Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika i da imamo uslove za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borisav Kovačević, Dejan Radenković, Đorđe Čabarkapa i Vladimir Marinković. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Veličkoviću, izabranom sa izborne liste Ivice Dačić - Socijalistička partija Srbije, Partija ujedinjenih penzionera Srbije i Jedinstvena Srbija. Na osnovu odluke RIK i izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Veličkoviću i čestitam mu na izboru. Poštovani narodni poslaniče, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupite polaganju zakletve. (Predsednica čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodnog poslanika da pristupi potpisivanju teksta zakletve. Dozvolite mi da vam u svoje ime i u ime poslanika Narodne skupštine Republike Srbije poželim uspešan zajednički rad u tekućem mandatu. Čestitam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, dostavljen vam je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, određen je sledeći dnevni red: D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o međunarodnim merama ograničavanja; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti; 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Liban o ukidanju viza za nosioce diplomatskih specijalnih i službenih pasoša; 4. Predlog zakona o sportu. Narodna poslanica Maja Gojković predložila je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o međunarodnim merama ograničavanja, Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Liban o ukidanju viza za nosioce diplomatskih specijalnih i službenih pasoša. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 134, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 16 od ukupno prisutnih 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova Ivica Dačić, pomoćnik ministra spoljnih poslova Dragan Momčilović, ambasador Branimir Filipović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra spoljnih poslova, Ljiljana Zarubica, načelnik odeljenja u Ministarstvu spoljnih poslova i ambasador Branka Latinović, Vladan Lazović i Aleksandar Tasić, šefovi odseka u Ministarstvu spoljnih poslova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o međunarodnim merama ograničavanja, Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Liban o ukidanju viza za nosioce diplomatskih specijalnih i službenih pasoša. Da li želi reč predstavnik predlagača, prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova Ivica Dačić? Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, danas se nalaze na dnevnom redu Narodne skupštine tri zakonska predloga. Dozvolite mi da ih obrazložim. Predlog zakona o međunarodnim merama ograničavanja, koji je Vlada Republike Srbije utvrdila 11. juna 2015. godine i dostavila Narodnoj skupštini na razmatranje i donošenje rezultat je temeljnih priprema na otpočinjanju njegove izrade, kao i posvećenog i stručnog rada eksperata iz nadležnih ministarstava i drugih institucija Republike Srbije koji su bili angažovani na pisanju ovog zakonskog predloga. Ceo proces je koordiniralo Ministarstvo spoljnih poslova, pošto je u pitanju izvršavanje jedne od značajnijih međunarodnih obaveza. Vlada predlaže da se ovaj zakon donese radi definisanja zakonskog osnova, kao i ustanovljavanja procedure za primenu rezolucija Saveta bezbednosti UN kojima se uvode međunarodne mere ograničavanja. Takođe, zakon se odnosi i na mere koje Srbija uvodi, primenjuje ili ukida na osnovu pravnih akata organizacija za evropsku bezbednost i saradnju, kao i drugih međunarodnih organizacija koje obavezuju Srbiju. To su mere koje se primenjuju prema državama, nedržavnim činiocima, raznim terorističkim organizacijama, entitetima i drugim subjektima, pravnim i fizičkim licima, a njihov cilj je uspostavljanje i očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti, poštovanje međunarodnog humanitarnog prava, ljudskih prava i osnovnih sloboda i izvršavanje drugih međunarodnih obaveza. Novi međunarodni standardi zahtevaju da se oblast primene međunarodnih mera ograničavanja ili restriktivnih mera uredi zakonom, te je njihovo donošenje u funkciji ispunjavanja međunarodne obaveze Republike Srbije da usvoji zakonski osnov koji će regulisati proceduru primene međunarodnih mera ograničavanja, ojača na nacionalnom nivou osposobljenost da odgovori novim međunarodnim standardima u vezi sa primenom mera za sprovođenje rezolucija UN i odluka drugih međunarodnih organizacija čiji je Srbija član ili je to u njenom posebnom spoljno-političkom interesu, da unapredi svoje institucionalne, kadrovske i administrativne kapacitete za izvršavanje ove međunarodne obaveze i, na kraju, da ispuni jednu od obaveza iz Poglavlja 31, koji se zove – spoljna, bezbednosna i odbrambena politika u pregovaračkom procesu sa EU. Ovim zakonom predlaže se uspostavljanje pravnog osnova, definiše procedura i akti koje Republika Srbija treba da donese u cilju pravovremenog i odgovornog izvršavanja međunarodnih obaveza iz sistema mera ograničavanja. Srbija je i do sada u svemu pravovremeno, dosledno i odgovorno izvršavala obaveze koje nastaju po osnovu rezolucija Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, kojima se ove mere uvode, a koje mogu biti ekonomske ili druge mere, kao što su zabrana trgovine naoružanjem i robe dvostruke namene, zabrana putovanja određenim licima, finansijske mere koje se odnose na zabranu raspolaganja finansijskim sredstvima ili poslovanja sa određenim licima, firmama, kao i druge mere. Primena ovih mera regulisana je aktom Vlade. Donošenjem ovog zakona, uz već doneti Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene 2013. godine i Zakon o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme iz 2014. godine, Republika Srbija će u svemu imati još jedan pravni instrument da na najbolji način primenjuje obaveze nastale na osnovu ugovora Ujedinjenih nacija o trgovini naoružanjem koji je ova Skupština ratifikovala 29. oktobra 2014. godine, a čime je ovaj međunarodni ugovor za nas stupio na snagu 24. decembra 2014. godine. Takođe, donošenjem zakona Srbija ispunjava obavezu harmonizovanja svog sistema sa pravnim tekovinama Evropske unije u Poglavlju 31. – Spoljne bezbednosne i odbrambene politike. On je jedini zakonski predlog čije je donošenje preostalo u nacionalnom programu usvajanja pravnih tekovina Evropske unije, a kada se radi o Poglavlju 31. Mere i aktivnosti koje Ujedinjene nacije mogu da preduzmu radi očuvanja, odnosno uspostavljanja međunarodnog mira i bezbednosti, definisane su u Glavi VII Povelje Ujedinjenih nacija. Napominjem da je i pakt Lige naroda po prvi put predvideo mogućnost uvođenja međunarodnih ekonomskih i vojnih sankcija, s tim što su one predstavljale preporuke bez obaveznosti primene. Ujedinjene nacije su upravo predvidele ovlašćenja Saveta bezbednosti koje su definisane u Glavi VII Povelje i uspostavile imperativnost međunarodnih mera ograničavanja. U skladu sa članom 39. Povelje – u slučajevima pretnje miru, kršenju mira ili akta agresije, Savet bezbednosti može preporučiti i odlučiti da se uvedu mere koje će biti donete u skladu sa članom 41. i 42. Povelje Ujedinjenih nacija, a u cilju održavanja ili uspostavljanja međunarodnog mira i bezbednosti. Stoga, ne postoji mogućnost da neka država članica Ujedinjenih nacija odbije njihovo sprovođenje. Podsetio bih ovom prilikom da su Ujedinjene nacije prešle od 1994. godine, umesto sveobuhvatnih sankcija, na uvođenje tzv. ciljnih sankcija koje se najčešće sastoje, pored zabrane izvoza naoružanja i robe dvostruke namene, od zabrane putovanja pojedinca, zamrzavanja finansijskih sredstava, zabrane izvoza određenih vrsta roba i resursa, kao što su dijamanti, zlato, nafta i drugo. Što se tiče broja zemalja, kao i vida mera ograničavanja koje su Ujedinjene nacije uvele, broj država prema kojima su takve mere uvedene značajno se povećava nakon okončanja hladnog rata. Od tada su prema 27 država uvedene različite mere ograničenja. Prema jednom broju tih država Savet bezbednosti je ukinuo mere, a jednom broju su te mere ukinute, ublažene ili modifikovane na drugi način uz obavezu da je o svim nameravanim aktivnostima prema odnosnoj državi potrebno pribaviti odobrenje nadležnog komiteta Ujedinjenih nacija za primenu sankcija. U odnosu na listu država koje se nalaze pod sankcijama Ujedinjenih nacija, a koji vam je dostavljen u obrazloženju ovog zakona, isto treba dodati i nove rezolucije koje je u međuvremenu usvojio Savet bezbednosti tokom ove godine, i to Rezolucija 2199 o ISIL-u i 2140 o Jemenu. U toku je procedura za izvršavanje obaveza po osnovu Rezolucije 2253 usvojene 17. decembra prošle godine, a kojom se jača režim sankcija u svrhu sprečavanja finansiranja ISIL-a i drugih terorističkih grupa. Rezolucija Saveta bezbednosti 2253 je usvojena na inicijativu SAD-a i Ruske Federacije uz kosponzorstvo 68 država, a međukojima je bila i Republika Srbija. Njen cilj je da dodatno spreči finansiranje ISIL-a i drugih terorističkih grupa putem jačanja režima restriktivnih mera uspostavljenih rezolucijama 1267, 1989 i 2199 i odlučno doprinese sprečavanju i iskorenjivanju svih oblika terorizma i ekstremizma. Na listi država koje se nalaze pod sankcijama Ujedinjenih nacija nalazi se i Islamska Republika Iran. Nakon što je u Beču 14. jula 2015. godine usvojen zajednički, sveobuhvatni plan akcije, odnosno Sporazum o iranskom nuklearnom programu, Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija je 20. jula 2015. godine usvojio Rezoluciju 2231 kojom je utvrđen proces ukidanja sankcija Ujedinjenih nacija prema ovoj zemlji. Savet bezbednosti je 16. januara ove godine konstatovao da je Iran ispunio uslove za početak primene tzv. dana implementacije. Stvoreni su uslovi za početak primene Rezolucije 2231 i time su ukinute ekonomske sankcije Iranu, ali uz zadržavanje određenih izuzetaka, kao i rokova u kojima ove mere ostaju na snazi. Oblast kontrole izvoza i naoružanja ili strategijski kontrolisane robe značajno je promenjena u poslednjoj dekadi, uz definisanje novih obaveza, principa i kriterijuma u cilju suočavanja sa novim bezbednosnim izazovima sa kojima se međunarodna zajednica suočava, a u vezi sa pretnjama terorizma, prekograničnog kriminala i drugih savremenih pretnji. To naročito uključuje izazove u vezi sa uspostavljanjem odgovarajućih mehanizama sprečavanja ilegalne trgovine naoružanjem koje danas poprima zabrinjavajuće razmene u svetu. Ustanovljeni standardi i procedure Ujedinjenih nacija, kao i praksa najvećeg broja članica Ujedinjenih nacija, u vezi sa primenom relevantnih rezolucija Saveta bezbednosti kojima se uvodi određeni vid sankcija prema nekoj od članica, zahteva da svaka članica Ujedinjenih nacija dostavlja izveštaj o uvođenju i primeni mera koje preduzima na nacionalnom planu u vezi sa primenom relevantnih rezolucija Saveta bezbednosti. Imajući u vidu broj rezolucija, odnosno država koja se nalaze pod sistemom mera ograničavanja koje su uvele Ujedinjene nacije, kao i obim poslova na praćenju njihove primene na nacionalnom planu, stvorilo je potrebu da se ova oblast zakonski uredi. U tom smislu Predlog zakona koji se nalazi pred vama potvrđuje punu posvećenost Republike Srbije poštovanju međunarodnih obaveza i utvrđivanja nacionalne procedure za primenu tih mera. Inače, ovaj zakonski predlog je leks specialis, a koji će se primenjivati i u vezi sa Zakonom o izvozu i uvozu naoružanja i vojne opreme, Zakonom o izvozu i uvozu robe dvostruke namene i drugim zakonima iz ove oblasti. Ovaj zakon će doprineti i adekvatnijoj primeni iz člana 384a Krivičnog zakonika Republike Srbije koji u slučajevima nepoštovanja međunarodnih mera ograničavanja uvedenih od strane međunarodnih organizacija, čiji je Srbija član, propisuje odgovarajuće kaznene mere ukoliko nastane materijalne šteta za Srbiju ili štetne posledice po njen ugled ili interes. Na kraju bih želeo da ukažem da obaveze, koje nastaju po osnovu uvođenja međunarodnih mera ograničavanja, od svake države zahteva da razvija i dalje unapredi sopstvene kapacitete za njihovu primenu, što podrazumeva obučen kadar, posedovanje tehničkih sredstava, te uspostavljanje dobre komunikacije sa komitetima za primenu sankcija Saveta bezbednosti, njihovim panelima, kao i Interpolom, Međunarodnom carinskom organizacijom i drugim državama u regionu i drugim partnerima. Dame i gospodo, nalazi se pred vama i Nacrt zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti tzv. Madridska konvencija. Ona pripada međunarodno pravnim instrumentima sistema Saveta Evrope, a zbog čega je njeno potvrđivanje od strane Srbije, kao članice Saveta Evrope, od značaja sa stanovišta ispunjavanja međunarodnih obaveza. Madridska konvencija je otvorena za potpisivanje 21. maja 1980. godine, a stupila je na snagu 22. decembra 1981. godine. Do sada ju je potpisala 41 zemlja, uključujući i Srbiju, od čega ju je ratifikovalo 38 zemalja od ukupno 47 članica Saveta Evrope. Madridskoj konvenciji nisu pristupile Andora, Estonija, Grčka, San Marino, Makedonija i Velika Britanija. Dok su je Island i Malta potpisale bez rativikacije. Madridska konvencija ima za cilj i podsticanje saradnje lokalnih i regionalnih vlasti među državama potpisnicama putem zaključivanja Sporazuma o prekograničnoj saradnji, radi unapređenja privredne saradnje, regionalnog razvoja, urbanog i seoskog razvoja, transporta, turizma, zaštite životne sredine, kulture i uzajamne pomoći u vanrednim situacijama. Konvencija se oslanja na iskustva iz prošlosti koja pokazuju da saradnja između lokalnih i regionalnih vlasti u Evropi olakšava njihovo funkcionisanje i izvršavanje svojih zadataka, kao i da doprinosi efikasnosti u pogledu razvoja pograničnih regiona. Konvencija afirmiše takvu vrstu saradnje u duhu koji ujedinjuje narode Evrope. U formalno-pravnom smislu oblik prekogranične saradnje i teritorijalnih zajednica ili vlasti koji je predviđen Madridskom konvencijom suštinski se poklapa i odgovara modelima saradnje regionalnih i lokalnih vlasti koja proističe iz članstva u EU. Srbija je potpisala konvenciju uz predaju izjave kojom je naglašeno da zaključivanjem ugovora i sporazuma od strane teritorijalnih jedinica ili vlasti u vezi sa primenom Madridske konvencije jedino Republika Srbija ima međunarodno pravni kapacitet. Na ovaj način se izbegavaju eventualne interpretacije odredbe konvencije u pogledu međunarodnog pravnog subjektiviteta, teritorijalnih jedinica država potpisnica, tj. jasno se precizira da je država jedini nosilac toga.Na ovakve i slične izjave prilikom predaje ratifikacionih instrumenata odlučile su se Italija, Španija, Slovačka, Gruzija i Azerbejdžan. I na kraju, pred vama se nalazi i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Srbije i Vlade Libana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, specijalnih i službenih pasoša. Ovo je samo jedan od predloga zakona u okviru našeg nastojanja da sa što više država u svetu imamo potpisane sporazume o ukidanju viza. Uvek je prvi korak na tom putu ukidanje viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Mi nemamo specijalne pasoše, ali to neke zemlje imaju, tako da i ta kategorija mora da bude obuhvaćena ovakvim Predlogom sporazuma. Danas građani Republike Srbije mogu da putuju bez viza u više od 60 zemalja sveta. Naš cilj je da taj broj proširimo što više, naravno, uz sve mere ograničavanja koja podrazumevaju pre svega problem bezbednosti, borbe protiv terorizma, ilegalnih migracija itd. Kad je reč o Libanu, želim posebno da naglasim da je to prijateljska zemlja koja je svoje prijateljstvo pokazala i na glasanju kada je bilo reči o najvažnijim pitanjima za Srbiju. Na primer, na Generalnoj konferenciji UNESK-a Liban je glasao protiv prijema Kosova u UNESK-o, na čemu smo im mi naravno veoma zahvalni i zato vas pozivam da prihvatite ovaj Predlog zakona. Sve u svemu, iskreno se nadam da će poslanici Narodne skupštine na ovom vanrednom zasedanju doneti ove zakone u predloženom tekstu. Svi ovi zakoni imaju za cilj jačanje kredibiliteta i međunarodnog ugleda Republike Srbije. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Ne) Prvi govornik Balint Pastor. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine prvi potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SVM će podržati ova tri Predloga zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu vanrednog zasedanja Narodne skupštine. Ja bih malo detaljnije govorio o jednom sporazumu, tačnije o Predlogu zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti. Ovde u Narodnoj skupštini obično nema neke velike rasprave u vezi sporazuma, konvencija, a ipak smatramo da se radi o jednoj vrlo značajnoj konvenciji koja će i u praksi doneti neke vrlo pozitivne promene u budućnosti. Radi se o dokumentu Saveta Evrope. Vi ste rekli gospodine, prvi potpredsedniče Vlade da je ona otvorena za potpisivanje 1980. godine, dopunjena je sa tri dodatna protokola i potpisalo ju je ukupno 41 zemlja, članica Saveta Evrope, do današnjeg dana, od 47. Sa druge strane, postoji jedan instrument EU, a to su evropska partnerstva ili grupacije za teritorijalnu saradnji, tzv. EGTC. One su instrument EU, a ne Saveta Evrope, ali mi smatramo da Madridska konvencija može da služi kao pravni osnov za učestvovanje lokalnih samouprava u međuregionalnoj saradnji EGTC između zemalja članica EU ili Saveta Evrope. Principi funkcionisanja EGTC su direktno inspirisani i proizilaze iz Madridske konvencije i njenih protokola, EU je kreirala nekoliko modela mehanizama teritorijalne saradnje. Između ostalih je 2006. godine donela Uredbu o uspostavljanju EGTC. Svrha formiranja EGTC je bila da se olakša i promoviše prekogranična saradnja međuregionalna saradnja među članicama sa posebnim naglaskom na jačanje ekonomske i socijalne kohezije. Formiranjem EGTC kreira se pravni okvir za prekograničnu i međuregionalnu saradnju, a osnivački akt EGTC omogućuje da se u projekte prekogranične saradnje uključuju i lokalne samouprave iz trećih zemalja. Znači, ne članica EU. Da se vratimo na Madridsku konvenciju, od prijema u članstvo Saveta Evrope 2003. godine, Srbija je preuzela obavezu ratifikacije brojnih dokumenata, pa i Madridske konvencije. Ona je važna zbog toga što se u preambuli ove konvencije spominju regionalni, urbani, ruralni razvoj, zaštita životne sredine, poboljšanje javnih olakšica i usluga i uzajamna pomoć u vanrednim situacijama. Znači radi se o praktičnim ciljevima, o ciljevima čije ostvarivanje donose boljitak za građane zemalja članica Saveta Evrope, pa i Republike Srbije. Ova konvencija predstavlja okvir i za uspostavljanje i jačanja bilateralnih i trilateralnih oblika saradnje. U članu 1. ove evropske okvirne konvencije piše da će svaka ugovorna strana olakšavati i podstaći prekograničnu saradnju između teritorijalnih zajednica, mislim da su ti ciljevi u interesu građana Republike Srbije. Jedan od temelja Madridske konvencije je i princip subsidijarnosti, taj princip naravno poznaje i Ustav Republike Srbije, kako se to u praksi primenjuje od 2006. godine, kada je donet Ustav Republike Srbije to je već drugo pitanje, ali se mi nadamo da će sazreti uslovi za to da odluke budu donošene u budućnosti što bliže građanima. Znači ono što se može rešiti na nivou jedinice lokalne samouprave, nek se rešava na tom nivou. Ono što se može rešavati na nivou AP Vojvodine, treba tamo da se rešava. Naravno, postoje neki poslovi, nadležnosti, odluke koje treba da budu donete na nacionalnom nivou, na nivou Republike Srbije. Koliki značaj evropsko zakonodavstvo pridaje principu supsidijarnosti vidimo i po tome da je on definisan članom 5. Lisabonskog ugovora i da se u Lisabonskom ugovoru spominje najmanje 30 puta. Takođe, 70% regulative EU tiče se problematike regiona, ravnomernog regionalnog razvoja i spuštanja, približavanja procesa odlučivanja na nivo što bliže građanima. Kao što sam rekao, Madridska konvencija ima za cilj podsticanje saradnje lokalnih i regionalnih vlasti među državama potpisnicama putem zaključivanja sporazuma o prekograničnoj saradnji, radi unapređenja privredne saradnje, regionalnog razvoja, urbanog i seoskog razvoja, transporta, turizma, zaštite životne sredine, kulture, obrazovanja i uzajamne pomoći u vanrednim situacijama. Ono što je važno, jeste da ovaj konvencija sadrži i konkretne modele sporazuma. Konkretno dva modela. Prvi model odnosi se na unapređenje prokogranične saradnje koja spada isključivo u nadležnost država, dok se drugim modelom definiše pravni okvir za zaključivanje sporazuma između teritorijalnih vlasti ili zajednica u granicama njihovih međunarodno-pravnih kapaciteta. Bitno je istaći da je Republika Srbija potpisala ovu konvenciju koja će za nekoliko dana biti ratifikovana uz predaju izjave kojom je naglašeno da jedino Republika Srbija ima međunarodno-pravni subjektivitet ili kapacitet. Postoji jedno otvoreno pitanje, da li ta izjava u praksi znači da će svaki budući sporazum o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih vlasti podrazumevati da ga Vlada Republike Srbije odobri u formi prethodnog bilateralnog sporazuma sa Vladom druge države? Ja mislim da to proizilazi iz ove izjave koju je Republika Srbija dala prilikom potpisivanja ove Evropske okvirne konvencije i to će u praksi značiti prethodno zaključivanje sporazuma sa drugim članicama - kao prva mogućnost ili kao druga mogućnost - izričita saglasnost Vlada zemalja potpisnica na sporazume koje će teritorijalne vlasti sklapati sa teritorijalnim vlastima drugih država članica, potpisnica ove evropske konvencije. Ono što je za nas najbitnije jeste, i nisam slučajno spominjao „egtc“, bez obzira što se radi o instrumentu EU a ne Saveta Evrope, jeste da se ratifikacijom ove konvencije stvara pravni osnov za punopravno članstvo naših opština u „egtc“. I sada bih o praksi, sada bih govorio o povezivanju opština iz Republike Srbije, Republike Rumunije i Mađarske. Radi se povezivanju koje postoji i u formalnom smislu od 2009. godine, ali zbog toga što nije postojao pravni osnov za to da opštine iz Republike Srbije budu partner u formalno-pravnom smislu lokalnim samoupravama iz spomenute dve države, naše lokalne samouprave sumogle da budu samo posmatrači, što je dovelo do određenih nedostataka u smislu da građani RS, žitelji, stanovnici tih naših opština nisu mogli da u najpozitivnijem smislu profitiraju od povezivanja lokalnih samouprava iz te tri države. Radi se o slučaju „Banat tripleks konfinijum egtc“. Formiranje „Banat tripleks konfinijum egtc“ je počelo sastankom 50 čelnika gradova i opština iz tri grupe pograničnih opština Mađarska, Rumunija i Srbija. Konkretno, radi se o opštinama sa severa AP Vojvodine iz Bačke i Banata i te opštine su 17. juna 2009. godine donele odluku da se formira tripartitna prekogranična „Banat tripleks konfinijum egtc“. Osam naših opština, osam opština iz RS se obratilo 2009. godine Vladi Srbije i te opštine su upoznale nadležne organe o njihovoj nameri da učestvuju u „Banat tripleks konfinijum egtc“, ali je molba lokalnih vlasti bila odbijena najpre od strane Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu u septembru 2009. godine, a zatim i od strane Ministarstva za ljudska i manjinska prava u maju 2011. godine. U obrazloženju oba ministarstva kao glavni razlog za odbijanje navedeno je da naš pravni sistem i pravni sistem RS ne dozvoljava lokalnim samoupravama da učestvuju u takvoj vrsti prekogranične saradnje, takođe da Srbija nema potpisane bilateralne ugovore sa članicama EU i da nacionalno zakonodavstvo ne reguliše učešće lokalnih samouprava u „egtc“. Ova situacija će se promeniti sada kada će biti ratifikovana u ovom cenjenom domu ova Evropska okvirna konvencija. Spomenute vojvođanske opštine su odlučile da do ratifikacije Madridske konvencije u ovom projektu učestvuju kao posmatrači. U listi zaključaka u osnivačkom aktu je između ostalog navedeno i da nepostojanje bilateralnih sporazuma između Srbije i Mađarske i Rumunije ograničava modele prekograničke saradnje, kao i da usporava razvoj u prekograničnim opštinama. Neophodno je da Srbija usvoji regulativu koja je kompatibilna Madridskoj konvenciji, a kojom će se utvrditi pravo lokalnih vlasti da učestvuju u ovim projektima, ali i obezbediti odgovarajuća finansijska sredstva neophodna za realizaciju prekogranične saradnje. Ono što mi očekujemo od ratifikacije Madridske okvirne konvencije jeste da ove naše lokalne samouprave koje su pokušale još 2009. godine da formiraju zajedno sa lokalnim samoupravama iz Mađarske i Rumunije „Banat tripleks konfinijum egtc“, postanu punopravne članice tog grupisanja lokalnih samouprava i prekogranične saradnje. Jedino je nejasno da li će se doneti poseban zakon na osnovu ove evropske konvencije koja će postati deo našeg pravnog sistema ili će se ta konvencija neposredno primenjivati i jedino će biti neophodno da Vlada da saglasnost na prekograničnu saradnju i naših lokalnih samouprava, opština i gradova iz Republike Srbije. Želim da kažem i to da je deo našeg koalicionog sporazuma sa SNS da će do početka otvaranja pregovora o Poglavlju 22 – regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata, doneti zakon kojim će se uspostaviti pravni okvir za učešće subjekata sa sedištem u RS i osnivanju i radu evropskih partnerstava za teritorijalnu saradnju „egtc“. To će se dogoditi za nekoliko dana ratifikacijom Madridske konvencije. Još jednom da ponovim, radi se o jednom sporazumu koji će i u praksi doneti boljitak za građane RS. Radi se o praktičnim stvarima, a podržaćemo i ostala dva predloga zakona koji se nalaze na zasedanju Narodne skupštine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović.
Poštovana gospođo Gojković, uvaženi ministre Dačiću, sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, danas imamo ovaj set od tri zakona iz oblasti spoljnih poslova, o kome ćemo voditi raspravu. Kao što je ministar obrazložio, prvi je Zakon o međunarodnim merama ograničavanja, drugi je o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji i poslednji, to su uobičajeni zakoni o potvrđivanju Sporazuma ovog puta između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Liban o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i služenih pasoša, naravno, ovde se spominju i specijalni pasoši. Poštovana predsednice, koleginice i kolege retke su prilike da u Narodnoj skupštini Republike Srbije u plenumu razmatramo pitanja vezano za spoljnu politiku naše zemlje, a još ređe su prilike te zakone obrazlaže i brani ministar Dačić, pa bih želeo da iskoristim priliku da izrazim svoje zadovoljstvo zbog toga što je ovog puta on sa nama u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Doduše, više bih voleo da je na dnevnom redu Zakon o spoljnim poslovima, koji je tako pompezno najavljivan još u vreme dok se gospodin Dačić bio premijer, a gospodin Mrkić, valjda tako beše prezime njegovo, ministar spoljnih poslova, takođe, izveštaj o radu u prethodnoj godini ministarstva, spoljno-političke prioritete za ovu godinu. Naravno, voleo bih da čujemo i kakva je sudbina naših otetih službenika ambasade u Tripoliju, dokle se stiglo sa konkursima za postavljenje pomoćnika ministra, šta je sa postavljanjem nedostajućih ambasadora itd, ali šta je tu je. Skocentrisaću se na ovo što je na dnevnom redu. Krenuću od poslednjeg zakona, Zakona o potvrđivanju Sporazuma između naših vlada o ukidanju viza za službene i diplomatske pasoše. Kao što je i ministar rekao, ovo je samo jedan u seriji zakona kojim se olakšavaju aktivnosti naših diplomatskih predstavnika i članova Vlade, znači te međunarodne aktivnosti su znatno jednostavnije ako nisu potrebne vize, pa će poslanička grupa Boris Tadić – SDP, ZZS, ZS podržati ovaj zakon. Što se tiče drugog Predloga zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti, rečeno je da se ovde radi o poslednjoj formalnoj obavezi naše države, Republike Srbije, prema Savetu Evrope, a to je u stvari pristupanje Madridskoj konvenciji. Nije slučajno u obrazloženju rečeno da je od 47 članica 41 potpisala Madridsku konvenciju, naravno uključujući i našu zemlju, od čega je samo 38 zemalja do sada ratifikovalo. Pored nas nisu ratifikovali Island i Malta Madridsku konvenciju. Ne bih se osvrnuo na ove zemlje koje nisu potpisale, kasnije ću se osvrnuti na zemlje koje su na način kao i mi potpisale Konvenciju, uz izjavu, da bi osvetlio taj deo problema koji nije za potcenjivanje. Ovde treba napomenuti da na prvi pogled, nije samo na prvi pogled, defakto to stoji, ovo je paralelizam, dupliranje nekih odluka, jer je sve ovo predviđeno politikom i članstvo u EU. Ipak, tu ima jedan problem, to su modeli kako se zaključuju sporazumu između teritorijalnih zajednica i vlasti u skladu sa Madridskom kovencijom, pa je to razlog što je naša zemlja morala da ovu Konvenciju potpiše uz izjavu, eksplicitnu izjavu da međunarodno-pravni kapacitet ima jedinu Republika Srbija. Na ovaj način bih malo dopunio obrazloženje ministra Dačića, izbegavaju se eventualne neželjene interpretacije u odradi Konvencije u pogledu međunarodno pravnog subjektiteta, teritorijalnih jedinica država potpisnica, što je kristalno jasno kada kažemo koje zemlje su, kao i mi, uz izjavu ovo potpisale. To su Italija, Španija, Slovačka, Gruzija, Azerbejdžan, koji imaju slične probleme kao i mi, sa težnjama sa nezavisnošću određenih pokrajina, regiona i slično. S tim u vezi, to niko do sada nije rekao, samo ću reći šta je u stvari ta izjava, šta je taj međunarodno-pravni kapacitet. Ako dve teritorijalne jedinice u dve zemlje potpisnice žele da potpišu neki sporazum o prekograničnoj saradnji postoje dve mogućnosti – ili da je naša zemlja već potpisala sporazum sa drugom zemljom, ukoliko to nije slučaj, taj sporazum koji treba potpisati između dve teritorijalne jedinice mora da dobije saglasnost naše Vlade i tu nije ništa nejasno, sve je kristalno jasno. Uostalom, svedoci smo da AP Vojvodina učestvuje u mnogim inicijativama. Nešto je rešeno Ustavom naše države, Statutom AP, a neke stvari za druge teritorijalne jedinice moraju da imaju saglasnost Vlade Republike Srbije. Naša jedina zamerka, ako mogu tako da kažem, na ovaj Predlog zakona je da je mogao ranije da dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije i naravno naša poslanička grupa Boris Tadić – SDP, ZZS, ZS će sa zadovoljstvom podržati i ovaj zakon. Dođosmo na prvi zakon i definitivno najvažniji – Predlog zakona o međunarodnim merama ograničavanja, kojim se propisuje postupak sprovođenja međunarodnih mera ograničavanja koje Republika Srbija, sada parafraziram, sprovodi na osnovu pravnih akata donetih od strane Saveta bezbednosti UN, imamo određena iskustva sa tim merama, OEBS, kao i drugih međunarodnih organizacija čiji je Republika Srbija član i čijim se izjavama pridružujemo u skladu sa našim spoljno-političkim prioritetima, koje na žalost za ovu godinu nismo u Skupštini usvojili. Predlagač kao razlog za donošenje ovog zakona navodi potrebu usklađivanja našeg zakonodavstva u vezi sa obavezom poštovanja i sprovođenja međunarodnih mera ograničavanja u skladu sa međunarodnim pravom, obavezama koje proizilaze iz članstva itd. Međutim, čini se da je glavni razlog za njegovo donošenje to što će donošenjem ovog zakona Republika Srbija ispuniti jednu od obaveza iz pregovaračkog poglavlja sa EU, to je poglavlje 31, a zove se tačno „Spoljno-bezbednosna i odbrambena politika“, čime će naravno u potpunosti biti uspostavljen pravni okvir za primenu međunarodnih mera ograničavanja. Ovo je kristalno jasno i hajde da kažemo nešto o tim merama koje primenjuje EU. Evropska unija primenjuje dva tipa mera. Prvi tip su mere Saveta bezbednosti UN, gde sve zemlje direktno primenjuju odluke Saveta bezbednosti, tačnije Rezolucije, Povelje itd. Drugi tip mera su tzv. autonomne mere, koje usvaja Savet EU i takođe sve članice EU direktno primenjuju te mere. To je u skladu sa članom 215. Ugovora o funkcionisanju EU. Imamo tu i pojedinačne mere, direktive, zajedničke pozicije, itd, a sve u okviru zajedničke spoljne i bezbednosne politike EU. Neko zlonameran bi pitao – zašto u samom Predlogu zakona se nigde ne pominje EU? Pominje se Savet bezbednosti UN. Ministar to zna, nema potrebe da mu objašnjavate. Pominje se OEBS i druge međunarodne organizacije, čiji smo član, ili pratimo njihovu politiku. Neko još zlonamerniji bi rekao – evo, spremaju sankcije prema Rusiji. Međutim, mislim da je ovaj deo prilično korektno napisan. Treba razdvojiti međunarodne organizacije čiji smo članovi, to je eksplicitno, a to su: UN, OEBS i druge međunarodne organizacije, jedan oblik i EU, gde smo aplicirali, otvorili smo pregovore, ali smo u procesu pristupanja. I to usaglašavanje spoljne i bezbednosne politike treba da ide postepeno, do našeg ulaska u EU. Ja tu ne bih pominjao rokove. To je dosta neizvesno, imajući u vidu šta se sve dešava u EU i u svetu uopšte. Po meni, to je objašnjenje zašto se eksplicitno ne pojavljuje EU, ali, ovaj zakon pruža mogućnost da se i neke mere ograničavanja EU primenjuju. I kada nas neki optužuju ili kritikuju da ne možemo da sedimo na dve stolice, da moramo da usaglasimo spoljnu politiku sa EU – da, ali to je proces koji teče i koji će se završiti onog dana, jedan minut i jedan sekund pre našeg ulaska u EU. Uzgred budi rečeno, ja ne znam da li je već preko 70-80% postignuta usaglašenost između spoljne politike EU i naše spoljne politike, tako da te primedbe apsolutno ne stoje. Predlagač, a to je i ministar ponovio, u obrazloženju navodi spisak zemalja, grupacija, terorističkih grupa koje su na listi i prema kojima se sprovode ove mere, da kažemo narodski, možda će nas narod bolje razumeti, da prevedemo sa srpskog na srpski – to su one sankcije o kojima smo toliko pričali u prošlosti. Navode se i Darfur i Libija i sve ostalo. Mislim da je, korektnosti radi, iz pijeteta prema ljudima koji su imali velike probleme, onim bebama iz Banja Luke i šta ja znam ko je još nastradao, trebalo reći da je i naša država, tada pod drugim imenom, bila na udaru ovih mera, da opet prevedem sa srpskog na srpski, na udaru sankcija, rezolucija Saveta bezbednosti, može ko hoće da klima glavom, da gleda gore, ali, bili smo na udaru ovih mera. Opet kažem, korektnosti radi, u obrazloženju je to trebalo navesti. Pošto je ovo veoma važan i ozbiljan zakon, poštovani gospodine Bečiću, uvaženi ministre Dačiću, sa vrlo nervoznim saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, mi smo učinili napor da još malo popravimo ne toliko suštinski, ima par suštinski važnih članova oko EU, ali dosta i tehnički ovaj zakon, tako što smo pripremili 14 amandmana. Voleli bi da se neki od naših amandmana usvoje, ali mi nećemo uslovljavati ministra, ministarstvo i Vladu, da ćemo glasati ako samo i samo ako se naši amandmani usvoje. S obzirom na važnost ovog zakona, glasaćemo „za“, bez obzira na ishod naših amandmana, ali, opet kažem, bilo bi nam drago i želeli bi da se po nešto od naših amandmana usvoji. Još jednom, hvala na pažnji.
Zahvaljujem se, gospodine Stojadinoviću. Reč ima predsednik poslaničke grupe, dr Sulejman Ugljanin. Izvolite, gospodine Ugljanin.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, članovi Vlade, ja ću danas govoriti malo sa aspekta Zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih jedinica zajednica i vlasti. Ovo je za nas kao zemlju vrlo značajan dan i značajan dokument, zbog činjenice da smo mi multinacionalna zemlja sa mnogo regionalnih zajednica, koje se uglavnom nalaze na periferiji naše zemlje i uglavnom se radi o nerazvijenim sredinama. Govoriću sa aspekta evropskog puta naše zemlje, naše težnje da postanemo članica EU, istovremeno u kontekstu i redefinicije političkog sistema Srbije, a sve u kontekstu mogućnosti da se ova Evropska konvencija o prekograničnoj saradnji primeni u praksi. Naš je cilj da se na našem evropskom putu sačine mnoge suštinske promene, a ne da pravimo samo Potemkinova sela. Kada govorimo o evropskom putu, misli se samo na državu, šta će to država da dobije, koje fondove i koliko će neko da uceni državu, čime će sve da uceni državu da bi dobila neka sredstva. Usvajanjem ove Evropske okvirne konvencije stvara se pravni osnov da i regioni, odnosno opštine i zajednice opština takođe mogu da se jave paralelno sa državom, samostalno za korišćenje evropskim fondova. Posebno zbog činjenice da državu može neko da ucenjuje ovim ili onim ustupcima da bi dobila neka sredstva, a regionalne zajednice i opštine ne može niko da ucenjuje. Znači, daje nam se jedna nova mogućnost, a posebno za nedovoljno razvijena područja kao što je Sandžak, kao i druga nerazvijena područja na periferiji naše zemlje, da i oni mogu da koriste ta sredstva. To nisu mala evropska sredstva. Jedna trećina od ukupnih evropskih sredstava su predviđena za prekograničnu saradnju. Zašto ovo govorim? Govorim i nama ovde poslanicima i kažem da ćemo u Danu za glasanje da podržimo sva tri ova zakona, a posebno smo inspirisani i motivisani da glasamo za Zakon o potvrđivanju Evropske konvencije o prekograničnoj saradnji. Zbog čega? Zbog činjenice, građani Srbije treba da znaju da EU nije samo političko udruženje nekih evropskih država, nego je u isto vreme i velika porodica mnogih naroda čija matična domovina nije uvek unutar ucrtanih granica. Iz tog razloga je nastala i ideja o Evropi i regija koja ima zajedničku istoriju, kulturu, tradiciju ili je za njih zajednička ekonomija. Sa aspekta definicije o prekograničnoj regiji, prekograničnu regiju, to govorim zbog ljudi u Sandžaku i zbog drugih perifernih regiona u našoj zemlji, da se radi o bilo kojem, uglavnom manjine žive u tim regionima, govorim zbog činjenice da prekogranična regija znači teritorijalnu jedinicu sastavljenu od više regionalnih ili lokalnih vlasti koje su povezane iako pripadaju različitim državama. Šta to znači i kakva je prednost ove konvencije? Ova konvencija je značajna po nas posebno sa tog ekonomskog aspekta. Imamo činjenicu da Sandžak čini jednu teritorijalnu istorijsku jedinicu, sada to zovemo severoistočna Crna Gora ili Zapadna Srbija, i jedna ili druga regija su najnerazvijenije u svojim zemljama. Zašto? Zato što postoji tvrda granica i zbog toga što ljudi u toj regiji vekovima žive zajedno u harmoniji, ljudi različitih nacionalnosti, kao što su Srbi, Bošnjaci, Crnogorci i Albanci, različitih vera, odnosno verskih pripadnosti, kao što su muslimani, katolici i pravoslavci. I jedni i drugi imaju rođake sa druge strane granice, žele da sarađuju. Međutim, kao što znate i sami, ako uzmemo granicu Srbije i Crne Gore, zbog velikih administrativnih prepreka, imamo problem da sandžački proizvođači mleka, mlečnih proizvoda, mesa, mesnih proizvoda ili oni koji se bave drugom vrstom prehrane danima ili mesecima treba da čekaju da izvezu svoju robu. Zašto? Zato što ni sa jedne ni sa druge strane nije bilo volje, a sada sa druge strane ima, iz Crne Gore,volja, kod nas fali ovde. Problem fitosanitarne kontrole. Zbog te tzv. fitosanitarne kontrole i jednog kontejnera u kome će da bude jedan veterinar, privrednici, i sa jedne i sa druge strane granice, idu nekad i po 300 kilometara u krug da bi prodali svoju robu. To putovanje poskupljuje njihovu robu i čini je nekonkurentnom. Zbog toga je važno i zbog toga sam kao čovek srećan i želim da, to govorim građanima Srbije koji žive na granici, bilo onima koji žive u Trgovištu, bilo onima u Crnoj Travi, Preševu, Bujanovcu, Zaječaru, Plandištu, Žitištu, Novoj Crnji, svi oni su osetili šta znači kada se jedan dan otvori granični prelaz. Svi oni kažu, baš iz ove tri vojvođanske opštine - više zaradimo za jedan dan, viši promet imamo za jedan dan kada se otvore granični prelazi nego za mesec dana kada taj prelaz ne radi. Sve ovo govorim da mi u kontekstu redefinicije političkog sistema Srbije moramo da mislimo o decentralizaciji i regionalizaciji naše zemlje. Zašto? Zato što, kao što vidite ovde u članu 1. ove konvencije, kaže se – članice potpisnice su dužne da ohrabruju i podstiču prekograničnu saradnju. Ta prekogranična saradnja nije samo politička stvar, nego je aktivan život. Ukoliko dođe do elementarnih nepogoda opasnih po stanovništvo, velikih požara i zaraza, nećemo da čekamo odobrenje da nas neko pusti preko nekog prolaza Špiljani, pa da odemo da gasimo susedno Berane, ili oni iz Berana da pomognu ljudima u Tutinu ili Sjenici. Mislim da je ovo za nas, kao ljude, dobar osnov i može da postane generator ekonomskog razvoja nerazvijenih regiona i nerazvijenih područja naše zemlje. Normalno, očekujem od naše države, posebno ovde sam zadovoljan da je prisutan gospodin Dačić, kao ministar spoljnih poslova, kao iskusan političar, kao moćan i uticajan čovek u našoj zemlji, da zajedno radimo na decentralizaciji države i prilagodimo da ovo što ovde piše mogu i opštine i regioni da ostvare. Kao što znate, jedan od naših osnovnih ciljeva i zahteva, i u ovom Akcionom planu 23. i u našem planu za redefiniciju političkog sistema Srbije, decentralizacija i regionalizacija, i pitanje autonomije Sandžaka, o kome stalno govorimo. Govorimo kao o pravu građana na političku egzistenciju u ovoj državi. Kao što ste sami videli, bez regionalnih samouprava ne mogu se ostvarivati manjinska prava. Istovremeno, kao narodni poslanik i kao predsednik manjinske poslaničke grupe koju čine etnički Albanci i Bošnjaci iz Sandžaka, govorim da je neophodno da, u skladu sa postojećim Zakonom o nacionalnim manjinama, mi ovaj zakon, kakav god da je loš, nedorečen, nije moguće ni on da se ostvari dok se ne obezbedi srednji nivo vlasti. Zašto? Zato što u Vojvodini, kao što vidite i sami, sve manjine ostvaruju maksimum, barem po ovom zakonu koji je danas, mnoge manjine iz ostatka Srbije traže način da se registruju u Vojvodini da bi i oni koristili te beneficije. Što bi to radili? Zar je Vojvodina druga država? Zašto ne bismo mogli i u drugim delovima države da obezbedimo regionalne srednje nivoe vlasti? Kao što vidite na ekranu, SDA Sandžaka, 26 punih godina govorimo ovo isto, živimo za ovaj dan i vrlo sam srećan, kao predsednik te stranke, kao predsednik manjinske poslaničke grupe i predstavnik građana Sandžaka, da smo doživeli ovaj dan. U danu za glasanje ćemo glasati za usvajanje zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih jedinica i vlasti.Hvala vam na pažnji i nek nam je srećno.
Zahvaljujem, gospodine Ugljanin. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite, gospodine Čikiriz.
Hvala, predsedavajući. Gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, SPO će glasati za sva tri ova zakona. Pokušaću da u vremenu koje imam kažem nešto o bitnom napretku određene državne politike. Napredak je vidljiv i sa pre svega zakonima o međunarodnim merama ograničenja, a posebno zakonima o prekograničnoj saradnji. Bitan je i zakon sa Republikom Liban, ali on apsolutno nema toliki značaj kao ova prethodna dva zakona. Zbog čega? Imali smo mi, kao država, do skora velika lutanja u svojoj spoljnoj politici i čini mi se nerazumevanje odnosa u međunarodnoj zajednici i najveću cenu smo platili mi kao država i svi njeni građani. Otkako postoje države, kao organizacije na kojima žive određeni narodi sa svojim sistemom vlasti, uvek se odnos u svetu reflektovao i na tu državu, bez obzira da li je u pitanju velika ili mala zemlja. Republika Srbija kroz svoju istoriju nikada nije vodila osvajačke ratove i uglavnom je imala dobru spoljnu politiku. Međutim, bilo je i perioda lutanja i, kao što je gospodin Stojadinović rekao, zbog pijeteta prema svima onima koji su bili indirektne žrtve, kolateralna šteta, a svi smo na neki način bili žrtve sankcija Ujedinjenih nacija, danas treba reći, jer to nije bilo davno, 1992. godine, odlukom Ujedinjenih nacija uvedene su sankcije državi u kojoj smo svi tada živeli. Ne kažem da je međunarodno pravo apsolutno bilo nepogrešno. Bilo je tu raznih pogrešnih procena međunarodne zajednice, ali na žalost, čini nam se, a to pokazuje i sada ova politika da sve ipak najviše zavisi od politike određene zemlje. Mi smo u jedno vreme bili i van Interpola i van UN, nismo bili ni članice Saveta Evrope, a EU većina političara koji su 90-ih upravljali našom zemljom je na pomen EU bilo spremno da se plati pištolje ili nekog drugog naoružanja. Danas je srećom napravljen veliki napredak u državnoj politici ove zemlje i velika je sreća naša, jer smo se mi 90-ih u tim teškim okolnostima borili za sve ovo što je danas na dnevnom redu, da danas sve poslaničke grupe u Narodnoj skupštini Republike Srbije podržavaju ove zakone i podržavaju jednu jasnu politiku. Sa druge strane, treba pošteno reći da su nakon 5. oktobra najveće pobede ove zemlje napravljene u pogledu njene spoljne politike. Međutim, to što je urađeno u pogledu ekonomske politike ta jedna kriminalna privatizacija, jedna banditska privatizacija, jedna loša ekonomska politika uslovila je to da se mi danas kao država nalazimo tu gde se nalazimo. Ali, kada sam govorio o napretku određenih politika, pre svega sam mislio na politiku koji vodi premijer gospodin Vučić, jer on i u spoljnoj politici i unutrašnjoj ekonomskoj politici i u pogledu vladavine prava, borbe protiv korupcije i kriminala radi nešto zašta smo se mi oduvek zalagali. Ono što je možda jedina zamerka naša, kao poslaničke grupe, jer to što su, čini nam se ovi zakoni i trebali ranije da dođu u Narodnu skupštinu Republike Srbije, posebno Zakon o prekograničnoj saradnji, jer se on u velikoj meri tiče našeg, da kažemo, direktnog interesa. Naravno, da je interes Republike Srbije da kao pouzdani i korektan partner u međunarodne zajednice da svoj pun doprinos očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti. Mi to činimo i kroz donošenje Zakona o međunarodnim merama ograničenja u kojima se mi, naravno, obavezujemo kao i sve ostale države članice i UN i Saveta Evrope i OEBS-a i drugih međunarodnih organizacija da ćemo kao i druge demokratske zemlje prema režimima koji ugrožavaju i međunarodnu mir i stabilnost preuzimati određene mere ili sankcije. Međutim, mi smo, čini mi se, zbog čega sam mislio da je Zakon o prekograničnoj saradnji trebalo ranije da dođu u Narodnu skupštinu Republike Srbije,otvorena su prva poglavlja o pregovorima o našem pristupu u EU, što je još jedna velika pobeda ove državne politike. Međutim, nas kao državu i naše opštine bez obzira što mi imamo samo administrativne regione i mi se kao politička stranka zalažemo za formiranje tog srednjeg nivoa vlasti zbog same činjenice da nam postoji veliki dizbalans u razvoju lokalnih samouprava, da smo zadržali još uvek taj stari Titov model organizacije i opština i mesnih zajednica, da nemamo taj srednji nivo vlasti, a da je posledica svega toga pored toga što smo, postoji veliki dizbalans u ekonomskom razvoju naših opština i gradova, a to je što postoji nezaustavljiv proces pražnjenja sela, čak pražnjenja i gradova iz nerazvijenih područja, što ugrožava i biološki opstanak nacije i bezbednost zemlje i što je i po mišljenju Srpske akademije nauka i umetnosti jedna velika opasnost, jer Srbija sa 4.200 naselja, ako se nastavi ovakav demografski proces i proces odumiranja nacije može za deset godina ostati bez i jednog jedinog stanovnika u čak 1.200 svojih sela. Zbog čega je bitna prekogranična saradnja, a u sklopu našeg pridruživanja ka članstvu u EU? Pa, naprosto što nama će već stajati na raspolaganju predpristupni fondovi EU. Evropska unija pošto je zasnovana na ravnomernom razvoju svih njenih država članica unutar država na razvoju regiona, opština i gradova, čak jednu trećinu svojih sredstava je odvojila za regione, opštine i gradove i teritorijalne organizacije vlasti. Ono što treba da znaju naši građani,posebno nosioci vlasti lokalnim samoupravama to je da već sada angažuju stručne ljude koji će da rade dobre projekte, da apliciraju, da konkurišu za ta sredstva, jer imamo iskustva sa drugim zemljama koje nisu u potpunosti spremne dočekale ovaj pregovarački proces, da na žalost, zbog odsustva projekata mnoga sredstva koja su bespovratno dobijana od predpristupnih ili pristupnih fondova EU, ta zemlja ili jedinica lokalne samouprave ili teritorijalne organizacije nije dobila, jednostavno zbog toga što nisu imali kvalifikovane ljude i kvalitetne projekte. Mislim da je ovo možda najvažnija poruka koja treba i one koji na ovaj način o tome ne razmišljaju da nas probudi iz sna i što pre da krenu na ovaj posao koji je jako bitan. Dobijamo sredstva bespovratna, poklanja nam EU, a mi samo treba da uradimo kvalitetne projekte. Iako je Zakon o prekograničnoj saradnji, iako je njegov izvor Madridska konvencija koja je doneta 1980. godine, a potpisana 1981. godine, znači, to je bilo pre 20, 25 godina, eto koliko je nama trebalo, odnosno 35 godina, koliko je nama trebalo da uradimo nešto što je trebalo u svakom slučaju raditi ranije. Ali, dobro je što je sada urađeno, dobro je što je državna politika na pragu ove politike. Dobro je što postoji opšti konsenzus u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Slušao sam uvažene kolege, predstavnike opozicionih stranka, koliko sam razumeo, bez obzira da li imaju amandmane ili ne, neće usvajanjem svojih amandmana, uslovljavati glasanje za ove zakone jer vide i prepoznaju jasan, opšti interes i to je čini mi se još jedna dokaz dobre politike koju sprovodi ova Vlada, a čiji apsolutno ton daje premijer, gospodin Aleksandar Vučić. Što se tiče međunarodnih mera ograničenja, kažem, kao neko ko je do skora bio pod udarom tih međunarodnih mera ograničenja i zbog nerazumevanja međunarodne zajednice, najviše zbog grešaka naše politike, dobro je što je Vlada došla sa jednim ovakvim zakonom u kome ćemo mi kao neko ko sprovodi jednu drugu politiku u potpunosti se pridržavati međunarodnog prava i nećemo za razliku od nekih drugih vremena se predstavljati kao branioci međunarodnog prava, a biti pod udarom tog međunarodnog prava. Ono što je gospodin Dačić u svom obraćanju, čini mi se izostavio da navede, to je pošto smo 2003. godine primljeni u Savet Evrope, mi smo od tada mnoge konvencije, preporuke i tako dalje, Saveta Evrope primenili u naš pravni sistem od pravosuđa, informisanja, položaja udruženja nevladinih organizacija, borbe protiv korupcije, onda saradnje sa međunarodnim Tribunalom za bivšu Jugoslaviju. Preostalo nam je da ratifikujemo još sedam konvencija Saveta Evrope. Očekujem od vas gospodine ministre, da što pre sa svih tih sedam konvencija Saveta Evrope, dođete u Narodnu skupštinu Republike Srbije i da ih ratifikujemo, jer ako smo na pragu ove politikeonda ne treba tu da bude nikakvih dilema. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Da li neko još od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, ovlašćeni predstavnik SPS. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Poštovani potpredsedniče Vlade, ministre spoljnih poslova, poštovani predstavnici ministarstva, jasan je cilj zakonskih predloga o kojima danas govorimo i vi ste to potpuno jasno i potpuno precizno rekli, a to je jačanje međunarodnog ugleda Republike Srbije. Imajući na umu, pre svega, važnost i značaj ciljeva koji se žele postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, mi ćemo, naravno, u danu za glasanje, kao poslanički klub podržati sva tri zakonska predloga. Ono što želim da kažem na samom početku svog izlaganja, obzirom da se to moglo čuti tokom malopređašnjih rasprava, dakle, bilo je reči o spoljnoj politici, bilo je reči o diplomatskim aktivnostima, obzirom, gospodine ministre, da smo u prilici da prvi put u republičkom parlamentu razgovaramo početkom 2016. godine, želim najpre da iznesem jedan stav i ocenu poslaničkog kluba, kada je reč o međunarodnim aktivnostima, odnosno kada je reč o međunarodnom planu, diplomatskim aktivnostima, spoljnoj politici Srbije u 2015. godini. Mi smatramo da je prethodna godina za Srbiju bila veoma uspešna na međunarodnom planu, smatramo da je ojačan i osnažen međunarodni ugled i međunarodni položaj Srbije, da je veoma važno da se o Srbiji danas lepo i pozitivno govori u svetu, za razliku od nekih ranijih perioda i da je veoma važno da Srbiju danas sagledavaju svi kao stabilnog, sigurnog, pouzdanog, konstruktivnog i pravog partnera, ravnopravnog partnera, što je najvažnije. Srbija, kada je reč o svojoj spoljnoj polici, vodi jednu, rekao bih, izbalansiranu, uravnoteženu spoljnu politiku, gde je naš interes, pre svega, neprikosnoveni prioritet. Dakle, naše strateško opredeljenje i strateški interes Srbije, svakako jeste članstvo u EU, ali Srbija će nastaviti da gradi prijateljske i dobre odnose i sa Rusijom i sa Kinom i sa SAD. U 2015. godini, kada govorimo o diplomatskim aktivnostima, kada govorimo o diplomatskim pobedama, kada govorimo o onome što je učinjeno a tiče se spoljne politike, o tome je govorio, mislim da je pomenuo i kolega Čikiriz, dakle ono što je najvažnije, otvorena su prva pregovaračka poglavlja i to je za nas dan od izuzetne važnosti i značaja za građane Srbije, to je za nas dan od istorijskog značaja, to zapravo jeste, pre svega, potvrda za trud i rad koji je Vlada Republike Srbije uložila na dostizanje i stvaranje evropskih standarda u Srbiji i to je potvrda uspeha Vlade Republike Srbije na putu evropskih integracija. Dakle, ova Vlada je pokazala, po mišljenju poslaničkog kluba SPS i sposobnost i spremnost da postiže istorijske rezultate u interesu svojih građana. Ono što je najvažnije, jeste da je Srbija na dobrom putu, da je Srbija na sigurnom putu, da je Srbija na sigurnom evropskom putu, da Srbija ima svoje mesto u EU i da Srbija hoće biti članica porodice evropskih naroda. Predstoji nam, naravno, još dosta posla u narednom vremenskom periodu, kada govorimo o evropskom putu Srbije, ali ova Vlada nikada nije bežala od posla, nikada nije bežala od odgovornosti. Ne postoji nijedan zadatak koji je postavljen pred ovu Vladu na putu evropskih integracija, a da on nije sa uspehom realizovan. Takođe, u 2015. godini, mislim da o tome danas nije bilo reči, ali u veoma teškim i složenim međunarodnim uslovima Srbija je pokazala i sposobnost i spremnost da upravlja jednom ozbiljnom i kompleksnom, složenom organizacijom, kakav je OEBS. I, danas, kao što sam rekao na početku, Srbiju sagledavaju svi kao pouzdanog, stabilnog, konstruktivnog i ravnopravnog partnera. Srbija je u 2015. godini bila međunarodna diplomatska prestonica. Ministarski savet OEBS-a, ispravite me ako grešim, ali mislim da je najveći skup koji je organizovala Srbija u periodu iza nas, nakon Samita nesvrstanih. Takođe, kada govorimo o diplomatskim aktivnostima, treba svakako istaći i dve velike diplomatske pobede Srbije u prethodnom vremenskom periodu. Najpre, onemogućeno je članstvo Kosova u UNESKO, pre svega, jedinstvenom diplomatskom aktivnošću državnog vrha i predsednika države, predsednika Vlade Republike Srbije, vas kao potpredsednika Vlade Republike Srbije i ministra spoljnih poslova, uz podršku naših tradicionalnih partnera i tradicionalnih prijatelja, mi smo uspeli da zaštitimo našu kulturnu i istorijsku baštinu i uspeli smo da zaštitimo naše manastire na prostoru Kosova i Metohije. Druga diplomatska pobeda, naravno ne druga po važnosti i značaju, već po nekom redosledu, dakle druga diplomatska pobeda jeste svakako neusvajanje rezolucije na sednici Saveta bezbednosti UN, opet zahvaljujući, pre svega diplomatskoj aktivnosti, jedinstvenoj politici državnog vrha, uz podršku tradicionalnih prijatelja, zemalja koji su nam tradicionalni prijatelji. Mi smo uspeli da odbranimo naše nacionalne i državne interese, uspeli smo da pokažemo da pravda i istina jesu na našoj strani i da u ovom trenutku kada govorimo o našem regionu, nisu nam potrebne nekakve rezolucije i dokumenti koji će produbljivati nekakve nove podele i nove sukobe. Srbija je, kada govorimo o regionalnoj politici, vrlo jasno pokazala šta želi. Želi mir, bezbednost, stabilnost, dobrosusedske odnose, saradnju. Želi da sva otvorena pitanja, ukoliko ima otvorenih pitanja, rešava kroz dijalog, kroz razgovor, jer to je jedini način da se dođe do kompromisnih i pravičnih rešenja koja uvek jesu prihvatljiva za obe strane. Jednostrani potezi nikada ništa dobro nisu doneli. Ne želim da se vraćam, pre nekoliko meseci imali smo takav vid jednostranog poteza i on svakako ništa dobro ne bi doneo da se nije razgovarala o otvorenom pitanju koje je tada postojalo. U 2015. godini, upravo zahvaljujući diplomatskim aktivnostima državnog vrha, želim da istaknem još jedan događaj, koji smatram da ima izuzetnu važnost i značaj, a to je samit Kine i 16 zemalja centralne i istočne Evrope, događaj od izuzetne važnosti i značaja za Srbiju. Dakle, mi smatramo, poslanički klub SPS smatra da je Srbija na međunarodnom planu u 2015. godini ostvarila izuzetne rezultate i da je 2015. godina na međunarodnom planu bila veoma uspešna za Srbiju. Podsetiću, odnosno ponoviću, ojačan i osnažen međunarodni ugled, međunarodni položaj Srbije. O Srbiji se danas lepo i pozitivno govori i Srbiju danas svi sagledavaju kao stabilnog, sigurnog i pouzdanog partnera. Srbija je na dobrom i sigurnom evropskom putu. Srbija ima svoje mesto u EU i biće deo porodice evropskih naroda, ali Srbija će nastaviti da gradi svoje prijateljske odnose i sa Rusijom i sa Kinom i sa SAD i za takvu politiku, poštovani potpredsedniče i vi, Ministarstvo spoljnih poslova i Vlada Republike Srbije, naravno imate podršku poslaničkog kluba SPS. Kao što sam rekao, kada je reč o zakonskim predlozima koji su danas na dnevnom redu, a dolaze upravo iz vašeg ministarstva, Ministarstva spoljnih poslova, odnosno Ministarstvo spoljnih poslova je predlagač. Cilj zakona jačanje međunarodnog ugleda Republike Srbije. Najpre, nekoliko reči o Predlogu zakona o međunarodnim merama ograničavanja. Reč je pre svega o, kao što ste i vi u uvodnom izlaganju rekli, reč je o potrebi usaglašavanja našeg zakonodavstva sa međunarodnim pravom, ali reč je i o obavezi koja proističe iz članstva Srbije u međunarodnim organizacijama. Srbija je jedan od inicijatora, jedan od osnivača i punopravan član organizacije UN i naravno da ima obavezu usvajanja jednog ovakvog akta. Međunarodne mere ograničavanja se uvode na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti UN i imaju jedan jasan cilj, a to je očuvanje međunarodnog mira, stabilnosti i bezbednosti i mislim da taj cilj ni za koga, ali apsolutno ni za koga u ovoj sali nije sporan i ne dovodi se u pitanje. Uvođenje međunarodnih mera ograničavanja predstavljaju međunarodni odgovor, ukoliko se proceni da neka od zemalja ili država koja je članica UN ugrožava mir i bezbednost, a koje ne podrazumevaju i vi ste to vrlo precizno i jasno rekli, ne podrazumevaju upotrebu vojne sile. Dakle, usvajanje zakona jeste predviđeno nacionalnim planom za usvajanje pravnih tekovina EU. Kao što je kolega maločas rekao, postoje dva modela, EU predviđa dva tipa ili dva modela ili dva tipa mera ograničavanja, mere koje usvaja Savet bezbednosti UN i autonomne mere ograničavanja koje donosi Savet EU. Dakle, usvajanjem ovog zakonskog predloga, tačno je, mi sa uspehom realizujemo još jednu u nizu obaveza na putu evropskih integracija, a tiče se konkretno Poglavlja 31 – spoljna bezbednosno-odbrambena politika i u potpunosti će, kada govorimo o zakonodavnom okviru u Srbiji, u potpunosti će biti uspostavljen pravni okvir za primenu međunarodnih mera ograničavanja. Što se tiče drugog zakonskog predloga, ne drugog po značaju, već po redosledu, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Libana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, specijalnih i službenih pasoša, vi ste u uvodnom izlaganju rekli šta predviđa ovaj sporazum, ukidanje viza za nosioce diplomatskih, službenih i specijalnih pasoša, a opet u skladu sa Bečkim konvencijama o diplomatskim i konzularnim odnosima. Sporazum predstavlja spremnost da se unaprede bilateralni odnosi dve zemlje. Ja želim da kažem da ćemo sa velikim zadovoljstvom podržati ovaj zakonski predlog, a pre svega, imajući na umu politički odnos. Dakle, diplomatski odnosi između dve zemlje, između konkretno Libana i Srbije mislim da datiraju negde od 1946. godine. Oni su danas stabilni, sigurni, dobri, bez otvorenih pitanja i postoji potreba za unapređenjem. Ono što je za nas veoma važno, Liban nije priznao nezavisnost Kosova i Metohije. Liban je zauzeo principijelan stav na Konferenciji UNESKO-a, i podržao principijelan stav Srbije, koji jeste u skladu sa međunarodnim pravom, sa rezolucijama Saveta bezbednosti UN, i glasao protiv članstva Kosova u UNESKO. To je razlog za još veće pozitivno raspoloženje da podržimo ovaj zakonski predlog. S druge strane, kada govorimo o pitanju koje je važno konkretno za Liban, mislim na bliskoistočnu krizu, tu opet Srbija ima jedan principijelan stav podrške iznalaženja mirnog, dugoročnog i trajnog rešenja. Ono što takođe treba sagledati kada govorimo o ovom zakonskom predlogu jesu i ekonomski odnosi koji nisu zanemarljivi. Mi imamo ovde neke podatke iz 2012. i 2013. godine, i treba raditi u narednom vremenskom periodu na unapređenju i ekonomskih odnosa. Recimo, u 2012. godini naš izvoz je iznosi negde oko 11.449 miliona evra, a uvoz 664.000 evra. U prvih šest meseci 2013. godine, izvoz je iznosio 3.642.000 dolara, a uvoz 303.000 dolara. Dakle, ima prostora, imajući na umu ove pokazatelje i podatke, ima prostora i treba u narednom vremenskom periodu razmišljati i o unapređenju ekonomske saradnje. Što se tiče trećeg po redu zakonskog predloga o kojem se danas vodi rasprava, a to je Predlog zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti, dakle, vi ste rekli da je ona sačinjena, i pomenuli ste u uvodnom izlaganju, da je sačinjena u Madridu 21. maja 1980. godine, i odatle naziv Madridska konvencija, da je nastala, naravno, pod okriljem Saveta Evrope, da je na snagu stupila 22. decembra 1981. godine, da je do sada potpisala 41 država, a da je ratifikovalo 38 država. Vrlo precizno i jasno ste govorili o ciljevima koji se žele postići usvajanjem konvencije. Oni za nas jesu u potpunosti prihvatljivi, naravno, i mi ih podržavamo. Naglasio bih da je dodatnim protokolima omogućena i saradnja između država koje se teritorijalno ne graniče, što opet povećava prostor za saradnju. Konvencijom su predviđena, kao što ste rekli, dva modela sporazuma za ostvarivanje saradnje. Prvi je model međudržavnog sporazuma, prema kojem unapređenje međugranične saradnje spada isključivo u nadležnost država. Za taj model se opredelila Srbija, ali pored Srbije, za taj model opredelili su se i Italija, Španija, Slovačka, Gruzija, Azerbejdžan. Na taj način, država je jedini nosilac međunarodnog pravnog subjektiviteta. Srbija je, vi ste i o tome govorili, članica Saveta Evrope od 2003. godine, i od tada je pristupila brojnim konvencijama Saveta Evrope, a u cilju usklađivanja svog pravnog poretka sa standardima Saveta Evrope. Ratifikovanjem ove Madridske konvencije Srbija će biti još bliže dostizanju postavljenih standarda i ispunjavanju onih statutarnih obaveza, što će doprineti u narednom periodu prestanku postprijemnog monitoringa, a to će značiti dostizanje punih standarda. Ratifikovanjem tzv. Madridske konvencije mi smo ubeđeni da Srbija dalje unapređuje svoje standarde u skladu sa evropskom i svetskom praksom, što će u narednom periodu, verujemo u punom kapacitetu, svrstati Srbiju u red modernih, razvijenih evropskih država. Naravno, još jednom, na samom kraju, u danu za glasanje poslanički klub SPS podržaće sva tri zakonska predloga. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu Đorđu Milićeviću, šefu poslaničke grupe SPS. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege i koleginice, ja ću samo kratko, u ime poslaničke grupe PUPS da potvrdim da ćemo mi u danu za glasanje glasati za ovaj set zakona koji se nalazi pred nama. Naravno, moje je zadovoljstvo i naše poslaničke grupe što su i svi predstavnici poslaničkih grupa danas imali sličan stav. Svi su podržali ova tri zakona. Vidi se da su ih radili profesionalci, da su vrlo jasni, vrlo precizni. Znamo da je to i bio prioritet našeg nacionalnog programa za integraciju Republike Srbije i dobro je da u tom smeru i radimo. Ovaj zakon će biti vrlo transparentan, kao što se iz njega vidi. Vodiće se evidencije i pravnih i fizičkih lica, dostavljaće se podaci na zahteve međunarodnih organizacija. Te restriktivne mere, nažalost, imali smo iskustva i svi da osetimo u jednom periodu. Da li su bile dobre tada ili ne, pokazaće istorija. Ostavićemo za to još malo da prođe vremena. U svakom slučaju, krenuli smo put tih evropskih integracija. Ovo je nešto što smo morali da ispunimo. Ovaj zakon, a naročito zakon o tim međunarodnim merama ograničenja, će vrlo biti važan i za našu namensku industriju, za evidenciju izvoza naoružanja. Tako da, poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje podržati sva tri zakona.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Aleksandra Tomić, ovlašćeni predstavnik SNS.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine Bečiću, gospodine Dačiću, kolege poslanici, pre nego što počnem da govorim o zakonskim predlozima, rekla bih prvo da današnja sednica mislim da je u stvari krunisanje jednog mukotrpnog rada kada je u pitanju i spoljna politika Srbije, ali i rad Vlade Srbije. Ono što možda mnogi ne znaju, Madridska konvencija, koja je povezana praktično sa prekograničnom saradnjom, je obaveza Srbije još od trenutka kada je Srbija postala članica Saveta Evrope. Ali, ono što sigurno javnost ne zna, to je da mnogo toga zavisi od pojedinaca, pogotovo kada je u pitanju spoljna politika i ono o čemu treba danas i govoriti i nedvosmisleno reći svim građanima Srbije da je delegacija parlamenta Srbije i delegacija Odbora za spoljne poslove, koja je učestvovala u radu Saveta Evrope na prethodnom zasedanju, kada je govorila o izveštaju o stanju ljudskih prava na Kosovu i kada je u Savetu Evrope u plenumu bilo izjašnjavanje o Rezoluciji o Kosovu i Metohiji, treba reći da je postignut veliki uspeh i borba koja se vodila unutar samog Saveta Evrope je bila mukotrpna. Ako vam kažem da od svih albanskih amandmana glasanje, rezultat glasanja je 51 prema 50 da se odbiju albanski amandmani, onda ne treba ništa više da govorim o tome koliki je značaj toga da rezolucija koja je usvojena o Kosovu i Metohiji, a na osnovu Izveštaja o stanju ljudskih prava, dobila u plenumu 53 glasa, a 50 koji su bili protiv te rezolucije. Znači, govorim o tome da su naši predstavnici i predsednik Odbora za spoljne poslove Aleksandra Đurović imali jedan težak posao, kao što ste i vi imali težak posao kada je u pitanju bio i UNESKO i Rezolucija o Srebrenici, da se izborimo zaista za očuvanje nacionalnih interesa Republike Srbije, ali i da se izborimo sa tim da naše obaveze moramo da izvršimo. Kada je u pitanju Madridska konvencija koja je na snazi od 1981. godine, a koja govori o prekograničnoj saradnji, dobro je što smo izabrali model koji podrazumeva državni suverenitet, jer je Srbija imala prilike 2000. godine da dosta, kroz lokalne samouprave, sarađuje na projektima prekogranične saradnje i sa Bugarskom, i sa Rumunijom, i sa Mađarskom, i sa Bosnom i Hercegovinom, ali bez podrške države i praktično Republike Srbije nijedna lokalna samouprava to nije u stanju da uradi. Zašto? Zato što uvek kroz te projekte prekogranične saradnje traži se učešće u budžetu projekta od 15%. Šta to pokazuje? Lokalne samouprave nisu uvek sposobne da se nose sa uslovima konkursa. To su manje karakteristike kada govorimo o uslovima konkursa i blaži uslovi kada je prekogranična saradnja, nego kada su konkursi isključivo EU. Kod projekata prekogranične saradnje imate učešće dve države članice, a kod članica EU kada su evropski projekti u pitanju imate minimum tri, plus normalno podrška tri članice EU. Treba reći da je ovakav model koji je izabran i kroz ratifikaciju uopšte i usvajanje ovog zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica i vlasti jako dobar i zaista ga treba podržati. Treba reći da je do 2012. godine prethodna vlast uglavnom forsirala projekte prekogranične saradnje koji su se odnosili isključivo na Vojvodinu. To su naše kolege iz Novog Pazara takođe ovde rekle. Usvajanjem ovakvog predloga nacrta daju se jednake šanse svim pograničnim lokalnim samoupravama da zaista se razviju u svim segmentima i kada je oblast tog regionalnog razvoja u pitanju, znači privrednih aktivnosti, i kada je u pitanju turizam, i trgovina, i kultura, i onaj deo koji se odnosi na zaštitu životne sredine, ali i na oblast upravljanja vanrednim situacijama, jer smo videli da pod uticajem klimatskih promena nijedan problem ne može sama država da rešava, već je za to potrebna regionalna saradnja, pa i podrška EU, kada smo imali pitanje poplava u Srbiji 2014. godine. Da se ne bih ponavljala, kao i moje kolege, reći ću samo da ono što smo primetili kada je u pitanju uopšte ovaj predlog, znači ratifikacija Madridske konvencije, treba reći još da projekti koji su finansirani od same strane EU, a daju podršku projektima prekogranične saradnje za sada dok je Srbija u ovakvom statusu pregovora, u trenutku kada budemo na pragu ulaska u EU, čak godinu dana pre toga, postoji mogućnost otvaranja tzv. strukturnih fondova iz kojih jednostavno Srbija može da povuče određena bespovratna sredstva, ali i sredstva koja predstavljaju kreditne linije sa veoma, veoma povoljnim uslovima. Ta sredstva u stvari treba da služe za razvoj infrastrukture upravo na tim pograničnim opštinama i treba da služe upravo tome da pojačaju regionalnu saradnju. Naravno, svega ovoga ne bi bilo da ne postoji zaista jedna stabilna spoljna politika, politika koja je usmerena ka miru i gde su istok i zapad sada prepoznali praktično da je Srbija područje i država u kojoj imaju jednog ravnopravnog partnera kada je u pitanju zalaganje za mir i bezbednost, kako u regionu tako i u EU, a bogami i u svetu. Imali ste prilike, kada su u pitanju rezolucije o Srebrenici i UNESKO, da vidite da postoji u svetu mnogo prijatelja, negde je taj odnos bio dosta uspavan, i dolaskom na čelo SNS i gospodina Vučića, u saradnji sa vama gospodine Dačiću, se jednom odgovornom politikom, uz sve prepreke na koje ste nailazili, uspostavio takav sistem funkcionisanja u državi da smo zaista priznati po vođenju spoljne politike od svih partnera u svetu, kao ozbiljni i odgovorni, što stvara uslove za otvaranje mnogih projekata, kada je u pitanju prekogranična saradnja. Taj naš put prema Evropi, koji praktično pokazuje naše strateško opredeljenje, ali i onaj deo koji se odnosi da našim istorijskim prijateljima nikada nećemo okrenuti leđa, pokazuje suštinski da mi nikada ne radimo tajno, nego svima i svim partnerima u svetu kažemo ono što mislimo, pa tako i kroz zakon koji se odnosi na ratifikaciju Sporazuma gde ukidamo vize za nosioce diplomatskih, specijalnih, službenih pasoša za Vladu Republike Liban. Odajemo priznanje za podršku koju su nam dali, ali treba reći, kao jedan podatak, da je Liban izdao do sada oko 2,500 hiljade ovakvih pasoša koji su van granica države i pokazuje opredeljenje ove države da želi da sarađuje sa Srbijom po različitim pitanjima. Ovaj predlog zakona se sastoji samo od tri člana, ali oni pokazuju, pored toga da se ukidaju vize, da ovaj zakon treba da stupi na snagu osam dana od dana donošenja u Narodnoj skupštini Srbije i pokazuje našu spremnost da je ovo država sa kojom, kao i sve druge kojima smo ukinuli ove mogućnost, pokazuje dobar odnos. Kada govorimo o zakonu, koji je najinteresantniji, o međunarodnim merama ograničenja, treba reći da je vaše Ministarstvo 30. jula bilo na sednici Odbora za spoljne poslove i imalo je prilike da nam obrazloži ovaj predlog zakonskog rešenja. Zakon je došao u skupštinsku proceduru 15. jula. Nije išao po hitnom postupku, ali ono što pokazuje jeste da on daje jednu proceduru uvođenja i primene i ukidanja međunarodnih mera ograničenja koje predstavljaju obavezu Republike Srbije. Imamo tako Rezoluciju UN prema članu 25. Imamo obaveze koje se u vidu procesa vrše u okviru Poglavlja 31. Imamo jačanje pozicije Srbije i kada su u pitanju mere ograničenja, pogotovo kada govorimo trgovini, odnosno izvozu oružja, ali i kada govorimo o delu koji se odnosi na kretanje određenih lica, kao i raspolaganje imovinom određenih lica koja rade na tome da urušavaju mir i bezbednost, ne samo u svetu, nego i u određenim regionima. Srbija postaje sastavni deo sveta, kada je u pitanju ova oblast i sprovodi te određene zakone. Kao što ste dobro rekli, to je jedan leks specijalis koji se odnosi i na Krivični zakon za one koji se ogreše. Predviđene mere su od tri meseca do tri godine, a kada je to sa namerom urađeno idu kazne i do osam godina zatvora. Hoću da kažem da je dobro što ovakav zakon donosimo, jer on pokazuje zalaganje Srbije za mir i bezbednost u svetu i pokazuje da postoje određene naše međunarodne obaveze po kojima treba da sprovodimo te međunarodne mere. To je, pored Rezolucije Saveta Bezbednosti UN, kada je u pitanju Glava VII Povelje, odluka Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju. To su odluke mnogih međunarodnih organizacija gde je Srbija ili član ili ima izjavu po kojoj treba da bude u skladu sa spoljnopolitičkim prioritetima, ali ima određene mere ograničenja, koje Republika Srbija uvodi po drugim osnovama i ono što je vrlo bitno to je da ovim zakonom će se omogućiti vođenje evidencije i biće obaveza naša, vođenje evidencije, koja inače postoji već na veb stranici Ujedinjenih nacija i tu dajemo i sebi jednu obavezu kojom treba da sarađujemo sa Komitetom Saveta bezbednosti, pogotovo kada su u pitanju osobe koje krše ovakav zakon. Sve u svemu, ovo je samo jedan deo praktično onoga što smo mi imali prilike da čujemo kada je u pitanju spoljna politika i mislim da ovaj deo zakona suštinski je jedan preduslov za veliko poverenje naših prijatelja u svetu, Evropskoj uniji, ali i u regionu, ali treba reći da kada su u pitanju određene konferencije kao što je bio Savet ministara OEBSa, kao što je bio deo koji se odnosio na zajedničku konferenciju sa Narodnom Republikom Kinom, a odnosilo se na zemlje Srednje Evrope, pa i Jugoistočne Evrope nedvosmisleno, onda se u stvari tu pokazuje kako vas neko poštuje u svetu. Suštinski, ekonomija izlazi kao posledica dobro vođene spoljne politike i kao jedno priznanje za sprovedene ekonomske reforme, a ja bih rekla i određene reforme koje su sigurno u okviru spoljne politike. Kada to kažemo, onda sigurno za to ima puno razloga, pogotovo kada ne govorimo samo o međunarodnim organizacijama koje dotiču ekonomiju. Znači, kao što su MMF, Svetska banka i Međunarodna organizacija Ujedinjenih nacija, koja kroz svoje komitete i kao i Savet Evrope, kroz svoje komitete, jednostavno daju tu ocenu. Ta čestitanja koja zaista dolaze, kao što je bilo i našim predstavnicima u Svetu Evrope, kada smo imali pitanje Rezolucije o Kosovu i Metohiji, onda to pokazuje suštinski da ova Vlada, koja je zaista do sada postigla istorijski uspeh kada je u pitanju spoljna politika, daje jedan veliki značaj tome da smo na putu koji donosi rezultate. Ti rezultati, treba stalno govoriti o njima i zaista su rezultati koji daju budućnost i našoj deci, ali i Srbiji, da zaista ostane na putu razvoja. U danu za glasanje Srpska napredna stranka ovaj set zakona će prihvatiti i glasaće o njima. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Tomić. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite gospodine Seniću.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Kao što je već ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe Socijaldemokratske stranka – Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbiju rekao, naša poslanička grupa će u danu za glasanje podržati sva tri zakonska predloga. Ostaje jedna nejasnoća, pa molim gospodina ministra da mi odgovori, pošto mi nije najjasnije – zašto se ovaj zakon ne odnosi i na postupak sprovođenja međunarodnih mera ograničavanja koje Republika Srbija uvodi, primenjuje ili ukida na osnovu pravnih akata Evropske unije? Dakle, tamo gde su razlozi za donošenje zakona piše – donošenjem ovog zakona Republika Srbija će ispuniti jednu od obaveza iz pregovaračkog Poglavlja 31 – spoljna, bezbednosna i odbrambena politika, čime će u potpunosti biti uspostavljen pravni okvir za primenu međunarodnih mera ograničavanja. To je u redu, dakle, mi podržavamo to, želimo da se naše zakonodavstvo usaglasi sa pravnim tekovinama Evropske unije. Imali smo izveštaj Evropske komisije za 2015. godinu, gde je naglašeno da je neophodno da donesemo upravo ovaj zakon, koji je već tada bio u skupštinskoj proceduri. Sve je to u redu, ali me zbunjuje član 1, gde ne piše da se to odnosi na pravne akte Evropske unije. Dakle, piše – da se odnosi na pravne akte koji su doneti od strane Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, što je sasvim u redu. Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju, što je naravno u redu, kao i pravnih akata drugih međunarodnih organizacija koji obavezuju Republiku Srbiju. Pravni akti Evropske unije ne obavezuju Republiku Srbiju, jer Republika Srbija nije članica Evropske unije. Dakle, da bi pravni akti Evropske unije ili Evropske komisije, Evropskog saveta obavezivali Republiku Srbiju, mi prethodno moramo da promenimo Ustav. Pošto ovde nije navedeno da će se ove mere ograničavanja odnositi i na pravne akte Evropske unije, pitam se kako se mi to usklađujemo sa pravnim tekovinama Evropske unije, a zakon koji donosimo se ne odnosi na usklađivanje sa pravnim aktima Evropske unije? Vrlo prosto pitanje. Da vam kažem, mi smo dali amandman koji predviđa da se ubaci i to da se usklađivanje vrši sa pravnim aktima Evropske unije i smatramo da je ovo nenameran propust, koji ćete prihvatanjem našeg amandmana ispraviti. Takođe, tamo gde su razlozi za donošenje zakona, tačka 5) kaže – nacrt je pripremljen u skladu sa Nacionalnim programom za integraciju Republike Srbije u Evropsku uniju, usvajanje pravnih tekovina Evropske unije, usvajanje ovog zakona definisano je kao prioritet u Nacionalnom programu za integraciju Republike Srbije u Evropsku uniju. To podržavamo i to je apsolutno tačno i neophodno, ali opet se vraćam na pitanje koje sam već dva puta postavio. Dakle, zašto se ovim zakonom ne propisuje i postupak sprovođenja međunarodnih mera, ograničavanja na osnovu pravnih akta donetih od strane Evropske unije? Molim vas da mi ne odgovarate da sam za to da Srbija uvede sankcije Rusiji, jer nisam. Dakle, naša politička stranka, naša stranka se jasno opredelila da je protiv uvođenja sankcija Rusiji. Mi smatramo da u ovom trenutku to Srbija sebi ne može da dozvoli, da naša ekonomija nije dovoljno jaka da može da se odrekne tako velikog tržišta i ovo ograničavanje koje ima, ili koje bi trebalo da preuzme Srbija kada je u pitanju usklađivanje sa spoljnom politikom Evropske unije, se ne odnosi samo na Rusiju. Pošto smo u izveštaju Evropske komisije za 2015. godinu videli da se naša zemlja nije usaglasila sa direktivama i stavovima Evropske komisije kada su u pitanju restriktivne mere prema Moldaviji, možda možete sada da nam odgovorite koji su bili razlozi? Dakle, za Rusiju su sasvim jasni nepobitni razlozi, mi ih podržavamo, Srbija ne treba da uvede sankcije Rusiji, ali zašto se Srbija nije usaglasila sa restriktivnim merama Evropske komisije i Evropskog saveta kada je u pitanju Moldavija? To je drugo pitanje. Voleo bih da mi odgovorite na ova dva pitanja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospodine Seniću. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Nije u sali. Narodna poslanica Stefana Miladinović. Izvolite gospođo Miladinović.
Hvala vam predsedavajući. Uvaženi ministre, saradnici iz Ministarstva, kolege narodni poslanici, ja ću nekoliko minuta da se osvrnem na sva tri predloga zakona koji su danas na dnevnom redu, a koji jesu prilog jačanju ugleda Republike Srbije u međunarodnoj zajednici. O ovome je bilo reči, u pravnom sistemu Republike Srbije ne postoji opšti pravni akt kojim se uređuju pitanja i uvođenja i sprovođenja i ukidanja, ali i nadzora međunarodnih restriktivnih mera. Do sada smo ove mere sprovodili na osnovu odluka Ujedinjenih nacija, na osnovu odluka međunarodnih sudova i na osnovu drugih međunarodnih organizacija, čiji smo član kao država. Iako nas članstvo u UN, Organizaciji za evropsku bezbednosnu saradnju, kao i drugi međunarodnim organizacijama ne obavezuje na direktno donošenje ovog opšteg pravnog akta koji bi na sveobuhvatan način regulisao ovu oblast. Usvajanje ovog zakona, verujem da će ubrzati proces primene međunarodnih mera, ograničavanja i značajno unaprediti kapacitete države u ispunjavanju ovih međunarodnih obaveza. Drugi, rekla bih, još važniji razlog za donošenje ovog zakona leži u činjenici da standardi EU zahtevaju da se tokom pregovora u Poglavlju 31. usvoji zakon o međunarodnim restriktivnim merama i odgovarajući podzakonski akti za sprovođenje ovih mera. Evropska unija primenjuje dva tipa ograničenja, mere usvojene od strane Saveta bezbednosti UN, koje članice EU primenjuju direktno i autonomne mere ograničavanja koje se uvode na osnovu člana 215. Ugovora o funkcionisanju EU koje države članice direktno primenjuju. Usvajanje ovog zakona o međunarodnim restriktivnim merama i sa tog aspekta treba da predstavlja i nadogradnju i dopunu postojećih i zakonodavnih i administrativnih okvira za sprovođenje restriktivnih mera. Sam predmet ovog zakona jeste propisivanje i postupaka za uvođenje, sprovođenje, ukidanje, ali i nadzor nad primenom međunarodnih restriktivnih mera koje će Republika Srbija u budućnosti sprovoditi. Praksa i standardi UN, EU, kao i država u okruženju propisuju i vrednosti koje se štite restriktivnim merama, odnosno cilj uvođenja mera, kao što su očuvanje i uspostavljanje međunarodnog mira i bezbednosti, poštovanje ljudskih prava i osnova sloboda, razvoj i jačanje demokratije, kao i drugi ciljevi u skladu sa međunarodnim pravom. I upravo u članu 2. Predloga zakona u skladu sa navedenom praksom jesu definisani ciljevi uvođenjem međunarodnih mera ograničavanja. Osim odluka međunarodnih organizacija, čije sprovođenje proizilazi iz članstva Republike Srbije u njima ili ostvarenja spoljno političkih prioriteta. U zakonu se propisuje mogućnost sprovođenja odluka i drugih subjekata, kao i sprovođenje sankcija po nekom drugom osnovu koje je u skladu sa međunarodnim pravom, a na osnovu prakse država u okruženju. To znači da će ovaj zakon dati šire mogućnosti za primenu međunarodnih restriktivnih mera, ne samo kada je u obavezi Republika Srbija da ih sprovodi po osnovu članstva, već i kada se oceni da je to sa stanovišta naše države oportuno interesima. Shodno zakonodavnoj praksi u Republici Srbiji i analiziranim standardima u ovoj oblasti možemo reći da ovaj zakon po svojoj strukturi sveobuhvatno reguliše ovo pitanje i sigurno će doprineti efikasnoj primeni ovih mera. Imajući sve to u vidu smatramo da će usvajanje ovog zakona o međunarodnim restriktivnim merama biti izuzetno značajno, posebno imajući u vidu planove Republike Srbije da pregovore o svim poglavljima završi i zatvori do 2018. godine. Pred nama je još jedan bilateralni Sporazum o ukidanju viza za nosioce diplomatskih specijalnih i službenih pasoša koje treba da ratifikujemo. Ovaj sporazum ste potpisali vi prošle godine u Bejrutu sa vašim kolegom ministrom inostranih poslova Libana. Svakako da ovaj sporazum jeste i želja i spremnost dve strane za dalji razvoj bilateralnih odnosa, koji imali smo prilike da čujemo danas, su izuzetno dobri, zapravo stabilni, bez otvorenih pitanja. Srbija je članica Saveta Evrope od 2003. godine i od tada smo pristupili brojnim, ratifikovali zapravo brojne konvencije. Ova konvenciju, Evropska konvencija o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti, poznata kao Madridska konvencija, ratifikovalo je 38 država članica Saveta Evrope i smatram da ćemo u Danu za glasanje jednoglasno usvojiti ovu rezoluciju. Cilj konvencije je podsticanje saradnje lokalnih i regionalnih vlasti država potpisnica putem zaključivanja sporazuma. Znači, Madridska konvencija ogleda se u pružanju mogućnosti za sklapanje tipskih ugovora koji regionalnim i lokalnim akterima daju adekvatnu osnovu za dugoročno planiranje saradnje iz okvira svoje nadležnosti sa partnerima u susednim državama. Time ćemo omogućiti direktnu saradnju pograničnih jedinica uz poštovanje teritorijalnog suvereniteta zemalja pogranične oblasti. Do sada je Srbija bila u mogućnosti da koristi instrumente prekogranične saradnje na bazi ad hok projekata u okviru programa prekogranične saradnje EU u okviru druge komponente instrumenata predpristupne pomoći. Ovi programi jesu korisni, ali bi razvojni efekat bio vidljiviji i brže ostvarljiv ukoliko bi lokalne zajednice imale na raspolaganju instrumente koji su određeni ovom konvencijom. Ratifikacijom ovog dokumenta doprinećemo unapređenju prekogranične saradnje pograničnih regiona i lokalnih samouprava u Srbiji sa partnerima iz susednih država, naročito članica EU. Uz čestitke vama i Ministarstvu spoljnih poslova na svim postignutim rezultatima u prethodnoj godini, ja ću još jednom ponoviti ono što je moj uvaženi kolega ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe rekao SPS će glasati za sva tri Predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem se gospođi Miladinović. Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Nije u sali. Narodna poslanica Marija Obradović. Izvolite, gospođo Obradović.
Hvala gospodine Bečiću. Uvaženi ministre Dačiću sa saradnicima, dame i gospodo kolege poslanici, zakoni koji se danas nalaze pred nama zaista su deo i naših međunarodnih obaveza kada je u pitanju diplomatija i deo naših obaveza kada se tiče formiranja obaveza zakonskog okvira po kojem ćemo postupati u narednom periodu, odnosno kako bismo precizirali ono što smo uradili do sada. Do sada su izvesne mere ograničenja, kada govorimo o Zakonu o međunarodnim merama ograničavanja, uglavnom smo to radili na osnovu odluke Vlade Republike Srbije i kretali smo se u tim okvirima. Sada je zaista neophodno, a i u okviru naših obaveza i akcionih planova za različita pregovaračka poglavlja, ovde se spominje Poglavlje 31 – spoljno bezbednosno i odbrambena politika, i to je naša obaveza da se uskladimo i budemo deo tih tokova, ponašamo se i diplomatski i državnički onako kako to propisuju naše državničke obaveze kao buduće članice EU. Ovim zaista regulišemo tu proceduru koju ćemo uvesti i primenjivati i ukidati međunarodne mere ograničavanja. To je naša obaveza i kao članice UN i kao članice nekih drugih međunarodnih organizacija poput OEBS-a, ali time nas obavezuju i različiti ugovori i sporazumi međunarodni koje smo potpisali i kojima su određeni naši odnosi sa drugim članicama. Ovim zakonom su obavezana i sva pravna i sva fizička lica, koja su to jurisdikcijom naše države i ono što jeste veoma važno je da ćemo mi ovim zakonom ojačati i poziciju Republike Srbije u oblasti izvozne kontrole naoružanja. Kada govorimo o ovim merama koje mogu biti sprovedene, mere ograničavanja, one zaista mogu biti različite. Obuhvataju ili kompletan prekid diplomatskih odnosa ili određeni stepen njihovog snižavanja. Mogu biti prekinute i ekonomske veze, prekid saobraćaja ili nekih drugih sredstava komunikacije i ono što sam već rekla, može biti zabrana trgovine oružjem ili ograničavanje kretanja određenih lica ili privremeno ograničavanje raspolaganja imovinom i neke druge slične mere. Jeste da ćemo ovim napraviti zakonski okvir i jeste da ćemo zaista, kao što piše i u ovom Predlogu zakona, se pridružiti grupi zemalja koje na ovaj način žele da uspostave i očuvaju međunarodni mir i bezbednost, poštovanje međunarodno humanitarnog prava, ljudskih prava i osnovnih sloboda i izvršavanje nekih drugih međunarodnih obaveza. Ali, sigurna sam da će se složiti samnom ljudi koji se ozbiljno bave diplomatijom, da često ono što piše na papiru može da bude u praksi tumačeno na različite načine i upravo razlika u tumačenjima onoga što piše na papiru dovodi do određenih sukoba, pre svega diplomatskih, a nakon toga i mnogo ozbiljnijih. Veoma je važno da budemo svesni prioriteti naše spoljne politike, na koji način ćemo sprovoditi, koliko ćemo se ozbiljno, decidno držati onoga što je propisano. Kao članica naše delegacije u Skupštini Saveta Evrope u Strazburu često sam svedok različitih tumačenja, rekla bih i licemernog ponašanja i poslanika upravo zemalja koje su stubovi EU. Znate, Parlamentarna skupština Saveta Evrope je jedno sedište gde se neguju ljudska prava i gde bi trebalo da ona budu ispoštovana u onom maksimalnom kapacitetu i gde ne postoje zemlje prvog i drugog reda, poslanici prvog i drugog reda, glasovi grupe poslanika koji važe više ili manje. Na papiru to sve tako i jeste i kada izračuna skupštinski brojač glasova, ali vam moram reći da se velika diplomatska borba vodi svakodnevno. To čine i predstavnici Ministarstva spoljnih poslova u Srbiji, čine svi naši diplomatski izaslanici, čine predstavnici parlamentarne diplomatije. Mi imamo nekoliko vrlo važnih delegacija u skupštini Srbije i zaista smo svakodnevno u komunikaciji sa ministrom spoljnih poslova Dačićem, sa predstavnicima naše Vlade, sa ljudima koji su na čelu različitih sektora u Ministarstvu spoljnih poslova i to je veoma važno. Treba reći građanima da, dakle, parlamentarna diplomatija, odnosno poslanici koji su najčešće osuđivani što dosta putuju, troše izvesne količine novca, a to je sve zaista samo jedan novinski natpis, nema istine iza toga, parlamentarna diplomatija je veoma, veoma važna. Često možete čuti da poslanici nemaju obavezu da glasaju u međunarodnim institucijama, to je pravilo u svetu, nemaju obavezu da glasaju onako kako to propisuje njihovo Ministarstvo spoljnih poslova, jer to je pravilo nezavisnosti poslanika da, dakle, u nekoj međunarodnoj instituciji glasa po svom mišljenju, po svom uverenju. Ali, moram vam reći da se retko razlikuju naši stavovi. Vrlo blisko sarađujemo, na istom smo putu, imamo iste smernice. Ono što možemo jedni ili drugi, u različitim međunarodnim institucijama dobiti, kao sugestiju i kada razmenimo iskustva, vidimo kuda idu određeni tokovi u međunarodnim institucijama, opet na kraju pronađemo zajedničko rešenje. Zbog čega je važna ova saradnja, o kojoj stalno govorim? Upravo zato što međunarodne mere ograničavanja budu rezultat nekog dogovora. Svesni smo sankcija koje su uvedene Rusiji, a ja, kao članica delegacije u Skupštini Saveta Evrope, vidim kolika je šteta zbog čega predstavnici Rusije nisu u Skupštini Saveta Evrope. Najlakše je nekome zabraniti da ne bude tu i da ne čujete njegov glas, ali, verujte, već posle nekoliko, mi na svaka tri meseca imamo redovna zasedanja u Skupštini Saveta Evrope, već posle prvog zasedanja gde se Rusi nisu pojavili videli smo koliko je teško donositi odluke bez tako ključnog činioca, koliko su se poremetili mnogi drugi procesi i odnosi u Skupštini Saveta Evrope i koliko je otežan rad. To će vam posvedočiti, do duše, u privatnim, neformalnim razgovorima, i poslanici najviših sila, koje su zapravo i tražile uvođenje sankcija Rusiji. Jako je teško funkcionisati. Nije dobro da u međunarodnim organizacijama, gde su zapravo predstavljene, ne političke stranke, međunarodne organizacije, poslanici u međunarodnim organizacijama su glas građana koji dolaze iz tih država i zbog toga je nezgodno i kada se poslanici u međunarodnim organizacijama izjašnjavaju u ime svojih stranaka, a ne u ime države iz koje dolaze. Naravno da je jako teško sugerisati kako će određeni poslanik da glasa, ali treba imati na umu da mi u inostranstvu, zaista predstavljamo državu iz koje dolazimo i da treba zastupati interese države. Mnoge, mnoge kolege iz zemalja EU insistiraju i vrše pritisak na članove srpske delegacije, jer znaju da imamo neformalne kontakte sa poslanicima Ruske Federacije, insistiraju da uspostavimo kontakte, da probamo da se ponovo Rusi vrate u međunarodne tokove, u Savet Evrope, jer je neophodno da radimo zajedno. Ne možemo čuti glas građana Ruske Federacije i ne znamo šta oni zaista misle, neophodno je da radimo zajedno. Srpska diplomatija je napravila, odnosno diplomatija Republike Srbije, veliki uspeh u prethodnom periodu, od 2012. godine sam u parlamentarnoj diplomatiji, pre svega, na početku Interparlamentarnoj uniji, a sada u Skupštini Saveta Evrope, sve naše delegacije su u poslednje tri, sada već četiri godine napravile značajne pomake, u svim međunarodnim organizacijama se vodi evidencija koliko je ko aktivan, koliko učestvuje u radu komiteta, na plenumima, u donošenju različitih rezolucija, odluka tokom diskusija i moram vam reći da je svuda značajno pomerena pozicija Srbije na bolje. Mi smo u Skupštini Saveta Evrope posle tri godine na sedmom mestu po aktivnosti, od 47 zemlja koje su članice Skupštine Saveta Evrope, a nekada smo bili na začelju te liste. Dakle, to govori i o aktivnosti poslanika, ali pre svega je u uskoj saradnji sa Ministarstvom spoljnih poslova. Slično je i u Interparlamentarnoj uniji. Želim da govorim i o uspesima koje pojedinačno poslanici, članovi naše delegacije, ostvaruju tim što budu birani za važna mesta na kojima se donose ključne odluke u tim međunarodnim institucijama, što govori da odaju priznanje i našoj državi iz koje dolazimo, a i o tom poslaniku lično koji bude kandidovan za tu poziciju. Ovog puta sam se, ministre Dačiću, više okrenula ka poslanicima u diplomatiji, ali slično važi, zaista, i za predstavnike vašeg ministarstva širom sveta, gde odlazimo mi, kao članovi delegacije Skupštine Srbije. Ne bih uputila negativnu kritiku, više apel ambasadorima i našem diplomatskom osoblju, da recimo za neki stepen podignu svoj nivo aktivnosti i da budu još posvećeniji poslu nego što su bili do sada. Mislim da u prethodnom periodu ambasade nisu bile dovoljno jako vezane za Ministarstvo spoljnih poslova, u smislu stalnih konsultacija i kontakata. To je zaista i postojalo, u tehničkom smislu, suštinski se pokazala vaša lična aktivnost, ministre Dačiću, tokom borbe za prijem Kosova u Unesko, odnosno naše borbe da oni ne budu primljeni. Sigurno će te se složiti da i to koliko ste i vi uložili truda govori da ambasadorima i našem diplomatskom osoblju treba jedan snažan podstrek iz centrale da krenu i da budu još aktivniji. Imamo izuzetno obrazovano, sposobno, kada kažem diplomatsko osoblje, mislim na prvom mestu na ambasadore, konzule, atašee, dakle ljudi koji se nalaze širom Srbije i predstavljaju Srbiju na najbolji mogući način, ali da im je vrlo važno da i vi iz Ministarstva spoljnih poslova stalno zadajete nove i nove zadatke i nove i nove lestvice, po kojima će oni raditi. I ovaj Zakon o međunarodnim merama ograničavanja, kao i ove naredne dve ratifikacije zakona, ne zahtevaju posebna finansijska sredstva, to je vrlo važno kada govorimo o srpskom budžetu koji treba negde da bude uvek na prvom mestu kada planiramo, da ga imamo u vidu kada planiramo naše aktivnosti. Uvode se određene evidencije podataka, koje se odnose i na države i na međunarodne organizacije, na fizička lica, to je vrlo važno i formiranje tih evidencija kada govorimo o međunarodnim merama ograničavanja, ali i na način na koji će se čuvati podacii na način na koji će se uništavati podaci nakon određenog perioda, pet godina. Madridska konvencija, odnosno Konvencija kojom se detaljnije definiše kako ćemo sarađivati između lokalnih i regionalnih vlasti među državama potpisnicama, putem zaključivanja različitih sporazuma, dakle, o prekograničnoj saradnji, već su kolege rekle koje su to oblasti u kojima sarađujemo, dakle i privredna saradnja i regionalni razvoj i urbani i seoski razvoj, transport, turizam, zaštita životne sredine, kultura, ono što je vrlo važno, uzajamna pomoć u vanrednim situacijama, ima mnogo oblasti na kojima treba da sarađujemo. Odlično je što ćemo ratifikovati ovu Konvenciju koju smo, dakle potpisali pravovremeno uz dostavljanje ove izjave, to isto mislim da je veoma važno, da smo uz tu izjavu uz koju smo potpisali konvenciju potvrdili da zaista jedino Republika Srbija ima međunarodno-pravni kapacitet i time ćemo izbeći ona različita tumačenja ove Konvencije, gde međunarodno-pravni subjektivitet može da ima i neka druga teritorijalna jedinica države potpisnice, odnosno to smo precizirali da je država jedini nosilac liste. O ukidanju viza za nosioce diplomatskih, specijalnih i službenih pasoša sa Republikom Liban ne treba mnogo govoriti, to je, manje više, proceduralna ratifikacija Sporazuma. Po podacima koji su meni dostupni, oko tri hiljade ljudi iz Republike Liban koji su nosioci diplomatskih, specijalnih i službenih pasoša moći će lakše da funkcionišu kada je saradnja sa Srbijom i poseta Srbiji u pitanju, u trajanju do 90 dana, i biće izuzeti, dakle, od pribavljanja viza i za ulazak i za tranzit i za boravak na teritoriji naše države. Pošto sam uglavnom i govorila pozitivno, zapravo sve vreme sam govorila pozitivno, da ne bude nekih sumnji, meni je zanimljivo da na ovoj listi prijavljenih govornika za danas imamo kolege koje su protiv ovog seta zakona i žao mi je što do sada nismo mogli da čujemo nijednog od njih, imali smo i vreme za ovlašćene izvestioce. Želela sam da čujem predstavnike DS ili opozicije, zbog čega su protiv ovog predloga zakona? Nije mi jasno, da li su možda protiv prekogranične saradnje ili protiv omogućavanja da predstavnici Libana dolaze za službene potrebe u Srbiju ili treba zatvoriti vrata svima? Ili su možda protiv ovih uvođenja sankcija, ali onda treba objasniti zbog čega i kako? Evo, kolega Pavićević maše. Ali, vi niste iz Demokratske stranke. Još uvek niste.
Poslanice, molim vas, da se vratimo na temu, nismo do sada komentarisali.
Hvala. Dakle, Srpska napredna stranka, kao što je rekla Aleksandra Tomić, ovlašćena za ove zakone, glasaće za ove predloge zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, ja danas neću govoriti o jednom utisku da je prvi potpredsednik Vlade gospodin Daći došao u Narodnu skupštinu u jednu vrstu, kako meni to izgleda, izvidničke misije, gospođo predsednice, uoči sednice u petak kada očekujemo predsednika Vlade, da ga propitamo malo o radu jedne loše Vlade, kako to ja ocenjujem. Ali, to neće biti moja tema danas.
Nadam se, iskreno.
Naravno, ja neću, poštovana gospodo, govoriti ni o delimičnoj neurednosti teksta u članovima 13, 18. i 24. ovog Predloga zakona gde, gospodine Dačiću, nedostaje negde zapeta, negde slovo, a negde je padež promašen. Poštovana gospodo, ja mislim da smo se mi dogovorili ovde još na početku ovog saziva da je poštovanje gramatike i pravila srpskog jezika naš vrhunski interes i kada dolaze zakonodavni projekti u Narodnu skupštinu ne sme da bude omaške ni u slovu, ni u zapeti, ni u čemu, poštovana gospodo. Danas, naravno, neću govoriti ni o ćutanju prvog potpredsednika Vlade, ministra Dačića, uprkos tome, gospodine Dačiću, što je vama bilo upućeno nekoliko pitanja ovde. Opozicioni poslanici su postavili vrlo konkretna pitanja …
Poslaniče, molim vas samo o tačkama dnevnog reda, a ministru ćemo ostaviti da se javi kad god bude želeo.
Ali, ja malo kao narodni poslanik posvećen ovom radu ovde da malo opomenem ministra Dačića koji je naš gost, da je red da odgovori na pitanja narodnih poslanika.
Hoće, kako ne, kad završimo diskusije, nego samo ovo zbog čega smo se sastali danas.
Evo, ja danas neću govoriti o svemu ovome zbog čega ste vi možda delimično bili u pravu kada ste me opomenuli jednom, pa drugi put, ali mislim da je veoma važno da povodom ovog Predloga zakona danas govorimo, ministre Dačiću, o važnosti formalizovanja spoljno-političke orijentacije Srbije. Niste često gostovali u našoj Skupštini u ovom sazivu. Moje očekivanje je npr. bilo, budući da smo i diplomirali na istom fakultetu, ja doduše malo kasnije međunarodne studije, a vi novinarstvo, ali moje očekivanje je bilo da će za vreme vašeg ministrovanja u upravljanju oblašću spoljnih poslova, spoljne politike da se pojavi ovde jedan dokument koji će da se tiče definisanja u jednoj strategiji ključnih prioriteta spoljne politike Srbije. Gospodine Dačiću, sve dok nemamo formalizovane te prioritete, ostaje na vama, na predsedniku Vlade, na predsedniku Republike, da od posete do posete, od intervjua do intervjua saopštavate svoja nekada različita viđenja, ministre Dačiću, kuda naša zemlja treba da ide kada se tiče njene spoljne politike. Da ne bismo imali takvu vrstu konfuzije neusaglašenih stavova, neusaglašenih izjava između predsednika Vlade, predsednika Republike i ministra spoljnih poslova …
Poslaniče …
To je tema.
Priznajte da se niste spremali za danas.
Kad god ste u pravu ja priznam, ali sada niste.
Ali malo, priznajte, da se sretnemo na pola puta.
Imamo i tri amandmana. Evo, gospodin Dačić se već prijavio. Znači, video je relevantnost ovog govora.
Nije se prijavio.
Pa, sada ćemo da vidimo da li će da odgovori ili će ministar Dačić da se brani ćutanjem do kraja. To ne bi bilo primereno bilo kom ministru.
Znači, ništa ne znate o zakonu?
Ne, idemo dalje. Dakle, formalizovanje. Kao što ste pripremili ovaj Predlog zakona, gospodine Dačiću, na koji smo mi podneli tri amandmana, evo da čuje gospođa Gojković, na članove 13, 18. i 24, tako je veoma važno, gospodine Dačiću, da se kaže da li je prvi, vrhovni, osnovni prioritet Srbije punopravno članstvo u EU. Ne da se to kaže negde, a da neko u drugom intervjuu relativizuje, nego da se zapiše u dokumentu i da je to, poštovana gospodo, i predsednica Narodne skupštine da čuje, ona upravlja najvažnijom političkom institucijom u našoj državi ovde, da se čuje i da se zna da je to negde zapisano i da je obaveza za svakog ministra, za svaku ministarku, za sve ljude koji delaju u ime naših institucija, u ime naše države. Gospodine Dačiću, nije dovoljno da se ovde kaže, a to nije ni dobro, da hoćemo da budemo članica EU, da ćemo uraditi to i to, a onda da se kaže – istovremeno ćemo zaštititi naše nacionalne interese. Pa, ako je prioritet za nas članstvo u EU, ministre Dačiću, onda je to naš vrhovni nacionalni interes, a ne da stalno dovodimo u sukob ono što proklamujemo u nekom intervjuu ili nekoj poseti sa onim što se ovde zagovara kada se priča sa građanima itd. Ovo je, ja mislim, jedna ozbiljna zamerka. Bilo bi mi drago, gospodine Dačiću, da čujem vaš odgovor zašto nema tog formalizovanja, ili, ako planirate to, da čujemo kada će se to pojaviti. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da ovi koji uče studente i koji treba da obrazuju studente sami premalo čitaju. Dakle, malo smo čuli o zakonima, a više smo čuli o opštem utisku jednog narodnog poslanika koji je samo pokušao da savetuje Vladu o međunarodnoj politici koju ona treba da vodi. Ovi zakoni jesu iz oblasti međunarodne politike, a mi koji smo bili žrtve vojnih i ekonomskih pritisaka kojima je naša zemlja bila izložena, vrlo dobro znamo kada su oni bili zakoniti, kada su oni bili deo politike UN, a kada su ih određeni međunarodni faktori uvodili na svoju ruku. S tim u vezi mi moramo biti izuzetno pažljivi, jer nekada uvođenje mera, ograničenje, sankcije, nekad mogu da daju pozitivan i negativan rezultat. Nekada je uvođenje sankcija pozitivno i u spoljnoj politici može da doprinese ugledu zemlje, jačanju njene međunarodne pozicije, ali ponekad uvođenje tih mera, ukoliko nije pažljivo, ukoliko nije u skladu sa zakonom, ukoliko nije u skladu sa odlukama UN, može i da naškodi. Tako bi uvođenje mera prema Rusiji izuzetno naškodilo zemlji, a neuvođenje može da doprinese jačanju međunarodnog ugleda. Recimo, zahvaljujući tome može da padne Rezolucija o Srebrenici, zato što neko u spoljnoj politici nije bio ponizan, nije puzio. Malo se pogeo, ali nije puzio. Pogeo se da narod ne bi puzio. Pogeo se da bi mogao da se uspravi i da je na takav način Rezolucija koja je bila predviđena o Srebrenici, koja je mogla imati poguban uticaj po naš međunarodni ugled, sprečena. Dakle, ne treba olako potezati mere ograničenja, a posebno kada su u pitanju sankcije, posebno kada su one zahtevne samo od dela međunarodne zajednice i s tim u vezi treba biti izuzetno pažljiv. Što se tiče Zakon o prekograničnoj saradnji, koji definiše prekograničnu saradnju, ona treba prema susedima da se vodi čak i kad su oni na određen način naši protivnici. Broj protivnika se ne smanjuje samo tako što ćemo ih pobediti, broj protivnika se nekada smanjuje i tako što ćemo ih ubediti da je saradnja u obostranom interesu, da ne treba ratovati i da se ne treba svađati, da se prekograničnom saradnjom mogu realizovati projekti koji su na dobrobit svih nacija na teritoriji Balkana. Međunarodnom politikom u ubeđivanjem možemo da ubedimo naše susede, koji nam često u zadnjih 100 godina nisu bili naklonjeni, koji su nam bili ratni i politički protivnici, možemo ih uvek ubediti da je interes da nas određeni delovi međunarodne zajednice ne koriste jedne protiv drugih, nego da se okrenemo u saradnji jedni sa drugima. Često su interesi dela međunarodne zajednice da posvađaju naše narode koristeći animozitete koji su vekovni, koristeći verske i nacionalne tolerancije, umesto da to bogatstvo razlika koristimo u korist svih, a određeni krugovi, naravno, žele da te razlike proglase u podele među narodima na Balkanu i da na takav način u jednoj kući, kako to kaže Brana Crnčević, na sred druma pokušaju da realizuju svoje skrivene namere svađajući narode koji su čak i skloni svađama na teritoriji Balkana, odnosno i u toj kući na sred puta, kako je to rekao Brana Crnčević. S tim u vezi, svaka prekogranična saradnja u kojoj se realizuju određeni projekti ide u korist saradnje sa okolnim državama, bez obzira što smo imali veoma gorka iskustva u poslednjih 100 godina. Ne moramo ih, kako to neki hoće da kažu, srediti, ne moramo ih pobediti, dovoljno je samo ih ubediti, jer broj protivnika se smanjuje i ubeđivanjem. Ako pređu na vašu stranu, onda imate više saveznika od protivnika. Kad od protivnika napravite saveznika, to je plus dva, jer imate jednog manje protivnika a jednog saveznika više, tako da su jedan i jedan dva. Meni je žao što je profesor Fakulteta političkih nauka izbegao moje predavanje i žurno se udaljio, kao deo intelektualne posluge jednog vincilira. Što se tiče ostalih zakona koji doprinose našoj međunarodnoj saradnji, ja ću probati da budem veoma kratak i da kažem ono što je Pašić rekao – da i naša politika ne može da se vodi kruto, da mora da bude fleksibilna, jer smo previše mala zemlja, da bi se držali uvek kočoperno i uvek kruto, da se nekad u stilu Miloša Obrenovića treba poviti, da ne treba uvek sve reći, jer u politici nije bitno šta ste rekli i koliko ste rekli i koliko ste vatreno rekli, već kad ste rekli i šta niste rekli, odnosno šta ste mislili a niste izrekli i kako ćete političkim sredstvima politiku prilagoditi svojoj naciji, a ne naciju prilagoditi svojoj politici i svojim strankama. Mislim da je međunarodna zajednica i međunarodna politika su kao klima i možete biti protiv klime, možete se buniti protiv takve klime, ali, pre ili kasnije morate joj se prilagoditi. Ukoliko joj se ne prilagodite, onda možete da doživite ono što smo mi doživeli 90-ih godina, doživeli smo ogromna ljudska, materijalna i finansijska, a pre svega privredna, razaranja, od kojih se lako ne možemo oporaviti, ukoliko ne shvatimo da onaporuka Pašića da naš mali čamac treba uvek privezati za neki veliki brod, ukoliko to ne shvatimo, mi onda nećemo izvući nikakve pouke iz prošlosti, a bolje je da ih izvučemo. Mogli bismo da izvučemo i pouke iz grešaka nekih drugih, jer se uvek valja više učiti na greškama drugih nego na svojim sopstvenim, jer greške na sopstvenim iskustvima, posebno ako se ponavljaju, veoma se skupo plaćaju. U međunarodnoj politici moramo da imamo kao sve velike, pa i neke male nacije, da moramo da imamo i vremensku prognozu. Da bi se prilagodili toj klimi, mi moramo računati na neku dugoročnu prognozu, na koji način se treba ponašati u nekom određenom vremenu, da bi se što uspešnije oduprli tim nepogodama, kao i kod vremenskih prilika, kao i kod vremenske prognoze, da što manje pokisnemo, da nas što manje vetar produva, da što manje ozebemo. Mislim da našu spoljnu politiku treba voditi dugoročno, treba je voditi pre svega u korist našeg naroda. Mi smo previše mali i ja ne verujem da možemo da usmeravamo vetar, kako kaže ona izreka, ali mislim da možemo, ukoliko budemo pametni, da podešavamo jedra i da budemo što manje izloženi vetru, sa što manje posledica. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, ja ću govoriti o prvoj tačci današnjeg dnevnog reda, a to je Zakon o međunarodnim merama ograničenja. Moram da priznam da sam naziv zakona me je, kad sam ga prvi put pogledao, donekle zbunio. I danas u raspravi jedna koleginica je govorila sve vreme – međunarodne restriktivne mere, umesto ovog termina – mere ograničenja. Mislim da reč: „restriktivne“ nije originalna srpska reč, ali mislim da mnogo jasnije govori šta je tema ovog zakona. Mi smo predložili jedan amandman da se ova formulacija – međunarodne mere ograničenja, zamene rečima – međunarodne restriktivne mere, jer mislimo da je mnogo jasnije o čemu se u ovom zakonu zapravo radi. Rekli smo na početku, odnosno ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, da ćemo glasati za Predlog ovog zakona, zato što on pre svega sistematski uređuje ovu oblast koja je do sada, kako se i kaže u obrazloženju, bila regulisana zaključcima Vlade. Odnosno, država je svoje međunarodne obaveze do sada sprovodila na osnovu zaključaka Vlade. Ovaj zakon sada predviđa da Vlada ponovo, na predlog ministra spoljnih poslova, donosi ove mere, ali je razrađeno tačno šta ove mere podrazumevaju, na koga mogu da se odnose, šta se radi sa imovinom, recimo, onemogućava se korišćenje određene imovine pravnih i fizičkih lica koja su obuhvaćena merama, kada postoje izuzeci, na koji način se vodi evidencija i druge stvari. To je dobro i dobro je da se uređuje naš pravni sistem. Ono što i obrazloženje zakona kaže, a to je da je jedna od namera donošenja ovakvog zakona da se usaglasi naše pravno zakonodavstvo sa Poglavljem 31, koje se odnosi na spoljnu bezbednosnu i odbrambenu politiku EU. Ono što mi smatramo da treba da bude još jasnije, da se jasno stavi i u sam zakon namera Republike Srbije da u budućnosti prati spoljnu politiku EU, ukoliko nam je taj cilj državni, državno ustanovljen, ustanovljen od 2000. godine, nije bio doveden u pitanje nijednom odlukom Vlade, to je takođe prioritet i poslednje Vlade, izabrane pre dve godine. S te strane, malo mi je čudno što je ovaj zakon poslat od strane Vlade u Skupštinu 15. juna prošle godine, a prošlo je više od šest meseci kako dolazi na dnevni red. Mi smo ovde raspravljali o mnogim zakonima koji su predlagani po hitnom postupku, svega dan-dva su stajali u proceduri. Ovaj zakon koji je važan za evropski put Srbije je opet, sa druge strane, više od šest meseci čekao da dođe na dnevni red. Mislim da to možda na najbolji način govori o pravoj nameri ove Vlade da pristupi evropskim integracijama. Znači, formalno, deklarativno, ova Vlada je za to, ali kada su praktične stvari i kada treba praktično uraditi, to onda nije prioritet ove Vlade. Sa te strane možemo da gledamo činjenicu da je ova Vlada tek posle tri i po godine, odnosno skoro četiri godine od dobijanja statusa kandidata otvorila prva pregovaračka poglavlja pre nešto više od mesec dana i za sve ovo vreme nismo imali mogućnost u parlamentu da raspravljamo o spoljnoj politici Vlade, o tome koliko je ona učinkovita, o tome da li koristimo sve mogućnosti i sve kapacitete države da taj put evrointegracija ubrzamo. Naše mišljenje je da Vlada usporava i da ne čini sa svoje strane sve što je moguće da Srbija što pre završi pregovarački proces i potpuno nerealno iz pozicije danas, evo, januara 2016. godine, zvuče najave da ćemo mi pregovarački proces završiti do kraja 2018. godine. mislim da je to važno da se kaže jer, kao što vidimo, predizborna kampanja je krenula, ovih dana otvaraju se po drugi-treći put fabrike koje rade već nekoliko godina, najavljuju se razne stvari da će nam se desiti u bliskoj budućnosti, ali ono što je realno, realni potezi i Vlade i ovog parlamenta ne daju nam za pravo da verujemo da će se to i ostvariti. Mi smo dali nekoliko amandmana sa željom da popravimo ovaj zakon. Podržaćemo i ostale dve tačke dnevnog reda o kojima danas raspravljamo u okviru ove objedinjene rasprave. Hteo bih, ako ne zameri predsednica, da iskoristim možda 20 sekundi da zamolim ministra za odgovor na poslaničko pitanje koje sam postavio pre skoro dva meseca. Radi se o sudbini državljana Srbije otetih 8. novembra u Libiji - Slađane Stanković i Jovice Stepić. Skoro tri meseca kako su oni oteti nemamo nikakvu informaciju šta se sa njima dešava, kakva je njihova sudbina, šta Vlada konkretno preduzima da bi dvoje građana, zaposlenih u Ministarstvu spoljnih poslova, na službi u Libiji, otetih na radnom mestu, šta država radi da ih vrati njihovim porodicama kući. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine Dačiću, drago mi je što vas vidim, pretpostavljam poslednji put u toj ulozi. Očekujem onu vašu čuvenu rečenicu – posle izbora ne znam ko će sedeti u Vladi, ali znam da ću ja biti premijer, nakon ovih izbora. Danas su, na dnevnom redu tri zakona; Predlog zakona o međunarodnim merama ograničavanja, Predlog zakona o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Liban. Naša spoljna politika, kao što su i moji prethodnici govorili, je poprilično nejasna. Dakle, imamo tri zakona, i može se postaviti pitanje da li je jedan pisao Vučić, drugi vi gospodine Dačić, a treći gospodin Nikolić, jer mi imamo najmanje tri spoljne politike. Pokret za preokret je više puta ukazivao na to. Ne mislim da je to slučajno što mi imamo tri spoljne politike za narod. Mi imamo jednu politiku. Međutim, sa ciljem prikupljanja svih glasača koji vam trebaju u danu za izbore mislim da je to više fikcija, kao što su sadašnji sukobi između vaše stranke i stranke SNS. Ja navijam za vas, da se razumemo.
Poslaničke, ništa o fudbalskim utakmicama, probajte o zakonu, ako može. Poslaniče, može o zakonu, ili ne može? Za to za koga on navija, to je zakon o sportu.
Evo, predsedavajuća, pošto ste vi dobrom delu javnosti poznati kao neko ko vrlo pažljivo prati svaku moju izgovorenu reč, mimo dnevnog reda, evo član 3. predsedavajuća i gospodine ministre, tiče se Zakona o međunarodnim merama ograničavanja. Interesuje me član 3. koji kaže – međunarodne mere ograničavanja primenjuju se prema, pa kaže u stavu 4, odnosno tačka 4. - fizičkom licu koje nije državljanin Republike Srbije, a boravi na teritoriji Republike Srbije i koje se nalazi na listi itd. Sada me interesuje, gospodine Dačić, vaš stav vezano za ovaj zakon i generalno vezano za spoljnu politiku. Dakle, kakav je vaš stav, a tiče se ovog zakona, povodom Matar Suhajlu al Daherija, kome je gospodin Vučić, pre neki dan, dao državljanstvo da bi mogao da kupi kao srpski državljanin srpsku zemlju? Dakle, čime je on to zaslužio i da li će se ovaj zakon u ovom članu 3. odnositi na Matar Suhajli al Daherija, pošto je on postao srpski državljanin, i moći će kao srpski državljanin da kupuje zemlju po Srbiji, Vojvodini pretežno, po drugim delovima Srbije, bez ograničenja. Ovaj zakon je donet da bi se strani državljani ograničili i moglo se prema njima primeniti određene mere. Međutim, Matar Suhajil al Daheri, ključni čovek šeika Muhameda bin Zajeda al Nahjana, je izuzet iz ovog zakona. I kakav je …..
Poslaniče, usvojili smo zakon kojim je sprečeno proricanje sudbine.
Kakv je vaš stav povodom dodeljivanja državljanstva Mataru Suhajilu al Daheriju, koji je od neki dan naš državljanin iako mnogi Srbi nisu mogli da dobiju srpsko državljanstvo? Kakav je stav gospodine Dačiću vaš, povodom toga što je Matar Suhajil al Daherij postao naš državljanin koji će postati latifundista u Srbiji? Imate li stav, smete li da ga saopštite, da bi građani Srbije, mene u ime Pokreta za preokret to interesuje, ali mislim i građane Srbije, da li Matar Suhajil al Daherij je ispunio sve uslove da bude građanin Republike Srbije i koje su to njegove zasluge prema Zakonu o državljanstvu da je on stekao to pravo? Ja bih čak sa ovim završio, pa bih hteo da čujem vaš odgovor.
Hvala vam. Preći ćemo posle na amandmane. Moram da priznam da vas nisam ništa razumela, pa vas nisam češće prekidala. Izvinjavam se, ne mogu uvek da vas prekinem, kada ništa nisam razumela od diskusije. Reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, simpatična mi je ta ljubav i to neko navijanje za neke potpuno neprirodne, rekao bih, političke kalkulacije, ili kombinacije, ili koalicije, možda. Ta uzajamna ljubav i, da kažem, navijanje, zasniva se samo, ili bazira na jednom zajedničkom imenitenju, a to je mržnja prema predsedniku SNS i predsedniku Vlade Aleksandru Vučiću. S druge strane, ono što je dobro i ono što je ključno, to je da, na sreću svih građana Srbije, o tome ne odlučujete vi, gospodine Veselinoviću, o tome odlučuju građani Srbije. Ali, ono što mi je takođe, simptomatično, to je ko o čemu Janko Veselinović, samo o izborima priča. Ako ste primetili, gospođo predsedavajuća, i danas nije pričao mnogo o tački dnevnog reda, i svih ovih dana priča samo o izborima. On je poslednja osoba koja treba da se raduje izborima. Poslednja osoba, ja mislim u ovom parlamentu, uopšte na političkoj sceni, jer ima devet članova stranke u Beogradu, što smo dokazali…
Poslaniče, molim vas, samo zanemarite to, svi mi imamo neke naše snove nego govorite o zakonu.
Siguran sam gospođo predsednice da vi uvažavate kao političkog faktora Borisa Tadića, siguran sam u to, evo i ja ga uvažavam, dakle, nisam se slagao sa njegovom politikom.
Molim vas, samo o zakonu ako možemo da sve stavimo u ovaj zakon.
Evo, u jednoj rečenici, Boris Tadić je rekao kako gospodin Veselinović zastupa sebe i svoju strinu.
Molim vas o zakonu, moraću da reagujem, dakle, rekli ste jedni drugima šta imate, sada pustimo strine na stranu i o zakonu, molim vas.
Zahvaljujem, prelazim na zakon. Danas su veoma važni i značajni predlozi zakona iz oblasti međunarodnih ugovora i spoljnih poslova i odmah na početku želeo bih da istaknem da snažno podržavam predložena zakonska rešenja, ali ono što bih takođe želeo da istaknem to je da po svemu sudeći Srbija, da kažem, trenutno uživa najbolju poziciju kada je reč o spoljnoj politici, međunarodnim aktivnostima i međunarodnom ugledu. Posle dugo, dugo vremena, danas smo nesumnjivo u najboljoj poziciji, svakako je za to prvenstveno zaslužna Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem. Zbog građana Srbije treba istaći da Vlada Republike Srbije čini napore da od Srbije napravi modernu, uređenu i pristojnu zemlju i u tom smislu rezultati se vide na svakom koraku, pa i u oblasti spoljne politike. Uprkos tome, što je taj posao veoma težak, veoma zahtevan, veoma naporan. A zašto je veoma naporan? Zbog količine i obima problema i tereta koje su nam ostavili. Ko nam je ostavio? Upravo oni koji danas spočitavaju neke primedbe, upravo su oni ti koji su doveli zemlju u tako tešku poziciju, a danas nam drže lekcije, a imali su godine i godine, decenije da isprave sve to što danas zameraju. Dakle, imali su godine, imali su svo vreme ovog sveta, ali očigledno da nisu imali volju ili znanje. Iz nama nekog nepoznatog razloga ništa od toga nisu uradili, važan je bio samo rejting stranke. Važna je bila dnevna politika, važan je bio dnevno politički rejting, a deklarativno su se zalagali za jačanje spoljne politike, odnosno spoljno-političke pozicije naše zemlje. Kao što su se deklarativno zalagali i za evropske integracije. Kao što su sedeklarativno zalagali i za jačanje odnosa sa Ruskom federacijom. Deklarativno su se zalagali i za ispunjavanje međunarodnih odnosa naše zemlje, sve deklarativno, a suštinski ništa, u praksi ništa. Sve je bilo podređeno pukom rejtingu jedne tada vladajuće stranke, dakle i da je to što govorim istina, govori podatak da je Madridska konvencija koja je danas na dnevnom redu, koju danas usvajamo, dakle, otvorena za potpisivanje i to smo čuli danas u raspravi još 80-te godine, stupila na snagu 1981. godine, a danas je ratifikujemo. Ja postavljam pitanje – zašto do sada to nismo uradili? Zašto ova vladajuća većina mora da preuzima i da ispunjava sve one obaveze za koje neka druga većina nije imala ni suha ni vremena? Današnje tačke dnevnog reda govore o tome da se međunarodni ugled naše zemlje popravio, da je pozicija, spoljnopolitička pozicija naše zemlje ojačana, da smo međunarodno priznati u svakom smislu te rečenice i iz svih ovih razloga pozivam da snažno podržimo, ne bih trošio vreme na ono što je danas već, da kažem, nekoliko puta istaknuto i spoljnopolitičke napore i pobede koje smo ostvarili, dakle i kada je reč o Rezoluciji o Srebrenici i kada je reč o UNESK-u itd, ali iz svih ti razloga bih želeo da dodatno podržimo i usvojimo u danu za glasanje sva predložena rešenja koja su danas na dnevnom redu. Zahvaljujem. (Janko Veselinović, s mesta: Javljam se za reč.)
Moj stav je da ne idemo u replike. Vi ste rekli koga podržavate politički. niko nije tražio repliku. Poslanik je u dve rečenice citirao bivšeg predsednika države i njegovo mišljenje, prema tome da završimo sa tim. (Janko Veselinović, s mesta: Ništa, neka ministar odgovori...) Hoće, dogovorila sam se sa ministrom na kraju da sasluša sve poslanike i da svima odgovori. Takav je dogovor, tako koga interesuje odgovor ministra inostranih poslova na sva pitanja koje ćete mu postaviti neka ostanu u sali. Zahvaljujem puno. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vanja Vukić. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice Narodne skupštine Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre spoljnih poslova i prvi potpredsedniče Vlade, izuzetno mi je zadovoljstvo što vas ponovo vidim ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na početku bih želeo da čestitam kako vama lično, tako i Ministarstvu spoljnih poslova i Vladi u celini na uspesima u spoljnoj politici u toku prošle godine, a pre svega to se odnosi na neusvajanje rezolucije o Srebrenici u Savetu bezbednosti UN, zatim glasanja UNESKO vezano za prijem Kosova u članstvo te organizacije, zatim predsedavanja OEBS-om koji je po mišljenju mnogih stranih zvaničnika najbolje predsedavanja od osnivanja ove organizacije. Za razliku od nekih prošlih vremena kada je Republika Srbija na međunarodnom planu trpela samo neuspehe, a podsetiću vas na odluke Međunarodnog suda pravde, ovu godinu, prošlu godinu možemo da smatramo godinom uspeha za Republiku Srbiju na tom spoljno-političkom planu. Ja ću se u mom izlaganju osvrnuti na Zakon o međunarodnim merama ograničenja, što je obaveza Republike Srbije koja proističe iz članstva u različitim međunarodnim institucijama, kao što su UN, OEBS i druge institucije, ali i potrebe usklađivanja spoljne politike i propisa sa propisima EU. Dakle, ovaj zakon predstavlja i obavezu Republike Srbije koje proističu iz predpristupnih pregovora za članstvo EU i Poglavlja 31, koje se odnosi na spoljnu bezbednosnu i odbrambenu politiku. Dakle, međunarodne mere ograničenja se primenjuju u cilju očuvanja i uspostavljanja međunarodnog mira i bezbednosti, poštovanjem međunarodnog humanitarnog prava, ljudskih prava i osnovnih sloboda, i izvršavanja drugih međunarodnih obaveza. Gospodine ministre, vi ste se u vašem izlaganju pozvali na neke odredbe povelje i UN koje se odnose na primenu mera ograničenja, a ja ću se pozvati na ciljeve UN, odnosno na jedna cilj koji je sadržan u prvom članu, prva tačka povelje UN i to je održavanje međunarodnog mira i bezbednosti i u tu svrhu predstavlja preuzimanje efikasnih kolektivnih mera radi sprečavanja i otklanjanja pretnji miru i suzbijanja akata agresije ili drugih povreda mira, kao i postizanje mirnim sredstvima, a u skladu sa načelima pravde i međunarodnog prava sređivanja i rešavanja međunarodnih sporova ili situacija koje bi mogle dovesti do povrede mira. Da bi se ispunio ovaj cilj, između ostalog, neophodno je doneti i zakon o međunarodnim merama ograničenja o kome mi danas raspravljamo i koji ćemo, nadam se, u danu za glasanje i usvojiti. Vezano za subjekte prema kojima se primenjuju ove mere ograničenja, razmišljali smo, dakle taj krug subjekata je dosta širok, od država, međunarodnih organizacija, domaćih državljana, državljana Republike Srbije, stranih državljana, domaćih pravnih lica i stranih pravnih lica. Razmišljali smo o tome da li ovaj krug subjekata treba proširiti sa terorističkim organizacijama. Međutim, dubljom analizom, shvatili smo da ne postoji jedinstvena definicija terorističkih organizacija, smatrali smo da to u ovom trenutku nije neophodno uvrstiti u ovaj zakon. O tome će više govoriti i moj kolega Neđo Jovanović. Međunarodne mere mogu biti različite po svojoj vrsti, mogu se odnositi na diplomatske odnose, ekonomske i finansijske odnose, različite vrste saobraćaja, trgovine naoružanjem, raspolaganje imovinom i sredstvima i na zabranu ulaska u Republiku Srbiju i prelaska preko njene teritorije, odnosno naše teritorije. Što se tiče trgovine oružjem, to je takođe jedna od naših obaveza koju moramo da ispunimo, s obzirom da smo prihvatili određeni broj konekcija i ugovora od strane, koje su usvojene u Generalnoj skupštini UN, pre svega to je ugovor o trgovini naoružanjem, koji definiše načine trgovine naoružanjem, vojnom opremom i robom dvostruke namene. Ove mere ograničenja su multilateralnog karaktera, odnosno mere koje primenjuju međunarodne organizacije, u kojima je Republika Srbija član i u obavezi je da poštuje odluke tih organizacija, kao i organizacija gde Srbija nije član, ali je primena tih mera u spoljno-političkom interesu Republike Srbije, kao što je to slučaj sa EU, ali i unilateralne, tj. mere ograničavanja koje Republika Srbija uvodi po drugom osnovu u skladu sa međunarodnim pravom. Svi organi Republike Srbije su obavezni da primenjuju mere predviđene ovim zakonom. Od organa državne uprave, odnosno ministarstva i drugih organa, preko organa lokalnih samouprava, pa do fizičkih pravnih lica, u obavezi su da primenjuju ove mere i da informacije o ovim merama i takve informacije su u obavezi da dostave Ministarstvu nadležnom za spoljne poslove, koje će te informacije prosleđivati međunarodnim organizacijama, koja je donela odluku o primeni mera ograničenja na njihov zahtev. Takođe, ovim zakonom je regulisano vođenje evidencija o merama ograničenja, i to na način da se u potpunosti usklađuje sa propisima koji se odnose, odnosno koji uređuju oblast zaštite podataka o ličnosti i tajnosti podataka. Tačno su nabrojani podaci koji se evidentiraju za pravna i za fizička lica, kao i mere ograničenja koje se primenjuju, s tim što se takvi podaci brišu iz evidencije nakon pet godina od prestanka primene mera ograničenja. Ova oblast do sada nije bila regulisana zakonom i na ovaj način se u potpunosti eliminiše mogućnost manipulacije ovakvim podacima. Pored toga, do donošenja ovog zakona, u Srbijinije postojao opšti pravni akt koji bi regulisao ovu oblast, odnosno uvođenje, sprovođenje i ukidanje međunarodnih mera ograničenja, gde se to radilo na osnovu Ustava Republike Srbije, koji u članu 16. predviđa da opšte prihvaćena pravila međunarodnog prava i ratifikovani međunarodni ugovori, postaju sastavni deo pravnog poretka Republike Srbije i kao takvi se neposredno primenjuju. Ovim zakonom Srbija dobija opšti pravni akt kojim se uređuje ova oblast. Kao što je i predsednik, šef poslaničke grupe SPS, rekao, poslanici SPS će glasati i za ovaj predlog zakona, kao i za ostala dva predloga zakona iz ovog jedinstvenog pretresa. Ja se zahvaljujem.
Reč ima Dragan Nikolić. Nije tu. Reč ima Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se predsednice. Uvaženi ministre, prvi potpredsedniče Vlade, kao što je već nagovešteno od strane mojih kolega, a pre svega predsednika poslaničke grupe SPS, nesumnjivo je da ceo set ovih zakona o kojima danas raspravljamo će biti podržan i da će poslanička grupa SPS za iste glasati u danu za glasanje. Predmet moje diskusije će biti, kao što je to učinio i uvaženi kolega Vanja Vukić, jedan od zakona koji sigurno po jednoj posebnoj težinitreba da bude i na poseban način akcentiran. Onako kako ću ga ja predočiti, to će biti više sa formalno-pravnog aspekta, pri čemu moram da istaknem nešto što niko od prisutnih, a naročito građani Republike Srbije neće dovesti u sumnju. Upravo je ova Vlada Republike Srbije, na čijem je čelu premijer Vučić i vi uvaženi ministre kao prvi potpredsednik Vlade, uspela da uradi nešto što nijedna prethodna vlada nije uspela, a to je da Republika Srbija, upravo preko ovakvog zakona i zakonodavnog procesa u kome mi aktivno učestvujemo, dođemo do toga da imamo situaciju da smo od zemlje koja je bila predmet sankcija, koja je bila meta sankcija, dođemo do zemlje koja ulazi ili prolazi kroz vrata EU i postaje nesumnjivo stalni član EU, sa zakonima koji regulišu, upravo one materije koje se vezuju za određena ograničenja koja ovaj zakon propisuje. Ovo je uspeh, nesumnjivo nemerljiv uspeh Vlade Republike Srbije, ponoviću, uspeh koji do sada nije učinjen, uspeh koji do sada niko nije mogao da dostigne, barem ne na ovaj način i ne u ovim razmerama. Zbog čega ovo ističem? Ističem iz dva jednostavna razloga. Prvi razlog je što se, kao što je rečeno u uvodnom izlaganju predlagača prvog potpredsednika Vlade, postiže harmonizacija našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Međutim, to nije jedini razlog. Jedan od veoma važnih razloga jeste činjenica da se upravo preko ovakvog zakonskog akta Republika Srbija, pojavljuje kao jedan od nosilaca bezbednosnih aktivnosti u jednom konceptu bezbednosti ne samo Evrope, već i širom sveta. Mi, aktivno učestvujući, pre svega, preko Vlade Republike Srbije, premijera, ministra spoljnih poslova i samog ministarstva, smo uspeli da dođemo do nečega što odavno nismo imali, a to je da bezbednosne institute, onako kako su definisani međunarodno-pravnim aktima, sistematizujemo u jedan zakon. Sva ova ograničenja upravo imaju taj smisao. Ako govorimo o nadležnostima, a moramo govoriti o nadležnostima, onda je Vlada dobila jednu od izuzetno značajnih nadležnosti, a ta nadležnost se manifestuje u donošenju odluka o uvođenju ili ukidanju odgovarajućih ograničenja, shodno odgovarajućim međunarodnim pravnim dokumentima, međunarodnim aktima, kao pravnom osnovu za uvođenje takvih ograničenja. Prema tome, treba zarad građana reći da ovde parlament ima jednu jedinu obavezu da se ovakav zakon izglasa, da se izbegnu političke spekulacije, da se izbegne sve ono što podrazumeva političke intrige ili spletke. Ovaj zakon nije usmeren ni protiv koga, ali je zato usmeren u korist Republike Srbije. Ovaj zakon apsolutno nema nikakve implikacije prema bilo kojoj državi sa kojom Srbija sarađuje, naročito ne prema Rusiji. Ovaj zakon nije preteča bilo čega što može da se podvede pod nekakvo narušavanje nekog našeg međunarodno-pravnog položaja i izuzetno dobro izgrađenog odnosa sa našim međunarodnim partnerima, a tu pre svega mislim i na Rusku Federaciju. Dakle, ovim zakonom se postiže ono što od nas s jedne strane EU traži, s druge strane, što od nas traže međunarodni dokumenti, a s treće, i po meni najvažnije strane i najvažnijeg aspekta, jeste preuzimanje obaveza kako bi se zaštitili interesi Republike Srbije. I tu, uvažena gospodo, građani Republike Srbije, narodni poslanici, mi imamo jedan prilično jasan zakon i sve današnje kritike koje su postavljene na jedan, hajde da kažemo, više nejasan, nedovoljno jasan način, iako imamo podršku čak i od opozicije za ovaj zakon, jednostavno ne stoje. Moram stoga da podvučemo nekoliko delova iz ovog zakona koji su suštinski. Ako smo već govorili o bezbednosnom konceptu, a moramo da govorimo o bezbednosnom konceptu kao prvorazrednom interesu Republike Srbije, do koga je ova Vlada, Vlada Republike Srbije došla, onda ćemo reći da je uspostavljanje i očuvanje međunarodnog mira i bezbednosti upravo taj prevashodan interes. Naravno, ni u kom slučaju u sublimaciji tih interesa ne zaostaje ni poštovanje međunarodnog humanitarnog prava, ljudskih prava i osnovnih sloboda, ali i poštovanje drugih međunarodnih obaveza. U tom smislu, sve one mere ograničenja koje su sistematizovane u ovom zakonu daju puni efekat i ja sam uveren, kao i poslanička grupa SPS, kojoj pripadam, da će u praktičnom smislu upravo taj efekat biti stoprocentan. Zašto? Zbog toga što su vrste međunarodnih mera i ograničenja, nekad smo ih, nažalost, i mi trpeli, češće neopravdano, nego opravdano, ali smo prošli i kroz tu fazu razvoja, evoluirali i došli do ovoga do čega danas dolazimo, odnosno što imamo. Da li ćemo primenjivati neku od ovih mera, da li će to biti prekid diplomatskih odnosa, da li će to biti potpuni ili delimičan prekid ekonomskih i finansijskih odnosa, prekid saobraćaja, zabrana trgovine, zabrana ulaska na teritoriju Republike Srbije, raspolaganje imovinom koje, zarad građana moramo reći, u ovoj situaciji predstavlja zaista leks specijalis, zbog toga što je po našem Ustavu, zbog toga što je po našem Zakonu o osnovama svojinsko-pravnih odnosa pravo svojine apsolutno i neprikosnoveno pravo, ali kad je u pitanju međunarodni interes i interes Republike Srbije u međunarodnim okvirima, ono se mora ograničiti i ograničava se upravo shodno tim međunarodnim dokumentima. Kao pravnik moram da se pozovem i na Veliku povelju o slobodama i pravima čoveka i građanina – Magna karta libertatum, koja je sadržana kao osnovni postulat u svim međunarodnim dokumentima, koje su donele i UN i međunarodne organizacije, gde smo i mi potpisivali odgovarajuće i sporazume, ovde ih potvrđivali, odnosno verifikovali, a nakon toga vrlo uspešno primenjivali. Naravno da sve ono što je sistematizovano u ovom zakonu podrazumeva jako kvalitetna rešenja. Moram da istaknem još jedno od rešenja za koja smatram da ovde predstavljaju razlog da možemo biti sigurni da će se ovaj zakon u praktičnom smislu reči pojaviti kao jako, jako dobar zakon, a to je činjenica da će praćenje ovog zakona biti izvršeno od strane radne grupe koju će formirati Vlada Republike Srbije i koja će biti nadležna da vrši monitoring ili nadzor nad svim onim što ovaj zakon propisuje, sve ono što je u ovom zakonu normirano, da li će biti u praktičnom smislu realizovano ili neće. Mi poslanici SPS smo uvereni da će to zaista tako i biti. Moj uvaženi kolega Vukić Vanja je otvorio jedno pitanje koje je isključivo pravne prirode – zašto ovim zakonom nisu obuhvaćene i terorističke organizacije? Nije za to kriv predlagač, niti može za to biti kriv predlagač i predlagač ne može da snosi odgovornost zbog čega teroristička organizacija kao pravni institut nije definisana odgovarajućim međunarodnim aktom, odgovarajućim međunarodnim dokumentom. Ali, zato i kao Vlada Republike Srbije, a i mi koji učestvujemo u zakonodavnom procesu treba da budemo na neki način inicijatori da se međunarodna tela, međunarodne organizacije, pa i UN, kada se budu kreirala nova međunarodna dokumenta, da poseban tretman terorističkim organizacijama ne kao delu neke društvene pojave, ne kao delu neke društvene organizacije, ne kao delu bilo čega, već da to bude jednostavno definisan međunarodno-pravni institut koji podrazumeva odgovarajući pravni tretman, odnosno odgovarajuću regulativu shodno kojoj ćemo se i mi odrediti. Tek tada ćemo imati ono čemu težimo u pravnom smislu reči, a to je celovitost u normiranju, odnosno celovitost jednog zakona. Mi poslanici SPS ćemo istrajavati na tome, zbog toga što smatramo da je ovaj zakon izuzetno dobar. Biće svakako još kompletniji i kvalitetniji onog trenutka kada i međunarodna dokumenta budu i kvalitetnija i kompletnija, a to će svakako i biti. Naravno da na samom kraju želim da istaknem činjenicu da upravo zbog ovakvog predloga zakona za koji smatram da treba da bude uzor mnogim drugim sistemskim aktima, mnogim drugim sistemskim zakonima, ne samo što ćemo ga podržati, već izražavamo uverenje da će ova Vlada u istom formatu do 2020. godine nastaviti aktivnosti koje su sada započeti, da će ova Vlada, u uverenju da bude u istom formatu, završiti sve ono što je započela, uspeti da realizuje sve one ciljeve koje je proklamovala, da ćemo 2020. godine ući kroz vrata EU i da ćemo 2020. godine, bez obzira na sve sumnje koje su danas istaknute i bez obzira na sve konfuzije u određenim stavovima koji su izneti, da će ova Vlada dati pečat Srbiji kao stalnom članu EU. Ja vam se, uvaženi ministre i prvi potpredsedniče Vlade, u ime svih nas u poslaničkoj grupi SPS, zahvaljujem na jednom izuzetno kvalitetnom predlogu zakona koji ćemo kao cela većina sigurno usvojiti u Danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije, pred nama se danas na dnevnom redu nalaze tri sporazuma, odnosno tri predloga zakona na sporazume iz oblasti spoljne politike. Ono što na samom početku moram da istaknem jeste da je ova Vlada, na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem i, naravno, na čelu sa vama gospodine Dačiću, kao ministra spoljnih poslova, u prethodnom periodu i za ovo vreme, učinila velike napore i pokazala svojom odgovornošću i svojom ozbiljnošću da je Srbija, ne samo aktivni saradnik, već i aktivan partner koga prepoznaje čitava Evropa, čitav svet, i da je, na kraju krajeva, Republika Srbija, kada se posmatra na regionalnom nivou, u okruženju neposrednih država, bivših republika SFRJ, svakako lider. Najpre želim da kažem da su ova tri sporazuma značajna sa tri aspekta. Prvi aspekt je dalje uspostavljanje dobrih bilateralnih odnosa između država. Ovde se konkretno radi na uspostavljanju dobrih bilateralnih odnosa, koje inače i imamo, između Vlade RS i Vlade Libana, kada se tiče o ukidanju viza za službene i diplomatske pasoše. Ono što svakako moramo da napomenemo jeste da je ova Vlada i vaše ministarstvo spremno da na odgovoran i ozbiljan način i dalje vodi bilateralnu politiku. Sa aspekta bezbednosti i sigurnosti Republike Srbije, sa aspekta uspostavljanja adekvatnog pravnog okvira, kada su u pitanju konvencije, odnosno kada su u pitanju rezolucije UN, moram da istaknem potvrđivanje Zakona o međunarodnim merama ograničavanja koje proizilaze iz članstva Republike Srbije u UN, a proizilaze naravno iz Povelje UN, iz Glave VII, član 41. koji se odnosi na međunarodne mere ograničavanja. Zašto je ovaj zakon važan sa aspekta Republike Srbije? Zato što se međunarodne mere ograničavanja… Pravi se pravni okvir i utvrđuje se procedura uvođenja, izvršavanja i ukidanja međunarodnih mera ograničavanja, utvrđuje se tačna koordinacija i nadležnost nadležnih institucija, utvrđuje se način vođenja evidencije, utvrđuje se prema kome mere obezbeđivanja mogu biti primenjene, utvrđuje se koje su vrste tih mera i utvrđuje se, naravno, prekršajna odgovornost. Ono što moram da napomenem jeste da je za sprovođenje ovog Zakona o međunarodnim merama ograničavanja nadležno Ministarstvo inostranih poslova, ali Ministarstvo inostranih poslova formira i radnu grupu koja je zadužena za praćenje ovih mera. Takođe, sa nivoa transparentnosti, onoliko koliko je neophodno, moram da istaknem da međunarodne mere ograničavanja Ministarstvo predlaže Vladi, Vlada donosi odluku, a one se objavljuju u „Službenom glasniku RS“. Naravno, moram da napomenem da je potvrđivanje ovog zakona itekako značajno sa aspekta pristupanja Republike Srbije EU i odnosi se na Poglavlje 31, a to je spoljna, bezbednosna i odbrambena politika. Moram da istaknem da je u nacionalnom programu pristupanja Republike Srbije EU, kao jedan od prioriteta, upravo ovo i navedeno. Kada je u pitanju Madridska konvencija, moram da istaknem da je ona doneta još 1980. godine, da se sa pristupanjem ovoj konvenciji počelo 1981. godine, da je Republika Srbija od 2003. godine članica Saveta Evrope i da potvrđivanje ove konvencije ima, pre svega, veliki značaj, sa aspekta prekogranične saradnje država, kao i saradnje lokalnih i regionalnih samouprava. Madridska konvencija, takođe moram da istaknem, da dodatnim protokolima, sem sporazumima, predviđa i međugraničnu saradnju država koje se teritorijalno ne graniče. Znači, moguća je saradnja između država koje se teritorijalno ne graniče. Takođe, ona priznaje dva modela kod donošenja sporazuma. Jedan model je u isključivoj nadležnosti država, kada su u pitanju sporazumi o prekograničnoj saradnji, a drugi model je potpisivanje ugovora, sporazuma, statuta između teritorijalnih zajednica ili vlasti, a u skladu sa njihovim međunarodno pravnim kapacitetima i nacionalnim zakonodavstvom. Moram da istaknem da je Republika Srbija prilikom potpisivanja ove konvencije podnela izjavu u kojoj je naglašeno da Republika Srbija, upravo kod potpisivanja ovih ugovora i sporazuma koji se odnosi na teritorijalne zajednice ili vlasti, jedina ima međunarodno pravni kapacitet i jedino ima međunarodno pravni subjektivitet, kada su u pitanju ovakvi sporazumi. Ovakav sporazum, potvrđivanja ove konvencije, je itekako značajan za Republiku Srbiju, značajan je i sa lokalnog i sa regionalnog aspekta, zato što on zadire u poboljšanje kvaliteta života građana jedne zemlje, odnosno jednog regiona ili jedne lokalne samouprave, a upravo iz razloga što se sporazumi mogu potpisivati kako bi došlo do privrednog jačanja, do ekonomskog jačanja, do jačanja u oblasti turizma, u oblasti kulture, do jačanja, na kraju krajeva, efikasnosti izvršavanja svojih zadataka nadležnih lokalnih samouprava, regionalnih zajednica, a samim tim i države. Srpska napredna stranka čvrsto stoji na putu evropskih integracija. U prošloj godini, što se tiče spoljne politike, postignut je jedan istorijski uspeh, a to je otvaranje Poglavlja 32 i 35. Smatramo da i usvajanje i ovih zakona pokazuje evropsko opredeljenje ove vlade i SNS u Danu za glasanje podržaće sva tri sporazuma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se, uvaženi predsedavajući. Uvaženi ministre, prvi potpredsedniče Vlade gospodine Dačiću, uvaženi kolege poslanici, građani Srbije, ja sam Milija Miletić i dolazim iz najlepše opštine u Srbiji, a to je opština Svrljig, koja se nalazi pored najlepšeg grada u Srbiji a to je gad Niš. Govoriću o setu ovih zakona, ali staviću akcenat na Zakon o potvrđivanju Evropske okvirne konvencije o prekograničnoj saradnji između teritorijalnih zajednica ili vlasti. Republika Srbija je članstvom u Savetu Evrope od 3. aprila 2003. godine prihvatila niz obaveza među kojima i pristupanje konvencijama Saveta Evrope. Madridska konvencija ima za cilj podsticanje saradnje lokalnih i regionalnih vlasti među državama potpisnicama putem zaključivanja sporazuma o prekograničnoj saradnji, a radi unapređivanja privredne saradnje, regionalnog razvoja, urbanog i seoskog razvoja, transporta, turizma i svega ostalog. Ja ću ovde govoriti o onim konkretnim stvarima, baš što se tiče delokruga rada lokalnih samouprava pošto dolazim, rekao sam malopre, iz najlepše opštine u Srbiji, to je opština Svrljig, koja ima dosta problema kao i ostale opštine u jugoistočnoj Srbije, a i u ostalim delovima Srbije. Ali ja ću se više osvrnuti na ovaj deo jugoistočne Srbije gde je veliki problem što se toga tiče i gde će potpisivanjem i potvrđivanjem ovog sporazuma dati mogućnost da lokalne samouprave mogu mnogo lakše i mnogo brže da konkurišu, da dobiju sredstva prekogranične saradnje i na taj način sutra da mogu poboljšati sebi uslove života, za sebe, za svoje gradove, za svoja sela. Znači, po prvi put, kako smo malopre čuli, Madridska konvencija je, početo je sa njom da se radi još davne 1981. godine, ali konačno ćemo sada uspeti i da je ratifikujemo, potvrdimo i na taj način damo mogućnost da i država Srbija stane iza tih lokalnih samouprava, iza tih lokalnih zajednica i da ukoliko ima veliki broj tih lokalnih zajednica koje ne mogu konkurisati, odnosno mogu konkurisati ali nemaju dovoljno sredstava da obezbede za učešće u tim projektima, potvrđivanjem ovog sporazuma imaće mogućnost da te lokalne samouprave konkurišu, da dobiju sredstva i na taj način da poboljšaju živote svojih građana na tim teritorijama. Kao što smo malopre čuli od mojih prethodnih kolega i govornika, ja ću kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke glasati za set svih ovih zakona, jer stvarno u potpunosti podržavam pravac Vlade koju vodi naš premijer gospodin Vučić, zajedno sa vama potpredsedniče Vlade, gospodine Dačiću i siguran sam ćemo potpisivanjem ovog protokola i potvrđivanjem ovog sporazuma, daćemo mogućnost mnogim lokalnim samoupravama, moći će da konkurišu, da dobiju sredstva i na taj način da obezbede bolje uslove života. Stavljamo akcenat na poljoprivredu, jer mislim da je poljoprivreda osnovni element u razvoju naše zemlje, a sa posebnim osvrtom na ovaj deo jugoistočne Srbije gde nam je priroda dala sve, gde možemo preko ovih projekata prekogranične saradnje, uz podršku, normalno, kako sam rekao malopre Vlade i našeg premijera gospodina Vučića, da svi zajedno obezbedimo lokalnim samoupravama po prvi put garanciju, jer do sada država Srbija nije imala mogućnost. Tek potpisivanjem ovog sporazuma moći će da se potvrdi i da te lokalne samouprave, ukoliko nemamo sredstava za učešće, da dobiju i da garantuje država Srbija. Na taj način sutra ćemo obezbediti siguran sam, pristupne puteve u svim našim opštinama sa, kako sam malopre govorio, brdsko planinska područja, seoska naselja su veoma ugrožena, gde ćemo na ovaj način moći da gradimo našim selima i vode, i kanalizaciju, i pristupne puteve. Konkretno, recimo, u mojoj opštini ima veliki broj pećina koje su veoma interesantne, gde ćemo preko ovih projekata prekogranične saradnje da rešavamo prilazne puteve do tih pećina, obezbediti turiste i kroz te turiste dati mogućnost da se proda kvalitetni svrljički sir, svrljički belmuž, odnosno svrljička vijagra, svrljička jagnjetina, a i ostali proizvodi iz naše okoline, kao što je pirotska kobasica i ostali stvarno kvalitetni proizvodi iz naših opština. Opština Svrljig iz koje ja dolazim je konkurisala sada za tri projekta prekogranične saradnje, gde očekujem da ćemo uspeti putem ovih projekata da završimo započetu sportsku halu koja je započeta davne 1995, 1996. godine.Siguran sam da ćemo kroz ovaj projekat prekogranične saradnje uspeti da rešimo i kolektor za otpadne vode i da na taj način omogućimo da Timok bude čistiji i zdraviji gde ćemo moći mnogo lepše i bolje da se bavimo turizmom, ribolovom. Računam da ćemo ovim projektom obezbediti određena sredstva za obnovu kulturnog centra gde ćemo kroz to obezbediti jedan muzej, jer kroz naš Svrljig nekada davno su tu bili rimski putevi gde ima velikih iskopina, gde ima veoma kvalitetnih stvari koje su nađene u prethodnom periodu, a nemamo muzej i želimo na ovaj način da dobijemo sredstva i da sutra otvorimo muzej gde će siguran sam doći veliki broj ljudi, jer kao što svi znamo i naša Vlada, i naš premijer i naša potpredsednica Vlade gospođa Zorana Mihajlović je rekla u prethodnom periodu da će biti izgradnja puta od Svrljiga prema Staroj planini gde ćemo imati mogućnost rešavanja tog puta, aerodroma u Nišu, da dovedemo što veći broj turista iz EU, iz svih ostalih zemalja sveta, da dođu do Niša, da obiđu Niš, sve lepote grada Niša i okoline. Da dođu preko Svrljiga i da normalno odu preko tog puta koji je i najbliži od Svrljiga prema Staroj planini, tamo da odu, da obiđu, da se tamo odmore i na taj način ćemo mi iskoristiti ova sredstva koja daju mogućnost da lokalne samouprave mogu da konkurišu. Siguran sam da potvrđivanjem i potpisivanjem ovog sporazuma ćemo dati veću mogućnost da te lokalne samouprave, gde je akcenat na jugoistok Srbije, jer smo imali niz projekata prekogranične saradnje gde su mogli da konkurišu samo određeni regioni. Pozivam sve nadležne, siguran sam da će Vlada Republike Srbije na čelu sa našim premijerom prepoznati jugoistok Srbije gde postoji velika potreba za pomoć države, a sa druge strane, ovakvim potpisivanjem ćemo imati i pomoć i sredstva od EU. Na taj način ćemo omogućiti i nova zapošljavanja, evo juče smo videli u Vranju otvaranje nove fabrike gde smo dobili novih 1.200 radnih mesta. Siguran sam da ćemo u toku ove i naredne godine staviti akcenat i rešiti problem u ostalim delovima jugoistočne Srbije. Voleo bih da neke stvari odradimo u Svrljigu, Knjaževcu, Babušnici i Beloj Palanci i svim tim delovima naše lepe Srbije, jer kao što sam malopre govorio priroda nam je dala sve. To treba iskoristiti, zaštititi životnu sredinu kroz projekte prekogranične saradnje. Ponovo napominjem, potvrđivanjem ovog sporazuma država Srbija će biti garancija da će se neke stvari završiti, a sa druge strane biće i garancija za učešće, jer smo svedoci da veliki broj lokalnih samouprava nemaju ta osnovna sredstva, tih 10% do 15% da budu učesniciu projektima gde se kroz ove projekte mogu dobiti još veća sredstva. Kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke, izabran sa liste SNS, glasaću za set svih ovih predloga zakona sa zadovoljstvom, jer sam siguran da će naša Vlada na čelu sa našim premijerom, gospodinom Vučićem nastaviti u narednom periodu da radi punim kapacitetom uz podršku kompletnog dela našeg naroda, jer sam siguran i to sto posto da ćemo ući u EU zajedno sa našim premijerom gospodinom Vučićem i sa svima koji su tu, da će naša zemlja Srbija osetiti blagodeti EU. Sa druge strane, normalno, mi ćemo koristiti i one pogodnosti koje imamo sa Ruskom Federacijom, jer mislim da je to pravi način. Još jednom ponavljam, naša Vlada vodi pravu politiku i po prvi put smo najprepoznatljiviji na Balkanu i u ovom delu Evrope kao zemlja koja ima kapaciteta, koja ima pravog lidera koga cene svi u svetu. Još jednom ponavljam, glasaću za set svih ovih zakona, za predloge, za potvrđivanje sporazuma sa zadovoljstvom kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke izabran sa liste SNS.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su sve poslaničke grupe manje više saglasne da pred sobom imamo tri dosta dobra zakona. Da smo da ne kažem, apsolutno saglasni, mi smo, ali da će ministar, Vlada razmotriti amandmane koji su dati siguran sam da možda ona sporna pitanja koja imamo u ovom trenutku a kojih je jako malo i rešimo kroz amandmane u raspravi o amandmanima. Ova tri zakona možda nisu velika po svom obimu, ali su izuzetno značajna. Pre svega predstavljaju međunarodnu obavezu Srbije sa jedne strane, zatim su isto tako značajna za integraciju Srbije u međunarodni pravni poredak gde zaostajemo iz poznatog razloga, devedesete su učinile svoje. Značajne su i za ekonomiju Srbije, jer podstiču razvoj namenske industrije sa jedne strane, a naročito kada je u pitanju Zakon o prekograničnoj saradnji, omogućavaju i razvoj ekonomije prigradskih opština pre sveta i naravno cele Srbije, jer je ta konvencija izuzetno bitna pre svega u tom ekonomskom delu. Ono što je važno istaći u ovom trenutku jeste da se meni čini da pre svega ovaj zakon koji se odnosi na mere ograničenja je izuzetno značajan kada je u pitanju bezbednost građana Srbije. Činjenica je da globalizacija sa sobom nosi dosta dobrih stvari u skoro svim oblastima, ali isto tako da globalizacija podrazumeva i povećanje bezbedonosnih rizika u svetu za sve zemlje i za sve građane, a isto tako podrazumeva i veći rizik za građane Srbije i bez dobre saradnje sa ostalim zemljama, bez dobre saradnje sa međunarodnom zajednicom, sasvim sigurno da te bezbedonosne pretnje nije moguće tako lako rešiti. Znači, u tom smislu, naravno, kao što rekoh, najbitniji je zakon o merama ograničenja i taj zakon osim mira i bezbednosti koji treba da omogući građanima naše zemlje, isto tako generalno omogućava i poštovanje ljudskih prava i međunarodno humanitarno pravo u potpunosti i poštuje i sankcioniše one koji se ne pridržavaju tih principa u međunarodnom pravnom poretku. Treba isto tako reći da kada su u pitanju sankcije, sasvim je sigurno mi nosimo jedan ožiljak iz devedesetih godina i u neku ruku postoji i jedan grč kada je u pitanju ovaj zakon, ali s obzirom da su međunarodne prilike menjaju, da se bez sumnje javlja jedan multipolarni svet, da zemlje u razvoju jako brzo napreduju, da traže svoj glas u međunarodnim institucijama, uveren sam da ćemo ubuduće imati mnogo kompleksniju jednu međunarodnu politiku i u tom smislu sve mere koje se budu donosile u Ujedinjenim nacijama, u Savetu bezbednosti biće mnogo izbalansiranije i mnogo odmerenije za razliku od onih prema kojima smo mi bili izloženi devedesetih godina. Mere se izuzev ekonomske blokade, pre svega, odnose na trgovinu oružjem, na kretanje lica, na raspolaganje imovine pojedinih lica i u tom smislu mere ekonomske blokade su jedna krajnja mera koja se relativno retko donosi. Sam zakon je dobar i u onom delu u kome obavezuje sve institucije Srbije, znači, s jedne strane ih obavezuje i jasno definiše njihovu odgovornost, naravno i procedure koje se sprovode po ovom zakonu, ali je dobar i za one prema kojima se mere ograničenja sprovode. Znači, pravna i fizička lica koja potpadaju pod ove mere ograničenja imaju svoja prava koja su definisana zakonom, pre svega, u oblasti zaštite podataka o ličnosti, zatim imaju pun uvid u evidenciju. Omogućava se ispravka podataka koji su u toj evidenciji, omogućava se i brisanje tih podataka ako se dođe do saznanja da su uvedene nekom greškom, pa i raspolaganja delom imovine, ukoliko im je to pogrešno. Tako da i sa te strane imamo jedan kompletan zakonski projekat koji treba u svakom smislu podržati i pohvaliti, pohvaliti Vladu, pohvaliti ministarstvo i da kažem izbalansiran je i prema međunarodnoj zajednici i prema onima kojima se mere ograničenja uvode. Što se ovog drugog zakona tiče o prekograničnoj saradnji, dobro je što su danas predstavnici manjina izrazili jako puno pohvala u vezi ovog zakona, jer je sasvim normalno da su oni najzainteresovaniji za ovaj zakon, jer se u prigraničnim opštinama nalazi i možda najveća koncentracija nacionalnih manjina u Srbiji, što je sasvim normalno i što se dešava i u ostalim zemljama Evrope i sveta. Dobro je što taj zakon, ta konvencija koju zakon o konvenciji koji usvajamo, ne podrazumeva samo privrednu saradnju. On podrazumeva saradnju u skoro svim oblastima života i rada. Znači, saradnju kada je u pitanju regionalni razvoj, kada je u pitanju transport, turizam, ekologija, kultura. Siguran sam da će nam biti zadovoljstvo svih prekograničnih opština i da će značiti ozbiljan, naravno, pre svega, ekonomski, ali i svaki drugi napredak tih sredina. Ono što je po meni dobro u samom zakonu što on, odnosno konvencija omogućava različite modalitete kada je u pitanju sporazum koji se potpisuje i što, s druge strane, isto tako podrazumeva potpunu ravnopravnost zemalja koji potpisuju tu konvenciju. Što se Zakona o vizama tiče, ukidanju viza između Libana i Srbije, to je samo početak, rekao bih, jedne mnogo bolje saradnje između naše dve zemlje. On su u ovom trenutku odnosi na diplomatske, specijalne i službene pasoše, ali s obzirom na stanje na Bliskom Istoku, stanje bezbednosti, s obzirom na veliki broj migranata u ovom trenutku, mislim da više od toga nismo ni mogli da očekujemo, ali sam sasvim siguran da će Vlada u narednom periodu dati sve od sebe kako se budu menjale međunarodne prilike, da se i u toj oblasti stvari popravljaju. Znači, mi danas imamo po jednu ozbiljnu saglasnost poslaničkih grupa. To ujedno znači da imamo i sličnu viziju jedne spoljne politike Srbije u jednom narednom periodu, što je jako dobro. Sa druge strane, da pohvalim i Vladu, znači, jedan fragmatizam sa kojim se Vlada rukovodi u oblasti spoljne politike. Siguran sam da što se tiče tog fragmatizma koji je već izražen, da će Vlada u tom smislu nastaviti i ubuduće i uveren sam da ćemo u danu kada ćemo imati prilike da prodiskutujemo o amandmanima, eventualno neke ispravke ovih zakona napraviti i da ćemo imati, moram da kažem, i ne tako čestu priliku da skoro svi poslanici Narodne skupštine glasaju za ove zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem se gospodine Antiću. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite gospodine Imamoviću.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, uvaženi prvi potpredsedniče Vlade sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, želim da se na zakon o potraživanju Evropske okvirne konferencije o prekograničnoj saradnji osvrnem sa aspekta manjinske regionalne stranke koja u ovom parlamentu predstavlja Bošnjake, region Sandžak i na taj način želim da doprinesem, takođe dam svoj doprinos opštem konsenzusu koji imamo prilikom današnje diskusije o ovom zakonu. Ova konvencija koju danas potvrđujemo je dobar osnov za uspostavljanje prekogranične saradnje koja je za region Sandžak od višestrukog značaja. Po definiciji evropska prekogranična regija je teritorijalna jedinica koju čine više regionalnih ili lokalnih vlasti međusobno povezanih, iako ne pripadaju istim državama, iako su deo dve različite suverene države, kao što je to slučaj sa Sandžakom, koji je upravo to. Njegov severni i južni deo predstavljaju vezivno tkivo između dve bliske, susedne države, u našem slučaju Srbije i Crne Gore, kao dve buduće članice EU. Usvajanjem ove konvencije mi iskorišćavamo potencijale za postizanje ciljeva u oblastima kao što su regionalni, urbani i ruralni razvoj, zaštita životne sredine, poboljšanje javnih olakšica, usluga i uzajamna pomoć u vanrednim situacijama. Upravo je praksa pokazala da je prekogranična saradnja zasnovana na principima ove konvencije olakšava efikasno unapređenje razvoja pograničnih regiona. Za Sandžak je ovo posebno važno, jer u njegovom severnom i južnom delu sa obe strane granice žive pripadnici istih naroda, pa čak i istih porodica sa identičnim pogledima i identičnim potrebama u oblastima obrazovanja, informisanja, upotrebe jezika i pisma, kulture, itd. U njemu vekovima u harmoniji žive pripadnici različitih nacionalnosti, različitih religija. Potvrđivanjem ove konvencije mi zapravo potvrđujemo duh zajedništva naroda koje ujedinjuje ideja Evropske unije. S toga, će poslanici SDA Sandžaka u danu za glasanje dati svoju bezrezervnu podršku usvajanju ove Evropske konvencije o prekograničnoj saradnji. Koristim ovu priliku i da pozovem Vladu Republike Srbije, da pozovem sve stranke, naročito one parlamentarne, da svi zajedno prilikom promene političkog sistema u Republici Srbiji definišemo onaj srednji nivo vlasti i Sandžaku dodelimo status autonomija. Uvođenje tog srednjeg nivoa vlasti će olakšati implementaciju, implementaciju čak i ove Konvencije koju danas usvajamo. Uostalom, to je nešto što predviđa i predlaže član 5. ove Konvencije koju danas usvajamo. Nesumnjivo je da će jedan od benefita ovakve saradnje biti upravo doprinos očuvanju i osnaživanju dobro susednih odnosa dve zemlje, kao što sam rekao, u našem slučaju to su Srbija i Crna Gora, a Bošnjaci, kao i svi građani Sandžaka, će sa zadovoljstvom prihvatiti tu ulogu na sebe. Ono što takođe predviđa ova Konvencija, a što mi u Sandžaku vidimo kao izuzetnu mogućnost, jeste nastojanje da se otklone sve administrativne poteškoće koje bi mogle da ometaju razvoj i nesmetan rad prekogranične saradnje. Ovo je posebno važno u prvom redu zbog sandžačkih proizvođača mleka i mlečnih proizvoda, mesa i mesnih proizvoda. Dosadašnja praksa je pokazala da tzv. tvrde granice i nedostatak tih fito sanitarnih kontrola na graničnom prelazu, koje naši privrednici koriste, i te kako otežavaju tu ekonomsku saradnju, a samim tim otežavaju i ekonomski razvoj. Mi smo prilikom poslednje izmene i dopune Zakona o carini tražili da se omoguće takvi uslovi. Međutim, tada očigledno nisu sazreli uslovi. Verujemo da će ova Konvencija, da će usvajanje ove Konvencije doprineti i bržem ostvarivanju ove potrebe na graničnim prelazima. Kroz usvajanje ove Konvencije se otvaraju mogućnosti za olakšice koje možemo da koristimo kao država iz fondova koji podstiču prekograničnu saradnju, evropskih fondova. Kao država mi ćemo morati da realizujemo neke prilično skupocene projekte, poput onih u oblastima prečišćavanja otpadnih voda, skupljanje, odlaganje, reciklaže smeća, kao i obnovljivih izvora energije, koji se mogu finansirati iz evropskih fondova prekogranične saradnje, to ulaže ogromne mogućnosti, kako za Srbiju, tako i za Crnu Goru. Zemlje koje ne iskoriste ove mogućnosti biće kasnije u obavezi da ove sisteme finansiraju iz svojih sopstvenih sredstava, a ujedno i da plaćaju velike penale zato što nisu primenili ove uslove. Ovo su neki od razloga zbog kojih ćemo mi u danu za glasanje podržati usvajanje ove okvirne konvencije zato što verujemo da ona doprinosi realizaciji onih pitanja i rešavanju onih pitanja koja su od višestruke koristi za evropski put naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Imamoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč pre zaključivanja zajedničkog, načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne) Reč ima prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova gospodin Ivica Dačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Ne znam više ko je tu, ko nije od onih koji su postavljali određena pitanja, ali trudiću se da kažem nešto vezano za ono što je rečeno, ono što ste rekli i što ste postavljali pitanja. Prvo, jedna od primedbi je bila zašto ne piše da ćemo ispunjavati obaveze koje dolaze iz EU. Zakonodavci koji su pomagali u pisanju, pored našeg ministarstva, smatraju da ne može da bude napisano da moraju da se sprovode obaveze iz organizacije čiji mi nismo član, što naravno nije sporno da se eventualno doda nekom formulacijom koja bi podrazumevala da to bude u spoljno političkom interesu Srbije, a da ne proizilazi iz članstva koje nemamo u toj organizaciji. Nesumnjivo, ovde nije reč o tome da želimo da izbegnemo EU, nego jednostavno je reč o tome da možete da primenjujete i morate da primenjujete u onim organizacijama gde ste članovi. Kada je reč o EU, mi nismo član i mi se pridružujemo, samo opredeljujemo šta ćemo da primenjujemo, a šta nećemo. Na primer u UN vi nemate šta da sami odlučujete, u UN uopšte nije bitno da li ste vi glasali za ili protiv, odluku morate da primenjujete. U OEBS-u se naravno odlučuje konsenzusom, tako da odluka i ne može da bude doneta. Kada je reč o EU, kao što znate, to ste i vi sami pojasnili, Srbija ima obavezu da do prijema u članstvo EU uskladi, odnosno usaglasi svoju spoljnu, bezbednosnu i odbrambenu politiku sa politikom EU. To ne znači da se sada ovaj zakon donosi zbog toga. Imajući u vidu neke konkretne teme, reč je o regulativi cele ove oblasti koja je za nas veoma bitna, jer, između ostalog, znate, navešću samo jedan primer. Ukrajina do pre godinu i nešto dana, znate da su nas pritiskali zašto ne uvodimo sankcije Rusiji, a Ukrajina nije uvela sankcije Rusiji, odnosno, da budem precizniji, ona je donela odluku da se pridruži, ali nije imala ovakav zakon o tome kako da to konkretizuje i operacionalizuje. Bila je jedna nelogična situacija, da sada cela Evropa je imala sankcije, EU protiv Rusije, a Ukrajina koja je direktno u sukobu i dalje je imala normalne odnose, pa i ekonomske sa Rusijom. Tako i ovde, kada pitate, Srbija sada kada se priključi nečemu u smislu određenih odluka EU nema jasno preciziran mehanizam do ovog zakona kako će se to ostvariti i realizovati. Zato je bitno da se ovaj zakon donese i to je jedan, on se ne donosi zbog EU, da se razumemo, on jeste od uslova za Poglavlje 31, ali mi to poglavlje još nismo ni otvorili. Sa druge strane, zakon je važan da bi se njime regulisala procedura i postavilo sistemsko rešenje šta praviti u uslovima kada Srbija treba da sprovodi međunarodne mere ograničavanja. Kada je reč o nazivu, naziv je nekako usklađen i usaglašen sa EU i možda i nekim okolnim zemljama, mada neke zemlje to imaju kao meru ograničavanja, druge imaju restriktivne mere, zakonodavstvo smatra da je bolji naziv ograničavanja, jer se odnosi na konkretne teme, čak i delove određenih problema, a kada je reč o restriktivnim, to bi značilo možda malo nejasniji deo i kod nas verujem da ljudi i ne znaju protiv koga se uvode te restriktivne mere, ni koje uopšte na nekom spisku UN i raznim drugim spiskovima koji postoje. Mi ćemo postepeno usaglašavati našu spoljnu politiku. Naša spoljna politika se usaglašava na više načina, jedno je formalno pravno kojim se stavovima EU pridružujemo. Mi smo u problemu, zato što mi nismo članovi. Kada budemo članovi, mi možemo naše stavove da govorimo u procesu donošenja odluka. Ovde smo mi tek na potezu kada EU donese odluku i tu moramo da primenjujemo nešto što je u našem nacionalnom i državnom interesu. Reći ću da je u interesu i da budemo članovi EU, ali i da vodimo računa o nekim našim strateškim interesima. Reći ću konkretno. Znate, ne možete vi u isto vreme da tražite od nekih zemalja da glasaju za nas na Generalnoj konferenciji Uneska, a da se mi pridružujemo merama protiv njih. Treba procenjivati, a to nije lako. Ali, ja mislim da to svaka zemlja na svetu radi i mi takođe moramo da imamo razumevanja sami za sebe. Ako neko već drugi nema razumevanja za naše potrebe i probleme, mi moramo da imamo potrebu da shvatimo našu poziciju. Kada je reč o Moldaviji, neko je pitao - zašto se nismo pridružili Moldaviji, ne znam ko je tačno pitao, odnosno restriktivnim merama protiv Moldavije, EU? Znate zašto? Zato što se to odnosi na Pridnjestrovlje. Do kada sam ja bio predsedavajući OEBS-a, odnosno Srbija, Srbija je imala predstavnika koji je bio stalni predstavnik za Pridnjestrovlje. U tim uslovima, znate, mi treba da se pridružimo restriktivnim merama protiv ljudi sa kojima treba da razgovaramo i taj naš čovek sa njima treba da radi. To je praktično nemoguće i sve zemlje koje su predsedavale OEBS-om praktično se nisu pridruživali nekim merama, jer to vas jednostavno ne stavlja u neutralnu poziciju. Kada je reč o Rusiji, već svi znate da mi nemamo nameru da se priključujemo sankcijama i želimo i nadamo se da će one što pre biti ukinute, kao zemlja koja je bila podvrgnuta sankcijama. Mislim isto tako da je svima jasno da treba imati u vidu da sankcije nisu način za rešavanje političkih problema u određenim zemljama. Ali, ovde je problem u tome što postoje neka pitanja koja nisu političke prirode, već imate borbu protiv terorizma, ilegalnu trgovinu naoružanjem i to su neke obaveze u međunarodnim odnosima koje Srbija, naravno, mora da sprovodi, bez obzira na to što smo i sami bili žrtve sankcija. Amandmani koji su podneti, ima ih 24, govorim o ovom prvom zakonu, oni će biti zaista razmatrani na jednom ekspertskom nivou. Znači, nikakvih problema nema da sve što je u interesu treba da bude prihvaćeno. Mi nemom razloga da nešto odbijemo, jer mi smo imali, na primer, za poglavlje 32. Evo sada jedan samo primer, kada govorimo o nazivu. Znači, mi smo imali poglavlje 32. - finansijska kontrola. Međutim, ima naših ljudi koji smatraju da treba da se zove drugačije, da to nije u skladu sa našim jezikom. Ali, ne možete vi sada da izmišljate, uzmete jednu konstrukciju koja postoji i ona se tako nalazi sada u svim dokumentima. Tako da, videćemo da li ovo može da ostane ovako ili ćemo prihvatiti neke amandmane, kako ste i vi govorili. Evropska unija kao organizacija ne može da uđe u tekst. Mislim da nije realno da uđe EU kao organizacija čiji nismo član, ali mislim da mogu da se naprave formulacije koje će podrazumevati da mi treba da sprovodimo ove mere i kada je reč o organizacijama čiji nismo član, a kada je to u našem spoljnopolitičkom interesu, ili neku takvu formulaciju koja bi zadovoljila ovo o čemu govorimo. Meni je žao što nismo u parlamentu raspravljali i spoljnopolitičkoj strategiji. Kao što znate, ja sam, a to sam govorio više puta, predlagao da nađemo neku temu, pošto strategija nije predviđena, ona ne postoji kao takva. Znači, predviđa sada da mi raspravljamo na parlamentu. Ja sam bio spreman, sećate se, a to sam i na odboru govorio, da imamo neke teme i tačke gde ne mora sada da bude neki zakon, jer teško je definisati o čemu bismo raspravljali, ali da sam apsolutno spreman da na svakoj sednici odbora ili parlamenta raspravljamo o spoljnopolitičkim temama. To je veoma teško. Nije lak posao utvrđivati stavove vezane za spoljnu politiku, jer to nije samo ono što se dešava u našem regionu. Odnosi Jermenije i Azerbejdžana su takvi da je to prosto teško, suprotstavljeni su interesi, a obe zemlje su naše prijateljske zemlje. Mi smo imali situaciju da je Jermenija glasala protiv prijema Kosova, a Azerbejdžan nije došao u salu jer ga je Turska zvala. S druge strane, imate situacije gde je Jermenija možda drugačije glasala u nekim drugim organizacijama. Zato je, ono o čemu je i Marija Obradović govorila, bez obzira što Vlada ne želi da instruira poslanike kako da glasaju, veoma važno da imamo, da tako kažem, jednu dobru procenu šta treba da uradimo na spoljnopolitičkom planu. Lično sam bio svedok da smo imali velikih problema oko Generalne konferencije Unesko, zato što su naši poslanici u nekom komitetu Sveta Evrope glasali o jednom tekstu koji je u interesu Azerbejdžana. Onda me je zvao ministar spoljnih poslova Jermenije koji je rekao da se to ponavlja iz godine u godinu, da oni onda neće da glasaju za nas u Unesko. Na kraju sam ga nekako ubedio zajedno sa predsednicom parlamenta da ipak mi imamo korektne odnose prema Jermeniji. Onda na kraju Azerbejdžan ne dođe na glasanje i to mi jave pola sata pre toga da je Erdogan zvao Alijeva. Dakle, trebaju nam konsultacije o svemu ovome, zato što to nije lako i nije jednostavno kako ćete se u određenom trenutku postaviti. Kad je reč o Libiji i o našim radnicima koji su oteti, moram da kažem, nažalost, a čak su i dva-tri poslanika libijskog parlamenta oteta, mi smo napravili odmah tim koji referiše premijeru Vučiću vezano za tu situaciji. Verujte mi, mi nismo imali nikakav zvaničan kontakt. Niko se nama nije obratio od onih koji su ih oteli. Znači, svi naši kontakti su išli preko libijskih službi bezbednosti. U ovom trenutku, ono što libijske službe bezbednosti govore, to je da su oni dobro i da se nadaju da će to biti brzo rešeno. Naravno, to slušamo već nekoliko meseci, ali stvarno smo nemoćni. Ja sam čak i lično hteo da idem tamo, ali imamo problem jer ne znamo s kim da razgovaramo. Mi nismo velika zemlja koja bi poslala svoje trupe tamo da to reše, ali probaćemo političkim putem šta god možemo da uradimo. Naravno da to i dalje ostaje naš prioritet. Kada je reč o državljanstvu, ono što mislim da je Veselinović pitao, ja ne mogu da ponovim to ime koje je on rekao, ali generalno želim da kažem da su jasno precizirani uslovi za dobijanje državljanstva. Pitanje državljanstva je u nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova i tačno su propisani uslovi kako neko može da dobije naše državljanstvo i, naravno, u kojim slučajevima Vlada odlučuje o tome kada je reč o nekim ljudima za koje možemo da kažemo da postoji interes da budu naši državljani. U ovom slučaju je očigledno reč o tome da je u našem interesu da neki ljudi dobiju državljanstvo kako bi pomogli ili našim spoljnopolitičkim odnosima ili kako bi, na kraju krajeva, postigli neke rezultate u onoj oblasti za koju su značajni, bilo da je reč o nekim glumcima, kulturnim radnicima itd. Vi se sećate da sam svojevremeno hteo da dam državljanstvo Adrijani Limi. Nažalost, nikada nije došla po to, a i razvela se. Mada, tada sam joj rekao, bio je i Marko Jarić tu, da je uslov da bude u braku tri godine. Ali, imamo stvari koje su nama od spoljnopolitičkog interesa, a takođe i postoje, mislim da to nije nikakav problem što je neko dobio državljanstvo jer niko ne može da dobije državljanstvo ako postoje bilo kakve bezbednosne smetnje, bilo da je reč o sumnji na terorizam ili bilo kakve druge kriminalne delatnosti. Nemojte da u tome tražimo bilo šta loše. Bio bih srećan kada bi bilo što više onih koji dobijaju naše državljanstvo, da mogu da ulažu u Srbiju. Vi znate da postoje neke zemlje koje čak i motivišu i stimulišu da se dobijaju državljanstva ukoliko neko investira više od ne znam koliko, mislim da je bilo 500.000. Mislim da je čak i Crna Gora imala takav neki zakon. Mi to nemamo. Znači, nemamo tu kupovinu državljanstva, ali ne vidim u tome zaista ništa loše. Moram da kažem da sam zaista ponosan rezultatima koje je ova Vlada ostvarila kada je reč o ovim temama o kojima smo i ovde govorili. Mislim da smo uspeli da ostvarimo dobar rezultat, istorijski važan, kada je reč o UNESKO. Možda to nekome nije izgledalo tako ozbiljno. Ali, podsetiću samo da način odlučivanja u ovim organizacijama je takav da je potrebno razdvojiti one koji glasaju za i one koji glasaju protiv od onih koji uopšte ne učestvuju ili su uzdržani. Vi sada imate situaciju da je negde 106 zemalja, otprilike mi to tako smatramo, Kosovo to smatra da ih ima više jer oni tu računaju neke za koje smo mi sigurni da nisu priznale Kosovo. Sada ovih ostalih 90 i nešto treba da svi glasaju protiv. Onda se pritisak na njih vrši ne da oni glasaju protiv Kosova, nego da budu uzdržani. U toj situaciji je bio pravi, moram da kažem, herojski poduhvat kako smo uopšte uspeli u akciji kada su oni svi bili sigurni da će to biti drugačije. Nismo se mi borili protiv Kosova. Znate, bila je tu i Amerika, Engleska, Francuska, Nemačka, Turska, arapski svet. Mogu da kažem da smo izuzetno zadovoljni time što smo pokazali da ipak ne može sve silom. Sledeća tačka koja će nas čekati jesu UN, gde je situacija takva da se po istom principu glasa i gde zaista moramo da budemo maksimalno usredsređeni na to da negujemo odnose sa zemljama koje su glasale za nas kada je bilo glasanje u UNESKO. Imamo dosta primera iz istorije da mi obično više volimo da se udvaramo našim protivnicima nego da negujemo prijateljske odnose sa zemljama koje su tradicionalno naše. Zaista bih pozvao sve organe, mislim i da parlament radi dobro u smislu te parlamentarne diplomatije i da bi trebalo da se nastavi sa tim. Ne znam da li ste me još nešto pitali što mislite da nisam odgovorio. Žao mi je što Zakon o spoljnim poslovima nije došao, ali, to sam rekao na odboru, mi smo to hteli da uradimo, ali je EU insistirala da se to radi malo sporije da bi se uskladilo sa ovim poglavljem 31, da ne bismo dva puta donosili zakon. Mislim da je važno da taj zakon bude donet i on će sigurno biti u prioritetu rada našeg ministarstva. Mi smo planirali da to uradimo do kraja ove godine. Naravno, kako je neko rekao, možda je ovo poslednji put da dolazimo u ovom sastavu, ali što se mene tiče, verujte mi, dugo godina se bavim politikom, siguran sam da ćemo se gledati još, možda ne sa svima, ali siguran sam takođe da će ova Vlada, naravno, svako na svojoj izbornoj listi, da ćemo svi zajedno imati, siguran sam, više od 60% glasova, ne znam koliko mandata, tako da očekujem da nastavimo sa radom u sličnom sastavu ili u istom sastavu i u narednom mandatu. Možda se nećemo gledati sa gospodinom Veselinovićem, ali mi ćemo se ovde sigurno gledati i dalje. Hvala vam puno. Vidimo se prekosutra.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Vrlo rado ćemo vas ponovo videti u parlamentu. Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda. Određujem pauzu do 15,00 časova, a onda sledi nastavak 4. tačke dnevnog reda. U skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu do 15,00 časova.
Poštovani poslanici, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Predrag Peruničić, državni sekretar u Ministarstvu omladine i sporta, Uroš Zeković, pomoćnik ministra omladine i sporta i Zorica Nikodijević, sekretar Ministarstva omladine i sporta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, zadovoljstvo mi je što imam priliku da danas predstavim Predlog zakona o sportu. Ono što želim da naglasim jeste da je ovaj predlog zakona rezultat najšireg konsenzusa svih u sistemu sporta. Imao sam priliku da učestvujem i da vodim javne rasprave koje su bile u 10 gradova širom Srbije. Pre javnih rasprava, imao sam priliku da sedim i sa svim predstavnicima naših najvećih saveza i da dobijem i pisanu podršku od strane njih, a na samim javnim raspravama imao sam priliku da razgovaram upravo o svim onim zakonskim rešenjima i predlozima koji za cilj imaju unapređenje sistema sporta. Ono što želim da naglasim jeste da je prilikom izrade ovog predloga zakona izvršena detaljna uporedno-pravna analiza, kako na nacionalnom, tako i na međunarodnom nivou. Kada je reč o nacionalnom nivou, ovaj zakon je usaglašen sa 11 zakona koji su u međuvremenu doneti od 2011. godine do danas. Kada je reč o međunarodnom usaglašavanju, prvenstveno se misli na usaglašavanje sa međunarodnim sportskim pravilima, jer sport je specifičan u tome da morate da se prilagodite tim pravilima, da bi naša reprezentacija i klubovi na međunarodnom nivou mogli da se takmiče i da učestvuju. Imajući u vidu obim zakona, u najkraćem ću izneti samo neka od najvažnijih rešenja koja se predlažu ovim zakonom. S obzirom da je preduslov za zdrav život i zdravu naciju bavljenje sportom, izlaganje ću početi sa odredbama koje za cilj imaju da motivišu decu da uđu u sistem sporta i da motivišu roditelje da decu uvedu u sport. Želja jeste da sport ne bude privilegija pojedinaca, privilegija bogatih. Želja je da omogućimo svim građanima Republike Srbije da mogu da se bave sportom i da imaju apsolutno pravo na to, da nisu ograničeni finansijskim sredstvima. Predlog zakona ima za cilj da eliminiše svaki vid diskriminacije, zloupotrebu i ostale negativne pojave u sportu. Ono što jeste istina u današnje vreme, da je sport izložen velikom uticaju negativnih efekata i želja jeste da zaštitimo upravo ono što se smatra najčistijim i najkvalitetnijim od svega toga što jeste negativno u današnje vreme. Pored toga, po prvi put je detaljno regulisano pitanje upotrebe ličnih podataka sportiste. Jedna od najvažnijih novina koju uvodimo, a koja je predložena, jeste da zdravstvena zaštita za decu od šest do 14 godina bude obuhvaćena obaveznim zdravstvenim osiguranjem i da je apsolutno besplatna kada se sprovodi u zdravstvenim ustanovama i u zavodima. Želimo da olakšamo budžet svake porodice, želimo da smanjimo namete porodici kada je reč o bavljenju sportom, jer istina jeste, kada uzmete koliko košta članarina, koliko košta putovanje, oprema, sve ono što iziskuje u današnje vreme bavljenje sportom, mnoge odvlači od ideje da se bave sportom i upravo zato želimo da omogućimo svima, koliko je u našoj moći, da ih motivišemo da uđu u sistem sporta. Kada je reč o članarinama, ono što predlažemo jeste da članarina za maloletne sportiste ne može da pređe 10% od prosečne zarade u Republici Srbiji. Detaljno su regulisane oblasti predškolskog, školskog i univerzitetskog sporta. Takođe, Predlogom zakona je regulisan status menadžera u sportu, posebno kada se zaključuje sa maloletnim sportistom. One odredbe koje predlažemo jesu da ugovor između menadžera i sportiste mora da bude overen u skladu sa zakonom, kada je reč o maloletnom sportisti, mora da ima odobrenje oba roditelja, jer smatramo da na taj način najbolje štitimo interes deteta. Neophodno je da ugovor sadrži prava i obaveze, kako jednog, tako i drugog činioca i da je vremenski ograničen na maksimum dve godine, a da može da se obnavlja i da je jasno stavljena svota novca za koju taj zastupnik zastupa sportistu. Predlogom zakona se regulišu transferi u sportu. Prepoznajemo nacionalne i međunarodne transfere. Kada je reč o međunarodnim transferima, oni su zabranjeni, odnosno dozvoljeni su po striktnim pravilima međunarodnih sportskih organizacija. Kada je reč o nacionalnim transferima, uvodimo jasna pravila pod kojim uslovima dete-sportista može da pređe iz jedne sredine u drugu. Posebno obraćamo pažnju na maloletne sportiste, jer, mogu da vam kažem i na ličnom primeru, gledao sam svoje kolege koji su iz manjih sredina prelazili u veću sredinu, u ovom konkretnom primeru dolazili u Beograd, i zbog negativnog uticaja, možda i najveći talenti u mom sportu su nestajali i gubili se. Upravo zbog toga smatramo da svako dete koje pređe u drugu sredinu ima pravo na kvalitetan i pravi razvoj, da se zna gde živi, da se zna kako se hrani, kakvu zdravstvenu zaštitu ima, da li nastavlja školovanje? U suštini, da se vodi briga o tom detetu, pogotovo kada je bez nadzora roditelja. S obzirom na ogromnu sivu zonu u kojoj se trenutno sport nalazi, predlažemo da ubuduće svi ugovori u sportu i svi aneksi ugovora budu overeni u skladu sa zakonom. Želimo da izbacimo iz sporta fiktivne ugovore. Neplaćanje poreza i doprinosa želimo da postane prošlost. Želimo da uvedemo jasan i transparentan sistem kada je reč o ugovorima u sportu i smatramo da svaki sportista ima pravo na radni staž, jer smatramo da je nepravedno apsolutno da sportista nakon karijere izađe iz sporta bez dana radnog staža. Isto tako, želimo i da država više prihoduje od tih ugovora i zbog toga želimo da svi ugovori budu zavedeni i budu overeni u skladu sa zakonom. Kada je reč o osiguranju, uvodimo obavezno osiguranje i za trenere, kao i za sve sportiste koji nastupaju za reprezentaciju. Meni se lično desilo da sam 2012. godine, na pripremama za olimpijske igre u Londonu doživeo povredu i da u tom trenutku nisam imao zdravstveno osiguranje. Dovela se u pitanje i moja karijera, dovelo se u pitanje i nastupanje za reprezentaciju i odlazak na Olimpijske igre u London, jer nisam ni obraćao pažnju u tom trenutku da li me je neko osigurao ili nije. Da se to ne bi dešavalo ubuduće, želimo da svaki sportista koji nastupa za reprezentaciju bude osiguran za vreme nastupanja za reprezentaciju. Kada sam već spomenuo reprezentaciju, ono što predlažem jeste da ubuduće nacionalna reprezentacija ima svoj jedinstveni vizuelni identitet. Ono što želimo da razbijemo jeste da su naši sportisti šareni i putujući karavani i hodajući bilbordi. Meni je neshvatljivo da srazmerno od sponzora, srazmerno od drugih činilaca u sportu, oni određuju koje su boje dresova, kapica, boje za koje nastupaju naši sportisti, gde nema jasnih pravila gde je grb, gde je zastava, gde piše Republika Srbija. Upravo, želja nam jeste da se sportista poistoveti sa svojom reprezentacijom i da mi kada gledamo našeg sportistu, odmah znamo da dolazi iz Republike Srbije. Ono što želimo da promenimo, a što nesporno postoji u srpskom sportu, to je da na najvišim rukovodećim funkcijama gravitira između 30 i 40 ljudi. Nije tajna ako vam kažem da jednu funkciju jedan čovek obavlja i preko 10 funkcija. Upravo zbog toga želimo da uvedemo tu normu koja će da napravi zdravu konkurenciju u sportu, i koja će da omogući mladima da mogu da doprinesu razvoju samog sistema sporta. Pored toga, želimo da iskorenimo da se funkcija u sportu smatra privilegijom a ne obavezom, zato povećavamo odgovornost članova organa, postavljamo ko ne može da bude član uprave i uvodimo nove obaveze. Prijava sukoba interesa, čuvanje poslovne tajne i drugo. Smatramo da je obavljanje posla u sportu apsolutna odgovornost svakog čoveka. Da se ne smatra funkcionisanje u sportu prilikom da se putuje, da se viđa svet, i da se apsolutno rukovodi bez ijedne trunke odgovornosti. Dalje, Predlog zakona vrlo detaljno reguliše udruženje kao osnovni oblik organizovanja u sportu. Regulisana su sva pitanja važna za funkcionisanje udruženja, od nastanka do prestanka rada, a bitna rešenja koja predlaže su sledeća: Otvaranje mogućnosti da udruženje neposredno obavlja privrednu delatnost, samo jednu i po strogim pravilima, da može da osnuje privredno društvo radi sticanja sredstava za rad. Samim tim omogućujemo da klub može da na druge načine pribavlja sredstva, ali da ta sredstva moraju u potpunosti da se vrate u osnovno funkcionisanje samog kluba, tj. sporta. Takođe, otvorena je mogućnost osnivanja sportskog privrednog društva od strane udruženja, na koje bi se prenelo pravo takmičenja, ali na koje bi se prenela i sva prava i sve obaveze tog udruženja. Takođe, data je mogućnost da ako iz bilo kog razloga udruženje ne može da nastavi da funkcioniše ima pravo odlukom svoje skupštine da prebaci sva prava i obaveze na jedinicu lokalne samouprave, ako jedinica lokalne samouprave odlukom skupštine odluči da prihvati sva prava i obaveze tog udruženja. Pored toga, Predlogom zakona regulisan je i status i rad sportsko-privrednog društva. Smatramo da je neophodno ići ka profesionalizaciji sporta i zato želimo da u mnogo većem obliku razradimo oblik organizovanja sportskog privrednog društva. Kada je reč o sportskoj arbitraži, prilagođena je opštem važećem režimu uz prepoznavanje specifičnih potreba sporta. Ono što otvaramo mogućnost jeste da Olimpijski komitet Srbije, Sportski savez Srbije, Paraolimpijski komitet Srbije i savezi mogu da osnuju jedan stalni sportski sud. To je nešto čime ćemo težiti u narednom periodu, što smatramo kao jedan modernu potrebu srpskog sporta i smatramo čak da ovo rešenje zaslužuje mesto u posebnom zakonu. Kada je reč o Olimpijskom komitetu Srbije, Sportskom savezu Srbije, Paraolimpijskom komitetu kao i zavodima, kao najviše oblike organizovanja mi prepoznajemo, smatramo ih i našim najvećim partnerima i želimo da iskoristimo njihove kapacitete, povećavamo im odgovornosti, ali i proširujemo nadležnosti. Takođe, ovaj predlog zakona se vrlo detaljno bavi pitanjem finansiranja sporta. Predlogom je zadržano programsko finansiranje sporta u Republici Srbiji. Ono što je praksa pokazala jeste da finansiranje na nivou Republike funkcioniše dobro, ali da je objektivan problem funkcionisanje finansiranja na lokalu. Zbog toga želimo da unapredimo sistem funkcionisanja i finansiranja na lokalu, da bi i „mali klubovi“, da bi oni koji nisu imali mogućnost da dođu do sredstava u buduće mogli da konkurišu i da dođu do samih sredstava. Norme koje imaju za cilj da promene upravo ovu situaciju, jesu da jedinica lokalne samouprave mora da donese pravilnik o finansiranju. Sredstva ne mogu da se dele bez transparentnih i jasnih pravila, ne sme privilegovan klub da jedini može da dobija sredstva na lokalu i moramo da razbijemo privilegovane u sportu. Uvodimo ograničenje da ni jedna organizacija u sportu ne može da dobije više od 20% budžeta opredeljenog za sport. Kao što sam rekao, dešavalo se na terenu da jedna organizacija dobije i preko 90% sredstava, a da ta organizacija ne zaslužuje ni po jednom kriterijumu da dobije ta sredstva, da upravo u toj jedinici lokalne samouprave postoji mnogo drugih, kvalitetnijih klubova koji pre upravo te organizacije mogu da dobiju sredstva od jedinice lokalne samouprave. Dalje, svaki godišnji program koji se finansira mora da bude, da u sebi sadrži minimum dela programa koji se odnosi i za decu. Ono što mi predlažemo jeste da 15% svaki program mora da bude opredeljen za decu u sportu. Daje se mogućnost osnivanja nacionalnog fonda za razvoj sporta. Otvaramo mogućnost da i klubovi mogu da dobiju nagradu kada ostvare najviši rezultat u međunarodnom najvišem takmičenju. Kada je reč o savezima, zakon uvodi jasnu piramidalnu strukturu sporta. Ono što želimo da prepoznamo jeste kao republika jedan nadležan nacionalni granski sportski savez. U praksi se događa da za jednu granu sporta imamo više saveza koji pokušavaju da budu nadležni, koji organizuju nacionalna takmičenja. Ne zna se koje je od datih takmičenja nacionalno, ne zna se koji sportista je pobednik nacionalnog takmičenja, ne zna se koji sportista će da nas zastupa sledeće godine u međunarodnim takmičenjima i zbog toga želimo da uvedemo jasnu, transparentnu, piramidalnu strukturu i da prepoznamo samo jedan nadležan nacionalni granski sportski savez. Ostavljamo mogućnost da drugi mogu da se udružuju, ali opšti interes želimo da sprovodimo samo preko tog saveza. Povećavamo odgovornost onih koji raspolažu sa javnim sredstvima. Želimo da uvedemo stručni sportski ispit. Moram da vam kažem da sam doživeo da preko puta mene sednu ljudi koji imaju višegodišnje iskustvo u radu u sportu i koji ne znaju da postoji Zakon o sportu, da ne znaju da postoje pravilnici, da ne znaju osnove poslovanja. Upravo zbog toga želimo da podignemo lestvicu više, upravo zbog toga želimo da pojačamo odgovornost, gde tražimo da organizacija ima zaposleno ili angažovano jedno lice koje ima završen stručni, sportski ispit. Dalje, tražimo od Saveza da donesu četvorogodišnji plan. Želimo da putem tog četvorogodišnjeg plana sa jedne strane da ih pratimo,a sa druge strane da bude i kontrolna tačka za njih same i da vidimo koji su prioriteti tih saveza. Dalje, tražimo od organizacija da objavljuju sportska pravila, ali da objavljuju završne finansijske i revizorske izveštaje. Apsolutno tražimo transparentno trošenje para i na tome ćemo insistirati. Predlažemo novi set baza podataka u sportu. Neke od njih su evidencije o sportskim povredama, evidencije o sportskim rezultatima i ono što smatram izuzetno bitnim jeste koliko je ukupno dato sa svih nivoa vlasti određene organizacije ili sportisti? Ono što se dešava u praksi, jeste da vam dođe sportista ili organizacija i da vam kaže da za njihov program oni nemaju dovoljno sredstava i tako kažu republici, pa onda odu u autonomnu pokrajinu, pa onda u autonomnoj pokrajini isto to kažu, pa odu na teritoriju jedinice lokalne samouprave, pa isto to kažu i tamo. Onda kada pogledate, možda su ta sredstva mala pojedinačno, ali kada ih skupite i sagledate u celosti, ta sredstva su jako velika i prevazilaze potrebe tog programa za koji je sportista ili organizacija konkurisala. Dalje, ja lično ne razumem stav pojedinaca kada odu na sportsku priredbu i ruše i pale, kako stadione tako hale, ono što smatraju njihovim. Zato povećavamo odgovornost svih u sistemu sporta kada je reč o nedoličnom ponašanju i nasilju na sportskim priredbama. Želimo da sankcionišemo one koji su u sistemu sporta. Želimo da sankcionišemo organizatora sportske priredbe i želimo da sankcionišemo delegata ako ne prekine utakmicu na kojoj se dogodio nemili događaj. Ono što pravi razliku, jeste da se ovo ne odnosi samo na utakmice prve lige. Mnogo veća prisutnost nedoličnog ponašanja jeste na utakmicama nižih liga i mlađih kategorija. Fenomen koji se prepoznaje u sportu u današnje vreme, jeste fenomen roditelja gde roditelji kako nedoličnim ponašanjem, tako i pritiskom na sudije, na igrače, na trenere, na delegate, upravo pokušavaju da umrljaju ono što bi apsolutno trebalo da ostane netaknuto i čisto. Kada je reč o nadzoru, Predlogom zakona uvodimo i sprovođenje nadzora od strane lokala. Želimo da jedinice lokalne samouprave imaju svog sportskog inspektora i da kontroliše one organizacije na teritoriji svoje lokalne samouprave. Istina jeste da Republika u ovom trenutku ima tri sportska inspektora i da ne možemo da postignemo nadzor u celokupnoj Srbiji za sve organizacije, a ima ih 12 hiljada. I kada pogledate u toku godine, fizički je nemoguće postići celokupan nadzor. Zato proširujemo nadzor i tražimo od jedinica lokalnih samouprava da bude apsolutni partner kada je reč o kontrolisanju srpskog sporta. Proširujemo ovlašćenja sportskim inspektorima. Glavni cilj ovih normi jeste da preventivno delujemo, a ne represivno. Povećavamo i novčane kazne za prekršaje u sportu. Takođe, Predlogom zakona predloženo je da se pitanje privatizacije u sportu uradi posebnim zakonom. Razlozi za to su višestruki. Jedan od njih je da se pokazalo da važeće rešenje nije dalo za rezultat, niti da se pokrenula jedna privatizacija u oblasti sporta, niti da je izvršena privatizacija u oblasti sporta. Upravo zbog toga, a kao što sam rekao na početku i u razgovoru sa svim relevantnim osobama u sistemu sporta od kojih smo dobili i pisano mišljenje kako na sva data i predložena rešenja, tako i na pitanje privatizacije, stava smo do privatizacija treba da ima posebno mesto kada je reč o kompleksnosti same situacije. Ministarstvo privrede je formiralo radnu grupu i bavi se aktivno ovim pitanjem, a ovim Predlogom zakona su data rešenja koja sprečavaju da se do donošenja tog zakona ugrozi društvena, odnosno državna imovina u sportskim organizacijama. Na samom kraju, želim da istaknem da smatram da je ogromna odgovornost predstavljati ovaj zakon, imajući u vidu u sportske rezultate koje naši sportisti prave u poslednjih dve godine. Imamo istorijski momenat kada je reč o uspesima koje naši sportisti ostvaruju. U poslednjih 16 godina, gledajući poslednje dve godine, jedna trećina medalja je osvojena. Mislim da je upravo odgovornost i moja, a onda odgovornost i svih nas da ovaj Predlog zakona i kada se usvoji bude u sistemu sporta i da prati uspehe naših sportista, jer u ovom trenutku možemo da kažemo da je kroz sistem školskog sporta prošlo 149 i 700 đaka, da je u 2015. godini osvojeno 728 medalja, što je apsolutni rekord, 30 medalja u olimpijskim disciplinama, nikada veći broj kvalifikovanih sportista za olimpijske igre nego što je na današnji dan, nikad veća očekivanja naših sportista, a onda s jedne strane, kada imate te uspehe, s druge strane morate da vodite brigu o onoj bazi, o deci, o svima onima koji treba da naslede, ali i o samom zdravlju nacije. Na to gledam kao na posebnu obavezu i dodatnu odgovornost. Otvoren sam za sve konsultacije, za sve predloge koje imate, jer smatram da imamo zajednički cilj, a to je da se unapredi i ovo zakonsko rešenje koje će unaprediti sam sistem sporta. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Pitanje za dogovor – da li neko od ovlašćenih želi danas da govori? Znači, nećemo produžavati rad. Možda neko od ovlašćenih koji su prisutni u sali želi danas da govori? Ne. Ako ne, onda pošto smo se dogovorili da sutra nastavljamo u 10.00 časova, zahvaljujem svima i nastavljamo sa radom u 10.00 časova. Hvala.