne donosi nikom ništa dobro. Ovo su, po meni, neki populistički zakoni, delom želite da se dodvorite međunarodnoj zajednici, a delom želite da centralizujete ili birokratizujete one stvari koje mogu da vam izmaknu iz ruku, posebno Ministarstvo finansija. I ovaj zakon o računovodstvu i reviziji pokazuje da ima mnogo manjkavosti, da jednostavno nikakav napredak ne čini u odnosu na prethodni zakon i prethodni period, posebno kada govorimo o mom amandmanu, koji sam podneo na član 54. zakona o računovodstvu i reviziji. Član koji je karakterističan u ovom zakonu po tome što Predlogom ovog zakona želite da stvorite novu monopolističku organizaciju ili paradržavnu organizaciju, tj. komore. Mi znamo da smo do sada u ovoj oblasti imali Savez računovođa i revizora Srbije, koji su bili kompetentni u ovoj oblasti i priznati od Međunarodne federacije računovođa, pa su u pravu i oni kada dignu svoj glas i kažu da s obzirom da je ta organizacija, čiji je naziv Savez računovođa i revizora Srbije, asocijacija svih profesionalnih računovođa, bez obzira da li su zaposleni ili rade u javnoj praksi na poslovima računovodstva i revizije ili srodnih poslova. Oni su 55 godina obavljali ovu delatnost. Normalno, ako je u toj oblasti imalo zloupotreba, moglo se na neki način ograničiti zakonskim predlogom, a nikako osnivati nove monopolističke organizacije kao što je komora. Mojim amandmanom na član 54. mi smo predvideli da organ komore, kao što je skupština, ne postoji. Zašto? Zato što se ingerencije i poslovi komore poklapaju ili preklapaju ili su možda zajednički definisane, pa na taj način mislimo da ne treba i ne mora postojati skupština komore, posebno na ovaj način kako je ona definisana. Samo ću pomenuti da je skupština najviši organ komore, a evo da ne nabrajam njezinu delatnost, nego reći ću da ministar finansija daje saglasnost za izbor predsednika skupštine. Da li je to nezavisna organizacija sada ili ne, to sami treba da procenite. Samo da se vratimo na član 50. i da podsetim samo na poslove koje obavlja komora, a onda ću reći poslove koje obavlja skupština i videćete da se ti poslovi preklapaju i poklapaju i jednostavno dupliramo neke poslove, a znamo da svaka organizacija koja se finansira iz budžeta, troši budžetska sredstva i normalno da daje novi namet na građane Srbije. Kaže se, između ostalog da komora obavlja sledeće poslove - prati proces harmonizacije računovodstvene i revizorske regulative sa međunarodnom profesionalnom regulativom, donosi program, vrši obuku kandidata, organizuje ispite i izdaje sertifikate za sticanje profesionalnih zvanja, kao i pravila za kontinuirano profesionalno usavršavanje, u skladu sa međunarodnim zahtevima za profesionalno osposobljavanje po ovom zakonu, propisuje uslove za sticanje, produžavanje i oduzimanje licenci za obavljanje poslova revizije ovlašćenim revizorima za rad na poslovima revizije finansijskih izveštaja, u skladu sa ovim zakonom, izdaje, produžava i oduzima licence za obavljanje poslova revizije finansijskih izveštaja ovlašćenim revizorima i vodi registar izdatih licenci ovlašćenih revizora za obavljanje poslova revizije finansijskih izveštaja. To je samo deo jedan nadležnosti komore, a evo deo nadležnosti skupštine, pa ćete se sami uveriti zbog čega sam ovaj član podneo. Između ostalog, nadležnost skupštine komore jeste da donosi program za sticanje profesionalnih zvanja iz člana 4. ovog zakona, u skladu sa međunarodnim smernicama i zahtevima za profesionalno osposobljavanje i sa ovim zakonom. Potpuno se poklapaju te ingerencije. Obrazuje komisiju za sprovođenje ispita iz člana 6. ovog zakona, propisuje uslove za sticanje, produžavanje i oduzimanje licence za rad ovlašćenih revizora za obavljanje poslova revizora itd. Mi smo predvideli da se ovaj član 54. menja i da glasi: "Komora stiče sredstva za rad od članarine, naknada za upis i davanje podataka iz registara koje vodi, donacija, sponzorstva, poklona i drugih izvora, u skladu sa zakonom. Komora, uz saglasnost Ministarstva, utvrđuje visinu članarine, kao i visinu naknade za upis i davanje podataka iz registra koje vodi". Šta smo ovim hteli da kažemo? Hteli smo da na neki način rasteretimo našim predlogom budžet i trošenje budžetskih sredstava, da se Komora, ako već mora da postoji u ovom obliku, finansira iz ovih prihoda koje sam ja naveo. Imam obrazloženje za ovaj amandman, obrazloženje koje se uglavnom sadrži u tome što su i moje kolege ponovile više puta danas za ovom govornicom, da ta strukovna udruženja koja ste i vi okarakterisali kao da drže monopol u ovoj oblasti, jednostavno ta strukovna udruženja dobiju prostor slobodan za osnivanje tih udruženja prema zakonu i Ustavu Republike Srbije. Sve ono što se ograničava i veže zakonom to više nije nezavisno, to nije na dobrovoljnoj osnovi, to je obavezujuće. Vi u ovom slučaju radite obavezujuću stvar, odnosno želite da ova komora bude poludržavna organizacija. Vidite samo deo toga obrazloženja, pa ću dopuniti. "Poslovi koji su predlogom zakona stavljeni u delokrug rada komore, kao što je davanje licenci ovlašćenim revizorima, zatim praćenje procesa harmonizacije računovodstvene i revizorske regulative, donošenje programa obuke kandidata, propisivanje uslova za sticanje, produžavanje i oduzimanje licenci, nostrifikacija profesionalnih zvanja, priznavanje profesionalnih zvanja itd. prema primeni međunarodnih standarda i kodeksa, kao svuda što je u svetu, obavljaju profesionalne i strukovne organizacije, a nikako poludržavne organizacije kao što je Komora". Ovde proizilazi da je komora praktično poslovno udruženje, a ne nedobitno strukovno udruženje. To je glavni razlog što se mi srpski radikali ne slažemo sa ovim predlogom zakona u celini i ovim našim amandmanima želeli smo da koliko-toliko poboljšamo ovaj tekst ovog zakona, kako bi u ovoj oblasti bili rasterećeni svi oni koje ovako loš zakon može da pogodi, a ujedno i da profesionalizujemo red i disciplinu u ovoj oblasti. Zato tražim od kolega poslanika da prihvate naše amandmane i moj amandman na član 54. ovog zakona, kako bismo izvršili poboljšanje ovog zakonskog projekta.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanik Milomir Minić podneo je amandman kojim je predložio da se članovi od 55. do 59. brišu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo poslanik Blagoje Krajinović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kako izgleda kada se u Predlogu zakona napravi još i sukob interesa. Član 55. reguliše savet komora i odmah u prvom stavu kaže se: ''Savet je izvršni organ komore.'' U članu 54, čitano je za ovom govornicom koje su sve nadležnosti Skupštine i kojim poslom treba da se bavi komora itd. E sad, savet čine predsednik, potpredsednik, jedan predstavnik Ministarstva, jedan predstavnik Narodne banke Srbije, jedan predstavnik Udruženja banaka Srbije, jedan predstavnik Komisije za hartije od vrednosti, jedan univerzitetski profesor i četiri ovlašćena revizora zaposlena u preduzećima za reviziju. Idemo redom, jedan predstavnik Ministarstva - izvršna vlast. Dalje, jedan predstavnik Narodne banke Srbije - opet izvršna vlast. Jedan predstavnik Udruženja banaka Srbije, tu već imate ljude koji su bliski vama, doduše prodali ste neke banke, tako da ste možda oslabili taj svoj monopol u tom udruženju, promenili su se vlasnici, ali sam siguran da ima tamo ljudi koji sprovode politiku za račun izvršne vlasti. Jedan predstavnik Komisije za hartije vrednosti, opet organ državne uprave, opet izvršna vlast. Jedan univerzitetski profesor i četiri ovlašćena revizora zaposlena u preduzećima za reviziju. Kaže dalje, predsednika i potpredsednika predlažu članovi komore iz reda članova komore. Pa kaže dalje, za predsednika i potpredsednika saveta ne može biti izabrano lice koje je član političke stranke i funkcioner u smislu zakona kojim se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija ili funkcioner sindikalne organizacije. Pazite, ovde znači da imamo predstavnike Udruženja banaka, imamo predstavnika NBS, pa zar ona ne određuje kontne okvire recimo, način obračuna završnog računa i način vođenja knjiga za banke. Sada u ovoj situaciji ona direktno može da utiče i na odluke saveta komore. Predstavnik Komisije za hartije od vrednosti, mnogi izveštaji koji se podnose, pogotovo kada su u pitanju hartije od vrednosti i preuzimanje akcionarskih društava i gde se menjaju vlasnički odnosi itd, to opet reguliše Komora. Otkud to, znači da jedno nezavisno, strukovno udruženje ima kao predstavnika opet jednog organa državne uprave, dakle izvršne vlasti. Za predsednika i potpredsednika saveta ne može biti izabrano lice koje je član političke stranke. Ne verujem da predstavnik ministarstva, a pogotovo Ministarstva finansija, može da se desi da ne bude član političke stranke. Smešno jeste možda vama, ali ovde imamo predstavnike ministarstva koji nose značke određenih političkih stranaka. Znači, NBS, guverner, viceguverneri teško da mogu da budu na tim funkcijama ukoliko nisu po volji Mlađana Dinkića. Jedan predstavnik Udruženja banaka Srbije, već smo videli kako to radi ministar Dinkić. Ukoliko neka banka nije po njegovoj volji gubi dozvolu za rad. Jedan predstavnik Komisije za hartije od vrednosti,videli smo i to, kako je to radio Miroljub Labus, pisan je ceo zakon samo da se komisija smeni. Ovlašćeni revizori zaposleni u preduzećima za reviziju, verovatno opet moraju da budu po volji ministra finansija. Pazite ovo, ako ne može predsednik i potpredsednik da bude član političke organizacije, onda je moralno da nijedan od ovih koji se nalaze na ovom spisku članova saveta ne može da bude član političke stranke, odnosno funkcioner, a još manje funkcioner koji je na javnoj funkciji. Ministar finansija daje saglasnost na imenovanje predsednika i potpredsednika saveta. Ako sam savet otme kontroli Ministarstva finansija i izvršne vlasti, tu još uvek stoji ministar finansija Mlađan Dinkić koji će da stavi veto sam. Predsednik i potpredsednik saveta biraju se na period od pet godina i ista lica ne mogu ponovo da budu birana na tu funkciju. Tu doduše postoji jedno ograničenje, ali dokle će više da se mandat pojedinim licima produžava na pet godina. Šta ako to lice jednostavno, ako već ima toliko uplitanja izvršne vlasti u celom ovom postupku, jednostavno kada dođe promena vlasti ne bi bila smenjena. Da li je to želja da stranke koje sada čine vlast, da G17 pluskoji sada učestvuje u vlasti, zadrže svoje kadrove i po gubitku vlasti. To izgleda nije. Kada god se donosi odluka o osnivanju neke agencije, kada se imenuju direktori, upravni odbor itd, kada se obrazuju komisije i sada čujemo i komore, cilj je da ljudi jednostavno nastave da budu na funkcijama i da određena političke stranka, koja nema podršku u narodu i nije uspela da uđe u neku novu vladu Republike Srbije, nastavlja da gospodari u određenim oblastima javnog života. Koje su nadležnosti saveta? Savet priprema predlog statuta i drugih opštih akata koje donosi Skupština. Znači, statut je za jednu komoru, za jedno preduzeće, za jednu političku stranku isto ono što i ustav za Republiku. Priprema predlog programa za sticanje profesionalnog zvanja iz člana 4. ovog zakona u skladu sa međunarodnim smernicama i zahtevima za profesionalno osposobljavanje, u skladu sa ovim zakonom. Tu isto možemo da vidimo da se ona priča oko monopola, zbog koga je donesen ovaj zakon i dalje nastavlja, samo znači sada, da kažem, ukinuće jedan monopol i uvešće drugi, koji će verovatno biti još drastičniji i veći. Predlaže članove komisije za sprovođenje ispita iz člana 6. stav 1. ovog zakona. Znači, članovi komisije takođe moraju da budu politički podobni. Verovatno i oni koji polažu ispit moraju da budu politički podobni. Svedoci smo kada se organizuju izbori čak i za savete mesnih zajednica, ukoliko jedan direktor želi da zadrži svoje direktorsko mesto, čak i za savete mesnih zajednica, mora da dovede 20, 30, 40, 50 ljudi koji će da glasaju javno. Dotle to ide. Predlaže uslove za sticanje, produžavanje i oduzimanje licenci ovlašćenim revizorima za obavljanje poslova revizije finansijskih izveštaja. Znači, predviđaju i uslove za oduzimanje licenci. Da li to znači da ukoliko neko jednostavno ima suprotan stav, suprotno mišljenje, može da izgubi zbog toga licencu? Uslovi su takvi. Ovo me podseća na vreme jednopartijskog sistema kada se jednostavno, samo zato što neko drugačije misli, moglo da mu se odredi da izgubi pravo da obavlja jedan posao. Odlučuje o upisu i brisanjem članova iz registra koje komora vodi, utvrđuje procedure za praćenje primene međunarodnih standarda revizije i kodeksa etike za profesionalne računovođe u preduzećima za reviziju itd. Znači ono je to koje određuje i primenjuje međunarodne standarde za reviziju. Ko to propisuje? Ko je taj koji daje preporuku toj komori? Pa Međunarodna federacija računovođa. Sa njom ne možete da imate saradnjujer obrazujete komoru koja je suprotna statutu te međunarodne federacije. Znači, svuda imate izvršnu vlast, finansira se iz budžeta Republike Srbije i samim tim jednostavno sebe, kao jednu nezavisnu organizaciju, stavlja u stranu. Kada ste pravili razne komisije, razne agencije, uvek ste u zakonima navodili da su to nezavisna tela, ili stručna tela, pa obavljaju poslove koji su povereni zakonom, ustavom itd. Sada idete korak dalje, jer će jedna ovakva komora vama da treba, da biste mogli mnogo lakše da uredite postupak privatizacije velikih privrednih giganata i da na taj način obezvredite te iste gigante. Ovo što je ovde napisano izuzetno me podseća na jednu kuću koja se bavila procenom određenih privrednih subjekata i verujem da je ta kuća i pisala Zakon o privatizaciji, koji je bivši ministar Vlahović iz Demokratske stranke ovoj skupštini predložio na usvajanje, to je ''Tuš Diloit.'' Izgleda da je i ovaj zakon pisala ista organizacija. Doduše, tu se sada upleo i Privredni glasnik, a on je u suštini izuzetno blizak i ''Tuš Diloidu'', videćemo verovatno je tu negde Privredna komora Srbije. Kad je narodni poslanik, direktor Privredne komore, pisao zakon o privrednoj komori, to je pravi sukob interesa.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 56. Predloga zakona o računovodstvu i reviziji, kojim tražim da se član 56. briše. Članom 56. regulisan je rad, ovlašćenje i sastav nadzornog odbora komore ovlašćenih revizora. On glasi: ''Nadzorni odbor ima pet članova. Nadzorni odbor čine: predsednik, potpredsednik, jedan predstavnik ministarstva i dva predstavnika preduzeća za reviziju. Predsednika i potpredsednika predlažu članovi skupštine komore, iz redova članova komore. Za predsednika i potpredsednika nadzornog odbora ne može biti izabrano lice koje je član političke stranke i funkcioner u smislu zakona kojim se uređuje sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija ili funkcioner sindikalne organizacije. Ministar finansija daje saglasnost na imenovanje predsednika i potpredsednika nadzornog odbora. Predsednik i potpredsednik biraju se na period od pet godina i ista lica ne mogu ponovo da budu izabrana na tu funkciju. Nadzorni odbor vrši: 1) nadzor nad zakonitošću rada komore; 2) pregleda godišnji izveštaj o radu i finansijski izveštaj, kao i druge akte komore; 3) obavlja i druge poslove na osnovu ovog zakona i statuta komore.'' Amandmanom na član 56. predlaže se brisanje odredbe koja reguliše rad nadzornog odbora. Prema konceptu SRS, statut komore treba da reguliše vrste organa komore, ovlašćenja i delokrug rada organa komore, kao i sastav i način biranja članova organa komore. Nedopustivo je da se zakonom ograničava izbor predsednika i potpredsednika nadzornog odbora zato što su članovi neke stranke ili sindikalne organizacije. Takođe, u stavu 5. ministar finansija daje saglasnost na imenovanje predsednika i potpredsednika nadzornog odbora, čime direktno utiče na sastav i rad nadzornog odbora. Komora, a samim tim i nadzorni odbor, moraju da budu profesionalna i strukovna udruženja, a ne filijale Ministarstva finansija. S obzirom da zakon nije dobar, zakon nije primenljiv, jedino je primenljiv za ministra Dinkića, i nadam se da u danu za glasanje moj amandman verovatno neće biti prihvaćen, ali pretpostavljam i da zakon u celini neće biti prihvaćen.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milan Škrbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pri kraju smo razmatranja amandmana koje je podnela poslanička grupa SRS. Vlada je na svojoj sednici sredinom meseca razmatrala, davala mišljenje i naravno odbila sve amandmane koje je SRS podnela. Uz svaki odbijeni amandman dala je mišljenje i kratko obrazloženje, ali imajući u vidu da su u tom obrazloženju za neke od amandmana dati navodi paušalni i da nemaju uporište u drugim zakonskim propisima, niti u prihvaćenoj međunarodnoj praksi, ovim putem želim da kažem da zahvaljujući našim izlaganjima, braneći ove amandmane, postalo je jasno zbog čega nijedan predlog poslaničke grupe SRS nije prihvaćen i verovatno neće biti prihvaćen. A imali smo ideju i motiv i davali amandmane, sve u cilju uređivanja haotičnog stanja na tržištu računovodstvenih i revizorskih usluga, ali Ministarstvo finansija nije prihvatilo naše amandmane. Ovo govorim više radi Saveza računovođa, više radi građana Srbije, koji ipak gledaju ovaj prenos, bez obzira što nas ima ovako malo. Možda je isti razlog i za osporavanje saveza, njegovog međunarodnog značaja, međunarodnih obaveza i prava, njegovih profesionalnih nastojanja da se donesu jasni i primenljivi zakonski propisi, kako bi svako bio odgovoran za ono što radi. To je bio naš cilj. Nameće se i pitanje zbog čega Ministarstvo finansija ne želi da sarađuje sa Savezom i neće da primi neke savete ili neke predloge poslaničke grupe SRS, pa čak ni da odgovori bar na jedno od desetine i desetine pitanja ili predloga koje je Savez računovođa i revizora uputio Ministarstvu finansija, da ih primi na razgovor, bar toliko da se udostoji. Savez je u transparentnom procesu, uz učešće najeminentnijih stručnjaka, doneo svu nacionalnu profesionalnu regulativu, preveo i ažurirao sve međunarodne standarde, a ministar, iako je više puta obavešten o tome, ni do danas nije doneo, niti objavio rešenje u skladu sa članom 20. važećeg Zakona o računovodstvu i reviziji. Na kraju, želim radi vašeg informisanja, i ostalih poslanika koji nisu ovde, da ukažem na to da je Savez ostvario ogromne rezultate na edukaciji računovođa i implementaciji priznatih standarda u procesu usklađivanja sa tekstovima EU, što ima ogroman značaj u razvoju računovodstvene prakse i struke. Narodni poslanici, žao mi je što ih nema više ovde, setimo se, bilo je više nacrta zakona, sve lošijih od lošijih predloga, koji nikada nisu zaživeli, pa mislim da tako neće ni ovaj zakon ugledati svetlost dana u praksi. Loši zakoni i nedoneti prateći propisi svakako odgovaraju nekim profitabilnim ciljevima, što je moj kolega Arsić malopre govorio. Ako kažem, nekim profitabilnim ciljevima, mogao bih da se složim, gospodine Arsiću, s tobom, da je tu i Akcionarsko društvo Privredni savetnik i malopre ono što si ti nabrojao, da se tu radi o ličnim interesima nekih lica povezanih sa njima, ali ne i harmonizovanom računovodstvu i računovodstvenoj profesiji, a još manje poreskim obveznicima Srbije, a ponajmanje našem iovako trnovitom putu ka Evropskoj uniji. Ovaj zakon neće ubrzati taj put ka Evropskoj uniji, ponavljam, ka kome vi uporno težite. Hvala lepo.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, vidi ste iz člana 57. kako to izgleda kada se neko igra predlogom zakona. Znači, članom 57. reguliše se disciplinska komisija komore, znači, to je organ komore koji sprovodi ovlašćenja utvrđena statutom i pravilnikom o disciplinskom postupku, uz sprovođenje disciplinskih i drugih mera u skladu sa ovim zakonom. Kaže se, disciplinsku komisiju čine tri člana komore, jedan predstavnik Ministarstva finansija i jedan predstavnik Ministarstva pravde. Sada ste u ovoj čitavoj priči, znači, dostigli jedan vrhunac. Ajde da ste rekli da disciplinsku komisiju čine tri predstavnika iz reda revizora, ali ovde ste stavili tri člana Komore. Znači, član Komore može biti, zakonom je predviđeno, jedan iz reda Ministarstva finansija, znači, u ova tri člana može i on, to je već jedan. Dakle, jedan predstavnik Ministarstva finansija, ne mora da bude onaj isti, to je drugi. I treći je predstavnik pravde, znači, od pet, tri mogu biti iz izvršne vlasti. Znači, izvršna vlast je u ovoj situaciji, ako ovakav zakon zaživi, ta koja će da vodi disciplinski postupak i druga ovlašćenja utvrđena statutom i pravilnikom o disciplinskom postupku; znači, izvršna vlast. Nemojte da kažete da je to nemoguće, jer u zakonu niste predvideli ta ograničenja. Izvršna vlast je ta koja će se ponašati kao sudija u nekom disciplinskom postupku protiv onih koje vodi komora. Protiv koga će da vodi? Najverovatnije protiv onih revizora, računovođa itd. koji zbog nečega nisu hteli da obrukaju profesiju. Znate, već duže vremena se vrši pritisak čak na organe izvršne vlasti. Ne može niko da me ubedi na zemaljskoj kugli da na predsednika Komisije za hartije od vrednosti nije vršen pritisak prilikom prodaje "Knjaza", niko ne može na ovoj planeti da me ubedi. Na čoveka je vršen pritisak da se ta transakcija stavi van snage. Vršen je pritisak da se malim akcionarima vrate akcije, da bi samo neko ko je bliza izvršnoj vlasti završio posao i postao većinski vlasnik. Sutra, kada se rade revizije ili kada se radi revizija završnog računa budžeta Republike Srbije za 2002, 2003, 2004. i 2005. godinu, ko će da radi te revizije; preduzeća zadužena za reviziju, ili ćete da kažete da moraju strana preduzeća, pa možete da kažete da će strana, evo tu vam je "Deloitte and Touche", tu je pored zgrade Skupštine Srbije. Znači, moći ćete da utičete na završni račun bilo kog preduzeća za reviziju koje ovde postoji. Moći ćete da vodite disciplinski postupak protiv tih preduzeća, ako u postupku revizije budžeta Republike Srbije, koji su trošili Božidar Đelić, onaj što je u narodu poznat kao Boža derikoža, i Mlađan Dinkić, ne daju prolaznu ocenu. Hoće li takav izveštaj da razmatra Skupština? Teško. Takav izveštaj prvo ide Vladi, pa ide iz Vlade Skupštini Srbije. Dalje, ministar finansija je taj koji će svojim aktom da odredi koja će revizorska kuća da radi reviziju i završnog budžeta Republike Srbije i budžeta javnog preduzeća, i nemojte da se pravite da to nije tačno, čak ima cirkularno pismo svim javnim preduzećima da su u obavezi da odrade tu reviziju, a ministar je taj koji će da odredi preduzeća. Znači, ovde je izvršna vlast ta koja će biti u situaciji da, pod pretnjom da će nekome oduzeti dozvolu za rad, natera tu revizorsku kuću da napravi izveštaj za budžet Republike Srbije i završne račune javnih preduzeća koji odgovaraju izvršnoj vlasti. Da li je to ona priča, to još uvek nije završeno, kada je u pitanju elektroenergetska mafija, kakav je izveštaj napravljen, a kakav je izveštaj usvojen. U izveštaju koji su radili oni članovi Anketnog odbora na jedan pošten način sve se te zloupotrebe razotkrivaju. A na koji način je predloženo da se završi? Tako što će da se angažuje revizorska kuća koja će da utvrdi da li je bilo zloupotreba ili nije. Verovatno se sada čeka takva revizorska kuća, ali prvo ovaj zakon mora da stupi na snagu, da Vuk Hamović i Vojin Lazarević ne odgovaraju, da se poslovanje Ministarstva energetike i rudarstva ne stavi pod pravu reviziju, da se ne zna kako su građani Srbije opljačkani za 450 miliona evra. E kada donesete jedan ovakav zakon, pa određujete ko će da dobije dozvole za rad na osnovu struke, pa mu još i određujete kakve će izveštaje da piše i revizije da vodi, onda ste zaokružili jednu celinu koja vodi baš prema diktaturi. Nema ovde ni nezavisnog, ni strukovnog organa koji će da radi svoj posao na osnovu profesije i struke, nego isključivo poso zarad Ministarstva finansija, Mlađana Dinkića i one dvojice barabe i lopuža, Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vladai Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Članom 59. Predloga zakona određuje se izvor prihoda komore, pa se kaže: "Komora stiče sredstva za rad od članskog doprinosa, naknade za sprovođenje ispita i izdavanja sertifikata, licenci, naknade za upis i davanje podataka iz registra koje vodi, donacija, sponzorstva, poklona i drugih izvora, u skladu sa zakonom". U sledećem stavu se kaže: "Sredstva za početak rada komore mogu se obezbediti iz budžeta Republike Srbije". Na taj deo ćemo kasnije da se vratimo. Stav 3. je posebno zanimljiv i kaže: "Komora, uz saglasnost Ministarstva, utvrđuje visinu članskog doprinosa, naknade za sprovođenje ispita i izdavanje sertifikata i licenci, kao i visinu naknade za upis i davanje podataka iz registara koje vodi". Da se vratimo na član 5. U članu 5. Predloga zakona se kaže: "Polaganje ispita za sticanje profesionalnog zvanja iz člana 4. stav 1. ovog zakona vrši se po programu koji utvrđuje komora. Na program iz stava 1. ovog člana saglasnost daje ministar finansija". Narodni poslanik Vitomir Milošević je podneo amandman na ovaj član, da se stav 2. menja i da glasi: "Na program iz stava 1. ovog člana saglasnost daje ministarstvo nadležno za vođenje poslova finansija". Ovaj amandman je odbijen, uz obrazloženje: "Ove poslove ne može da vrši ministarstvo, jer se radi o aktu koji donosi rukovodilac nadležnog organa, u ovom slučaju ministar finansija, koji je rukovodilac organa uprave, odnosno Ministarstva finansija". A ovaj vaš predlog za član 59. kaže: "Komora, uz saglasnost ministarstva". U čemu je razlika? Znači, ovamo je nadležan ministar i obrazlažete da se radi o aktu koji donosi rukovodilac nadležnog organa, a ovde se ne radi o aktu koji donosi rukovodilac, nego sam organ. Kada pišete te zakone, bar budite dosledni sebi. Znači, za jedan isti stav , koji je u skladu sa članom 59. Predloga zakona, amandman ste odbili. Taj član 59. je u suprotnosti sa članom 54. koji glasi: "Ministar finansija daje saglasnost na izbor predsednika Skupštine". Član 59. je u suprotnosti i sa članom 55. koji kaže: "Ministar finansija daje saglasnost na imenovanje predsednika i potpredsednika saveta". Član 59. je u suprotnosti i sa članom 56. koji kaže: "Ministar finansijadaje saglasnost na imenovanje predsednika i potpredsednika Nadzornog odbora". Šta je problem sa članom 59? Nije Mlađa lepo pročitao, pa vam nije rekao da ispravite. Jednostavno, čovek želi da bude iznad zakona, iznad svega. Ako ne može baš tako očigledno da ga krši, onda će da zatraži od Skupštine da mu ona sama da ta ovlašćenja. U tome i jeste problem. Ili je ovde samo problem u tome što su amandmane podnosili poslanici SRS? Ovde ima i konstruktivnih amandmana, odnosno svi su konstruktivni i nisu napisani zarad samog opstruisanja Predloga zakona. Znači, angažovali smo i stručnjake iz ove oblasti, koji su nam pomogli kada je pisanje ovih amandmana u pitanju, koji nam daju smernice i uputstva kako voditi diskusije, jer narodni poslanici ne mogu sve oblasti da poznaju. Ovde nije bila bitna ni struka, nije bila bitna ni profesija, bitno je da se donese jedan zakon. Iz mog prethodnog obrazlaganja sasvim je jasno i zbog čega je bitno da se ovakav zakon donese - da bi se poslovi revizije stavili pod kontrolu izvršne vlasti, a pod izgovorom transparentnosti. To je strana reč, ali dobro, možda bi bilo bolje da poslovanje, način vlasti bude jasniji građanima. Vi to zovete transparentnost, onda angažujete neke revizorske kuće, koje plašite članom 57, jer možete da im oduzmete dozvolu za rad kad god hoćete, da bi vam reviziju završnih računa radili onako kako ne treba, tj. da neko ko je trošio taj novac sutra ne odgovara pred zakonom. Izgleda da je to jedini cilj pisanja ovog zakona. Doduše, oni koji su na izuzetno čudan način jedno javno preduzeće, kao što je bio "Privredni glasnik", privatizovali, sada je akcionarsko društvo, verovatno im je malo onih par stotina hiljada evra dividendi koju dobijaju godišnje. Proširiće ovako delatnost, imaće umesto par stotina možda i par miliona, zato što ne verujem da će ovaj cenovnik biti nešto niži nego što je važeći. Biće svakako viši, pogotovo što i ne odgovaraju Međunarodnoj federaciji računovođa, koja ipak vodi računa da njene članice ne preteraju u tom svom bitisanju, da ne bi ona sama, kao jedna međunarodna organizacija, izgubila autoritet.
Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem svim narodnim poslanicima. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova