Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 138 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 49. Zakona o Narodnoj skupštini predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom svakog odlučivanja postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 196 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što pređemo na dnevni red, na osnovu člana 287. Poslovnika, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa ovim članom? Reč ima narodni poslanik Samir Tandir.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, moje pitanje upućeno je Vladi Republike Srbije i Ministarstvu policije u vezi otvaranja novih graničnih prelaza. Želim da kažem da kraj iz kog dolazim je Sandžak i da se deo sandžačkih opština nalazi u našoj zemlji, a deo sandžačkih opština se nalazi u Crnog Gori i da svakodnevni život građanki i građana na tom prostoru, usled granice koja prolazi, je po prilično komplikovan, jer granica prolazi kroz dvorišta, kroz imanja, kroz kuće i ljudi, rođaci, najbliža rodbina iz susednih sela ne mogu da komuniciraju. Pogotovo je to prisutno i uočljivo i vidljivo na Pešterskoj visoravni i zato je moje pitanje upućeno Vladi Republike Srbije i Ministarstvu policije - kada će doći do otvaranja graničnog prelaza u selu Đerekare, opština Tutin, prema Bihoru i prema Petnici. Znači, da bi farmer, da bi naš proizvođač na selu svoje proizvode iz sjeničkog kraja, iz zlatarskog kraja plasirao u sever Crne Gore, da bi plasirao ka moru sada mora da putuje tri, četiri ili pet sati, ali kada bi se uspostavio taj granični prelaz put se znatno smanjio i onda bi za 15, 20 minuta proizvodi - sjenički sir, zlatarski sir, sjenička pršuta mogli da se plasiraju u Beranama, u Petnici, na severu Crne Gore za 15, 20 minuta. Takođe, sličan problem imaju i građanke i građani prijepoljskih sela, pogotovo hoću da kažem komaranska sela, jer tu ljudi ne mogu da uđu u selo Jabuka kod Prijepolja, ne mogu da uđu u svoj šumski posed zato što se on nalazi sa druge strane granice. Apelujem na našu graničnu policiju da revnosno, kao i do sada, štiti našu granicu, ali da zaista imaju obzira prema ovim građanima jer se dešavalo da ljudi idu da obiđu svoje stado ili svoju livadu ili svoj šumski posed i da završe u policijskoj upravi susedne države. Želim da istaknem da je angažmanom naših narodnih poslanika u prethodnom sazivu otvoren granični prelaz kod Preševa prema Severnoj Makedoniji, prema Kumanovu i zaista smo dobili dosta pohvala od strane poslovne zajednice ljudi i u Severnoj Makedoniji i u Republici Srbiji da je taj granični prelaz dosta pomogao da imamo brži protok ljudi i roba. Hoću da istaknem da je Makedonija važno tržište za naše kompanije, važno tržište za našu poslovnu zajednicu i za poslovne ljude, jer su naše kompanije tu tradicionalno prisutne kada je u pitanju sektor usluga i kada je u pitanju proizvodnja, ali isto tako i kada je u pitanju turizam. a kada njihovi ljudi, stanovnici, građani dolazi da obiđu našu zemlju. Ono što je takođe važno kada je u pitanju istočna Srbija jeste trajno otvaranje graničnog prelaza Kadibogaz kod Knjaževca i o tome je kolega Milija Miletiće govorio i smatramo da bi se sa tim graničnim prelazom, stalnim otvaranjem tog graničnog prelaze dosta se pomoglo građankama i građanima koji u tom delu naše zemlje žive, a posebno bi se pospešio turizam, jer bi onda ljudi umesto što putuju sada 150 i 200 kilometara za 30-40 kilometara mogli da posete istočnu Srbiju, mogli da posete opštine, pogotovo opštinu Svrljig.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče, konstatacije i pitanje koje ću postaviti je upućeno vama, a vi, naravno, ukoliko ste u mogućnosti možete i odmah odgovoriti na postavljeno pitanje. Naime, poslanička grupa SPS je više puta govorila zajedno sa svojim koalicionim partnerima iz JS da ovaj parlament ima ogromno poverenje i ogromnu podršku građana Srbije. Na jednoj od prethodnih sednica sam rekao da ovaj parlament i ovaj saziv ima istorijsku šansu i da svako od nas ovu godinu treba da, kao poslanik, posveti našoj, zajedničkoj državi. Mislim da smo kao parlament dosta uradili u prethodnom vremenskom periodu. Mislim da smo uspeli da implementiramo najveći deo onoga što je bio sadržaj izveštaj Evropske komisije, a tiče se rada Narodne skupštine Republike Srbije. Poslednje što smo učinili jeste da smo usvojili Etički kodeks, što je nekada bilo nezamislivo, nemoguće je bilo postići konsenzus, jer nekim, političkim opcijama nije odgovaralo da se usvoji Etički kodeks u Narodnoj skupštini. Moje prvi pitanje – da li smatrate da nakon Etičkog kodeksa treba krenuti u inicijativu izrade novog Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, jer Poslovnik koji je aktuelan je usvojen 2011. godine i vi to jako dobro znate? Usvojen je tada kao prelazno rešenje. Poslušani su saveti stručne javnosti i Evropskog parlamenta, odnosno EU, Ustavnog suda, ali to prelazno rešenje ima otvorena pitanja. Mi smo na ta otvorena pitanja ukazivali tokom prethodnog saziva, počev od toga da može, na koji način sprečiti da mandat poslanika ne bude predmet političke trgovine nakon izbora, jer to može dovesti do političke nestabilnosti, što nije dobro. Politička stabilnost je preduslov svakog daljeg napretka Srbije. Govorili smo, takođe, i o odgovornosti poslanika koji su na stalnom radu u Skupštini, prema radu u Skupštini i prema dolasku na posao. Neka krenemo od poslaničke grupe SPS – svako ko ne dođe na posao, a na stalnom radu je, i gospodin Marković iz JS se slaže, svako ko je na stalnom radu, a ne opravda svoje odsustvo i ne pojavi se na Skupštini, izvinite, mora imati materijalne konsekvence, jer moramo napraviti znak jednakosti sa građanima. Građani koji rade u privatnom sektoru ako ne dođu na posao, oni su sigurno materijalno kažnjeni. Takođe, govorili smo o tome, gospodine predsedniče, mi imamo nekoliko odbora koji su stub, imamo, naravno, tri ministarstva koji su stub, ali imamo tri nova ministarstva, ali u svakoj vladi imamo ministarstva koja su nekako stub, koja su okosnica. Dešavalo se i dešava se da imamo, recimo, ministarstvo, a da nemamo resorni odbor u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a ministarstva su u obavezi da tromesečno podnose izveštaj Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa je potpuno nezamislivo, recimo, da Ministarstvo omladine i sporta podnosi izveštaj, uz dužno poštovanje kolegama iz Odbora za nauku, obrazovanje i tehnologiju, ali je nezamislivo da podnosi izveštaj predstavnicima Odbora za nauku, obrazovanje i tehnologiju. Jedna od takvih inicijativa je došla i od kolega iz SPAS, mi smo je podržali, formiran je pododbor. Mislim da treba razmišljati u tom pravcu. To je prvo pitanje. Drugo pitanje, gospodine predsedniče, pre nekoliko dana u javnosti ste govorili o izbornim uslovima. Ja ovo pitanje postavljam zarad javnosti, jer mislim da ste pogrešno protumačeni i mislim da je vrlo važno da odgovorite na ovo pitanje. Govorili ste o izbornim uslovima u kontekstu da smo prihvatili izborne uslove. Verujem, znam i ubeđen sam da ste govorili o izbornim uslovima, zapravo o agendi koja je rezultat međustranačkog dijaloga oko koje je postignuta saglasnost sa evropskim parlamentarcima. Dakle, 90% tih izbornih uslova je, preko 90% jeste realizovano. Međutim, u javnosti se pojavila informacija da je reč o nekim novim izbornim uslovima i da ste vi, zapravo, prihvatili neke nove izborne uslove. Prosto zarad javnosti, smatram da je važno da to razjasnimo. Zahvaljujem.
Hvala. Znate šta, vi ste postavili više pitanja, ali pošto je gospodin Martinović ovde kao predsednik Administrativnog odbora, naravno da tema novog Poslovnika i promena Poslovnika ili izrada novog jeste jedna od tema koju smo i spominjali na našem Kolegijumu, ali za to je potreban ozbiljan rad i potrebno je da postoji saglasnost između poslaničkih grupa i sigurno da će to biti jedna od tema u nekom narednom periodu. Kada je reč o međustranačkom dijalogu itd, kao što znate, ja nisam učestvovao u prethodnom međustranačkom dijalogu koji je započet na osnovu razmene pisama Maje Gojković i Mekalistera. Sve ono što je tada dogovoreno mislim da je, barem po izveštajima koje sam pročitao, da je sigurno 90% onoga što je dogovoreno i ispunjeno. Niko nikada nije raspravljao, niti je otvoren bilo kakav dijalog novi da bismo neke uslove o kojima možemo da čitamo u novinama ili da čujemo, kao što je na primer čuveni izum za „ministarstvo za izbore“ ili ne znam ni ja šta još, o tome niko nije obavešten, niti je bilo kakav zvaničan dopis stigao u našu Narodnu skupštinu. Prema tome, tu nema ništa novo oko međustranačkog dijaloga, tek treba da se razgovara i sa predstavnicima Evropskog parlamenta o modalitetima ko treba da učestvuje, koje teme, ali svakako ove teme koje su navedene ne spadaju uopšte u domen međustranačkog dijaloga. Uostalom, ne postoje izborni uslovi koji mogu da naprave od gubitnika pobednike i to je jasno. Idemo dalje. Pošto ste meni postavljali pitanja, zato sam odgovorio, inače ne bih odgovarao. Reč ima narodni poslanik Danijela Veljović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje postavljam Ministarstvu energetike i rudarstva u ime građana grada Kragujevca. Naime, Kragujevac je u mraku, u većem delu grada ne radi ulična rasveta, ne govorim o slaboj rasveti, već o tome da u užem i širem centru grada nema uopšte uličnog svetla. Problem traje više od mesec dana. Na pitanje građana postavljeno Elektrodistribuciji, ona odgovora da nije nadležna i upućuje problem na mesne zajednice a mesne zajednice na Elektrodistribuciju i tako u krug. Ovo više nije pitanje estetike, već zaista bezbednosti, jer je veliki problem biti učesnik u saobraćaju u ulicama koje su potpuno u mraku. U jednoj od ulica u gradu varničile su i kapije zbog problema sa napajanjem i povezivanjem novoizgrađenih zgrada na javnu rasvetu. Podsećam da sistem javne rasvete napaja se preko 712 merno-regulacionih mesta. Najveći deo nalazi se u trafostanicama koje su u nadležnosti Elektrodistribucije. Međutim, na tenderu posao održavanja javne rasvete dobila je firma iz Požarevca, sa kojom je ugovor istekao a novi tender nije završen. Pitanje je da li elektro-energetska inspekcija nadležna u ovakvim slučajevima i da li je pravno moguće da poslove koji se odnose na održavanje javne rasvete u gradu dobija firma koja se ne nalazi u gradu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane poslanice i poslanici, poštovani građani, tražim obaveštenje od RIK, MUP i pitam da li su tačne tvrdnje samozvanog lidera opozicije, koga inače većina medija priznaje za takvog, Dragana Đilasa, tajkuna, od 13.01, koji je rekao: „Pre šest meseci su stotinama hiljada listića dopunjene kutije, lopatama su ubacivali“. Oligarh Đilas znači šest meseci posle izbora tvrdi da je najmanje 200 hiljada listića ubačeno u glasačke kutije, a to za ovih šest meseci osim njega sada nije niko primetio. Pazite, nije primetio OEBS koji je dao pozitivan izveštaj, nije primetila CRTA, Đilasova CRTA koja je dala pozitivan izveštaj. Evo, Đilasov Raša Nedeljkov je izjavio: „Ovi izbori ispunjavaju minimalne demokratske standarde“. Čestitke zbog izbora su uputili i Tusk i Verhej i Sem Fabricio je rekao da bojkot nije bila dobra ideja. Drugo, na izborima su učestvovale i opozicione stranke. Neke od njih su i Đilasovi sadašnji partneri PSG, ali i druge relevantne poput DJB, SRS, DSS i niko od njihovih kontrolora, a imali su ih na svim biračkim mestima, nije primetio stotine hiljada listića koji su lopatama ubačeni u kutije. Dakle, to ne pominje ni jedan od 8.500 zapisnika, to ne pominje ni jedan od preko 85.000 članova biračkih odbora. Treće, što je sasvim nelogično, Đilasova stranka i još neke same svojom voljom nisu želele da učestvuju na tim izborima, kako kažu, da ne bi bili pokradeni. Sa stanovišta Đilasove logike, s toga nije bilo potrebe za krađom, a onda je nelogična Đilasova tvrdnja o pokradenim izborima jer onda koga je navodno pokrala SNS? Samu sebe? Znači, to su čiste Đilasove halucinacije. Drugo pitanje imam u vezi još jedne lažne tvrdnje hazjajina Đilasa koji je istog dana izjavio da Srbiju svakog dana napusti 50 hiljada građana. Da, dobro ste čuli, on to čovek tvrdi. Znači, Đilas tvrdi da Srbiju godišnje napusti 18 miliona građana. Srbija ima sedam miliona stanovnika, da je istina to što Đilas tvrdi, Srbija bi bila ispražnjena za pet meseci. Znači, jednostavno, ovo su izjave koje imaju velike i štetne posledice, obmanjuje se javnost, a Đilas, sami znate, pre dva dana tvrdi i ovoj Skupštini, tj. preti ovoj Skupštini, preti i vlastima ove zemlje, preti Srbiji da će ukoliko ne budu ispunjeni njegovi suludi zahtevi da uklonimo Vučića sa izbora, da mu zabranimo da se kandiduje, da mu zabranimo da nosi liste SNS, da omogućimo Đilasu da dobije izbore na tacni ukoliko je moguće i bez izbora i da dobije nepostojeće „ministarstvo za izbore“, znači to sve izaziva ozbiljne posledice. Setimo se, Đilasova stranka ima rejting 1,6%. On sam ima rejting od 0,6%. Jednostavno i za kraj, zbog čega srbomrsci toliko govore neistinu? Ljubomorni su zbog toga što lečimo Srbiju, što gradimo Srbiju, što vakcinišemo Srbiju, što uzdižemo Srbiju, što će sutra biti završen velelepni spomenik Stefanu Nemanji, na sve to su ljubomorni. Što reče Basara - oni luče hormon nesreće, zlobe i zavisti, a predsednik Vučić i SNS žele i to omogućujemo i svi mi ovde da Srbija, cela Srbija, pa i Đilasovci luče samo hormone sreće, oksitocin, endorfin, a da im onemogućimo da luče taj štetni kontraerdorfin. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Pošto je gospodin Bakarec malopre spomenuo pitanje nosioca lista, pošto sam ja učestvovao na prvom okruglom stolu vlasti i opozicije 1992. godine, od tada postoji institucija nosilaca izbornih lista. Prvi put da neko postavlja to pitanje. Zato sam malopre i rekao, kao što je to ministarstvo za izbore, kao što su ti neki paralelni uređivački timovi ili ne znam šta još, razdvajanje izbora. Prošli put smo imali da je Tadić podneo ostavku godinu dana pre isteka roka da bi bili u isto vreme parlamentarni i predsednički izbori. To sve može da se govori nekome ko nije upućen u to šta se u prošlosti dešavalo. Ono što oni nisu primenjivali sada postavljaju kao neke uslove sadašnjoj vlasti. Ovo govorim zato čekam da li će se još neko javiti, ali pošto se više niko ne javlja od predstavnika poslaničkih grupa, idemo dalje. Znači, niste svi iskoristili to pravo. Ja vam se zahvaljujem. Dostavljeni su vam zapisnici Šeste, Sedme, Osme i Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2020. godini i Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Shodno tome, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godine, održane 8, 9. i 10. decembra 2020. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 210, za – 193, nije glasalo – 17. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2020. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Replike Srbije u 2020. godini, održane 15, 16. i 17. decembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 212, za – 196, uzdržan – jedan, nije glasalo – 15. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja u 2020. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini, održane 22, 23. i 24. decembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 213, za – 197, uzdržan – jedan, nije glasalo – 15. Konstatujem da je Narodne skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Osme sednice Drugog redovnog zasedanja u 2020. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini, održane 27, 28. i 29. decembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 212, za – 198, uzdržan – jedan, nije glasalo – 13. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2020. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu održane 26. decembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 212, za – 200, nije glasalo – 12. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Druge posebne sednice Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 230 narodnih poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Za sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Velikog Vojvodstva Luksemburg o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara Bosne i Hercegovine, Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore; 3. Predlog zakona o potvrđivanju izmene Međunarodne konvencije o Harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe; 4. Predlog zakona o potvrđivanju Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencije; 5. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Irana u oblasti zaštite bilja i biljnog karantina; 6. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma; 7. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 8. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; 9. Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2021. godinu; 10. Izveštaj o radu Regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge za 2019. godinu, sa Predlog zaključka Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije; 11. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu članova 92. stav 2, 170. i 192, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. zajednički jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Velikog Vojvodstva Luksemburg o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o prenosu ndležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara Bosne i Hercegovine, Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore; - Predlogu zakona o potvrđivanju izmene Međunarodne konvencije o Harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe; - Predlogu zakona o potvrđivanju Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencije; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Irana u oblasti zaštite bilja i biljnog karantina; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. 2. zajednički jedinstveni pretres o: - Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju; - Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. 3. zajednički jedinstveni pretres o: - Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Komisije za hartije od vrednosti za 2021. godinu; - Izveštaju o radu Regulatorne agencije za elektronske komunikacije i poštanske usluge za 2019. godinu, sa Predlog zaključka Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije; - Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SPS. Da li narodni poslanik želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 213, za – 200, nije glasalo – 13. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Pre nego što pređemo na prvi kompleks zajedničke rasprave, dozvolite mi samo da vam napomenem da ćemo raditi tri dana. Iz predloga dr Martinovića ste videli da postoje tri celovite rasprave koje će biti tako po danima. Danas ćemo razgovarati o međunarodnim sporazumima, diskutovati o međunarodnim sporazumima, sutra o izboru sudija, a prekosutra o nezavisnim regulatornim telima i o promenama članova odbora narodne skupštine. U četvrtak popodne će biti, pošto je to poslednji četvrtak u mesecu, biće vreme za pitanja koja će biti postavljena Vladi i Vlada na čelu sa premijerkom Anom Brnabić će biti od 16.00 do 19.00 sati ovde kod nas u Skupštini, a nakon toga će biti glasanje o svim tačkama dnevnog reda. Prelazimo sada na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvani su da sednici prisustvuju: Branislav Nedimović, potpredsednik Vlade i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Maja Popović, ministar pravde, Tomislav Momirović, ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Siniša Mali, ministar finansija, Tatjana Matić, ministar trgovine, turizma i telekomunikacija, Aleksandar Vulin, ministar unutrašnjih poslova, Danijela Vazura, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Miloš Cvetanović, državni sekretar u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, dr Goran Matić, direktor Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka, Nebojša Milosavljević, vršilac dužnosti direktora Uprave za zaštitu bilja u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Mirjana Čizmarov, direktor Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije, Predrag Jovanović, direktor Kontrole letenja Srbije i Crne Gore, SMATSA, Veljko Kovačević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Zoran Lazić, vršilac dužnosti sekretara Ministarstva unutrašnjih poslova, Nadica Pantović, načelnik Odeljenja u Ministarstvu finansija, Marija Vučinić, načelnik Odeljenja u Ministarstvu trgovine, turizma i telekomunikacija, Milanka Davidović, šef Odseka u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Kao što znate, da ne podsećam, svi znate koliko je vreme koje je predviđeno za raspravu. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o prvih šest tačaka dnevnog reda. Predstavnici predlagača, da li se neko od ministara javlja? Reč ima potpredsednik Vlade, ministar Nedimović.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, danas se pred vama nalazi nekoliko predloga zakona ratifikacije različitih sporazuma iz različitih oblasti. Ja ću ukratko samo o nekim od ovih sporazuma, a kasnije će i kolega Vulin reći koju reč vezano za Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. Kako to obično biva u zemlji poljoprivrednika, krenuću od zakona koji se tiče direktno sektora na kojem se nalazimo, a tiče se sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Iran. Neko će sad postaviti pitanje, odakle sada ova tema, ova priča? Ja ću vam sada samo reći u uvodnim napomenama. Pre 1990. godine robna razmena u prehrambenom sektoru poljoprivrede je bila više od milijardu dolara, stare SFRJ. Onda je došlo do svih promena, poremećaja, ratova i svega ostalog što je to pravilo, da bismo danas došli u situaciju da robna razmena u prehrambenom sektoru između Srbije i Islamske Republike Iran bude svega preko deset miliona dolara. Zašto je to tako? Postoje različiti razlozi, ja ću navesti samo jedan od njih. Nepostojanje bilateralnih sporazuma za različite oblasti, pa između ostalog tako isto i za oblast biljnog karantina, kako bi se ta trgovinska razmena poboljšala. Šta to konkretno znači, da prevedemo na jezik naših ljudi da mogu da razumeju? Iran kao zemlja od 80 miliona stanovnika ima svoje potrebe za poljoprivredu. U svim ovim uslovima u kojima se oni nalaze, moram samo reći da sektor hrane je izuzet iz sektora sankcija i da tu postoji prostor za trgovinu. Oni ljudi moraju da seju pšenicu, kukuruz i sve ono što im je neophodno za njihovu egzistenciju, moraju isto tako i drugi sadni materijal da koriste ne bi li podsticali svoje voćarstvo i povrtarstvo. Hvala Bogu, tradicija je dala, nauka je dala, Srbija je dala da mi imamo takve prestižne institute, poput "NS seme", poput Instituta za ratarstvo i nekih drugih naučnih institucija i nekih drugih privrednih subjekata koji mogu da proizvedu dovoljnu količinu robe da je plasiraju na to tržište, ali da bi to moglo da se desi, mora da postoji odgovarajući pravni instrument. Vrlo često ljudi ove ratifikacije ne doživljavaju kao nešto bitno, ali bez toga nema šanse da izvezete bilo šta tamo. Jednostavno ovim sporazumom, ovim Predlogom zakona u stvari nam se omogućava da se uspostave kontrolna tela koja će davati saglasnosti da jedna roba može ići sa jedne strane na drugu stranu i obrnuto. Ovo nije došlo kao posledica teoretskih promišljanja pojedinaca, nego isključivo kao zahtev tržišta i to je ono što je najvažnije za svaki propis, da on bude rezultat koji može da proizvede neku ekonomsku posledicu pozitivnu. Apsolutno sam siguran da na osnovu zahteva koji imamo od strane privrednih subjekata iz Irana, da će naše semenske kuće imati mnogo posla i hvala Bogu obezbediti jedno novo tržište, a nemojte da zaboravite da izvozimo u ovom trenutku u preko 80 zemalja u svetu ove naše semenske kuće. One su prepoznate kao takve. Svaki put kada sam imao sastanak bez obzira da li je reč o ambasadoru Irana, da li je reč o nekim predstavnicima njihovog ministarstva poljoprivrede ili sad će nam biti gost njihov zamenik ministra poljoprivrede, gde ćemo u stvari valorizovati sve ovo što, ako Bog da, Skupština Srbije ratifikuje, nas očekujemo jedan dobar posao od sigurno nekoliko desetina miliona dolara. Ta stvar, kako naši kažu – zrno, po zrno pogača, dinar, po dinar palača. Nekoliko ovakvih poslova i mi ne moramo da se sekiramo za budućnost ovog našeg sektora. Hvala Bogu, očigledno da smo na prostoru srednjeg istoga, Bliskog istoka, pa i Dalekog istoka prepoznati kao jedan od bitnih segmenata u poljoprivredi, naročito kada se radi o razvoju nauke. Kada govorim o ovim drugim predlozima zakona iz ovih drugih sektora, tu imamo pre svega Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Velikog vojvodstva Luksemburg u razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Nema sumnje da će ovo koristiti za sve državne organe, kako bismo što lakše dolazili do informacija koje su neophodno, najčešće za otkrivanje različitih krivičnih dela. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Izmene Međunarodne konvencije o Harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe, vi ste videli i ova godina koja je iza nas, godina korone u kojoj hvala Bogu, Srbija je svojim radom uspela da ima najmanji pad BDP u čitavoj Evropi, bez priče o robama i bez šifarnika ovih roba, vi to ne možete nikad da realizujete u punom kapacitetu. Ko ostane mimo ovoga, ko ne bude prihvatio tu zajedničku nomenklaturu i pravila koja tu postoje, može da igra neko vreme, ali što bi rekli – pevala je jedno leto i to je to. Posle toga više nema. Zato je jako važno što je Ministarstvo finansija ovaj Predlog zakona uvrstilo u današnji dnevni red i mislim da od ovoga može imati samo korist ekonomija, a nas čekaju veliki zadaci i veliki ciljevi. To je rast BDP u 2021. godini od 6% i bez ovakvih stvari koje se tiču ekonomije i koje se tiču razmene teško da ih možemo ostvariti. Zato bih vas molio da za ovih pet zakona o kojima sam nekoliko reči rekao, da u danu za glasanje podržite, a moj kolega Vulin će nešto više o ovom sledećem predlogu zakona.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, gospodo potpredsednici, uvaženi, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi, Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma je jedan od načina naše zemlje, našeg bezbednosnog sistema, našeg bezbednosnog aparata da se sa globalnim izazovima nosi na globalni način. Terorizam je globalni fenomen, ne pogađa on samo Srbiju, kao što ne pogađa samo Rusku Federaciju ili samo jednu zemlju na svetu. Terorizam je globalni fenomen, on može da se pojavi bilo kada i bilo gde. Čak i razlozi njegovog pojavljivanja ne moraju biti prepoznati. Vrlo često terorističke organizacije se manifestuju, naravno, svojim zločinima i svojim zlodelima tamo gde ih niko ne očekuje, šaljući poruku tamo gde bih ih možda i tražili. Dakle, ovo je naš način da budemo deo svetske globalne borbe protiv terorizma. Ruska Federacija ima bogato i zaista iskustvo za poštovanje kada je u pitanju borba protiv terorizma. Imamo šta da naučimo, ali, nažalost, ni mi nismo siromašni ni znanjem ni iskustvom kada je u pitanju borba protiv terorizma, i te kako možemo da doprinesemo svakom našem partneru. Ovo je, naravno, sporazum koji dalje pojačava naše strateške i savezničke odnose sa Ruskom Federacijom i dokazuje da je naša orijentacija takva da sarađujemo i sa istokom i sa zapadom. Sporazum, naravno, treba da pruži osnovu daljeg jačanja i unapređenja u saradnji u oblasti borbe protiv terorizma, da na sveobuhvatan način, i to putem razmene informacija o terorističkim grupama, njihovim vođama i članovima, o njihovim finansijskim sredstvima i načinima njihovog finansiranja, kao i da omogući razmenu informacija o vrstama oružja, municije i eksplozivnih sredstava koje koriste različite terorističke grupe. Sve su ovo informacije koje svakoj bezbednosnoj službi znače mnogo i vrlo često ih i prikupite, ne zato što su neposredni predmet nekih od vaših obrada, već jednostavno dođete do saznanja, a ovo je zakonit način kojim to saznanje možete da podelite ili da primite informacije od partnerske službe. Srbija je zemlja kroz koju se vrlo često ukrštaju različiti putevi. Na tim putevima mnogi koji ne žele dobro, ne Srbiji, nego čitavom svetu, mogu da se nađu i mogu da prođu. Zato je veoma važno za naše službe da uvek prikupljaju informacije o takvim licima, o takvim organizacijama, o takvim ljudima i da budu spremne da takve informacije podele. Ali, da biste neku informaciju, neko saznanje podelili sa nekim, mora da postoji jasno predviđena procedura kako se to radi, za koga se to radi i s kim se to radi. Informacija je najvrednije što jedna bezbednosna služba može da ima i deliti to, a nemati pravni osnov, to je krivično delo. Da se to ne bi dešavalo, da ne bismo bili vezanih ruku kada se borimo protiv terorizma, onda je potrebno da vi u Danu za glasanje podržite ovaj predlog i date mogućnost našim službama i da prime i da daju, da razmene informaciju i da budu deo globalne borbe protiv terorizma. Kao što znate, Ministarstvo unutrašnjih poslova dobro sarađuje sa svojim najznačajnijim partnerskim službama u okviru Ruske Federacije. Oni sa kojima najčešće i najviše sarađujemo su Savet bezbednosti Ruske Federacije, Ministarstvo unutrašnjih poslova Ruske Federacije, Federalna služba obezbeđenja i Federalna služba Nacionalne garde. Sve su ovo organizacije sa kojima sarađujemo, naravno, svako u svom domenu i u svojoj oblasti. Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije sa Ministarstvom unutrašnjih poslova Ruske Federacije ima zaključen veći broj sporazuma u oblasti borbe protiv organizovanog kriminala i regularnih migracija, readmisije, kao i u oblasti vanrednih situacija. Takođe, posredstvom Interpola ostvarujemo saradnju kroz razmenu operativnih informacija. Godišnje je to u proseku negde oko 400 informacija koje razmenimo sa nadležnim službama Ruske Federacije, kao i kroz obuke koje organizuje ruska strana u kojima se doprinosi podizanju stepena profesionalne obučenosti pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije. Kao što vidite, imamo plodnu, bogatu saradnju i nema ni jednog razloga da na tome stanemo, nema ni jednog razloga da ne sarađujemo sa nadležnim službama Ruske Federacije, baš kao što nema ni jednog razloga da ne sarađujemo sa bilo kojom partnerskom službom koja može da pomogne Srbiji da Srbija ostane bezbedno i sigurno mesto za život svakog od nas. Terorizam je globalni fenomen. Terorizam suštinski ne pita ni za veru ni za naciju. Terorizam je univerzalno zlo, kome se možemo suprotstaviti samo tako što Republiku Srbiju stavljamo na mapu sveta, samo tako što imamo što veći broj potpisanih sporazuma i dobrih, korisnih saradnji sa partnerskim službama. Neprijatelj je isti, zato i odgovor na neprijateljstvo mora da bude isti. Terorizam je globalni fenomen i samo globalnom akcijom možemo da se borimo sa njim. Hvala vam.
Zahvaljujem ministrima. Kada je reč o izvestiocima nadležnih odbora, javio se Aleksandar Marković, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Jako ću kratko. Uvaženi ministri i gosti iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za odbranu i unutrašnje poslove je na današnjoj sednici jednoglasno odlučio da predloži Narodnoj skupštini da prihvati Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Ovaj sporazum, kako ste i čuli, potpisan je tokom posete ministra inostranih poslova Ruske Federacije Sergeja Lavrova 18. juna 2020. godine u Beogradu. Njime će se doprineti bržoj razmeni informacija, iskustava i dobre prakse, posebno kada imamo u vidu poziciju Ruske Federacije na političko-bezbednosnoj sceni i kada imamo u vidu njen doprinos međunarodnoj borbi protiv terorizma. Uzimajući u obzir međunarodne obaveze država i postupajući u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom, ciljevima i principima međunarodnih ugovora o borbi protiv terorizma Rezolucije Generalne skupštine Organizacije UN, neophodno je inkorporirati ovaj sporazum u domaći pravni sistem. Borba protiv terorizma kao deo šire i sveobuhvatne borbe protiv kriminala i korupcije je visoko na listi prioriteta Vlade Srbije koju predvodi SNS na čelu sa Aleksandrom Vučićem. Iz svih ovih razloga vas pozivam da u Danu za glasanje podržite ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević, Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo.
Hvala vam, predsedavajući. Uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo raspravljali na sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo o predlozima koji su danas pred nama i utvrdili da jesu u skladu sa Ustavom i zakonodavnim sistemom Republike Srbije. Na sednici odbora smo kao posebno važan i zanimljiv, recimo, izdvojili Sporazum između Srbije i Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma, pa ću se i ja u plenumu na kratko kao izvestilac tog odbora osvrnuti na taj sporazum, jer su o tome govorile i moje kolege na odboru. Dakle, terorizam jeste pretnja koja je usmerena na vladavinu prava, na demokratiju, usmerena protiv mira i bezbednosti građana, suvereniteta i teritorijalnog integriteta jedne zemlje, usmerena protiv stabilnosti i bezbednosti države. Mi smo mogli da vidimo da je Vlada i u Nacionalnoj strategiji za sprečavanje i borbu protiv terorizma postavila određene standarde i određene ciljeve upravo u oblasti prevencije i borbe protiv terorizma. Ovaj sporazum koji je danas pred nama pokazuje ne samo dobre odnose između dve države, dakle, između Srbije i Rusije, već pokazuje i težnju da kroz saradnju sa bezbednosnim službama Rusije osiguramo razmenu informacija, razmenu iskustava i učinimo dostupnim i neke obuke koje će Rusi organizovati za naše pripadnike Ministarstva unutrašnjih poslova. Kao država moramo da pratimo izazove i novine u ovoj oblasti, moramo da pratimo i potencijalne pretnje po našu zemlju i po naše građane i da delujemo institucionalno u borbi protiv terorizma, u čemu će nam i ovaj sporazum pomoći. Prema tome, pozivam kolege narodne poslanike i poslanice, ne samo ovaj sporazum, već i sve ostale predloge da podržimo u danu za glasanje jer su dobri za našu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marijan Rističević, Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao predsednik Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, po meni najvažnijeg odbora u Narodnoj skupštini, čast mi je da saopštim da smo juče kao Odbor podržali sporazum sa Islamskom Republikom Iran. Takođe, moram reći da sam četiri godine bio predsednik Grupe prijateljstva sa Iranom. Imao sam to zadovoljstvo i čast da nešto saznam više o Islamskoj Republici Iran. To je jako zanimljiva zemlja, ne samo zato što ima 80 miliona stanovnika, već to može da bude veoma povoljno tržište pre svega za poljoprivredne proizvode, a mi smo u to vreme izvozili semenske robe pšenice i kukuruza između dve i tri hiljade tona. Kad kažete između dve i tri hiljade tona, to po pitanju merkantilnog kukuruza, za koga takođe postoji interes u Iranu, izgleda kao neka manja količina. Međutim, kad uzmete da svaka semenka izbaci jedan klip kukuruza, kad uzmete koliko hektara se zaseje između dve i tri hiljade tona kukuruza, onda dođete do zaključka da su ogromne površine u Iranu bile zasejane semenskom robom iz Srbije. U poslednje vreme to i nije tako išlo, dakle, u poslednjih nekoliko godina taj izvoz je stao i zato je bio neophodan Sporazum o zaštiti bilja i zato je bio neophodan Sporazum o biljnom karantinu, koji smo juče prihvatili. Mi mi mislimo da naša šansa nije samo Evropa u prodaji poljoprivrednih proizvoda, već pre svega mi moramo sa svojom poljoprivredom i prehrambenom industrijom da osvajamo tržišta u regionu i da osvajamo neka nova tržišta, a Iran može da bude veoma zahvalno tržište. Imamo problema zbog sankcija koje su nametnute Iranu, imamo problema i sa prevozom koji treba regulisati za izvoz veće količine kukuruza. Takođe, sem bilja, mislim da je šansa i u izvozu goveđeg mesa. Mi smo u poziciji da posle pravog kravocida koji se desio za vreme bivše vlasti, žutih žohara, došlo je vreme da zanavljamo naše govedarstvo i stiču se uslovi za ofanzivniji izvoz na tržište Irana, koje može da bude dobro tržište za našu mesnu industriju, odnosno da podignemo standard naših poljoprivrednika. Nama trebaju ta nova tržišta, ali takođe moram da iskoristim priliku, pošto je ministar poljoprivrede tu i verujem da je on saveznik Odbora za poljoprivredu i šumarstvo, da kažem da subvencije moramo povećavati da bi bili što konkurentniji, s obzirom da Evropa na 104 miliona hektara izdvaja 45 milijardi evra. Znači, to je negde prosečno ako uzmemo hektar kao jedinicu neku po kojoj treba deliti te subvencije, s obzirom da je to negde oko 400 do 450 evra po hektaru, naše subvencije u ovom trenutku, iako su povećane dva i po puta u odnosu na 2012. godinu, još uvek ako podelimo sa hektarima izađe nešto malo više od 100 evra. Iako su tri puta povećane, mislim da treba da budu još veće. Naš cilj je da do ulaska u Evropsku uniju te subvencije podignemo, po meni, na jednu milijardu, dakle, još dva ili tri puta da podignemo subvencije u odnosu na ove današnje da bi Evropa mogla da nam tolike subvencije isporučuje u onom trenutku kada i ako uđemo u Evropsku uniju. Kada kažemo – subvencije, svi misle da to dobijaju samo poljoprivrednici. Subvencije su prilika i da prerađivači imaju jeftiniju sirovinu, potrošači da imaju jeftiniju hranu. Znači, ne subvencionišu se samo poljoprivrednici, već se subvencionišu u prerađivačka industrija i potrošači, da bi bili što konkurentniji. Ja verujem da pod istim uslovima kakvi vladaju u Evropskoj uniji naši poljoprivrednici za nekoliko godina mogu da preteknu evropske farmere. S tim u vezi, treba nam jaka prerađivačka industrija i mašinska industrija, treba nam jaka ekonomija od koje možemo da uzmemo novac i usmerimo u poljoprivredu, a onda kroz jeftiniju sirovinu opet zahvalimo industriji i napravimo je konkurentnijom u tržištima o kojima sam govorio. Evropska unija ima hiperprodukciju hrane, ali ipak nastupamo i tamo sa određenim količinama, ali mislim da tržišta oko Srbije i nova tržišta, odnosno zanovljena tržišta, kao što je iransko tržište, mogu da budu velika šansa za naše proizvođače ne samo sezonske robe, merkantilnog kukuruza, već i za stočare i klaničnu industriju. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87, stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Pošto nema više prijavljenih izvestilaca nadležnih odbora, prelazimo na predsednike ili predstavnike poslaničkih grupa. Podsetiću da je obrnutim redosledom u odnosu na broj poslanika. Dajem reč narodnom poslaniku Muameru Zukorliću.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, set zakona kojima se potvrđuju sporazumi sa određenim zemljama po naznačenim temama spadaju u one teme koje su možda najlakše za nas narodne poslanike u Narodnoj skupštini zato što pitanje uspostave i unapređenja saradnje sa drugim zemljama je nešto što ni na koji način ne može biti sporno, nešto što zapravo treba uvek da nas raduje, što imamo intenzivnu saradnju, što je uspostavljamo i unapređujemo. Zato je i teorijski prostor za obrazlaganje ovih tema prilično skučen, ukoliko se želimo držati sasvim načelnog odnosa. Međutim, ukoliko malo dublje uđemo u sadržinu i značaj samih ovih sporazuma, kao i tema koje oni impliciraju ili ekspliciraju, onda imamo jako puno toga kazati u vezi sa ovim temama. Svakako da će narodni poslanici Stranke pravde i pomirenja i naše poslaničke grupe podržati ovaj zakon, odnosno ove zakone i set ovih zakona u danu za glasanje iz upravo rečenog razloga. No, ono što je za nas posebno zanimljivo ovde jesu oni zakoni koji potvrđuju sporazume o unapređenju odnosa pre svega sa susednim zemljama, odnosno u ovom slučaju sa Bosnom i Hercegovinom i sa Crnom Gorom, a tiču se vazdušnog saobraćaja. Svakako da smo i do sada imali solidnu saradnju na tom polju, međutim, ovo je za nas važno ne samo iz razloga što tretira vazdušni saobraćaj, već zbog našeg i ličnog i političkog uverenja da su odnosi sa svim zemljama od velikog značaja, ali da su odnosi sa susedima, odnosno komšija, tačnije sa zemljama u regionu, od izuzetno važnog značaja. Svakako, da i mi narodni poslanici koji prevashodno predstavljamo Bošnjačku nacionalnu zajednicu, odnosno bošnjački narod u ovoj zemlji, dodatno smo zainteresovani za saradnju sa BiH, ali isto tako i sa Crnom Gorom, ali isto tako i sa drugim zemljama u regionu, s obzirom da je bošnjački narod, dakle razasut po brojnim zemljama bivše Jugoslavije, odnosno regiona. Tako da upravo ovu traumu koju smo imali, raspadom Jugoslavije i uspostavom brojnih granica koje su na neki način iskomplicirale međusobnu komunikaciju i saradnju unutar bošnjačkog naroda, zapravo nastojimo nadoknaditi, radujemo se svakoj uspostavi saradnje koja će olakšati tu komunikaciju i olakšati tu saradnju, ali ne samo u okviru jednog naroda, u ovom slučaju bošnjačkog naroda, već delimo uverenja i lična i politička, da zapravo kvalitet naše budućnosti u celini će ovisiti o tome koliko imamo kulturnog i civilizacijskog kapaciteta da uspostavljamo međusobnu saradnju. Zapravo, kulturni i civilizacijski kvalitet jednog naroda, jedne zajednice se meri po kapacitetu te zajednice ili tog pojedinca ili te grupe, da uspostavlja saradnju sa drugima. Sebičnosti je instinkt, sebičnost je poriv i to nije neka ljudska vrednost. To je svojstveno i životinjama. Boriti se za sebe, nastojati da prigrabite za sebe, to nije neka posebna ljudska vrlina niti plemenitost, ali imati kapaciteta da uspostavite balans između onoga što je interes pojedinca i grupe jedne određene zajednice, ali isto tako uspostaviti sa druge strane saradnju sa drugima, sa različitima po veri, kulturi, etničkoj i nekoj drugoj pripadnosti, zapravo na tome se meri pravi ljudski, kulturni, civilizacijski i uopšte humani kvalitet. Zato ćemo uvek i na svakom mestu i svaki put podržati svaki oblik saradnje. I onaj koji se odnosi na naš narod, na našu etičku, Bošnjačku zajednicu, ali isto tako i onaj koji se odnosi na druge narode i druge nacionalne zajednice. Po istom osnovu, svakako da treba podržati i sporazum koji se tiče saradnje sa Iranom. Dakle, tu su velike mogućnosti, dakle, ne samo sa Iranom i sa drugim zemljama, u ovom slučaju muslimanskim zemljama. Više puta ističem od kolike je važnosti, eto ovo da kažem vrlo hrabro otvaranje Srbije prema muslimanskim zemljama koje je doživelo najznačajniji iskorak sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, i ne samo da smo tada dobili ovolike investicije i već vrlo vidljive efekte investicione prirode i u „Beogradu na vodi“ i na Kopaoniku, i u drugim projektima, poljoprivrednim i nekim drugim. Dakle, to su zaista neki iskoraci ali sa moje tačke gledišta to ima više od samog poslovnog efekta. To ima svoje vrlo važne kulturno civilizacijske refleksije, s obzirom na sve terete koje mi nosimo, dakle, iz historije, pogotovo na relaciji srpsko-osmanskih odnosa i svih posledica koje su iz toga proizašle, iz svih brojnih predrasuda koje imamo na relaciji, između pravoslavnih zajednica, sa druge strane muslimanskih zajednica, od posebne važnosti je uspostava dobrih odnosa i razvijanje tih odnosa između Srbije i muslimanskih zemalja. Mi pripadnici Islama, odnosno muslimanskih zajednica ovde, bez obzira o kojoj političkoj strukturi pripadali sebe doživljavamo kao šansu, kao most daljeg unapređenja tih odnosa sa muslimanskim svetom. Svakako da pitanje Sporazuma sa Rusijom koji se odnosi na saradnju u vezi sa borbom protiv terorizma je jedno od pitanja, odnosno čak tema koje su po svojoj strukturi i sadržini neiscrpne i kojima je potrebno pridati veći značaj. Istina, kada se čuje ili izgovori pojam terorizam, uglavnom se na onu prvu da kažem, prihvati ono razumevanje koje je danas najprisutnije u domaćim i međunarodnim medijima i uglavnom ima jedan dimenzionalan prizvuk. Ova tema jeste bitna i u toj dimenziji, ali ona ima mnogo veći značaj i potrebno je tretirati mnogo dublje kako bismo zapravo sagledali značaj ove teme. Svakako da je pojam terorizam nastao od pojma teror koji znači zastrašivanje putem nasilja, terorizma svako sa ciljem da se postigne i neki ideološko politički cilj. Međutim, u osnovi i terora i terorizma je zapravo pojam nasilja. Mislim da taj pojam nažalost ne dobija pravo mesto u našoj javnoj komunikaciji, u celokupnom našem i političkom i medijskom diskursu, pa možda ne i u samoj ovoj Narodnoj skupštini. Obično se preko ovog pojma preleti, eto tako površno i obično se pojam nasilja, fenomen nasilja i borba protiv nasilja prepuštaju onim delovima vlasti koje su po svojoj definiciji zadužene za da se bave nasiljem. Svako da će se policija baviti nasiljem, to joj je ključni posao. Svakako da će se baviti i tužilaštvo i pravosuđe, dakle, da će se baviti fenomenom nasilja u svakom pogledu i pravnom, ali se postavlja pitanje – zašto nasilje ovoliko buja? Zašto ljudska civilizacija u zenitu svog uspeha u 21. stoleću u globalnom planu? Ali hajmo ostaviti globalni plan, doći na naš teren ovde, na naš domaći plan - zašto ovoliko nesposobnosti, celokupne naše sistemske nesposobnosti, civilizacijske, pa i kulturne nesposobnosti, dakle u odnosu prema nasilju. Potrebno je dame i gospodo, da se suočimo sa ovim pitanjem. Nije dovoljno da se pitanjem nasilja bavimo površno i da tek onako preletimo, preletimo kroz neka naša saopštenja i osude kada se dese neki akti nasilja. Moramo se suočiti sa pitanjima koja imaju dublje reflekcije. Zašto ljudska civilizacija, pa i mi sami uprkos svim aspektima napretka koji u tehnologiji i svim drugim pogledima koji bi trebali da nam olakšaju borbu protiv nasilja, zašto smo sve slabiji u tome? Zašto je sve više nasilja? To je tema koja se mora aktuelizirati. Ona se na žalost aktuelizira i zbog onog što se dešava izvan ovog doma. Ne možemo zaobići temu silovanja mladih glumica, odnosno polaznica tzv. škole glume, ne možemo zaobići ono o čemu se celokupna javnost bavi. Ne možemo zaobići temu dotičnog Miroslava Aleksića, koga i dalje u medijima od milja zovu Mika. Ne možemo to ignorisati bez obzira na našu današnju tematiku. Naravno, da se je najlakše opredeliti kroz osudu, masovnu osudu i zgražavanje. To je nešto što je čak više od svesti. To je nešto je refleksija svakog čoveka, posebno roditelja, posebno brata. To je ono što je prva reakcija i verujem da svi narodni poslanici dele takvo mišljenje. Mi ovde koji smo u poziciji da donosimo zakone, koji smo u poziciji da predstavljamo narod jesmo izabrani na izborima, mi moramo o tome imati jasnije stavove i poslati vrlo jasne poruke. Zašto naše društvo pokazuje nemoć, ne samo da se suprotstavi ovakvim pojavama, već pokazuje nemoć da preventivno reaguje, odnosno zašto nije doseglo potreban imunitet, moralni imunitet, politički imunitet, obrazovni imunitet, socijalni imunitet kako ovakve stvari uopšte ne bi bile pred nama. To su teme sa kojima se mi u pogledu fenomena nasilja moramo suočiti. Naravno da je nesporno da dotična osoba, odnosno čovek koji je osumnjičen, priveden, da se mora procesuirati, da mu se mora osigurati suđenje i kroz pravosudni sistem se dokazati stvarna istina. To je dakle nesporno. Isto tako ne može biti sporno i to na čijoj smo strani. Moramo biti na strani žrtve. Međutim, nemojte misliti da je to dovoljno. Ne, nije dovoljno. Nije dovoljno biti na strani žrtve, načelno i emotivno, i osuditi počinioca i tražiti da se on adekvatno sankcioniše. Mi moramo ući dublje. Mi se moramo pozabaviti stanjem koje zapravo dovodi do toga da neko može biti u prilici da tako nešto počini. Zato ova tema jeste tema i za Ministarstvo obrazovanja. Mi se moramo pozabaviti time ko to sve može da edukuje, ko to sve može nešto da zoveš školom, kakvi su mehanizmi zaštite od toga, odnosno protiv toga. To je tema koja se tiče obrazovanja, potom, tema koja se tiče medija. Šta mi danas u medijima imamo u pogledu nasilja? Kako se mediji ophode prema nasilju? Kada kažem mediji ne mislim samo na onaj informativni aspekt, već govorim uopšteno o medijima, uključujući i to kakve serije snimamo, šta u njima promovišemo, da li je potrebno da imamo neku seriju koja će biti dobro prodana, zanimljiva za gledanje, koja će biti gledana itd. Da li se pitamo šta promoviše ta serija? Kakve su reflekcije te serije na naše mlade naraštaje i na društvo? Da li imamo pravo ćutati ili podržati da se kroz određenu serijsku, odnosno, filmsku industriju, očito i to na vrlo agresivan način promovišemo nasilje? To su sve važne teme i važna pitanja. Drugo, šta je pitanje percepcije nasilja u nama samima? Nisam siguran da imamo dovoljno rasprava ni u među akademskom zajednicom, a pogotovo ne među političkom zajednicom. Najčešće pitanje nasilja se tretira opet po onom refleksu, da je nasilje bitno samo onda kada se učini prema nama i kada se učini prema nekome našem, ma ko bio taj naš i kako ga mi doživljavali. Ne, pitanje nasilja nećemo tretirati na ispravan način ukoliko edukacijski i kulturološki ne uspemo da podignemo svest u odnosu na nasilje, na taj način da nasilje tretiramo kao pitanje odnosa sebe prema sebi, da nasilnika, zločinca, ma ko bio, sa ma kojom vrstom nasilništva ili zla bio odlikovan, dakle, da ga tretiramo kao nešto u čemu se mi određujemo prema sebi. Moj odnos prema nasilju nije moj odnos prema nasilniku ili prema žrtvi, to je moj odnos prema meni, jer ja mojim odnosom moralnim i kulturološkim, prema nasilju i nasilniku, zapravo definišem sebe u moralnom smislu ko sam ja, da li sam ja neko ko je protiv nasilja ili za nasilje. Ukoliko sam samo protiv nasilja kada se čini meni u nekome mome, to opet nije ljudska vrelina, to nije ljudska kategorija, to je životinjski poriv. Svaka životinja je protiv nasilja kada se čini njoj ili njenom mladunčetu, ali, čovek nije životinja, on je viša vrsta, njemu je podaren razum i duh i duša, i on mora to pokazati zapravo potvrditi svoju ljudskost u svojoj percepciji i svome ponašanju. Zato ovo pitanje se, naravno u jednom govoru, pa ni jednom danu, niti jednoj temi ne može apsolvirati, ali ga mi moramo stalno otvarati, pre svega sa samim sobom, još ako je tačno da je osumnjičeni za silovanje, dotični Aleksić, bio pripadnik neki paravojnih formacija, pa taj može da bude pedagog, taj može da bude neko kome će se davati deca na edukaciju, molim vas, to je pitanje koje zadire jako duboko, Dakle, moramo reducirati i revidirati naš odnos prema nasilju. S druge strane, ne mogu se ni porodice do kraja osloboditi odgovornosti, ne mislim samo na ovaj slučaj, tema je veoma osetljiva i moramo birati reči, ali ova histerija od strane roditelja u pogledu beskrupuloznog pokušaja da vam dete postane pevač ili pevačica, glumac ili glumica, da se postigne slava po svaku cenu, ljudi, to je već na granici patologije, to je nešto što se takođe kroz celokupni prosvetni ali i medijski sistem koji nam je najrizičniji po to tom pitanju, moramo se suočiti sa ovim pitanjem, inače poremećaji vrednosti na ovaj način gde više nije bitno kako, samo da mi sin ili ćerka postanu vidljivi sa one strane ekrana, pa ako može biti glumac, može, ne može. Ako ne može, hajdemo pevač, pevačica. Ako ne može, onda hajdemo u rijaliti. Naravno da razumem konfliktnost celokupne teme i ne želim i sada sve otvoriti, ali govorim sa tačke etičke, sa tačke moralne, sa tačke našeg edukacijskog diskursa i kursa, dakle, ne možemo kao zajednica, kao društvo, kao narod na ovo biti ravnodušni. Verujte mi, ovo će imati svoj pravni epilog kroz pravosuđe, kao i mnoge druge teme, ali to je površinsko reagovanje, bez dubokog reagovanja, bez revizije našeg odnosa prema pravim ljudskim vrednostima, a potom bez revizije našeg odnosa kakav nam je prosvetni sistem u vrednosnom smislu, mi radimo razne reforme obrazovnog sistema u tehničkom smislu, u metodičkom smislu, imamo i tu određene napretke, ali i zaostatke, ali skoro da nemamo temu revizije našeg odnosa, našeg obrazovnog sistema u suštinskom, idejnom, duhovnom i etičkom smislu, dok to ne učinimo, verujete, nismo problem do kraja ni otvorili. Ovim odnosom biće lako ili mnogo lakše obračunati se i sa potencijalnim terorizmom, domaćim, koji je, hvala Bogu, na minimumu i naravno biti deo celokupnog međunarodnog odnosa, ali ako ne spasimo naše duše, našu decu, naše porodice, džaba vam sve globalne akcije u kojima možemo sudelovati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jasmina Karanac. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća, poštovani ministri, koleginice i kolege narodni poslanici. Mi danas ovde raspravljamo o nekoliko sporazuma koji su sami po sebi važni, ali ne samo to. Ovi sporazumi potvrđuju saradnju i dobre bilateralne odnose između Srbije i Ruske Federacije, između Srbije i Luksenburga, zatim, Bosne i Hercegovine, kao između Srbije i Irana. Sporazum o borbi protiv terorizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije koji je potpisan sredinom prošle godine kada je u poseti Beogradu bio ruski šef diplomatije Sergej Lavrov, podrazumeva poboljšanje saradnje dveju zemlja kroz razmenu operativnih informacija i profesionalnih iskustava u borbi protiv terorizma. U pitanju je saradnja u domenu razmena informacija, obuke opremanja specijalnih snaga posebnim informatičkim i tehničkim sredstvima. Kada govorimo o značaju ovog sporazuma, svakako je važno istaći da u novijoj svetskoj istoriji ne postoji nijedna država koja je imuna na terorizam. Terorizam je globalni svetski problem, koji se lako preliva i brzo širi sa jednog mesta na druge prostore, i kao takav ugrožava kako unutrašnji tako i međunarodnu bezbednost. Od devedesetih godina dvadesetog veka veoma je uočljiva regrutacija terorista širom sveta kroz uspostavljanje terorističkih kampova za obuku, kao i umrežavanje terorističkih organizacija, i zato svaka zemlja ima obaveza da se bori protiv ovog velikog zla današnjice. Da je terorizam opasnost i pretnja koja ne poznaje granice, nažalost, potvrđuju i brojni teroristički napadi kojima smo svedočili u novijoj istoriji. Stručnjaci za terorizam ocenjuju da je savremeni terorizam doživeo naglu ekspanziju između pedesetih i sedamdesetih godina dvadesetog veka, kada je primena nasilja u političke svrhe, ili za podizanje društvene svesti postala popularna strategija. U kasnim decenijama prošlog veka terorizam se proširio van granica nacionalnih država i postao internacionalni problem. Ja ću navesti samo neke primere čiji smo i mi ovde savremenici. Setimo se Njujorka 11. septembra 2001. godine, kada su oteta četiri putnička aviona od kojih su se dva zaletela i srušila, Kule bliznakinje, nebodere svetskog trgovinskog centra. Zatim, napada u Madridu 11. marta 2004. godine, kada su teroristi izveli seriju koordiniranih eksplozija bombi na sistem javnog železničkog prevoza u Madridu u Španiji, koji su ubili 192 i ranili 2050 osoba. Ti napadi se smatraju najtežim terorističkim zločinom na tlu Evrope u istoriji. Jedan od novijih terorističkih napada svakako jeste onaj u Parizu koji se dogodio 13. novembra 2015. godine. Niko od nas ne može da zaboravi talačku krizu u Beslanu, što je naziv za jedan od najtežih terorističkih napada koji su se dogodili u Rusiji u njenoj istoriji. Počela je 1. septembra 2004. godine, nakon što su čečenski teroristi zauzeli jednu školu, a završila je trećeg septembra te godine, napadom ruskih specijalnih jedinica. Poginulo je 344 ljudi, od čega 186 dece. Ovo je jedan od najkrvoločnijih terorističkih napada uopšte. Posle 11. septembra 2001. godine, donesen je niz antiterorističkih mera koje države članice antirerostičke koalicije moraju sprovesti. Međunarodna zajednica, a posebno EU, razvile su kompleksan sistem za borbu protiv terorizma. Postoje brojni dokumenti Saveta Evrope, Evropske komisije i Evropskog parlamenta za adekvatnu borbu protiv terorizma. Međutim, stručnjaci za terorizam ocenjuju da je, s druge strane, nastala jedna nova situacija u kojoj se sve intenzivnije povezuju organizovani kriminal i terorističke organizacije koje stvaraju potpuno neprirodna savezništva. U takvim okolnostima, kada je ojačan međunarodni nadzor, teroristička organizacije sve češće koriste manje uobičajene mehanizme finansiranja, kao što su nezakonita trgovina, falsifikovanje novčanica, trgovina drogama. Ako se želi dugoročna saradnja u borbi protiv terorizma i ako su se države na nju obavezale, u ovom slučaju to su Srbija i Ruska Federacija, onda je potrebno da se to reguliše zakonom. Verujem da će ova saradnja dati dobre rezultate, budući da Rusija ima bogato iskustvo u borbi protiv terorizma i veoma uređen i pouzdan sistem koji čine njeno zakonodavstvo, oprema, informacije, baze podataka, što bi kroz ovaj vid saradnje moglo da doprinese i unapređenju našeg državnog sistema na polju borbe protiv terorizma. S druge strane, bogato iskustvo i znanje Srbije u okviru sistema bezbednosti i te kako može da bude korisno i dragoceno za velike zemlje kao što je Ruska Federacija. Uzimajući u obzir porast terorističkih pretnji, ali i međunarodne obaveze dveju zemalja, smatram da će potvrđivanje ovog sporazuma doprineti daljem unapređenju, kako borbe protiv terorizma, tako i unapređenje bilateralne saradnje Srbije i Ruske Federacije. Mi danas ovde imamo još jedan važan dokument, a to je Sporazum o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara BiH i Vlade Republike Srbije i Crne Gore. Naime, ovde je reč o definisanju prava i obaveza ugovornih strana, a tiče se prenosa nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju u delu vazdušnog prostora iznad BiH. Do kraja 2019. godine kontrolu nad delom neba BiH, koji se pruža iznad 10.000 metara, zajednički su 1997. godine obavljale kontrole letenja Hrvatske sa jedne i Srbije i Crne Gore sa druge strane. Ispunjavanjem potrebnih uslova, u skladu sa međunarodnim obavezama, Direktorat BiH BHANSA od 5. decembra 2019. godine, nadzire kompletan vazdušni saobraćaj iznad teritorije BiH i do 10.000 metara, kao što je to i ranije bio slučaj, ali i iznad 10.000 metara što je do tada bilo u nadležnosti, kao što sam rekla susednih zemalja. Zemlje potpisnice ovog ugovora pristupile su izradi ovog dokumenta u želji da obezbede obavljanje letova preko zajedničkih državnih granica u skladu sa propisima jedinstvenog evropskog neba. Ovim ugovorom definiše se da pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju u najvećem delu vazdušnog prostora iznad BiH obavlja BHANSA, Agencija BiH, s tim da u jednom delu vazdušnog prostora iznad BiH uz granicu sa Republikom Srbijom nadležna za pružanje usluga ostane SMATSA, Agencija za kontrolu letenja Srbije i Crne Gore. Predlog ovog sporazuma potpisali su još 2019. godine nadležni ministri Srbije, Crne Gore i BiH. Usvajanjem ovog sporazuma mi dugoročno uspostavljamo pravni osnov za nadležnosti pružanja usluga u vazdušnom saobraćaju u delu vazdušnog prostora BiH uz granicu sa Republikom Srbijom. Jedan od važnih sporazuma danas pred nama je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Iran u oblasti zaštite bilja i biljnog karantina. Zašto je važan ovaj Sporazum? Naime, treba znati da je 23 vrste sortnog semena iz Srbije priznat u Iranu i kada bi se uspostavio platni promet između Srbije i Irana, to jest kada bi se toj zemlji ukinule sankcije, teoretski, Iran sa svojih 80 miliona stanovnika bio bi sasvim dovoljno tržište za plasman poljoprivrednih proizvoda iz Srbije. Sadašnji nivo trgovinske razmene od deset miliona dolara je samo kap u moru mogućnosti. Kao predsednica Poslaničke grupe sa Iranom, ja sam imala tu čast i zadovoljstvo da posetim Iran, da razgovaram sa njihovim zvaničnicima i da se uverim u mogućnosti i šanse koje ta zemlja pruža kada je u pitanju izvoz poljoprivrednih proizvoda iz Srbije u Iran. Takođe, moram da napomenem, dok je ministar trgovine, turizma i telekomunikacija bio Rasim Ljajić, potpisano je nekoliko važnih trgovinskih sporazuma između Srbije i Irana. Takođe, ukinute su vize na jedno vreme i uspostavljeni direktni avionski letovi između dve zemlje. To je bila velika šansa i data je mogućnost saradnje. Međutim, zbog sankcije Iranu, to je ukinuto i ja se nadam da će nova američka administracija ponovo ukinuti međunarodne sankcije Iranu i da će se to tržište ponovo otvoriti kako za ostatak sveta, tako i za Srbiju, što je za nas u ovom trenutku i najinteresantnije. Ovaj sporazum između dve zemlje potpisan je u Beogradu još 2018. godine, a njega je već ratifikovao iranski parlament. On podrazumeva saradnju u oblasti zaštite bilja, to jest kontrolu i sprečavanje unošenja i širenja štetnih organizama. Zaštita bilja kao deo poljoprivredne proizvodnje je značajan segment u povećanju prinosa i kvaliteta bilja i biljnih proizvoda. Stoga se vrlo veliki značaj pridaje zdravstvenom stanju biljaka, a posebno su važni seme i sadni materijal, jer oni služe za dalju reprodukcije, pa je stoga i mogućnost prenošenja štetnih organizama veća. Jedna od važnih mera koja se podrazumeva u sprečavanju širenja štetnih organizama je svakako biljni karantin. Postoji unutrašnji i spoljni karantin. Sigurno da mnogo veću pažnju treba posvetiti spoljnom karantinu, jer se ne poznaje kvalitet pošiljke koja se uvozi u zemlju. Iz tog razloga se ovoj vrsti karantina poklanja posebna pažnja i zbog toga je ovaj sporazum važan. Većina karantinski štetnih organizama dolazi iz drugih zemalja i ovde je važno istaći da biljni karantin postoji u svim zemljama sveta. Razlog tome je odbrana zemlje, jer unošenje jednog karantinski štetnog organizma može da prouzrokuje dalekosežne negativne posledice po poljoprivrednu proizvodnju. Stoga je regulativa koja se odnosi na biljni karantin vrlo značajna, jer ona propisuje pravila ponašanja pri uvozu pošiljki iz drugih zemalja, a u slučaju eventualne pojave karantinski štetnog organizma u zemlji, propisuje mere za zaustavljanje širenja i iskorenjavanja zaraženog biljnog materijala. Ovaj sporazum podrazumeva razmenu informacija u vezi sa pojavom karantinski štetnih organizama na teritoriji dve države, Irana i Srbije, kao i metoda koji se primenjuju za njihovo suzbijanje. Takođe, dve strane se obavezuju da sprovedu neophodne mere kontrole pošiljki bilja i biljnih proizvoda i svaku od tih pošiljki moraju da prate određeni sertifikati. Karantin u zaštiti bilja počeo je da se primenjuje još krajem XIX veka, posle velikih šteta koje su nastale od nekih bolesti i štetočina u Evropi, kao što su krompirova plamenjača, pepelnica vinove loze i filoksera na vinovoj lozi, što je izazvalo uništavanje ogromnih površina pod zasadima i nanelo nemerljivu ekonomsku štetu. Stoga je jasno da zemlje koje trguju biljkama i biljnim proizvodima donose ovakve obavezujuće sporazume. Ovde imamo još jedan sporazum, između Republike Srbije i Luksemburga o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka, i ovde nema ništa sporno. Dve zemlje su se dogovorile da utvrde pravila za uzajamnu zaštitu tajnih podataka koje se razmenjuju u okviru politike, vojne, ekonomske ili bilo koje druge saradnje, a sve u skladu sa nacionalnim zakonima i propisima dveju potpisnica. Imajući u vidu značaj svih ovih sporazuma, poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije će za njih i glasati. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Karanac. Reč ima predsednik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija Dragan Marković Palma. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, Jedinstvena Srbija će glasati za set predloga i tačaka dnevnog reda koji su na današnjoj sednici i naredna tri dana. Ja bih zamolio ministra poljoprivrede da vidimo kako da zaustavimo uvoz mesa i pomognemo gospodinu poljoprivrednom proizvođaču, jer država je dala svoj maksimum preko subvencija od žitarica, preko žive mere krava, ovaca, svinja i tako dalje, ali se desilo nešto što ne pamti poljoprivredni proizvođač, a i ja kao neko ko živi na selu, da je toliko pala cena žive vage. Na primer, cena prasadi je prošle godine bila 300 dinara, danas je 220. Koncentrat, povećana je cena koncentrata 20%. Džak od 20 kilograma bio je 1.000 dinara, a danas je 1.200 dinara. Cena tovljenika, tovljenici su bili 200 dinara, danas su 130 dinara. Cena bikova, bila je cena prošle godine 2,2 evra, danas je 1,7 i 1,8. I to meso se uvozi iz celog sveta. Mi moramo da zabranimo uvoz mesa ne tim državama, nego tim našim proizvođačima mesa i mesnih proizvoda i da oni pišu zahtev Ministarstvu poljoprivrede šta mogu da uvezu od mesa, jer ako to ne uradimo, poštovani ministre, evo sada, kako to se kaže na selu, prodali su turu bikova, tako to nazivaju poljoprivredni proizvođači, 50% u tri sela više ne obnavlja, ne kupuje telad, pa da čuva do 550, 600 kilograma, koliko je bik težak i da proda na tržištu. Čak se izgubilo ono tržište koje je nekada bila ogromno na Kosovu i Metohiji kada je u pitanju cena bikova. Mi više ne znamo šta jedemo, to je zamrzlo meso iz celog sveta. Znači, prvo mora da dobiju licencu. Dalje, ako je pad poljoprivrednih proizvoda žive vage, kako nije pala cena u kasapnicama? Gde ide ta razlika? Pa, on više ne zarađuje 30%, nego zarađuje 230%, a da sačuvamo gospodina poljoprivrednog proizvođača i da sačuvamo budućnost, ko će da nasledi poljoprivrednika, deca, unuci, ako stave na papir i kažu da se ne isplati da se bave poljoprivredom. Tako da je to moja molba prema vama. Nije Vlada kriva zbog ovoga, ali mi moramo da donesemo mere. Jeste da smo mnogo sporazuma međunarodnih potpisali za uvoz, ali možemo da kažemo našima - ne možeš da uvoziš 100 tona mesa junećeg, možeš 5 tona da uvezeš, a resto da kupiš u Srbiji. Ako to ne uradimo u naredna dva-tri meseca, mi ćemo poljoprivrednog proizvođača koji ima 20 ha i 10 ha zemlje da napravimo na socijalni slučaj i da dolazi za pomoć na šalter lokalne samouprave, a to su vredni i radni ljudi i hoće da rade, da žive od svog rada. Šta je berza uradila kada je u pitanju cena žita? Siguran sam da vi to znate, da poslednjih 12 godina cena žita ne prelazi 18 dinara, jel tako? Nije kriva Vlada, ni ministar, ali da vidimo ko reguliše tu berzu u Srbiji, gde se žito skladišti i ko raspolaže time, a ne da mlinari kupuju po ceni od 14, 15 dinara, jer običan poljoprivredni proizvođač nema skladišne kapacitete i kažu - procenat klijavosti je velika, procenat vlažnosti velika i plati mu po 15 dinara i 16, čak nije ni 18 dinara. A, što bi rekli poljoprivredni proizvođači, gorivo i mazivo poslednjih 12 godina je otišlo koliko puta gore. Ponavljam, ova Vlada je najviše pomogla poljoprivredne proizvođače i subvencijom, ali ako ne uradimo preventivu i zaštitu, džabe te pare koje mi dajemo iz budžeta poljoprivrednim proizvođačima. Kada su u pitanju drugi sporazumi vezano za saradnju sa Rusijom, mislim da je Rusija najiskusnija država kada je u pitanju terorizam i da mi od Rusije mnogo toga možemo da naučimo. Šta je poenta? Poenta je informacija, da vam neko da, a ne kad se desi teroristički akt, da vi jurite teroriste po državi ili ne znam šta, nego da saznamo da se sprema neka teroristička organizacija koja će da napadne neku državu. Terorizam je kao zemljotres, kad se najmanje nadate, kada ničim niste izazvali, desi se terorizam, kao što je to u Beču u Austriji, na primer, jedna mirna država. I mi smo mirna država. Mi ne šaljemo militantne poruke, ni predsednik Srbije, ni Vlada, ni vi resorni ministri. Mi samo hoćemo da drugi poštuju nas kao što mi poštujemo druge. Nikada nije bila jača vojska i policija kada je u pitanju i vojno i policijsko naoružanje i motivisani su i vojnici i policajci na način što se kupuju stanovi po niskim cenama, poklanjaju se onima koji nemaju, tamo gde se rađaju deca. Ja kada sam bio u Americi i tamo sam imao sastanak sa Stivenom Mejerom, on je bio zamenik direktora CIA za Balkan. I mi pričali o terorizmu. Tada je bio terorizam u Parizu. Ja kažem – kako sad te ljude nazivate tamo teroriste, a kada se desi nešto u Srbiji, to nisu teroristi za vas? On mi je rekao – oni koji rade za nas, to nisu teroristi. Nadam se da je to davna prošlost Amerike, da Amerika stimuliše nekog da napada Srbiju, da će ova administracija da nasledi bar, kao što je to radio Tramp, da nije započeo nijedan rat. Mi poštujemo volju građana Amerikanaca. Čestitam gospodinu Bajdenu, iako sam ja podržao gospodina Trampa, jer sam jedini političar iz Srbije koji je bio na inauguraciji Donalda Trampa. I tada sam slušao njegov govor. Rekao je da će oni da štite svoje granice, da se bore kako će ekonomski da ojača država itd. Znači, svi ti sporazumi imaju i neku prethodnu radnju. Šta je prethodna radnja? Prethodna radnja je da mi i kada je u pitanju ekonomski standard i skok i broj radnih mesta i BDP prednjačimo u Evropi. Kod mene se to kaže – neće sa slepcem da potpisuju sporazume i dogovore o saradnji. Mi to moramo da iskoristimo, i da iskoristimo i poslanici koji su članovi grupa prijateljstava, da se odlazi u te parlamente i da se pozivaju ti poslanici da dolaze u Srbiji, jer veliki broj poslanika i država misli da je Srbija ono što je bila pre 20 i nešto godina, a i tada nije bila takva kakvu su oni predstavljali u velikim svetskim medijima. Meni npr. nije trebala ministarska funkcija da obiđem 10 država i da imam sastanke na najvišem nivou. To je Egipat. Egipat ima 110 miliona stanovnika, najmoćnija država na Bliskom istoku, veliko tržište, mnogo se uvoze poljoprivredni proizvodi, ogromna količina i da vidimo kako to što je nekada radio Tito i Naser započne da radi naša država, i ne samo Egipat, i sa drugim državama. Srbija prednjači u tim odnosima kada je u pitanju prijateljstvo i tu moram da čestitam predsedniku Vučiću i dok je bio ministar Ivica Dačić, koji je obilazio i obišao ceo svet. Sada je zbog korone obustavljen odlazak, odnosno mere su prisutne skoro u celom svetu, pa ne mogu naši ministri da putuju i da se bore za Srbiju. Ali zato, siguran sam da mi imamo najbolju hranu, najčistiju hranu i da tu hranu, kada je u pitanju poljoprivredni proizvođač, ponovo vratim na to da nam ne služi poljoprivredni proizvođač samo kada nešto nam treba, nego da mu i pomognemo. Nije veliki procenat u punjenju budžeta kada se pogleda koliko poljoprivreda donosi novca, ali ajmo da se borimo da se što više izveze, a da se što manje uveze. To samo traži svaki poljoprivredni proizvođač, da konkurencija bude u Srbiji, a ne da konkurencija bude iz Holandije, Nemačke i nekih drugih država gde on svoje proizvode ne može da plasira i da sve lokalne samouprave pomognu poljoprivrednom proizvođaču. Da konkurencija bude u Srbiji, a ne da konkurencija bude iz Holandije, Nemačke i nekih drugih država gde on svoje proizvode ne može da plasira i da sve lokalne samouprave pomognu poljoprivrednom proizvođaču. Ja već 13 godina ne naplaćujem porez na poljoprivredno zemljište u Jagodini poljoprivrednom proizvođaču, ne naplaćujemo tezge na pijaci. To u ukupnoj masi novca je mnogo malo za lokalnu samoupravu, a za poljoprivrednog proizvođača su ogromne pare, ako on kvartalno treba da plati porez, a opala mu cena stoke žive vage. Odakle će da plati? A, nema ni regres, ni topli obrok, ni bolovanje, nema ništa. Žene koje žive na selu ne idu na bolovanje kada ostanu u drugom stanju. Mora da radi, mora da ode do njive, niko joj to ne plaća. Ako ima nešto na tavanu od kukuruza, žita ili u oboru da proda i tako se borimo protiv bele kuge. Da vam kažem, mi imamo pojedina sela u Srbije gde se poslednje dete rodilo pre četiri, pet i sedam godina, a imaju ti ljudi uslove i kupatila i puteve itd, ali neće da žive na selu. Gradovi će biti prepuni sa ljudima koji hoće iz sela da odu u grad, jer ga ništa ne motiviše da ostane na selu, osim da jednom nedeljno ode za neku kesu kod oca, majke, bake ili deke da može da živi i da mu pomogne roditelj koji je ostao da živi na selu. Jedinstvena Srbija će podržati ovaj predlog i set zakona i sporazuma. Svaki međunarodni sporazum samo može da donosi Srbiji, a nikako da šteti. Želim da čestitam ministru Vulinu i dok je bio ministar vojni i sada kao ministar policije, isto i ministru Nedimoviću. Kada je bio ministar vojni stalno smo držali neke vežbe, ne da bi plašili nekoga, nego da vide šta Srbija ima danas od oruđa, a šta je imala nekada. Mi nismo vršili demonstraciju sile, demonstraciju moći i da nekome pretimo, ali da kažemo da više ne možete da se igrate sa Srbijom i da ne možete da napadate Srbiju. Srbija nikada nije prva nekoga napala, nego je branila srpska ognjišta i da to samo bude jedna prošlost koja će istorijski da ostane zabeležena, a danas mi sarađujemo sa, evo, kao što će sada nebo iznad BiH naši avioni da štite. To su dobri ljudi. I da ne delimo nacije po pripadnosti, kao što ne radi Srbija. U svim tim nacijama ima i dobrih i loših, ali mnogo više ima onih dobrih kojima je stalo da rade, da zarade, da sarađuju itd. Na primer, ja mnogo volim da odem u Sarajevo, u Baščaršiju. Tamo se osećam kao da sam u Jagodini, niti me iko dira. Znate, to je nešto što je tradicija, gde je svako od nas bio nekada je bila Ilidža, takmičenje pevača. Tamo sam išao često, pošto je u Bosni bilo mnogo dobrih pevača, naravno i u Srbiji, ali tada je u Bosni bilo više boljih pevača nego što je bilo u Srbiji. Jednostavno, vraća se to vreme. Ne moramo mi sebe da nazivamo braćom, ali ta saradnja više nije onakva kakva je bila pre. Mnogo je bolja i zahvaljujući politici koju vodi ova država i resornim ministrima, tako da svako od građana Srbije želi mir i bezbednost. Mir da može da živi od svog rada, da ga niko ne dira, da ne leže i ustaje u strahu kako će neko da ga napadne, jer je ministar Vulin ili Nedimović izjavio nešto što je štetno za tu državu. Mi se ne bavimo drugim državama. Čak i kada nas neko pita šta mislimo, mi to kažemo na neki način da nikada niko ne može da nam zameri. Srbija ima dobru budućnost. Evo vakcine. Pazite, Crna Gora koja je ušla u NATO nema ni jednu vakcinu. Pa nisu nama dali vakcine što nas vole, nego što im treba Srbija kao kuća na putu, na Balkanu, treba im Srbija, Srbija drži mir na Balkanu. Srbija, kada pogledate, je jedina država gde evro miruje, gde je nasledila teško stanje u ekonomskom smislu i da je inflacija na godišnjem nivou je veoma mala. To je jedan od motiva da dolaze drugi investitori iz drugih država. Zamislite vi da nam je neko rekao pre 10 godina da će 60.000 građana Srbije raditi u nemačkim fabrikama čiji su vlasnici Nemci u Srbiji. Poštovani ministri, dame i gospodo, JS će glasati za predlog današnjih sporazuma i mogu slobodno da konstatujem, kao čovek iz unutrašnjosti, kao čovek koji se svakog dana pozdravi sa minimum 30 ljudi, znači svakog dana se pozdravim, imao sam koronu, znači ne zdravim se ni laktom ni pesnicom, nego ovako, ne bojim se da ću ponovo dobiti, imam antitela, i neću reći da najbolje znam, ali sam na terenu i čujem šta govore ljudi. Sada kada slušaju nas i neke druge kako to da se prepozna petočlana porodica da će neka opozicija da mu donese nešto ako traže ministarstvo za izbore, a onaj kaže – šta mene briga, kakvo ministarstvo za izbore, hoću li imati gde da radim, od čega ću da živim, koja cena struje će mi biti itd. Vama je mnogo lakše i nama da se ne bavimo opozicijom, već se bavimo napretkom Srbije, kao da ne postoje, rezultati su vidljivi, mogu da nas mrze, ali dela su bitna koja su vidljiva na svakom koraku. Zahvaljujem, poštovani ministri i dame i gospodo.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Za reč se javio ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, zahvaljujem se na ovim temama koje su pokrenute, iako će možda neko reći da nemaju velike veze sa ovim dnevnim redom, ali ovo je toliko bitno. Teme koje su malopre izrečene da ne mogu ostati nedorečeno i moram vam reći kako stvarno stvari stoje. Činjenica je to što je gospodin Marković rekao u prethodnom izlaganju da je došlo do ogromnih poremećaja na svetskom tržištu hrane i nesumnjivo je da je ova korona uzela velikog maha i u tom segmentu. Sa jedne strane imate neverovatne skokove na svetskom tržištu žitarica, a sa druge strane to sa sobom vuče jedan drugi problem, jer je došlo do manjka potražnje za određenim robama, poput goveđeg mesa, poput svinjskog mesa. Da zlo bude veće, kada padne potražnja, pada i cena, a inputi rastu, kao što je malopre rečeno, vezano za konkretan primer kukuruza. Podsetiću vas samo da je prošle godine Vlada Republike Srbije, baš da bi premostila te stvari koje su bile urgentne, nekoliko puta intervenisala sa otkupom goveda kako bi očuvala kompletno tržište. Toliko smo daleko išli u jednom trenutku da smo za kilogram govedine žive vage plaćali 2,15 evra kao država kako bismo spasili čitav taj sektor. Ono što je činjenica prethodnih dana, zadnjih 10-15 dana, došlo je do skoka cena i one su sada u ovom trenutku 1,95 plus PDV i očekivanja su da će u narednih mesec dana zbog određenog rasta tražnje skočiti na oko 2,10. Ono što me brine, kao i vas, to je priča sa tovljenicima, to je priča sa prasadima, a sada ću vam reći jednu stvar koja se… Mi smo na indirektan način onemogućili veći uvoz živih svinja, ali šta je problem i dugo smo mozgali oko toga kako da razrešimo uopšte ovu čitavu priču. Neki ljudi koji su sedeli ovde pre 10 godina su potpisali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. On je predviđao postepeno ukidanje carina od 2009. godine, pa kasnijih godina, ali ima jedna interesantna stvar koju smo neki dan uočili. Radi se o barenim proizvodima, paštetama, u stvari to su salame i paštete, ono što najviše ide, koje je isto povezano usko sa mesom. Zamislite, neko je skinuo skroz kompletnu carinu na to tada i omogućio da roba sa različitih prostora bez carine ulazi na ovaj prostor i toliko ošteti naš prehrambeni sektor u smislu prerade sa jedne strane, a sa druge strane automatski to povlači i manju količinu mesa, tovljenika koji bi išli u preradu. To ćemo ovih dana razrešiti, pokrenućemo, imamo alate koje možemo da aktiviramo i ja se nadam da ćemo na taj način povećati tražnju, a i čitav problem koji se dešava na svetskom tržištu jeste zbog situacije u Kini. Šta se desilo u Kini? Pojavila se ova bolest afrička kuga svinja. Oni zabranili uvoz svinjskog mesa, njima najveći izvoznik je bila Nemačka. U Nemačkoj se pojavljuje nenormalna količina svinjskog mesa i ona automatski kada nema gde da ode, krene da pritiska prostore oko sebe. Na ovaj način i nekim drugim merama mi se branimo da očuvamo, pazite, u EU u ovom trenutku jedan ili 0,95 evra cena tovljenika. Kod nas je oko 130 dinara, 135 plus PDV. Sa merama koje ćemo odraditi ovih dana i sa delimičnim otvaranjem ovog sistema "HoReCa", to su hoteli, restorani kompletnog prostora, ja očekujem da ćemo do kraja februara imati cenu oko 150 dinara kilogram za tovljenika, plus subvencije koje daje država. Isto tako, nesumnjivo je otvaranje novih tržišta, kanal, za veće cene i na tome ćemo raditi. Želim sada jednu stvar da kažem, povezana je sa malopređašnjim vašim izlaganjem, vezano je za kukuruz. Pošto čujem ovih dana da dosta priče ima da će država da zabrani izvoz kukuruza, uradiće ovo, uradiće ono. Na primer, Rusija je uvela kvote na izvoz kukuruza kao jedna od najvećih izvoznika i uvela takse. Ako želite da izvezete robu, platite 45 evra po toni za tonu kukuruza koji želite da izvezete, da bi spustila cenu na domaćem tržištu zbog stočne hrane. Mi to nećemo uraditi. Nećemo to uraditi, neće biti nikakve zabrane, jer poljoprivrednici moraju da zarade u ovakvim godinama. Nećemo sada dozvoliti situaciju kada je dobra cena da mi sada to srušimo. Ima tu jedna druga opasnost koja će se pojaviti, ali to će biti za jedno dva do tri meseca, to je vezano za stočnu hranu i cenu stočne hrane, ali intervenisaćemo na tržištu i neće tu biti nekih velikih problema. Ima alata kako to može, nije sve u zabranama i nije sve u taksama. Koristio sam primer Rusije, ali ima takvih zemalja još koje to rade. Što se tiče Egipta koji ste pomenuli, mi već dve godine na bazi sertifikata koje smo uspeli da dobijemo, hvala Bogu, kod najvećeg svetskog uvoznika pšenice, plasiramo pšenicu. Pretprošle godine ne toliko koliko 2020. godine, nekad ne direktno, ima tu i posrednih varijanti preko nekih drugih zemalja, ali srpska pšenica se nalazi tamo. Iskoristiću, možda ću sad i zloupotrebiti, neće mi uzeti predsedavajući za zlo. Juče se u javnosti pojavio jedan čovek koji se bavi poljoprivredom, odnosno kaže da se bavi poljoprivredom, a poreklom je iz Trstenika. Kaže čovek da država ne ulaže u poljoprivredu. Država dva i po puta više ulaže u poljoprivredu u odnosu na pre sedam, osam godina. Reći ću vam, na primer na konkretnom primeru tog čoveka koji je bio predsednik opštine Trstenik, kojem pri tome ne smeta da uzme subvencije za traktor, subvencije za plastenike, subvencije za ko zna šta, a pri tome i da traži da se naplati kod različitih dobavljača preko reda. On je čovek izdvajao nekih 13, 14 miliona dinara dok je bio predsednik opštine u Trsteniku za poljoprivredu. Danas, kada SNS je dobila pravo od građana i odgovornost da upravlja prostorom Trstenika, taj budžet je dva i po puta veći. Tako da, nemojte molim vas samo da obmanjujete javnost i da se vatate kornišona, jer da ste bili u Gospođincima i da znate gde su Gospođinci, možda bi i videli kako se beru krastavci kornišoni. Nažalost, realnost je bila 2019. godine da se morala uvoziti radna snaga za branje kornišona, ali to je realnost na tržištu. Mislim da je jako važno da baratamo činjenicama i država Srbija je u prethodnoj godini toliko puta intervenisala i u doba korone omogućila da poljoprivreda naraste i u doba korone za skoro 5%. Nemojte imati dilemu i hvala vama svima na podršci koju pružate i Vladi Republike Srbije, i ovim zakonima, i resornom ministarstvu, jer znajte da mi sve ovo što radimo, radimo isključivo zbog poljoprivrednika, jer sve ostalo drugo bi bilo apsurdno i bilo bi besmisleno za razliku do nekih pre deset godina, koji su očigledno ukidali carine samo da bi svoje džepove, da ne kažem šta drugo, nafatirali.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovani potpredsedniče Vlade, gospodine Nedimoviću, poštovani ministre, gospodine Vulinu, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku složiću se sa gospodinom Markovićem kada kaže da svaki međunarodni sporazum koji Srbija potpiše može samo doneti dobro Republici Srbiji. Naravno da će poslanička grupa SPS, kao i poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržati predložene sporazume o kojima danas govorimo. Kada je u pitanju konkretno zaštita podataka koji se razmenjuju među državama u okviru političke, vojne, ekonomske, pravne, naučno-tehnološke i druge svrhe, važno je istaći da je u poslednjoj deceniji ovog veka ovo pitanje postalo veoma značajno i ogromno, jer je zbog razvoja novih tehnologija pristup ličnim i tajnim podacima mnogo jednostavniji, a time je povećana i mogućnost zloupotrebe podataka. Problem korišćenja ličnih i tajnih podataka multiplikovan je i između ostalog i pojavom interneta, elektronske trgovine i elektronskog bankarstva kada se radi vršenja određenih usluga, vršenje određenih usluga zahtevaju lične podatke koji su veoma često nedovoljno zaštićeni, a neretko se i zloupotrebljavaju. Takođe, dodatni rizik u korišćenju podataka koji se po zakonu mogu smatrati tajnim predstavljaju, naravno, nažalost i društvene mreže. Tako da u veoma kratkom roku neki podaci mogu postati vidljivi za ceo svet i to bez saglasnosti vlasnika, bilo da su u pitanju lični ili kompanijski podaci. Manipulacija ličnim i drugim podacima koji imaju status tajnih podataka može izazvati nesagledive i neslućene posledice po bezbednost ne samo osoba na koje se ti tajni podaci odnose, već mogu izazvati i posledice po kompanije, kao i po nacionalnu i državnu bezbednost, uključujući naravno i monetarnu bezbednost i stabilnost. Nažalost, nisu neretki slučajevi upada u bankarske podatke, trezore, a o hakovanju sajtova visokih državnih institucija širom sveta da i ne govorimo. Ovaj globalni problem prepoznat je kao ogromna bezbednosna pretnja i to je jako dobro na svetskom nivou. Problem je dobio na težini kada je u pitanju korišćenje i razmena tajnih podataka u različitim bezbednosnim operacijama, tako da je prepoznata potreba da se i na nivou EU uvedu precizna pravila za zaštitu tajnih podataka, tako da je na način korišćenja i zaštita tajnih podataka uneta u evropsko zakonodavstvo. Republika Srbija je još 2009. godine, podsetiću, donela Zakon o tajnosti podataka i ustanovila jedinstven sistem određivanja zaštite tajnih podataka koji su od interesa za nacionalnu i javnu bezbednost, za odbranu zemlje, kao i za unutrašnje i spoljne poslove naše zemlje. Ovim zakonom je uređen sistem zaštite domaćih i stranih podataka, pristup tajnim podacima, nadležnost organa i nadzor nad sprovođenjem Zakona o tajnosti podataka, Srbija je implementirala evropske standarde u svoje nacionalno zakonodavstvo, a 2012. godine potpisala i ratifikovala Sporazum sa EU o bezbednosnim procedurama za razmenu i zaštitu tajnih podataka. Pred Narodnom skupštinom, upravo danas, još jedan Sporazum iz oblasti zaštite tajnih podataka. To je Sporazum potpisan između Vlade Republike Srbije i Vlade Velikog Vojvodstva Luksemburga, koji treba da ratifikujemo i na taj način proširimo krug evropskih zemalja sa kojima imamo ovu vrstu bilateralne saradnje. Naravno, ja ne želim da govorim o sadržaju samog Sporazuma. Reći ću samo da je on, naravno, za nas u potpunosti prihvatljiv i, kao što sam rekao, podržaćemo ga. Kada već govorimo o zaštititi podataka, gospodine ministre unutrašnjih poslova, nemoguće je da se danas u Srbiji ne osvrnemo na ono što, nažalost, jeste centralna tema, a to je prisluškivanje, prisluškivanje predsednika Republike Srbije i njegove porodice. Dakle, u Srbiji postoji definitivno jedna grupacija ljudi koja kroz prisluškivanje dolazi do određenih podataka, da li ih koristi za svoje ili još nečije interese mi ne znamo, ali oni definitivno smatraju da zakoni za njih u ovoj Srbiji ne važe. Nemam nameru da vas pitam, naravno, o detaljima istrage, nije ni logično, ni prirodno da o tome govorite. Pred vama je ozbiljan posao. Potpuno sam ubeđen da ćete vi i vaše ministarstvo odgovorno i ozbiljno odraditi ovaj deo posla, doći do istine, jer je istina interes svih nas i istina je interes Srbije. Ono što želim da vas zamolim jeste da pokušate, ja znam da je to teško, ali da pokušate da zaštite porodicu i pre svega decu svih nas koji na određeni način obavljamo odgovorno, ozbiljno i posvećeno svoj posao, a izabrani smo od strane građana, da pokušate da zaštitite zloupotrebu dece u političke svrhe. Danas je prisluškivan, zapravo u prethodnom periodu, predsednik Republike. Nezamislivo. Njegovo dete je bilo u pitanju. Verovatno i fotografisano i snimano i šta već još može uz sve to. Dakle, njegova bezbednost je bila ugrožena. To ne sme da se desi. Zato molba vama – deca, ako je moguće, da zaštitimo bar decu iz čitave priče, jer, znate šta, mi smo se opredelili da se bavimo politikom. Ova kvazi politička elita, mi nemamo problem sa tim, neka nas sruče kofu fekalija, ali nam ostavite porodice i decu na miru. Deca nemaju apsolutno nikakve veze sa ovim. Danas je predsednik Republike, sutra će to biti neko drugi i to nikako ne sme da bude norma društvenog ponašanja u Srbiji. Zna se odlično čija je to mantra i čija je to matrica. Zna se odlično ko je putem društvenih mreža upravo objavljivao, maločas sam pomenuo društvene mreže u kontekstu zaštite podataka, zna se ko je objavljivao fotografije političara iz vladajuće koalicije zajedno sa decom. Onda nakon toga imamo tragikomičnu situaciju – koriste isti ti, nazovite lideri, samozvani lideri, koriste suze i decu u svrhu političkog marketinga. Znate šta, ja kada sam ulazio u politiku nisam pitao svoju Ivu, koja danas ima 16 godina, da li treba da uđem u politiku ili ne. Oni su želeli da izazovu sažaljenje. Nisu, naravno, u tome uspeli, a reći ću i zašto. Od političara se očekuju rešenja, a ne sažaljenja, a ako su želeli bilo šta da promene onda nisu trebali da započnu tu priču, jer ta priča je započeta na takav način kako sam rekao i kako sam spomenuo. Sve ostalo, poverovali bi da su rekli javno – izvinite što smo napali predsednicu Narodne skupštine Republike Srbije, što smo fizički nasrnuli na predsednika Administrativnog odbora, što smo fizički nasrnuli na novinara Televizije „Pink“, izvinite što smo upali u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Vidite, kada dođe do upada u Kapital hil mi to osudimo, a kada se to desi u Srbiji onda je to odbrana demokratije. Nije to odbrana demokratije, demokratija se ostvaruje na izborima kroz volju građana. Dakle, da su sve to uradili mi bi im poverovali, a ovako je sve stvar političke magle i političkog marketinga. Morao sam ovo da kažem. Moram još jednu stvar da kažem. Potpuno je jasno, dakle mediji pišu, ja nemam razloga da ne verujem, samo čitam i analiziram, vi ste naravno tu da donosite ono što je verodostojno kao zaključak i ja verujem Ministarstvu unutrašnjih poslova i nadležnim organima i nadležnim institucijama, mediji kažu da je to trebalo da posluži nekakvim klanovima, ali ja moram u ime poslaničke grupe SPS da kažem još jednu stvar i o tome smo već govorili- definitivno se plete jedna mreža u Srbiji i maske polako padaju. Nisu još do kraja pale, ali polako padaju. Definitivno postaje jasno da u Srbiji mogu da sarađuju i oni za koje je bilo nezamislivo u prethodnom periodu da mogu i sedeti zajedno, a kamoli sarađivati. Šta je cilj? Cilj je samo jedan - 2022. godina i destabilizacija Srbije. Cilj je samo jedan - kako kroz destabilizaciju Srbije doći bez izbora na vlast u Srbiji. Izvinite što sam skrenuo sa teme, ali prosto iskoristio sam vaše prisustvo i morao sam ovo da vas zamolim, pre svega zbog dece. Što se tiče drugog Sporazuma iako se na dnevnom redu nalazi Sporazum koji je Vlada Srbije potpisala sa Vladom Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma, podsetio bih da smo mi sa Ruskom Federacijom takođe potpisali Sporazum o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka i ovaj značajan Sporazum potpisan je 15. oktobra 2014. godine prilikom boravka u Beogradu predsednika Ruske Federacije, Vladimira Putina. Reč je o jednom od najvažnijih Sporazuma o razmeni tajnih podataka za Republiku Srbiju jer je Ruska Federacija stalna članica Saveta bezbednosti UN i njena podrška i pomoć kao tradicionalnog i velikog prijatelja Srbije je od neprocenjivog značaja u očuvanja odbrane naših nacionalnih i državnih interesa. Želeo bih da naglasim da Republika Srbija poseban značaj, kao što ste i vi rekli, pridaje odnosima sa Ruskom Federacijom, izuzetno dobri i razvijeni bilateralnih odnosi na svim poljima, odnosi strateškog partnerstva, bliski odnosi između dva naroda zasnovani na tradicionalnom prijateljstvu kao i kulturno istorijskoj bliskosti, jezičkoj, verskoj. Naši odnosi su primer istinskog i bratskog prijateljstva, ali i uzajamnog poštovanja i svestrane saradnje. Poslanička grupa SPS posebno je ponosna na ponosna na dobru i intenzivnu saradnju naših parlamenata. Želim da vas podsetim da Narodna skupština Republike Srbije ima potpisane sporazume sa oba doma Federalne skupštine Ruske Federacije, da Narodna skupština Republike Srbije ima Komisiju za saradnju sa Državnom dumom Federalne skupštine Ruske Federacije i da je to najviši oblik bilateralne saradnje koji Narodna skupština Republike Srbije ima i on je jedinstven u odnosu samo prema dve države, prema Rusiji i prema Kini. Period koji je iza nas je pokazao da kada je najteže, mislim na period korone koji nažalost još uvek nije iza nas, ali nadam se da je kraj blizu, vi možete da se oslonite samo na dve stvari, to su sopstveni resursi i tradicionalno prijateljski orjentisane države. Takođe smo veoma zahvalni na jednom kontinuiranom stavu Ruske Federacije po pitanju KiM, poštovanju univerzalnog principa međunarodnog prava, podrška Ruske Federacije nastojanjima Republike Srbije da dođe do održivog kompromisnog i pravičnog rešenja koje će biti prihvatljivo za obe strane, podrška Ruske Federacije kada je reč o pokušajima Prištine da bude deo nekih međunarodnih organizacija. Na ovaj način po našem mišljenju Ruska Federacija predstavlja sebe kao čuvara, graditelja jednog pravednijeg međunarodnog poretka zasnovanog na poštovanju međunarodnog prava i poštovanju opštih principa i ciljeva koji su sadržani u Povelji UN. Danas je pred nama izuzetno važan bilateralan Sporazum sa Rusijom, koji treba da doprinese efikasnijem suprotstavljanju najvećem planetarnom izazovu i pretnji po svetski mir, a to je terorizam. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Ruske Federacije o saradnji u oblasti borbe protiv terorizma, koji Narodna skupština treba da ratifikuje na ovoj sednici, potpisan je 18. juna 2020. godine u Beogradu, i ovaj sporazum je izraz obostrane volje naših država da intenziviraju bilateralnu saradnju u sektoru borbe protiv terorizma kroz razmenu operativnih podataka, dobre prakse, iskustva i stručnjaka. I Srbija i Rusija kao članice UN žele da jačanjem bilateralne saradnje u borbi protiv međunarodnog terorizma kao rastućoj globalnoj pretnji svojim aktivnim učešćem, raspoloživim sredstvima doprinesu ukupnom svetskom miru i još većem globalnom povezivanju u borbi protiv ovog zla. Današnji bezbednosni izazovi postali su transnacionalni, postali su globalni, odnosno pogađaju istovremeno više zemalja i regiona i prevazilaze okvire država, prevazilaze regiona, prevazilaze okvire kontinenata. Borba protiv terorizma u Republici Srbiji regulisana je Krivičnim zakonikom i Zakonikom o krivičnom postupku. Vlada Republike Srbije, podsetiću, usvojila je Nacionalnu strategiju za prevenciju u borbi protiv terorizma za period od 2017. do 2021. godine sa Akcionim planom za njeno sprovođenje. Ističemo da je Srbija otvorena za saradnju u okviru svojih mogućnosti u globalnoj borbi protiv terorizma u kojoj nema mesta za kompromise. Oštro osuđujemo, naravno, sve vidove i manifestacije terorizma. Na međunarodnom planu Republika Srbija je potpisnica brojnih konvencija kojima se regulišu suzbijanje i borba protiv terorizma, prepoznajući univerzalni karakter fenomena terorizma i ekstremizma i neophodnost kontinuirane i široke saradnje države radi uspostavljanja zajedničkog pristupa Republika Srbija prepoznaje UN kao ključni forum za aktivan angažman na ovom planu. Podržava sve usvojene rezolucije Generalne skupštine UN o merama za prevenciju međunarodnog terorizma, kao i sve međunarodne zajednice u cilju efikasne borbe protiv ovog globalnog problema. Potpisnica je 14 od 18 antiterorističkih univerzalnih instrumenata i ulaže maksimalne napore u cilju pune implementacije svih relevantnih rezolucija UN. Takođe, podržavamo principe globalne strategije UN za borbu protiv terorizma, posebno segment koji se odnosi na mere za jačanje međunarodne saradnje, odnosno udruživanje nacionalnih, regionalnih i međunarodnih napora Srbije. Takođe, podržavamo pregovore o sveobuhvatnoj Konvenciji o međunarodnom terorizmu, jer smatramo da je borba protiv terorizma i nasilnog ekstremizma nemoguća bez međunarodne saradnje, kao između ostalog, koja podrazumeva i efikasnu razmenu osnovnih podataka. Mogao bih naravno dosta da govorim o ovom Sporazumu, ali nemam dovoljno vremena. Još nekoliko rečenica o Sporazumu koji smatram da je takođe važan, a tiče se trilateralnog sporazum koji su potpisale Vlade Republike Srbije, Crne Gore i BiH, odnosi se na prenos nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju. Dakle, u pitanju je sporazum između tri susedne države, kojim se zamenjuje stari sporazum koji je potpisan još 2000. godine, kojim je bilo uređeno pitanje pružanja usluga u vazdušnoj plovidbi. Protokom vremena bilo nužno, naravno, da se inovira sporazum i prilagodi novim potrebama i obavljanja vazdušnog saobraćaja u vazdušnom prostoru između Crne Gore i BiH. Ono što želim da iskoristim priliku na samom kraju, pošto imam još jako malo vremena, iskoristio bih priliku da ukažem na značaj regionalnog povezivanja u svim drugim oblastima, da podsetim na tzv. Mini šengen, regionalni sporazum potpisan između Republike Srbije, Severne Makedonije i Albanije, čije će benefite osetiti građani ovih država, što je najvažnije. U savremenom svetu kada su granice kretanja, usluga, roba i ljudi slobodne, onda je to svakako nešto što je interes građana i treba jačati sve oblike regionalne saradnje. Treba približavati ljude, jačati privrednu saradnju, gde god je to moguće. Korišćenje komparativnih prednosti svake od naših zemalja jača privredni potencijal, doprinosi izgradnji jedinstvenog tržišta regiona, a time jača i konkurentnost regiona prema drugim tržištima i omogućava zajedničke nastupe na trećim tržištima. U tom smislu tzv. Mini šengen predstavlja prvi značajan korak. Ovo je svakako, složiću se u potpunosti, vizionarski potez i on predstavlja prvi korak u regionalnoj saradnji balkanskih zemalja koji se sada sve češće naziva zapadnim Balkanom. Zašto govorim o Mini šengenu? Jer smatram da će u jednom trenutku i BiH i Crna Gora postati deo Mini šengena. Obzirom da je vreme na isteku, na samom kraju još jednom ću ponoviti, poslanička grupa SPS u danu za glasanje će podržati predložene sporazume. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Poštovani, naravno, što država Srbija bude više sarađivala sa drugim zemljama, što saradnja sa partnerskim službama bude teška, to ćemo i mi biti bezbedniji. Ne treba niko da se plaši. Uvek se postavlja pitanje zašto mi to radimo, ko to nama preti, zašto bi mi prihvatili tuđe sukobe kao svoje? Mi ne prihvatamo tuđe sukobe kao svoje. Politika vojne neutralnosti za koju se izborio predsednik Vučić i izborili ste se i vi glasajući za dokumenta koja su je definisala i odredila, jeste politika koja nam garantuje da možemo da biramo i svoje prijatelje, a neprijatelji nas i onako izaberu sami, ali je to politika koja nas ne sprečava da učestvujemo u svetskoj borbi protiv zla. Onaj ko misli da zanemarivanjem terorizma, da će terorizam zanemariti njega, ne samo da je pogrešio, nego se svrstao na stranu zla. Ne boriti se protiv zla je kao da ste na njegovog strani. Nema nikakve razlike. Tako da sporazum o saradnji sa Ruskom Federacijom u oblasti borbe protiv terorizma je sporazum koji nama pomaže da budemo bezbedniji, nama pomaže da budemo sigurniji, da velika super sila stavi na raspolaganje svoje obaveštajne kapacitete koje mi nikada nećemo imati i saznanja koja ona prikuplja u celom svetu, a mi samo na ograničenom prostoru naše zemlje. Dakle, to je za nas na prvom mestu korisno i svakako da sam vam zahvalan na podršci. Kada ste govorili o društvenim mrežama i govorili o sigurnosti naše, vaše, sve naše dece, znate ja se već dugo zalažem za to da se na društvenim mrežama, sa kojih je krenulo puno zla i puno mržnje, da se ukine anonimnost. Sve što hoćete da kažete, vi to i potpišite i u tome nema pretnje, u tome nema ničeg lošeg. Znate, ako ste toliko đubre, ako ste takav skot da možete da napišete za trogodišnje dete Aleksandra Vučića da je pašče, onda skote to i potpiši, onda budi ponosan na to koliko si đubre, da tvoja majka vidi koga je rodila, da sutra tvoje dete vidi ko mu je bio otac i čime je zadužio Srbiju. Potpiši to što misliš. Ja svaku svoju rečenicu potpišem. Potpiši i ti. Nema nikakve veze da li sam je izgovorio u mikrofon pred Narodnom skupštinom ili sam napisao tvit na društvenim mrežama, isto je. To je moje. Pa ako je tvoje to da kažeš njegovom detetu da je pašče, potpiši to. Znate, obično kažu to ionako možete da saznate, imate odeljenje za visokotehnološki kriminal, ma nije stvar u tome da resurse policije treba da trošimo na takve skotove, nego potpiši odmah i kada bi to bilo tako, videli bi ste koliko bi takvih kukavica se manje oglasilo i koliko bi ih manje bilo. Obično kada ih policija privede, kada ih pronađe ili kažu to je bilo u afektu ili bio sam pijan ili ne znam šta sam radio, niko ne stane iza toga što je napisao, niko ne stane iza te gadosti, gluposti koju je napisao. Znači, da nije bio anoniman, on to ne bi ni uradio. Mislim da je to možda i jedini način. Uvek ćemo mi naravno i tražiti i sankcionisati i kažnjavati, ali zašto kada možemo vrlo jednostavno, na jednostavan način da rešimo taj problem. Potpiši ono što misliš i gotovo. Verujem da naša deca, svačije dete zaslužuje bar toliko, da nikakvo đubre ne može da mu napiše da je pašče. Toliko zaslužujemo i toliko ova država može da uradi i to naravno nije samo naš problem, to je globalni problem, ali treba da razmišljamo o tome kako da se kao Skupština, kao institucija, kao sistem suprotstavimo takvim ljudima, jer ovo je sistemski odgovor na to. Znate, anonimnost na društvenim mrežama je dovela do toga da ono najgore u čoveku bude slobodno, da ono najgore u čoveku bude nešto što može da bude javno, bez kazne i bez osude. Smatram da je civilizacijska stvar da se sa time izborimo. Malo porodica u Srbiji, možda ni jedna, kao porodica Aleksandra Vučića zna šta je mržnja i zna kakvi neljudi stavljaju njihovo ime u usta. To nije politika, znate, to nije žustra i verbalna rasprava u ovom visokom domu. To nije povišeni ton u argumentovanoj raspravi. To je primitivna, odvratna mržnja koja će jednog dana tom Vukanu biti pročitana. Jednog dana će taj mali pametni dečkić naučiti da čita i jednog dana će mu neko to pročitati. To ne može da bude nešto dobro i ne sme da bude nešto što je nekažnjeno. Ne sme da bude. Pomenuli ste ovde ono što se popularno u našim medijima zove afera prisluškivanja. Mogu da vam kažem, pogrešno se zove afera, to nije nikakva afera. Afera je nešto što je nedokazano, afera je nešto što možda jeste ili možda nije. Ministarstvo unutrašnjih poslova, po nalogu Tužilaštva za organizovani kriminal, je sprovelo istragu i ono što mogu da kažem jeste da smatram da smo u našoj istrazi učinili činjenice o prisluškivanju nesumnjivim. Sve dalje je na nadležnom tužilaštvu, kvalifikacija dela, brzina daljih radnji i to je nešto što će u narednom periodu raditi Tužilaštvo za organizovani kriminal. Ja imam veliko poštovanje i poverenje u gospodina Nenadića koji vodi tok, da će na najbolji način tumačiti činjenice koje smo mu dostavili i da se ovo više nikada neće ponoviti. Naša javnost će biti, naravno, informisana o svakom koraku, u skladu sa zakonom, nikako drugačije. Ono što ja kao ministar unutrašnjih poslova i neko ko je formirao radnu grupu koja se bavila istragom po pitanju prisluškivanja mogu da kažem, jeste da se ovo nikada više ne sme ponoviti i da se takva zloupotreba sistema nikada više ne sme ponoviti, ne samo kada je u pitanju predsednik Vučić i njegova porodica, nego bilo koji građanin naše zemlje. To je zadatak čitavog našeg sistema, da sačuvamo sistem od zloupotrebe i sačuvamo sistem od ljudi koji takve zloupotrebe mogu da čine. O motivima istraga će reći šta ima da kaže, nadležni pravosudni organi će ceniti sve to, a ono što ja mogu da kažem, to je da se predsednik Aleksandar Vučić bavi politikom, nije biznismen, ne bavi se nikakvim parama, ne komunicira na bilo koji način sa nekim ljudima sa kojima ne bi trebao. Kada njega slušate, vi ga slušate samo iz političkih razloga. Ne može biti ništa drugo. Kada slušate članove njegove porodice, onda to možete da radite isključivo iz najnižih pobuda. To možete da radite samo zato što vam smeta politička stabilnost u ovoj zemlji i stabilnost za koju se Aleksandar Vučić izborio. I on je osetljiv na svoju porodicu kao i svako od nas. Naravno da ga to najviše pogađa i naravno da ga to najviše boli. Kada to počnete da dirate, vi znate zašto to radite. Dakle, rano je da govorim o motivima, ali ne mogu da zamislim motiv koji nije veoma, veoma zlonameran i prema Aleksandru Vučiću i prema Srbiji, a da to radite i da ste to radili. Sve što mogu da kažem je da je Ministarstvo unutrašnjih poslova uradilo ono što u skladu sa zakonom treba da uradi, da je predalo sve relevantne činjenice Tužilaštvu za organizovani kriminal i da mi očekujemo, naravno, dalje stav nadležnog tužilaštva. Ono što još jednom hoću da ponovim, nikada se ovo više ne sme ponoviti. Nikada se ovo više ne sme ponoviti nikome! Srbija je ozbiljna zemlja, uređena zemlja, Srbija je zemlja u kojoj se poštuje zakon i zato i kada se dese ovakve stvari, ono što je dobro, jeste što se to dozna, prepozna i što niko neće ostati bez odgovarajuće kazne za svoje ponašanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, već sam govorio o Sporazumu sa Iranom. Dragocen sporazum. Treba Iran poštovati iz još jednog razloga, a to je što Iran nije priznao Kosovo, nije priznao lažnu državu i s tim ih treba više ceniti. Ako to uporedimo, recimo, sa Crnom Gorom koja je priznala Kosovo, lažnu državu, a koja je nekada bila najnaglašeniji deo srpskog roda i srpskog naroda. Bogatstvo jedne zemlje se uskoro neće ceniti količinom zlata i dijamanata koje proizvodi ta zemlja, već količinom hrane i pijaće vode koju zemlja proizvodi ili ima resurse da ih proizvede. Mislim da je Iran zahvalno tržište, ne samo za biljke, već i za stočnu proizvodnju, stočarsku proizvodnju za prehrambene proizvode koje ova država može proizvesti, a ta razmena može da bude obostrana. Dame i gospodo narodni poslanici, bunio se gospodin iz Trstenika, veliki opozicionar Vuka potomka Jeremića, koji je svoju stranku orijentirao nekoliko puta, pa ne znam da li je više kod Tadića, Jeremića ili kod koga je već on sebe parkirao trenutno sa političkom strankom koju je prenosio sa sobom od jednog do drugog lidera. Za primarnu proizvodnju isplaćeno mu je 440.000 dinara 2015. godine. Isplaćeno mu je 2016. godine za atomizer 88.000. Godine 2017. mu je isplaćeno 385.451 dinar za pocinkovanu žicu. Za traktor mu je isplaćeno 893.833 dinara. Za zasad voća isplaćeno mu je 354.600 dinara. Dakle, više miliona je dobio za vreme vladavine SNS i koalicionih partnera. Voleo bih da nam kaže koliko je tih subvencija povukao pre 2015. godine, odnosno za vreme vlasti u kojoj je on sam učestvovao. Verujem da su ti iznosi minorni ili gotovo nisu nikakvi. On je subvencije dobijao na sasvim drugi način. Njemu je tast koji je bio u Zavodu za zapošljavanje prebacivao po ugovorima za ljudske resurse, za udruženje gde su bili on, tast i žena, prebacio mu je preko 40 miliona i verovatno mu subvencije u poljoprivredu onda nisu toliko bile bitne. Uglavnom, ogovara poljoprivredu koja mu je dala deset puta više nego što mu je davala njegova vlast. Toliko o gospodinu. Sada bih govorio o Sporazumu sa Rusijom, o terorizmu. Terorizam je nasilje ili pokušaj nasilja da bi se ostvarili određeni ciljevi. On može da bude zbog separatizma, može da ima nacionalne predznake, može da ima verske, ali ja bih govorio o političkom kriminalitetu kao obliku terorizma. Terorizam nije samo nasilje, terorizam je i pretnja nasiljem. Da krenemo redom i da govorimo malo o tom unutrašnjem terorizmu, kako ga klasifikuju Amerikanci, pa da vidimo taj politički kriminalitet koji se dešava u Srbiji od onih koji navodno imaju neki nedostatak dijaloga. Koliko se ja sećam, svi uslovi koje je nama isporučila Tanja Fajon su prihvaćeni, ne zato što ih je ona isporučila, već zato što smo mi hteli da budemo otvoreni i što smo van toga još skinuli, smanjili cenzus na 3%. To nije pomoglo. Sećamo se svi pretnji silovanjem, mislim da je bila pretnja silovanjem premijerki. Pretnja nasiljem je terorizam. Sećamo se svi pretnji streljanjem, pa se sećamo kako su njihovi aktivisti pretili da nas treba strpati u logore. Đorđe Vukadinović je rekao da nas ne treba vešati na Terazijama, tamo su vešali rodoljube, već nas treba vešati na nekom drugom mestu. Svi se sećamo pretnje porodici i predsednika Republike, a samom predsedniku Republike više puta je prećeno ubistvom, ne samo njemu, već i članovima porodice. Hajde da se setimo i nasilja koje je urađeno. Hajde da se setimo nasilja, kao politički kriminalitet nad predsednikom Narodne skupštine, to je bila gospođa Maja Gojković. Setimo se nasilja nad predsednikom Administrativnog odbora. Setimo se nasilja nad predsednikom najbrojnije poslaničke grupe ovde u Narodnoj skupštini. Setimo se pokušaja upada u Narodnu skupštinu. Setimo se upada u Narodnu skupštinu koji je policija sprečila u holu, dakle, ipak se upad u hol Narodne skupštine, u zgradu Narodne skupštine desio nasilan. Setimo se političkog nasilja koje je izvršeno nada mnom na stepeništu Narodne skupštine, direktno primenjeno nasilje u cilju zastrašivanja ne samo naroda, naših političkih pristalica, već pokušaj sticanja vlasti na nelegalan način. To je terorizam. Rusija i Srbija imaju zajedničke, na Balkanu i u Rusiji se dešavaju neke stvari potpomognute spolja, dešavaju se oblici terorizma koji su se kod nas desili na Kosovu i Metohiji, u našoj južnoj pokrajini, koji su rezultirali secesijom, odnosno ja ću se usuditi da kažem i okupacijom od strane NATO pakta, koji su deo naše teritorije izuzeli silom i dodelili albanskim teroristima, koje su prethodno proglasili teroristima, ali se i kasnije svrstali u borce za slobodu, navodne borce za slobodu i demokratiju. Jedni te isti oblici terorizma su na Balkanu i u Rusiji, borba za slobodu, i u Belorusiji, a u Americi se to sasvim drugačije tumači. Ja verujem da je Tramp pobedio na glasanju, ali kao što je Staljin rekao – nije bitno ko glasa, već ko broji. Zato verujem da je Tramp pobedio na glasanju, a Bajden je na brojanju i mi to što se desilo, bez obzira što mi je Tramp bio simpatičniji, moramo priznati, a društvene mreže koje su u Srbiji sasvim otvorene, da recimo Boško Obradović pozove na vojni puč, pozove na državni udar, znači to je radio nekoliko puta, proglasi i neku bunu i pobunu, pri tome izvrši neki nasilni akt, dešavalo se da upada u stanicu policije, čini mi se u Lučanima, desio nam se upad u RTS. Sve su to oblici političkog terorizma koji su primenjeni na teritoriji Republike Srbije, a pri tome imaju medijske sponzore u obliku luksemburških medija koje ovde navodno reemituju program iz Luksemburga i onda kao program iz Luksemburga gledate prenos sa devet kamera na Trgu Nikole Pašića upada u Narodnu skupštinu i više pokušaja ubistava policajaca. Svaki kamen koji se bacio i koji ima odgovarajuću težinu, a bilo je i onih koji su teški nekoliko kilograma, za mene je pokušaj ubistva policajaca ili pokušaj teškog povređivanja, što se pojedinim policajcima i desilo. Svuda u svetu, a posebno u Americi, ja verujem da bi bila otvorena paljba na takvu vrstu demonstranata, odnosno navodnih boraca za slobodu. U Srbiji se, na sreću, odgovor vlasti nije desio, ali nemojmo da potcenjujemo one koji svakoga dana pozivaju na neku vrstu nasilja. Danas je u štampi izašao Dragan Đilas, kaže: „Pašće krv“. Ako neki političar kaže da će pasti krv, za mene je to terorizam. Druga naslovna stranica: „Đilas sprema ulične nerede“. Imali smo više neprijavljenih političkih skupova na kojima se desilo nasilje. Sem upada u RTS, pokušaja upada u Predsedništvo, imali smo pregrađivanje ulice, čupanje saobraćajnih znakova, imali smo napad na građevinske radnike, napad na gradilišta, napad na komunalne radnike. Ja vas pitam – da li je to neki određeni oblik terorizma? Poslednje od onog što se meni nije dopalo u vezi sa Rusijom je pokušaj okupljanja ili okupljanje podrške Navaljnom, odnosno dešavanja koja se trenutno događaju u Rusiji, gde mi nemamo ama baš nikakav interes da se u takvu vrstu protesta mešamo, a posebno da podržavamo proteste protiv ruske vlasti koja nam je omogućila da ne budemo genocidan narod i do neba uvek treba da im budemo zahvalni zato što su u Ujedinjenim nacijama uložili veto i sprečili da srpski narod bude genocidan narod. Okupljanje je za mene još tragikomičnija stvar zato što je izvršeno na platou ispred Hrama Svetog Save, a izgradnju Hrama Svetog Save i njegovo ulepšavanje je potpomogla Ruska Federacija. Dakle, krajnje je nemoralno održavati takve skupove i pokušavati kvariti odnose sa onima koji delimično mogu da potpomognu Srbiju, odnosno da je odbrane. Draganu Đilasu to nije prvi put. Ja ću pokušati sada da pronađem depeše Vikiliksa, a njegov kum Mlađan Đorđević, koji je bio njegov politički zamenik, dakle, gde je bio Đilas po političkoj liniji tu se nalazio i Mlađan Đorđević, od kancelarije Tadićeve, to je bio savetnik Borisa Tadića za Kosovo i Metohiju, to je bio i njegov biznis saveznik jer je bio suosnivač „Dajrekt medije“. Dakle, oni pokušavaju da se predstave kao prijatelji Rusije. Hajde da vidimo koliko su Dragan Đilas i njegov kum prijatelji Rusije. Kaže depeša Vikiliksa, da ne čitam broj, od 21. avgusta, koja se odnosi na sastanak 13. avgusta 2009. godine, koji je Dragan Đilas održao u američkoj ambasadi, kaže ovako depeša: „U toku svoje posete američkoj ambasadi u razgovoru sa otpravnicom ambasade Dženifer Braš gradonačelnik Beograda i čelnik DS Dragan Đilas je otvoreno izrazio nezadovoljstvo i kritiku ruskog ambasadora Konuzina. Đilas je odmah naglasio gospođi Braš da kod njega postoji lična netrpeljivost prema ruskom ambasadoru Konuzinu i da će učiniti sve u svojoj moći da bojkotuje i umanji značaj najavljene posete ruskog predsednika Medvedeva Beogradu i Srbiji. Dalje, u depeši kažu – opisujući svoj stav prema Konuzinu je rekao doslovce da prema njemu ima osećaj gađenja. Đilas je posebno uveravao otpravnicu da on i DS čine sve da ne dođe do zbližavanja između Srbije i Rusije i pružio je gospođi Braš uveravanja da se takav stav deli i kod predsednika Tadića. Jedine dve zemlje značajne u svetu koje nam mogu pomoći pri spoljnim pritiscima kojima je naša zemlja permanentno izložena su Rusija i Kina. Dakle, ukoliko neko na ovakav način postupa prema Rusiji, ukoliko neko pokušava demonstracijama da podrži rušenje vlasti u Rusiji, taj nije prijatelj ne Rusije, taj nije prijatelj srpskog naroda. Dame i gospodo, u jednom drugom delu koji ću ostaviti za kraj ove sednice, reći ću još ponešto posebno o Sporazumu o razmeni tajnih podataka sa Vojvodstvom Luksemburg. Tu me posebno interesuje ova medijska mafija koja daje podršku svim oblicima nasilja koji se dešavaju u ovoj našoj lepoj i napaćenoj državi Srbiji. Uglavnom, mi ne treba da branimo vlast, mi treba da branimo državu Srbiju i njeno pravo da postoji. Mi ne treba da rešavamo tuđe probleme, treba da rešavamo svoje. Mi treba da dozvolimo da postoje razlike među nama, ali te razlike ne treba da budu podele. Mi ne treba da ulazimo u sukobe sami sa sobom, rešavajući neke tuđe probleme, treba da se posvetimo svojim problemima. U sukobu samih sa sobom sigurno gubimo mi. Mi treba da se staramo o razvoju i ekonomiji ove zemlje, jer samo nas ekonomija može izvući, da uporedo sa infrastrukturom dižemo investicije, dižemo fabrike, da tim komunikacijama, da tom infrastrukturom putuje naša roba, putuju naši radnici, putuju naši zaposleni. Mi treba da vodimo brigu o sebi, mi treba da se posvetimo kvalitetu života naših građana, da taj kvalitet dižemo, da budemo prvi u regionu, a da uskoro stignemo i neke druge razvijenije zemlje u Evropi. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne) Prelazimo na spisak prijavljenih narodnih poslanika. Prvi reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić dolazim iz Svrljiga. To je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji. Inače, sam ovde u Skupštini izabran sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu i predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Ja ću kao i dosad da podržim i da govorim o ovim predlozima sporazuma koji su danas na dnevnom redu. Osvrnuću se najviše na poljoprivredu zato što smo svedoci da kada je najteže da je tu poljoprivreda, da je tu seljak, jer je seljak tu i kada se brani zemlja i kada se hrani zemlja. Ovim sporazumom koji današnjeg dana o kome raspravljamo i govorimo vezano sporazum naše zemlje i Irana to je nešto odlično za nas, za našu zemlju, za naše institute i za sve one koji imaju veze sa poljoprivredom, jer naši kvalitetni proizvodi iz naših instituta, da li je to NS seme iz Novog Sada, da li je to Zemun Polje, ili neki drugi institut, to je ona prepoznatljivost naša koja stoji unazad 40, 50 godina. Ti instituti su uvek imali kvalitetne proizvode i ta njihova semenska roba se sada nalazi, a i nalazila se više od 80 zemalja u svetu. Mislim da ćemo mi ovim našim potvrđivanjem sporazuma omogućiti normalno da se sa Iranom napravi još bolja saradnja, jer smo u prethodnom periodu imali tu saradnju i gde su već naši proizvodi tamo kod njih već funkcionišu, gde se daju dobri rezultati i mislim da je to ispravna stvar. Inače, poštovani potpredsedniče Vlade i uvaženi ministre, gospodine Nedimoviću, mi sa vama smo imali saradnju, imaćemo i u narednom periodu i ovo što sada radimo to je stvarno pozitivno. S tim, ja ću reći nekoliko stvari koje nisu baš u okviru ovog dnevnog reda, ali tiču se poljoprivrede, tiču se naših poljoprivrednika, ljudi i svih naših koji žive tu na jugoistoku Srbije u tim tzv. marginalnim područjima ili područjima sa težim uslovima života. Inače, unazad nekoliko nedelja imali smo i poplave, unazad nekoliko nedelja imali smo i ledolome, gde je osim problema sa nedostatkom struje u tim našim seoskim područjima gde su se događale veoma loše stvari jesu ta neka naša sela, u nekim opštinama je uvedeno vanrednog stanje i ljudi su imali štete, ali i to još negde nije rešeno, ali to će biti rešeno. Ja sam uvek potencirao, jer sad u ministarstvu u okviru Vlade imamo Ministarstva za selo, gde očekujem da ćemo u okviru tog Ministarstva normalno i Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva za porodicu, to su sva ministarstva bitna za funkcionisanje i za boljitak za naša sela. Mislim da je dobro da sada u okviru današnjeg dana kažem samo nekoliko stvari vezano za poljoprivredu, jer u tim našim selima gde se desio taj ledolom, gde smo imali problema, imamo veliki problema i sa voćnjacima. Veliki problemi sa voćnjacima zato što su veliki broj stabala su se polomila od težine snega. Mislim da su u nekim delovima tih područja bile uvedene i vanredne situacije. Ja bih sada voleo, ja vas čisto obaveštavam, vi to sigurno znate, zato što ste veoma obavešteni, zato što imate puno informacija, da veliki broj tih voćnjaka su sad u lošoj situaciji. Neki su možda bili osigurani zato što im država Srbija daje mogućnost osiguranja i voćnjaka, stoke i svega onoga što se tiče poljoprivrede, ali možda neko u međuvremenu nije imao mogućnost da to osigura, a sada su napravljene velike štete za te voćnjake. Bilo bi dobro da u nekom narednom periodu lokalne samouprave obezbede da odu na teren, da se vidi kakva je šteta i u okviru gde je uvedena vanredna situacija da se u okviru toga obezbede i određena sredstva iz budžeta Republike Srbije, da se na neki način saniraju štete za te poljoprivrednike. Još jedna od bitnih stvari, ovog današnjeg dana je, sporazum, naša zemlja Srbija sa Ruskom Federacijom, vezano za terorizam, za saradnju u borbi protiv terorista. To je veliki problem. Sve to se sada dešava i dešava će se, da te naše zemlje treba da sarađuju Ruskom Federacijo. Mi smo nevezano za taj terorizam, mi smo imali problema sada isto na jugo-istoku Srbije i od poplava, i od ledoloma, gde je stvarno veliki broj opština, veliki broj ljudi su imali problema, gde nisu imali struje, ali tu se našao Ruski humanitarni centar koji je na poziv lokalnih samouprava, na poziv opština, izašlo u susret i obezbedio određen broj agregata i sve ostale potrebne stvari. To je ta saradnja naše zemlje Srbije sa Ruskom Federacijom, jer kada je najteže, tu su ljudi iz nama bratske Rusije, tu su normalno ljudi iz EU. Zbog toga mislim da je potrebno da ove sporazume prihvatimo. Ja ću kao poslanik, kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati sve ove sporazume. Jedna od bitnih stvari jeste da i poslanički klub u kome sam ja, akademik Zukorlić ima dosta veza u islamskim zemljama, tako da i on u tom delu može da se uključi i obezbedi više pomoći i veću saradnju sa našim tim prijateljima iz muslimanskih zemalja. Hvala još jednom.
Hvala, gospodine Miletiću. Reč ima, narodni poslanik, Vladan Glišić.
Ako vi zaćutite, kamenje će progovoriti. Ova lepa biblijska izreka objašnjava kakav sam ja to kamen koji ovde govori o onome o čemu vi glasno ćutite. Sporazumi koji se ovde pominju prolaze, ali se ne obraća pažnja na jedan sporazum koji je deo jedne ozbiljne strategije i tiče se toga kakav mi odnos imamo prema NATO paktu i EU. Sporazum sa Velikim vojvodstvom Luksemburga, to malom državom koja je u središtu EU, koja je jedan od osnivača EU ali i jedan od najvernijih saveznika NATO. Taj sporazum u svom obrazloženju, to je zakon koji potvrđuje ovaj sporazum ima između ostalog pozivanjem na to da je to još jedan od načina da intenziviramo saradnju sa EU i sa NATO. Govorim o onome o čemu vi ćutite zato što sam ne samo jedini opozicioni poslanik srpskog naroda u ovom parlamentu, nego mnogo više zbog toga što sam jedini poslanik koji u ovom parlamentu otvoreno govori protiv politike EU nema alternativu. Kažem, otvoreno zato što znam da mnogi od vas, prijatelji SNS mislite isto što i ja, ali zbog jakih NATO struktura u vrhovima vaših stranaka, to ne možete reći, jer poštujete stranačku disciplinu. I zato što mi svi znamo da po definiciji međunarodnog prava NATO vojnici na Kosovu i Metohiji jesu okupaciona sila i zato što znamo da niste vi krivi, ali ste nasledili u Ministarstvu odbrane Kancelariju NATO, tako da je NATO i na drugom delu teritorije jedna prikrivena okupaciona sila. Zato je svaka vlada od 5. oktobra 2000. godine na ovamo u nuždi da sarađuje sa okupatorom, pa tako i vaša Vlada. Ja vam to ne zameram. Ja nisam ni demagog, ni revolucionarni avanturista, jer smatram da smo mi revolucionarnim avanturizmom izgubili nekoliko miliona ljudi u 20 veku. Zato poštujem to što vi morate da radite, ali ono zbog čega ne glasam za ove zakone i zbog čega pokušavam da vas probudim iz tog vašeg ćutanja jeste činjenica da mnoge stvari koje možete da uradite ne smete da ne uradite, a ne radite ih. Tako se postavlja pitanje, da li nam treba ovakav sporazum pre nego koordinaciono telo za ispitivanje posledica NATO bombardovanja i NATO agresije koji se okupio, to telo se kao naučni tim okupilo oko doktorke Danice Grujičić i već nekoliko godina čeka da počne da funkcioniše. U prethodnom sazivu Vlade četiri vaša ministarstva podržalo to koordinaciono telo ali, gle čuda, desilo se da predsednik vaše Vlade, tadašnje i današnje, zaboravi da potpiše odluku kojom će to koordinaciono telo profunkcionisati i utvrditi da ono što se desilo 1999. godine, je izazvalo epidemiju kancera u našoj zemlji. Tri puta više ljudi oboljeva u Srbiji od kancera nego u drugim evropskim zemljama. Ne samo da su gađali osiromašenim uranijumom mimo svih međunarodnih konvencija, već su gađali po mapama Hazarda, izazvali ekološku katastrofu zato što su gađali postrojenja Elektroprivrede, naftne i hemijske industrije. Danas dolazite u situaciju da vam preko „Slobodne Evrope“ vama neki evroparlamentarci poručuju kako se mora zaustaviti kineski uticaj u Srbiji, jer on izaziva ekološke katastrofe. Isti ti evropralamentarci koji se za ovih 20 godina nisu setili da se izvinu za to što su uradili njihovi vojnici srpskom narodu. Zato ja govorim i pokušavam da vas probudim da uradite ono što možete da uradite, da naterate predsednika svoje Vlade da potpiše rešenje kojim će koordinaciono telo zaživeti i utvrditi na naučnim neoborivim činjenicama da smo mi bili žrtve jedne genocidne namere ove alijanse sa kojom mi hoćemo intenzivniju saradnju i ovim sporazumom o saradnji sa Luksemburgom. Još nešto hoću da vam kažem, imate dva miliona glasača, imate 230 poslanika, imate 60% podrške ljudi koji su izašli na izbore. Vi imate istorijsku šansu da vratite suverenitet ovom narodu. Vi imate šansu da donesete Zakon o vojnoj neutralnosti koji uporno zaboravljamo da donesemo. Vi imate šansu da kada budete menjali Ustav povodom pravosudnih seta zakona da ubacite u preambulu pored Kosova i Metohije i obavezu da je vojna neutralnost sastavni deo naše strategije i našeg ustavnog poretka. Hvala vam, ako me budete čuli.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, predsednik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, pravo na repliku.
Zahvaljujem se, gospodine Orliću. Moram da primetim gospodine Glišiću, sve ovo što vi sada govorite govorio je u prošlom mandatu, doduše, ne tako smireno i tako sofisticirano, Boško Obradović, pa je na kraju završio kod onih koji otvoreno zagovaraju ulazak Srbije i u EU i u NATO pakt, pa se plašim da ne krenete i vi tim putem. Ne mogu za dve minute da odgovorim na sve neistine i poluistine koje ste izgovorili, ali pokušaću to da uradim. Vi imate jedan pristup problemu koji je imao i vaš nekadašnji predsednik stranke Boško Obradović, a to je da je Srbija kriva što je NATO pakt nešto uradio ili što je EU nešto uradila. Zašto bi Srbija bila kriva? Da li je Srbija kriva zato što je NATO bombardovao tadašnju SR Jugoslaviju 1999. godine? Da li je Srbija kriva ako neki evropski zvaničnik da neku izjavu koja nije u interesu Republike Srbije? Pričate o tome da je vojska NATO pakta okupatorska na Kosovu i Metohiji. I vas, kao i mene, kao i sve nas ovde, boli činjenica što na Kosovu i Metohiji nije samo i isključivo Vojska Srbije, ali isto tako, moram da vas podsetim da se Srbija danas, sem na svoj Ustav, kada je u pitanju borba za Kosovo i Metohiju još jedino poziva na Rezoluciju 1244. To je još jedina pravna veza, kako bi rekli stari rimski pravnici „iuris vinculum“ između Srbije i Kosova i Metohije. Po toj Rezoluciji 1244 u kojoj se kaže da će UN biti vojno prisutne na Kosovu i Meothiji uz, citiram, suštinsko učešće NATO-a, to je dakle Rezolucija koju je izglasao Savet bezbednosti UN. I ma koliko da nam je teško što snage NATO-a u mnogo prilika su okretale glavu od terora koji se dešava nad srpskim narodom na Kosovu i Metohiji, moram da kažem, znam da to nije popularno, vi to ne morate da kažete, ali znam da mislite isto kao ja, ali ja imamo obavezu to da kažem – da nije te i takve oružane sile na Kosovu i Metohiji, veliko je pitanje da li bi jedan Srbin živeo tamo, uz sve njihove slabosti. Što se tiče kineskih investicija, kažite mi koja je to kineska fabrika pod pritiskom EU zatvorena u Srbiji? Da li ste primetili da se građani Republike Srbije masovno vakcinišu upravo kineskim vakcinama? Pa, kako smo to poklekli pod pritiscima EU i NATO-a? Hoću da vam kažem, gospodine Glišiću, mnogo toga ste rekli u pokušaju da ocenite Aleksandra Vučića, SNS, i Vladu Republike Srbije, to radite veštije i mnogo kulturnije nego Boško Obradović, ali matrica vam je ista. Spominjete neko koordinaciono telo koje treba da ispita posledice NATO bombardovanja, pa neko neće da potpiše, pa zato što, navodno, po vama neće da potpiše, mi smo za NATO pakt, ne znam da li je prisutan u sali doktor Darko Laketić, znam da vi u prošlom mandatu niste bili narodni poslanik, ali trebali biste malo da se informišete o tome i šta smo mi radili dok vas ovde nije bilo, dok niste kao biblijski prorok došli ovde da nam vi sada objasnite šta je to što mi treba da uradimo, a navodno nismo uradili, a mi smo to, zapravo, uradili. Naime, doktor Darko Laketić je, gospodine Glišiću, još pre nekoliko godina ovde od nas iz Srpske napredne stranke i naših prijatelja iz drugih političkih partija, koje su nas u tome podržale, izabran za predsednika Komisije Narodne skupštine koja treba da ispita posledice bombardovanja Republike Srbije 1999. godine, municijom sa osiromašenim uranijumom, Gospodin Darko Laketić je sa svojim kolegama iz te Komisije taj posao završio. Uspostavili smo veoma intenzivnu saradnju sa italijanskim parlamentom, i verovali vi ili ne, a verujte mi slobodno, jer ja nemam nameru da vas lažem, upravo smo od italijanskog parlamenta, od jedne slične komisije koja se bavila tim problemom u Italiji, a odnosila se na problem masovnog oboljevanja italijanskih vojnika koji su bili na Kosovu i Metohiji upravo od raznih vrsta tumora, da smo upravo od Italijana dobili najveću moguću pomoć i najviše informacija o tome kakve su strašne posledice izazvane na, pre svega, KiM, ali i u drugim delovima Republike Srbije, gde je NATO pakt 1999. godine, koristio municiju sa osiromašenim uranijumom. Hoću da vam kažem, ja razumem vašu potrebu da vi ovde budete jedini patriota, jedini Srbin, kako vi kažete, i najveći Srbin, i jedini koji je protiv EU, jedini koji je protiv NATO pakta, jedini koji hoće da obnovi Dušanovo carstvo i sve je to lepo, ali vam kažem da za 90% stvari koje ste rekli, apsolutno niste u pravu.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine Martinoviću, mi se uporno ne razumemo. Znam da vi treba da reagujete na mene ali barem slušajte šta pričam. Dakle, niti sam rekao da sam jedini Srbin, ni da sam jedini patriota, ono što sam rekao jeste da su NATO trupe, u ovom trenutku, na teritoriji KiM okupatorske, znači, po definicijama međunarodnog prava. Vi ste u pravu kada kažete da su oni 1999. godine, bili neko ko je ušao zajedno sa UN, ali zaboravljate da se desila jedna činjenica 2008. godine, kada je jednostrano proglašena kvazi država na KiM, i podržana od mnogih država, između ostalog, i od ovog Luksenburga, sa kojim potpisujemo sporazum. Od tog trenutka oni više nisu legitimni predstavnici dole, svaka država koja je podržala secesiju dela teritorije suprotno međunarodnom pravu, a tamo ima vojnu efektivnu silu, je okupatorska sila, vi kao čovek koji se bavi međunarodnim pravom i doktor prava bi to trebalo da znate. S druge strane, ja vama nikada nisam spočitavao vašu radikalsku prošlost, smatram da čovek ima pravo da promeni svoj stav. Međutim, ja ne znam kako vi uvek čujete ime vašeg predsednika stranke u mojim govorima kada ja uporno izbegavam da ga pominjem, baš zato što neću da učestvujem u tim igrama antivučićevske opozicije i provučićevskog pokreta koji stoji samo iza imena i prezimena jednog čoveka, a oko sebe okuplja i frakcije koje su za NATO i frakcije koje su protiv NATO-a. Srbiji je potrebna politička opcija koja će se baviti suštinskim temama, kao što sam i ja malopre suštinski govorio o Koordinacionom telu koje je okupljeno od multidsciplinarnih naučnika oko dr Danice Grujičić koja se ne bavi samo osiromašenim uranijumom, jer je Srbija mnogo više zagađena kancerom zbog gađanja mapa hazarda i zbog toga što su hemijska postrojenja gađana. To što ste vi uradili svaka čast. Ja nemam vremena da govorim šta je sve dobro vaša vlast i vaša stranka uradila jer imam malo vremena, ali zato hoću da govorim ono što ne valja. Ne znam kako niste primetili razliku u mom političkom obraćaju vama i drugim političkim protivnicima? Ono nije samo formalno, suštinsko je. Ja priznajem šta vredi, ali ono što ne vredi mora da se menja, a vi izbegavate da menjate ono što ne vredi.
Pravo na repliku, Aleksandar Martinović.
Ja sam zaista neprijatno iznenađen, gospodine Glišiću, koliko ste vi neinformisani. Mi smo princip vojne neutralnosti uneli u Strategiju odbrane i u Strategiju nacionalne bezbednosti još 2019. godine, a u Zakonu o odbrani, koji smo mi izglasali, još 2018. godine i onda se pojavljujete vi, kao i ovi iz DSS-a, u 2021. godini i kažete – Narodna skupština treba da donese zakon o vojnoj neutralnosti, a mi Republiku Srbiju proglasili vojno neutralnom još 2018, odnosno 2019. godine i ne samo da smo je formalno proglasili vojno neutralnom, nego mi zaista vodimo takvu spoljnu politiku koja obezbeđuje Srbiji da nema gazdu i gospodara, ni vojnog, ni političkog nigde na kugli zemaljskoj, sem ovde u Srbiji, a to su građani Srbije. Prema tome, to što vi inputirate da mi treba da donesemo nešto što smo već doneli, to vam se ponavlja danas po drugi put. Ne znam, izgleda da niste u formi. Što se tiče ovoga što ste rekli - a što sada ratifikujete sporazum sa Luksemburgom kada je Luksemburg priznao Kosovo, vi se ponašate kao Boris Tadić 2008. godine. Da li znate na kome je on demonstrirao svoju silu? Priznali i Amerika, i Francuska, i Velika Britanija, i Italija, i Nemačka itd. Znate šta je uradio? Sećate se, gospodine Glišiću, Boris Tadić nikoga nije proterao, nije reč rekao. Pobegao čovek u Rumuniju. Kaže, ima obaveze da poseti službeno Rumuniju i to baš na dan kada je Kosovo donelo deklaraciju o proglašenju nezavisnosti, a njegova Vlada da li znate koga je proterala od svih tih velikih sila iz Beograda? Ambasadorku Crne Gore, mislim da se gospođa zvala Anka Vojvodić i ambasadora Makedonije. E tako isto i vi. Ajde sada da pokažemo silu na Luksemburgu. Zamislite, Luksemburg je član NATO pakta, a NATO pakt nas je bombardovao 1999. godine, pa što mi sada sa njima da ratifikujemo bilo šta? Ne razumem kakva je to logika? Ne znam da li ste vi obavešteni da su Rumunija, Grčka, Španija, Slovačka takođe članice NATO pakta, a nisu priznale nezavisnost KiM? Članice su i EU, a nisu priznale nezavisnost KiM. Hoću da vam kažem, gospodine Glišiću, ja razumem vašu ciljnu grupu i razumem vašu političku strategiju, ali imam obavezu da vam kažem da je to što vi radite suviše jednostrano. To su radili neki pre vas i pokušali su na tome da steknu političke poene i da nas iz Srpske napredne stranke prestave kao neke NATO slugeranje, kao neke izdajnike itd. Zaboravio sam da kažem jednu stvar koja je jako važna. Vidite, gospodine Glišiću, pravite istu grešku koju je napravio i Haški tribunal u odnosu na Slobodana Miloševića. Nikada me nije bilo sramota što sam bio član SRS i što sam bio član tima za odbranu Vojislava Šešelja. Naprotiv, ja se time ponosim, jer smatram da sam radio jedan koristan posao ne samo za jednog čoveka koji se nalazio 12 godina u pritvoru Haškog tribunala, nego jednu dobru stvar za Srbiju, jer se u Haškom tribunalu, hteli to neki da priznaju ili ne, u stvari pokušalo da se sudi Srbiji, a ne pojedincima i da se sva krivica za raspad bivše Jugoslavije svali na leđa srpskog naroda. Oko toga se slažemo, ali vi sada radite jednu stvar koju je uradio i Haški tribunal u optužnici protiv Slobodana Miloševića. Slobodan Milošević, ma kakav da je bio, ja o njegovoj vladavini ne mislim da je bila sjajna, pravio je mnoge greške i političke i ekonomske, ali Slobodan Milošević nikada nije izgovorio ili napisao da je njegov politički cilj stvaranje velike Srbije, a on je u Haškom tribunalu optužen da je bio na čelu udruženog zločinačkog poduhvata koji je imao za cilj da stvori veliku Srbiju, pa je bio u tom udruženom zločinačkom poduhvatu sa Vojislavom Šešeljem, Ratkom Mladićem, Radovanom Karadžićem, Milanom Martićem, jel tako Marko Atlagiću, i kaže se drugim znanim i ne znanim licima. Znači, pitaj boga sa kim sve nije bio u savezu da stvori veliku Srbiju. Vi sada to isto radite samo u odnosu na SNS. Vi kažete – vaša politika je EU nema alternativu. Evo, ja vas molim, gospodine Glišiću, kao što smo nekada u SRS dokazivali da se Slobodan Milošević nije zalagao za veliku Srbiju, ja sada vas molim da mi kažete koji je to funkcioner SNS, bilo ministar, bilo narodni poslanik, predsednik Republike, sadašnji, bivši, nije bitno, rekao da je zvanična politika naše stranke – EU nema alternativu. Da li znate šta to znači u prevodu? To u prevodu znači da ako Srbija ne uđe u EU, ona će da propadne. Naša politika je sasvim suprotna od toga. Mi hoćemo da uđemo u EU, ali radimo tako da Srbija ima snage da opstane i ako eventualno ne uđe u EU, jer to da li ćemo mi ući u EU ili ne, priznaćete, ne zavisi samo od Srbije. To zavisi i od mnogih odnosa unutar same EU. Ta politika – EU nema alternativu, to ste mogli da pročitate, eventualno, u izjavama Božidara Đelića, Borisa Tadića i tako dalje. Boris Tadić je voleo da se frlja sa tim godinama, pa je 2004. godine pričao – ući ćemo 2007. godine, pa 2007. godine – ući ćemo 2012. godine, pa 2012. godine, na izborima koje je izgubio – ući ćemo 2016. godine itd. Kada ste od Aleksandra Vučića čuli, pod broj jedan, da EU nema alternativu i, pod broj dva, godinu kada će Srbija da uđe u EU? Toga nema, to ne postoji. Ako uspete to da mi nađete, ja više neću biti predsednik poslaničke grupe i uopšte neću da budem narodni poslanik, jer to znači da se ja apsolutno ne razumem u posao koji radim.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Glišić. Izvolite.
Gospodine Martinoviću, neću da ulazim u to šta se sve ne razumemo. Možda je i slučajnost, možda je i namera, neću uopšte s tim da se bavim. Samo dve stvari želim da vam kažem. Ja vama ne zameram vašu radikalsku prošlost. Između ostalog, u svim tim akcijama u kojima ste vi bili i ja sa prethodnim pokretom kome sam pripadao smo podržavali i gospodina Vojislava Šešelja i sve naše zatočenike u Hagu ne zato što se slažemo sa njihovom politikom, nego zato što mislimo da Haški tribunal nije tribunal, već vojno-policijska akcija protiv našeg naroda. Ono što hoću da vam kažem jeste da ja nisam deo stranke koja je ušla u koalicije koje ste pominjali, tada sam se razišao sa tom strankom, a jesam deo pokreta koji je pre toga postojao i koji sam nosio, osnivao i verovao u njega. Ono što je bitno da zna naša javnost, a nema veze sa vašom i mojom političkom prošlošću jeste pitanje vojne neutralnosti. Deklaracije nisu dovoljne. Mi smo svoju priču o vojnoj neutralnosti zasnivali na jednom članu Rezolucije iz 2007. godine, koju je donela vlast Vojislava Koštunice u mnogo težim istorijskim političkim okolnostima nego što je danas situacija vlasti SNS. Tačno je da ste vi preuzeli državu sa mnogo više razvlašćenosti po pitanju suvereniteta, ali je tačno i da vi danas, to jest mi kao narod, imamo mnogo ozbiljnije saveznike kakve, recimo, Vojislav Koštunica 2007. godine nije imao, pa je eto uspela ta takva vlast da ugura tu priču o vojnoj neutralnosti, ali na jedan nemušt način. Bilo kakva priča o tome da mi nemamo Zakon o vojnoj neutralnosti govori o tome da mi nemamo ozbiljnu nameru da budemo vojno neutralni, jer znate vrlo dobro iz međunarodnog prava kako se postaje vojno neutralan. Potrebno je da pokažete ozbiljnu nameru kroz zakon ili, još bolje, kroz Ustav, a zatim da idete ka Savetu bezbednosti da vam neko garantuje tu vojnu neutralnost. To ne možete da radite na osnovu neke strategije ili neke tačke u nekoj rezoluciji. Zato je potrebno da, pored toga što marketinški govorite o vojnoj neutralnosti i što vaša vlast i vaš predsednik to radi i, čini mi se čak da je i on najavio negde priču o tome da će biti, ali nemojte me držati za reč, moguće da od mnogih njegovih medijskih pojavljivanja sam nešto pomešao, da će biti neki zakon o vojnoj neutralnosti. Potreban je taj zakon, a još bolje bi bilo da ga stavimo u Ustav, jer bi to značilo da zaustavimo ovo puzeće uvlačenje Srbije i srpskog prostora u NATO.
Zahvaljujem, gospodine Glišiću. Možda niste dobro čuli, malopre je gospodin Martinović upravo podvukao da nije reč o principu koji je usvojen u nekoj rezoluciji iz 2007. godine, već o principu koji je usvojen, ugrađen u naše zakone, zakone i strategije, ali zakone pošto ste o tome govorili, koji je izglasala upravo ova većina kojoj ste se obratili u svom prvom obraćanju, kojoj se obraćate i dalje. Dakle, reč je o stvarima koje smo mi izglasali 2018. i 2019. godine. Pravo na repliku, Aleksandar Martinović.
Dakle, gospodine Glišiću, mi smo vojno neutralni po odredbama Zakona o odbrani koji smo usvojili još 2018. godine. Dakle, nije to sad neka odredba u nekoj rezoluciji, kao što je to radio Vojislav Koštunica. Da vas podsetim, te 2007. godine ta rezolucija u Narodnoj skupštini, ovde smo je usvajali, baš ovde, iako je Skupština inače zasedala tamo u Kralja Milana, ta rezolucija ne bi ni ovde mogla da bude usvojena da nije bilo poslanika SRS koji su za nju glasali, a na sednicu Narodne skupštine je došao Velimir Ilić, pa je Tomislav Nikolić tada rekao - imate jednog ministra u Vladi, sada treba da se glasa o vojnoj neutralnosti, a došao je kao da je došao ispod šatora, onako, bez kravate, sa tri dugmeta otkopčana na košulji, znojav, itd. Hoću da vam kažem da radimo mnogo ozbiljnije nego što su radili oni za koje ste nas vi ubeđivali da su veliki patrioti i veliki rodoljubi. Dakle, vojno smo neutralni, to smo raščistili, i to po zakonu. Nadam se da ste shvatili da smo vojno neutralni, ne po nekoj odredbi rezolucije ili strategije, nego po zakonu. Još jednu stvar hoću da vam kažem. Za razliku od tog vašeg Vojislava Koštunice, koga ste glorifikovali kao velikog Srbina i velikog junaka, vlast SNS i Aleksandar Vučić konkretno, o kome vi ne govorite po imenu i prezimenu, ali znate, mogu da se čitaju redovi, a može da se čita i između redova. Manje bistri ljudi samo čitaju redove, a onaj ko je malo bistriji on može da pročita i ono što piše između redova. Dakle, potpuno je jasno da sve što vi govorite u stvari treba da bude omča oko vrata Aleksandru Vučiću. Vidite, za razliku od tog vašeg Vojislava Koštunice, koji je bio vaš politički mentor, na koga ste se ugledali kao na velikog Srbina, velikog pravoslavca itd, zaštitnika srpskog naroda, nekoga ko je po prvi put u istoriji Srbije, Srbiju proglasio vojno neutralnom, Aleksandar Vučić nikoga nije isporučio u Haški tribunal. Ja sada mogu da vam nabrajam koliko hoćete ljudi koje je taj vaš Vojislav Koštunica isporučio u Haški tribunal i to ne samo da ih je isporučio, nego je jednog isporučio tako što ga je izvukao iz bolničkog kreveta, u pidžami i u bolničkim papučama. Drugog je isporučio polumrtvog čoveka, pokojnog generala Zdravka Tolimira tako što ga je uhapsio ovde u Beogradu, pa su ga skelom, odnosno čamcem prebacili preko Drine, pa ga navodno uhapsili u Republici Srpskoj. Generala Lazarevića, komadanta Prištinskog korpusa Vojske Jugoslavije, 1999. godine su isporučili u Haški tribunal tako što su mu rekli - ili ćeš da ideš u Haški tribunal ili ćemo nešto da ti uradimo sa porodicom. Da bi omekšali čoveka, da bi mu kao učinili, pod znacima navoda, znate šta su u radili? Sećate se vi toga vrlo dobro samo nećete da kažete, onda mu je Velimir Ilić poklonio Škodu oktaviju. Inače, general Lazarević koga smo mi, ti veliki izdajnici, mi koji hoćemo puzeći Srbiju da uvedemo u NATO pakt itd, mi smo generala Lazarevića dočekali na beogradskom aerodromu kao heroja koji je branio srpski narod na KiM, a to niste uradili vi. Dakle, generala Lazarevića je na beogradskom aerodromu dočekao tadašnji ministar pravde, Nikola Selaković, ne Boško Obradović, ne vi, ne Dragan Đilas, ne bilo ko od vas. Za predavača na Vojnoj akademiji ga je imenovao, sada nije trenutno u sali, gospodin Aleksandar Vulin, tadašnji ministar odbrane. Prema tome, ako je iko čist kad su u pitanju srpski heroji koji su branili srpski narod, onda je to Aleksandar Vučić, onda je to SNS. Što se tiče Škode oktavije, to je primer kako se bukvalno do poniženja dovodi jedan elitni srpski oficir. General Lazarević, gospodine Glišiću, do tada, koliko je bio skroman čovek, u životu nije imao svoj privatni automobil. Nije imao čovek privatni automobil, bio general. A mi se sećamo mnogih generala koji su imali ne automobil, nego vile na Dedinju, vikendice na moru, besplatna zimovanja, letovanja itd, pa kad je trebalo da brane državu kojoj su dali zakletvu, oni su se predali. Oni su se predali, pa su ih ovde u Beogradu proglašavali herojima. Jedan je predao 50 tenkova u Varaždinu. Proglašen je nacionalnim herojem. A oni koji su branili srpski narod, znate šta su njima radili? Poslali ih u Haški tribunal, a dali im Škodu oktaviju. Pa, jel hoćete da se vratimo na tu politiku, da ljude ponovo šaljemo ko zna gde u beli svet da im se sudi za zločine koje nisu počinili, a da im zauzvrat poklanjamo Škode oktavije? Jel to patriotizam za koji se vi zalažete? Jel to srpsko rodoljublje zbog kojeg nam ovde držite lekcije i kažete da ste vi jedini istinski autentični predstavnik srpskog naroda? Šta smo mi? Koga mi ovde predstavljamo, Kineze, Ruse, Amerikance, koga? Predstavljamo srpski narod i na najmanji način i u najmanju ruku isto kao i vi, ako ne i hiljadu puta više i hiljadu puta bolje. Dakle, samo hoću da vam kažem, gospodine Glišiću, nemojte nama da vežete teret koji treba da nose neki drugi, jer sve to što ste vi govorili, govorili su i radili oni koji su bili na vlasti do 2012. godine. Mi smo njih pobedili. Mi smo tu i takvu politiku poslali u istoriju. Nas takva politika apsolutno više ne zanima. Mi gradimo Srbiju kao samostalnu i suverenu državu koja izgrađuje dobrosusedske odnose sa svima u njenom okruženju, sa svim velikim silama, uključujući i Ameriku i Rusiju, ali brižljivo čuva svoju neutralnost, ne samo vojnu, nego i političku, i pri tome uspevamo da privučemo investicije i sa zapada i sa istoka. Ako pronađete jednu zemlju u Evropi kojoj je to pošlo za rukom, a koja nije morala da stane pod jednu ili pod drugu čizmu, evo, ja vam ponovo kažem, ako pronađete takvu zemlju, više nisam predsednik poslaničke grupe, više nisam narodni poslanik, jer ne znam da radim taj posao.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Ovim izlaganjem zatvorili smo poslednji krug replika. Prelazimo dalje na izlaganja po listi prijavljenih za reč. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, nije lako diskutovati nakon ovako sjajne i argumentovane diskusije koju je imao gospodin Martinović, ali pokušaću da o ovoj temi i ovim sporazumima nastavim u istom maniru, istom duhu, kako bi, pre svega, građani Srbije koji posmatraju ovaj prenos, videli da i ovi sporazumi koji su danas na dnevnom redu imaju jedini cilj, a to je bolje sutra svih građana Srbije. Što se tiče Sporazuma između Srbije i Ruske Federacije protiv terorizma, svaki sporazum koji potpiše naša zemlja je dobar i svaki sporazum koji potpisujemo može doneti samo dobro našoj zemlji, a posebno kada govorimo o tako osetljivoj temi kao što je terorizam. Terorizam je pošast od koje niko nije siguran. To je tema kojoj svaka zemlja mora maksimalno ozbiljno da pristupi i tema o kojoj svako mora da vodi računa ako se odgovorno bavi ovim poslom. Smatram da je velika čast i privilegija što Srbija ima priliku da takav jedan sporazum potpiše sa jednom od najmoćnijih zemalja na svetu i ne samo kada govorimo o iskustvu koje Ruska Federacija ima, već i o sredstvima kojima oni raspolažu, kao i metodologijom, kao i tehnologijom koju koriste u sprečavanju terorističkih napada i u borbi protiv terorizma. Ono što je za nas jako bitno jeste činjenica da na ovaj način pokazujemo da sve što je dobro za našu zemlju nije nam bitno odakle dolazi, da li je to Rusija, Kina, Amerika, Evropska unija, apsolutno je manje bitno. Ono što za nas predstavlja problem koji se dešava unutar naše zemlje jeste definicija terorizma i šta je to terorizam. Ne tako davno u julu mesecu ispred Doma Narodne skupštine u kojoj se danas nalazimo imali smo proteste, koji su počeli kao nekakav bunt, ne znam, zbog nekakvih mera koje su, iste takve mere, bile u celoj Evropi, a pretvorile su se u linčovanje i napade na policajce koji su samo pokušavali da održe red. Nakon tih protesta više od 120 policajaca je povređeno. Jednom policajcu su polomljene obe noge. Tih dana smo imali hiljade slika i snimaka gde neka grupa huligana sa kamenicama koje su težile i od tri do pet kilograma pokušava da povredi ili skloni sa ovog ulaza nekog policajca. Ako nekog napadnete takvom kamenicom kako to drugačije tumačiti nego pokušaj ubistva? Da li je pokušaj ubistva policajca koji obavlja samo svoj posao terorizam? Da li je terorizam kada smo nešto pre toga imali proteste ispred Predsedništva, kada je bivši poslanik, malo pre je ovde pomenuto njegovo ime, Boško Obradović, komandovao čoveku – šta ima veze, ulazi u taj kamion i gazi ovo? Da li je terorizam i to kada pozovete da se kamionom zgazi policajac ili više policajaca koji pokušavaju da održe red? Da li je terorizam i kada se poziva na ubistvo predsednika, legitimnog predsednika, legitimno izabranog predsednika Srbije i kada se danima o tome ćuti od strane onih čiji sledbenici na to pozivaju? Da li je terorizam i kada se poziva na rušenje svih institucija, nasilno preuzimanje vlasti, dovođenje nekakvih eksperata koji će sve po kratkom postupku da reše? Da li je terorizam to kada se za nas narodne poslanike, koji predstavljamo SNS, markiraju, obeležavaju bandere sa kojih ćemo visiti i već traži mesto gde će se napraviti koncentracioni logor za sve nas? Sve ovo govorim iz prostog razloga što smo u julu mesecu od strane nekih ljudi obaveštavani kako je to miran protest, kako se određena grupa ljudi, nezadovoljnih politikom Vlade Republike Srbije, predsednika Aleksandra Vučića, bori za nekakva svoja prava koja su im ničim ugrožena. Tada su to bili mirni demonstranti. Međutim, kada se dese protesti u Americi, brže bolje svi ti ljudi poviču da je to terorizam, da je to strašan potez nekakvih terorističkih organizacija i utrkuju se ko će pre to da osudi. Zbog svih nas ovde u Srbiji je neophodno samo da pokušamo da ustanovimo jednake kriterijume i da to što se desilo u Americi, ako ćemo to zvati terorizmom, onda i sve ono što se dešavalo u julu mesecu moramo nazivati istim tim imenom. Ono što, takođe, želim da naglasim, žao mi je što nekako sve što radimo u interesu građana Srbije i sve što samo pokazuje koliko je politika i Vlade Srbije, ali i predsednika Aleksandra Vučića usmerena ka interesu građana, uvek dođe nekako pod lupu posmatranja ne bi li se našla nekakva zadnja namera. Tako sada i ovaj Sporazum ne valja zato što se potpisuje sa Rusijom. Ja samo pitam – šta je tu loše i gde tu Srbija gubi bilo šta ako od jedne takve sile možemo dobiti bilo kakvu podršku i pomoć u rešavanju ovako velikog problema i pitanja od koga strepi ceo svet? Neko je od prethodnih govornika u svom govoru upotrebio termin – Srbija je dobila vakcine. Nije Srbija dobila vakcine. Nemojte ljudi da iz ovog Doma građani, koji slušaju ovaj prenos, dobijaju pogrešne informacije od ljudi za koje su glasali i koji ih predstavljaju ovde. Srbija se za svaku vakcinu sama izborila. U trci velikih sila, kako bi predsednik Aleksandar Vučić rekao, gde su svi pokušali da ugrabe svako mesto i svaki čamac za sebe, a da mi, male zemlje, ostanemo na Titaniku koji tone, Srbija ništa nije dobila, Srbija se sama izborila odgovornom politikom predsednika Aleksandra Vučića i Vlade Srbije da svojim građanima omogući da ovu pošast što pre proboli da iz ovog izađemo sa što manje žrtava. Zato je jako bitno da sa ovog mesta upotrebljavamo prave termine, kako bi građani znali da mi nismo to dobili zato što je nekom Srbija interes, zato što neko želi Srbiju na taj način da potkupi. Sve to što smo radili, sarađivali i te vakcine koje danas imamo sve je to plod dobre saradnje, međusobnog uvažavanja, poštovanja, ali i korektnog, odgovornog i poštenog odnosa prema svim zemljama, kako u EU, tako i prema Kini, Rusiji ili nekim drugim zemljama. Morao sam na to da se osvrnem, jer samo danas je stiglo 10.000 vakcina u našu zemlju, i to su brojke koje neke druge zemlje, razvijenije, jače od nas, ne mogu da zamisle. Što se tiče terorizma i ovog sporazuma, završiću, žao mi je što gospodin Vulin nije u sali, ali i od gospodina Vulina sam dobio odgovor na moje pitanje koje se ticalo pretnji koje su upućene tj. informacija koju je Čaba Der izneo mađarskim istražnim organima, gde je rekao da je od dve mafijaške organizacije dobio ponudu da ubije predsednika Aleksandra Vučića. U tom periodu kada se ta informacija pojavila niko od velikih boraca za prava ljudi, nevladinih organizacija nije uzeo za ozbiljno, šta više njihovi pojedini mediji, pod direktnom kontrolom Dragana Đilasa, su se trudili da diskredituju tu celu priču, da je degradiraju. Želeo sam da se gospodinu Aleksandru Vulinu zahvalim na brzom odgovoru i na tome što naše Ministarstvo unutrašnjih poslova preuzima određene korake u komunikaciji, raspituje, traži informacije, jer na taj način pokazujemo odgovornost, ali i snagu naše zemlje, pokazujemo da i svaki građanin, pa makar to bio i Aleksandar Vučić, predsednik Srbije, ima prava na život, ima pravo kao i svi ostali ljudi u našoj zemlji i niko nema pravo da mu ugrozi život i njegove porodice samo zato što misli drugačije nego oni što samo bolesno žele da se vrate na vlast. Nadam se da ćemo u narednom periodu imati još ovakvih sporazuma, da ćemo svi zajedno i kao Vlada Republike Srbije i mi kao narodni poslanici, kao najviše telo, kao Skupština Srbije biti u prilici da našim građanima obezbedimo bolje sutra, bolji život za svu našu decu, za generacije koje dolaze, jer je to politika i predsednika Aleksandra Vučića i SNS. Hvala i živela Srbija.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Samira Ćosović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o međunarodnim poslanicima koje je Republika Srbija potpisala sa više država, a u cilju regulisanja značajnih pitanja u međunarodnim odnosima. Iako su ovi ugovori prošli određeni put od pregovora, usvajanja teksta i overe sporazuma, proces potvrđivanja je danas pred nama tj. pred Narodnom skupštinom, nakon čega će postati pravno obavezujući. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Velikog Vojvodstva Luksemburg o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka nastao je iz potrebe da se utvrde pravila za zaštitu tajnih podataka koji se međusobno razmenjuju u okviru političke, vojne, ekonomske, pravne, naučno-tehnološke ili bilo koje druge saradnje. Donošenjem zakona o potvrđivanju sporazuma, Republika Srbija pokazuje spremnost da bilateralnu saradnju sa Luksenburgom unapredi u sektoru bezbednosti, uz međusobno definisan način razmene i zaštite tajnih podataka. Osim toga, stvaraju se uslovi za intenzivniju i delotvorniju saradnju sa državom koja je članica EU i NATO, što je važno s obzirom na Strategiju nacionalne bezbednosti, kojom je Srbija definisala osnovna stremljenja i opredeljenja političke i nacionalne bezbednosti, kao što su unapređenje odnosa sa članicama EU i partnerima NATO. Donošenjem zakona o potvrđivanju sporazuma stvaraju se uslovi zajedničkog delovanja protiv izazova, rizika i pretnji koji se odnose ne samo na Republiku Srbiju već predstavljaju globalne izazove, rizike i pretnje. Takođe, stvaraju se uslovi za efikasniju saradnju državnih organa Republike Srbije i Luksenburga u oblasti unutrašnjih poslova, pravosuđa, spoljnih poslova, odbrane i službe bezbednosti, kao i saradnja sa privrednim subjektima sa teritorije druge države čiji poslovi se odnose na oblasti namenjene industriji i proizvodnji, kao i pružanju usluga za potrebe bezbednosnog sektora. Što se tiče Sporazuma o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara BiH, Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore, on je neophodan da bi se omogućilo bezbedno obavljanje međunarodnih letačkih operacija preko zajedničkih državnih granica pomenutih država u cilju unapređenja odnosa u vazdušnom saobraćaju. Sporazum je usaglašen sa međunarodnim konvencijama, strategijama, propisima jedinstvenog evropskog neba, kao i pravnim aktima tri države Srbije, BiH i Crne Gore. Nakon 20 godina primene prvog Sporazuma, usvajanjem Predloga zakona o Sporazumu o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju biće zaključen novi sporazum kojim će najvažnija pitanja vazdušnog saobraćaja između tri države biti regulisan na moderan način u skladu sa aktuelnim trenutkom. Pred nama je danas i Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Želim da istaknem da je bezbedan život, život bez straha od nasilja, kriminala i terorizma je poseban kvalitet. Bezbednost je opšte dobro koje mora biti zagarantovano svakom građaninu Srbije, bez obzira na socijalni status i imovinske mogućnosti. Da bi se omogućila bezbednost za sve, važno je unapređenje bilateralne saradnje u borbi protiv terorizma. Zato će SDPS podržati predloge zakona o međunarodnim sporazumima koji su danas pred nama.
Hvala. Narodna poslanica Marija Jevđić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, poštovani ministre, imajući u vidu važnost sporazuma koji su danas na dnevnom redu, poslanička grupa JS u Danu za glasanje glasaće za njih i podržati ih. Kao što je i sam ministar Nedimović u svom uvodnom izlaganju rekao, mi smo zemlja poljoprivrednika, a predsednik JS, Dragan Marković Palma, kroz svoje izlaganje ukazao je na sve probleme sa kojima se susreću naši poljoprivredni proizvođači, složiću se sa svim rečenim i isto ću krenuti u svom izlaganju prvo od Predloga zakona između Republike Srbije i Republike Irana. Inače, za mene je podatak da smo u vreme stare Jugoslavije imali razmenu sa Iranom oko milijardu dolara iznenađujući, a da nažalost danas ona iznosi svega 10 miliona dolara. Vidimo da tu ima prostora i ovim sporazumom se otvara novo tržište za naše poljoprivredne proizvođače, pre svega za proizvođače semena i semenskog bilja i to će biti velika mogućnost da se upravo na ovom tržištu plasiraju ovi proizvodi, a znamo da se u preko 80 zemalja izvoze semena iz naše zemlje. Sve što radi resorno ministarstvo, odnosno Ministarstvo poljoprivrede kao i sama Vlada, da bi se pomogla poljoprivreda, pre svega, poljoprivredni proizvođač, uvek će imati podršku JS. Predlog zakona koji se odnosi na potvrđivanje Sporazuma Republike Srbije i Ruske Federacije, a odnosi se na saradnju u borbi protiv terorizma, tu Srbija ima jasan cilj i na snazi je inače Nacionalna strategija za prevenciju i borbu protiv terorizma 2018/2021. Izrađen je i Nacionalni plan kojim se prati i uočavaju rani faktori koji vode ka radikalizaciji, a sve u cilju poboljšanja bezbednosti naših građana. Sama ratifikacija sporazuma sa Ruskom Federacijom predstavlja još jedan osnov za jačanje borbe protiv terorizma. Znamo koliko je informacija bitna u ovoj borbi i upravo ovim sporazumom moći ćemo da delimo, ali i da prikupljamo informacije koje su značajne u toj borbi jer terorizam, nažalost, nije problem samo jedne zemlje, već je to globalni problem koji, svedoci smo, sve više uzima maha. Što se tiče Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara BiH i Vlade Republike Srbije i Crne Gore, on predstavlja dokumenat kojim se stvaraju institucionalni uslovi za unapređenje odnosa u vazdušnom saobraćaju između pomenutih država. U praksi to znači da donošenjem ovog sporazuma doprinosi se bezbednom, urednom i brzom protoku vazdušnog saobraćaja. Inače, učesnici su kontrole letenja Srbije i Crne Gore koje su i 2018. godine dobile, odnosno 2019. godine dobile nagradu „Jedinstveno nebo 2019“ za multinacionalni projekat zajedničkog vazdušnog prostora. Znači, ta saradnja postoji. Mislim da ćemo je ovim sporazumom još više učvrstiti i unaprediti. Ja bih svakako iskoristila ovu priliku pošto govorim o vazdušnom saobraćaju i pohvalila bih i Vladu, kao i bivšeg ministra spoljnih poslova, a sadašnjeg predsednika Narodne skupštine, Ivicu Dačića, koji su brzom reakcijom i koordinacijom sa „Er Srbijom“ u kratkom vremenskom roku prevezli, vratili naše ljude koji su se u trenutku kada je proglašena svetska pandemija našli van zemlje, prvenstveno učenike i studente kojima je prekinuto školovanje, ljudi koji su bili na službenim putevima, kao i ostali naši građani koji su se zatekli na aerodromima širom sveta i u opštem svetskom haosu u tom trenutku uspeli su da ih vrate u Srbiju, da ih vrate svojim kućama. U vašem današnjem izlaganju, gospodine Nedimoviću, istakli ste da ova Vlada želi ubrzano da podstakne i da još više ubrza ekonomski razvoj Srbije. Ja kao poslanica koja dolazi iz Raškog okruga moram da pohvalim i otvaranje aerodroma „Morava“ u Kraljevu koji će predstavljati, sigurna sam, veliku pomoć ne samo stranim investitorima koji rade i koji zapošljavaju naše građane u ovoj oblasti, nego i domaćim privrednicima koji će moći lakše da transportuju svoju robu, ali i mogućnost da se još više razvija seoski, banjski, planinski turizam te oblasti. Početak radova na Moravskom koridoru je svakako jasna poruka da Srbija želi ravnomerno da se razvija i da polako idemo ka decentralizaciji naše zemlje. Ja bih se samo na minut dotakla, pošto već govorimo o vazdušnom saobraćaju, a nalazimo se u eri borbe protiv klimatskih promena i da ukažem na, nažalost, velika zagađenja koja sam avio-transport donosi. To, otprilike, iznosi oko 2% svetskih emisija. Verujem da Srbija aktivno učestvuje kroz resorno ministarstvo u rešavanju ovog globalnog problema. Mislim, sa jedne strane treba da sačuvamo zdravu životnu sredinu, a sa druge strane trebamo da unapredimo život ljudi i to je svakako veliki izazov za sve zemlje, pa samim tim i za našu zemlju. Mislim da i nadam se da mi imamo plan kako da što bolje unapredimo i da umanjimo uticaj zagađenja koji izaziva avio-saobraćaj, a samim tim da ne ugrozimo funkcionisanje avio-saobraćaja. Pošto više nemam vremena, kao što sam i rekla na početku, poslanička grupa JS će u Danu za glasanje podržati predložene zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, građanke i građani Srbije, pred nama je set sporazuma važnih za funkcionisanje države. O njima je govorio šef poslaničke grupe SPS, gospodin Milićević. Govoriće i posle mene koleginica Vesna Ivković, tako da ću se ja osvrnuti na jedan od njih, ne zato što mislim da su ostali manje važni, nego zato što smo podelili zadatke među sobom. Dakle, Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti borbe protiv terorizma, Narodna Skupština danas treba da ratifikuje, inače je potpisan 18. juna 2020. godine u Beogradu. Pre nego uopšte krenem da govorim o ovom Sporazumu, osvrnuću se na ono što je definicija terorizma, zarad javnosti. Definisan je kao smišljeno planirana upotreba nasilja ili pretnji kojom se usađuje strah sa namerom zastrašivanja vlasti ili celog društva kako bi se postigli politički, verski ili ideološki ciljevi. Uglavnom se teroristički metodi nasilja koriste u vreme mira ili tokom rata nad civilnim stanovništvom. Na opštu žalost u Srbiji je vrlo znamo i šta je definicija terorizma i kako on izgleda u praksi. Kada je u pitanju međunarodni odnos prema ovom pitanju terorizma nisu ga uvek prepoznali onako kao mi verovatno zato što u vreme kada smo mi bili žrtve terorista oni nisu, bar ne u toj meri u kojoj mi jesmo. Prema podacima globalne baze podatka koju vodi Univerzitet u Merilendu u periodu od 2000. godine do 2014. godine stoji da je bilo preko 61.000 terorističkih akata u kojima je stradalo preko 140.000 ljudi. Ne znam zaista da li ovo tretira i žrtve terorističkih napada u južnoj srpskoj pokrajini. Pretpostavljam da ne inače bi ovaj broj bio kud i kamo veći. Istina je jedana, a to je da je Evropa u ovom trenutku najizloženiji kontinent kada je u pitanju terorizam i gotovo da mi i nemamo državu koja u poslednjih 30 godina nije bila pogođena terorističkim napadima. Tako da je na jedinstvenom prostoru Evropske unije naročito posle 2004. godine teroristički napad u Madridu kada se dogodio pojačana njihova aktivnost, ali je pojačana i aktivnost na usaglašavanju propisa i mera i saradnje policijskih i pravosudnih organa u prevenciji i borbi protiv terorizma između članica, a potom i unutar same Evropske unije stvaranjem pravnog okvira pre svega u borbi protiv pranja novca kojim se finansira terorizam, kao i stvaranjem Europola. Dakle, Srbija na ovom planu sarađuje i sa Evropskom unijom i sa svim drugim državama, ali naročito sa svojim tradicionalnim prijateljima, kao što je Ruska Federacija i iz toga proizilazi Sporazum o kome ću danas govoriti. Sporazum sa Ruskom Federacijom jeste jedan od najvažnijih na polju suprotstavljanja terorizmu i izraz je obostrane želje naših država da se kroz pre svega bilateralnu saradnju unaprede svi aspekti borbe protiv terorizma, kao globalnog problema koji jeste najozbiljnija pretnja svetskom miru. Sporazum koji zapravo predstavlja pravni osnov saradnje, njime su precizirani i svi aspekti saradnje nadležnih organa dveju država, počev od razmene podataka i iskustava stručnjaka sa antiterorizmom, korišćenje primera dobre prakse, pa sve do učešća u akcijama prevencije i sprečavanja terorizma. Na bazi ovog Sporazuma Republika Srbija i Ruska Federacija kao članice pre svega Ujedinjenih nacija daće svoj veliki doprinos međunarodnoj borbi protiv terorizma. Nekako uska veza između terorizma postoji kada je u pitanju organizovani kriminal koji je često materijalna osnova terorizma, jer terorističke organizacije pribavljaju svoja sredstva uglavnom na nelegalan način putem pranja novca od nelegalne trgovine narkotika, oružja ili neke druge švercovane robe do trgovine organima i toga smo nažalost svedoci kao država i kao narod. Zato je osim prevencije i borbe protiv terorizma potrebno je sprečiti i sve nelegalne puteve njenog finansiranja, jer je to prosto najefikasniji put za preveniranje terorizma generalno. Ovim se potvrđuje i jedno tradicionalno uzajamno poverenje, prijateljstvo, ali i dugogodišnja saradnja u sektoru bezbednosti i ovo bezmalo jeste Sporazum od strateškog značaja za naše dve zemlje, naročito za Srbiju jer partnerstvo u borbi protiv terorizma sa nama prijateljskom zemljom Rusijom, koja ima ogroman odbrambeni potencijal, predstavlja dodatni impuls sigurnosti. Da bih ostala verna sebi moram da naglasim i da navedem par primera koji jasno ukazuju koliko je terorizam sam po sebi opasan i kolika je to pošast. Imali smo ne tako davno, 2014. godine po podacima koje ja imam, grafite na kojima je pisalo – kalifat dolazi, ni manje ni više nego na imanju manastira Visoki Dečani, što je bila ne samo uznemirujuća poruka, nego otvorena pretnja koju su dobro razumeli i malobrojni stanovnici, ali i bratija manastira Visoki Dečani. Negde je ta tradicija još od 1998. godine pa na ovamo postojala kada su u pitanju Albanci. U nekom trenutku verovatno u svojoj potrebi da eventualno pokažu bez obzira što su kvazi država da imaju težnju da se bore protiv terorista, postojala su i neka hapšenja od strane antiterorističke policije, tako se valjda zovu, samoproglašene republike Kosovo, pa su uhapsili 4. novembra sedmoricu muškara. Ne znam šta se sa njima desilo. Određen im je bio pritvor od 30 dana, ali su tvrdili da imaju dokaze da se radi zapravo o obučenim vojnicima terorističkim organizacija koji su došli nazad na Kosovo ne bi li regrutovali nove borce za taj, kako ga zovu, visoki cilj. I sami ste, predsedniče Skupštine, u vreme kada ste bili ministar spoljnih poslova 2015. godine kada su insistirali da budu primljeni, odnosno na predlog Albanije je trebalo da budu primljeni u UNESKO rekli da je to ravno tome da neko traži da se u UNESKO primi ni manje ni više nego islamska država i postane članica organizacije u sklopu UN. U tom smislu osim što je ovo nužno za Srbiju i što ovakav sporazum zaista daje jednu dodatnu dozu sigurnosti pre svega stanovnicima južne srpske pokrajine, ja to tako vidim i imam pravo da ga naglasim, mislim da je važno naglasiti i da ta svetska borba protiv terorizma napokon treba da poprimi one konture koje neće biti selektivni pristup u odnosu na to odakle nam teroristi dolaze. Ono što je već rečeno ja ću ponoviti, a to je da će Poslanička grupa SPS u danu za glasanje svakako podržati sve predložene sporazume i glasati za njih. Hvala vam.
Hvala. Pre pauze, narodni poslanik Goran Pekarski.
Biću kratak. Hvala predsedavajući. Predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, mnogo toga je rečeno pa ću se ja usredrediti samo onda na jednu tačku dnevnog reda, jednu temu, a ona se odnosi na Sporazum koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. To je tačka broj šest, odnosno saglasnost koju treba Skupština da da na potpisivanje takvog Sporazuma o zajedničkom delovanju protiv terorizma. Inače, Sporazum je potpisan 18. juna 2020. godine od strane ovlašćenih predstavnika dveju vlada. Ispred Vlade Republike Srbije sporazum je potpisao tadašnji i sadašnji potpredsednik Vlade, tadašnji ministar unutrašnjih poslova, gospodin Nebojša Stefanović, a ispred Vlade Ruske Federacije Sporazum je potpisao Sergej Lavrov i on će stupiti na snagu kada se budu završile sve procedure u obe države, a danas je došlo na red da Narodna skupština Srbije da saglasnost na taj sporazum. Dobro je da mi potpisujemo ovakve strateške sporazume sa državama koje su naši strateški partneri, a Rusija jeste naš strateški partner i ako ne ništa više onda je i najvažniji stateški partner kod nas, odnosno Srbiji. U Nacionalnoj strategiji Republike Srbije od 2017. do 2020. godine, stoji da se Srbija protivi da se terorizam veže za bilo koju etničku ili versku grupaciju i kako piše, naša je nacionalna politika da se osude sva dela terorizma nezavisno od činjenica u kakvim okolnostima, od kakvih snaga, gde, kada i kako su izvršena. Po meni terorizam nije samo kada pojedinac uzme pušku i ode i puca i ubija nevine ljude ili da su teroristi samo oni koji su ih direktno poslali da to urade, postoje neke aktivnosti koje su opasne, možda i opasnije od samih izvršioca. Znači, terorizam da nema jaku političku podršku on bi verovatno prestao da postoji u onom obliku koga mi znamo, verovatno bi bio samo zadržan na nivou manjih grupa ili nekih pojedinaca. Znači, oni koji podržavaju terorističke organizacije, oni koji ih naoružavaju, koji ih finansiraju, oni koji neke teroriste predstavljaju kao revolucionare ili oslobodioce, oni su zagazili daleko u teroristički čin. Po meni, oni koji vrbuju određene pojedince kako bi stvarali krize, kako bi stvarali stanja kontrolisanog haosa, kako bi stvarali i organizovali hibridno i asimetrično delovanje, kako bi destabilizovali određene regione ili države i oni su zagazili duboko u terorizam, a sve to rade da bi stvarali neke svoje ciljeve i destabilizovali legalno izabrane vlasti. U čin terorizma spada i bombardovanje jedne zemlje bez saglasnosti UN. Terorizam je kada teroriste sa Kosova proglašavate oslobodilačkom vojskom, jer na taj način šaljete poruku drugim teroristima da podržavate pogrom, da podržavate progon, da podržavate ubistva, silovanja, pa i ubistva one dece u Goraždevcu kada su krenula na kupanje. Terorizam je i kada vojsku jedne suverene zemlje, mislim na Iran, legalnu vojsku jedne suverene zemlje proglasite terorističkim organizacijom, a onda se protiv njih borite na totalno drugačiji način. Prisluškivanje predsednika Srbije može biti deo terorističkog akta. Ovaj sporazum za Srbiju je mnogo dobar, jer ima indicija i pokazatelja da se u našem okruženju vrbuju ljudi za borbu i odvode se da se bore na strani terorističkih organizacija, ne samo iz našeg okruženja, nego iz naše južne pokrajine, sa Kosova se vrbuju mladi ljudi. Inače, Kosovo je pod zaštitom NATO-a. Vrbuju se mladi ljudi i odvode se da se bore za neke terorističke organizacije, a postoje indicije da postoje kampovi malo južnije dole gde se oni obučavaju. Zato je dobro da imamo partnere sa kojima ćemo da razmenjujemo informacije, a sve u cilju poboljšanja kvaliteta i bezbednosti građana Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Sada, u skladu sa članom 87. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od jednog časa, što znači da nastavljamo u 15.00 sati.
Nastavljamo sa radom. Reč ima magistar Slavenko Unković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministrice, uvažene kolege narodni poslanici, predmet Sporazuma o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara BiH i Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore je definisanje prava i obaveza ugovornih strana u delu vazdušnog prostora BiH. Cilj ovog sporazuma je da se omogući bezbedno obavljanje međunarodnih letačkih operacija preko zajedničkih državnih granica u interesu korisnika vazdušnog prostora i njihovih putnika. Ni naša država, ni BiH, kao ni Crna Gora nisu članice EU, ali ovoga puta primenjujemo Uredbu Evropskog parlamenta o pružanju usluga o vazdušnoj plovidbi u okviru jedinstvenog evropskog neba. Ministarstvo prometa BiH pokrenulo je inicijativu za usaglašavanje granice nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju sa granicom Republike Srbije. Postoji potreba da u jednom delu vazdušnog prostora BiH, uz granicu sa Republikom Srbijom, Kontrola letenja Srbije i Crne Gore ostane nadležna za pružanje usluga, odnosno jedan deo Agencije BiH za pružanje usluga preuzela bi Kontrola letenja Srbije i Crne Gore, odnosno SMATSA. Inače, SMATSA je naša domaća agencija, jedna od najznačajnijih u ovom delu jugoistočne Evrope. SMATSA postoji od 2003. godine kao kontrola letenja zajedničke države Srbije i Crne Gore, a po odvajanju Crne Gore potpisan je Sporazum 2012. godine o zajedničkoj saradnji naše dve vlade u oblasti vazdušnog saobraćaja i potvrđen kontinuitet pružanjem usluga na prostoru ove naše dve zemlje. Kod nas je malo poznato da je ova naša agencija SMATSA 2015. godine proglašena za najbolju kontrolu letenja u konkurenciji 48 provajdera na evropskom kontinentu. Zadnjih godina rangirana je u samom vrhu evropske kontrole letenja. To je rezultat stalnog ulaganja i modernizacije sistema, kao i usavršavanje ljudskih resursa. Samo prošla godina je bila zaista teška za sve avio kompanije, za sve firme i agencije koje se bave ovom oblasti. Vlada Republike Srbije je još pre godinu i po dana usvojila zaključak kojim je potvrđena osnova za vođenje pregovora u cilju postizanja sporazuma. Potvrđivanje sporazuma predstavljaće dugoročni pravni osnov za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju u delu vazdušnog prostora BiH uz granicu sa Republikom Srbijom. Srbija ovim sporazumima pokazuje koliko joj je stalo do unapređenja regionalne saradnje i koliko znači da se ceo region povezuje na svaki mogući način, naravno u interesu građana. Najbolji pokazatelj je inicijativa i pokretanje projekta aerodrom „Trebinje“, gde je nosilac posla Republika Srbija zajedno sa Republikom Srpskom. Ove godine će početi izgradnja ovog aerodroma i nadam se da će u toku sledeće godine on biti u funkciji i početi sa prevozom putnika i robe. Podsetiću samo da je Republika Srbija u budžetu za ovu godinu izdvojila pet milijardi dinara za projekat aerodrom „Trebinje“, a ukupna količina novca koja je opredeljena za ovaj veliki projekat je 55 miliona evra, što je Republika Srbija u više faza namenila za ovaj projekat. Ne treba ni govoriti koliko će značiti ovaj vazdušni most između našeg naroda s obe strane Drine, koliko će to značiti za stanovnike istočne Hercegovine i Republike Srpske, cele BiH, a i celog regiona. Trebinje će imati šansu da postane jedna od najposećenijih turističkih destinacija u ovom delu Balkana i realizacijom ovih projekata očekuje se privredni rast i razvoj, kao i dolazak novih domaćih i stranih investitora, a naravno i nova radna mesta. To će, pored banjalučkog aerodroma, biti drugi aerodrom u Republici Srpskoj i očekuje se da bude moderniji, savremeniji i da ponudi veće standarde, a samim time i dovoljan broj putnika u bliskoj budućnosti. Sve ovo ne bi bilo moguće da Republika Srbija nije ekonomski i finansijski jaka i stabilna, koja je u ovom teškom periodu opredelila ovoliko sredstava za izgradnju ovakvog projekta. Samo jaka i stabilna država Srbija je garant stabilnosti i bezbednosti naših sugrađana u celom regionu. Poslanička grupa JS će glasati za ovaj sporazum, kao i za sve predložene sporazume u ovoj tački dnevnog reda. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Dr Muamer Bačevac nije tu. Reč ima dr Vesna Ivković. Izvolite.
Predsedavajući, poštovana ministarko, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani i građanke Srbije, danas govorimo o više međunarodnih sporazuma. Kolega Đorđe Milićević, predsednik poslaničke grupe SPS i naš ovlašćeni predstavnik po ovom pretresu govorio je o sporazumima koje je Vlada Republike Srbije zaključila sa Ruskom Federacijom, Luksemburgom, BiH i Crnom Gorom, kao i koleginica Snežana Paunović, te se stoga neću osvrtati na ove. Govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju izmene Međunarodne konvencije o harmonizovanom sistemu naziva i šifarskih oznaka robe, zatim o Predlogu zakona o potvrđivanju Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencije i, na kraju, o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Irana u oblasti zaštite bilja i biljnog karantina. Savet za carinsku saradnju, što je zapravo zvanični naziv Svetske carinske organizacije, osnovan je 1952. godine od strane 17 evropskih zemalja. Danas je to međunarodna organizacija koja u svom članstvu ima 179 država članica, od kojih je 80% zemalja u razvoju ili tranziciji. Ovih 179 država između sebe obavljaju 96% svetske trgovine. Pod okriljem ove organizacije doneto je 12 međunarodnih konvencija i veliki broj preporuka čiji je cilj usaglašavanje carinskih procedura na međunarodnom nivou i samim tim i ubrzanje prometa roba između različitih država. Jugoslavija je postala članica Saveta za carinsku saradnju već 1960. godine, a 2006. godine Srbija je preuzela članstvo u ovoj organizaciji kao država sukcesor, tj. sledbenik državne zajednice SCG. Srbija je aktivan član ove organizacije i potpisnica je brojnih međunarodnih konvencija koje se odnose na saradnju carinskih organa. Saradnja sa ovom organizacijom je od izuzetnog značaja zbog činjenice da se direktno učestvuje u stvaranju efikasnog carinskog okruženja. Zajednički cilj je usaglašavanje carinskih procedura, njihovo pojednostavljenje, istovremeno pojačana kontrola prometa robe preko granica i samim tim onemogućavanje prekograničnog prometa robe bez carinjenja. Cilj predloženih izmena ove međunarodne konvencije jeste da se uspostavi efikasnija procedura kojom će biti olakšan postupak razmatranja nekog važnog carinskog pitanja i da se radi efikasnijeg donošenja odluka ograniči mogućnost stranama ugovornicima na prigovor najviše dva puta. Dosadašnje iskustvo u ovom segmentu pokazalo je da u slučaju spornih stvari procedura podnošenja prigovora, mogućnost podnošenja više prigovora po istoj stvari, zatim odgovaranje druge strane na prigovore često je trajalo dugo, što je usporavalo i otežavalo proces donošenja konačnih odluka. Dakle, rešenje predloženo izmenom Konvencije je u funkciji efikasnijeg rada svih članica Svetske carinske organizacije i svake njene članice ponaosob. Carina Srbije kao članica Svetske carinske organizacije koristi dragocena iskustva i implementira međunarodne standarde u svoj rad, što je unapredilo i naš unutrašnji rad. Treba pomenuti da je Srbija potpisnica i jednog posebnog regionalnog sporazuma SELEK, koji se odnosi na saradnju carinskih i policijskih organa u cilju sprečavanja prekograničnog kriminala. Sledeći sporazum o kojem ću govoriti je potvrđivanje Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencije. Tradicija pošte u Srbiji je veoma duga, više od jednog i po veka. Danas predstavlja stožer komunikacije među ljudima, a takođe je jedan od glavnih nosilaca tehnološkog, privrednog, ekonomskog i kulturnog razvoja države i društva. Istorija pošte u Srbiji imala je dug put i pošta se prenosila na razne načine. Svetski poštanski savez osnovan je kao specijalizovana agencija Ujedinjenih nacija 1874. godine sa sedištem u Bernu u Švajcarskoj. Tadašnja Kneževina Srbija, iako u to vreme još uvek nije bila suverena država, bila je jedna od 22 države potpisnice osnivačkog akta i već tada je imala višedecenijsko iskustvo u radu pošte. Danas Svetski poštanski savez ima 192 članice, od kojih je 29 industrijalizovanih i 163 države u razvoju. Cilj Svetskog poštanskog saveza od osnivanja do danas je unapređenje saradnje na multilateralnoj osnovi, uspešno funkcionisanje poštanskog saobraćaja i pružanje doprinosa u postizanju viših ciljeva međunarodne saradnje u privrednoj, socijalnoj i kulturnoj oblasti. Potvrđivanjem Drugog dodatnog protokola obezbeđuje se pravo na univerzalnu poštansku uslugu svim fizičkim i pravnim licima po pristupačnim cenama, pod jednakim uslovima na jedinstvenoj poštanskoj teritoriji. Ovim će se unaprediti sigurnost i bezbednost pošiljki korisnika i zaposlenih i obezbediće se poštovanje svih međunarodnih normi zaštite životne sredine. Na kraju, ukratko o Sporazumu o zaštiti bilja i biljnog karantina sa Iranom. Diplomatski odnosi naše zemlje i Irana datiraju od 1945. godine. Srbija izražava veliku zahvalnost Iranu na principijelnom stavu i podršci očuvanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, uprkos brojnim pritiscima da priznaju jednostrano proglašenu nezavisnost tzv. države Kosovo. Srbija i Iran imaju dobru saradnju u oblasti ekonomije, kulture i obrazovanja i teži se tome da se radi na produbljivanju odnosa ove dve zemlje i jačanju saradnje. Spoljnotrgovinska robna razmena ogleda se u izvozu kartona, kukuruza, duvana iz Srbije, uvozu nafte, ulja, aluminijuma i drugih potreba. Iako postoje izvesni koraci u saradnji u oblasti visokog obrazovanja, ima prostora za unapređenje saradnje dve zemlje u oblasti obrazovanja, nauke i tehnologije, jer su ove oblasti od velikog značaja, ako ne i ključne za napredak svake zemlje. Predmet Sporazuma sa Iranom o kome danas govorimo i koji Narodna skupština treba da ratifikuje jeste zaštita bilja i biljnog karantina. Zaštita bilja, kao deo poljoprivredne proizvodnje, važan je segment u povećanju prinosa i kvaliteta bilja i njegovih proizvoda. Ističe se značaj zdravstvenog stanja biljaka, a posebno su važni seme i sadni materijal koji služe za dalju reprodukciju i samim tim je mogućnost prenošenja štetnih organizama veća i sa opasnijim posledicama po biljnu proizvodnju. Jedna od važnijih mera u sprečavanju širenja štetnih organizama je biljni karantin koji postoji u svim zemljama sveta, koji podrazumeva izolovanje biljaka i sadnog materijala u određenom vremenskom periodu prilikom uvoza, odnosno izvoza. Biljni karantini se primenjuju i unutar samih država, jer se tako obezbeđuje zdravlje biljaka i biljni proizvodi. Razlog postojanja biljnog karantina je pre svega odbrana poljoprivredne proizvodnje zemlje, jer unošenje samo jednog zaraženog biljnog organizma štetnim organizmima može da prouzrokuje negativne posledice po ukupnu poljoprivrednu proizvodnju. Poznavanje regulative u vezi sa biljnim karantinom je od značaja jer propisuje pravila ponašanja pri uvozu pošiljaka iz drugih zemalja. Srbija ima veliki broj bilateralnih sporazuma iz ove oblasti jer se time štiti naš sadni materijal i biljna proizvodnja. Važno je napomenuti da smo mi značajan proizvođač i izvoznik sadnog materijala u oblasti voćarstva, tako da je važno da se i unutar naše zemlje primenjuje karantin, kako bismo izvozili zdrav i bezbedan sadni materijal. Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije će u danu za glasanje podržati sve predložene predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica.
Uvaženi predsedavajući, cenjena ministarko, kolege narodni poslanici, ratifikacijom međunarodnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma potvrdićemo da smo u potpunosti posvećeni jačanju sveukupnih odnosa i strateškog partnerstva sa Ruskom Federacijom, kao i da jedan od posebnih ciljeva tog partnerstva jeste i samo jačanje saradnje u oblasti bezbednosti građana obe države. Ono što je izuzetno bitno jeste da će ovaj sporazum omogućiti bržu razmenu informacija, ali i razmenu iskustava i praksi u borbi protiv terorizma. Ono što smo kako ja, tako i brojne kolege poslanici u današnjoj, ali i u nekim ranijim diskusijama isticali jeste činjenica da već duži niz godina Ministarstvo unutrašnjih poslova uspešno prati sve bezbednosne izazove i pretnje kojima je izložena naša zemlja i uspeva da adekvatno odgovori na svaki vid ugrožavanja kako bezbednosti države, tako i sigurnosti naših građana i njihove imovine. Posebno bih želeo da istaknem da je, slobodno mogu reći, maksimalno odgovorna politika koju su svi nadležni pojedinci i državni organi, počevši od predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, premijerke, celokupnog sastava poslednje dve ili čak mislim i tri republičke vlade, sprovodili po pitanju rešavanja migrantskog pitanja dovelo do toga da kroz Srbiju prođe više od milion migranata od kojih su jedan deo bili pripadnici razbijenih terorističkih organizacija, a da se nijednog trenutka ne dovede u pitanje bezbednost naših građana, ujedno poštujući osnovna ljudska prava migranata. Kada govorimo o samom sporazumu, mislim da nije naodmet da još jednom zbog samih građana ponovimo da se suština mera predviđenih ovim sporazumom ogleda u razmeni obaveštajnih i bezbednosnih informacija koje mogu omogućiti sprečavanje terorističkih napada, kao i pružanje konkretne pomoći u borbi protiv jednog od najvećih bezbednosnih izazova savremenog sveta. Više sam nego uveren da će ova saradnja biti plodonosna jer obe države imaju uređen sistem bezbednosti, uređene baze podataka, kao i nažalost bogato iskustvo u borbi protiv terorizma. Ruska strana prevashodno na prostoru Kavkaza u novije vreme i Sirija, a naša kako na prostoru Kosova i Metohije, tako i na prostoru bivše državne zajednice. Ovom prilikom bih sve nas podsetio na prisustvo više terorističkih organizacija na području Bosne i Hercegovine tokom ratnih sukoba na tom istom prostoru, kao i na postojanje jedinice pod nazivom El Mudžahedin koja je sve vreme ratnih dejstava bila u sastavu tzv. Armije Bosne i Hercegovine. Ove terorističke jedinice su bile sastavljene uglavnom od dobrovoljaca iz islamskih zemalja koje su sebe nazivale mudžahedinima. Pa i sam američki diplomata Ričard Holbruk je javno priznao da se tadašnja administracija SAD nije protivila dolasku islamskih terorista u Bosnu i Hercegovinu i da je to bio pakt sa đavolom zarad ostvarivanja globalnih političkih interesa. Svi mi jako dobro znamo da je nastanku Al Kaide prevashodno doprinela pre svega Amerika. Za njen račun Bin Laden je okupljao teroriste koji su posle višegodišnjih borbi primorali Sovjetski Savez da povuče svoje trupe iz Avganistana. Rat u Bosni i Hercegovini obnovio je savezništvo Bin Ladena i njegovih pokrovitelja, a situacija je bila i slična, mada u manjem obimu, i ovde u Srbiji, odnosno u našoj južnoj pokrajini Kosovu i Metohiji, gde su se mudžahedini borili na strani tzv. OVK, paravojne terorističke organizacije koju su do marta 1998. godine i same SAD, kao njene saveznice, smatrale terorističkom organizacijom, da bi zarad golih političkih interesa godinu dana kasnije postali vazdušna podrška tim istim teroristima u pokušaju formiranja prve narko-države na teritoriji Evrope. Upravo tako, na krilima NATO alijanse, stigli smo do činjenice da je Kosovo i Metohija, osim što je postalo evropska Kolumbija, postalo i najveći teroristički regrutni centar u Evropi. Ovom prilikom ne mogu a da ne pohvalim ono što su svi ministri odbrane i unutrašnjih poslova, počevši od 2012. godine i ministarskog mandata aktuelnog predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića pa sve do danas, učinili na razvoju i unapređenju, naoružavanju i opremanju pre svega Vojske Srbije, Ministarstva unutrašnjih poslova, ali i celokupnog bezbednosnog sektora. Takođe bih pohvalio sve što je učinjeno na poboljšanju standarda pripadnika snaga bezbednosti kako kroz uvećanje zarada, tako i kroz rešavanje stambenih pitanja, pošto su ti ljudi pripadnici snaga bezbednosti prethodnih godina i decenija podnosili najveći teret i svojom svakodnevnom borbom i zalaganjem najviše doprineli da Srbija postane mnogo bezbednije i sigurnije mesto za život. Upravo od njih očekujemo da i u budućnosti budu garant naše bezbednosti i spokojnog života u zemlji. Na kraju želeo bih da dodam da sam ikreno ubeđen da nam jedan ovakav sporazum zaista neophodan, ali nam je više od svega neophodna saradnja sa državom i narodom koji su ne samo vekovima naš iskreni prijatelj i saveznik, već i poslednjih nekoliko decenija beskompromisni borci protiv globalnog terorizma. Neophodna nam je saradnja sa državom koja za razliku od nekih već pomenutih nikada nije zarad sopstvenih političkih interesa menjala stranu u toj borbi, državom koja je platila izuzetno visoku cenu te borbe. Tako mislim da treba da spomenemo više desetina mrtvih prilikom dva teroristička napada na moskovski metro 2004. godine, blizu stotinu mrtvih tokom tri teroristička napada 2013. godine u Volvogradu ili sličan broj mrtvih dve godine ranije prilikom dva teroristička napada na aerodromu Domodedovo, kao i 300 nedužne dece i odraslih ubijenih prilikom talačke krize 2004. godine u Beslanu. Sve to jeste visoka cena beskompromisne borbe protiv terorizma koju treba da pamti i poštuje ceo civilizovan svet, kao što bi taj isti svet trebao da upamti da teroristi Alkaide prvu glavu nisu odsekli niti u Iraku, niti u Libiji ili Siriji već u Podrinju u Republici Srpskoj kada su na Petrovdan 1992. godine te ubice, teroristi odsekli, slaveći svoj zločin kao trofej, nosili odsečenu glavu Srbina Dragana Popovića istog onog dana kada su nedaleko odatle njihovi saborci i saučesnici u strašnom zločinu nožem vadili oči sudiji Slobodan Iliću, ili bi trebalo da upamti kako su NATO pešadinci u uniformama terorističke oslobodilačke tzv. oslobodilačke vojske Kosova počinili stravične zločine u blizini sela Klečka u Starom Grackom, u selu Livadice, u Goraždevcu, kao i u brojnim drugim mestima širom Kosova i Metohije. Kako bismo činili sve na sprečavanju svake mogućnosti da život i bezbednost bilo kog građanina Republike Srbije ikada više bude ugrožen smatram da je jedan ovakav sporazum više nego potreban i zato ću ga kao i moje kolege iz poslaničke grupe podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sledeća prijavljena je Justina Pupin Košćal.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, poštovani narodni poslanici i poštovani građani Republike Srbije, ja ću se u današnjoj raspravi osvrnuti na Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Iako je moja koleginica Snežana Paunović iz SPS već o tome danas govorila dozvolite mi da i ja još nešto kažem o ovom sporazumu. Terorizam je jedan od najvećih bezbedonosnih izazova 20. i 21. veka i predstavlja veoma složen društveni fenomen koga nije lako definisati, ali isto tako nije lako ni boriti se protiv njega. U osnovi pojma terorizma je latinski izraz teror, terorist, što znači užas, veliki strah. Nikako ne smemo izjednačavati pojmove teror i terorizam jer je teror nasilje sa pozicije vlasti, a terorizam predstavlja nasilje protiv nečije vlasti. Svakako da strah predstavlja jedno od odrednica terorizma jer svaka teroristička akcija ima za cilj da izazove strah kod određene grupe ljudi. Ukoliko pokušavamo da upotrebom termina nasilje, izazivanje straha definišemo terorizma, to nije dovoljno jer terorizam svakako predstavlja mnogo veći problem. Terorizam je uvek politički obojen i predstavlja nasilje usmereno protiv nečije vlasti. On šalje opasnu poruku da svako može biti žrtva, tako da na žalost danas ni jedna zemlja nije pošteđena od opasnosti koju terorizam sa sobom nosi. Iz tih razloga sve države svete i posebno i organizovano sprovode mere borbe protiv terorizma. Republika Srbija kao deo svetske zajednice, kao članica UN i drugih međunarodnih organizacija ima usaglašeno zakonodavstvo koje omogućava efikasno suprotstavljanje ovoj planetarnoj pošasti. Srbija je potpisnik brojnih bilateralnih sporazuma u ovoj oblasti kojima se unapređuje saradnja sa drugim državama, što predstavlja značajnu kariku u organizovanom suprotstavljanju terorizmu. Kada je u pitanju naše zakonodavstvo istakla bih značaj donošenja Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma, jer je za finansiranje terorizma potrebno mnogo novca koji terorističke organizacije pribavljaju ilegalnim putem, pre svega trgovinom narkoticima, trgovinom oružjem i drugim nelegalnim kanalima. Srbija ima Nacionalnu strategiju za sprečavanje i borbu protiv terorizma, a Vlada je usvojila pre nekoliko meseci i novu Strategiju za borbu protiv pranja novca i suzbijanja terorizma za period od 2020. godine do 2024. godine. Ovim dokumentima utvrđeno je da su prevencija i borba protiv terorizma jedan od spoljno političkih prioriteta Republike Srbije, tako da iz ove strateške orjentacije proističu i svi oblici međunarodne i bilateralne saradnje u borbi protiv terorizma. Jedan od veoma važnih bilateralnih sporazuma jeste upravo Sporazum sa Ruskom Federacijom o saradnji u borbi protiv terorizma, o kojem danas govorimo i koji je Narodna skupština treba da ratifikuje. Ruska Federacija koja je tradicionalni prijatelj Srbije je naš partner i na polju borbe protiv terorizma. I Srbija i Rusija kao članice UN žele da daju svoj doprinos svetskoj borbi protiv terorizma, tako da bilateralna saradnja naše dve zemlje na ovom planu predstavlja značajan korak u toj zajedničkoj borbi. Ovim sporazumom precizirani su svi oblici naše saradnje, definisana je nadležnost organa i utvrđene su mere sprečavanja i borbe protiv svih pojavnih oblika terorizma koji se vešto prilagođava tehnološkom napretku društva. Primer za to je sajber terorizam. Na kraju želim da kažem da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nevenka Kostadinova.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ja ću se osvrnuti na Zakon o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Irana u oblasti zaštite bilja i biljnog karantina. Zaključivanjem sporazuma koji reguliše saradnju u ovoj oblasti je izuzetno značajno kako za uvoznike tako i za izvoznike koji se bave ovim poslom, tako i za oblast zdravstvene zaštite i prevencije koja je jako važna prilikom uvoza robe biljnog porekla, koji vrlo često nosi rizik po zdravlje biljnog i životinjskog sveta. Sporazumom se jasno definišu svi koraci koji se preduzimaju u procesu uvoza i izvoza čime se olakšava procedura samog uvoza i izvoza sa jedne strane, a rizik unosa opasnih i štetnih živih organizama se svodi na minimum, to jest definiše se proces pregleda, kontrole i neposrednog ispitivanja kao i koraci koji se preduzimaju u slučaju pojave opasnih živih organizama. U ovom sporazumu je definisan fitosanitarni sertifikat koji izdaju ovlašćene institucije, a koji služi kao prateći dokumenat o zdravstvenoj ispravnosti materijala biljnog porekla. Nešto što nije definisano ovim sporazumom, a što hoću da naglasim, to je izvoz drvnog materijala ili elemenata od drvnog materijala koji su takođe biljnog porekla i koji bi mogli da se tretiraju kao takvi. Najčešće to mogu biti drvene palete, elementi za drvene palete i rezana sirova građa. Iz iskustva mogu reći, kada se radi o izvozu ovakve robe, vrlo često dolazi do nejasnoća u tumačenju, naročito ako se ovakav materijal podvrgava toplotnom tretiranju u skladu sa međunarodnim ICCP standardom, kada se drvo tretira na 56 stepeni celzijusovih najčešće 30 minuta. Vrlo često, prilikom izvoza ovakvog materijala i pored toga što takav drveni materijal prati zvanična potvrda privrednog subjekta koji je izvršio toplotno tretiranje, u pojedinim zemljama prilikom uvoza, pored pomenute potvrde, vrlo često se traži i fito sertifikat što je u ovom slučaju suvišno, ali vrlo često to ostaje na tumačenju carinskih i ostalih službi, pa je u jednom slučaju potreban, a u drugom slučaju ne treba. Zato naglašavam da bi se ovakvim sporazumima moglo i trebalo definisati sve što je neophodno od prateće dokumentacije kako bi se izbegle neprijatnosti i problemi prilikom izvoza koje su posledica tumačenja pojedinaca. Dalje, u svom izlaganju iskoristila bih priliku da iznesem neke probleme iz područja odakle ja dolazim. Očekivala sam da će ministar biti prisutan, ali svejedno ja ću iskoristiti priliku da problem ukratko iznesem. Dakle, radi se o preduzeću "Napredak", koje je bilo u društvenom vlasništvu i koga je nedavno kupio jedan investitor. Kao što rekoh, "Napredak" je u prošlosti se bavio uzgojem životinja, pretežno ovaca i koza i prodajom mesnih i mlečnih proizvoda. Bio je oslonac razvoja opštine Bosilegrad. Preduzeće "Napredak" nije preživelo proces tranzicije. Dugo je trajao proces privatizacije i sada kada se konačno pojavio investitor i krenuo u popravku i saniranje objekata, pojavili su se novi problemi. Dakle, društvenom preduzeću "Napredak" su od strane Republike Srbije u prošlosti date nepokretnosti na trajno korišćenje, kao što su pašnjaci, livade, šume, voćnjaci i šumsko zemljište na kojima je preduzeće u prošlosti baziralo svoju proizvodnju, a imovina je unapređena održavanjem, sadnjom voćnjaka i kultivisanjem. Nakon kupovine tog društvenog preduzeća došlo je do oduzimanja tako datog prava trajnog korišćenja na nepokretnostima, na kojima je to preduzeće zasnovalo proizvodnju, pri čemu je do izuzimanja parcela došlo nakon kupovine, koje su po kulturi pretežno poljoprivredno zemljište, a koje je od vitalnog značaja za proces proizvodnje u budućnosti, te je na ovaj način došlo do obesmišljavanja daljeg poslovanja tog privrednog subjekta na teritoriji opštine Bosilegrad. Zbog toga se ja kao narodni poslanik, u ime mojih sugrađana i u svoje lično ime obraćam Ministarstvu poljoprivrede sa molbom da ukoliko postoje zakonske mogućnost, da se predmetne nepokretnosti koje je društveno preduzeće posedovalo i koristilo pre prodaje, da se ti isti vrate ovom preduzeću na korišćenje i to zaključenjem novog ugovora gde će predmet biti upravo sve nepokretnosti koje je društveno preduzeće posedovalo pre prodaje, kao i eventualno druge nepokretnosti koje su u vlasništvu Republike Srbije, a od posebnog su značaja za razvoj poljoprivredne proizvodnje. Zatim, obavestiti Republički geodetski zavod da obustavi proces, tj. postupak promene upisa prava korišćenja sa bivšeg korisnika društveno preduzeće "Napredak" na Ministarstvo poljoprivrede kao novog vlasnika. Dalje, potrebno je investitoru dati garanciju da mu se neće jednostranim odlukama oduzimati posedi na kojima bazira stočarsku proizvodnju, osim u naravno zakonom propisanim slučajevima. Stoga, molim Ministarstvo da uvaži ovu moju molbu i da svi zajedno pomognemo da se ova investicija realizuje u sredini za koju gotovo da i ne postoje zainteresovanost investitora da ulože ovde svoj novac. Prema rečima investitora, Ministarstvo poljoprivrede preko lokalne samouprave, kroz aukcijski postupak daje u zakup sve parcele koje su bile ili su još uvek u katastru upisane na "Napredak" u korišćenju, čak i parcele na kojima su objekti farme i letnjikovci, a koji su kupljeni i vode se na "Napredak". Napominjem, ako je bivše društveno preduzeće "Napredak" koristilo preko pet hiljada hektara livada i pašnjaka i preko 400 hektara njiva i voćnjaka, novo preduzeće bez korišćenja ovog potencijala nema nikakvu mogućnost za organizovanje i podizanje stočarske proizvodnje. Dakle, ne može se gajiti stoka bez njiva, livada i pašnjaka. Zato, hajde da učinimo sve da zadržimo bar ovog investitora koji je već odlučio da uloži svoj kapital u naš kraj, jer je to od velikog značaja za ceo region iz jako puno razloga. Na kraju, da naglasim, da ću u danu za glasanje podržati sve sporazume i zakone koje danas imamo na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Vuk Mirčetić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, javio sam se po tački dnevnog reda koja se odnosi na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Jutros je ministar Vulin pričao o terorizmu i rekao kako je to jedan globalni fenomen koji može da se pojavi i da se desi apsolutno bilo kad i bilo gde. Ovo je naš način da budemo deo te svetske borbe protiv terorizma i da učestvujemo aktivno u tome, jedan od prioriteta Republike Srbije je svakako obezbeđivanje trajne globalne i regionalne stabilnosti. Kada je ovaj sporazum u pitanju, što se tiče potpisivanja samog Sporazuma, Sporazum su potpisali doskorašnji ministar unutrašnjih poslova Republike Srbije, gospodin Nebojša Stefanović i ministar spoljnih poslova Ruske Federacije, Sergej Lavrov, prilikom posete gospodina Lavrova Ruskoj Federaciji koja je bila 18. juna 2020. godine. Ono što je interesantno, jeste da je baš danas ministar Selaković u jednom intervjuu izjavio da je Rusija naš tradicionalni prijatelj i partner i da to naše prijateljstvo i partnerstvo prevazilazi neke puke političke veze i da postoji interes, ali obostrani interes, da se te neke međusobne veze dodatno unaprede i dodatno osposobe nekim novim sporazumima kao što je ovaj, ali isto tako je naglasio da su naše veze međusobne veze na jako visokom nivou. Ruska Federacija ima ogromno znanje i iskustvo kada je u pitanju borba protiv terorizma, tako da ćemo mi moći, s jedne strane i da naučimo, a s druge strane ćemo moći i da prenesemo određena znanja koja mi posedujemo. Kolega narodni poslanik Aleksandar Marković, kao izvestilac nadležnog odbora izjavio je i naglasio je da će ovaj sporazum omogućiti bržu razmenu informacija u oblasti borbe protiv terorizma, kao i razmenu iskustava i praksi u ovoj oblasti, a to znači, implicira ono što je veoma važno za bezbednost građana naše dve zemlje. Kada je reč o intenziviranju saradnje između Republike Srbije i Ruske Federacije kroz razmenu operativnih informacija i tih profesionalnih iskustava moramo nagliti da to jednostavno doprinosu suzbijanju bezbednosnih pretnji koje terorizam donosi sa sobom. Smatram da će donošenje ovog zakona, dakle zakona o potvrđivanju pomenutog Sporazuma dodatno unaprediti da Srbija ostane bezbedno i sigurno mesto za sve nas, a to je upravo i ona politika za koju se zalaže i predsednik Aleksandar Vučić, ali i Srpska napredna stranka. Zbog svega navedenog i zbog svega što sam i ja rekao, a i prethodni govornici, ja ću podržati u danu za glasanje ovaj Predlog zakona, a ujedno pozivam i kolege narodne poslanike i narodne poslanice da podrže ovaj Predlog zakona. Hvala. Živela Srbija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, koristim još jednom priliku da upozorim na eventualno nasilje jedne grupe koja sebe smatra opozicionim političkim strankama. Mislim da se radi o nekoj čudnoj družini koja je sklona nasilju i s tim u vezi govorim o političkom terorizmu. Ova zemlja je prošla dva perioda. Jedan period je bio devedesetih godina kada su nas spolja ugrožavali. Period posle toga je bio period od 2000. godine kada su nas iznutra potkradali, ne samo potkradali već krali, krali da meru u tome nisu imali. Dakle, dok su se bavili javnim poslovima starali se o svojim biznisima i pri tome su dok su punili svoje džepove otpustili 400.000 ljudi. Danas ti isti ljudi koji su ovu državu osiromašili, gotovo upropastili čak govore o vojnoj neutralnosti. Mi smo u njihovi vreme bili vojni neutralisti. Dakle, ovoj državi treba još jedan period mira da bi kroz ekonomiju stekla svoju političku moć, svoj međunarodni ugled treba i da još više ojača svoju vojsku, da ono što zaradimo, što plug zaradi mač može da odradi. Nama taj period mira treba, ali ja upozoravam da oni koji su nas devedesete godine spolja ugrožavali možda ponovo imaju tu vrstu namere da kroz politički terorizam pokušaju da uruše ovu zemlju. Oni koji spolja imaju tu nameru očigledno imaju podršku ovih iznutra koji su nas potkradali i ja verujem da će se pre beogradskih izbora čvrsto udružiti i ovi spolja koji su nas ugrožavali i ovi iznutra koji su krali i potkradali i da ima velikih indicija da će se to u narednom periodu desiti. S tim u vezi treba preduzeti neke aktivnosti, a Tanja Fajon, vi to svakako znate, se ponaša kao neka vrsta i u nekim trenucima meni izgleda kao vođa te političke družina koja je sklona raznim nasilnim aktima i koja preti stalno nasiljem, dakle uličnim nasiljem, neredima, želeći, pre svega, da osvoji deo vlasti koji im ne pripada, koji nemaju uporište kod izbora od glasača u Republici Srbiji. Mislim da je to ta vrsta političkog terorizma koja nam preti da eskalira u nekom narednom periodu i mislim da sve kolege ovde koje su prisutne treba da obrate pažnju na to, a ja ću moju diskusiju skratiti, s obzirom da sam već više puta govorio i da želim da druge kolege iskoriste priliku i nešto više kažu, jer ja vidim da će Rusija i Srbija biti gotovo u istoj poziciji i da oni koji ne žele Rusiji i Srbiji dobro kad hoće nešto da naude Rusiji obavezno prvo to urade na primeru u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Reč ima Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane koleginice poslanice, poštovane kolege poslanici, poštovani građani, ovaj izvanredni Sporazum sa Rusijom je, naravno, preko potreban zbog njegove suštine i zbog same teme. Dakle, kao i Rusija i Srbija je izložena osim spoljnom terorizmu izložena je i unutrašnjem terorizmu. Mislim da je to sasvim jasno. Znači, na primer, spoljni teroristi u Srbiju dolaze iz Federacije BiH, a najbolji primer kakav je teror prisutan u Federaciji BiH imali boljeg primera od pokušaja ubistva Aleksandra Vučića koji je tad bio predsednik Vlade Republike Srbije u Srebrenici. Taj slučaj terorizma, terora uopšte nije razrešen, dakle. Ali, spoljni teroristi naravno da dolaze i iz lažne države Kosovo i iz Hrvatske i iz Albanije, itd. Naravno da ovi spoljni teroristi imaju često podršku ektremnih islamskih krugova i naravno pojedinih obaveštajnih stranih službi. Saradnja će naravno biti obostrano korisna, jer mi imamo da razmenimo različite informacije o ovim iskustvima sa unutrašnjim političkih terorizmom. Posebno bih se osvrnuo, i drago mi je što je više kolega i naš uvodničar, dragi gospodin Marijan Rističević su se osvrnuli na unutrašnji terorizam, a ja bih to nazvao anarho terorizam u Srbiji. Imamo sasvim jasnu situaciju od 2018. godine do danas da ekstremizam dela opozicije koju predvode Đilas, Nogo, Mlađan Đorđević, Obradović, postaje sve izraženiji i on se konačno transformisao u anarho terorizam u julu 2020. godine i svi smo i predmet tog anarho terorističkog napada je bila država Srbija i to, pre svega, ova skupština kao njen najviši zakonodavni organ. Konačan prelaz u vode anarho terorizma se dogodio u julu prošle godine. To je školski primer unutrašnjeg terorizma. Podsetiću vas na ono što se slabo isticalo. Nadležni bezbednosni organi su tada ukazali na evidentnu umešanost stranih službi u ta događanja. Možda ste zaboravili da je strani faktor bio umešan. Svedoči činjenica da je niz stranih lica, znači veliki broj, preko 20 stranih državljana je uhapšen u vezi napada na Skupštinu Republike Srbije i nasilnih događaja oko nje i to lica iz Izraela, Britanije, Tunisa, Crne Gore i najviše ih je bilo iz BiH. Kod njih je pronađena i odgovarajuća oprema i oružje koje uopšte ne potiče iz Srbije. Boško Obradović je tada sasvim jasno, pošto ne znam kakve je halucunacije imao da će da padne vlast u Srbiji, je pozvao na državni udar. Citiram Boška Obradovića. Kaže – čitava Srbija treba odmah da krene za Beograd, sad i nikad on mora padne. Kraj. Srđan Nogo je učinio slično istih tih dana. Kaže, večeras, ne sutra, da rešimo, policija i vojska odmah da pređu na stranu naroda. Naravno, Nogo, Obradović, Đilas i njihovi mediji, nasilni učesnici protesta su tom prilikom kršili krivični zakon i to obilato i to o glavu krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, poglavlja napad na ustavno uređenje, pozivanje na nasilnu promenu ustavnog uređenja, udruživanje radi protivustavne delatnosti. Pretnje promene ustavnog poretka na ulici u krvi i sudorevolucije su prisutne i postale su svakodnevnica u Srbiji unazad tri godine i niz lica sada uglednih ili možda neuglednih politike i van politike su pozivali na nasilnu promenu vlasti u Srbiji i to u krvi i sudorevolucija. To je činio Obradović, naravno Nogo, Jovo Bakić, Goran Marković, Dragan Velikić, Snežana Čongradin, Sergej Trifunović, Mlađan Đorđević itd. Podsetiću šta je drugo bio nego terorizam, nasilni upad u RTS sa ciljem da se RTS zauzme i da se započne nasilni prevrat. To isto su pokušali i ispred predsedništva. Naravno, nisu uspeli. Potom su pokušali da upadnu u Skupštinu grada sa istim ciljem, a koliko su jaki pokazala je činjenica da su ih u tom nasilnom napadu i terorizmu sprečile cenjene gospođe, žene iz SNS. One su odbranile Skupštinu grada. Isti scenario tada, u aprilu 2019. godine, su pripremali i za ovu Skupštinu, ali to nisu uspeli da ostvare, već su to ostvarili u julu 2020. godine. Sve to je čist terorizam. Dakle, podsetiću na one mnogobrojne pretnje smrću, vešanjem Ani Brnabić, Aleksandru Vučiću, Vladimiru Đukanoviću, Srbi Filipoviću i mnogim drugim i podsetiću na one pretnje mnogobrojnim ženama koje su deo vlasti, pretnje silovanjem koje su stizale Ani Brnabić, Ireni Vujović i mnogim drugima. Funkcioner Dveri je pozvao na silovanje, citiram, svih ćerki i supruga uticajnih SNS lica. To je veliki prijatelj Boška Obradović. Obradović i Dveri, setimo se i toga, su počinili niz nasilnih akata. Napali su i povredili dve novinarke Pinka, napali su Maju Gojković, Aleksandra Martinovića i povredili ih, Maju Pejičić. Srđan Nogo je pozivao, nosio vešala, pozivao na vešanje Ane Brnabić i Vučića. Setimo se i paljenja knjiga i proganjanja Gorana Vesića od ove iste grupacije Đilasa i Bastaća. Setimo se i fizičkog napada, jer to je sve sled, to je sve terorizam, napada na funkcionera SNS-a i tada člana gradskog veća Beograda 2019. godine, Gavrila Kovačevića, kada su mu nanete teške telesne povrede. Jedan od primera podsticanja na teror su i pretnje, posebno Aleksandru Vučiću i njegovoj porodici. Izneću samo jedan od mnogobrojnih hiljada primera, zato što je ovaj čovek bio poslanik u ovom domu, bio je potpredsednik Dveri. Znači, Srđan Nogo je 25.11.2020. godine otvoreno prizvao krv na ulicama Srbije i to krv članova porodice poimence predsednika Srbije Aleksandra Vučića. On je tačno rekao – njegov kraj će biti vrlo tragičan, put kojim je krenuo je tragičan za celokupnu njegovu familiju, od Angeline, Anđelka, do Vukana, Danila i Milice. Dakle, željan medijske pažnje, terorista Nogo je poimence naveo ko će sve stradati od njegove ruke, dakle, Aleksandar, Angelina, Anđelko, Vukan, Danilo i Milica. Nogo jedino nije naveo kako planira da izvede taj zločin, kao ustaše u Jasenovcu, kao nacisti u konc logorima ili kao teroristi ISIS-a. Poseban primer je i zato što to uznemirava veliki deo javnosti i prenose mediji, to je medijski terorizam. Navešću samo primer podsticanja na teror i targetiranje ljudi su skandali sa naslovnih stranica NIN-a, i Danasa, gde su snajper novinari gloduri Ćulibrk i Petrović objavili niz fotografija i karikatura na kojima pozivaju odstreljivanje predsednika Srbije Aleksandra Vučića. Dakle, da je ovo sve što sam naveo tačno, govore i navešću vam tri definicije terorizma, evo, kako UN definišu terorizam – krivična dela počinjena sa namerom da se izazove stanje terora u celoj javnosti, grupi ljudi ili određenim osobama zarad političkih ciljeva. Sve to je prisutno u Srbiji, vidimo. Evo, kako NATO definiše terorizam - nezakonita upotreba ili pretnja silom ili nasiljem protiv lica i objekata u pokušaju prinude ili zastrašivanja Vlade ili društva zarad ostvarivanja političkih, verskih i ideoloških ciljeva, jer šta su radili teroristi pred Skupštinom Srbije u julu, nego da su pokušali da ostvare svoje političke, ideološke ciljeve, terorističkim putem, naravno. Jedan od najuglednijih stručnjaka uopšte u ovoj oblasti, dr. Radoslav Gaćinović, po njemu je definicija, to stoji u njegovom udžbeniku, šta je terorizam - to je organizovana primena nasilja ili pretnja nasiljem od strane politički motivisanih izvršilaca koji su odlučni da kroz strah, zebnju, defetizam i paniku nameću svoju volju organima vlasti i građanima. Mi to 100% imamo prisutno u Srbiji od 2018. godine. Sada ću da pređem na jednu paralelu sa SAD. Dakle, 6. januara, svi to znamo, 2021. godine, desio se nasilni upad u zgradu Kongresa, i kao što sam osuđivao fašistički napad na ovu Skupštinu, i teroristički, tako osuđujem i upad u zgradu na Kapitol hilu. Nažalost, prilikom upada u Kongres bilo je pet mrtvih, to je jedan deo paralele, jedan policajac i četvoro demonstranata. Podsetiću da je tokom višemesečnih napada „žutih prsluka“ na policiju i organe javnog reda u Francuskoj tokom, pa mislim, više od godinu dana, 30 najmanje građana Francuske ostalo mislim bez jednog oka, zbog toga što su pogođeni gumenim mecima. A, rezultat napada na Skupštinu Srbije u julu je bio 140 teško povređenih policajaca tokom pet dana, a policija u Srbiji nije teško povredila ni jednog jedinog demonstranta u Beogradu, već su se oni levi i desni, ovi anarho-teroristi, međusobno sukobljavali i povređivali. Kao što znamo, iz ovog što sam rekao, Srbija nije podeljeno društvo. Srbija je stabilna, jedinstvena, a ekstremna manjina je tolerisana, pa čak možemo da kažemo i mažena i pažena. Srbija je primer demokratije i brige o građanima. Da bi takva i ostala, potreban nam je ovaj antiteroristički sporazum. Samo da podsetim šta je povodom upada u Kongres rekao novi predsednik SAD Džozef Bajden. Citiram ga, kaže – da se niste usudili da ih nazivate demonstrantima, to je vandalska rulja, pobunjenici, i ključna stvar, kaže Džozef Bajden, domaći teroristi, to je ključna stvar. Dakle, da li je to čula gospođa Tanja Fajon, i mnogi drugi iz EU, koji su u julu 2020. godine podržali teroriste u Beogradu i napad na Skupštinu i nazvali ih mirnim građanima, a u januaru 2021. godine, samo pola godine kasnije su osudili upad u Kongres kao teror. Hajde da verujemo predsedniku SAD da je upad u najviše zakonodavno telo domaći terorizam. Slažemo se sa tim. Kao što vidimo, i s tim završavam, terorizam ne podrazumeva samo ubistva, atentate i bombe, već i ono što rade Đilas, Nogo, Mlađan Đorđević, Obradović i njihovi sledbenici. Završavam, Dostojevski je lepo rekao – tiranija je navika koja prelazi u potrebu. Živela Srbija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u mnogo čemu se potpuno slažem sa kolegom Bakarecom što je sada rekao i o bivšem režimu i o Draganu Đilasu i o tome koji su oblici terorizma koji su bili primenjivani i prema predsedniku Republike i prema članovima njegove porodice, ali i prema građanima Republike Srbije, jer taj njihov teror su svi trpeli, svi koji se politički ne slažu sa njim, čak i ako nisu bili istaknuti funkcioneri SNS. Bilo je dovoljno samo da niste za njih. Ako niste za njih, oni su smatrali da ste protiv njih. Na taj način su pokušavali valjda, kroz taj strah, da izazovu nerede, haos, paniku i na taj način ostvare svoje političke ciljeve. Sva sreća da građani Republike Srbije znaju ko razmišlja o interesu građana Republike Srbije i državi Republici Srbiji, pa nisu uspeli u tim namerama, jer su građani ipak svoje potpuno poverenje dali predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću i SNS. Svi ovi sporazumi možda nekome izgledaju da su haotično nabacani, ali ako pogledamo i sa kim su sklapani i u koje namene, vidi se jedna zajednička crta, a to je da Republika Srbija kroz ove međunarodne sporazume potvrđuje svoj povećani ugled u međunarodnoj zajednici i da na tome radi unazad godinama. Potpuno sam siguran da ćemo u nekoj budućnosti imati još ovakvih sporazuma koje ćemo zaključivati sa mnogim državama i međunarodnim organizacijama zahvaljujući ugledu Republike Srbije, a ugled je stečen aktivnostima i predsednika Republike Srbije i Vlade Republike Srbije. Možda će neko da kaže da je ta priča oko terorizma i saradnje sa terorizmom nekako previše korišćena radi sticanja političkih poena. Ja s tim ne mogu da se složim. Prvo, sama teritorija na kojoj se nalazi Republika Srbija, deo sveta, govori da ovde postoje uvek težnje nekih centara da se politička situacija u Srbiji destabilizuje i da kroz destabilizaciju političke situacije u čitavom regionu, jer ako je Srbija nestabilna, ne može region da bude stabilan, ostvare određene političke ciljeve. Ne možemo i ne smemo da dozvolimo sebi neke greške koje su mnogo moćnije i veće zemlje od Srbije činile u svojoj prošlosti. Ne postoje dobri i loši teroristi. Postoje teroristi. To što se oni bave nekom aktivnošću koja je u tom trenutku sa interesima neke od velikih zemalja, ne znači da u određenom trenutku neće da se okrenu protiv same te zemlje koja ih u tom trenutku podržava. Setite se kula bliznakinja u Njujorku. Ne postoje dobri i loši teroristi. Da li Srbija treba da razmenjuje informacije? Da. Na prvom mestu zbog svoje bezbednosti i svojih interesa, a na drugom mestu i da da doprinos međunarodnoj zajednici u borbi protiv terorizma, jer osim ovih unutrašnjih terorista koje je predvodio Dragan Đilas, Boško Obradović i klika, postoje daleko ozbiljniji i daleko bolje organizovaniji koji ne misle dobro Srbiji. Jer, znate šta, biću možda i neskroman, ali da nije predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, Kosovo bi danas imalo zaokruženu svoju nezavisnost. Da nije predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića dejtonska BiH bi prestala da postoji. Kad prestane da postoji dejtonska BiH, već imate nasilje, i to u komšiluku, nasilje koje u svakom trenutku može da se prelije i ovde. I zato je potrebna saradnja sa svim službama da na prvo mesto ovde očuvamo mir, mir koji je toliko potreban svima koji žive ovde u regionu. Mir koji često ne znaju zarad političkih interesa, ostvarivanja političkih interesa, da cene pojedini političari i u zemlji i u regionu. Znate, ovima bi bilo svejedno kakva je situacija u zemlji i u regionu samo da se dočepaju vlasti, da se dočepaju državne kase i da se bogate kao što su se bogatili, jer ih ni tada nije bilo briga ni za Srbiju, ni za njene građane, ni za Kosovo i Metohiju, ni za Republiku Srpsku, ni za srpski narod koji živi u rasejanju i u regionu. Za vreme njihove vlasti, setite se, mnogo toga je Republika Srpska, što je postignuto Dejtonskim sporazumom, izgubila i vodila je njenom potpunom nestanku. Za vreme njihove vlasti naša autonomna pokrajina proglasila je svoju nezavisnost. Za vreme njihove vlasti su postavljene granice na administrativnoj liniji između unutrašnje Srbije i naše južne pokrajine. Šta bi njima smetalo da još po neki deo teritorije izgubimo ili da ponovo imamo Bljesak, Oluju, martovski pogrom svejedno da li na Kosovu i Metohiji, da li u Bosni i Hercegovini, Republici Srpskoj? Samo jednom dobrom, da kažem, saradnjom sa određenim službama koje imaju moć, koje imaju resurse možemo zajedno sa njima da na prvom mestu ovde obezbedimo mir i stabilnost. Ruska Federacija svakako jeste jedna od takvih zemalja i niko ne može da kaže da oni imaju lošu obaveštajnu službu i niko ne može da kaže da do sada nismo razmenjivali informacije i ne može Darko Trifunović, jel se tako zove onaj samoprozvani profesor, šta je, da priča kako je nama ovde u julu mesecu za Ivandan nemire organizovala Ruska Federacija i da nas na taj način bruka. Organizovali su oni isti kojima nije u interesu da Kosovo i Metohija ostanu u Srbiji. Organizovali su oni isti koji hoće da Dejtonska Bosna i Hercegovina i opstanak srpskog naroda u Bosni i Hercegovini prestanu da postoje. Nema potrebe za nekim samoreklamerstvom ili iznošenjem paušalnih činjenica za sve ono što se dešavalo jula meseca prošle godine. Ono jeste bio pokušaj državnog udara, a videli smo kakvog je to odjeka imalo na međunarodnoj zajednici, maltene Srbija nema pravo da brani svoje građane. Dakle, možemo da se okrenemo isključivo zemljama koje hoće da sarađuju sa Srbijom, po svakom pitanju i po pitanju bezbednosti, i to da su pojedina rukovodstva zemalja u regionu zaslepljena nekim svojim političkim ambicijama ili da bude, što je još gore, političkim opstankom, jer ti su najopasniji, ti su spremni da bi politički opstali sve i svašta da urade da bi zadržali vlast. Čuo sam nedavno da su Srbi loš narod, da smo najgori narod. Utoliko bolje što mi danas potvrđujemo Sporazum o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara Bosne i Hercegovine, Vlade Republike Srbije i Crne Gore. Znate šta, može da se nekome to ne sviđa, ali mi delimo isti prostor i Srbi i Albanci i Makedonci i Hrvati i Bošnjaci, delimo isti prostor, živimo jedni pored drugih i ne možemo svoj život da zasnivamo na međusobnim napadima, optužbama i mržnji. Nema tu sreće ni za koga. Ni za jedan narod. Ovo je zaista jedan sporazum koji upravo to, što sam sada, rekao pokazuje da je to jedna ispravna politika. Koliko god da smo različiti moramo da naučimo da živimo jedni pored drugih. Znate, meni je recimo, 2014, 2015. godine bilo smešno da jedna, po meni, ozbiljna zemlja, Hrvatska, zatvara saobraćaj između Srbije i Hrvatske. Valjda su smatrali da su neuspešni zato što Srbija ima rasta bruto proizvoda i da će u nekom trenutku da pretekne Hrvatsku, a ne razmišljaju o tome da ako Srbija ima razvijenu ekonomiju, da je ekonomija nešto što ne poznaje granice, da se to preliva, da će deo koristi imati i oni i njihova privreda i njihovi građani i da će zahvaljujući toj međusobnoj saradnji naši građani bolje da žive i da se samo nama političarima da pričamo ko je bolji od koga. To naše građane neće više da interesuje, da li je Srbija ispred Hrvatske ili je Hrvatska ispred Srbije, zato što bolje žive. To je samo jedan primer suludih politika kakve smo imali. Ovaj sporazum baš pokazuje da sa takvim politikama treba prestati i da se prestaje. Mi smo sličan sporazum imali i sa Republikom Hrvatskom oko jednog dela vazdušnog prostora. Ne možemo da ne sarađujemo jedni sa drugima. Ne možemo da ne razmenjujemo informacije, na prvom mestu, i u borbi protiv organizovanog kriminala i protiv terorizma. Sve se to na kraju, ako nekog podržavate, vrati vama kao loše. Setite se samo kako je to bilo kada je ISIS delovao po Siriji, kada su osuđivali Asada za prekomernu upotrebu sile, pretili vojnom intervencijom itd. Do kog trenutka? Dok ti isti teroristi nisu počeli na teritoriji tih zemalja da ostvaruju svoje političke ciljeve i da ubijaju građane tih zemalja. Znači, saradnja protiv terorizma svakako treba da bude prva stvar koju svaka zemlja sa kojom god može počne da ostvaruje, bez obzira da li je u nekom trenutku politički toj zemlji interes ili ne. To je na prvom mestu dobro za sve zemlje koje međusobno sarađuju. Isto tako i ovaj sporazum između Bosne i Hercegovine i Republike Srbije. verujem da će u budućnosti biti još sporazuma između čitavog regiona, kao što smo imali mini Šengen. Biće još takvih sporazuma, što samo potvrđuje da politika koju Srbija vodi unazad, sedam, osam godina, daje prave rezultate i da je Aleksandar Vučić bio u pravu kada je tvrdio da je strateško opredeljenje Srbije članstvo u EU, ali da nećemo da se odričemo ni tradicionalnih prijatelja, nećemo da prestanemo da razvijamo dobre odnose sa zemljama koje su nam komšije, bez obzira šta oni u tom trenutku radili protiv nas. Najlakše je bilo zategnuti odnose, pokvariti situaciju. Setite se samo sa proterivanjem našeg ambasadora u Crnoj Gori. Da nije bilo te mudrije politike, sasvim bi drugačiji bili odnosi sa Crnom Gorom, a samim tim i otežana situacija našim sunarodnicima koji žive u Crnoj Gori. Na jednoj takvoj politici treba istrajati i nadam se da ćemo u budućnosti imati još ovakvih sporazuma i svakako da sve ovakve korake u budućnosti treba podržati.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedniče Narodne skupštine. Uvažena gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Međutim, zaista moram da napravim jednu digresiju na samom izlaganju, jer moram da čestitam Vladi Republike Srbije i gospodinu predsedniku na izuzetnom zalaganju, na izvanrednoj spoljnoj politici, jer mi danas u Srbiji imamo preko milion vakcina. Ljudi, ni manje zemlje, ni više vakcina u ovom momentu. Dobićemo za koji dan još 500.000 vakcina. Naravno, govorim kada je milion vakcina, dobili smo ih iz Kine, dobićemo još 500.000 iz Rusije. Tu je i Fajzerova vakcina. Imaćemo još dve vrste vakcina. Građani Republike Srbije mogu da biraju. Mi smo jedina zemlja na svetu koja će imati pet vakcina. Tako se radi. Svaka čast. Ja se ponosim što pripadam ovoj grupaciji Aleksandar Vučić – Za našu decu, jer tako se radi. Mi radimo za građane, a ne kao nekada da građani rade za Đilasa i njegovu kliku. Sramota bilo i ne ponovilo se. Još nešto, pre neki dan je potpisan Sporazum o izgradnji metroa, vredan 580 miliona evra. Za koji dan počinje da se gradi prva linija. Tako se radi. Grade se brze pruge, gradi se šest autoputeva, tri su već u toku, kreće izgradnja za godinu, dve dana još tri. Svaka čast. Što se terorizma tiče, terorizam je najveća pošast i kancer ovog društva. Njega treba radikalno iskoreniti, kao i svaki kancer. Meni samo nije jasno, pošto je terorizam nasilje, kako neko normalan, znači da nije normalan, da je socio patološka ličnost, može da ubije hiljade nedužnih ljudi? Nažalost, terorizam postoji od kako postoji sveta i veka ili ga je bilo i biće, ali može mu se stati na put, ja sam za radikalno. Što znači policija i vojska mora, kao što je bilo u Rusiji, ali idemo redom, bilo ne ponovilo se, šta da kažem, jer teror ili terorizam, terorizam nego šta. Ono što se dogodilo ispred naše Narodne skupštine Republike Srbije, onaj klasičan terorizam, prebijeno je preko 150 policajaca, polomljene noge, pa zar se tako radi u ovoj demokratskoj i lepoj zemlji? Bili smo satanizovani godinama, 90-ih, pa do skoro 2012. godine, a onda smo došli na vlast mi koji radimo, koji stvaramo, koji peremo sliku tu, ničim izazvanu. Šta reći za 1999. godinu? Jer to terorizam? Pa, nego šta nego je terorizam, ničim izazvano bombardovanje. Kažu - nemojte da pričate. Pa naravno da ću da pričam. Poginulo je ne zna se koliko ljudi i to uglavnom nedužnih civila, manje nego vojske. To je terorizam. Terorizam je bujao, mislim da je danas u svetu možda malo manje terorizma nego tih nekih u prošlom veku između pedesetih i sedamdesetih godina, gde je bilo enormno mnogo terorističkih akcija. Bilo ne ponovilo se, ja ću samo nekih da setim, prosto iz pijeteta prema tim žrtvama ničim izazvanim. Gvatemala, 1968. godine američki ambasador ubijen u atentatu. Nemačka, svi se sećamo, 11 izraelskih sportista je ubijeno za vreme Olimpijade. Holandija 1975. godine, otmica voza, 11 naftnih ministara otetih u Beču. Škotska, otet avion, koji je naravno, nestao bez traga. Tokio, pušten otrovni plin „sarin“ u podzemnu železnicu, ne zna se tačno koliko mrtvih. Njujork, 2001. godine, oteta četiri aviona, svi se toga dobro sećamo, ja sam mislila da je naučno-fantastični film, pa kada sam ukapirala šta se dešava nije mi bilo dobro, 3.200 mrtvih, ta četiri aviona, dva su direktno srušila „Bliznakinje“. Kod nas, zahvaljujući našim službama, lično mislim da fantastično rade, jer mislim da je svaka vrsta terorizma propust institucija koje bi trebalo da čuvaju ovu zemlju, ali mislim da zaista jedan oblik terorizma je bilo i ovo što se desilo ispred Narodne skupštine. Beslan, talačka kriza u Beslamu je naziv za jedan od najtežih terorističkih napada koji su pogodili Rusiju u njenoj istoriji, sećate se, počelo je 1. septembra, zahvaljujući gospodinu Putinu, predsedniku Republike Srbije bila je okončana kriza, odnosno teroristički napad za dva dana. Prvog počeo, trećeg se završilo. Nažalost, mnogo žrtava između toga i dece, bilo ne ponovilo se. Dve najoglašenije terorističke organizacije na svetu Al Kaida, nažalost ima matične ćelije ili svuda po svetu, čak u 35 zemalja ima svoje utočište. I IZIS, IZIS svi znamo kako je, šta je bilo u Siriji, ima svoje uporište u Iraku, ima u Siriji, ali nažalost ima i deo u Libiji, nešto u Nigeriji, ima ih dosta, i takvu pošast treba zaista suzbiti u korenu. Što se Ruske Federacije tiče, Rusija, meni jedna od najomiljenijih zemalja, ja ljude delim na dobre i one koji to nisu, ali Rusija je nama kroz istoriju standardni prijatelj, rasla sam kroz njihovu beletristiku, ruski klasicizam, romantizam i zaista sa njima imamo neraskidive veze, tu neku slavonsku dušu. Sve me nešto lepo vezuje za njih, mnogo su nam pomogli. Sećate se samo da je pet miliona evra, dobili smo donaciju za izgradnju Hrama Svetog Save, evo sada njihov vajar gradi skulpturu Stefana Nemanje koja će sutra biti otvorena. Ako neko nije bio, treba da poseti, izgleda veličanstveno. Stefan Nemanja koji je osnivač srpske države, pa se vidi skroz do Svetog Save, tako da je Srbija jedan predivna zemlja, a ovaj sporazum samo znači jačanje bilateralnih odnosa. Pa zar nije dobro kada Srbija ima informacije? Informacija je pola završenog posla. Kada imate informaciju, vi imate sve. Razmena podataka. Kada imate razmenu podataka vi možete hapsiti teroriste. Onda dolazite do onoga koji finansira. Uglavnom su to prljave pare ili pranje para. Razmena podataka, razmena pomoći, razmena svega. Živela Rusija i Srbija. Ja ću sa zadovoljstvom glasati za sve sporazume koji su na dnevnom redu. Živela Srbija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik profesor doktor Vladimir Marinković.
Hvala, predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Dačiću. Poštovana gospođo ministar, gospođo Matić, drago mi je da ste danas sa nama u Narodnoj skupštini da razgovaramo o sporazumima koji su nam na dnevnom redu, sporazumima koji će u svakom slučaju uticati na budućnost i na živote građana Republike Srbije. U vezi dva, skoro mogu to da kažem sa sigurnošću, ključna segmenta, to su ekonomija, naravno neke stvari koje će uticati na otvaranje novih radnih mesta, na širenje saradnje po pitanju ekonomske i trgovinske razmene i naravno u procesu stalne i permanentne borbe protiv terorizma, gde je naša zemlja u raznim formatima i u raznim oblicima uključena sa različitim partnerima. Ovog puta je to Sporazum sa Ruskom Federacijom za koji bi trebali da glasamo i da ga ratifikujemo u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Sporazum o ekonomskoj saradnji koji će uticati na bolju ekonomsku saradnju sa Islamskom Republikom Iran. Ministar Nedimović i potpredsednik Vlade, Nedimović je govorio jutros u svom obraćanju da smo mi osamdesetih godina prošlog veka imali trgovinsku razmenu sa Iranom koja je bila više od milijardu američkih dolara i da je ovih godina, proteklih nekoliko godina, ta trgovinska razmena na nivou negde oko desetak miliona dolara. To govori naravno o toj činjenici koliko u stvari postoji puno prostora za ekonomsku saradnju, koliko postoji prostora za izvoz naših roba i usluga u jednu mnogoljudnu državu kao što je Iran, koja ima nekih osamdesetak miliona stanovnika, sa kojim imamo tradicionalno dobre i političke i ekonomske odnose i koliko postoji mogućnosti za razvoj ne samo trgovinske razmene, nego i za podsticanje turizma između dve zemlje, saradnje na naučnom planu, na planu obrazovanja i svih drugih aspekata, gde možemo da sarađujemo i naravno da uvežemo saradnju naših državnih institucija, ali i drugih. Naravno, ono što jeste suštinski važno da se napomene u tom domenu, to je da je Srbija konačno od pre nekoliko godina jedna vrlo otvorena zemlja koja prioritetno i isključivo vodi računa o sopstvenom interesu i o sopstvenim nacionalnim interesima i da smo otvoreni za saradnju sa svim partnerima koji uvažavaju Srbiju, koji respektuju srpske interese i koji žele prvenstveno ekonomski da sarađuju sa Srbijom. Zato smo otvorili mnoga vrata, posebno od kada je 2014. godine Aleksandar Vučić postao premijer i u stvari definisao jednu sasvim novu političku i ekonomsku doktrinu naše zemlje. Imajući u vidu da od tada počinje nagli razvoj naše ekonomije, da počinjemo da implementiramo ekonomske reforme i da od tog trenutka, od 214. godine pored ekonomskih reformi, pored fiskalne stabilizacije i reformi u sektoru, državnom, naravno podsticaj privatnom sektoru, posebno sektoru malih i srednjih preduzeća, imamo jedan ogroman i dinamičan priliv stranih direktnih investicija koji je krunisan time da smo mi u 2019. godini imali nešto više od 3,5 milijardi evra stranih direktnih investicija sa različitih strana sveta. Naravno, naši najbliži ekonomski partneri se nalaze u EU. To je Nemačka, to je Italija, to je Austrija. Nemačka za primer zapošljava u Srbiji negde oko 70.000 naših građana, ali nismo ni jednog trenutka propustili ni jednu priliku da sarađujemo i sa zemljama Bliskog istoka i sa zemljama Dalekog istoka, da učvršćujemo naše strateško partnerstvo sa Narodnom Republikom Kinom, koja je koliko su naši građani ovih dana mogli da vide i da to na kraju krajeva i osete rezultirala time da je Srbija po rang listi svetskoj na osmom mestu kada je u pitanju imunizacija po broju građana koji su imunizovani o dobili vakcine protiv Kovida 19. U tom domenu mi smo četvrta evropska zemlja posle Islanda, Malte i Ujedinjenog Kraljevstva i to nas sada svrstava, pored jedne jake i snažne ekonomije, žilave ekonomije koja je uspela da opstane i u doba kovida velikih izazova koje smo imali u prethodnih godinu dana, imajući u vidu da kao i u drugim zemljama u regionu, EU, da nam je pretila velika nezaposlenosti, da je pretilo to da mnoga preduzeća, posebno privatna preduzeća zatvore svoja vrata, zaključaju svoje radionice, fabrike ovde usled nemogućnosti da normalno i funkcionalno rade, mi imamo situaciju, i to želim još jednom da ponovim i našim građanima i kolegama ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da ni jedan jedini investitor, koji je iskazao želju 2019. godine i 2020. godine da investira u Republiku Srbiju, da ni jedan nije odustao. Ni jedan jedini investitor nije odustao od Srbije zato što je Srbija stabilna zemlja, zato što je pokazala da se dobro nosi zahvaljujući dobrom liderstvu predsednika Aleksandra Vučića, ali i cele Vlade Republike Srbije sa ovom krizom i kako smo uspeli da početkom krize u martu mesecu prošle godine obezbedimo sasvim dovoljno opreme da zaštitimo naše građane, da zaštitimo naše zdravstvene radnike, prosvetne radnike, one kojima je bilo potrebno najviše i pomoći i zaštite, kako smo uspeli da obezbedimo sve potrepštine u trgovinskim radnjama, isto tako za naše građane, tako i sada sa ovom masovnom imunizacijom pokazujemo u stvari koliko je u ovom, kako je to predsednik Vučić pre nekoliko dana rekao - u ovom ratu koji se vodi na globalnom nivou, gde jednostavno veliki ne mare za male, nažalost, mi smo mala zemlja, ne mala, ali sa malim brojem stanovnika, ali pokazujemo koliko partnerstva koja smo pravili tokom prethodnih nekoliko godina, koliko jedna vizija liderska, koju je predsednik Vučić definisao, koliko stvaranje partnerstva sa svima onima koji su respektovali našu zemlju, a to je u ovom slučaju Narodna Republika Kina, mogu da dovedu do toga da se prvenstveno u Srbiji spašavaju životi i da budemo u celoj Evropi jedna od prvih zemalja koje će izaći iz ove krize i krenuti u dinamičan i veliki ekonomski rast. To je ono što srpski narod, naš narod ovde u Republici Srbiji zaslužuje i to je ono za šta se predsednik Vučić zalagao sve ove godine govoreći o ekonomskim reformama, stvarajući od Srbije ekonomskog lidera i ekonomskog tigra ovog regiona u koji svi žele da ulažu, da li su to kineske kompanije, da li su to kompanije iz Južne Koreje, iz Ujedinjenih Arapskih Emirata, Bahreina ili neke druge zemlje, Irana, Izraela, apsolutno je to za nas nebitno. Stvorili smo takvu atmosferu i napravili smo od Srbije jednu zemlju koja u celom ovom regionu važi za zemlju kao najpovoljniju destinaciju za ulaganja, za investiranje, za život i za ono što se zove oplođavanje kapitala koji se ovde ulaže. Mislim da nismo ni sami svesni toga koliko je značajan ovaj potez i koliko je značajan bio onaj dan kada je na Beogradski aerodrom „Nikola Tesla“ kad su sleteli avioni „Er Srbije“, kompanije na koju svi treba da budemo ovde i u celoj državi, kada su oni sleteli sa milion doza kineskih vakcina. To je bio jasan pokazatelj da u Srbiji postoji svetlo u tunelu, da Srbija strateški promišlja, da Srbija strateški radi, da će Srbija sačuvati esenciju zdravstvenog sistema, da će sačuvati svoje stanovništvo i da će uraditi sve da naša ekonomija napreduje. Ko je to obezbedio od svih evropskih lidera milion na sedam miliona stanovnika? Dakle, mi smo prva država u Evropi koja je počela masovnu imunizaciju. Mala Srbija. Ona Srbija koju su mnogi do 2012. godine apsolutno nipodaštavali, Srbija koja se ni za šta nije pitala, nije se pitala ni za svoje unutrašnje probleme, ni za unutrašnje stvari koje je trebala da rešava, a sada na osnovu komunikacije, na osnovu dobrih odnosa, strateških odnosa koje je Vučić pravio sa predsednikom Šijem, sa predsednikom Vladimirom Putinom, sa Trampovom administracijom dobili smo i Fajzerove vakcine, doduše u mnogo manjim količinama, dobićemo i Sputnjik vakcine, dobićemo i kineske vakcine i ova zemlja, uvaženi narodni poslanici, uvaženi građani, izlazi iz kovid krize za samo nekoliko meseci, ulazimo u pun kapacitet rada, proizvodnje, investicija, novih radnih mesta, podsticajem malim i mikro firmama, podsticajem mladim ovim ljudima koji završavaju fakultete i koji će da se bore na slobodnom tržištu kroz svoje preduzetničke ideje i svoje preduzetničke inicijative zahvaljujući Vučiću, zahvaljujući njegovoj viziji, zahvaljujući njegovoj hrabrosti, ne treba da se sramimo da to kažemo zato što je imao viziju kako Srbija treba da izgleda 2014. godine, kako Srbija treba da izgleda i 2025. i 2030. godine. U ovom domenu borbe protiv terorizma, pre nego što pomenem i tu temu, važno je da napomenem da je ministar finansija Siniša Mali pre tri dana prepisao sa američkom DRS korporacijom Sporazum o podsticanju investicija koji će značiti samo u roku od dva do tri meseca novih milijardu evra podsticaja za našu privredu. Uvažene kolege i koleginice, novih milijardu evra. Mene je danas pitao jedan austrijski novinara – kako mislite da rešite deficit od četiri milijarde evra koje ste dali kao injekciju privredi tokom kovid krize i vanrednog stanja? Pa evo kroz ovih milijardu koje će doći iz SAD, kroz kapitalne investicije. Nijednog trenutka nismo prestali da gradimo autoputeve. Nijednog trenutka nismo prestali da gradimo pruge. Nijednog trenutka nismo prestali da gradimo gasovode kroz Republiku Srbiju. Nijedna infrastrukturna investicija nije stala i to je ono što će dizati Srbiju i što će nam dati jednu ogromnu prednost i vetar u leđa da budemo najbolji ne samo u ovom delu Evrope, ne u ovom regionu Zapadnog Balkana nego verovatno i u celoj Evropi kada je u pitanju ekonomija. Što se tiče borbe protiv terorizma, ono što mogu da definitivno kažem da je Srbija uvek bila deo međunarodnih koalicija za borbu protiv terorizma i da je Srbija uvek shvatala kao jedna ozbiljna zemlja, posebno u vreme od 2014. godine do danas, koliko je borba protiv terorizma teška, koliko je ona ozbiljna i možda i to je ono što jeste kvalitet politike i ove Vlade i predsednika Aleksandra Vučića da to naravno naši građani ne osećaju u svom svakodnevnom životu i radu, ali ogroman rad, ogroman trud na spoljnopolitičkom i geopolitičkom planu i obaveštajnom planu stoji iza toga što smo mi danas bezbedni, što je ova zemlja, što je ovaj grad u kojem danas radimo i cela Srbija bezbedna, što možemo normalno da se krećemo, da funkcionišemo, da radimo, da sve radimo kao što se to radi u jednoj normalnoj i vrhunski bezbednoj zemlji. To je rezultat jednog ogromnog napora i stvaranja savezništava sa najmoćnijim svetskim silama na polju borbe protiv terorizma. Mi smo deo velike koalicije za borbu protiv terorizma koju predvode SAD. Mi, naravno, sarađujemo u tom domenu sa Ruskom Federacijom i rado ćemo glasati za ovaj sporazum. Ruska Federacija je uvek bila država koja se borila protiv terorizma i uvek bila jedna od perjanica u borbi protiv terorizma, možda jedna od najhrabrijih zemalja koja nikada nije imala kompromis i nikada nije gledala prvenstveno svoje interese u toj borbi. Međutim, veliki su izazovi i velikih izazova će tek da bude, s obzirom da ta pretnja kada je u pitanju međunarodni terorizam je na 100km od nas ili možda malo više. Moram da podsetim našu javnost da mnogo više, recimo, oko dve-tri hiljade ljudi je samo iz Federacije Bosne i Hercegovine ratovalo na strani islamske države, Al Nusra Fronta, Tahrir el Šama u Siriji i u Iraku i na Sinaju, i pridruživalo se jednoj od najvećih terorističkih organizacija u svetskoj istoriji. Mogu slobodno da kažem da kada su se vraćali u svoju matičnu državu, ta država na tom državnom nivou nije ih baš osuđivala i nije definisala jasnu zakonsku regulativu koja bi podrazumevala to da to više nikada ne urade, nego su brzo pušteni na slobodu. Zato vi imate desetine komandanata u islamskoj državi u različitim sektorima od E-rezura, do Ambara, Idliba, koji dolaze upravo iz Bosne i Hercegovine. To su ljudi koji žive na 100, 120, 130km odavde od Beograda, ali žive pored naše braće i naših ljudi, dakle, pored srpskog naroda koji živi u Republici Srpskoj i da, moram da završim sa time, da jedna od ogromnih pretnji kada je u pitanju terorizam dolazi sa područja Kosova i Metohije, gde su isto desetine i stotine ljudi odlazili u ratove i pridruživali se islamskoj državi i terorističkim organizacijama. Mislim da je predsednik Vučić i Vlada Republike Srbije uspela da glavnim svetskim igračima, u stvari, približi to kolika je ta opasnost i da se obrati jedna posebna pažnja na sve ono što se dešava na Kosovu i Metohiji i da sve ono što se dešava tamo od rušenja naše kulturne istorijske baštine, rušenja crkava, progona monaštva, progona pravoslavlja i hrišćanske vere tamo, ne stoji samo politička mržnja kosovskih Albanaca prema Srbima koji žive na Kosovu i Metohiji i Srbima ovde u centralnoj Srbiji, nego je to malo više prožeto i, naravno, verskim i terorističkim aspektima i motivima. Mislim da su posebno Amerikanci, posebno ova bivša administracija, dobro shvatili tu poruku, imajući u vidu da je Srbija tokom ovih prethodnih nekoliko godina imala definitivno zbog Aleksandra Vučića mnogo veću podršku u tom domenu odbrane Kosova i Metohije i odbrane svojih interesa i shvatanja međunarodne zajednice da Srbija ima legitimni i srpski narod ima legitimne interese na Kosovu i Metohiji. To su, naravno, osnovne poruke, uz to da sam ja siguran i, evo, videćemo se, naravno i do kraja ove godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da će američki predsednik Džo Bajden na poziv predsednika Vučića posetiti Srbiju, da će nastaviti staro prijateljstvo i da ćemo svu ovu saradnju koju imamo i sa Narodnom Republikom Kinom, Ruskom Federacijom i EU nastaviti i sa SAD, nastaviti sa ovako maestralnom geostrateškom i spoljnom politikom koja za krajnji cilj i kao što možete da vidite za rezultat ima milion vakcina, spašene živote, nova radna mesta, spašavanje naših najstarijih sugrađana, maestralno organizovanje vakcinisanja na svim punktovima u celoj Srbiji. Ne deli se više Srbija, Srbija je ujedinjena, a ovi što izlaze sa ovim istraživanjima gde ne smeju da kažu, kao što to Đilas pre neki dan reče, izašlo istraživanje, pa Vučić ima 37% podrške, a oni imaju 34%, pa trebalo bi da zna, hajde da kažem, kao obrazovan čovek da kada govorite o nekom istraživanju javnog mnjenja, ono što je osnova treba da kažete ko ga je radio, kad ga je radio, u kom periodu, a to niko od njih neće da kaže. Naravno, to jeste jedna vrsta šale. Želim da se malo i našalim u ovom teškom vremenu i teškom periodu. Mi nastavljamo dalje, nastavljamo da se borimo za zdravlje naših građana, nastavljamo da se borimo za ekonomiju i nastavljamo da podržavamo našeg predsednika Aleksandra Vučića u svemu onome u čemu nas vodi. U celom njegovom liderstvu u korist naših građana, u korist Srbije. Živela Srbija. Hvala.
Zahvaljujem kolega Marinković. Reč ima Jovan Palalić. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsednice. Kolege narodni poslanici, Srbija je u prethodnih nekoliko godina postavila ozbiljan i normativni i organizacioni okvir za borbu protiv terorizma. Suočena i svesna i položaja gde se nalazi i pretnjama koje su možemo slobodno reći u prethodnoj deceniji, kojima su bili izložene i evropske zemlje, ali i sama Srbija, sadašnja vladajuća većina koja je bila na vlasti u prehodnih nekoliko godina, donela je niz važnih akata, govorim sad o normativnom okviru i strategija, Nacionalna strategija za sprečavanje i borbu protiv terorizma, Nacionalna strategija nacionalne bezbednosti, ali i zakonodavne okvire poput Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma i naravno krivične zakone. Na vrlo jasan i konkretan način u tim aktima su definisani i pojmovi terorizma i terostističkih organizacija i akata, procedure i postupci u borbi protiv terorizma, nadležni organi i sve ono što je neophodno da se uhvatimo o koštac sa ovom pošasti o kojoj je danas više puta ponovljeno da se radi o zlu na globavnom nivou. Sa druge strane, organizaciono Srbija je postavila jasne i konkretne organe, ojačala svoj bezbednosni sektor u odnosu na period kada je činila sve da i njena policija i njene službe i njena vojska ne predstavljaju nikakav faktor niti garant i jemac bezbednosti naših građana. Sve ovo rezultat je jedne jasne politike da se konačno izgradi moderna, efikasna, stabilna, jaka država Srbija u interesu njenih građana. Taj preokret u političkom promišljanju je doprineo da se na ovaj način Srbija bezbednosno ojača i da se normativno uredi. Sigurno da su izazovi terorizma kada je u pitanju Srbija višestruki, ali nesumnjivo motivacija za terorističke akte i podsticaj da se čine teroristička dela u Srbiji mogu doći prvenstveno iz razloga separatizma ili proizvodnje unutrašnje nestabilnosti, jer po samoj definiciji terorizma jeste ideologija nasilja, ali on ima jasan cilj da promeni državnu politiku, tako što će se promeniti akti na kojima je ona definisana ili tako što će se sprečiti da se donesu akti kojima bi ona bila jasno usmerena. Nema sumnje da postoje snage i unutar Srbije, a izvan njenih granica koje bi želele da naruše njenu teritoriju ili da izazovu političku nestabilnost i tako promene utvrđeni politički kurs koji u ovom trenutku vodi Republika Srbija koji doprinosi njenom i ekonomskom i političkom i svakom drugom jačanju na prostoru Balkana, a time i jačanju sigurnosti čitavog srpskog naroda na prostoru Balkana. U tom smislu je izuzetno važno da širimo naša partnerstva kada je u pitanju borba protiv terorizma i u tom smislu je izuzetno važna i ratifikacija ovog sporazuma sa Ruskom Federacijom. Želim da istaknem nekoliko stvari koje se tiču naših odnosa sa Ruskom Federacijom, jer prethodnih dana ili prethodnih sedmica mnogo se u srpskoj javnosti od strane predstavnika opozicije, ali naravno i od strane nekih predstavnika Međunarodne zajednice govorilo o tome kakav je kvalitet i kakav je smisao i šta je cilj odličnih produbljenih i strateških odnosa između Srbije i Ruske Federacije. Želim da kažem da odnosni između Republike Srbije i Ruske Federacije i odnosi između predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića i predsednika Vladimira Putina su najbolji mogući koji u ovom trenutku mogu da postoje između zemalja u Međunarodnoj zajednici. Ti odnosi na tako visokom političkom nivou proizveli su niz saradnji u različitim oblastima koje su od isključivog interesa za razvoj Republike Srbije i za dobrobit građana Republike Srbije i u oblasti ekonomskoj, u oblasti energetskoj, u oblasti visokih tehnologija, u oblasti odbrane i bezbednosti i evo sada i u oblasti borbe protiv terorizma. Ti odnosi, tako razvijeni, tako osnaženi jesu važan temelj i važan stub nezavisne i suverene politike Republike Srbije i otuda dolaze napadi s jedne strane od ovde nazovi patriotskih pojedinaca ili organizacija koji žele da predstave te odnose kao pogoršane, loše a da je za to kriva sadašnja vlast. S druge strane u isto vreme predstavnici međunarodne zajednice zameraju i napadaju Republiku Srbiju zašto ima ovako stabilne, jake strateške odnose sa Ruskom Federacijom. Cilj jednih i drugih, iako deluje paradoksalno, jer su napadi sa različitih pozicija ima isključivo cilj da se slomi i sruši nezavisna i suverena politika Republike Srbije, koju u ovom trenutku vodi predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije i da se Srbija nagne isključivo na jednu stranu kako bi se njena pozicija, strateška pozicija oslabila kako ne bi mogla da zadrži svoju nezavisnu suverenu politiku i kako ne bi mogla, pre svega da zaštiti interese srpskog naroda u regionu. Naši odnosi, naravno, produbljuju se i politički, i strateški i ekonomski, tome su doprineli odlični odnosi između dva predsednika, ali odlična saradnja koja sada uspostavljena na nivou mešovitih komiteta koji sa srpske strane vodi ministar Popović, sa ruske strane potpredsednik Vlade Jurij Borisov i u tom pravcu se razvija naša ekonomska i saradnja u oblastima koje su od interesa za obe zemlje. Srbija vodi ovu politiku saradnje sa Ruskom Federacijom isključivo u našem srpskom interesu, jer to je način da obezbedimo i našu nezavisnost i našu vojnu snagu i bolji život naših građana. U tom smislu je važno da sačuvamo ovako dobre odnose, da se svakodnevno ti odnosi produbljuju, kao što treba da se produbljuju odnosi i sa našim partnerima u EU i partnerima u SAD, partnerima u Narodnoj Republici Kini, jer to je garant da će ovako nezavisna i suverena politika doprineti i razvoju Republike Srbije i boljem životu građana. Nije lako voditi ovakvu politiku. Nije lako voditi ovakvu politiku kada su na delu različita svrstavanja. Ljudi traže i države traže različite načine da obezbede svoju i bezbednost i svoju ekonomsku i političku stabilnost. To je srpska politika. Takva politika je bila oduvek. Uvek je srpski put bio da se čuva sloboda, da se gradi nezavisna država, da se gradi moderna država u skladu sa interesima naših građana, da se šire partnerstva i prijateljstva, da se usvajaju napredne i tehnologije i znanja iz sveta, ali da se uvek sačuva sopstveno nasleđe, da se sačuva uvek sopstvena država i da se sačuva sopstvena nezavisnost. Takvu politiku i temelje takve politike koju i danas vodimo i koja je uvek bila srpska politika davnu su utvrdili osnivači naše države i red je da se njih setimo uoči velikog praznika koji sutra imamo, praznika Svetog Save, Sveti Simeon Mirotočivi, Stefan Nemanja i njegov sin Sveti Sava, jer to je jedini način da Srbi na ovom prostoru ostanu svoji, slobodni, suvereni, povezani sa svetom i nadasve da imaju državu koja je u interesu srpskih građana i koja je u interesu budućnosti naše dece. Hvala.
Zahvaljujem kolega. Reč ima narodni poslanik Ivan Ribać. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministarka, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Pre nego počnem da govorim o onome što je na dnevnom redu osvrnuo bih se na jedan događaj od pre nekoliko dana koji je na mene ostavio prilično dobar i pozitivan utisak. Naime, sreo sam jednog poznanika koji me je zaustavio i rekao da je aplicirao elektronskim putem za dobijanje vakcine, da su ga posle nekoliko dana pozvali, da je otišao i da je blago rečeno oduševljen celim tim procesom dobijanja zvanja i davanja na kraju vakcina. Naročito se osvrnuo i pohvalio ljubaznost, predusretljivost i maksimalni profesionalizam tih mladih ljudi koji su učestvovali u tom celokupnom procesu davanja vakcina. Ono što je interesantno to je da taj čovek nije bio do pre par godina simpatizer naše stranke, da je apstinirao od glasanja na poslednjih nekoliko izbora, ali da je videvši kako dobre poteze vuče ova vlast u svakom suštinskim bitnom smislu odlučio da svoje poverenje i svoj glas na sledećim izborima da našoj stranci. Zbog toga, zbog ovog slučaja i sijaset drugih na svakim sledećim izborima naša stranka dobija sve više i više glasova i sve veću i veću podršku, jer narod i pored nekih loših stvari koje se dese u svakoj zemlji, svakom političkom sistemu, svakoj državi najrazvijenijoj, narod primećuje požrtvovanost, narod primećuje marljiv rad i iskrene namere ove vlasti da olakša i poboljša život naših građana na unutrašnjem i spoljno političkom planu. Iako naši politički neistomišljenici svakodnevno osporavaju svaki dobar potez ove vlasti, odmah tražeći kontra težu, kao npr, sada nije bitno koliko se ljudi vakciniše, nego da su redovi ispred „Sajma“ ili da je direktno predsednik Republike kriv zato što je britanski soj virusa došao u našu zemlju, ili zato što se meša tobože u izbor patrijarha. Naravno, verovatno će ga optužiti za nekoliko godina da će se mešati i u izbor Pape rimskog. Uprkos tome narod se ne može prevariti i istina se ne može izvitoperiti kako god oni i koliko god oni to želeli. Istina je sledeća. Ne može osporiti činjenica da je Srbija prva zemlja u regionu koja je dobila vakcine, da je treća ili četvrta u Evropi, a juče je bila šesta na svetu kako tvrdi Oksfordski univerzitet i da je među prvima koja ima najveći izbor vakcina, a ne kao većina zemalja, pa i najrazvijenijih u EU i u okruženju, koje imaju samo po jednu. Napokon i od komšija Hrvata koji nisu baš skloni često da nas hvale, stižu pohvale, jer oni konstatuju činjenicu, da smo neuporedivo efikasniji i bolji u svakom segmentu borbe protiv kovida od njih iako su oni članice jednog od najrazvijenih i najbogatijih političkih sistema, kakva je EU. I da uprkos svemu moramo da naglasimo da pored sve ove borbe i svih ovih dobrih rezultata i dalje nastavljamo da postižemo izuzetno dobre rezultate i u ekonomiji, kao što je dovođenje stranih investicija u sred ove pandemije. U zdravstvu povećavamo plate i penzije, čuvamo svako radno mesto i ostvarujemo višedecenijske snove, kao što su izgradnja onog velelepnog grada na reci ili početak rada metroa u skorije vreme. Zato svako svoga posla. Neka se oni žale, neka kritikuju, neka gledaju da ponize i unize svoju zemlju na svakom mogućem mestu, u svakoj situaciji. Ova vlast će i dalje nastaviti beskompromisnu borbu protiv kovida, borbu za bolji život naših građana u svakom segmentu i u ekonomskom i u zdravstvenom i u vojnom i svim drugim segmentima, ne obazirući se, da ne kažem na njihove duhovite opaske upućeno ovoj vlasti u koje, čak ni malo dete više ne veruje. Napokon, kako kaže veliki ruski pisac – ukoliko krenete ka cilju i zaustavite se na svakog psa koji na vas zalaje, da bi ga gađali kamenom, nikada nećete doći do cilja, a naš cilj je moderna, poštovana i jaka Srbija, a mi prema tom cilju odavno smo prestali da koračamo, već smo počeli da trčimo. Da, se vratim sad na dnevni red. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije u saradnji u oblasti borbe protiv terorizma uređuje pomenute oblike saradnje tako da one omogućuju efikasniju borbu protiv terorizma na način koji im garantuje očuvanje suvereniteta, bezbednosti, javnog i drugih nacionalnih interesa država potpisnica. Nije potrebno posebno obrazlagati benefite koje će Republike Srbije imati od ovog sporazuma, razmena informacije o finansijskim sredstvima terorističkih grupa, o vrstama oružja, municija, eksplozivnih naprava koje teroristi koriste. Zatim, raspoloživost podataka o pripremanju terorističkih akcija, operativnih podataka u cilju lišavanja slobode lica za koje se osnovano sumnja da su spremali ili učestovali u terorističkim akcijama ili finansiraju terorizam. Sve to ima poseban značaj ako se ima u vidu da će naše bezbednosne institucije, posebno Ministarstvo unutrašnjih poslova i Bezbednosno-informativna agencija, sarađivati sa, između ostalih, Federalnom službom bezbednosti Ruske Federacije, Ministarstvom unutrašnjih poslova Rusije i Istražnim komitetom. Ne treba se biti poseban ekspert u oblasti bezbednosti da bi se procenio značaj operativnih podataka koje našim bezbednosnim strukturama mogu da pruže bezbednosne agencije najvišeg ranga čija međunarodna mreža i korišćenje tehničkih resursa garantuju kvalitet i obuhvat podataka, što možemo videti u članu 3. sporazuma. Sa druge strane, Sporazum sa Ruskom Federacijom, kako to stoji izričito u članu 6, garantuje zaštitu nacionalnih interesa Republike Srbije, što znači da naše bezbednosne službe mogu da uskrate podatke čija bi razmena bila suprotna bezbednosnim i nacionalnim interesima naše države. Sporazum precizira da se informacije mogu koristiti samo u svrhu koja je naznačena u zahtevu, što je kao uostalom i celokupan sporazum u skladu sa međunarodnim sporazumima i Konvencijom UN. Donošenje zakona kojim se potvrđuje pomenuti sporazum između srpskih i ruskih bezbednosnih službi i pravosudnih organa može da zasmeta samo onim političkim grupacijama u Srbiji koje su već osvedočene u promociji nasilja u političke svrhe i koje već koriste pojedine metode političkog nasilja i terorističkih organizacija, upućujući pretnje najvišim državnim institucijama, najvišim državnim funkcionerima i pozivajući na rušenje ustavnog poretka, kao što je to nedavno uradio Mlađan Đorđević, tako što je rekao da će silom sprečiti sve naredne izbore. Ili možemo danas pročitati u štampi gde Dragan Đilas poziva na nasilne demonstracije koje će zasigurno proliti srpsku krv na ulicama ne bi li obezbedili nelegalne, neracionalne i zakonom neutemeljene zahteve vođe opozicije. Dakle, ovaj sporazum neće biti po volji samo onim nazovi političkim snagama koje smatraju da na vlast mogu doći isključivo putem terora, nasilja i ostalim subverzivnim aktivnostima, kršeći osnovne postulate savremene demokratije, a to su da se na vlast može doći isključivo na izborima. Pritom, ne tiče ih se to što na pomenuti način ugrožavaju zdravlje i bezbednost sopstvenih građana, jer možemo da vidimo jasno uzročno-posledične veze između rušilačkih napada na Skupštinu letos i drugog pika epidemije kovida, drugog ili trećeg, nemojte me držati za reč. Da ne bude zabune, ljudi koji se ozbiljno bave politikom znaju da ni upotreba nasilja ni upotreba terora ne može da promeni plebiscitarnu podršku naroda prema onoj političkoj opciji koja garantuje prosperitet i suverenitet naše zemlje. Sporazum sa Ruskom Federacijom i slični sporazumi, međutim, mogu da doprinesu da se stekne jasnija slika o terorističkim organizacijama, o onima koji ih finansiraju i o onima koji na domaćem terenu priželjkuju nasilje i drugim subverzivnim tehnikama pripremaju teren za izvođenje terorističkih napada i akcija. Moram da naglasim da sporazum o kome pričamo, kao i drugi sporazumi, imaju svrhu isključivo u borbi protiv terorizma i da se tu ne radi o informacijama u vidu i u svrhu političke borbe unutar država članica potpisnica, jer to ovaj sporazum u članu 7. izrazito zabranjuje. Iz tog razloga smatram da za ovaj sporazum treba i naši narodni poslanici da glasaju, jer je on u interesu svih građana Srbije, bez obzira na njihovu nacionalnu, versku i političku pripadnost. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miloš Banđur.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, dosta toga je rečeno na temu terorizma i zajedničke borbe protiv terorizma. Globalni problem zahteva globalni odgovor, tako da u tom smislu vidim i sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije koji treba da zakonom potvrdi Narodna skupština. Ovde se radi o razmeni informacija koje se odnose na terorizam ili finansiranje terorizma, bilo na teritoriji potencijalno Srbije, Rusije ili neke treće zemlje. Zašto? Zato što je terorizam globalno zlo i u bilo kom delu sveta da postoji opasnost od terorističkog ataka, odnosno delovanja, potrebno je da se na vreme reaguje. Ubeđen sam da i već sada funkcioniše ta linija veze, ali da je svakako sporazum i zakon nešto što daje i formalnopravni okvir tome, kao što sam ubeđen da funkcioniše linija veze po pitanju terorizma i finansiranja terorizma između gotovo svih zemalja na svetu, pa i onih koje imaju potpuno suprotstavljene političke, ekonomske i vojne interese. Ovde se, dakle, radi o jednom uskopojasnom sporazumu i možda se na osnovu vremena koje smo mi danas posvetili tom sporazumu može steći pogrešan zaključak da se radi o sklapanju nekog šireg i sveobuhvatnijeg dogovora. Želim da istaknem da je to nešto što je sasvim prirodno, normalno i što Srbija treba da ima i sa drugim zemljama u svetu, a ne samo sa Ruskom Federacijom. To je, naravno, zaključak i ovoga što sam do sada rekao, znači neki moj lični stav po tom pitanju. Srbija ima sa Rusijom dobre odnose u sferi bezbednosti i unutrašnjih poslova, a pošto dolazim iz Niša, u Nišu imamo Ruski humanitarni centar koji postoji i funkcioniše već deset godina i vi ste svi svesni, preko medija smo mnogo puta bili obavešteni o tome, kada su se dešavale razne krizne situacije, počev od poplava u Obrenovcu i Srbiji, da su ruski spasioci prvi došli i prvi reagovali, bez obzira što Rusija i nije tako blizu, ali logistički centar u Nišu je omogućio da oni budu prvi i da pruže svoju pomoć. Sticajem okolnosti, kao zamenik komandanta za vanredne situacije grada Niša, dobro sam upoznat sa velikim sredstvima koja Ruska Federacija ulaže u školovanje našeg kadra iz oblasti vanrednih situacija. Mnogi naši pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova iz tog resora, rukovodioci lokalnih samouprava, svi oni koji se bave upravljanjem kriznim situacijama su bili na edukaciji uglavnom u Sankt Petersburgu i Moskvi na prestižnim akademijama iz te oblasti i to je značajna pomoć. U ovom sporazumu koji se tiče sprečavanja terorizma takođe se osim razmene informacija predviđa i razmena iskustava, što znači i edukacija kadrova u toj oblasti. O vojnoj saradnji dve zemlje da ne govorim. Videli smo svi, odnosno imali smo priliku da mnogo puta u medijima slušamo o pomoći u vidu vojno-tehničkih sredstava koje dobijamo od Ruske Federacije i drago mi je da je između šest tačaka dnevnog reda najveći broj današnjih govornika imao potrebu ili prosto osetio potrebu da nešto govori o upravo ovom sporazumu koji je u stvari 6. tačka dnevnog reda, znači nalazi se na kraju dnevnog reda predviđenog za danas. Verovatno zato što i građani Srbije i narodni poslanici kao njihovi ovlašćeni predstavnici sve što se tiče Srbije i Rusije smatraju bitnim i važnim, pa i jedan ovakav sporazum koji je potpuno prirodan, logičan, normalan i ne predstavlja nikakvo epohalno remek-delo. Znači, podrška sporazumu, ali to je nešto što je sasvim prirodno i logično. Pored ove tačke postoji i jedna vrlo slična tačka dnevnog reda, a to je Sporazum između naše Vlade i Vojvodstva Luksemburga. Rekao bih da taj sporazum, u odnosu na ovaj sa Rusijom, ima mnogo širi pojas, on je širokopojasni iz oblasti bezbednosti, on se tiče razmene tajnih podataka koji su iz oblasti politike, ekonomije, vojske, bezbednosti, naučno-tehnoloških inovacija, odnosno nauke i tehnologije, namenske industrije. Hoću da kažem da je on po svojoj suštini krupniji, bez obzira što se radi o jednoj maloj zemlji koja, verovatno ima mali potencijal da bez obzira na specifičnu težinu sporazuma doprinese nekoj saradnji sa nama. Ali, opet je zanimljivo da se radi o zemlji koja je pripadnica i NATO pakta i EU i da Sporazum sa Luksemburgom zapravo proističe i proizilazi iz takvih okvirnih sporazuma koje mi imamo i sa NATO paktom i sa EU. Ono što sam ja pročitao u materijalu, suština je da se pri Kancelariji za koordinaciju u službi bezbednosti i čuvanje tajnih podataka formira jedan poseban registar za podatke koji dolaze sa te strane, a da se u nadležnim organima, a to su Ministarstvo vojske, unutrašnjih poslova, BIA, Ministarstvo spoljnih poslova, Misija pri EU, Misija pri NATO paktu formiraju podregistri tih podataka. Kao što sam maločas bio za to da Srbija, ne samo sa Rusijom, nego i sa drugim zemljama potpiše sporazume o razmeni podataka vezanih za terorizam, takođe smatram da, ili se nadam da je to možda već urađeno, da ovo što je sada potpisano sa Luksemburgom i što je potpisano sa NATO paktom da je već potpisano sa Rusijom i Kinom, ili ako nije da će biti potpisano i sa njima, jer naša neutralna vojna pozicija prosto nameće jedan takav način razmišljanja. Za razliku od mnogih zemalja koje imaju odnos prema terorizmu po potrebi Srbija i Rusija se ističu time da su uvek imale konzistentan stav prema terorizmu. Za nas su teroristi uvek bili teroristi, ne postoje dobri i loši. Sami ste svedoci, a to javnost zna, da za mnoge značajne učesnike međunarodne političke scene, znate, imate oslobodilačke pokrete, pa kada krenu da se suprotstavljaju njihovim interesima onda oni najednom postanu teroristi ili obrnuto. Ja bih terorizam, ako dozvolite samo još u tom delu da apsolviram, podelio na dva dela. Na jedan deo koji je indukovan jednom višedecenijskom nepravdom u svetu, međunarodnim odnosima, u stepenu ekonomskog razvoja, itd., na koji na neki način može da se utiče pravednijim odnosima u međunarodnoj zajednici, da se on umanji, ublaži, itd., i onaj drugi sa kojim apsolutno nema razgovora, koji je totalno ideološki zastranio i koji kao korov treba čupati iz korena. To je što se tiče ove dve tačke dnevnog reda. Zanimljivo je, evo tu na nam je i ministar telekomunikacija u čiju oblast spada i poštanski saobraćaj, zanimljiva je ova tačka dnevnog reda koja se tiče devete ili desete izmene Protokola Svetske poštanske konvencije. Meni je žao, mislim da mi međunarodni poslanici imamo i direktora „Pošte Srbije“, mislim da je direktor „Pošte Srbije“ narodni poslanik, žao nam je što ona danas nije ovde, jer se radi o tački dnevnog reda koja se upravo tiče tog javnog preduzeća. Recimo, ja nisam znao da je ta Konvencija o kojoj je danas reč u stvari stara preko 100 godina i da ona definiše da za vojne zarobljenike se ne naplaćuje poštarina, pisma idu besplatno, paketi do pet ili 10 kilograma idu besplatno. Čitajući o Konvenciji, odnosno ovoj tački dnevnog reda čovek može da sazna neke zanimljive detalje koje, recimo, na nekom drugom mestu nije mogao da nađe. Naravno, imao bih šta da pitam ministra. Meni tamo baš nešto i nije jasno, odnosno kako sam ja zaključio postoji neko postepeno povećanje tih cena terminalnih usluga 2019, 2020, 2021, 2022. godine. Znači, gledano u jedinicama RSD vidi se da cene terminalnih usluga blago rastu, pri čemu, verovatno, se držimo principa da terminalne usluge u međunarodnom saobraćaju ne mogu da budu skuplje u odnosu na unutrašnji saobraćaj, da mora da važi pravilo jednakosti cena i da važio pravilo slobodne tranzicije. Tako sam razumeo, vi ćete da me ispravite ukoliko grešim. Ovo što ću sada da kažem ne odnosi se na dnevni red, ali mi svi kažemo i po nešto što nam je na srcu, a ne samo vezano za tačke dnevnog reda. Ja se ne slažem sa kolegom koji je jutros govorio o postojanju razlike u statusu narodnog poslanika, u smislu da li je na stalnom radu ili nije na stalnom radu u Narodnoj skupštini. Prava, odgovornosti i obaveze narodnog poslanika su definisane i one ne zavise od njegovog formalno pravnog statusa. Nema više poslanika i manje poslanika. Nema poslanika sa više prava, odgovornosti i obaveza i poslanika sa manje prava, odgovornosti i obaveza. To da li će neko primati platu na fakultetu ili će zato što je prodavac u prodavnici cipela i radi kod privatnika morati da pređe na stalni rad u Skupštini, jer prosto privatnik neće da plaća nekoga ko je postao narodni poslanik i više ne radi, to jednostavno ne utiče na prava, obaveze, odgovornosti i posao narodnog poslanika. Znači, ja mogu da prihvatim samo, i drago mi je kolega bio samokritičan, u smislu kritike upućene svojoj poslaničkog grupi, a to je da jedan deo poslanika zaista ne dolazi na sednice Narodne skupštine gotovo od početka. Za jednog koga sam ja nekada pomenuo rečeno je da ima Kovid. Prošlo je više meseci, taj Kovid je, vidimo, izlečio, bio je na otvaranju nekih infrastrukturnih objekata, ali njega i dalje nema. Prema tome, ako je to bila samokritika, onda ja tu samokritiku podržavam, i mislim da treba biti samokritičan. Meni je drago što ovde, na ovoj ovde strani gde su poslanici Srpske napredne stranke nema takvih slučajeva i nema takve kumulacije obaveza koje ljudima koji su prihvatili da budu narodni poslanici oni nemaju vremena da se time bave, neke druge obaveze im ne dozvoljavaju da se time bave, prosto kažem, meni je drago da pripadam ovom delu ovde koji takve probleme nema. Zaista bih još jednom zamolio sve druge da razmisle da li je korektno da neko obavlja više funkcija, desetak i da mu jedanaesta bude narodni poslanik i da pri tome ne dolazi u Narodnu skupštinu i ne obavlja tu funkciju. Ne može da bude tačna tvrdnja neispravna da narodni poslanici koji su na stalnom radu svaki dan treba da dolaze ovde, jer kada nema zasedanja i kada nema odbora postavlja se pitanje šta oni ovde rade, odnosno šta traže. Svaki narodni poslanik treba da bude u svojoj sredini, u svom gradu, u svom mestu, u svom selu, da radi sa građanima, da radi sa lokalnom samoupravom, da možda radi u svojoj poslaničkoj kancelariji i da bude na terenu, a ne u Narodnoj skupštini. Neće građani iz Vranja, Leskovca, Pirota da dolaze ovde kod nas da nam iznose svoje probleme, nego mi treba da budemo tamo. Prema tome, taj jutrašnji monolog o formalno-pravnom statusu radnog odnosa u Skupštini i paušalnog odnosa, odnosno da kažem nekog volonterskog, nije mi bila jasna uopšte poenta. Ako je to bila samokritika, kažem, drago mi je da ste videli potrebu da sopstvenoj poslaničkoj grupi uputite kritiku, odnosno samokritiku. Ne bih više ništa dodao na ove teme. Ako bude prilike možda bude replike. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Pošto se malopređašnji kolega, ja ne znam ime i prezime, nisam zapamtio, osvrnuo na moje jutrašnje izlaganje, očigledno je kolega da vi niste ništa shvatili, to je prva stvar. Druga stvar, frustracije prema pojedinim narodnim poslanicima iz poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije moraćete da rešavate na drugi način. To što oni nisu ovde, oni nisu na profesionalnom radu. To što niste shvatili ne znam da li niste želeli, to je sad jedna druga teza, jedna druga dimenzija. Ja sam govorio i napravio paralelu i poređenje između onoga što se dešavalo u prethodnom sazivu, a to je: da smo ovde imali jedan deo opozicije, koji je bio na stalnom radu, koji je redovno podizao putne troškove, koji je redovno podizao plate, a nije nalazio za shodno da dolazi na sednice parlamenta. Naravno da je potpuno logično da kada nema sednica parlamenta da poslanici nemaju obavezu da budu u parlamentu i da nije jedina obaveza poslanika da bude u parlamentu, već da bude među građanima i da razgovara sa svojim građanima. Dakle, suština je samo u sledećem. Kada su sednice parlamenta, za mene je potpuno logično da poslanici koji su na stalnom radu prisustvuju sednicama parlamenta, a sve ostalo što ste izrekli, ne znam iz kog razloga, ali imaćete priliku da tu svoju frustraciju, koju ispoljavate već ne znam koliko puta unazad, pokažete kada kolega bude prisutan, a taj kolega nije na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Boris Bursać. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, da se mi vratimo na temu. Pred nama se danas nalazi set vrlo bitnih i konstruktivnih predloga zakona, a lično bih se osvrnuo upravo na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma. Ulazak u XXI vek obeležen je serijom terorističkih napada, pre svega na tlu SAD-a, da bi se ti napadi potom nastavili u Evropi, ali i u ostatku sveta. Kao neko ko se duži niz godina bavi upravo ovim fenomenom, mogu slobodno reći da je nalet terorističke beskrupuloznosti prestrašio sve članice međunarodne zajednice. Stoga je početak novog milenijuma obeležen globalno raširenim strahom od međunarodnog terorizma. Od tog momenta upravo međunarodni terorizam postaje bezbednosna pretnja prvog reda za svaku državu, bez obzira na stepen njene vojne ili ekonomske razvijenosti. Iako terorizam nije nova pojava, nepoznata u istorijskoj prošlosti, njegovi savremeni oblici su podstakli sve relevantne subjekte međunarodnih odnosa da se terorizmom bave. U jeku ovdašnjih, pre svega, tragičnih događaja, počev od 11. septembra, pa sve do nedavnih napada u Beču 2020. godine, sigurno možemo reći da ne postoji nijedna zemlja na kugli zemaljskoj koja je imuna na terorizam. Savremeni bezbednosni trenutak je nakon perioda svetskih ratova i blokovske podele sveta značajno osetljiviji iz razloga što je rizik sa kojim se svakodnevno suočavaju države sada oličen stalnim pretnjama od dobro organizovanih radikalnih terorističkih grupacija. Dakle, savremeni terorizam nesumnjivo ima globalnu dimenziju, sve je učestaliji, akcije su brutalnije, veoma često sa smrtnim ishodom, izvode ih veoma opremljene i dobro povezane terorističke organizacije. Žrtve su masovnije, a materijalna razaranja su sve većih razmera. Stoga se sve više javlja potreba za organizovanim i snažnim suprotstavljanjem terorizmu, što nije lak zadatak. Naprotiv, možemo reći da je i teži i neizvesniji, nego kada je reč o tradicionalnim bezbednosnim pretnjama i rizicima. S obzirom da je izveštaj EVROPOL-a za 2020. godinu još nije gotov, obično se završava negde u junu, prethodni izveštaj o terorizmu u Evropi pokazuje nam da se terorizam donekle primirio. Naime, u 2018. godini imamo 129 terorističkih napada na tlu Evrope, a 2019. godine 119. Ukoliko uzmemo u obzir da terorizam kao šumski požar brzo plane, a još se brže širi, mi ne smemo čekati neki svoj 11. septembar, već protivterorističku borbu moramo postaviti na zavidnom nivou u praksi. Upravo ovaj Sporazum to i čini. Dakle, Sporazum Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u borbi protiv terorizma Srbiji donosi jako bitne oblike saradnje, a sve u cilju borbe protiv terorizma, a samim tim i zaštite naših građana. Ti oblici saradnje su jasno definisani u Sporazumu i odnose se na razmenu informacijama o terorističkim grupama, njihovim vođama, članovima, kao i njihovim aktivnostima, razmena informacija o finansijskim sredstvima terorističkih grupa, odnosno na koji način se te terorističke grupacije finansiraju, razmena informacija o vrstama oružja, municije, eksplozivnih sredstava koje te terorističke grupacije koriste. Obe potpisnice Sporazuma stavljaju jedna drugoj na raspolaganje podatke, ili informacije koje poseduju, a koje mogu omogućiti da se spreči činjenje nekih terorističkih akata. Obe potpisnice sporazuma stavljaju jedna drugoj na raspolaganje operativne podatke koji mogu omogućiti hapšenje jednog ili više lica za koje se sumnja da su učestvovali ili mogu učestovati u nekom terorističkom aktu ili na neki način taj akt pomažu. Obe potpisnice sporazuma stavljaju na raspolaganje operativne podatke o nezakonitom prometu oružja, municije, eksplozivnih sredstava, otrovnih supstanci i radioaktivnih materijala. Takođe, obe potpisnice sporazuma sarađuju u oblasti stručnog usavršavanja i edukacije osoba koje učestvuju u radu. Obe potpisnice sporazuma međusobno sarađuju na podizanju novo bezbednosti u oblasti transporta između država i u tom cilju preduzimaju mere za primenu i razmenu odgovarajućih informacija. Dakle, reč je o jednom izuzetno važnom sporazumu za Srbiju, jer za cilj ima očuvanje bezbednosti naše države, samim tim i naših građana. Zato ja lično, a nadam se i moje kolege, podržavamo i glasaćemo kao i za ostale predloge u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku i bezbednu Srbiju. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovana ministar, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, mirna, stabilna i bezbedna Srbija je preduslov napretka razvoja i života njenih građana. Stabilnost, sigurnost i bezbednost jeste politika koju realizuje SNS na čelu sa našim predsednikom Aleksandrom Vučićem, ali jeste i politika koju realizuje Vlada Republike Srbije. Sa tog aspekta govoriću o Predlogu sporazuma o saradnji u borbi protiv terorizma, koji je potpisan 18. juna 2020. godine u Beogradu, a prilikom posete ministra inostranih poslova Ruske Federacije, gospodina Sergeja Lavrova. Želim da istaknem da nijedna zemlja na ovom svetu nije izolovana, nije sama sebi dovoljna, da je terorizam globalni fenomen i pretnja svetskom miru i bezbednosti za svaku državu ponaosob. U tom smislu i te kako je velika važnost potpisanog Sporazuma o saradnji u borbi protiv terorizma sa Ruskom Federacijom i te kako će biti važna i realizacija ovog sporazuma upravo sa apsekta sprečavanja eventualnih terorističkih napada upravo sa aspekta razmene informacija o terorističkim grupama, o vođama, o finansijskim sredstvima kojima te terorističke organizacije raspolažu, razmena operativnih podataka između nadležnih službi, a Predlogom sporazuma tačno su i precizirane koje su službe u Republici Srbiji nadležne za sprovođenje ovog sporazuma. Takođe, ovim sporazumom je precizirana i razmena informacija u vezi nastavnih planova kojima se školuju kadrovi za obavljanje ovih poslova, a sve u cilju jačanja kadrovskih kapaciteta u nadležnim institucijama, ali i te kako je važna razmena informaciono-analitičkih podataka koji se odnose na procenu rizika od terorizma kako na globalnom, tako i svetskom nivou. U svakom slučaju, Predlogom ovog sporazuma ovlašćeni nadležni organi u Republici Srbiji su Ministarstvo unutrašnjih poslova, BIA, Ministarstvo odbrane, Uprava za sprečavanje pranja novca, Republičko javno tužilaštvo, Tužilaštvo za organizovani kriminal. Takođe, želim da naglasim da je ovim sporazumom predviđena i tajnost podataka upravo na osnovu sporazuma koji je Republika Srbija sa Ruskom Federacijom u oblasti zaštite tajnih podataka potpisala 16. oktobra 2014. godine. Terorizam je svakako pretnja miru i bezbednosti u čitavom svetu, ali ja moram da istaknem da je značaj ovog sporazuma sa Ruskom Federacijom značajan iz razloga što su politički odnosi između Republike Srbije i Ruske Federacije danas najbolji u odnosu na sva prethodna vremena. Naime, želim da istaknem da je predsednik Srbije Aleksandar Vučić, na poziv predsednika Ruske Federacije Vladimira Putina, prisustvovao obeležavanju 75. godišnjice pobede nad fašizmom, kada je na Crvenom trgu, zajedno sa ruskim vojnicima, koračalo i 75 vojnika Vojske Srbije, odnosno najstarije i elitne jedinice. U pitanju su bili gardisti. Takođe, želim da naglasim da Republika Srbija jeste vojno neutralna zemlja. Strateško opredeljenje Republike Srbije jeste EU. Srbija jeste vojno neutralna zemlja, ali za razliku od onih koji su sve stubove države do 2012. godine urušavali na sve moguće načine, a među tim stubovima jeste i Vojska Srbije, od 2012. godine, odnosno nakon mera fiskalne konsolidacije, koje su preduzete 2014. godine, došlo je do jačanja naših oružanih snaga u svakom mogućem smislu, jačanja ne radi pretnje bilo kome, nego radi odvraćanja eventualnog agresora. Kao primer borbene gotovosti naše vojske, kao primer opremljenosti, volje i želje za ovim pozivom naših vojnika, izdvojiću vojnu taktičku vežbu koja se izvela 10. oktobra 2020. godine na Pešteru i gde je lično prisustvovao predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Tom prilikom, na toj vežbi, vežbu je izvodilo, inače, 2.800 srpskih vojnika, ali prikazano je i najsavremenije oruđe i oružje, njih oko 150, među njima i 40 vazduhoplova, odnosno aviona. To u vreme onih koji su vladali do 2012. godine mogla je biti samo misaona imenica. Oruđa i oružja vojska nije imala, a i njima su ukinuli vojni rok. U vreme najveće elementarne nepogode koja je zadesila Republiku Srbiju 2014. godine u maju mesecu, iza sebe nisu ostavili čak ni čamac za spasavanje ljudi od poplave, jer su čamce prodavali za devet hiljada dinara. Za razliku od njih, danas se u Republici Srbiji, zahvaljujući odgovornoj politici predsednika Republike i Vlade, vodi odgovorna politika u cilju očuvanja bezbednosti, sigurnosti i zdravlja naroda. Ruska Federacija, naravno, njoj zahvaljujemo na njenom principijelnom stavu koji se odnosi na teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije, posebno kada je u pitanju Kosovo i Metohija, naravno, dugujemo večitu zahvalnost i tome što je Rusija uložila veto u Savetu Ujedinjenih nacija i na taj način sprečila da država Srbija bude genocidna tvorevina, ali u petoj nedelji naše borbe protiv Kovida 19, 11 ruskih aviona dopremilo je pomoć Republici Srbiji. U tim avionima nije se nalazila samo medicinska oprema, nalazila su se i dezinfekciona sredstva, ali ono što je možda mnogo važnije, to je da su u tim avionima poslati i 78 specijalista lekara koji su u tom momentu pomagali našim herojima, našim lekarima da se bore za svaki život građanina u Republici Srbiji. U danu za glasanje poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu glasaće za pomenute sporazume. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Adam Šukalo ima reč.
Zahvaljujem, predsedniče. Evo, na samom početku, moram da kažem da sam jako zadovoljan što danas raspravljamo o ovim sporazumima, prvenstveno što raspravljamo o Sporazumu o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Saveta ministara Bosne i Hercegovine i Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore. Nisam to rekao tek tako iz prostog razloga da bi to zvučalo kao neka floskula, već zaista smatram da je dobro i pozitivno da ovakvi međudržavni sporazumi, u ovom slučaju tri države, potpisuju ovako važne sporazume, a pogotovu je važno način kako se došlo od ovog sporazuma i koliko je bilo potrebno i vremena i mudrosti, ali pre svega, realnosti da se prihvati da nešto što je životno pitanje, procesno pitanje, civilizacijsko pitanje, normativno u smislu evropske normative i svih drugih akata koji su potrebni da uskladimo i sve to na jednu stranu, a na drugu stranu je život koji se odvija čak i u vazdušnom saobraćaju, u ovom smislu reči, između ove tri države. Dobro je što upravo potpisujemo ovaj Sporazum koji usvajaju i Savet ministara Bosne i Hercegovine i, u ovom slučaju Vlada Srbije i Vlada Crne Gore, i ratifikuju postojeći parlamenti koji su nadležni za ovakve stvari. To je upravo pokazatelj da država Srbija poštuje teritorijalni i svaki drugi integritet BiH i Crne Gore i da rešavanje ovakvih pitanja, u kojem, ako bi samo iz jednog ugla posmatrao ovaj sporazum, u onim delovima, recimo, gde BiH nije u mogućnosti da kontroliše i svoj vazdušni prostor, nema nikakvih problema da zajedno sa Srbijom, zajedno sa Crnom Gorom, u zajedničkom interesu pokrije sav prostor. Ako bi po toj analogiji koristili primer za sve drugo, onda bi prvo što bi bilo itekako važno reći, da isto tako kao što danas dobijamo pozitivne signale i inicijative u ovom slučaju iz Sarajeva, ova inicijativa je potekla od Saveta ministara koji dolaze iz Sarajeva, iz BiH, i evo i ovde dobija podršku i usvaja, da tako kad dolaze inicijative za potpisivanje sporazuma, različitih inicijativa iz Republike Srpske, koja je sastavni deo BiH, niko iz Sarajeva ili iz Podgorice ne spori to pitanje i postavlja Republiku Srbiju u poziciju hegemonije, u smislu toga da zloupotrebljava određene interese BiH ili, ne daj Bože, resurse. Samo bih dve digresije na tom pitanju ovde postavio. Jedno je strateško pitanje izgradnje aerodroma u Trebinju, jer smo čuli mnogo negativnih, da kažem, komentara koji dolaze iz Sarajeva, kao da je to nešto što mi kad pokrenemo odavde, donosimo loše Trebinju, Republici Srpskoj, pa i BiH, kao da Republika Srpska nije sastavni deo BiH, pa je to problem. Pa kad se nešto investira tako strateški važno u Republiku Srpsku, u ovom slučaju u Trebinje, a samim tim i BiH, to ispada kao da se investiralo u drugu državu. Upravo je to poštovanje i BiH i Republike Srpske i svakog grada gde takve investicije, a pogotovo je važno Trebinje, se pokreću i te inicijative dolaze iz Srbije. Znači, moramo imati dvosmernu ulicu u ovoj vrsti priče. Moramo da se čujemo, da osluškujemo, a ne jedni druge da napadamo, pa da je osnovna poruka koja ovih dana dolazi iz Sarajeva to kako da se što više mrzimo. Pa smo čuli poruke koje je uputio Bakir Izetbegović, koje se ne mogu komentarisati. U normalnim, civilizacijskim parlamentima, u državama koje se smatraju da su civilizacijske, ono što je on izgovorio je neoprostivo, neoprostivo u svakom smislu reči. Nikada u Srbiji to nikad niko nije rekao, nikada niko. I danas, posle toliko godina, i posle ratnih sukoba koji su bili devedesetih, mi imamo izjave koje su praktično i dovele do krvoprolića na prostorima bivše Jugoslavije, pogotovo BiH. Izuzetno sam srećan upravo iz tog razloga, zato što se ova pitanja uređuju. Po ovom obrascu, ako racionalno razgovaramo, mi možemo o svemu razgovarati, pa i o državnoj granici na Drini, ali ne možemo da razgovaramo o stvarima koje jednosmerno Bakir Izetbegović pokušava da imputira Srbiji kao obavezu u smislu određenih dugovanja i svega ostalog, da je to uslov za neku buduću saradnju. Život ide dalje, poslovi idu dalje. Ljudi koji se bave biznisom u BiH, u Crnoj Gori, koji investiraju u različitim sektorima, pa i u ovom sektoru koji danas raspravljamo, o IT sektoru, recimo, rade bez obzira na to šta misli Bakir Izetbegović i kakve je on poruke slao prema Srbiji. Oni se dobro razumeju sa nama, dobro se razumeju i znaju u kom pravcu ide. Srbija je motor ovog regiona, Srbija vuče ne samo Republiku Srpsku, već i BiH napred, a poruke koje dolaze iz Sarajeva, poruke koje su dolazile iz Podgorice, nažalost, poneku čujemo još uvek, idu u tom pravcu da se taj put zaustavi. Nemojte motor koji je pokrenuo Aleksandar Vučić ovde u Srbiji, koji vuče kompletan region, da u te točkove ubacujete klipove, klipove koji liče na neke ratne igre, na neke ratne zastave itd. I drugi primer koji ću ovde da ispričam je sjajna inicijativa i u ovom slučaju, ne samo inicijativa, već mi smo potpisali Memorandum sa Vladom Republike Srpske o izgradnji tri hidrocentrale na području gornje Drine, kako se zove, i to je strateški projekat u ovom slučaju. Opet po istoj analogiji, kada gledamo ovo, jeste potpisano zato što su nadležnosti u oblasti koncesija i oblasti voda u nadležnosti Republike Srpske, kao entiteta, pa je zato Vlada Republike Srbije inicirala i zajedno pokrenula inicijativu sa Vladom Republike Srpske, i to zato što je po Dejtonskom mirovnom sporazumu, po normativi u nadležnosti Republike Srpske. Da je u nadležnosti Saveta ministara, koji ima izuzetno male nadležnosti, u smislu izvršnih ovlašćenja, potpisalo bi se sa Savetom ministara i u tom slučaju Srbija ima interesa, ali u ovom slučaju normativno, ustavno, kako god hoćete pripada Republici Srpskoj. Šta smo dobili od te inicijative koja je samo u prvoj fazi 520 miliona evra za izgradnju? Ja moram reći kapitalnog istorijskog projekta, primarno Buk Bijela, o kojem se priča, pa ja ne znam, barem zadnjih 50 godina i sada konačno krećemo u tu vrstu priče i postoje finansijske predispozicije. Mi u budžetu planiramo da se u Trebinju gradi aerodrom, kao da se gradi na Marsu, a ne u Bosni i Hercegovini, ne u Republici Srpskoj. Oni koji nam trebaju biti partneri u Sarajevu upućuju - to je atak na Republiku Srpsku, to je atak na Bosnu i Hercegovinu. Nije atak, to je saradnja. To je saradnja koja ide u tom pravcu u kojem podrazumevamo da ono što… Kada pomognemo nešto Republici Srpskoj, bilo kojoj opštini, ali ako nešto investiramo zajedno na Drini, pa to je zajednički interes. Kako to može biti upućeno protiv Bosne i Hercegovine? Prema tome, ako koristimo ovaj primer ovde, analogija za sve to je takva i neka se ne raduju oni koji smatraju da ovo što je potpisano će biti na nekim sudovima koji se opet pod političkom kontrolom obore. Od životnog interesa je za građane Republike Srpske i Bosne i Hercegovine, Republike Srbije, Crne Gore da se u energetskom sektoru ovi istorijski projekti ne pokrenu, već da zažive i da svi imaju interese i ekonomske i finansijske i u smislu zapošljavanja i infrastrukture i jedne i druge i treće države da radi i da se razvija. Toliko od mene.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tomislav Janković.
Zahvaljujem. Predsedniče i uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću danas govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencija, ali pre toga dozvolite da se na kratko osvrnem na istorijat nastanka razvoja poštanskih usluga na prostoru naše zemlje. Počeci poštanskih usluga datiraju više od dva veka unazad i vezuju se za potrebu za sigurnim i pravovremenim prenošenjem važnih poruka srpskih vojskovođa i vladara za vreme Turaka. Godine 1805. za vreme Prvog srpskog ustanka organizuje se mreža prenosa pisama za potrebe srpske vojske i organa vlasti, a 1811. godine, otvaraju se prve tzv. mezulane za prenos usmenih, ali i pismenih saopštenja za potrebe države. To su preteče. današnjih pošta. Godine 1830. sultanskim hatišerifom od 29. avgusta Srbija dobija ovlašćenje da organizuje poštansku službu za svoje unutrašnje potrebe, a 1840. godine, to je jedna vrlo važna godina, uspostavlja se javni poštanski saobraćaj u državi Srbiji, kada se 25. maja, po starom kalendaru, odnosno 7. juna, po novom kalendaru, otvara prva pošta ovde u Beogradu na Kalemegdanu, i to je ujedno i dan „Pošte Srbije“, kao javnog preduzeća koje više od 180 godina obeležava ovaj dan, kao dan svoje firme. „Pošta Srbije“ danas predstavlja stožer komunikacije među ljudima i jedan je od glavnih nosilaca tehnološkog, privrednog i ekonomskog, kulturnog razvoja naše države i našeg društva i ona je danas najveći infrastrukturni sistem u državi Srbiji. Treba svi da budemo ponosni na jednu ovakvu instituciju koja predstavlja jedan od simbola države Srbije, ali da vodimo računa o njenom daljem razvoju i njenom funkcionisanju. Kada već govorimo o „Pošti Srbije“, želim da pohvalim i njene zaposlene, posebno poštare, dostavljače, šalterske radnike, oni čine dve trećine ukupnog broja zaposlenih u ovom javnom preduzeću, jer oni su za vreme pandemije, posle zaposlenih u zdravstvenom sistemu i sistemu bezbednosti Republike Srbije, takođe i heroji, jer svojim radom i požrtvovanjem, uz svakodnevnu opasnost po sopstveno zdravlje, daju veliki doprinos društvu u celini, jer su na usluzi građanima i privredi u celini. Godine 1843. je predstavljeno tzv. Ustrojenije poštanskog zavedenija, odnosno uređenje poštanske službe, i to je prvi zakonski akt kojim se uređuje princip pošte kao javne službe. Godine 1855. godina je važna godina za našu zemlju, jer je to godina kada je započeta era srpskih telekomunikacija, kada se uvodi telegramski saobraćaj, slanje prvog telegrama iz Kragujevca za Beograd. Godina 1874. je takođe vrlo važna godina, jer je to godina kada se u Bernu osniva Svetski poštanski savez i Srbija je bila jedna od 22 zemlje koja je bila osnivač ovog međunarodnog saveza i treba da budemo ponosni na ovu činjenicu – jedna mala zemlja je postala osnivač ovako vrlo važne svetske organizacije. Danas Svetski poštanski savez predstavlja specijalizovanu agenciju UN sa misijom uspostavljanja i unapređenja saradnje na međunarodnom nivou. To je ne politička organizacija koja danas broji 192 članice i ne bavi se unutrašnjim pitanje i organizacijom saobraćaja u oblasti poštanskog funkcionisanja samih država članica, ali sve članice su u obavezi da primenjuju regulative Svetskog poštanskog saveza u međunarodnom saobraćaju. Osnovni principi ovih regulativa su jedinstvo poštanske teritorije, sloboda poštanskog tranzita i jedinstveni principi tarifiranja za međunarodne pismonosne usluge. Značaj poštovanja ovih principa je posebno bio važan za našu zemlju 1992. godine kada je Savet bezbednosti UN uveo sankcije našoj zemlji. Podsetiću vas na jednu Rezoluciju 757 koja je predvidela potpuni međunarodni ekonomski embargo našoj zemlji i zahvaljujući članstvu Srbije u Svetskom poštanskom savezu, ali i poštovanju principa navedenih regulativa, građani su bili u prilici da putem poštanskih usluga dobijaju lekove, hranu, novac, ali i ostale potrepštine iz inostranstva. Svetski poštanski savez i Crveni krst bile su jedne od retkih međunarodnih organizacija koje se nisu oglušile o principe svoga delovanja i mi smo im na tome zahvalni. Drugi dodatni protokol Svetske poštanske konvencije sadrži zajednička pravila koja se primenjuju u međunarodnom poštanskom saobraćaju, kao i odredbe koje se odnose na pismonosne pošiljke, pakete. Izvršene su izmene u delu koje se odnose na obračun terminalnih troškova za glomazne pismonosne pošiljke tzv. male pakete. Sve države članice Svetskog poštanskog saveza su u obavezi da ratifikuju akta u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom. Za našu državu to znači usvajanje zakona o potvrđivanju Drugog dodatnog protokola Svetske poštanske konvencije ovde u Narodnoj skupštini. U danu za glasanje, zajedno sa kolegama koji su izabrani sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržaću ovaj zakon kako bi ova obaveza naše zemlje na međunarodnom nivou bila izvršena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, uvaženi predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, ovo su, naravno, kao i uvek u Narodnoj skupštini Republike Srbije važne teme, važne za građane Srbije. Sporazum o saradnji sa Ruskom Federacijom u borbi protiv terorizma za nas je posebno značajan, jer znamo situaciju u regionu zapadnog Balkana, znamo izazove i opasnosti koje nas vrebaju, pa gotovo u svakom delu ovog našeg regiona: od Kosova i Metohije, raške oblasti, Bosne i Hercegovine, Republike Srpske, jednog dela Republike Hrvatske, gotovo u svim delovima, prostorima bivše Jugoslavije stoji nešto što može nepažnjom, nemarom ili jednim lošim odnosom da se probudi u ko zna šta. Jako je važno zbog toga imati na čelu države odgovorne ljude, nemati samo političare, već državnike i Srbija ima tu sreću da u ovako teškoj bezbednosnoj, opasno izazovnoj situaciji ima na svom čelu državnika kakav je predsednik Aleksandar Vučić. Upravo zahvaljujući odgovornoj politici, spasonosnoj po Srbiju i njene građane, predsednika Aleksandra Vučića baziranoj na ekonomiji, miru, stabilnosti, odgovornosti, odgovornoj politici, odgovornoj i prema građanima, ali odgovornoj i prema svima onima koji žive u ovom regionu, jer smo okrenuti jedni prema drugima… Zato je Aleksandar Vučić državnik, a ne političar. Zato on danas u Srbiji uživa podršku 70% građana Srbije, zbog toga što svaku odluku koju država Srbija donosi, donosi promišljeno, donosi tako što se razmisli kakvi će efekti tih odluka biti po svu našu decu u decenijama koje su pred nama. Mi ne razmišljamo iz mandata u mandat, da li će on trajati dve, četiri godine, pa kratkoročno, već dugoročno odluke koje donosimo kao država kako će se odraziti na život budućih pokoljenja u ovom regionu. U tom smislu, Sporazum sa Ruskom Federacijom u borbi protiv terorizma, saradnji jednoj sveobuhvatnoj, je važan za nas. Važno da razmenjujemo iskustva sa Ruskom Federacijom, da razmenjujemo iskustva sa onom državom koja je zaista istinski prijateljski okrenuta prema Republici Srbiji i koja je to dokazala više puta u bogatoj istoriji naše saradnje. Imate te teroriste, rekao sam, na KiM koji ugrožavaju bezbednost. Jedan deo u BiH koji poziva ponovo na nekakve sukobe i na sve to smo navikli prethodnih, rekao bih, 30 godina i odgovaramo mirno. Odgovaramo putevima, auto-putevima kojima spajamo ljude, odgovaramo novim školama i sa ove i sa one strane Drine, radnim mestima i sa ove i sa one strane Drine i time što ponudimo vakcine za ljude na Kosovu za sve nacionalnosti koje tamo žive i time pokazujemo da smo odgovorni, da želimo zaista istinski mir i saradnju, jer je to jedino ono što može da nam donese dobit svima u ovom regionu. Nikome sukobi nisu doneli sreću, ni jedna država nije bila bogatija i bogatije izašla iz tih sukoba 90-ih godina. Zato ne želimo da nam se to ikada ponovi i zato vodimo tu, ponoviću ponovo, odgovornu politiku po našu državu. Ali, postoje oni koji to ne žele. I najteže mi pada što su to upravo jedan deo političke scene, opozicione scene u Republici Srbiji, predvođen tajkunom i kriminalcem, Draganom Đilasom. Nisam ja rekao pre nekoliko nedelja da je on šef kriminalne grupe, nego da je inspirator kriminalaca, mafijaša i drugih tajkuna i ludaka koji svakodnevno napadaju predsednika Republike, koji ugrožavaju bezbednost Republike Srbije ili žele da je ugroze, koji bi time što hoće da sruše Aleksandra Vučića, da sruše Republiku Srbiju i da smo mi ti koji ovde moramo biti prvi stub odbrane politike predsednika Republike Aleksandra Vučića i prvi stub odbrane Republike Srbije, da branimo interese sve naše dece koja ovde žive, da branimo svaku školu koja je renovirana u Srbiji, da branimo svaku bolnicu koja je napravljena, koji kažu - oni će to da sruše. Spomenik Stefanu Nemanji koji će sutra biti otkriven na Savskom trgu. jedan od tih je rekao kad oni dođu na vlast da ga sruše. Zamislite koliko morate da budete bolesni u svojoj glavi pa da kažete da ćete da srušite spomenik Stefanu Nemanji. Mi smo dužni njemu taj spomenik stotinama godina i sada ispravljamo sve one stvari koje nismo prema sebi kao narodu bili dovoljno odgovorni da uradimo ranije, da se odužimo ljudima koji su stvorili ovu državu, koji su je napravili, da se odužimo svojoj bogatoj srednjovekovnoj istoriji koju smo bili zaboravili u jednom trenutku, koje smo se potpuno, rekao bih, nepravedno stideli, gurali nekako, nećemo to da pominjemo. Zašto da ne? Imamo jednu od najbogatijih srednjovekovnih istorija u Evropi, možda i svetu. Čega to mi treba da se stidimo kao narod? Kažu neki da smo genocidni. Koga smo mi proterali ikada sa teritorije države u kojoj živimo gde smo, koju smo to državu ikada napali kao Republika Srbija i Srbija uopšte? Koga? Gde? Kad? To niko ne zna da navede, ali podršku tome daje Dragan Đilas zajedno sa Jeremićem, sa Obradovićem i ostalim ološem koji je okupio oko sebe. Podršku zato što drugačije ne može da se vrati na vlast u Republici Srbiji nego ulicom. Onda je smislio „ministarstvo za sprovođenje izbora“ znajući da to neće da prođe i da to ne može da prođe ni u jednoj normalnoj državi jer to nigde ne postoji kako bi našao, izmislio razlog da u Srbiji nema uslova za nekakve, kako on kaže, demokratske izbore, kako ih on vidi jer su demokratski samo kada mafija pobeđuje, da bi onda organizovao haos na ulicama Beograda i Srbije i rekao da nam to sledi ukoliko njihove ucene, ne zahtevi, neće oni da razgovaraju, nije njima do dijaloga, do priče, do dogovora. Ne želi mafija da se dogovori sa Srbijom. Mafija je protiv Srbije i napada i predsednika i napadaće i Srbiju i predsednika u narednim danima, nedeljama i mesecima sve jače. Na nama je da građanima objasnimo šta stoji iza toga, kakve opasnosti nas vrebaju iza te šarene laže koju nude Srbije, iza tih plata od hiljadu evra, ne znam kakvih sve penzija, bogatih itd, oni su upravo ti koji su stotine miliona uskratili penzionerima u Beogradu. Evo, tu je šef odborničke grupe iz Grada Beograda, Mirković, pa će on detaljnije to možda da vam objasni kako je to bilo, koliko stotina miliona su ostali dužni penzionerima u Gradu Beogradu i kolike su bile penzije na nivou Srbije. Kolike su danas? Neuporedivo veće i 2025. godine će biti još veće. Koliki je bio minimalac za vreme Dragana Đilasa, a koliki je danas? Kolika je bila prosečna plata tada, a kolika je danas? Sve to su pokazatelji kako izgleda kada Srbiju vodi mafija i kako izgleda kada Srbiju vodi državnik kakav je Aleksandar Vučić. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Uglješa Mrdić.
Uvaženi predsedavajući i uvaženi predstavnici Vlade Srbije, uvažene kolege narodni poslanici ovi svi sporazumi koji su danas ovde pred nama su samo potvrda da i Vlada Republike Srbije i predsednik države, Aleksandar Vučić, vode računa o interesima građana Srbije, jer da nema nama dobre saradnje sa svetom ne bi mi danas uspeli da imamo ovako dobre rezultate što se tiče borbe protiv korona virusa. Posebno ću da se osvrnem na dva sporazuma. Prvo, Sporazum o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji što se tiče borbe protiv terorizma. Ruska Federacija je nama ne višegodišnji, nego viševekovni partner u svim segmentima i što se tiče borbe protiv terorizma i što se tiče borbe protiv korona virusa, jer da Aleksandar Vučić nije izgradio dobre i prijateljske odnose sa šefom ruske države, gospodinom Vladimirom Putinom, i da nije izgradio dobre prijateljske odnose sa predsednikom Kine Si Đinpingom, mi ne bi danas imali dovoljno vakcina. Mi ne bi danas bili osmi u svetu što ste tiče vakcinacije. Da nema dobre saradnje Vlade Republike Srbije i svih rezultata Vlade Republike Srbije u prethodnih osam i po godina i Aleksandra Vučića, što kao prvog potpredsednika, kasnije kao premijera i sada kao predsednika Republike Srbije, mi ne bi imali dobru saradnju sa zapadom i ne bi imali nabavljene ni američke „Fajzer“ vakcine. Dakle, i ovi sporazumi, kao i neki prethodni sporazumi govore samo da Vlada Republike Srbije i predsednik Aleksandar Vučić vode jednu dobru i odgovornu politiku, koja je u interesima građana Srbije i koja u ovim teškim trenucima i našim lekarima i zdravstvenim radnicima omogućava da imamo dovoljno i vakcina i svih drugih sredstava nama potrebnih u borbi protiv korona virusa. Što se tiče Sporazuma o prenosu nadležnosti za pružanje usluga u vazdušnom saobraćaju između Srbije, Crne Gore i Bosne i Hercegovine, tu je sasvim jasno da Srbija pored vođenja dobre politike, što se tiče dobrih odnosa sa svetskim silama, vodi računa i što se tiče regionalne saradnje a naročito sa onim državama gde živi srpski narod, kao što je to slučaj što se tiče Bosne i Hercegovine i Crne Gore. Svi oni koji kritikuju izgradnju aerodroma u Trebinju, koji je strateški aerodrom, oni ne žele dobro ni Republici Srpskoj, ni Srbiji, ni srpskom narodu gde god živeo. Ja pošto sam rođen u Trebinju mogu da vam kažem šta meštani Trebinja misle i o Srbiji i o Aleksandru Vučiću i o aerodromu u Trebinju. Pokazuju veliku zahvalnost predsedniku Srbije na svemu što čini i za Trebinje i za Republiku Srpsku, a kada im spomenete ime Dragana Đilasa, znate šta mi kažu? Mrdiću, da li je onaj tri u jedan? Šta vam je tri u jedan? On je uspeo tri mosta da stavi u džep. To je Dragan Đilas, to je alternativa politici Aleksandra Vučića. Alternativa je i Vuk Jeremić, koji znamo koju je katastrofu napravio Srbiji što se tiče njegovih sporazuma i dogovora koje je pravio sa zapadnim centrima moći. Dakle, moramo da uvek budemo svesni da politika Srbije može da ima samo dva puta, uspešan i neuspešan. Neuspešan je onaj koji predlažu Dragan Đilas, Vuk Jeremić i njihovi saborci, a uspešan je onaj koji se tiče politike Aleksandra Vučića i politike Vlade Republike Srbije a kritike, kritike mogu biti samo neosnovane kao što smo danas imali kritiku opozicionog poslanika, ali da se ne bih ponavljao, odlično mu je odgovorio i u potpunosti potpisujem sve što je rekao naš predsednik poslaničke grupe dr Aleksandar Martinović, neosnovane kritike nekadašnjih saboraca Boška Obradovića, saboraca onoga koji je predvodio terorističke i fašističke upade u ovo divno zdanje. Dakle, drage kolege narodni poslanici, dragi građani Srbije, naravno da ću u danu za glasanje podržati ove sporazume zato što mi je na prvom mestu interes građana Srbije. Kad kažem interes građana Srbije to znači i podrška i Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije i to u ovim teškim trenucima kada svi oni koji ne žele dobro Srbiji napadaju Aleksandra Vučića, prate i prisluškuju njegovu porodicu, prete njegovim najbližim saradnicima i kritikuju i ministre u Vladi i narodne poslanike i kritikuju sve ono dobro što u ovim teškim danima i mesecima u borbi protiv korona virusa radi Republika Srbija predvođena Aleksandrom Vučićem. Živela Srbija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Dačiću, moje kolege su danas vrlo opširno govorile o ovim sporazumima i odmah da kažem da ću u danu za glasanje glasati za ove sporazume i dozvolite da nekoliko reči kažem o Sporazumu između Ruske Federacije i naše zemlje u borbi protiv terorizma. Ovaj Sporazum je u obostranom interesu dve bratske i prijateljske zemlje, kako Rusije, tako i Srbije. To prijateljstvo građeno je vekovima, kulturnim, istorijskim, duhovnim i antifašističkim vezama. Rusi nastanjeni u Srbiji - arhitekte, naučnici raznih struka bukvalno su preporodili Srbiju i ostavili izuzetni trag dajući veliki doprinos razvoju nauke, univerziteta, baleta, opere arhitekture, heraldike, ako hoćete i stripa. Kralj Aleksandar Karađorđević smatran je prijateljem Rusa. Upravo uz njegovu podršku i srpskog patrijarha Varnave otvoren je 1933. godine Ruski Dom u Beogradu, najstariji kulturni centar u Beogradu. Napominjem, u svetu postoji, gospodine predsedniče, preko 60 ruskih domova, ali je samo beogradski Ruski Dom namenjen druženju Srba i Rusa. Neke najlepše zgrade i kuće u Beogradu projektovali su upravo ruski arhitekti. Do 1925. godine u Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca funkcionisalo je 17 ruskih škola. Srbi i Rusi kao dva naroda, nikada, nikada nisu bili u ratnom sukobu. Naprotiv, mnogi Srbi, prateći putokaz pravoslavne vere, bežeći, bežali su od unijaćenja u 18 veku i naselili dve oblasti u carskoj Rusiji, Novaju Serbiju i Slavenoserbiju. Nadalje, Rusija je bila jedini spoljnopolitički saveznik Srbiju u Prvom srpskom ustanku od 1804. do 1813. godine i pomagala nas ne samo u oružju nego i u diplomatskim savetima. Naš srpski, a crnogorski Petar Drugi Petrović Njegoš upućen amanetom Svetog Petra Cetinjskog - moli se Bogu i drži se Rusije je 6.3. gospodnje 1833. godine u Sankt Petersburgu rukopoložen za vladiku Crne Gore i Brda. Dan nakon austrijskog ultimatuma Srbiju 24.7.1914. godine srpski kralj Aleksandar Karađorđević tražio je savet od ruskog cara Nikolaja Drugog Romanova, a on mu je poslao čuveni odgovor, citiram: "Rusija ni u kom slučaju neće ostaviti Srbiju", završen citata. Uloga Rusije u Drugom svetskom ratu bila je nemerljiva. Preko 26 miliona Rusa dalo je život za oslobođenje od fašizma, koji su svoje živote upravo ugradili u temelje slobode. Za slobodu Beograda Rusija je dala preko hiljadu žrtava, dame i gospodo. Srbi i Rusi su narod istog korena, iste krvi, iste vere, skoro istog pisma i jezika i to nas dodatno povezuje i učvršćuje. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, veliki Dositej Obradović je bio izvor pokušaja da se pokrene duhovni život u jednom srednjoevropskom prozapadnom pravcu. Dositej je bio, kako znate, zapadnjak. Govorio je više zapadnih jezika, divio se engleskoj kulturi. Tvrdio je da su Engleskinje najbolje žene na svetu. Ali, čim je prešao u Srbiju, nakon što ga je Karađorđe pozvao, koji je bio sklon Austriji, kazao je, citiram: "Karađorđe, okreći se Rusiji", završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, ako bi se iz svetskog slikarstva uklonilo rusko slikarstvo, svet bi potamneo. Ako bi se iz svetske muzike uklonila ruska muzika, svet bi ogluveo. Ako bi se iz svetske književnosti uklonila ruska književnost, svet bi zanemeo. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi predsedniče Narodne skupštine, ali i Srbi su dali ogroman doprinos ruskoj državi, to je jako važno, da ne kažem više nego Rusi nama. Srbi su udarali temelje modernoj ruskoj državi, verovali ili ne. Kako znate, ja napamet neću da govorim, nego ove činjenica. Srbin Sava Vladislavić Raguzinski bio je sekretar ruskog cara, kako znate, Petra Velikog i ambasador Rusije u Kini i razgraničio je Kineze i Ruse. Jel tako, uvaženi narodni poslanici? Srbin, grof Mihajlo Miloradović osnovao je Rusku obaveštajnu službu, gle čuda, i bio najzaslužniji u odbrani Moskve 1812. godine od Napoleona. Od 30 generala u odbrani Moskve u Borodinskoj bici 10 generala bili su Srbi i upravo je Miloradović spasio, kako znate, Moskvu od Napoleona. Srbin, grof Marko Vojinović, rođen u Herceg Novom, bio je osnivač, verovali ili ne, i prvi general Ruske crnomorske flote. Poštovani građani Republike Srbije, evo kako su Srbi učestvovali i udarali temelje savremene ruske države. Vrlo važno. Tu saradnju unapredio je i doveo do najvišeg nivoa naš predsednik Aleksandar Vučić i Vladimir Vladimirović Putin u svim oblastima. Dozvolite samo nekoliko rečenica. Predsednik Vučić je uspeo da vrati 166-i list Miroslavljevog jevanđelja nakon 175 godina. Jel tako, gospodo narodni poslanici? Nema ovih iz opozicije. Oni od kuće sada gledaju, ali njima postavljam pitanje. Zahvaljujući naporu našeg predsednika Aleksandra Vučića i ruskog predsednika Putina oni su pridoneli izgradnji Hrama Svetog Save na Vračaru, najveće pravoslavne svetinje na svetu. Jel tako, gospodo narodni poslanici? Rus Rukavišnjikov je autor spomenika Stefanu Nemanji rodonačelniku srednjovekovne srpske države. Srbi zahvaljujući naporima predsednika Aleksandra Vučića, a i vašom uvaženi predsedniče Narodne skupštine Dačiću, nisu uveli sankcije Rusiji. Jel tako? Rusi su sprečili u Savetu bezbednosti UN da se Srbi proglase za genocidan narod. Jel tako poštovani narodni poslanici? Rusi su sprečili da Kosovo članica UNESKO. Jel tako uvaženi narodni poslanici? Poštovani predsedniče Narodne skupštine u prošloj 2020. i u ovoj tekućoj 2021. godini Srbija vodi dva rata. Prvi rat protiv nevidljivog i nepoznatog neprijatelja, a to je Korona virus. Drugi rat je rat borba protiv dobro poznatog neprijatelja kriminala i mafije. Oba ova zla i Korona i mafija imaju mnogo toga zajedničkog. Dozvolite samo četiri karakteristike da kažem. Oba ova zla razaraju svakog pojedinca, svakog građanina naše zemlje i naše društvo u celini. Oba ova zla utiču na našu ekonomiju. Oba ova zla šire strah i paniku. I četvrto, oba ova zla vraćaju sistem unazad. Rat protiv Korone bio je u jeku, a Srbija je ušla u rat protiv mafije. I kako vidite iz dana u dan postiže određene dobre uspehe. Dozvolite jedan podatak da kažem. U 2020. godini desile su se pet mafijaških ubistava. I sva su bila rasvetljena. Jel tako gospodo iz opozicije, koji sada slušate ovo iz svojih tanova i kuća? Zahvaljujući ministru u prvom redu, kako Nebojši Stefanoviću, tako i Aleksandru Vulinu. Neki predstavnici opozicije, gospodine predsedniče, uključili su se protiv građana i države Srbije i traže rešenja van države Srbije. Kako znate neću napamet da kažem, nego ću dati činjenice. Na primer Dragan Đilas u Srbiji Đilas, u Evropi Đilaš jer ima dva pasoša kada ide u Evropu da bi bio više evropljanin, onda on onaj drugi koristi. Tražio je od EU da zabrani izbore i na izborima Aleksandra Vučića. Jel tako? Dabome da je tako. Od Brisela je zahtevao da se Srbiji zabrani istovremeno održavanje predsedničkih izbora i izbora u Beogradu. Jel tačno ili ne, gospodine Đilašu? Dragan Đilas tražio je da se Vučiću zabrani da ne učestvuje u kampanji za izbore. Gle čuda, a nije tražio Borisu Tadiću. Tražio je verovali ili ne, ali verovatno niko na svetu na ovakvu ideju nije došao, da RTS uređuju tri pomoćnika ministra. To ste čuli i videli kako. Krajnje gospodine predsedniče, neukusno i nije patriotski čin tražiti izvan države Srbije da uređuju političke odnose u Srbiji. To nije patriotski čin. To ni jedna država na svetu ne radi. Dragan Đilas je pisao Donaldu Tusku, predsedniku Evropske narodne partije i zamerio mu je što je čestitao Aleksandru Vučiću na svemu što je uradio tokom mandata, što mu je poželeo pobedu na parlamentarnim izborima u junu 2020. godine. Jel tako ili ne? Đilas je prethodno pisao Semu Fabriciju, šefu delegacije EU u Srbiji i žalio se na Vučićev režim koji je navodno maltretirao građane i uništava Srbiju. U novembru 2020. godine Đilas, a za Evropu Đilaš pozvao je EU da proces vakcinacije u Srbiji bude sproveden vakcinama koje će biti korišćene u EU, verovali ili ne ali je to učinio. Gospodine Đilasu, Đilašu stav svih političkih stranaka morao bi biti da vode računa o građanima i državi Srbiji i da Srbija upravlja sama sa sobom, kao što to sada radi Srbija pod rukovodstvom predsednika Aleksandra Vučića. I zapamti gospodine Đilasu vrlo dobro. Aleksandar Vučić je danas poslednji i jedini slobodni vladar u Evropi. Poštovane dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici Đilas ima za cilj stvaranje veštačke krize i novih podela u Srbiji. Đilas, Tadić, Jeremić kopiraju sebe, verovali ili ne iz 5. oktobra 2000. godine. Prizivaju i sve čine takav scenario koji bi voljom stranog faktora, a ne građana Republike Srbije doveo ih na vlast kao i 5. oktobra, a onda bi kao i tada ponovo opljačkali Srbiju i zemlju doveli do bankrota, pa bi ponovo tražili Vučića da spašava zemlju od bankrota kao što to sada rade. I na koncu da ih dobro podsetim i da ih upitam. Dvanaest rečenica, dvanaest pitanja, a oni neka odgovore, a građani Srbije će vrlo dobro odgovoriti. Ko je prvi od predsednika Republike Srbije obeležio NATO agresiju i od političkih stranaka na našu zemlju? Neka odgovori opozicija i neka građani odgovore. Naravno da Aleksandar Vučić. Ko je prvi rekao - neću u NATO? Građani to vrlo dobro znaju. Jedino Đilas i njegovi saborci ne znaju. To je Aleksandar Vučić. Ko je prvi zapadu rekao - nećete me sprečiti da sarađujem sa Kinom. Naravno Aleksandar Vučić. A ovde je sedeo poslanik Ostojić koji je mene prozivao, ima šest godina da zagovaram guberniju Rusiju ili nekakve žute ljude iz Kine. Njega danas nema ovde. Evo ga po nekakvim televizijama svakodnevno lupeta. Ko je prvi rekao – neću uvesti sankcije Rusiji? Ko je rekao? Pa, Aleksandar Vučić. Naravno i Ivica Dačić koji je pridoneo tome kao ministar inostranih poslova. Ko je prvi podigao Vojsku Srbije na zavidan nivo, a prethodni je uništili? Naravno Aleksandar Vučić. Ko je prvi posle 175 godina vratio 166 list Miroslavljevog jevanđelja iz Sanpetersburga u Srbiju? Naravno Aleksandar Vučić. Ko je danas jedini poslednji slobodni vladar u Evropi? Pa, Aleksandar Vučić. Ko je prvi podigao spomenik ocu srpske srednjovekovne države posle 800 godina? Aleksandar Vučić. Ko je prvi posle 30 godina sproveo sveobuhvatne reforme u Srbiji? Odgovorite gospodo iz opozicije? Građani znaju. Normalno da je Aleksandar Vučić. Ko je u poslednjih 30 godina najviše sagradio bolnica, domova zdravlja i kliničkih centara? Naravno Aleksandar Vučić. Ko je najviše u svom mandatu sagradio autoputeva, cesta i mostova od 1945. godine pa do danas? Naravno da je Aleksandar Vučić. Ko je najzaslužniji od srpskih vladara da se sagradi Hram Svetog Save na Vračaru najlepše pravoslavno crkveno zdanje na svetu? Aleksandar Vučić. Uvaženi građani Republike Srbije mnogo toga ima da nabrajam. Ali pošto odmiče vreme, dozvolite da kažem da ovu bitku koju sada Vlada Republike Srbije vodi i predsednik Republike, borbu protiv Korona virusa, želim da istrajemo do kraja. Na domaku smo pobede, ne opuštajmo se. Živela Srbija. Hvala.
Zahvaljujem. Na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih. Pre zaključivanja jedinstvenog zajedničkog pretresa pitam da li žele reč predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite. Imate pet minuta 45 sekundi.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo jedini prigovor u vezi ovih sporazuma imali oko vojvodstva Luksemburga. Dakle, oko zaštite tajnih podataka. Dakle, ja mislim da neki ljudi iz opozicije nisu ni pročitali naziv zakona kojim se potvrđuje Sporazum o zaštiti tajnih podataka između dve države. S tim u vezi ja smatram da je opozicioni poslanik protiv zaštite tajnih podataka, što bi dovelo do nemerljive štete za obe države, pa tako i za državu Srbiju. Kad smo već kod tajnih podataka, verovatno naše službe prate pranje para. Po pitanju Luksemburga, to je sedište jedne srpske medijske mafije. Odatle u zaštitu kreće Tanja Fajon koja se ponaša kao politička nadničarka Šolaka i Đilasa. U Luksemburgu su registrovane „Junajted medija“, „Adria njuz“, „Dajrekt medija“, čuvena „Dajrekt medija Dragana Đilasa i Mlađana Đorđevića. U Luksemburgu je registrovano 30 kanala, lažnih, prekograničnih koji program ne emituju u Luksemburgu. Navodno, ovde nisu registrovani, jer se program reemituje iz Luksemburga. Nema reemitovanja bez emitovanja. Emitovanje je emitovanje programa za širu javnost. Ne možete emitovati program na kućnom računaru ili puštati kroz kabl i to zvati emitovanjem. Emitovanje u smislu zakona i konvencije o prekograničnim televizijama je emitovanje programa za širu javnost. Takav program se istovremeno preuzima u Srbiji, treba da se preuzima u Srbiji. To se smatra reemitovanjem i to ne podleže registraciji u Republici Srbiji. Svakako, znate za „SNN“, „BBS“, itd., to su prekogranični kanali, pravi prekogranični kanali. Mi imamo posla sa lažnim pregoraničnim kanalima i to nadležne službe treba da utvrde, zato što lažni prekogranični kanali mogu da posluže i za pranje novca. Ja samo da vas podsetim da „N1“ televizija nema PIB, nema poreski broj. Samim tim ne može nikakve poreske obaveze da plaća. Televizija „N1“, Nova S“, „Sport klub 1“, „Sport klub“, „Sport klub 3“, „Sinemanija“, itd., negde oko 28, do 30 prekograničnih kanala, lažnih nisu registrovani u Srbiji, a u Luksemburgu su registrovani samo fiktivno. Meni je luksemburški regulator, ono što kod nas radi REM, poslao dopis, na moje pitanje odgovorio – da jesu registrovani u Luksemburgu, ali u Luksemburgu ne emituju program. Sada ja vas pitam – šta se reemituje? Na njihovom kablu, dakle na kablu SBB-a Šolaka i Đilasa vi svakako te prekogranične lažne kanale možete da vidite. Oni REM-u, RATEL-u, SOKOJ-u, nikome ništa ne plaćaju u državi Srbiji, jer, tobože, oni samo preuzimaju istovremeno program iz inostranstva i zato, navodno, nemaju poreski broj, ne plaćaju ništa, itd., ali svi znamo, posebno posle direktnog prenosa devet kamera, da se program emituje u stvari iz Beograda i da Novi Beograd, gde je stidio i gde je master te televizije, svakako nije Luksemburg. Zašto govorim da ovo ima veze, obično su dela pranje para vezana za terorizam. Kada nešto od banke dobijete, neki dopis, oni u skladu sa borbom protiv terorizma i pranja para itd, ispunite neki obrazac. Sada se ja pitam za Baškima Ulaja koji je finansirao Jugoslava Ćosića, a to sam se već pitao odavno, dobio je 250 hiljada evra za konsultantske usluge jednog albanskog mafijaša itd. Međutim, televizije za koje radi, Srbiji ne plaćaju ništa, ali imate još goru stvar. Naime, na kablu SBB-a programi RTS-a, Pinka itd. sa nacionalnom frekvencijom su najgledljiviji. Preko 80% gledljivosti je tih programa, a pri tome SBB njima ne plaća ništa. To je kao kada bi ja svoje poljoprivredne proizvode izneo na pijacu i ustupio ih preprodavcu, a pri tome ne tražio za svoje proizvode nikakvu naknadu, odnosno ne smem ni da tražim, jer se onda moja roba neće videti na pijaci. Tako SBB ucenjuje kanale sa nacionalnom frekvencijom, pri tome ne plaća ništa za emitovanje njihovog programa, serija itd. Ali, gle čuda, SBB plaća svoje tv kanale, čiji vlasnik za reemitovanje plaća u Luksemburgu. Poreski stručnjaci svakako znaju, i vi koji ste se bavili bilo kojim biznisom, da fiktivna usluga ne može da se oporezuje. Ja pitam, koju to uslugu reemitovanja plaća Šolak i SBB, plaćaju za televiziju „N1!, „Novu S“, „Sport klubove“? Znači, to plaćaju i po tri evra po korisniku, znači više miliona evra mesečno dobijaju za program koji navodno reemituju. Plaća se usluga koja u Luksemburgu ne postoji. Ne postoji emitovanje programa, ne postoji reemitovanje i onda na bazi tog reemitovanja se vrši pranje para. Tako se smanjuje dobit SBB-a i zato prikazuje gubitke u Srbiji, zato se pljačka država Srbija. S tim u vezi, u vezi ovih tajnih podataka treba naše službe dobro da provere, da provere da li se taj program emituje, koliko novca izađe na lažne medijske usluge za reemitovanje, a da u stvari tog reemitovanja nema, to se radi o emitovanju u Republici Srbiji. Sa ovim sporazumima mi ćemo i dalje ekonomski razvijati državu Srbiju, mi moramo da budemo vredni, posvećeni, da vreme provodimo u radu, trudu, ne po kafićima i na kaučima. Nema u svakoj školjci biser, sve moramo pokušati. Nema u svakoj školjci biser, ali svakako moramo pokušati da otvorimo. Hvala.
Hvala, malo ste produžili, ali nisam prekidao. Nema više prijavljenih šefova poslaničkih klubova ili ovlašćenih predstavnika. Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima ministarka. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, hvala vam što ste mi dozvolili da se obratim. (Predsednik: Treba nam novi sistem, ovaj je od pre 2000. godine. Vi ste zaduženi za to.) Znam sve. Toliko smo napredovali u tehnologijama, daćemo sve od sebe. Skupština je jako važna institucija i u sklopu digitalizacije celokupnog našeg društva sigurno će to biti jedan od prioriteta u ovoj godini. Samo bih da se zahvalim poštovanim poslanicima i vama predsedavajući na današnjoj diskusiji i na podršci koja je pružena današnjem dnevnom redu i u tom smislu se još jednom zahvaljujem u ime svih predlagača u ime čitave Vlade za podršku svim tačkama dnevnog reda. Hvala.
Hvala. Držimo vas za reč ministarka, da ćemo biti jedan od prioriteta. To nam malo smeta, ali dobro, prihvatamo da budemo jedan od prioriteta. Uz malo šale, zaista jeste problem tehnički sistem, ne znam kako se tačno kaže. Mi smo imali u pripremi ove sednice težak kvar ovde i maltene je bilo dovedeno u pitanje održavanje sednice zbog sistema koji je ovde napravljen, ako se dobro sećam pre 2000. godine. Nije u pitanju neka naša posebna želja, bitno je da ovaj sistem može da funkcioniše da bi Skupština mogla da radi. Malo sam se našalio zbog vašeg resornog ministarstva, ali u svakom slučaju hvala na prisustvu. Ako ćete da obećate još nešto, da uključim mikrofon.
Poštovani predsedavajući imajući u vidu sve to što ste upravo rekli i argumente koje ste izneli, svečano dajem reč da ćemo zaista dati sve da damo podršku da se inovira taj informacioni sistem i da bude na nivou koji zaslužuje.
Hvala. Pošto smo iscrpeli sve prijave, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 6. dnevnog reda. Sutra nastavljamo u 10,00 sati, predlog za izbor sudija. Zahvaljujem. [[Sednica je prekinuta u 18.25 sati.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 139 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički, jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 7. i 8. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Aleksandar Pantić, izborni član Visokog saveta sudstva iz reda sudija i Nataša Đelić, šef Odseka za statusna pitanja sudija Visokog saveta sudstva. Kao što znate, ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova i molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članovima 192. stav 3. i 201. stav 2, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju i Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. To su dve odluke i zamolio bih predlagača, gospodina Aleksandra Pantića, izbornog člana Visokog saveta sudstva iz reda sudija, da vam se obrati. Izvolite.