Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 84 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što nastavimo tok sednice, obaveštavam vas da će se sednica Odbora za saobraćaj i veze održati danas, u ponedeljak, 19. jula, sa početkom u 11.00 časova u sali broj dva. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Momo Čolaković, Nikola Krpić, Munir Poturak, Bajram Šehović, Vitomir Mihajlović, Aleksandar Pejčić, Elvira Kovač i Arsen Đurić. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministarke pravde, sednici prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, i Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde, Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas takođe da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Dejan Radenković – poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Milan Lapčević – poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Saša Milenić – poslaničku grupu G 17 plus, narodni poslanik Ivan Andrić – poslaničku grupu LDP. Ukoliko još neka poslanička grupa ima obaveštenje o ovlašćenom predstavniku, molim vas da dostavite da možemo da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS je narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li predstavnica predlagača Snežana Malović, ministarka pravde, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, na početku ove načelne rasprave dala bih nekoliko uvodnih napomena o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji je predložila Vlada Republike Srbije, a koji su zajednički pripremili Ministarstvo pravde i Agencija za borbu protiv korupcije. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije je sistemski zakon kojim se, između ostalog, uređuje pitanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Podsetiću vas da je ovim zakonom osnovana Agencija za borbu protiv korupcije, kao samostalan i nezavisan državni organ, sa svojstvom pravnog lica. Između ostalih poslova, najvažnije nadležnosti Agencije su: rešavanje o sukobu interesa, vođenje registra funkcionera, vođenje registra imovine i prihoda funkcionera, obavljanje poslova propisanih zakonom koji uređuje finansiranje političkih stranaka i pokretanje postupka zbog povrede ovog zakona. Imajući u vidu da je ovaj zakon donet u oktobru 2008. godine, a da je počeo da se primenjuje od 1. januara 2010. godine, u prvim mesecima njegove primene ukazala se potreba da se pojedine odredbe ovog zakona preciziraju u cilju njegove pravilnije i efikasnije primene. Ovo se posebno odnosi na propisivanje postupka za prestanak funkcije u slučaju kada funkcioner obavlja dve javne funkcije suprotno odredbama zakona. Pored toga, neophodno je dopuniti veoma važne odredbe zakona koje se odnose na obavljanje drugog posla ili delatnosti za vreme vršenja javne funkcije, zabranu osnivanja privrednog društva ili javne službe za vreme vršenja iste javne funkcije, prenos upravljačkih prava za vreme vršenja ove funkcije i zabranu zasnivanja radnog odnosa ili poslovne saradnje po prestanku javne funkcije. Predloženim izmenama povećaće se efikasnost rada same Agencije, kroz sprovođenje i primenu preciziranih zakonskih odredbi, a sa druge strane, dopunjuju se one zakonske odredbe koje su u praksi stvorile određene nejasnoće i različita tumačenja u stručnoj javnosti. Od najvažnijih novina koje su predložene, istakla bih da se proširuje krug funkcionera na koje se zakon primenjuje, na taj način što su pojmovi "funkcioner" i "javna funkcija" dopunjeni tako da se odnose i na lica i javne funkcije u organima privrednih društava čiji je osnivač ili član Republika Srbija, AP i jedinice lokalne samouprave, budući da Republika Srbija, AP i jedinice lokalne samouprave mogu da budu osnivači, odnosno članovi privrednih društava, a ne samo javnih preduzeća i javnih službi. Takođe, dopunjena je odredba o nadležnosti Agencije na taj način što su dodate i dve nove nadležnosti, čime se jača njen položaj. Prema predloženom rešenju, Agencija će sarađivati sa naučnim organizacijama i organizacijama civilnog društva u sprovođenju aktivnosti prevencije korupcije i postupati po prijavama državnih službenika u postupku u kome se odlučuje da li postoje povrede ovog zakona. Izmenjene su odredbe koje se odnose na zamenika direktora Agencije, koga će birati sam direktor Agencije posle sprovedenog javnog konkursa između tri predložena kandidata sa liste koju odredi Odbor agencije. Predloženo rešenje je celishodnije od dosadašnjeg, s obzirom da se zadržava postojeća odredba da za zamenika direktora mora biti sproveden javni konkurs, pri čemu se direktoru Agencije daje mogućnost da može izabrati lice koje će ga zamenjivati i kome će dati određena ovlašćenja, pri čemu se to lice bira sa liste kandidata koju je utvrdio Odbor Agencije. Najznačajnije novine su vezane za član koji uređuje sukob interesa. Predloženim rešenjem daje se mogućnost da funkcioner može da obavlja više javnih funkcija na koje se bira neposredno od građana, bez saglasnosti Agencije. Za sve ostale funkcije neophodna je saglasnost Agencije, pri čemu je Agencija obavezana da u zakonskom roku odluči po zahtevu funkcionera i dužna je da ukoliko utvrdi da postoji sukob interesa o tome donese obrazloženu odluku. Takođe, isti član je dopunjen i na taj način što je precizirano koji organ donosi odluku u slučaju da je funkcioneru kasnije funkcija prestala po sili zakona. Pored toga, u istom članu, upravo zbog toga što se zakon odnosi na veliki broj različitih funkcija na različitim novinama vlasti, dodato je zakonsko ovlašćenje direktoru Agencije da može utvrditi pojedine javne funkcije koje se uz drugu funkciju mogu obavljati i bez saglasnosti Agencije. Takođe, izmenjene su odredbe koje se odnose na obavljanje drugog posla ili delatnosti za vreme vršenja javne funkcije, odnosno na situaciju kada funkcioner koji već obavlja posao ili delatnost stupa na javnu funkciju. Predloženo rešenje je efikasnije od postojećeg budući da se predviđa odgovarajući mehanizam u slučaju da Agencija utvrdi da se obavljanjem posla ili delatnosti ugrožava nepristrasno vršenje javne funkcije, ali daje mogućnost funkcioneru da ukoliko se to ne utvrdi nastavi sa obavljanjem dotadašnjeg posla ili delatnosti. Od ostalih novina istakla bih i da je predloženo da se izveštaj o imovini funkcionera dopuni i podacima o pravu svojine na pokretnim stvarima koje podležu registraciji kod nadležnog organa u inostranstvu. Pored toga, veoma je bitna i dopuna odredaba koje se odnose na lice na osnovu čije je prijave pokrenut postupak za utvrđivanje povrede ovog zakona. Predložena je izričita zakonska odredba da državni službenik, odnosno drugi zaposleni u državnim organima, koji u dobroj nameri podnese Agenciji prijavu, ako opravdano veruje da postoji korupcija u organu u kome radi, zbog toga ne može trpeti štetne posledice. Takvom licu Agencija je ovlašćena da pruži neophodnu pomoć i obavezna je da štiti njegovu anonimnost. Takođe, predloženo je da se donese odgovarajući podzakonski akt kojim će postupak pružanja pomoći ovakvom licu biti bliže uređen. U odnosu na plan integriteta koji donose državni organi i organizacije, organi teritorijalne autonomije i lokalne samouprave, predloženo je da navedeni plan sadrži i podatke o poslovima ili delatnostima, odnosno funkcijama koje funkcioner ne može da obavlja za vreme vršenja javne funkcije, kao i način njihove kontrole. Takođe, predlaže se uvođenje obaveze za sve navedene organe da na zahtev Agencije dostave izveštaj o planu integriteta, kao i obaveza dostavljanja kvartalnih izveštaja o sprovođenju strategije akcionog plana i sektorskih akcionih planova. Predloženo je da se povećaju iznosi novčanih kazni za prekršaje predviđene ovim zakonom. Navedene izmene su predložene zbog povećanja raspona novčanih kazni određenih zakonom o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, ali i zbog težine i posledice prekršaja predviđenih ovim zakonom, kao i lica koja mogu biti izvršioci ovih prekršaja. Takođe, predloženim izmenama uređuje se i situacija nastala posle početka primene zakona i predlaže rešenje u odnosu na funkcionere koji su obavljali funkciju na dan početka primene ovog zakona, a nisu se opredelili koju će javnu funkciju nastaviti da obavljaju. Ovim članom utvrđuju se obaveze tih funkcionera da obaveste Agenciju o svim funkcijama, ali i o poslovima ili delatnostima koje vrše i obavljaju do 1. septembra 2010. godine. Po prijemu obaveštenja, Agencija će utvrditi da li vršenje više javnih funkcija, odnosno obavljanje drugog posla ili delatnosti predstavlja sukob interesa. Ukoliko predstavlja, Agencija će doneti odluku kojom će odrediti rok u kom je funkcioner dužan da prestane sa obavljanjem javne funkcije, odnosno obavljanjem drugog posla ili delatnosti. Na kraju, još jednom bih istakla važnost ovog zakonskog predloga za stvaranje preciznog i efikasnog normativnog okvira koji je neophodan u daljoj borbi protiv korupcije, ali i stvaranju sistemskog mehanizama za njeno sprečavanje. Podsetila bih i da je borba protiv korupcije jedan od osnovnih prioriteta Vlade Republike Srbije i jedan od najznačajnijih koraka u procesu evropskih integracija i stvaranju modernog društva usklađenog sa međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Baš zbog važnosti ove teme, očekujem da će povodom ovog zakonskog predloga u nastavku rasprave u načelu, a i kasnije u pojedinostima uslediti sveobuhvatna i kvalitetna rasprava.
Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? Ne. Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora, želi reč? Ne. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? Ne. Da li narodni poslanici Radica Jocić, Momir Marković i Slobodan Samardžić, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, žele reč? Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Odboru za evropske integracije izdvojila sam mišljenje i želim da kažem sledeće. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji je ova Skupština donela u oktobru 2008. godine, a u primeni je od januara 2010. godine, već u prvim mesecima svoje primene pokazao je jasne nedostatke i neprimenljivost u praksi. U obrazloženju vezanom za ustavni osnov za donošenje izmena i dopuna ovog zakona, ima se utisak kao da u vreme donošenja ovog zakona nije važio ovaj, nego neki drugi ustav. Naravno da se radi o istom ustavu, nego Vladi ne uspeva nikako, a mislim da to neće uspeti ni ovim izmenama i dopunama zakona, da ugodi svima koji su važni za ovu ili onu koaliciju, što na lokalu, što u Republici, a željni su vlasti i naravno moći. Umesto da razjasnim neke termine, Predlog zakona i dalje ostavlja nejasnoće, naročito u odredbama o sukobu interesa, na primer pored termina – političke stranke dodaje se i termin – drugi politički subjekti, a u obrazloženju Vlade još stoji, pored toga, da se tu misli na grupe građana koje učestvuju na izborima, još stoji – i slično, što opet ostavlja mogućnost za razna tumačenja. U vezi ovlašćenja direktora Agencije stoji da on daje mišljenja i uputstva za sprovođenje ovog zakona. Zar nije moguće napraviti zakon koji će biti jasan i precizan da niko neće morati naknadno da ga tumači i daje mišljenja. Naravno, opet mislim da je to u cilju ostavljanja mogućnosti za različita tumačenja. Zakon, pored toga, obiluje terminima koji nikako ne doprinose preciznosti, već naprotiv. Kao što su na primer termin – izuzetno, odnosno termini koji se vrlo često primenjuju, zatim termin -pojedine kategorije funkcionera, a nigde se ne precizira koje su to kategorije funkcionera. U članu 13. stoji da Agencija može na zahtev funkcionera da da saglasnost za obavljanje i drugih poslova, odnosno delatnosti. Stičem utisak da je zakon napisan samo za određene ljude, kojima će na osnovu njega moći da se daju tumačenja po potrebi, kako kad i kako kome odgovara. U prilog ovome navešću jedan primer. Ministarstvo pravde obratilo se jednoj skupštini opštine, tumačeći navedene odredbe zakona vezano za odborničke mandate, sledećim rečima: "Tumačeći gore navedene odredbe zakona, mišljenja smo da je za odlučivanje o žalbi na odluke skupštine jedinice lokalne samouprave o prestanku mandata odborniku, kao i o potvrđivanju mandata novom odborniku, stvarno nadležan Upravni sud". Istoj skupštini opštine obratilo se Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu sledećim rečima: "Upravni sud, kao sud posebne nadležnosti, odlučuje u upravnim sporovima i nadležan je za rešavanje po žalbama na odluke skupštine jedinice lokalne samouprave u vezi sa mandatima odbornika u smislu člana 49. Zakona o lokalnim izborima". Pored toga, pored ova dva ministarstva koja su se obratila lokalnoj samoupravi, Viši sud u toj istoj opštini donosi presudu kojom poništava odluke o prestanku mandata odbornika i daje mogućnost da se mandati dodele drugim odbornicima. Da li je moguće jednom doneti zakon koji će biti nedvosmislen i jasan, koji neće morati da tumače jedno, drugo, treće ministarstvo, jer mislim da je to jedini način da se izbegnu mogućnosti da do korupcije uopšte dođe, a ne da se onda cela država samo time bavi.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, koji je takođe izdvojio mišljenje na sednici Odbora.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve političke stranke u ovom parlamentu, a i one koje nisu parlamentarne, u svojim programima ključno mesto daju borbi protiv korupcije i kriminala. Sve vlade od buldožer-revolucije naovamo na sva zvona su govorile da će tog trenutka krenuti u borbu protiv korupcije i kriminala. Nedavno smo usvojili Zakon za borbu protiv korupcije i sada usvajamo izmene i dopune. Šta se u međuvremenu promenilo? Ništa u Srbiji, dame i gospodo, ne uspeva tako dobro kao što uspeva korupcija i kriminal. Setite se nedavnih lokalnih izbora u Aranđelovcu, u Boru i u još nekoliko gradova, građani su korumpirani, glasači su korumpirani, tako što im se donosilo novac, paketi, mobilni telefoni. Čak su u Aranđelovcu obećavane i koze, ginekološki pregledi itd, ne bi li se glas kupio. S druge strane, javna je tajna da se velike svote novca u ovoj državi, pored svih zakona koje imamo, uključujući i onaj zakon za borbu protiv korupcije i kriminala, velike svote novca se okreću i to je prosto sramota. Nedavna afera na Institutu za onkologiju je jasno i nedvosmisleno pokazala do koje mere mogu profesionalci, ljudi koji su zaduženi za čuvanje zdravlja nacije, da idu nisko. Koliko je tek afera koje nisu otkrivene. Podsećam vas da je SRS godinama ukazivala na neverovatne afere sa neverovatnim svotama novca i uvek je bilo da afera prekrije aferu, posle tri dana se ona prethodna zaboravi, jer se otkrije neka treća itd. Šta će se na kraju desiti? Ono što se uvek dešavalo, malim kriminalcima se skida glava, a velikim kapa. Podsećam vas da je samo u oblasti burazerske privatizacije država opljačkana za nekolikodesetina milijardi evra i nikom ništa. Podsećam vas da SRS, predsednik poslaničke grupe SRS već mesecima ukazuje na neverovatan kriminal, na korupciju koja je zahvatila samo kod dve velike firme, "Luka Beograd", kod koje se radi o nekoliko stotina hektara najatraktivnijeg građevinskog zemljišta, i "Večernje novosti". Šta se desilo? Tresla se gora, rodio se miš. Čeka se da se neka nova afera otkrije i da se onda ove afere prekriju. SRS smatra da se ovakve stvari ne mogu rešiti samo donošenjem zakona, donošenjem izmena i dopuna, donošenjem izmena i dopuna zakona o izmenama i dopunama zakona itd, nego da se zakoni koji postoje primene i da konačno one koje možda danas čuva policija, naravno, da policija nastavi da ih čuva, ali da se stave na hladno i mračno mesto, da se više ne kvare i da ne kvare naciju.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Saša Milenić je prijavljen u sistemu.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade Republike Srbije, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G 17 plus, u ovom trenutku govorim sa jednim osećanjem obaveze i javne dužnosti prema predmetnoj tački dnevnog reda. Najpre, zato što je moja stranka Zajedno za Šumadiju, kao i moja malenkost lično, početkom ove godine vrlo predano i eksplicitno učestvovala u građenju političkih poruka i komunikaciji preko sredstava javnog informisanja sa zahtevom da se Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije izmeni i evo upravo sa zadovoljstvom prihvatamo činjenicu da je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Zbog čega? Najpre valja jasno naglasiti da se i moja stranka Zajedno za Šumadiju i poslanička grupa G 17 plus u celini, kao i Ujedinjeni regioni Srbije koje zajednički gradimo i formiramo, izričito zalažu za afirmaciju i razvijanje onih vrednosti koje će podržati antikoruptivni karakter našeg društva i koji će voditi njegovoj emancipaciji i u tom značajnom pogledu života jednog otvorenog građanskog društva. Zbog toga smo i podržali predmetni zakon koji danas menjamo. Međutim, primedbe koje smo iznosili mogu da se obrazlože, pa i naš zahtev, na više načina. Mi smo to činili sa jednog eksternog stanovišta u odnosu na sam tekst zakona, sa stanovišta vrednosti koje su nam se činile višim i značajnijim, temeljnim vrednostima demokratskog društva, a koje je tumačenje i primena ovog zakona dovodilo u pitanje i ugrožavalo. Moguće je, međutim, tu temu otvoriti i sa stanovišta imanentne kritike samog zakona. Primećujem kako ni u sredstvima javnog informisanja, ni u stručnoj javnosti, ako retrospektivno razmislite videćete da je tako, uopšte nije bilo unutrašnje kritike ovog zakona, sa stanovišta jedne produbljene analize njegove pozitivne sadržine. Zbog čega? Dakle, kad sam rekao da izuzetno podržavamo one vrednosti koje zakon treba da štiti, ipak nismo skloni da u jednom pokliču, pozivu na hajku, sveti rat protiv korupcije prepoznamo zdravo društveno ohrabrujuće ponašanje. Psiholozi znaju za pojam negativnog identiteta. Jedan psihoanalitičar Erikson, recimo, bavio se u porodicama alkoholičara razvijanjem crta negativnog identiteta, pa recimo, deca koja su imala nesreću da trpe zlostavljanja oca alkoholičara, vrlo često počinju da grade antialkoholičarske crte identiteta. I za razliku od jednog zdravog, neopterećenog alkoholizmom kao ozbiljnom bolešću ponašanja, ovde dobijate jedno rigidno ponašanje i crte identiteta koje su opterećene alkoholizmom. Šta je problem sa negativnim, pa i takvim antialkoholičarskim identitetom? On brzo puca, što se veliki broj alkoholičara upravo regrutuje iz primarno antialkoholičarski struktuiranih ličnosti. U tom smislu, antikoruptivna kultura u sebi ima jednu notu, koju ovaj zakon nosi, rigidnosti, birokratizovanosti i sasvim umereno, reći ću, komesarskog čitanja ove problematike. Na šta mislim kada govorim o tome? Pogledajte, svi izabrani funkcioneri lokalne samouprave su, naravno, funkcioneri. Međutim, načelnici odeljenja raznih uprava to nisu, generali nisu. Mnogi visoki oficiri policije nisu državni funkcioneri. Pogledajte dalje. Mi smo, možete shvatiti šaljivim, upozoravali građane, koji su roditelji školske dece, da pripaze da ih slučajno neki prijatelj iz najboljih namera, roditelj prijatelja njegovog deteta iz škole, preko saveta roditelja ne predloži za školski odbor ili neki komšija preko lokalne samouprave. Neće ni shvatiti kako će tim trenutkom postati državni funkcioneri, sa obavezom da svoju imovinu, imovinu svog bračnog druga, svoje prihode stave na uvid međunarodnoj javnosti, doslovno, dostupno, iz takvog ugla gledano, a pri čemu načelnik školske uprave u njihovom regionu, najviši predstavnik prosvetne vlasti, nije državni funkcioner. Mnogi značajni službenici Ministarstva prosvete koji, čini se, ipak, na značajniji način participiraju u prosvetnoj vlasti od članova školskog odbora, jer za to su i plaćeni, što članovi školskog odbora nisu, za razliku od njih, nisu državni funkcioneri. Šta hoću da kažem? Pogledajte kako ljudi iz službi, uprava, šefovi, sve smatraju pouzdanim i proverenim ljudima. Njih ne treba opterećivati obavezama koje važe za državne funkcionere, ali ko jeste apriori pod korupcijskom sumnjom? Izabrani predstavnici građana. Zašto se korupcijska sumnja prvenstveno i u prvom redu odnosi na izabrane predstavnike građana? Da li je to jedna nekontrolisana stihija, preobimna sloboda, slobodno izjašnjavanje građana, pa bi takav zakon to zapravo trebalo da koriguje i uvede u kontrolu?To je principijelni prigovor našem zakonu, koji je danas predmetna tačka dnevnog reda i koji menjamo. Vidite, kada sam upotrebio reč komesarski, nisam bio preterano grub, čak sam i eufemistički upotrebio taj izraz, jer prepoznajemo u ovako borbenom antikorupcijskom zakonu određene crte koje se sukobljavaju sa vrednostima višeg reda, sa vrednostima demokratije i građanskog otvorenog društva, crte koje mogu prerasti u tendenciju permanentne otvorene pretnje kompromitacijom izabranog predstavnika građana. Sa tog stanovišta imanentne kritike vidite da dolazimo na isto, kao kada ponovimo eksternu kritiku koju smo mi iznosili. Naime, mi smo smatrali da uz nesumnjivu vrednost, koju podržavamo iz sve snage, angažovanja u poslovima na suzbijanju korupcije i koruptivnog ponašanja, pri čemu ne mislimo da to treba da bude neka akutna borbena akcija, već više stvar jedne mentalne i moralne higijene, jedno dugoročno građenje antikoruptivne kulture u mentalitetu i javnom životu, zbog čega svakako treba preuzimati određene obaveze koje će se odnositi i na funkcionere, ali ne tako da bi žar i čar borbe protiv korupcije pojeo vajdu od demokratizacije Srbije. Naime, videli smo u skupu viših vrednosti one koje ugrožavaju rešenja predmetnog, a sada evo već izmenjivog ili u procesu promene Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Prvo, to je da se u jednoj utakmici, pa makar to bila i politička utakmica višestranačkog sistema, pravila ne mogu menjati u toku igre dok utakmica traje. To je naprosto nedopustivo. Ako nije bilo ničeg ilegalnog i nelegitimnog u kandidovanju istih predstavnika građana za više funkcija istovremeno i ako nijednog trenutka nije bilo sporno građanima da ih podrže u takvom nastojanju, ne može naknadno po njihovim izbornim uspesima postati sporno njihovo pravo da obavljaju dužnosti za koje su ih građani izabrali. Prepoznajete, govorim o temi koju su vrlo rado i često mediji aktuelizovali, koja je vezana za predsednika moje stranke, gospodina Veroljuba Stevanovića, koji je gradonačelnik Kragujevca i narodni poslanik u našoj poslaničkoj grupi. Vidite, ima jedan veliki problem koji se tu pojavio u naknadnim interpretacijama, pa da se setimo geneze. Godine 2008. gospodin Stevanović je imao vrlo jasnu političku ambiciju, potpuno utemeljenu na programu naše stranke, da potvrdi mandat gradonačelnika. To je bio njegov politički cilj. Zato što je prepoznato to da će u toj borbi uspeti i da je vrlo izgledan i uticajan kandidat, zato se i tražilo od njega da stane na listu poslaničkih kandidata naše parlamentarne većine. Nakon tog uspeha, kada nije bilo i legitimno predstavljati gospodina Stevanovića u dvostrukoj funkciji, ne može naknadnom implementacijom normi postati sporno da li on te dve funkcije može i da vrši. Tako nas nepoštovanje pravila o neizmenjivosti norme u toku mandata ili utakmice vodi u jednu vrstu retroaktivne primene zakona i pravnih normi, što je zaista sporno. To se u javnoj diskusiji najčešće maskira tezom o sukobu interesa. Na tu temu želim, pre neposredne elaboracije, da dam jednu značajnu primedbu – jako je sporno, a prema našem mišljenju i neodrživo, tvrditi postojanje sukoba interesa između dve javne funkcije. Sama kategorizacija – sukob interesa je tu zapravo sporna, jer kogod se bavio teorijom sistema, makar i ne poznavao teorijski istančano političke i državne sisteme, može na primeru formalnih teorija, aksiomatski izgrađenih, da se priseti da postoje pravila koja moraju da ispoštuju najviša načela jedne formalne teorije, aksiome, da bi ceo sistem bio konzistentan. Pored toga što jedan aksiomatski skup mora da bude minimalan, mora da bude potpun, ne sme biti protivurečan. Iz aksioma jedne teorije ne može se dedukovati i P i ne-P, kao istina u toj teoriji, ukoliko ona treba da je validna. Ako naš politički sistem smatra da neguje javni interes koji na jednom mestu ima P, a na drugom mestu ne-P formulaciju, to znači da je naš politički sistem protivurečan, a zakon koji brani sukob interesa, u stvari, štiti i neguje tu protivurečnost. Zapravo, mislim da je principijelna spornost upotrebe pojma sukoba interesa između dve javne funkcije u velikoj meri, kroz medije i javnu polemiku, upotrebljena kao dimna zavesa, kao paravan da se ne otvori stvarno pitanje sukoba interesa, a on je uvek na relaciji privatno-javno. Koliko direktora javnih komunalnih preduzeća, načelnika uprava, službi i odeljenja, onih koji nisu po duhu ovog zakona državni funkcioneri nego tek obični službenici, koliko njih ima privatne firme, i kojim se delatnostima bave i u kakvoj su vezi sa poslovima koji se obavljaju na javnoj funkciji, e to je suština teme sukoba privatnog i javnog interesa. Druga sporna stvar je kad počne to da se tumači sa stanovišta čitanja Ustava. Navodno, Ustav ne dozvoljava da gradonačelnici budu istovremeno i narodni poslanici. Gde to u Ustavu piše? I odmah pozivanje ide na ustavni princip podele vlasti i razgraničenja zakonodavne i izvršne vlasti. Kakve to veze ima s lokalnim samoupravama i s gradonačelnicima? Ama baš nikakve, jer lokalne samouprave nisu državni organ, lokalne samouprave i nisu vlast u elementarnom državno-političkom pojmu vlasti, jer nemaju osnovni prerogativ vlasti, a to je aparat prinude. Ako prihvatimo metaforično da i u lokalnim samoupravama postoji vlast, gradonačelnik kao nosilac izvršne vlasti u lokalnoj samoupravi nije obuhvaćen pojmom izvršne vlasti iz Ustava, jer se ona odnosi na izvršnu vlast u državi. U suprotnom, ako mislite da ipak grešim, onda su od donošenja ovog ustava do današnjeg dana svi doneti zakoni sporni, jer je u svakom donošenju bilo kojeg od njih ovde u Narodnoj skupštini učestvovao bar jedan gradonačelnik, narodni poslanik, i u prethodnim sazivima, kao i u ovom današnjem. Zapravo, problem je malo ozbiljniji i njega ćemo jasnije razumeti kada bi me neko upitao – pa, kad vi sve to vidite u tom zakonu koji konačno i menjate, što ste glasali za njega? Sasvim precizno, ni moja malenkost, ni poslanička grupa G 17 plus nisu sebe na taj način ni prepoznali u tekstu onog zakona. Prvo pitanje koje smo postavili na razgovoru sa predstavnicima Agencije za borbu protiv korupcije – da li su narodni poslanici funkcioneri? Ljudi iz Agencije su bili zatečeni tim pitanjem, a mi otvoreno kažemo i stojimo na tom stanovištu – narodni poslanici nisu državni funkcioneri, baš kao što ni Ustav Republike Srbije ne definiše Narodnu skupštinu kao najviši državni organ nego kao najviše predstavničko telo građana. Narodni poslanici su predstavnici građana, a ne državni službenici. O tome se, zapravo, radi u celom nerazumevanju problema vezanog za zakon koji menjamo. Gde se vidi da i sistem tako razumeva? Uzmite netom izvršenu ili započetu reformu pravosuđa. Svi govorimo rado o sudstvu kao struci, ali nemojte zaboraviti, sudstvo je struka sekundarno. Primarno sudstvo je vlast i to najviša vlast sa stanovišta građana. Nema sumnje da je Narodna skupština simbolički najviša vlast, nema sumnje da je Vlada najviša vlast u smislu operativnog, onoga što može, ali u odnosu na samog građanina nema veće vlasti od sudske, jer samo ona može i ima pravo da ga liši njegove građanske supstance, a supstanca građanina je sloboda. Samo ga sudska vlast može neopozivo, neponovljivo i konačno doživotno lišiti građanske supstance. Kako u jednoj demokratiji može najviša vlast da se bira bez prisustva i participacije građana? Odgovor je – bilo je participacije građana, jer izbor vrše narodni poslanici Narodne skupštine Republike Srbije. Jasno je da smo mi predstavnici građana, a ne državni funkcioneri. U tom smislu, da li mogu da računam na vreme poslaničke grupe? Ne. Onda završavam. Radujemo se da je konačno Predlog izmena ovog zakona došao na red i mi ćemo glasati za zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, zadovoljni što izmena ima, iskreno više u tehničkom domenu, domenu prolongiranja rokova, kvantitativnih promena, a principi koje želimo da menjamo još uvek moraju da čekaju. "Zajedno za Šumadiju", G 17 plus, Ujedinjeni regioni Srbije imaju snage da te principe dugim dahom dugoročno zastupaju i najavljujemo da ćemo u svakom delu sistema menjati i njih, u interesu kulture individualizma, emancipacije građana kao pojedinačnih, slobodnih individua, a na štetu atavizama kolektivističkog nasleđa.
Iskorišćeno je u potpunosti vreme ovlašćenog predstavnika. U elektronskom sistemu je prijavljena narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Počela sam pažljivo da slušam kolegu Milenića, koji je otvorio ključne dileme našeg parlamentarizma, u smislu simboličkih i suštinskih značenja poslanika i mislim da bi se mi vrlo lako složili da imamo mnogo razlike u simboličkim i suštinskim značenjima i nekih organa koji jesu državni ili u stvari nisu, kad govorimo o agencijama i sličnim organima, ali kad je na kraju zaključio svoje izlaganje obećanjem da će glasati za zakon, vidim da nema baš tu mnogo sklada između onoga što se misli i onoga što mora da se uradi kao partijski zadatak. Hoću da pitam predlagača kako se usudio da pred poslanicima otvori ponovo ovu temu? Kad kažem kako ste se usudili, ne mislim da li vi imate smelosti ili vam nedostaje nešto što se zove antistrah. Vi imate smelosti i moć da uradite sve, ali verovatno računate na godišnje odmore, na slabu gledanost ovih prenosa, kada nam dozvoljavate i dajete ponovo priliku da progovorimo o onome što je rak-rana društva i ne prirodna nepogoda koja se desila sama po sebi, ne kao finansijska kriza koju takođe želite da predstavite nepogodom, već kao situacija kojoj ste vrlo mnogo doprineli lošim zakonskim rešenjima, njihovim izmenama i njihovom odloženom primenom. Menjanje naziva organa, saveta ili agencije koji se bave korupcijom u društvu, nedefinisanošću zakonske regulative koja to reguliše, pa čak i ovim predlogom davanje novih i većih ovlašćenja direktoru agencije da donosi mišljenja, propise, tumačenja i da presuđuje da li je neko u sukobu interesa ili ne, u stvari predstavlja nedostatak volje vlasti, koja se predstavlja borcem protiv korupcije, da to i učini. Mirišljava dimna zavesa koju nam predstavljate pojedinačnim slučajevima gde navodno kažnjavate korupciju je samo zamagljivanje nedostatka principijelne podrške borbi protiv korupcije dobrim i jasnim zakonima i s druge strane borbom protiv pojedinačnih pojava te vrste. Kako vi pokazujete da se ne borite protiv ovih pojava? Borba protiv korupcije podrazumeva borbu protiv prečica i nelegalnog bogaćenja zloupotrebom javnih funkcija. To znači da ne trebada dozvolimo nekom da istrči u prvi red, a da nije za to završio određenu školu, da nema iskustvo, da nije častan i pošten, profesionalac. Ne samo političar, ne samo direktor nekog javnog preduzeće, nego svih onih mesta gde može da se dobro zaradi i zloupotrebi funkcija na kojoj se trenutno čovek nalazi. Da li borba protiv korupcije jeste iskrena namera vlasti u kojoj je jedina mera kvaliteta i vrednosti postao novac? I o tome pričamo kada pričamo o bilo kom zakonu. Kada su sve društvene veze postale tržišne transakcije, brak, roditeljstvo, prijateljstvo, politička stranka i članstvo u njoj. Kada imate brak iz računa onda supružnici znaju da mogu da računaju, da sabiraju i oduzimaju, ali ne mogu da računaju jedno na drugo. Ako vas deca gledaju kroz ono koliko ste u mogućnosti da im obezbedite i platite, znajte sigurno da od odnosa u kojem vaspitavate decu vašim dobrim nasleđenim vaspitanjem nećete moći mnogo da prenesete, ne od novih pravih i trajnih vrednosti koje su neuništive, a to su dobrota, mudrost i ljubav. Novac, koliko god da ga neko stekne pohlepom, koju stimulišete svim zakonima, potroši se. Obično kažu – kada roditelji jedu zeleno voće deci trnu zubi. To znači da generacije rasle u bespravlju i one koje mi održavamo u ovoj vrsti bespravlja neće moći da promovišu prave vrednosti, a to je da se fakultet završava znanjem, da se na posao dolazi konkursom i pokazivanjem tih znanja i da se na lestvici društvenog uspeha dostižu vrhovi napredovanjem koje podrazumeva rad, a ne nezdravu ambiciju, gde ne služite ni profesiji, ni svojoj ljudskoj časti, nego služite onima koji su u stanju da vam tu ambiciju ispune. Vi se protiv toga ne borite ovim zakonom. Zašto ovo kažem? Priča o borbi protiv korupcije ima simbolički ministra Đelića za čoveka koji je bio simbol zloupotrebe javnih interesa u privatne svrhe kada je napuštajući Vladu osnovao "Altis kapital" i "Altis investment" i čak bez registrovanog žiro računa zarađivao ogroman novac. Samo simbolički je on bio primer kako je neko došao da nam kaže da se pamet dokazuje brojem nula i za neke druge cifre na računu. Gospodin Đelić kaže - ako si pametan ti moraš da budeš bogat. On to nije uspeo da dokaže u Francuskoj, morao je da dođe u Srbiju da bi to dokazao. Morao je da bude u "Kredi agrikol" banci, nekada ranije savetnik, banci koja je bila najveći poverilac našeg spoljnog duga, da bi onda postao i suvlasnik u "Meridijan" banci koju je kupila "Kredi agrikol" banka. Kako je postao suvlasnik te banke? Zloupotrebljavajući zakone koje je i sam donosio, npr. Zakon o sprečavanju pranja novca, gde je postao suvlasnik te banke u procentu od 9,99%, kao firma "Sopar sas", koja u Francuskoj samo broj telefonskog računa na popisu. Baš 9,99% vlasništva je dobio, jer da je imao 10% morao bi da pokaži i svoju fotografiju sa ličnom kartom da je on vlasnik te firme "Sopar sas". Znači, neko ko je učestvovao u reformama, pričao da se bori protiv korupcije, eksponent političke stranke nam pokazuje kako se može doći do miliona evra upotrebom i zloupotrebom položaja i privilegovanih informacija. Lično sam doživela da me jedan direktor privatne medijske kuće upita – ako si tako pametna, čujem da u politici važiš da si pametna, zašto nisi bogata? Bio je uveren da delimo istu definiciju bogatstva. On je bogatstvo definisano onako kako ga definiše i gospodin Đelić i mnogi oni koji se nalaze u prvim redovima, oni koje nazivate starom gardom, oni koji su imali sreću da im se ime nađe u jednoj ovakvoj knjizi koja se zove "Nomenklatura Srbije vidljiva golim okom". Imam ovde samo njen prvi deo, a govori o staroj gardi nasleđenoj iz socijalizma, o sledećoj generaciji koja u sivoj zoni u dogovorima sa aktuelnom vlašću stiče svoje bogatstvo i govori o jednoj trećoj grupi koja se nalazi u tamnijoj zoni, gotovo crnoj, koja se ne eksponira, čak se drži iza zavese, ali što dalje od vlasti, što crnji poslovi, to veći moćnici iz senke, o kojima danas čak inovine pišu, neskriveno vam dajući materijal da se borite protiv korupcije. Ta definicija bogatstva da neko meri bogatstvo brojem privatnih firmi koje ima, voznim parkom i kubikažomautomobila koji se nalaze u tom voznom parku, kešom na računima ili onim koji drži u kućnim sefovima, sa trostruko obezbeđenim vratima, letovanja po nekim mondenskim letovalištima, negde ekskluzivno itd, za mene nisu simboli bogatstva. Ima nas kojima je bogatstvo da ne dugujemo kredit, da ne kupujemo lekove i da imamo decu kojom se ponosimo. Najveći broj takvih je u Srbiji, kojima vi pokušavate da uništite taj sistem vrednosti i baveći se sobom i svojim, uglavnom korumpiranim funkcionerima, koji nerado hoće da napuste kumulirane funkcije, pokazujete da to nije bogatstvo. Kupujem lekove, ali primereno godinama koje imam, primereno onom što sam ponela baveći se politikom, pa u 50 godina kada pijete lekove za srce ili nosite naočare sa dioptrijom za čitanje nije ni čudo, jer ne date da vas prevare namerom o borbi protiv korupcije, dok tu korupciju svrstaju zakonima koje vam ovde, u ovom skupštinskom domu predlažu. Zašto sam ovako oštra u oceni? Jedna od vodećih država, republika, zovite je kako god hoćete, bila je Srbija i njen narod je tu državotvornost uvek pokazivao, jer je Dušanov zakonik donet u vreme najveće moći tog vladara, za razliku od onog Jovana bez zemlje koji je moć velikaša pokušavao da ograniči, jer on tu moć nije imao zasnovanu na materijalnom bogatstvu. Vi gospođo kao ministar pravde znate da smo mi treća država u svetu koja je imala građanski ustav u istoriji čovečanstva. Tradicija pravde i pravednih zakona jeste nešto čime se Srbija ponosila. Da mi u desetoj godini onoga što nazivamo revolucijom, tržišnim reformama, pričamo o novoustanovljenom organu koji će se boriti protiv korupcije zaista nije primereno ni toj istoriji ni javno proklamovanim namerama države da se protiv te korupcije bori. Predlažete nam zakon u kojem direktor Agencije traži ovlašćenja da sam bira svog zamenika, da sam donosi, da ni sa kim nema dogovor i proveru zakona koji je navodno toliko jasan da ga treba ovako usvojiti, a čuli ste i od malobrojnih prethodnika da dileme postoje i kod vladajuće većine, direktora kome je važno da obezbedi sebi sigurno veću platu od ostalih državnih službenika, da ne pominjem poslanike, oni već odavno nisu dostojni da se o njihovom stavu i statusu uopšte raspravlja, i o tome da 65 plus 10 novozaposlenih u toj Agencijiza borbu protiv korupcije imamo mnogobrojno objavljene imovinske karte koje su već izazvale sukobe i probleme i nerazumevanje na relaciji evidentičara imovine i onih koji su je prijavili. S tim nemam problem. Već četvrtu godinu podnosim svoju imovinsku kartu sa preciznim podacima, ne opisnim podacima o imovini kojom raspolažem, nego onim što je zakonito uknjiženo, proverljivo i verodostojno, ali u ime svih onih koje neko ovde čini nepismenim, da nisu znali broj nula da dodaju, nije u redu biti formiran od 1. januara 2010. godine, što jeste dan kada je počela sa radom Agencijaza borbu protiv korupcije. Zakon o tome je donet u desetom mesecu 2008. godine. Bilo je dato dovoljno vremena da se pripreme svi neophodni preduslovi da taagencija počne da radi i da se mi danas susrećemo sa zahtevom te agencije za zapošljavanje još novih 35 ljudi, pa bi tu stotinak zaposlenih višestruko prevazilazilo delatnost na primer bilo kog ministarstva koje se bavi životnim pitanjima. Da li ste sebi postavili to pitanje koje ću sada da postavim vama? Da li stvaranje uslova za korupciju lošim zakonima, stavljanjem poveza na oči kada se u toj korupciji koristi i zloupotrebljava položaj, danas zaslužuje da trošimo nedovoljna sredstva u ovoj krizi, da stvaramo jedan organ veći od bilo kog ministarstva operativno, da bi se on sada borio protiv te korupcije, davanjem mišljenja, i čak u nekim slučajevima, mogu da sumnjam, prodavalo oprost za one koji će vršiti nekoliko funkcija, iako je to zakonom zabranjeno. Znači, ne postoji klauzula gde se kaže šta se može, a šta se ne može raditi u isto vreme, nego je potrebno pitati direktora Agencijeza borbu protiv korupcije, koji je, po meni, da ne budem gruba napamet, diskreditovao svoju objektivnostu trenutku kada je DRI dostavila ovom domu izveštaj o kontroli završnog računa za 2008. godinu. Direktor Agencije za borbu protiv korupcije Zorana Marković je 21. januara 20101. godine, citiram "Tanjug", izjavila da je, prema njenom mišljenju, izveštaj DRI kojim je analizirano trošenje budžetskih sredstava nedovoljno jasan i ne pruža osnov za pokretanje prekršajnih ili krivičnih postupaka, jer u samom izveštaju postoji mnogo propusta. Marković je Agenciji "Tanjug" izjavila da bi trebalo dodatno razjasniti da li je i u kolikoj meri bilo propusta pri izradi izveštaja DRI i istakla da se ne može tvrditi da neko treba da snosi prekršajnu ili krivičnu odgovornost pre nego što te nejasnoće budu otklonjene. Otkud sumnja jednog regulatornog tela, koje treba da se bori protiv korupcije, u drugo telo koje je najznačajnije za kontrolu trošenja javnih sredstava? Da li to možemo da pripišemo neznanju? Možemo li to da pripišemo mladosti, neiskustvu, da neko ko je direktor Agencijeza borbu protiv korupcije može ovako da se izjasni o izveštaju i da kaže da ima mnogo propusta? Kojom se to vrstom kvalifikacije koja je potrebna ljudima za rad u DRI, a istovremeno je ima direktor Agencije za borbu protiv korupcije, kvalifikuje da daje ovakvu ocenu? Zato sumnjam da će oprost moći da bude, poput katoličke crkve, za nezakonito ponašanje otkupljen. Zato ovaj zakon izmena i dopuna vidim kao jednu nagodbu vlasti koja daje preterana ovlašćenja direktoru kao jedinom i isključivom za tumačenja pravila, postupaka itd, da bi mogao tamo gde vlasti odgovara odobri da se vrše dve nespojive funkcije. Hoćemo li zaista da budemo taoci tih dogovora? Meni kažu - kako se usuđuješ da to istakneš pa bićeš meta te i takve agencije? Ne, niko od nas ne treba da bude meta, nego treba da bude predmet istraživanja proverljivosti, da li odgovorno vršimo svoju funkciju i da li poštujemo zakone, makar i loši bili, jer jedino tako se kvalifikujemo za ozbiljnu državu, s kojom neko treba da sarađuje, da ovde dolazi sa stranim investicijama i potpisuje ugovore s nama. Biografija direktorice, kada je izabrana za direktora Agencije za borbu protiv korupcije, svojom pedantnošću da štampam papire u to doba, toga više nema na sajtu, pronašla da jedošla u agenciju sa mesta zamenika direktora firme koja je imala zvučno ime "Invest vertikala konsultanti". U Agenciji za privredne registre se moglo videti da je to jedna od uobičajenih agencija za promet nekretnina koja je imala dva zaposlena, direktora, upravo gospođu Zoranu i drugog zaposlenog, to je bio zamenik direktora, prihod u 2008. godini ukupno nekoliko hiljada evra. Da li možemo da promovišemo profesionalnost, kvalitet i da mladima kažemo - učite školu, budite časni i pošteni jer ćete doći na vrh društvene piramide gde ćete vršiti odgovornu funkciju ako se susrećemo sa ovakvim slučajevima. Nisam sigurna i ove načelne primedbe koje ću tek elaborirati u kasnijoj raspravi govore o tome da u ovoj državi ima jednakijih i da još uvek ima nedodirljivih, ali neranjivih samo još za neko vreme. Izmene i dopune ovog zakona ne zaslužuju da budu izglasane i zaista se čudim u ime čije zasluge je trebalo izaći sa ovakvom izmenom zakona i do koje još godine, 2020, planirate, ako kojim slučajem ne daj bože ostanete na vlasti, da nam dajete predloge izmena i dopuna zakona, registara i ljudi na čelu tih institucija i kada ćete jednom krenuti da se borite protiv korupcije?
Reč ima poslanik Ivan Andrić.
Poštovano predsedništvo, poštovana ministarko, dame i gospodo poslanici, ako nije najvažnija, ovo je sigurno jedan od najvažnijih tema kojom ova skupština može da se bavi. Pored toga što je to najvažnija tema i puno je kontroverzi koje prate sprovođenje ovog zakona, mi smo prinuđeni ili da kažem da je to jedan u nizu zakona koji samo posle nekoliko meseci primene ova skupština menja. Nadam se da je ovaj zakon usaglašen, s obzirom da je bio kao predlog tačke dnevnog reda na prošloj sednici, ako se ne varam, nadam se da je sada usaglašen sa mišljenjem Agencijeza borbu protiv korupcije i to je dovoljno reći o ovom zakonu. Ono što je suština i što treba reći, to je da ovaj zakon neće omogućiti da se u Srbiji iskoreni korupcija. On može da bude kao nekakva tačka ili nekakav kraj te borbe protiv korupcije u jednom civilizovanom društvu i kao takav imao bi mnogo širi smisao nego što ga ima u Srbiji danas. Srbija je zemlja u kojoj postoji između 600 i 700 javnih preduzeća. To su preduzeća koja su formalno u vlasništvu državi, suštinski u vlasništvu političkih stranaka koje se nalaze na raznim nivoima vlasti. Tih 600 ili 700 javnih preduzeća ima 600 ili 700 direktora, 600 ili 700 zamenika direktora, 600 ili 700 puta tri ili četiri direktora sektora, puta 10 najmanje, nekada i više, članova upravnih odbora, koji se menjaju kako se promeni ili kako se završi nekakav izborni ciklus. To sve zajedno daje jednu armiju od nekoliko hiljada ljudi. To nije stanje za koje je odgovorna ova vlada. To je stanje zatečeno 2000. godine. Sećam se da je dolaskom DOS-a na vlast bilo potrebno naći 11 hiljada ljudi koji bi preuzeli razne funkcije u zemlji, uključujući i javna preduzeća. To je suština. Postojanje tih preduzeća je suština i osnov svake korupcije u ovoj zemlji. Korupcija minimalno se nalazi u ovoj skupštini, jednim većim delom u Vladi, ali to je ipak suviše mali broj ljudi. Suština korupcije u ovoj zemlji su hiljade ili desetine hiljada javnih nabavki koje se u ovih 700 ili 600 javnih preduzeća održavaju u manje više svakom danu u godinu dana. Ne postoji Agencija za borbu protiv korupcije, ne postoji Državna revizorska institucija koja može taj problem da reši kontrolom tog kvaziposlovanja. Te ljude u velikoj većini slučajeva ništa, osim članstva u političkoj partiji, ne kandiduje da budu na bilo kom od tih mesta, ni jedna jedina stvar. Oni da su mogli, oni bi sami imali svoja preduzeća ili firme, kompanije u kojima bi obavljali te funkcije. Pošto to nisu uspeli da urade, kako da kažem, zahvaljujući svojoj sposobnosti, oni su se članstvom u političkoj partiji našli na nekom položaju koji im danas to omogućava da odlučuju o milionima dinara građana ove zemlje. Zato kažemo, i sigurni smo u to, da je jedino nastavak procesa privatizacije i izlazak države iz svih mogućih javnih preduzeća, koliko je to standard u bilo kojoj drugoj civilizovanoj državi, jedini zdrav osnov za borbu protiv korupcije. Znači, razvlašćivanje države je osnovna stvar u borbi protiv korupcije. Ako ovome dodamo još broj ministarstava, broj državnih sekretara, broj ljudi koji dolaze kada se promeni vlast na republičkom nivou, na lokalnim nivoima, u organe vlasti, prosto dolazimo do toga da ova agencija stvarno ima više nego simboličnu ulogu. U političkom smislu, ona suštinski na izvestan način i ometa borbu protiv korupcije, skrećući pažnju sa suštinskih problema ovog društva na par pojedinaca koji imaju duple funkcije i koji, želeći to ili ne i podržavajući javno ovaj zakon glasanjem, kao što smo čuli gospodina u fudbalskom dresu malopre, ali im ne pada na pamet svojim ponašanjem da taj zakon i poštuju. To je u ovoj zemlji dovoljno, reći javno da ste za nešto, da podržavate nešto, a onda izaći iz ove sale, baš vas briga, doći u polo majici kratkih rukava, izvređati sve nas, održati nam lekciju ovde i na kraju reći da podržavate zakon, ali da vam ne pada napamet da postupate po njemu, pošto se vi ne osećate da ste državni funkcioner. Sada, kako da kažem, pored ovog razvlašćivanja države, za koje stvarno verujemo da je suštinski osnov i tranzicije i eliminisanja korupcije u pravom ili suštinskom smislu, mi mislimo da je postojanje jasnih pravila koja se poštuju - drugi osnov za eliminisanje korupcije. Ako pogledamo sve što je ova vlada uradila u poslednjih, ne moramo da idemo daleko, nekoliko nedelja, videćemo šta je sve učinjeno da se nikakva pravila u ovoj zemlji ne postave. Rekli smo nekoliko puta da pravila imaju smisla samo ukoliko traju. Ukoliko traju, i svi ih znamo unapred i postupamo prema njima, ona postaju pravila, inače su stvar arbitrarnosti. Stvar arbitrarnosti, jer se na kraju svede na to, na pravo onoga ili na jači značaj onoga ko ima silu, u našem skupštinskom smislu to je skupštinska većina, vladajuća većina. Evo vam primera za nepostojanje pravila. To je pitanje mandata. Da li mandati pripadaju poslaniku? Ne pripadaju. Jedan zakon kaže jedno, drugi drugo, Poslovnik kaže jedno, Zakon o Narodnoj skupštini. Mi smo podneli amandman, nije prihvaćen. Prihvaćen je u izmenjenom obliku. Da lije gospodin Šormaz poslanik ili nije? Tri nedelje to ne zna Skupština. To je nepostojanje jasnih pravila. O tome se govori. To je vrsta korupcije koja je vrlo politička i ona nije za novac. Ona obezbeđuje sigurnost vladajućoj većine, time što vladajuća većina odlučuje o svakom pojedinačnom slučaju mandata poslanika u ovoj skupštini. Ona direktno obezbeđuje svoj opstanak na vlasti. Ako pogledamo šta je definicija korupcije iz ovog zakona, to je očigledan primer političke korupcije. Dakle, nepostojanje tih pravila je dosta raširen metod, naročito u funkcionisanju ove Vlade. Podsetiću vas da je ova Vlada, na primer, donela Zakon o planiranju izgradnje. Šta god mi mislili, Vlada je tu tražila da oni koji su već nešto kupili pod određenim uslovima sada plate još nešto, pošto Vlada misli da je tako u redu. Da li se to zove izbegavanje pravila? Ova Skupština je donela prošle nedelje zakon kojim se ukida tender, kao vrsta poslovanja države. O tome ću govoriti još malo kasnije. Jasna pravila ne postoje, nažalost, ni u ovom zakonu. Pogledajte član 82. Ovaj predlog zakona kaže da ukoliko neko nije podneo, što je po prethodnom predlogu bilo potpuno nemoguće, svoju prijavu da obavlja još neku funkciju do 1. januara, pa do 1. aprila, sada se rok širi na 1. septembar, a onda se daje pravo Agenciji da tumači da li je taj neko u sukobu interesa. Postavljam vam pitanje – da li Dušan Bajatović u sukobu interesa? Da li je direktor kompanije "Srbijagas" u sukobu interesa? Direktor kompanije, narodni poslanik? Ako pročitate jedanput ovaj zakon, biće vam jasno da jeste. Nas zanima da li je on poslanik ili direktor te kompanije. Ta kompanija kupuje ostala preduzeća konvertujući svoj dug po Srbiji. Da li to čini u ime političke partije kojoj pripada? Gospodin Bajatović nije radio 40 godina, nemam ništa lično, ali je dobar primer, u "Srbijagasu", pa je najveći srpski stručnjak za gas. On je potpredsednik jedne od stranaka vladajuće koalicije, koja je kada je došla na vlast on je preuzeo mesto tog direktora. Možemo da pričamo i dalje. U upravnom odboru NIS-a sede razni ljudi koji nemaju nikakve veze, osim što su kupovali gorivo na pumpi, kao i svi građani Srbije, verovatno. Šta njih kvalifikuje za to? To su pitanja, gospodo, koja imaju veze sa korupcijom. Da li je nečiji brat ili sestra direktor neke privatne firme ili nekog dućana, to manje ili više utiče, ali to je pitanje koje će doći naknadno. Ono što nas zanima je – šta daje političkim partijama pravo da predlažu članove upravnih odbora i direktore preduzeća? Čime je to pravo ograničeno i zašto ova vlast sadašnja ne nastavlja proces privatizacije na način na koji je to rađeno 2000. godine, čime bi se država razvlastila tog prava i dala to pravo nekome ko je privatan vlasnik i valjda bi najbolje znao šta će sa tim? Verujte da 99% takve vrste funkcionera ne razmišlja o dobrobiti tih preduzeća, zato što to nije prirodno. To nije njihovo, oni su tu na određeno vreme. Oni razmišljaju ili kako da ostvare neki rezultat za to preduzeće kratkoročno, ne vodeći nikakvog računa o dugoročnom interesu, da bi dobili političku promociju za sebe lično ili razmišljaju kako da oštete to preduzeće, da se obogate. Da li policija ima snage da uhapsi sve njih? Nikada nijedna zemlja na svetu nije tako rešila problem korupcije. Nikada nijedna. Da li ćemo mi biti prva? Dozvolite mi da sumnjam u to. Imate susednu zemlju koja je imala možda i najveći problem korupcije od svih evropskih zemalja, to je Rumunija. Iz Odbora za evropske integracije susreli smo se sa njima hiljadu puta. Pitali smo ih hiljadu puta. Vrlo je jasno šta je kod njih bio odgovor na korupciju. Potpuna depolitizacija biznisa ili ekonomije, znači, jaka, brza privatizacija i sa druge strane, izlazak države iz svega iz čega može da izađe i kao treće, jasna pravila. Nikakvo odlučivanje. Dok su pravila jasna, svima je jednostavno da se ponašaju. Nažalost, mi smo ovo isto govorili i kada se raspravljao i o prethodnom zakonu. Puno je buke dignuto i taj se zakon pretvorio, manje ili više kada gledamo medije, ne u borbu protiv korupcije, nego u lov na veštice. Sada ako neke medije kontroliše jedna stranka, ona juri ove iz druge stranke. Ako kontroliše vladajuća koalicija, ona juri ove druge. Da li će to u nekoj borbi rešiti problem? Neće. Oni će se dogovoriti, kao što se dogovore svaki put i taj problem će ostati svima nama. Što se tiče duplih funkcija kao jako važnog pitanja, mogu da razumem argument da su se pravila promenila i da ih je zato trebalo odložiti. Vi ste članovi vladajuće koalicije i imate trećinu poslanika ovde, vi ne možete, ne smete glasati za ovaj zakon i kršiti ga u isto vreme. To nije moguće politički. Možda mislite da je moguće zato što to trenutno prolazi, ali to nije moguće. Nije moguće. S druge strane, mogli ste da iskoristite još jedan argument, a to je da postoje ministri u Vladi koji po funkciji imaju dve funkcije. Premijer je predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj, ako se ne varam, ministar ekonomije je predsednik Upravnog odbora isto takođe nekog fonda, ministar ekonomije ili potpredsednik Vlade. Ministar Đelić, ili potpredsednik Vlade Đelić je opet deo nečeg drugog. To jesu slučajevi koji su možda posebni, ali za to nema nikakve realne utemeljenosti. Fond za razvoj bi radio bolje da premijer nije na njegovom mestu. Drugo je vreme bilo kada je Zoran Đinđić bio predsednik tog fonda. To je drugo vreme bilo i tada je to bilo trenutno rešenje, koje je trebalo da služi par meseci dok se ne da autoritet tom fondu. Zašto je danas premijer Mirko Cvetković je direktor tog fonda? Što se tiče premijera, pa mi smo ovde govorili o njegovom sinu i o zakonu koji je ova Skupština menjala, a u koji je direktno bio umešan njegov sin. Mi nismo rekli da je to tačno. Mi smo rekli ono što smo čuli. Nikada nismo dobili odgovor na to pitanje. Nikada. Umesto toga puni su mediji informacija o ceni kafe u skupštinskom restoranu. Da li će to rešiti problem korupcije? Naravno da neće. Duple funkcije i način na koji se one rešavaju nas duboko dovode ili nas ubeđuju u mišljenju da promena ovog zakona jedini cilj imaju to kako da obezbede većinu vladajuće koalicije u Pokrajinskoj skupštini u Vojvodini i kako da obezbede da se dva gradonačelnika, koja se istovremeno i poslanici u ovoj Skupštini, ne naljute i kako da se sada ceo taj problem reši sa što manje posledica u vladajućoj koaliciji. To ne piše ovde, ali su to priče koje mi čujemo. Jedan od tih ljudi je podneo amandman, onda ga je povukao i optužio drugu stranku vladajuće koalicije da mu je ona podmetnula amandman. Stvarno nikada nisam čuo da neko nekom podmetne amandman, ali ako je to tačno, zašto ne kažete o tome. Šormaz je podneo, takođe, takav amandman. Ovaj čovek neutvrđenog statusa već danima. Zakaže se Administrativni odbor, ode Tomislav Nikolić u Hilandar, odloži se Administrativni odbor do daljnjeg. To su stvari koje sistemski grade korupciju. Policija neka rešava one ljude sa onim citostaticima i ostale sramotne stvari. Policija i pravosuđe, da se ne uvrede, ali to su pojedinačni slučajevi i oni su više krivična dela nego što su predmet korupcije. To su ozbiljna krivična dela. Korupcija postoji ako mi ne znamo kako se bira direktor doma zdravlja, zašto se bira takav direktor doma zdravlja, direktor bolnice, upravni odbor bolnice, nadzorni odbor. Ko o tome odlučuje? Mi smo preduzeli jedan deo odgovornosti u Beogradu i nijedan funkcioner naše stranke se ne nalazi ni na jednoj funkciji, niti u Gradskoj skupštini, niti u bilo kom javnom preduzeću. Nijedan. Da li je to imalo neki efekat? Jako mali. Naš politički dogovor i način razgovora sa ostalim partnerima je bio da svi tako postupe. Dok je zavisilo od njihove volje, a ne od moći tih, ne znam kako to da nazovem, grupa koje stoji iza stranaka, to je funkcionisalo, a onda je u jednom trenutku prestalo da bude bitno. Prestalo da bude bitno zbog tog ogromnog broja. Mi u Beogradu postavljamo direktore pozorišta, upravne odbore pozorišta. Beograd ima u vlasništvu 117 apoteka. Siguran sam da je to jedini grad na svetu koji ima u svom vlasništvu 117 apoteka i šta god uradite tu korupcija će tu postojati. Korupcija će postojati, to je bio predmet, čak i rasprava kada se govorilo o gradskoj vlasti, ali rešenje osim privatizacije toga ne postoji. Kako ćemo mi da rešimo? Ko će da se bavi tim? Ko se od nas uopšte razume u to, u lekove? Mi smo se kandidovali na izborima da bi sproveli neku političku ideju. Ako ta politička ideja, između ostalog, u sebi nosi borbu protiv korupcije, mi vam sada kažemo da je laž i demagogija da će taj problem rešiti policija i pravosuđe, i vi to dobro znate. To je politički problem i on se rešava procesom tranzicije i završetkom tog procesa. Kada govorimo o Evropi, nije Evropi ovo uslov zbog Evrope samo. Ovaj zakon bi trebalo da je nama uslov jer se tu radi o trošenju novca ljudi koji za nas glasaju. To su interesi naši. Da vidimo zašto Železnice Srbije žive na subvencijama, ne znam koliko godina unazad, desetina godina, a nikada sporije nisu radile. Zašto "Telekom" kupuje drugi "Telekom" u Republici Srpskoj za 600 i nešto miliona evra, a videćemo za koliko će se prodati sada. Zato što te odluke donose političari, a oni nemaju interes firme i ljudi koji rade u tim firmama kao prvi. Oni imaju ili političku svoju promociju ili imaju neki interes koji je kažnjiv po zakonu. Znači, mi naravno podržavamo sve, ukoliko je ovaj tekst usaglašen sa Agencijom za borbu protiv korupcije nemamo, prosto, ako je to zajednički stav nekog nezavisnog tela i Vlade Srbije ili ove većine, to je s naše strane u redu. Kažemo vam – laž je i demagogija da se u ovoj zemlji vode kampanje lova na veštice protiv pojedinaca, dok u isto vreme zato što su ti neki pojedinci sad u vladajućoj većini nema nikakvih sankcija, nikakvih odluka, delovanje zakona se samo odlaže. Odlaže se, naveo sam nekoliko primera. Rešite, dajte jasne političke odluke. Da li gradonačelnik može da bude poslanik? Tu ima razloga i za i protiv. To svako od nas zna. U prvom sazivu od 2000. godine 40 gradonačelnika sedeli su u Skupštini kao poslanici. To znači da je ta Skupština bila loša? Ne. Znači, rešite to pitanje kako znate, ali nemojte menjati zakon svakih par meseci zato što želite da obezbedite samo većinu ili bar ne dozvolite da se pitanje korupcije svede na to koliko će ljudi policija uhapsiti, pošto nikada neće uhapsiti sve koji se korupcijom bave i od nje žive. Samo sistemske promene i dalje približavanje EU će taj problem rešiti. Ništa drugo.
Osamnaest minuta i 40 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, jasno je da je glavna odlika ovog zakona i glavna definicija na početku može da bude da je ovaj zakon više nego skandalozan. Kao što je bio prethodni zakon o podsticanju građevinske industrije u Srbiji skandalozan, ništa manje nije ni ovaj zakon nije skandalozan, naročito ako se ima u vidu način na koji je predložena izmena ovog zakona. Dakle, pre dve nedelje je vlada na svojoj sednici u četvrtak donela odluku da se po hitnom postupku izmeni Zakon o sukobu interesa, da bi u petak taj materijal došao u parlament, a već u utorak trebalo da bude na dnevnom redu Skupštine, da se o njemu hitno raspravlja i da bude usvojen onako na brzinu, dok se, narodski rečeno, Vlasi ne sete. Nakon pritiska javnosti, pre svega medija, a delimično i Agencije za borbu protiv korupcije, taj zakon je povučen, pa imamo ga sad na dnevnom redu, ali to ne umanjuje niti nameru, očiglednu nameru Vlade i vladajuće koalicije da kroz hitne izmene ovog zakona provuče nešto što je politički pamflet i politička korist, a što će u suštini rezultovati još većom korupcijom u ovoj zemlji, iako se ona nalazi, nažalost, na 83. mestu, posle većine zemlja bivše Jugoslavije. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije donet je oktobra 2008. godine i tada isto po hitnom postupku, iako je stupio na snagu 1. januara 2010. godine. Članom 82. tog zakona je definisano da "funkcioner koji obavlja više javnih funkcija na dan početka primene zakona, dužan je da se u roku od 90 dana od dana početka primene zakona", dakle, 1. januara 2010. godine, "izjasni koju će javnu funkciju vršiti i dalje", dakle jednu javnu funkciju koju će vršiti dalje. Od oktobra 2008. do 1. januara 2010. godine je godina i tri meseca, plus devedeset dana je tri meseca, dakle, godinu i po dana poslanici vladajućih stranaka, gradonačelnici, direktori javnih preduzeća i svi ostali koji su po slovu zakona u sukobu interesa su imali prostora da na dva mesta ili više mesta sede, da lobiraju za svoja preduzeća, svoje partije, svoje stranke sedeći na više mesta, da po tom osnovu primaju verovatno i više nadoknada. I to im je bilo malo, nego su aprila jednostavno rekli, ne, nas to ne interesuje, mi ćemo i dalje, s obzirom da imamo političku snagu da ucenjujemo krhku vladajuću koaliciju, da sedimo u parlamentu, iako po slovu zakona je predviđeno da se oslobodimo ostalih funkcija i da nastavimo da vršimo samo jednu. Kada vas je gradonačelnik Jagodine ucenio da morate da mu date papir na kome piše da on nije u sukobu interesa, iz vašeg ministarstva neobjašnjivo, i nas baš briga ko je to potpisao, da li je državni službenik, da li pomoćnik ministra, državni sekretar ili vi lično, vi lično snosite odgovornost za tako nešto. Ako posle ovako citiranog člana, gde se jasno kaže da mora da se funkcioner odluči koju će jednu javnu funkciju dalje obavljati, vi napišete da gradonačelnik Jagodine, pošto obavlja funkciju gradonačelnika i istovremeno i funkciju poslanika, nije u sukobu interesa, onda zaista ne preostaje ništa drugo, ako imate iole morala, da se zahvalite, da kažete da je greška i da podnesete ostavku, jer tako nešto ne bi mogao, verovatno, ni neko ko nema ni dana pravnog fakulteta da napiše i da na to stavi potpis. Pošto u predloženim izmenama zakona niste uspeli da dobar deo poslanika vladajuće koalicije privolite da smanje svoje prevelike apetite i da nastave da obavljaju jednu javnu funkciju, onda ste krenuli da izmenite zakon i da kažete da može ipak, iako se nisu pridržavali slova zakona i člana 82, da se odluče koju će javnu funkciju obavljati nadalje od parila meseca 2010. godine, da brišete taj član zakona i da kažete da može ubuduće, ukoliko Agencija odluči i proceni, da obavlja i više funkcija. Čak ne još jednu, kako je bilo u nekim nacrtima, nego više funkcija pored funkcije narodnog poslanika, gradonačelnika, direktora javnog preduzeća itd. Pošto u Agenciji za borbu protiv korupcije ipak sede neki ljudi od integriteta, koji su podigli glas protiv takvog izrugivanja zakona i prosto postojanja ikakvog smisla da ta agencija postoji i da ljudi rade svoj posao kako je predviđeno zakonom, onda je došlo do susreta, kako čitam iz štampe, između vas i predstavnika Agencije gde je dogovoreno da se nađe neka prelazna forma za koju direktorka Agencije kaže da je ipak kompromisno rešenje koje će doći pred poslanike parlamenta i koje će biti usvojena. Kakav je to kompromis u borbi protiv korupcije? Da li u borbi protiv korupcije treba da postoji kompromis? Ili u sukobima interesa da postoji kompromis? Mislim da ne treba. Poslanička grupa DSS smatra da nas ništa brže neće odvesti u Evropu, do temeljna borba protiv korupcije. U ovoj zemlji, prema podacima kojima raspolažu i javnost i razne agencije koje se time bave, država potroši na javne nabavke oko pet milijardi evra godišnje. Procena je da između 20% i 25% od tih pet milijardi evra se slije u privatne džepove putem raznih korupcionaških načina, a njih ima koliko god hoćete. Uglavnom nameštajući tendere, stavljajući svoje bliske ljude u tenderske komisije, praveći uslove koji su maltene crtanje onoga ko treba da bude javni dobavljač ili izvođač radova, da bi se naravno ostvario privatni interes. Sada će Vlada, pošto je predlagač ovog zakona, izmenama zakona da se bori protiv korupcije, koja je toliko prožela svaku poru društva, a pri tom na prethodnoj sednici Skupštine predlaže zakon o podsticaju građevinske industrije koji potpuno negira javne nabavke i kaže da Vlada Srbije može da uzme kredite od komercijalnih banaka da bi gradila državne projekte. I to one projekte gde će razni gradonačelnici koji sede u parlamentu reći – hoću da u mom gradu bude ovo ovde, ono ovde. Gde mali Perica zamisli da mu nešto treba, država će se pozajmiti i pri tom odrediti podobne firme koje će raditi te državne projekte i to putem direktne pogodbe. Posle tog zakona mi predlažemo izmenu Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije koja će to saseći, pa nećemo više biti 83. po korupciji u svetu, već ćemo biti verovatno 103. Ili će Vlada, čiji premijer ima akcije, a verovatno može da se kaže i nešto mnogo više od toga, u agenciji koja se bavi naplatom autorskih prava, što u suštini predstavlja javno ovlašćenje, boriće se protiv korupcije. Kako će se to desiti? Nemoguće.Da li razni savetnici ministara, na primer savetnik zamenika premijera i ministra policije gospodina Dačića ima privatno građevinsko preduzeće? Baš je interesantno dobiti odgovor da li on radi državne projekte? Da li radi za Vladu? Da li radi za razna ministarstva, pa i za ministarstvo policije? Da li tu ima sukoba interesa? Da li je to direktan način da se možda uđe u nešto što se može nazvati korupcijom? Ili brat i otac ministra za zaštitu životne sredine i prostornog planiranja imaju takođe građevinsko preduzeće, koje se takođe bavi poslovima opet za državu? Da li tu ima sumnje da može doći do korupcije i do sukoba interesa? Sigurno da ima. Sve dok se takve stvari ne reše nema govora da Srbija može da padne ispod 83. mesta, a naročito ako se kaže da će funkcioneri koji su vršili više javnih funkcija, i pored jasne odredbe zakona da 1. aprila 2010. godine moraju da im prestanu sve ostale funkcije sem jedne, gde ćete u članu 29. ovog zakona reći – dobro, nema veze, nisu poštovali zakon, mi ćemo im to oprostiti, pa ćemo im dati rok da prijave više javnih funkcija do 1. septembra, a onda će agencija po osnovu prijava tih funkcionera razmatrati da li oni jesu ili nisu u sukobu interesa, pa će nekada odlučiti ako jesu koje funkcije i na koji način treba da ostave, odnosno da ih napuste. Nigde ne piše šta će se desiti ako isto postupe. Pošto čujemo gospodina Milenića malopre da to nema veze, čovek je bio biran za gradonačelnika, odnosno za odbornika, biran je za poslanika, može da bude i direktor javnog preduzeća, može da bude na deset funkcija ako ga je narod birao. Borisa Tadića je birao narod, on može da bude i ministar, i premijer i predsednik države, može da bude i guverner Narodne banke. Zašto bi nam trebali drugi funkcioneri onda? Čemu onda služi uopšte pojam zakona sukob interesa? Ničemu. To je potpuno izvrdavanje ruglu ovog zakona. Nigde se ne kaže kada taj neko ko prijavi navodno više funkcija i agencija kaže da je u sukobu interesa, a on kaže – neću da odstupim ni od jedne, šta ćemo onda da radimo? Treba ovakvu stvar sukoba interesa i vršenje više javnih funkcija saseći u startu. Ne može niko da bude biran na drugu funkciju ako već ima jednu i to je potpuno jasno i prosto rešenje. Ako mu je mandat u Skupštini Srbije potvrđen, to je javni podatak i nigde više ne može da bude izabran zato što je već na jednom mestu. Ako se posle toga bira gradonačelnik, ne može da se kandiduje za gradonačelnika jer već obavlja jednu javnu funkciju. To su rešenja koja su kratka i jasna i koja mogu da daju rezultate. Ovako mi ćemo da se nadgornjavamo sa pet, šest ili deset poslanika, direktora javnih preduzeća, političkih moćnika, koji će reći – neću da odstupim ni od jedne javne funkcije i Vlada će pasti ako mi ne udovoljite da budem na više mesta. Onda imamo razne ucene, te iz vojvođanskih stranaka - neće biti većine za Vladu ako ne prođe statut, ako ne prođe silno prenošenje javnih ovlašćenja na Vojvodinu, neće biti Vlade ukoliko se ne dodeli i više para nego što je Ustavom predviđeno za vojvođanski budžet, neće biti skupštinske većine ukoliko se ne dozvoli ovom ili onom gradonačelniku da bude na dva mesta i ako Vlada ne da pare da se izgrade škole, bolnice, putevi u onom mestu odakle dolazi određeni gradonačelnik. To je direktna ucena Vlade i direktan sukob interesa. Poslanička grupa DSS naravno neće podržati ovakve izmene zakona i smatra da je ovo izvrgavanje ruglu pojma sukoba interesa i uopšte načela borbe protiv korupcije po osnovu političkog uticaja i kroz javne nabavke i kroz sve one stvari koje se događaju u parlamentu, koje su po prirodi stvari nespojive na više mesta. Jer ako neko sedi kao direktor javnog preduzeća u parlamentu, a u parlamentu se odlučuje o zajmu za njegovo javno preduzeće, o nekakvim merama, o bilo kom zakonu koji ima uticaja na poslovanje, to je ono preduzeće, pa nema boljeg primera i boljeg načina kako se može objasniti sukob interesa. Potpuno smo skeptični, s obzirom na način kako je predložen ovaj zakon i kako se skupštinska većina krpi od sednice do sednice, kako pojedini politički moćnici uslovljavaju i Vladu, i parlament i skupštinsku većinu, da će bilo šta dobro da se desi na polju borbe protiv korupcije narednih godina u ovoj zemlji.
Četrnaest minuta i trideset sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Pravo na repliku, narodni poslanik Saša Milenić.
Repliciram jer je gospodin Lapčević uputio jednu kritiku na račun mog izlaganja, prilično ga izvrćući u pogledu značenja, a zalažući se pri tom dosledno za ono za šta sam se i ja zalagao. Nijednog trenutaka nisam rekao da bi jednom izabrani predstavnik građana samim tim i na osnovu toga mogao da vrši nebrojeno funkcija, što ste vi u karikaturnom prikazu namenili gospodinu Stevanoviću i gospodinu Tadiću, već sasvim suprotno sam rekao da niko nema pravo naknadno da osporava nijednu funkciju predstavniku građana koji je izabran od strane građana na tu funkciju, zalažući se doslovno, isto kao i vi, za to da bude onemogućeno i kandidovanje za neku drugu funkciju, ukoliko bi ona bila nespojiva sa funkcijom koju neko već vrši. Onaj ko se legitimno kandidovao, ko je legitimno dobio poverenje, ne može naknadno bilo kojim zakonom od građana biti odvojen, kadaneposrednuverifikaciju od građana dobio. Upravo isto što i vi govorite, govori i ona moja diskusija, uz jednu opasku da zaista komunikacija, sistem komunikacije javnog informisanja, često vežba javnost u disciplini pljuvanja u vis, koje je najčešće posledica nedovoljnog slušanja i razumevanja. Vrlo često građani su usmereni da ni prema kome na gaje tako duboku sumnju i averziju nego upravo prema svojim izabranim predstavnicima, koji su njihova jedina šansa da se nad državom i aparatom uspostavi kontrola. U tom smislu plediram da se i u našoj skupštinskoj komunikacije malo pažljivije slušamo.
Narodni poslanik Milan Lapčević je ponovo prijavljen u elektronskom sistemu. Nemate pravo na repliku. Ovo je bilo odgovor na vaše pominjanje i kvalifikovanje izlaganja narodnog poslanika Saše Milenića. Narodni poslanik Dejan Radenković, ovlašćeni predstavnik, ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, poštovana ministarko, pred nama se nalaze izmene i dopune Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Znamo da korupcija često ide ruku pod ruku sa organizovanim kriminalom. Kolika god ta borba bila ona je nedovoljna, jer nažalost, sudeći po istraživanjima, Srbija se prema prošlogodišnjem istraživanju nalazi na dnu u Evropi, jedino u Albaniji i BiH postoji više korupcije nego u Srbiji. U prošloj godini je uhapšeno više ljudi nego prethodnih pet godina, ali to je nedovoljno i moramo zajedničkim snagama da krenemo u to zlo, koje se tretira kao najveće zlo, kada je u pitanju opstanak jedne države i naroda. Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije je sistemski zakon kojim se uređuje pitanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Otkada je ovaj zakon donet odmah se ukazala potreba da se pojedine odredbe ovog zakona izmene i dopune, tj. da se preciziraju, a u cilju što pravilnije primene, kako bi bile otklonjene mnoge dileme koje su postojale u proteklom periodu od kada je on donet. To se posebno odnosi na propisivanje i pojašnjavanje postupka za prestanak funkcije u slučaju kada funkcioner obavlja dve javne funkcije, suprotno odredbama zakona. Neophodno je bilo dopuniti i pojedine odredbe koje se odnose na obavljanje drugog posla ili delatnosti za vreme vršenja javne funkcije, zabranu osnivanja privrednog društva ili javne službe za vreme obavljanja i vršenja javne funkcije, prenos upravljačkih prava u preduzeću ili privrednom društvu za vreme vršenja javne funkcije i zabranu zasnivanja radnog odnosa ili poslova saradnje po prestanku javne funkcije. Predloženim izmenama i dopunama Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije proširuju se i na krug funkcionera na koje se Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije odnosi. Uređuje se i značenje izraza koji se upotrebljavaju u ovom zakonu, kao i definisanja novih nadležnosti Agencije. Prema predloženom rešenju Agencija će u buduće sarađivati sa naučnim organizacijama i organizacijama civilnog društva u efikasnijem sprovođenju aktivnosti, radi prevencije korupcije. Izmenama zakona jasno se precizira da Odbor Agencije, pored drugih nadležnosti, odlučuje o povećanju plata direktora, s obzirom da direktora bira i razrešava Odbor Agencije, kao i da direktor i član Odbora Agencije, pored toga što ne mogu biti članovi političkih stranaka, ovde je pojašnjeno da ne mogu biti ni članovi drugih političkih subjekata ili grupa građana koji učestvuju na izborima i definisano je da zbog toga odmah mogu biti razrešeni. Ovim izmenama i dopunama jasno se definišu i plate direktora i zamenika direktora Agencije. Smatramo da je primerenije rešenje da plate direktora i zamenika direktora budu izbalansirane sa platama predsednika sudije Vrhovnog kasacionog suda, odnosno Apelacionog suda, iz prostog razloga što je osnovica za platu određena Zakonom o budžetu, a uzimajući u obzir da je Agencija samostalna i nezavisna. Kada je reč o prestanku javne funkcije u slučaju kada funkcioner obavlja dve javne funkcije suprotno odredbama ovog zakona, odnosno kada za to nije dobio saglasnost Agencije, utvrđena je obaveza organa u koji je funkcioner izabran, imenovan ili postavljen na funkciju. O prestanku te funkcije u roku od tri dana od dana prijema odluke Agencije, kada se traži saglasnost, kojom je utvrđeno da izbor i imenovanje ili postavljanje funkcionera izvršeno suprotno odredbama zakona. Pored toga, propisuje se izuzetak u odnosu na funkcionere koji su izabrani na javnu funkciju neposredno od građana. Izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije precizirano je vršenje funkcije u političkoj stranci, odnosno u drugom političkom subjektu za vreme vršenja te javne funkcije. Istovremeno je izvršeno i terminološko preciziranje izraza funkcionera koji se biraju neposredno od strane građana. Predloženi izrazi su dosta jasni u odnosu na dosadašnje zakonsko rešenje. Funkcioner ne može da obalja drugi posao ili delatnost za vreme vršenja javne funkcije koja zahteva rad sa punim radnim vremenom ili stalni rad, kako bi rekli preciznije. Umesto dosadašnjeg zakonskog rešenja, predviđeno je da je funkcioner u trenutku stupanja na javnu funkciju dužan da prijavi posao, odnosno delatnost koju obavlja, pri čemu Agencija po dobijanju obaveštenja utvrđuje da li je obavljanje tog drugog posla ili delatnosti sukob interesa. Samim ovim činom razrešile su se mnoge dileme koje su imali i odbornici i poslanici koji su obavljali neku privatnu delatnosti pre stupanja na svoju funkciju. Do sada je bilo da mora da se traži saglasnost za tako nešto, a sada se obaveštava Agencija koja zaključuje da li postoji sukob interesa ili ne. Naravno, ako se utvrdi da postoji sukob interesa, određuje se rok u kome je funkcioner dužan da prestane sa obavljanjem posla, tom drugom delatnošću. Ako funkcioner ne postupi u skladu sa odlukom Agencije za borbu protiv korupcije, ona će sprovesti postupak za utvrđivanje povreda ovog zakona. Takođe je predviđeno, ukoliko Agencija ne obavesti funkcionera u roku od 30 dana od prijema obaveštenja, smatra se da funkcioner može dalje da obavlja i nastavi sa obavljanjem svojih poslovnih delatnosti. Kao i kod prethodnih izmena i dopuna koje sam izložio u odnosu na dosadašnje zakonsko rešenje, predloženo rešenje je, kao što sam već rekao, preciznije i celishodnije, što je dobro, jer se nadamo da neće u narednom periodu izazivati dileme i polemike. Ovim rešenjem definisana je i zabrana osnivanja privrednog društva ili druge javne službe za vreme vršenja javne funkcije. Zabrana se odnosi samo na funkcionere čija funkcija zahteva rad sa punim radnim vremenom ili stalni rad, a to se isto odnosi na organe upravljanja, nadzor ili zastupanje privatnog kapitala u privrednom društvu, privatnoj ustanovi ili u drugom pravnom licu. Predloženo rešenje je i da funkcioner može da bude član drugih udruženja, što ranije nije bila praksa, pre svega strukovnih, ukoliko Agencija ne utvrdi da postoji neki sukob interesa, ocenjujemo kao pozitivan iskorak, jer bi, prema važećem rešenju, bila neophodna saglasnost Agencije. Novim predlogom obuhvaćen je i deo o izveštaju funkcionera o prihodima i imovini, koji će sada sadržati podatke, a dodaje se deo da počinju da podležu registraciji imovine kod nadležnih u inostranstvu, a ne samo u Republici Srbiji. Uređuje se i postupak kada državni službenik podnese prijavu da postoji korupcija u nekom organu u kome radi. Ovim izmenama i dopunama se uređuje njegova zaštita. Predviđena su i ovlašćenja za direktora tog organa, kako da zaštiti anonimnost tih lica i koje su to mere. Sve ovo je dobro zato što je izuzetno bitna ova dopuna, jer će se na taj način obezbediti što više informacija i sigurnost onih koji hoće da prijave korupciju u svim segmentima, što bi konačno trebalo da krene taj pozitivan trend ka zajedničkom cilju da se smanji korupcija. Ono što je bitno u ovim izmenama i dopunama Zakona o borbi protiv korupcije je da se menjaju iznosi novčanih kazni. Oni su od 2-5 puta povećani i veći su od ranijih iznosa. Navedene izmene su predložene zbog povećanja raspona novčanih kazni, koje su sadržane u Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o prekršajima, a imajući u vidu i težinu i posledice prekršaja predviđenih Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije. Takođe je propisan i novi prekršaj odgovornog lica u državnom organu i organizaciji, tj odgovornog lica u AP, pravnom licu, što će biti sankcionisano ako ne donese odluku o prestanku funkcije u predviđenom roku koji je definisan zakonom. Ono što se, pored ostalog, može reći, a možda je i najvažnije, izazvalo je polemiku ovih dana, mada ništa manje nisu i prethodne izmene i dopune, jeste činjenica da se uređuje situacija nastala posle početka primene zakona i predlaže se rešenje za funkcionere koji su obavljali funkciju na dan početka primene Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, a nisu se opredelili koju će funkciju nastaviti da obavljaju. Moram da kažem, u ime poslaničke grupe SPS-JS, da smo mi, kada je zakon bio u proceduri, našim amandmanom insistirali da se to prolongira, jer je to neka novina u našem sistemu, da se doda dodatni rok, pa smo došli do nekog kompromisnog rešenja da se produži tri meseca primena tog zakona i pokazalo se da smo bili u pravu kada smo tražili da taj rok bude veći, ali morate da budete obazrivi da ne budete pogrešno shvaćeni. Ovim se utvrđuje obaveza tih funkcionera da Agenciju moraju da obaveste o svim funkcijama i delatnostima koje vrše i obavljaju do 1. septembra 2010. godine, a po prijemu tog obaveštenja Agencija će utvrditi da li vršenje više javnih funkcija, odnosno obavljanje drugog posla ili delatnosti predstavlja sukob interesa, a ukoliko predstavlja, Agencija će doneti odluku kojom će odrediti rok u kojem je funkcioner dužan da prestane sa obavljanjem funkcije, posla ili delatnosti. Ono što možda imamo neku bojazan, ni meni ni mojim kolegama nisu jasna ta prevelika ovlašćenja direktora, jer postoji Odbor koji je iznad direktora i ostavlja se mogućnost direktoru da donosi opšti akt, da utvrdi koje su to druge funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju. Možda tu malu bojazan i neko pojašnjenje kako je to zamišljeno, kakav bi taj kontrolni mehanizam bio kada postoji Odbor. Nažalost, na samom kraju, imam neko istraživanje javnog mnjenja koje je sprovedeno u martu 2010. godine, a sproveo ga je UNDP. Na pitanje – da li ste čuli za Agenciju za borbu protiv korupcije, 60% građana kaže da je čulo, što je dobro. Ono što nije dobro, po tom istraživanju kaže se da svaki peti ispitanik smatra da Agencija za borbu protiv korupcije uopšte ne doprinosi suzbijanju korupcije. Oni koji smatraju da Agencija doprinosi suzbijanju korupcije, uglavnom misle da je to u maloj meri. Ovo jedan u nizu antikorupcijskih zakona i koristim priliku da vas pozovem da nastavimo zajednički da pokušamo da ne budemo na samom dnu na toj lestvici među nerazvijenim zemljama i da zajedničkim snagama krenemo u ofanzivu protiv korupcije. U ime poslaničke grupe SPS, koja ovaj zakon u načelu podržava, a uz sve dobronamerne i konstruktivne amandmane koji budu predloženi, bićemo spremni da razgovaramo.
Hvala, gospodine Radenkoviću. To je bilo 13 minuta i 45 sekundi. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram ukratko da se osvrnem na izlaganje prethodnih govornika. Što se tiče stava vladajuće koalicije, evo dragi građani, mogli ste i sami da čujete, jedan predstavnik vladajuće koalicije je ponavljao, prepričavao, odnosno čitao ono što piše u obrazloženju Predloga zakona, drugi predstavnik vladajuće koalicije je bio malo kreativniji, ali je u toj svojoj kreativnosti očigledno napravio niz materijalnih grešaka. Žao mi je što gospodin Milenić nije prisutan u sali, teško da bi završio prvu godinu bilo kog pravnog fakulteta u Srbiji, uključujući i ove novokomponovane privatne, da je rekao na nekom ispitu da Narodna skupština nije državni organ, a da narodni poslanici nisu državni funkcioneri. Toplo mu preporučujem da, recimo, uzme dobre knjige i udžbenike recimo Slobodana Jovanovića, Radomira Lukića, prof Ratka Markovića i drugih i tu će na jedan vrlo jednostavan i pregledan način da se upozna sa pojmom Narodne skupštine, sa pojmom vlasti, javnih funkcija itd. Što se tiče izlaganja gospođe Jorgovanke Tabaković, moram da priznam da mi zaista nije jasno da moralne lekcije bilo kome, pa i ovoj i ovakvoj vlasti i Agenciji za borbu protiv korupcije iznosi neko ko je poslanik i ko je funkcioner stranke koja je nastala na bazi nečuvene krađe poslaničkih mandata u Narodnoj skupštini. To se nije desilo apsolutno ni u jednoj dobro uređenoj parlamentarnoj državi, to se nije desilo ni u jednoj državi članici EU. Takođe, nije mi jasno da neko govori o borbi protiv korupcije, a član je stranke koja je recimo u Vrbasu i Odžacima davala po 100 evra građanima da glasaju za tu stranku ili recimo u Aranđelovcu su davali veštačko đubrivo i potrošili, po njihovim procenama, oko 400 hiljada evra, a da pri tome nisu dobili dinara iz budžeta Republike Srbije. Onda se postavlja pitanje koje to strukture finansiraju izbornu kampanju te stranke? Što se tiče samih izmena zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, prvo, gospođo Malović, ovaj novi član 21. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije glasiće ovako – Agencija ima zamenika direktora koji se bira na javnom konkursu. Agencija, gospođo Malović, ne može da ima ništa, direktor može da ima zamenika, ne može Agencija da ima zamenika direktora. Drugo, napisali ste da direktor bira zamenika između tri predložena kandidata sa liste koju utvrdi Odbor Agencije. Znači, uključili ste Odbor Agencije u postupak izbora zamenika direktora, ali ste ga isključili u postupku razrešenja zamenika direktora. Zamenika direktora razrešava direktor, a da ne mora da konsultuje Odbor Agencije. Time se jasno vidi da ovaj zakon nema jasnu logičku vezu između svojih članova. No ono što je mnogo ozbiljnije jeste sledeća stvar. Gospođo Malović, vi ste pravnik za razliku od gospodina Milenića, pa on to ne mora možda ni da zna. Temeljni princip demokratije, moderne demokratije, a to znači liberalne demokratije 19. i 20. veka, jeste princip – jedan čovek jedan glas. Na neki način, nastavak tog principa, njegov logički sled jeste nešto što se pojavilo u modernim zakonodavstvima posle Drugog svetskog rata, a što se zove – jedan čovek jedna funkcija. Zašto je taj princip bitan? S jedne strane, on je bitan zbog toga da bi se sprečilo da bilo koji pojedinac u svojim rukama kumulira preteranu političku moć. Dozvolite, ako je neko narodni poslanik, ako je neko direktor javnog preduzeća, pa je član rukovodstva nekog trofejnog fudbalskog kluba, pa je član upravnog odbora nekog lovačkog društva itd, oprostite, on ima i formalnu, ali i neformalnu ogromnu političku moć, koju može da zloupotrebi uvek kada proceni da je to u njegovom ličnom interesu, u interesu njegove političke stranke ili je u interesu neke grupe koju predstavlja, na direktan ili indirektan način. Doneli ste 2008. godine Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije i vi ste na neki način, uz brojne izuzetke, prihvatili princip, inače vladajući u modernim demokratskim državama, da jedan čovek može da obavlja samo jednu funkciju. Onda vam se desilo nešto što vam se desilo i sa Zaštitnikom građana, nešto što vam se desilo i sa Poverenikom za slobodne informacije. Sve je to lepo imati te institucije, imati te zakone, to je u skladu sa evropskim standardima, pozitivno će da nas oceni Evropska komisija kada bude valorizovala rezultate evropskih reformi u Srbiji, ali ne daj bože da neki od tih zakona bude primenjen na nas. Onda menjamo zakone. Sada, gospođo Malović, u Srbiji imate neverovatan slučaj. Zakon, pa konkretno i ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, samo formalno ima opšti karakter. Opšti akt je, zna to i gospodin Nikola Novaković, onaj pravni akt koji se odnosi na neko buduće vreme, na neodređeni broj slučajeva i na neodređeni broj građana, a vi ste pisali zakon o izmenama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije imajući u vidu konkretne ličnosti, pojedinačne funkcionere i zakon ste prilagođavali njima. Od Rimskog prava je, gospođo Malović, poznat princip da se u jednom dobro uređenom pravnom sistemu zakoni ne donose zbog pojedinaca nego u opštem interesu. U Republici Srbiji zakon se ne donosi zbog građana, konkretno ovaj zakon, donosi se zbog Pere, Đoke i ko zna kog drugog funkcionera iz DS-a ili neke druge vladajuće partije, zato što su gospoda u očiglednom ne samo sukobu interesa, nego su očigledno debelo zagazili u korupciju. Imali su 1. april 2010. da se izjasne koju funkciju zadržavaju, pri čemu neka od te gospode vrše, gospođo Malović, šest funkcija koje su međusobno nespojive jedna sa drugom. Dnevni list "Blic" je negde u martu objavio spisak sa više od 20 imena, mahom su to pokrajinski poslanici u Skupštini Vojvodine, što DS-a što njihovih koalicionih partnera, koji vrše više funkcija i koji su bili u obavezi da se do 1. aprila izjasne o tome koju funkciju zadržavaju. Od tih 20-ak i nešto, a ima ih naravno i mnogo više, znate li koliko se njih izjasnilo? Možda dvojica. Zato što se ta gospoda nisu izjasnili, zato što su sami sebi dali pravo da ne poštuju zakon koji je izglasala Narodna skupština, vi ste sada prinuđeni da prolongirate rok sa 1. aprila do 1. septembra. Objasnite mi sada gde je tu interes građana, gde je tu ta situacija iz udžbenika Teorije države i prava da se zakon donosi za neko buduće vreme, da se primenjuje na neodređeni broj slučajeva i na neodređeni broj građana? Ovde imate tačno određene građane, mogu da vam dam ime i prezime ljudi zbog kojih se donosi ovaj zakon. Kažite mi gde to u modernim demokratskim državama postoji, u kojoj se to državi članici EU, kojoj vi navodno težite, zakoni donose zbog poslanika iz ove stranke, zbog poslanika iz one stranke, zbog direktora iz neke pete stranke itd? Sada, gospođo Malović, jedna čisto pravnička primedba. U članu 28. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, ovog novog, dakle, uključujući izmene i dopune ovog zakona, kaže se: "Agencija je dužna da odluči po potpunom i urednom zahtevu tog funkcionera koji je naknadno stupio na još jednu funkciju u roku od 15 dana od dana prijema zahteva. Agencija neće dati saglasnost za vršenje druge javne funkcije ukoliko je vršenje te funkcije u sukobu sa javnom funkcijom koju funkcioner već vrši". Objasnite mi, gospođo Malović, kada je jedna javna funkcija u sukobu sa drugom javnom funkcijom? To ne piše u članu 2, a trebalo je da piše, u članu 2. zakona kojim se definiše značenje pojedinih pojmova. U članu 2. se samo navodi šta se podrazumeva pod sukobom interesa i to je dobro da se zna, sukob interesa je to i to, i to zaista piše u članu 2. Sada vas pitam – kako će Agencija da odluči o tome da li postoji, kako vi kažete, sukob jedne javne funkcije sa drugom javnom funkcijom, kada u članu 2. nije objašnjeno kada taj sukob postoji? To znači da će Agencija da rešava od slučaja do slučaja, rešavaće arbitrarno, rešavaće samovoljno, rešavaće pod političkim pritiskom određenih pojedinaca ili političkih partija i onda od zakonitosti, od dosledne i jednoobrazne primene zakona u Republici Srbiji, gospođo Malović, neće ostati ništa. Takođe, zanima me šta ste podrazumevali pod ovim izrazom "politički subjekt"? Svuda ste menjali, na primer "direktor ne može da bude član političke stranke, odnosno političkog subjekta". Kažite mi na koji politički subjekt vi mislite, ako nije politička stranka, šta je? Znači, ili vam je ovo "politički subjekt" nepotrebno, jer se već politička stranka podrazumeva pod pojmom političkog subjekta ili vi mislite na nešto drugo što nije politička stranka, ali nigde nisam video šta je to, pa bi bilo dobro da nam objasnite u smislu ovog zakona šta je to politički subjekt mimo pojma politička stranka? U članu 28. kaže se: "U slučaju da Agencija ne odluči u roku iz st. 4. i 5. ovog člana, smatra se da je dala odobrenje funkcioneru za vršenje druge javne funkcije, osim ako je funkcioneru drugim propisom zabranjeno istovremeno vršenje te dve javne funkcije". Moram da vas podsetim, gospođo Malović, da je ova situacija regulisana Zakonom o opštem upravnom postupku. Dakle, davanje saglasnosti, mišljenja ili potvrde na neki akt je regulisano Zakonom o opštem upravnom postupku. U Zakonu o opštem upravnom postupku imate jedan institut koji se zove – ćutanje uprave, i on glasi: "Kada nadležni organ uprave ili drugi nadležni organ ne reši po zahtevu stranke u određenom zakonskom roku, smatra se da je zahtev stranke odbijen." Onda važi fikcija da je donet negativan upravni akt. Kod vas ta fikcija ne važi, kod vas važi druga fikcija – ako se Agencija ne saglasi znači da je dala odobrenje. Time opet narušavate logiku i harmoniju našeg pravnog sistema. Najsmešnije su u članu 28. sledeće odredbe: "Funkcioneru koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju, suprotno odredbama ovog zakona, kasnija funkcija prestaje po sili zakona". Znači, po sili zakona, ne mora da se donosi bilo kakav akt, zakon je taj koji reguliše da li je nekome prestala funkcija. Međutim, nije tako. Vi kažete ovako: "Odluku o prestanku funkcije u slučaju iz stava 7. ovog člana", a to je ovo što sam maločas rekao, "donosi organ odnosno stalno radno telo organa koji je funkcionera izabrao, postavio ili imenovao na kasniju funkciju, u roku od osam dana od dana prijema odluke Agencije, kojom se utvrđuje da je funkcioner izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju, suprotno odredbama ovog zakona". Drugim rečima, ovo nije po sili zakona, nego se traži da se donese formalna odluka o prestanku funkcije. Šta u slučaju da se ta formalna odluka ne donese? To znači da čovek može da vrši dve javne funkcije, iako je očigledno da po zakonu ne može? Vi sada vrtite glavom i kažete da ta situacija nije moguća. Kažem da je moguća i da tu situaciju sada imate u parlamentu Republike Srbije. Pre mesec dana je bila zakazana sednica Administrativnog odbora na kojoj je, između ostalog, trebalo da se odlučuje o prestanku mandata gospodinu Draganu Šormazu, koji je napustio DSS. Kada je trebalo da se pređe na tu tačku dnevnog reda, kada je vladajuća koalicija shvatila da nema većinu da zadrži mandat gospodinu Šormazu, onda je doneta odluka da se sednica odloži za neki dan sledeće nedelje, zato što navodno gospoda poslanici iz vladajuće koalicije nisu dovoljno pripremljeni, stručno pripremljeni da se bave tako važnim pitanjem. Doduše, kada se podnosi blanko ostavka nekog iz DS ili iz G17 plus, tu vam ne treba nikakva struka, to se izglasava za dva minuta, kada ostavku podnese SRS ili DSS, onda treba da dovedete za ruku sve profesore pravnih fakulteta iz Beograda, da vam oni pomognu kako da rešite to pitanje da li je poslanik vlasnik mandata ili nije. Do dan-danas Narodna skupština odnosno Administrativni odbor se o tome nije izjasnio. Najnovija vest jeste da Administrativni odbor nije mogao da odlučuje o tome zato što umišljeni šef opozicije, kome Boris Tadić šalje poruku da mu je život ugrožen, otišao čovek na Hilandar. Pa je onda najpre otišao službeno, da bi sutradan u novinama – ne, otišao je privatno, nekim kombijem sa akademikom Gojkom Radićem i Milanom Bačevićem. Ovde je u pitanju narodni poslanik, pa se pravi takva sprdnja. Koja nam je garancija da će u slučaju nekog drugog funkcionera stalno radno telo da donese odluku da mu prestaje funkcija zato što je to navodno po sili zakona? Kakve su nam garancije? Nikakve, jedino da vam verujemo. Možda hoću vama da verujem kao jednoj obrazovanoj i simpatičnoj dami, ali ne mogu da verujem režimu zato što nas je hiljadu puta do sada prevario. Hiljadu puta su rekli – da, poštovaćemo zakon, zakon se izglasa, kažete da je u skladu sa evropskim standardima, ali kada treba na vama da se primeni onda ga ili ne poštujemo ili menjamo. Gospođo Malović, član 29 – funkcioner ne može da koristi javne resurse i skupove na kojima učestvuje i susrete koje ima u svojstvu funkcionera za promociju političkih stranaka odnosno tih vaših političkih subjekata. Kažite mi, molim vas, da li ste vi nekada čuli da, na primer, šefovi vladajućih partija govore na nekom skupu ili troše javne resurse da bi promovisali svoju političku stranku? Ja sam čuo, čuli ste i vi. Kažite mi ko će da ih spreči? Niko. Ovo će ostati mrtvo slovo na hartiji. Ne znam da li znate, gospođo Malović, kako se odvijaju vanredni lokalni izbori u Srbiji od 2008. godine i kako se pobeđuje na tim vanrednim lokalnim izborima? Možda se time niste bavili, ipak ste ministar pravde, nemate vremena za to. Pitajte kolege iz DS, iz G17 plus, iz drugih vladajućih partija kako se pobeđuje na izborima. Tako što ministri, koji jesu par ekselans javni funkcioneri, sa kamionima, buldožerima, bagerima, paketićima, gotovim novcem, opsednu jednu opštinu i onda se mesec dana ta opština – Vrbas, Odžaci, Aranđelovac, Bor, uopšte nije bitno, ponavljaju slike iz čuvenog filma Lordena Zafranovića "Okupacija u 26 slika", ali na najdoslovniji način. Dele se šporeti, kineske patike, kineski mobilni telefoni, gotov novac, što domaći što strani, veštačko đubrivo, štapovi za pecanje, pekmez, paštete, kalodonti, šamponi za kosu, donji veš i to sve rade ministri u Vladi Republike Srbije. Dolaze službenim automobilima. To se sve kupuje državnim novcem, jer sumnjam da je ijedan ministar platio taj paketić iz svog džepa, ne nego je zagrabio iz državne kase i koristi to za propagandu svoje političke stranke. To se radilo u Srbiji i, nažalost, to će da se radi. Nema tog zakona, gospođo Malović, odmah da vam kažem, toga ste svesni verovatno i vi, koji će to da spreči. Zašto neće da spreči? Zato što kod vas ne postoji volja da se držite ovoga što ćete da izglasate. Formalno će to da piše, ali vi to nećete da poštujete. Da bi jedan zakon bio sprovodiv u praksi potrebno je ne samo da bude pravnički kvalitetan, nego da imate dobru volju da ga primenjujete. Kod vas ta dobra volja ne postoji. Čuli ste od gospodina Milenića – drvlje i kamenje na zakon, ali ipak ćemo glasati za zakon. Možete da mislite kako će ga oni primenjivati – nikako. Gospođo Malović, nešto što mi čisto pravnički nije jasno. Šta vam je to "funkcioner čija javna funkcija zahteva rad sa punim radnim vremenom ili stalnim radom"? Šta vam znači pojam "stalni rad"? Sam pojam javnog funkcionera znači da je njegov mandat oročen negde na četiri godine, negde na pet godina. Kako neko ko ima oročen mandat može da ima stalni radni odnos? Objasnite mi. To po Zakonu o radu nije moguće. To nije moguće po Zakonu o državni službenicima. To nije moguće po Zakonu o radnim odnosima u državnim organima. Naseli ste na nešto što je čist novinarski žargonski izraz – stalni rad. Stalni rad je valjda rad na neodređeno vreme, ali to nije moguće, gospođo Malović, zato što kada nekog birate na funkciju, bilo predsednika Republike, bilo narodnog poslanika, predsednika opštine, direktora javnog preduzeća, birate ga na određeni period. On za to vreme može da zasnuje radni odnos, ali to nije stalni rad, nego rad na određeno vreme. On radi onoliko dugo koliko mu traje funkcija. Ovo je jedna banalna stvar i čudi me da ste u zakon uneli nešto što je jedan novinarski žargonski izraz koji u suštini ne znači ništa. Kada se sve sabere i oduzme, gospođo Malović, ovaj zakon će ostati mrtvo slovo na hartiji. Ovaj zakon donosite zbog određenih pojedinaca iz vladajućih partija. Srbija će ostati kao što je i bila – jedan tamni vilajet na evropskoj mapi. U EU nećemo da uđemo ne zbog SRS nego zbog vas koji donosite ovakve zakone loše, a onda ih na lošiji način primenjujete. Mnoge odredbe ovog zakona, gospođo Malović, neće nikada biti primenjene u praksi zato što će politička praksa u Republici Srbiji, gospođo Malović, biti kreirana po političkoj volji onih koji poseduju političku moć, a ne po normi i po slovu zakona koji ćete da izglasate.
Za repliku se javio, pošto je spomenut, gospodin Saša Milenić. Izvolite.
Pomalo ponosan na to što je moje izlaganje poslužilo kao osnova za definisanje sopstvenih stavova mnogima, pa i gospodinu Martinoviću, samo da pojasnim. Kako vi rekoste – drvlje i kamenje na zakon, ali ipak ćemo glasati za njega. Da vas podsetim, tačka dnevnog reda je zakon o izmenama i dopuna Zakona, što će reći upravo razlog zbog čega ima prostora za kritiku predmetnog zakona, koji je sadržan u samoj tački dnevnog reda koju takođe podržavamo i koju smo izglasali. Uz jednu zahvalnost da ste me u kratkom vremenu mog odsustva pominjali sa upućivanjem na stručnu literaturu sa područja Teorija države i prava, a u okviru moje teze o Narodnoj skupštini kao najvišem predstavničkom telu građana, a ne državnom organu odnosno statusu narodnog poslanika ne kao državnog funkcionera nego kao predstavnika građana. Dozvolićete da u isto maniru uzvratim, pa bih vam preporučio knjigu Alena Grorišara "Struktura Saraja", gde bavećise fenomenom istočnjačkih despotija, ovaj savremeni francuski filozof i psihoanalitičar odgovora na pitanje šta je to što u totalitarnim porecima tolike hiljade pojedinaca drži u pokornosti prema jednom samovoljnom satrapu. Kako se zove ta sila? Alen Grorišar odgovara – ta sila se zoveljubav. Intimizacija građana i države je koren mnogih problema u nedemokratskim državama. Tamo gde imate najvećeg sina naroda i narodnosti, najvećeg Srbina kojeg je nedopustivo ne voleti, tamo se rađa ovaj fenomen intimizacije i koren korupcije, jer je blizina njegovom sijateljstvu jedino merilo stvari i pravila ponašanja.
Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas na sednici želimo da donesemo neke dopune i promene Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Stičem utisak, prisustvujući ovoj raspravi i slušajući vladajuću koaliciju, a jako mi je žao što je gospođa ministarka koja prisustvuje ovoj sednici potpuno izašla iz jedne priče borbe protiv korupcije. Mislim da se vi ovim promenama i dopunama zalažete za bolju korupciju. Vi želite da je podgrejete, da je forsirate, da je sakrijete, da je razvodnite. Vi imate jedan zakon koji je donesen, koji je jasan i glasan. Mi smo ovde čuli pravnike koji su govorili da se poštuje pravo, da se poštuje zakon, da se ono što se donese otpoštuje do kraja. Znači, imamo jasno definisan zakon i jasno definisan rok koji je sve rekao. Sada dolazi politički problem. Vi imate jednu političku ucenu i iz Vojvodine, i iz Srbije. Šta se događa? Mi sada želimo da izbalansiramo sve i da upropastimo zakon. Zakon sa ovim promenama neće ličiti ni na šta. Član 11. potpuno će da uništi ovaj zakon. Imaćemo jedan zakon za koji, na primer, i vi sami ne znate šta hoćete sa njim. Gospođo ministarka, da li vi branite korupciju ili ste za korupciju? Da li je vama jasno da se odvaja zakonodavna od izvršne vlasti ili želite zakukuljeno, zamumuljeno, jedan politički bućkuriš, da se donese jedan bućkuriš od zakona, gde tobože da sakrijemo, treba da konsultujemo neke naučne institucije? Kakve, bre, naučne institucije? Zakon je zakon. Zakon ima svoje članove koji moraju da se poštuju. Šta sada hoćete sa ovim zakonom? Šta je vaš cilj? Da opstane Vlada. Je l' vas neko ucenjuje? Bio sam u jednoj prethodnoj vladi i pala je Vlada najviše zbog ovakvih ucena. Neka padne i treba da padne Vlada kada ne može da opstane. Nemojte se brukati. Ovo je sramota za srpsko pravosuđe. Ovo je sramota za svakog priučenog pravnika. Ovo je za najmanjeg pravničića nekog bruka u Srbiji. Ne znam kako se vi osećate kao ministar. Da li vi želite ovde da budete neka figura, da pokrivate neke dilove političke itd., ili želite da budete ministar koji će donositi određene odluke da se zakon mora poštovati! Mi ovde želimo da ovaj parlament sačuva svoje dostojanstvo, da ovaj parlament ne donosi jedan zakon, a posle nekoliko meseci razvodni taj zakon da ne liči ni na šta. Sve smo tako zakone upropastili, gospođo Malović. Mi smo doneli neki Zakon o javnim nabavkama. Mislio sam da je loš, da ga treba popraviti. Ali, sada smo rekli da može i slobodna pogodba, može i sve, samo da opstane Vlada. Evo, ovde mi slušamo jednog poslanika koji pokušava da nam objasni nešto, ali znamo šta je cilj. Šta je cilj? Ovde je pojedinac jači od ministarstva vašeg. Ovde je vaše ministarstvo palo na ispitu. Vi mora da podnesete ostavku, da se ne brukate više. Vi morate da odete. Vi morate da odete jer svaki proces koji će ugroziti Vladu vi morate da podržite da ne bi Vlada bila ugrožena. Molim vas, pogledajte presude, vaš sud, vi se borite za reformu pravosuđa, vaš sud je doneo u Kraljevu odluku u upravnom sporu završenom donesena je presuda, a onda Vlada donosi zaključak koji je stariji od sudske presude. Policija dolazi da otpoštuje zaključak Vlade, iznosi odbornike legitimno izabrane, iz parlamenta, iznosi za noge i ruke i izbacuje ih na ulicu. Jeste li vi to gledali? Da sam pravnik, da sam ministar pravde, otišao bih kući. Ne treba se brukati. Treba otići. Treba shvatiti vreme kada treba otići. Znači, ovo su neki ljudi zamesili, zagazili, udrobili, zadrobili, umešali. Šta sada vi ovde sedite? Da nas ubedite da je ovo dobro. Ovo nije dobro. Ovo nije ni E od EU, ovo nema ništa ni sa Evropom, ni sa bilo kim. Ovo je jedna bruka za Srbiju. Šta sad u Vojvodini neki važan tip tamo, hoće čovek da bude na više funkcija? Da li verujete, gospođo ministarka, da vi imate čoveka ovde, jednog direktora u javnom preduzeću koji radi na tri mesta, u dva-tri javna preduzeća, a ima falš diplomu? MUP je otkrio da je diploma falš i ne sme niko da ga pipne jer će da padne Vlada. Sada je neko tamo rekao – nemoj da ga dira neko. Vi svi ćutite kao seka Perse, seli i samo ćutite. Samo neka Vlada traje još do nove godine, pa ćemo videti iduće godine šta ćemo. Je li tako? Šta je sa programima? Šta je sa "Satelitom"? Ne smete da pipnete nikoga. Videćete sada kada vam izađe Šarančić šta ste mu našli, gospođo ministarka. Da li ste mu našli nešto? Da li ćete mu naći nešto? Mnogima tražite lupom nešto, a kod nekih milijarde stoje. Sme li neko da pipne tamo? Kako je Dinkić izašao sa stavom za Mila Dragića? Da li je dobio on oslobađajuću presudu, gospođo ministarka? Šta je sa "Lukom"? Šta je sa "Ušćem"? Šta je sa problemima? Kako to da je zastareo postupak "Sartida"? Kako to da je nestala fascikla cela iz Vlade, nema dokumentacije, nema ugovora, nema ništa? Ko je to mogao da ukrade i da odnese negde? To se pravi ovakvim kršenjem zakona. Gospođo ministarka, mi ćemo ovde postaviti mnoga pitanja, malo je ružno, na kraju ćete morati davati odgovore, pa ćemo prozivati imenom i prezimenom da se taksativno nabroje neke stvari ovde i da se definišu, da se tačno zna šta ko radi. Ovde imate kršenja zakona koliko hoćete. Vi uopšte nemate definisano ništa. Ovde radi ko šta hoće. I sutra da opstane Vlada sve ćete učiniti, menjaćete zakone. Sramota je, mi se vrtimo u krug. Znate li da je prošle godine doneseno četiri stotine zakona, vi se hvalite iz vladajuće koalicije. Evo, sada se hvalite da je negde oko dvesta valjda u ovoj polovini godine. Koja je to zemlja koja u jednom mandatu jedne vlade donese šest stotina zakona? Da li vi shvatate da je to normalno zakonodavstvo, normalna država? Zamislite kada promenite šesto zakona u dve godine i dalje idete punom parom, a sve iste zakone vrtite. Dođe Žika, menjaj zakon zbog Žike, posle se javi Pera, onda udri ponovo. Evo, sada ćemo opet menjati, evo jedan zakon za godinu dana tri puta menjamo. Zašto? Da ne nabrajam koji, vi to dobro znate koji. Evo, treći put ćemo ga menjati, i opet ćemo i danas kad razgovaramo o tom zakonu i pričamo, npr. na odboru neko kaže – znate šta, njega ćemo za dva meseca ionako da promenimo opet. Dajte jednom da napravimo zakon, gospođo Malović. Da napravimo zakon da vi stanete kao stena ispred zakona, kao ministar pravde, i da kažete – ovo je zakon i tačka. Ovo ne može da promeni niko, neka padne vlada, gospodine Cvetkoviću, pašće vlada, ali je pala, zakon ne može da se menja, jer je evropski zakon, jer je pravi zakon, jer je zakon koji štiti zemlju od korupcije. Nego ćemo sada malo menjati, pa ćemo malo popuštati, pa ćemo davati, pa ćemo činiti i šta ćemo napraviti na kraju? Ništa. Korupcija cveta, a mi se borimo protiv nje. Kako? Znate li vi, gospođo, da su korumpirani oni koji su u Vladi? Kad je čovek u opoziciji ne može da bude korumpiran, je l' tako? Sada kada je u Vladi, vi ga zaštitite, ne sme niko da ga pipne, jer će da padne vlada i onda razvijamo korupciju. Sutra ako neko ode u opoziciju onda će se svi oboriti na njega, a svi ga teraju da krši zakone i da pravi prekršaje da bi Vlada opstala. Svi kažu – ne diraj Peru, ne diraj Mlađu, ne diraj Žiku, pade Vlada, popuštaj, popuštaj, daj mu, menjaj, daj amandmane, piši amandman, evo ti amandman, samo ga predaj. I brukamo se. E, naravno, sutra ćemo da jurimo nekoga tamo itd. Molim vas, kako ste mogli da dozvolite kao ministar pravde, zamislite sad sa Kinezima ovu bruku, poterali smo most sa 370 miliona evra i doterali smo ga na 170 miliona slobodnom pogodbom, bez projekta, još projekat nismo napravili. Ko je taj genije ko je mogao da raspravlja o hiljadu pozicija koje nisu još projektovane. I još neko jutro u "Jutarnjem programu" hvali se jedan naš političar, kaže – zamislite, mi smo spustili cenu sa 370 miliona evra na 170 miliona evra. Šta vi mislite, je li to dobar zakon? Je li to u redu? Sada pravimo autoput, potpisali smo sporazum. Dulić kaže – još nisu gotovi projekti, ali je cena ugovorena, slobodnom pogodbom, pa kud puklo da puklo. Tako smo i za Rafineriju doneli odluku. Da li vi znate da je Skupština opštine Smederevo potpisala, njen gradonačelnik, Ugovor za Rafineriju kod Smedereva, a da nema odluku Skupštine. Sada se trguje. Da li vi znate, gospođo Malović, da se mandati u Kraljevu kupuju, trguju? Da li znate da je čovek priznao i potpisao da je nateran bio da proda mandat, potpisao izjavu, izašao javno i pročitao izjavu na konferenciji za novinare. Šta je bilo? Ništa. Da li je Tužilaštvo reagovalo? Nije. Deset hiljada evra, dvadeset hiljada evra, čovek kaže – pogrešio sam, prihvatio sam, potpisao, napisao, overio i pročitao na konferenciji za novinare. Ali, nema veze. Zaključak Vlade je da tamo mora neki, ne znam gde ste ga navatali, Simović da bude gradonačelnik. Niko ga nije izabrao, a vi ćete da iznesete sve Kraljevčane napolje iz opštine ako treba i samo da ostane Simović i Šljivo, i da oni vode opštinu. Ovi drugi će dolaziti povremeno u goste da urade nešto, ako treba, ali samo da opstane Vlada. Je l' taj Šljivo mora da opstane, inače, ode Vlada. Ako on ne bude tamo funkcioner pade Vlada. E to je bruka, i vi umesto da to isečete, imali biste podršku svih nas. Mi vas podržavamo, neću da se ovde trošim, prošli put mi gospođa Čomić kaže da nisam hteo da slušam njeno objašnjenje, dala mi je i kaznu itd. Neću ni da vam repliciram, neću ništa, samo ću da vam kažem da je ovo bruka za Srbiju, da je ovo sramota za Srbiju. Ovo je bruka za jednu državu ozbiljnu. Mi smo svaki dan dalji od EU, gospođo. Da li verujete, posle 5. oktobra bio sam u Vašingtonu sa gospodinom Đinđićem. Nama je obećano i u Briselu, 2004. godine ste članovi EU. Onda su počeli Zemunci, Surčinci, dižu se mašine u vazduh, došao je profesor Čume, akademik možda je postao ovih dana, i sve se to upropastilo. Onda su nam rekli 2007. godine, ali utegnite to. Mi nikako. Kažu – 2011. godine, hajde ljudi, evo dajemo vam šansu, pa 2017. godine, evo sad 2018. godine. E, sada se šapuće, nema ništa od toga, propala stvar. Propala stvar, jer sve ono što smo nekad usvajali, pričali, evropski zakoni, Evropa, sve to sada pade u vodu. Sad mi imamo naše lokalne političare, interne ovde u zemlji koje moramo da čuvamo i da ih negujemo, da ih pazimo i mazimo i nemoj oni slučajno da odu negde, da propadnu, jer propade nam država. Mi moramo sad da redefinišemo stav sa MMF, jer jedan ministar hoće da ubere neki poen. Neki će tamo da deli, neki će ovo. Da li znate koliko je korupcije bilo u Aranđelovcu na izborima. Kako mogu ministri da rade ovakve stvari, ministar deli šporete, ministar na šleperu deli šporete, ministar deli farmerke, ministar deli tamo konzerve. Čijim parama je kupio? Ko mu je dovezao? Ko mu je omogućio? Deli se novac. Ministar Bogdanović, gledao sam, deli novac u Leposaviću na izborima, deli kalendariće, a iz njih ispada po deset evra, po pet evra, padne ljudima na ulicu, oni se sagnu, pa kao sklone, kao ništa nije bilo, idemo dalje, a oni drugi bogme, umnožavaju se u red kad vide da malo ispada iz kalendarića i neki dinar ili neki evrić. Prema tome, pisali su ovde neki poslanici, pisali su, slikali, prikazivali fotografije i šta se preduzelo. Ništa. Mi vršimo vlast, mi gazimo, idemo evropskim putem, mi smo poterali, pa gde izađemo, nije bitno. Sad gde ćemo stići, videćemo. Molim vas, lepo, da li je Davinić lepo izdiktirao spisak ljudi koji su ga naterali da potpiše za satelit. Šta je Tužilaštvo preduzelo oko toga? Ništa. Da li čovek je lepo rekao, evo nedavno sam sreo ga na ulici i razgovaram, i čovek lepo kaže, taj i taj i taj su mi rekli to i to da moram da završim. Ko su ti? E, boga mi, najviši vrh jedne države, pa druge države itd. Kad vi razgovarate sa ovim predstavnicima nekih država, da li vi razgovarate s njima, je l' to iskren razgovor, da se isporuče, da se daju počinioci određenih krivičnih dela, da se raščisti, razjasni ili je to samo maska za nas ovde. Molim vas, činite ustupke jedni drugima, dogovarate se, hajde uradite nešto konkretno. Povucite ovaj zakon iz procedure, evo ja ću vas podržavati do kraja života. Uvek, kad god budete negde da se glasa, kazaću - bravo ministarka, takav nam ministar treba. Ovde nam treba ministar pravde koji će da lupi šakom o sto i da kaže – ovo ne može. To je prava stvar. Svi će pravnici u ovoj državi da vam aplaudiraju, i sudije, studenti, profesori, opozicija, pozicija i svi će vas podržati. Nekolicina će da se buni, ali to je minorno. Nemojte ovaj zakon podržati, jer ovaj zakon nije dobar za Srbiju, nije dobar za državu. I zato, gospođo ministarka, odluka je u vašim rukama. Donesete li ovaj zakon i usvojite li sve ovo što je neko obećao, nema svrhe da budete tu. Lupite li šakom o sto, bićete dugo ministar u ovoj državi i biću ponosan što imam ministra pravde kao što je gospođa Malović, koja je imala petlju da nešto preseče.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, zemlja u tranziciji jeste zemlja koja mora da donese mnogo zakona i istovremeno jeste zemlja u kojoj zakone koje donosi mora i da menja u različitim tranzicionim fazama. Nažalost, Srbija je sa svojom tranzicijom zakasnila. Sve zemlje istočne Evrope su taj posao završile pre nas. Ono što smo izgubili u tim godinama i uz najveći napor ne uspevamo da nadoknadimo u ovim godinama u kojima je Srbija odlučila da će ne samo završiti proces tranzicije, već da će i ostvariti cilj koji jeste interes građana Srbije, a to je da postane punopravna članica EU. U tom smislu, istina je da su neke druge vlade u nekim drugim periodima sporije radile, manje uradile, pokušavajući da ostvare taj cilj. Ono što mi danas imamo na dnevnom redu jeste zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Zemlja koja je u tranziciji, zemlja koja je deset godina bila u ratnom okruženju, jeste svakako zemlja u kojoj mnogo toga kada je korupcija u pitanju nije ni približno dobro rešeno kao što je to u zemljama koje imaju duge tradicije demokratskog uređenja svoga društva. Nijedno društvo se nije izborilo u potpunosti sa korupcijom, ali ono što su druga društva uspela da urade jeste da izgrade stabilan sistem u borbi protiv korupcije. Ono što je svakako vredno pohvale i mislim da se tu završavam svačije pravo da kritikuje ovu vladu i ovu parlamentarnu većinu, jeste činjenica da je ova vlada, ovo ministarstvo i ova ministarka, ova parlamentarna većina donela set antikorupcijskih zakona i zakona kojima je objavila do sada najozbiljniji rat organizovanom kriminalu i korupciji. Naravno da svaka kritika koja ukazuje na propuste u sistemskom rešavanju tih pitanja jeste nešto što treba ozbiljno razmotriti, ali svaka ona kritika koja se odnosi na pojave koje su se desile pre, na pojave za koje odgovornost snose upravo oni koji danas kritikuju ovu vladu, koja pokušava da stvori jedan organizovan sistem kojim će se društvo boriti protiv korupcije i organizovanog kriminala, jeste zapravo mogući, po meni, pokušaj da se skrene pažnja sa sopstvene odgovornosti za ono što nije činjeno i za zloupotrebe koje su činjene upravo u to vreme. Kada je ovaj zakon pravljen i kada je ovaj zakon donošen, bila je nedvosmislena politička volja da se na taj način stvori alatka u borbi protiv korupcije. Oni koji su govorili da ova alatka nije dovoljna, sasvim su u pravu. Naravno da ne može jedan zakon i naravno da ne može jedno nezavisno telo, jedan organ da reši sistemski problem korupcije. U tom smislu, ovaj zakon mi posmatramo kao deo pravnog sistema koji se gradi i deo institucija koje se izgrađuju, koje treba da omoguće da se društvo efikasno bori protiv korupcije. Ono što je suština problema javlja se u komunikaciji između javnosti i onoga što ovaj zakon zapravo treba da definiše. Dakle, mislim da je stvorena potpuno pogrešna slika o tome šta jedan demokratski sistem podrazumeva kada je sukob interesa u pitanju i kada je obavljanje javne funkcije u pitanju. Ono što jeste na neki način rezultat nedovoljno usaglašenih pravnih akata kod nas, moguće ponekad i nedovoljnog razumevanja suštine političkog sistema jednog demokratskog modernog društva, jeste šta to jeste sukob interesa? Dakle, da li može da postoji sukob javnog i javnog interesa? Da li je nespojivost funkcija isto što i deakumulacija? Dakle, da li postoje u pravnom sistemu nedvosmisleno definisane one funkcije koje su nespojive sa nekim drugim funkcijama i da li u jednom demokratskom političkom sistemu deakumulacija funkcija jeste isto što i sukob interesa? Da li u tom slučaju može da se govori o sukobu interesa? I da li je to nespojivost funkcija? Po mom dubokom uverenju i po onome što sam iz teorije čitala, kada je sukob interesa u pitanju, onda se radi pre svega o potrebi društva da spreči sukob javnog i privatnog interesa i da ne postoji sukob javnog i javnog interesa, da postoji samo nespojivost funkcija kao potreba da se jasno izvrši podela vlasti, s jedne strane, a s druge strane, da se naravno društvo zaštiti od prevelike koncentracije moći i zato se vlast deli na grane, na nivoe, kako bi se izbegla prevelika koncentracija moći. Ono što mi sada imamo kao osnovnu zabunu u javnosti jeste tumačenje po kome je svaka druga funkcija sukob interesa, tumačenje po kojem se funkcijom definiše i nešto što nije funkcija, tumačenje po kojem se kao vlast definiše nešto što nije vlast. Zaista delim uverenje kolege da lokalna samouprava nije vlast i da princip podele vlasti, čak i ako se lokalna samouprava tretira kao vlast, nije da neko ko je na državnom nivou vlasti ne može da vrši nikakvu funkciju u lokalnoj samoupravi. Dakle, po mom dubokom uverenju, tu ne nastaje prostor za sukob javnog i privatnog interesa, što jeste suština napora da se zakonom i radom Agencije omogući da se društvo odbrani od ličnog interesa koji će, koristeći javnu funkciju, doći do nekakve koristi. Zato mislim da ova rešenja koja se nude izmenama i dopunama ovog zakona zapravo jesu na neki način otklanjanje onih šumova koji su u ovom zakonu postojali i na neki način davali prostora da se sukob interesa tumači i kao sukob javnog i javnog interesa, da se deakumulacija definiše kao nespojivost funkcija. To su potpuno različite kategorije. Dakle, društvo može da se opredeli da gradi sistem u kome će vršiti deakumulaciju funkcija, u kome će reći – jedan čovek, jedna funkcija. Može, ali suština demokratskog društva nije da je to osnovni princip na kojem mora da se gradi društvo da bi bilo demokratsko. To nije princip na kome obavezno mora da se gradi društvo kako bi bilo sačuvano od mogućeg sukoba interesa ili korupcije. Ono što je za nas jako važno jeste činjenica da mi zaista, pre svega, osluškujemo praksu. Po meni je zaista dobro, ukoliko praktična primena zakona ukaže na to da postoje neki šumovi koji otvaraju prostor za arbitrarnost odlučivanja, da je onda bolje menjati zakon, nego ostaviti prostor za to da se zakon tumači od slučaja do slučaja. Ono što je takođe, po mom dubokom uverenju, važno za izgradnju jednog sistema, jednog društva koje je u tranziciji, jeste da nijedan zakon ne donosimo da bismo destabilizovali društvo. Naprotiv, zakone donosimo kako bismo stvarali stabilno društvo i stabilne institucije i svaki zakon koji za posledicu ima moguću destabilizaciju, po meni zaista zahteva ozbiljnu pažnju i zahteva da se taj zakon u tom smislu menja, kako bi se obezbedila stabilna tranzicija društva. Jer postoje oni koji misle da se društvo u tranziciji može promeniti tako što će se stvoriti nulto stanje, ukinuti svi propisi koji su važili, svi principi koji su važili do tada i početi sve graditi ispočetka. Nažalost, to nije moguće, jer sve bi se tada srušilo, nastao bi potpuni haos. Mi možemo društvo da menjamo korak po korak i svaki put kada napravimo ovako veliki iskorak kao što je napravljen donošenjem sistemskih zakona kojima se društvo bori protiv korupcije i sukoba interesa, mislim da mi činimo ogroman korak. I ako moram u nekom trenutku da se vratimo mali korak unazad, milim da je to bolje, ali je bitno da održimo stabilnost u našem društvo. Zato mislim da glasanjem za ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona mi ni na koji način ne suspendujemo niti ideju, niti stvaranje pravnog okvira, niti institucionalnog okvira za ono što i jeste bila namera kada smo ovaj zakon donosili, a to je organizovana i sistemska borba društva protiv korupcije. Još jednom želim da naglasim, nije ideja da nosioci javnih funkcija budu izloženi medijskim ili bilo kojim drugim hajkama ili podsmesima, ideja da građani mogu da prate da li je neko, obavljajući javnu funkciju, stekao našto što mu po zakonu ne pripada, da li se neko okoristio javnom funkcijom, a ne da bi taj podatak služio za nekakvu komičnu predstavu o tome da li mi jesmo društvo koje ima previše bogatih ili previše siromašnih, da li je neko zato što je bogat ili zato što nema zaslužio da bude neko ko obavlja javnu funkciju. Nije to smisao i nije to poenta. Poenta zaista jeste da se niko ko obavlja javnu funkciju ne okoristi na štetu građana i to jeste osnova za svaki zakon koji treba da onemogući takvu stvar. Dakle, nije razlog da se ovaj zakon donosi, to da neko ko je član školskog odbora ne može da bude odbornik. To je obesmišljavanje same suštine onoga što jeste potreba svakog društva da se podelom, striktnom podelom vlasti, bori protiv prevelike koncentracije vlasti, s jedne strane, i da se sprečavanjem, instrumentima kojima se sprečava mogućnost da javni interes bude žrtva privatnog interesa, da se to svakako spreči.
Dvanaest minuta i 20 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika, odnosno predsednice poslaničke grupe. Reč ima ministarka, Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, poštovani građani, želim da se zahvalim svim predstavnicima političkih stranaka koji su izlagali vezano za ovaj predlog zakona. Takođe, želim s vama da podelim jedno svoje zapažanje da, za razliku od prethodnih predloga zakona koji su se nalazili pred ovim uvaženim domom, rekla bih da je ovaj predlog zakona od većine predstavnika poslanika prihvaćen, što mi ukazuje na činjenicu da svi zajedno želimo da se borimo protiv korupcije, nevezano za to da li se u potpunosti slažemo sa svim rešenjima koja se nalaze u ovom predlogu zakona. I ako je bilo predloga za povlačenje zakona, rekla bih da su oni više izraz nerazumevanja i da su podlegli pisanju nekih medija, koji pred sobom nisu imali sam tekst predloga zakona, već su proizvoljno tumačili šta će se naći u njemu ili šta se nalazi u njemu. Takođe, na početku ovog mog sadašnjeg izlaganja želim da kažem i da podsetim da je Ministarstvo pravde ovaj predlog zakona u potpunosti uradilo sa Agencijom za borbu protiv korupcije, da je postojala radna grupa i da se ovaj tekst ne razlikuje mnogo od teksta koji je povučen iz Narodne skupštine pre nekoliko dana. U Ministarstvu pravde smo smatrali da je on tehnički. Priznajemo propust da nismo tražili mišljenje Agencije za borbu protiv korupcije. Stoga je taj tekst i povučen i ovaj sadašnji, koji se nalazi pred vama,urađen je zajedno sa Agencijom za borbu protiv korupcije. Postoji njihovo mišljenje koje se nalazi takođe zajedno sa Predlogom zakona. Takođe, želim da istaknem da tekst nije povučen zbog toga što je bio pritisak u medijima, pritisak javnosti. On je povučen mnogo pre nego što se uopšte to našlo u javnosti. Zato, kao što sam rekla, prihvatili smo stav Agencije da čak i ove tehničke izmene i dopune ne treba da radimo bez njihove saglasnosti. Svakako da smo imali nameru da menjamo tekst zakona, zbog toga što se u svakodnevnom radu Agencije pojavila potreba da se određene odredbe preciziraju, da se određene odredbe dopune, ali hitnost u postupanju je bila zbog odluke Ustavnog suda, koju poštujemo, u koju nećemo zalaziti, nevezano za to da li se sa tim intimno slažemo ili se ne slažemo. Ministarstvo pravde nije želelo da postupa, kao što je bilo primera u određenim slučajevima, pa i sa samim Zakonom o lokalnoj samoupravi, gde se znalo kakva će biti odluka Ustavnog suda. Vlada na vreme nije reagovala i sami ste svesni i mnogo bolje od mene znate kako sada izgleda primena tog zakona na nivou lokalne samouprave. Kao ministar pravde nisam želela da dozvolim da reaguje Ustavni sud, jer ovako moguća odluka Ustavnog suda bi bila kasiranje ove odredbe i zbog toga smo i želeli da izađemo pre toga. Što se tiče same pojave korupcije, to je složena pojava. Sama borba protiv korupcije je jedna veoma kompleksna stvar. Tokom 90-tih godina smo imali da je korupcija redovno stanje u društvu, da je koruptivno postupanje bilo jedna normalna pojava i da svest o tome da se neko nalazi u koruptivnom delu nije ni postojala, počev od onih famoznih menjanja deviza na ulici, pa nadalje. Posle 2000. godine su postojali različiti pravci u borbi protiv korupcije, od onog represivnog, do preventivnog. Borba protiv korupcije ima nekoliko svojih dimenzija. Ona je s jedne strane preventivna, sa jedne strane je represivna, kada dođe do same koruptivne pojave, da li će se ona sankcionisati putem rada pravosudnih organa ili npr. ako govorimo o sukobu interesa od strane same Agencije. Međutim, ono što je najvažnije je da postoje jasno osmišljeni mehanizmi za borbu protiv korupcije. Verujem da to i činimo. Nemamo problem s tim da kažemo da u određenim momentima možda dovoljno dobro nismo osmislili rešenja i da treba da ih menjamo. Uostalom, sam kriminal, sama korupcija nisu statična pojava. Svakodnevno ima svoje metamorfoze. Kao vlast ili kao neko ko je odgovoran za vođenje države moramo da tu borbu prilagođavamo. Što se tiče same odlučnosti Vlade Republike Srbije za borbu organizovanog kriminala ili korupcije, mislim da smo to pokazali, da ta svest i volja postoje i da svakodnevno u svojim istupima upravo to i činimo. Naglasiću vam samo da od oduzete imovine Srbija raspolaže sa vrednošću višom od 100 miliona evra, koja će se distribuirati onima od kojih je oduzeta, samim građanima. Očekujem kvalitetnu raspravu, kao što je do sada i bila. Trudiću se da na sva vaša pitanja dam jasne odgovore. Još jednom zahvaljujem na raspravi koja mislim da može da doprinese još boljem Predlogu zakona, i ono što je još važnije, ako govorimo o ovoj temi, to je da se određene nejasnoće u javnosti, koje su vezane za ovu temu, mogu najzad otkloniti. Zahvaljujem svima na tome.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SPS-JS, Nova Srbija, LDP, DSS, Napred Srbijo i SRS. Pre nego što dam reč prvom govorniku, a po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova, pretresom o predlogu zakona koji u tom trenutku bude predmet našeg rada. Ukoliko pre 18.00 časova završimo načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o agenciji za borbu protiv korupcije, prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Petar Petrović, a posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije u svom osnovnom tekstu kada je donet pre nepune dve godine kod šire javnosti je izazvao veliku pažnju, pa je zato i normalno da ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije takođe izaziva kod javnosti veliku pažnju. Još pre nepune dve godine sam ispred Jedinstvene Srbije ukazivao, i tada kada je predlog tog zakona bio na dnevnom redu ovog visokog zakonodavnog tela, na određene nelogičnosti, odnosno nesporazume do kojih je moglo da dođe i dolazilo je u praksi u primeni ovog zakona. Nažalost, tada te primedbe nisu prihvaćene, pa i neki amandmani nisu prihvaćeni, ali vidim iz predloga izmena i dopuna ovog zakona da se mnoge sugestije i primedbe tada stavljene nalaze u predlogu izmena i dopuna ovog zakona. Kada govorimo o korupciji, ne mogu da objasnim zašto stalno vezujemo ako je neko u sukobu tzv. Interesa, ako obavlja dve ili više tzv. javnih funkcija, da je apriori on odmah korumpiran ili će biti korumpiran. Ne vidim razlog zašto se tako radi. Izgleda da je danas popularno da se kaže za nekoga ko je uspešan na više funkcija da odmah ima mogućnosti da bude korumpiran, umesto da vodimo računa o nekim drugim stvarima, pa čak možda i o nekim glasnogovornicima koji se nalaze u Agenciji za borbu protiv korupcije i trebalo bi kao članovi Odbora za borbu protiv korupcije da više vode računa o sebi i o svojim članovima koji se nalaze u tom odboru, jer oni takođe obavljaju više funkcija. Da uzmem kao primer, da li neko ko je profesor, obavlja javnu funkciju, profesor na nekom državnom fakultetu i tu prima platu iz državnog budžeta, a istovremeno radi kao vanredni profesor na više fakulteta u državi Srbiji i takođe je za to plaćen, a takođe je plaćen i za posao koji radi u Odboru za sprečavanje sukoba interesa, pa pitam, ispred JS, da li je takva osoba u nekom sukobu interesa i da li može da obavlja više tih javnih funkcija? Zvanje profesora i bavljenje poslom na državnom fakultetu, izvinite, dame i gospodo, to je javna funkcija. Prema tome, ne možemo mi da kažemo da je neko, zato što je odbornik u nekoj maloj opštini, pa je pored toga i član nadzornog odbora nekog muzeja, neke turističke organizacije ili nekog školskog odbora u nekoj osnovnoj ili srednjoj školi, u sukobu interesa i da je podložan korupciji. Voleo bih da mi neko objasni u čemu se sastoji ta korupcija ako je odbornik u opštini Knić ili Rekovac, a istovremeno i član nekog školskog odbora u nekoj osnovnoj školi. S druge strane, kolega iz Kragujevca je pričao o nečem drugom, kada se krene na izbore, da li za lokalne skupštine, da li na republičke, da li pokrajinske, moraju da budu jasna pravila izborne utakmice. Kada smo u maju 2008. godine kretali u izbornu proceduru i izbore, svaka stranka je na osnovu svog izbornog rezultata dobila pravo da dobije svoje predstavnike kako u parlamentu Republike Srbije, tako i u lokalnim parlamentima, da li se onda znalo da neko ko je tada poslanik, da li u ovom ili u vojvođanskom parlamentu, ne može da bude istovremeno i predsednik skupštine ili gradonačelnik, a prethodno je i on biran. Da bi mogao da stekne pravo da bude izabran za predsednika opštine ili za gradonačelnika morao je da bude odbornik. Prema tome, on je biran na neposrednim izborima. Da li su bila takva pravila koja su kasnije utemeljena u Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije? Prema tome, mi iz JS se slažemo i to smo pokazali principijelno, povukli smo amandmane zbog kojih se digla velika frka, da tako kažem. Jednostavno, ne želimo da učestvujemo u tome, u predlaganje amandmana kojima ćemo, kako neki kažu da zaštitimo svoje interese ili partijske interese. Želimo da izborna utakmica bude poštena, pravilna i da bude sa principima koji će važiti u trenutku kada se izbori raspišu. Nemojmo menjati pravila izborne utakmice posle završetka izbora. S druge strane, čudi me da pojedini poslanici iz opozicionih stranaka, kada sam bio opozicija kritikovao sam svaki zakon i normalno je da opozicija kritikuje svaki zakon, ali ne bi bilo dobro da se od strane nekih opozicionih poslanika baca drvlje i kamenje i prozivaju neki koji su sada poslanici u ovoj skupštini da su na neki način pokušali, što nema blage veze sa istinom, da ucenjuju Ministarstvo pravde da bi dobili neka objašnjenja, da se sete samo kada su oni bili na vlasti i da su tada u upravnim odborima javnih preduzeća, gde su oni postavljali svoje ljude, plate bile 250 hiljada, 300 hiljada i 350 hiljada dinara. Da li je to bio izvor za korupciju ili ne? Prema tome, nemojmo sada da zaboravljamo šta je bilo pre dve ili tri godine. Kada sam bio na vlasti i kada sam imao pravo da odlučujem o mnogo čemu, pa i da postavljam članove upravnih i nadzornih odbora u dobro plaćenim odborima javnih preduzeća, velikim, pa i ovim manjim, a sada se posipam pepelom po glavi i sve to sam zaboravio. Prema tome, dajmo principijelno da razgovaramo, da donesemo zakon koji će važiti od trenutka kad budu završeni sledeći izbori, da li parlamentarni, da li lokalni i da ta pravila budu jasna. Ovako mi menjamo pravila posle izbora, iz ovih ili onih razloga, a, s druge strane, to što su ta pravila bila menjana u trenutku kad su raspisani izbori sada kao ne treba da važi. Ono što mene kao poslanika JS posebno na neki način iritira jeste i ponašanje Agencije za borbu protiv korupcije. Zašto? Apsolutno podržavam njihov rad, apsolutno podržavam njihovu želju da se primeni zakon, ali morao bih da im postavim samo jedno pitanje – u čije ime oni to nastupaju, kada još ni zakon nije donet? Oni nas upozoravaju, neću da kažem i prete, da mi poslanici ne kršimo Ustav i ukoliko donesemo, primera radi, neku odredbu zakona koja po njima nije u skladu sa Ustavom, nažalost, danas Ustav tumače svi, a najmanje ga tumače profesori pravnog fakulteta, nego ga tumače neki sociolozi, psiholozi, filozofi u Agenciji za borbu protiv korupcije, neka se obrate nadležnima na pravnom fakultetu ili u Kragujevcu, Nišu ili Beogradu, profesorima ustavnog prava i neka im objasne određene odredbe Ustava. Dakle, nemoj da nas upozoravaju da ne kršimo Ustav, jer još nismo ni doneli zakon. S druge strane, nemoj da nam prete da će se obratiti međunarodnim organizacijama. To sam pročitao u određenim štampanim medijima, da smo od strane nekih iz Agencije dobili upozorenja da vodimo računa šta radimo. Prema tome, neka ta gospoda i te dame u Agenciji za borbu protiv korupcije, ako se ne slažu sa zakonom koji mi budemo doneli ovde, a oni imaju drugo mišljenje, najbolje što mogu da urade je da uzmu olovke u ruke, da podnesu ostavku na funkciju na koju su izabrani, doći će neki drugi ljudi koji će da primenjuju zakon kakav jeste. Uopšte me ne interesuje da li se zove neki Čupić, Čuplić itd. Uostalom, ako pomenemo gospodina Čupića, sećam se da je on pre nekoliko godina žarko želeo da bude poslanik u ovom parlamentu, pa je bio i nosilac liste u jednoj političkoj grupaciji i slavno je prošao na tim izborima, dobio je nešto oko 1%, a potrošio je grdne pare na bilborde, na plakate, na televizijske emisije itd. Prema tome, gospodine Čupiću, to mu poručujem kao poslanik JS, držite se zakona onakvog kakav donese ovaj parlament. Ako se ne slažete s njim, pokrenite kao pojedinac ocenu ustavnosti pred Ustavnim sudom Republike Srbije, ali za vas je najmoralnije da se povučete sa te funkcije, ukoliko se ne slažete sa ovakvim radom i ovakvim zakonima kakve donosi ova skupština. Prema tome, da zaključim, kao deo koalicije SPS-JS, nas troje poslanika iz JS nemamo ništa protiv i prihvatićemo onakav zakon kakav bude donet u parlamentu, ali nemojmo da drugima spočitavamo nešto što nije tačno i što ne odgovara istini. Oni koji misle da mi iz JS na ovaj ili onaj način želimo da destabilizujemo ovu vlast, grdno se varaju, izbora u Srbiji neće biti pre 2012. godine.
Iskorišćeno je 10 minuta. Reč ima gospodin Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, danas je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o agenciji za borbu protiv korupcije. Dosta toga je rečeno od predstavnika stranaka, dakle ovih ovlašćenih predstavnika. Za neke stvari iluzorno da se ponavljamo, ono što ne mogu da prihvatim jeste to prolongiranje do septembra, šta će to suštinski promeniti, kao i to ko će pokriti ovaj prazan prostor od aprila da momenta stupanja na snagu ovog zakona, šta će Agencija povodom toga preduzeti. Naravno, tu su i neke izmene kod ovlašćenja direktora i neke ingerencije koje u suštini Agencija ne bi trebalo da ima. Kako će se ovo sve razrešiti, to će gospodin Čedomir Čupić, koji se jasno oglasio, koji primenjuje onaj zakon koji smo doneli i sada bilo kakvo uslovljavanje jedne nezavisne agencije je takođe besmisleno i ne sme praktično da niko od pojedinaca kada se zakon izglasa počne da tumači taj zakon, nego da počnu da rade oni ljudi koji su ovlašćeni za to i zbog čega smo ih formirali. Ono što je takođe bitno reći jeste i propust oko toga da li direktor Agencije sada određuje iz nekih tri predloga jednog zamenika, mislim da to treba ipak da radi Vlada. Reći ću još to, ako se pogleda unazad kada smo donosili onaj Zakon o agenciji za borbu protiv korupcije, svojim amandmanom sam predložio da se primena pomeri za 2011. godinu. Danas ne bismo imali ovaj problem. Kao što smo prihvatili za tužioce da istragu vode do 2011. godine, isto je bilo smisleno to da se prihvati, ali neki put se dovoljno ne obrati pažnja, da ne bude baš to da se sve opoziciji prihvati, ali verujte poslanici NS se bez obzira na sve trude da neke stvari urade kako treba i da građanima Srbije, a naravno i agencijama koje se osnivaju, olakša posao takvim amandmanom. Moramo neke stvari i reći, delimično je predsednik NS, Velimir Ilić, ukazao na neke propuste, na neke pojave koje se dešavaju na nivou lokalne samouprave. Naravno, i tu Agencija za borbu protiv korupcije treba da se oglasi, ali ako Agencija za borbu protiv korupcije na nečemu insistira kada je u pitanju od vrha, onda ne možemo očekivati ni od njih da ljudi rešavaju neke pojedinačne probleme koji nisu tako benigni, koji su veoma opasni i ako se korupcija radi u lokalnim samoupravama onda nema sreće za Srbiju, onda nema sreće ni za Vladu, nema sreće ni za Skupštinu. Podsetiću vas da je 23. marta 2010. godine izglasan lokalni parlament u Kraljevu od 40 odbornika, znači došlo je do promene vlasti, a u roku od 7 dana, ministre, pet odbornika je odjedanput promenilo svoju volju. Podnete su prijave, kako je baš to moguće da se desi u roku od sedam dana, to će jednog dana možda ne ova garnitura rešavati, ali neko će sigurno rešiti. Ali, ako ne budemo sekli u korenu neke stvari, nema od tog našeg ulaska u Evropu ništa. Dakle, tamo se delilo to što se desilo. Hajde da prihvatimo i to da je sve to urađeno na neki način, da ne prejudiciramo stvari da nekoga optužimo za bilo šta, valjda će to neki istražni organi uraditi, ali dešava se nešto da Vlada svojim zaključkom praktično dovodi sebe u sukob interesa. Znam, gospođo ministre, da vi niste ministar za lokalnu i državnu samoupravu, ali vi ste bili na sednici Vlade kada je Vlada zaključkom, pozivajući se na odluke Ustavnog suda i Upravnog suda, promenila izbornu volju građana Kraljeva. Reći ću vam samo nešto, praktično je presuda Okružnog suda rešila status 8 odbornika, ali je jednostavno rečeno to – sudska odluka ne važi, mi smo doneli zaključak Vlade i primenjivaćemo to tako. Praktično, retroaktivno primena odluke Ustavnog suda. Ustavni sud je dakle odlukom od 21. maja 2010. godine utvrdio da su odredbe člana 47. Zakona o lokalnim izborima prestale da važe danomobjavljivanja odluke Ustavnog suda, jer ovaj član nije u saglasnosti sa Ustavom i nije u saglasnosti sa potvrđenim međunarodnim ugovorima. Međutim, pravni osnov za napred navedene odbornike u presudi Okružnog suda u Kraljevu iz 2009. godine je pravosnažna presuda pre objavljivanja navedene odluke Ustavnog suda i navedena lica, kojih ima 8, ne mogu biti odbornici i njima je prestao mandat. Čak ni Upravni sud nije ništa odlučio o tim mandatima.Mislim da ste dovedeni u zabludu. Što se tiče odluke i pozivanja na Upravni sud, previđa se činjenica, dakle pogrešno se tumače odluke Upravnog suda i članovi 42. i 69. Zakona o upravnim sporovima, jer su tužbe uvažene i sud je presudom poništio osporena upravna akta, na taj način je vratio predmet nadležnom organu naponovno odlučivanje. Ovo posebno što se u članu 69. Zakona o upravnim sporovima, kaže: "Kada sud poništi akt protiv koga je bio pokrenut upravni spor, predmet se vraća u stanje ponovnog rešavanja po žalbi." Ovo je očigledno, jer se Upravni sud na kraju uvek pozivao na član 55. stav 1. Zakona o lokalnim izborima, u kome takođe stoji da ako sud usvoji žalbu poništiće odluke ili radnju u postupku predlaganja kandidata odnosno u postupku izbora odbornika ili će poništiti izbor odbornika. Normalno bi bilo da se, nakon uvažavanja žalbe i poništaja odluke Skupštine grada, ponovno odlučuje, jer niko u takvim slučajevima ne zadržava mandat, ni onaj odbornik na čije je mesto biran drugi odbornik, a ni odbornik koji je biran umesto prethodnog odbornika, te se postupak ponovno sprovodi. Međutim, sve ovo je namerno drugačije tumačeno i došlo je do toga dokle je došlo. Ministre, zaista bih vas zamolio da sve ove moje navode proverite. Bruka i sramota je da se na ovakav način odlučuje, jer ako se ovako odluči, verujte priprema zakona o lokalnim izborima je suvišna, treba ukinuti lokalne izbore, treba samo birati poslanike i Vladu, a onda jednostavno reći ko ima Vladu, ima odbornike u lokalnim samoupravama. Iscrpljujemo nešto što je osnovni postulat demokratije, to je da budete birani i da budete izabrani. Osim toga, sve se ovo dešava praktično u proporcionalnom sistemu i iako moramo neke stvari da poštujemo, ali ovakve odluke ustavnih i upravnih sudova malo je previše.
Osam minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovani predsedavajući, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, predstavniče Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, korupcija je teška sistemska bolest prisutna manje-više u svakom društvu, a posebno u društvima koja prolaze kroz tranziciju privrednog i političkog sistema kakvo je srpsko društvo. Zloupotreba službenog položaja, zloupotreba vladavine informacijama, zloupotreba moći koja ne proističe iz lične superiornosti nekog lica, već iz moći institucije koju to lice predstavlja, kao i niz drugih oblika javnih ili prikrivenih zloupotreba imaju za posledicu atrofiju institucija, slabljenje njihovog autoriteta među građanima i formiranje jednog nakaradnog oblika sistema, po kojem postoje opšte rasprostranjeno i prihvaćeno mišljenje da se ništa ne može završiti bez uticaja i volje ljudi koji su na nekoj od stepenica u piramidi vlasti. Korupcija obezvređuje sve ustaljene i trajne ljudske i civilizacijske vrednosti, kao što su znanje, rad, lični primer, solidarnost i smisao žrtve za opšte ciljeve i posebno urušava i potpuno obezvređuje društvene institucije koje su dužne da organizuju državu tako da svaki pojedinac ima mogućnost i šansu da svoju vrednost iskaže vlastitim rezultatom, a ne pozicijom moći kojom slučajno raspolaže ili novcem koji mu otvara perspektivu do te moći da dođe. Korupcija je u Srbiji veliko zlo, možda i najveće zlo koje prati naše društvo u ovom periodu. Rekao bih čak da je korupcija jednako veliko zlo kao i organizovani kriminal, čak i veće, jer organizovani kriminal nailazi na javnu osudu društva u celini, na otvoreni progon od strane države i na potpuno distanciranje građana od takve vrste delatnosti. Korupcija pak kao hidra svojim pipcima teži da obuhvati što širi broj pripadnika društva, da se uspostavi kao opšti princip i pravilo ponašanja. Da bi završili neki posao koji im je često životno važan, građani se navikavaju na takav obrazac ponašanja i, hteli ne hteli, učestvuju u njemu tako da se, za razliku od organizovanog kriminala, koji ima opštu osudu, osuda korupcije u našoj najširoj javnosti svodi na korupcionaške afere koje tretiraju mediji ili na tiha i obazriva šaputanja onih koji prepričavaju sve učestalije slučajeve korupcije. Na ovu pogubnu društvenu bolest nisu imuni ni neki najugledniji članovi našeg društva. Svedoci smo afera koje ovih meseci potresaju Srbiju, a u kojima su glavni akteri ljudi od nespornog stručnog i intelektualnog potencijala, koji su se dokazali u svojoj struci ne samo u našoj zemlji, već i u svetskim okvirima. Kada takvi ljudi podlegnu zloupotrebi svog položaja i krenu da ga koriste ne da bi zajednici bilo bolje, već da bi oni zaradili više, šta onda da se kaže za običnog čoveka koji je u nekom zabačenom kraju naše zemlje zloupotrebio svoj položaj za nekakvu sitnu korist? Ništa. Nema šta da se kaže, uvaženi narodni poslanici, osim jedne jedine konstatacije – korupcija je zlo koje obesmišljava svaki pošten ljudski napor i to zlo mora da se saseče u korenu, ako želimo da postanemo stabilno demokratsko društvo i da izgradimo institucije koje će Srbiju voditi u progres i napredak. Suočeni sa ovim zlom, aktuelna koaliciona Vlada kao jedan od temeljnih principa programa koji je proistekao iz koalicionog ugovora navela je princip borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije. Treba istaći da je u ovoj oblasti ostvaren zapaženi rezultat Vlade u celini, a posebno rezultat MUP koje, po prirodi ovog resora, ima i najviše posla u raščišćavanju nagomilanih problema koji proističu iz različitih korupcionaških afera. U tom smislu, s pravom se može reći da je ova Vlada Republike Srbije veoma dosledna i otvorena u borbi protiv korupcije i da mere koje ona preduzima značajno zaustavljaju ovo narastajuće društveno zlo. S tim u vezi, Zakon o formiranju Agencije za borbu protiv korupcije koji je Vlada predložila, a ova skupština usvojila, i koji je stupio na snagu 1. januara ove godine, predstavlja u pravom značenju reči sistemski zakon koji definiše mnoga značajna pitanja iz oblasti javnih funkcija i reguliše da niko ne može vršiti javnu ili državnu funkciju koja je u sukobu sa njegovim drugim funkcijama, poslovima ili privatnim interesima, kao i da se postojanje sukoba interesa i odgovornost pri njegovom rešavanju određuje ovim zakonom. Međutim,u pravimmesecima primene ovog zakona predlagač je uočio potrebu da se pojedine odredbe ovog zakona preciziraju u cilju njegove pravilnije primene, a što se posebno odnosi na propisivanje postupka za prestanak funkcije u slučaju kada neko lice obavlja dve javne ili državne funkcije, suprotno odredbama zakona. Pored toga, uočeno je da je neophodno dopuniti pojedine odredbe koje se odnose na obavljanje drugog posla ili delatnosti za vreme vršenja javne funkcije, kao i odredbe kojima će se precizirati prenos upravljačkih prava za vreme vršenja javne funkcije i zabranu zasnivanja radnog odnosa ili poslovne saradnje po prestanku javne funkcije. Zbog pomenutih razloga predlagač je dostavio predlog izmena i dopuna ovog zakona, u kome se precizirani pojmovi i kategorije lica na koje se zakon odnosi. Definisan je pojam "funkcioner" i "javna funkcija", kao i nadležnosti Agencije za borbu protiv korupcije, rokovi predviđeni za eliminisanje sukoba interesa i mnoga druga pitanja. Može se s pravom reći da su predložene izmene i dopune Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije u znatnoj meri popravile sadržaj ovog zakona, posebno u preciznosti i definisanju zakonskih normi i kategorija na koje se zakon odnosi, ali i u oblasti definisanja rada i kompetencija same Agencije za borbu protiv korupcije. Polazeći od činjenice koju sam već elaborirao i oko koje ćemo se, uveren sam, svi u ovoj sali složiti, a koja se može svesti na to da je korupcija jedan od najviših problema na putu našeg društvenog prosperiteta, nedvosmisleno su potrebni dobar zakon i stabilne institucije koje će, postupajući po tom zakonu, korupciju eliminisati iz našeg života i svesti je na društveno zanemarljivu meru i na pojedinačne slučajeve. U tom smislu uveren sam da predložene izmene i dopune Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije predstavljaju koristan korak na putu naše zajedničke borbe protiv korupcije. Zbog toga će poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Reč ima poslanik Slobodan Maraš.
Poštovani potpredsedniče, poštovana ministarko, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, slušajući prethodne govornike stvarno dobije se inspiracija da se mnogo šire priča nego onako kako je bilo zamišljeno. Moramo, gospođo ministarka, napomenuti da zbog odnosa Vlade dolazimo u ovakvu situaciju, s jedne strane da vas bivša vlast napada za određene stvari, s druge strani da sadašnja vladajuća većina iznosi kritike, kako Vladi, tako i Agenciji za borbu protiv korupcije, da predstavnica najveće poslaničke grupe u vladajućoj većini iznosi neke stvari koje zaista bi voleo da i vi, zajedno s nama, pokušate da objasnite. Pre svega, evropski zakoni se u ovoj skupštini i u interesu ove države i građana ove države ne donose samo zato da bi mi postali deo EU, nego se donose zato da bi se prihvatile vrednosti koje su zaživele u EU i koje su od EU učinili ono što ona jeste. Osnovna primedba koja nama dolazi iz EU odnosno Evropske komisije je ta da postoji sistemska korupcija. Vi to veoma dobro znate. Nekoliko puta je bilo pokušaja prećutkivanja toga od jednog od potpredsednika Vlade Republike Srbije u prošlom mandatu i u ovom, ali to je činjenica koja postoji. Šta je izvor korupcije? O tome je govorio moj kolega kao ovlašćeni predlagač, ali o tome govorimo mi godinu i kusur dana. Najveći izvor korupcije je 595 javnih preduzeća, odnosno 585 gubitaša. Ono na šta smo ponosni mi u LDP, kao i ja, to je da je LDPparticipirajući, odnosno pružajući podršku u Beogradu, formiranjem jedne koalicije tamo gde je preuzela odgovornost, nominovala ljude ne po partijskoj pripadnosti. Znači, nijedan funkcioner LDP ne nalazi se niti u upravnom odboru, niti na mestu direktora nekog javnog preduzeća. To je suština onoga i zbog čega mi imamo prava da govorimo o tome, za razliku od nekih drugih, čiji su, recimo, kumovi bivšeg predsednik Vlade imali monopol nad celom pričom u NIS kada je u pitanju marketing. Toliko o tome. Ono što kompromituje ovu vladu to su zakoni, gospođo ministarka, koji u poslednjih nekoliko meseci i poslednjih nekoliko nedelja dolaze u ovu skupštinu. Pre svega, zakon kojim pokušava da se oživi građevinska industrija. Ukida se javna nabavka, znači, suspenduje se javna nabavka u toj oblasti. Zakon od osam članova, doneo ga je Oliver Dulić ovde pred nas. Nedelju dana nakon toga dolazi ministar Slobodan Milosavljević sa zakonom gde se opet donosi nešto što svaki građanin ove države može da tumači na svoj način, ali isto predstavlja izvor korupcije. Ko god hoće da napravi veći tržni centar od dve hiljade kvadrata, zajedno sa skladištem, mora da se direktno obrati ministru. Onda dođemo u situaciju da se u ovoj skupštini donese zakon kojim se derogira Zakon o eksproprijaciji. Pa se donese se lex specialis i da se mimo Zakona o eksproprijaciji donese zakon kojim se dozvoljava jednom preduzeću, koje je svega 25% u vlasništvu Republike Srbije, eksproprijacija na zemljištu, 160 kilometara na jugu Srbije. Kada vam takvi zakoni dolaze onda, kao član proširene radne grupe za izradu zakona o finansiranju političkih partija, prošli petak sam imao priliku da čujem od predsednice Agencije da su određene izmene koje su u tom zakonu od strane GRECO-a veoma forsirane. Interesuje me šta bi GRECO rekao na član 29. ovog zakona, faktički koji govori o članu 82. i gde kaže menja se i glasi – Agencija po prijemu obaveštenja utvrđuje da li se vršenjem javnih funkcija, odnosno obavljanjem poslova ili delatnosti, ugrožava nepristrasno vršenje javne funkcije. Znači, opet je dato Agenciji da utvrđuje. Znači, ovde imamo ministre koji mogu da određuju ko će moći da zida, ko će moći da moleriše, ko će moći gde da zida i otvara tržne centre mimo ikakve konkurencije. Ovde sad imamo Agenciju koja će tako nešto moći da radi. Ono što je meni ovde zaista zaparalo uši, to su predstavnici vladajuće većine. Pod jedan, mi smo ovde čuli da ne postoji sukob javnog i javnog interesa. Mislim da će se svi složiti sa mnom da postoji sukob javnog i javnog interesaukoliko neko vrši izvršnu i zakonodavnu vlast u isto vreme i to bih voleo da objasnite predstavnici vladajuće većine, odnosno najveće grupacije u ovoj skupštini. Znači, mi imamo više takvih slučajeva. Gospodine Bortiću, ministar iz vaše partije, gospodin Pera Škundrić, podneo je ostavku na mesto predsednika Skupštine NIS. On ima sa jedne strane izvršnu funkciju, sa druge strane ima zakonodavnu. Opet imate člana vaše vladajuće većine koji u isto vreme ima zakonodavnu funkciju i izvršnu funkciju, pa ima još jedan takav. Kažite mi - da li je sukobi javnog i javnog interesa ukoliko se neko nalazi na čelu jedne firme koja je 100% u državnom vlasništvu, pa se nalazi i u upravnom odboru jedne firme koja je 25% u državnom vlasništvu, pa u isto vreme i poslanik? Da li tu postoji sukob interesa? Da li postoji sukob interesa ukoliko je neko gradonačelnik i poslanik? Znači, mi smatramo da svi ovi zakoni, kao i ovaj, nemojte me pogrešno shvatiti, nije to upućeno vama lično, donose se zbog sledeće stvari – da se zbog kile mesa kolje vo. Zbog jednog konkretnog slučaja, zbog jedne konkretne firme, kao što je slučaj Zakona o eksproprijaciji, zbog jedne konkretne kompanije, kao što je slučaj onog zakona koji doneo Slobodan Milosavljević, zbog jedne konkretne nesposobnosti da se prihvati realnost da je Zakon o planiranju i izgradnji nesprovodiv, donosi neki drugi zakon, mi faktički zbog toga da bi neku malu stvar, uslovno rečeno, popravili, mi činimo jaku veliku štetu. To je ono na šta mi želimo vama da skrenemo pažnju. Duboko sam ubeđen da vi, video sam po vašoj reakciji, razumete to o čemu mi govorimo. Mi kao LDP nismo imali nameru ovde da se bavimo tim pojedinačnim slučajevima, za koje smatramo da je potpuno apsurdno ih stavljati ovde u prvi plan. Znamo da svakako postoji velika želja i kod vas da se obračunate sa korupcijom u svakom smislu. To je nesporno. Ali, na ovakav način i na način na koji se ovaj zakon našao, u krajnjoj liniji, pred poslanicima, stavljen na dnevni red, povlačen, šta je već bilo, to samo pravi isto kao i sa Statutom Vojvodine. Godinu dana se to razvlačilo. Naravno da onda dajete priliku i mogućnost onima političkim vašim neistomišljenicima da od toga prave i političku priču i, što je, naravno, sve legitimno i sve u redu, ali veću štetu pravite sebi nego korist. Kada kažem sebi, mislim pre svega na državujer ste vi ipak izvršna vlast. Postoji još tu stvari o kojima bi mogli pričati, ali pošto vreme ne dozvoljava, samo bih hteo, ukoliko budete kasnije imali vremena i mogućnosti, bar da tu stvar raščistimo: da li je moguće u praksi u Srbiji da postoji sukob između javnog i javnog interesa? Zbog čega to nije dobro? Zbog čega smo mi na to ovde skrenuli pažnju, kao uostalom i neke druge kolege? Da nam samo još jednom nedvosmisleno potvrdite da ovo neće biti zakon zbog određenih pojedinačnih slučajeva, nego da ovaj zakon, kada sada donesemo i pravila koja utvrdimo, da će ta pravila da važe i u budućnosti, bez obzira ko će 2012. ili već koje godine biti na vlasti, kada nam inače počinju dospevati prve rate nekih kredita, kako je to lepo smišljeno. Ali, da stvorimo jednom pravila i zbog tih pravila biće manje korupcije i, naravno, sve učinite, ne mislim vi, ali vladajuća većina, odnosno izvršna vlast sve da učini, mada znam da su to izvori veliki, ali da se javna preduzeća privatizuju i to će biti najbolja borba protiv korupcije.
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, ovaj zakon o kome mi danas raspravljamo bi trebalo da predstavlja jedan od najvažnijih zakona u sferi borbe protiv korupcije, ali nažalost on to nije uspeo. Nije uspeo zbog toga što su oni koji su donosili ovaj zakon pokazali kako je legalno da se zakon koji su sami doneli ne poštuje. Ove izmene i dopune na najbolji način pokazuju odnos vlasti s jedne strane prema korupciji, a s druge strane prema davno utemeljenim pravilima demokratskog poretka i vladavine prava. Kada je rasprostranjenost korupcije u pitanju, jasno je da se Srbija nalazi na pravom praktično evropskom dnu. Postavljam pitanje – šta Vlada radi da to stanje popravi? Da li to na bilo koji način nju zabrinjava? Da li je ona uradila bilo šta da popravi naš položaj na toj skali? Ovim izmenama i dopunama, Vlada na direktan način još više ugrožava naš položaj tako što faktički korupciju podstiče, a ne sprečava je. Upravo primer za to su i ovakve izmene i dopune zakona. Moram da kažem da ne treba zaboraviti da je samo tolerisanje sukoba interesa i postojanje sukoba interesa temelj i osnov same korupcije. Da podsetim, ovaj zakon je donet u oktobru 2008. godine, a počeo da se primenjuje 1. januara 2010. godine. Prvog aprila 2010. godine je istekao rok kada su sami funkcioneri morali da se odluče koju će funkciju da zadrže, a koje će funkcije da se odreknu. Da podsetim, to nije uradila ogromna većina, uradilo je svega par samih funkcionera i, ono što je najvažnije, niko za to nije bio sankcionisan. To je poslalo vrlo jasnu poruku funkcionerima da zakon koji je donet i nije u obavezi da se sprovodi i apsolutno su u mogućnosti da se po tom pitanju postave onako kako oni to žele. Sada javnost je u međuvremenu potpuno upoznata s tim što se dešava i javnost potpuno otvoreno zbog toga negoduje. Zbog toga Vlada predlaže ove izmene i dopune zakona, ne bi li samo prividno situaciju rešila, a osnovni cilj i interes donošenja ovog zakona jeste izlaženje u susret zahtevima armije sitnih profitera, koji ili imaju ogroman ucenjivački potencijal, ili su, da budem potpuno ironična, članovi iste stranke. Sada kada je ovaj predlog zakona u pitanju, ovde je ključni član 11. Predloga zakona, kojim se faktički protivno Ustavu ozakonjuje sukob interesa, a sve samo sa jednom namerom: da se pokrajinskim poslanicima omogući da obavljaju sve druge funkcije sem funkcije narodnog poslanika. Tako bi se politički, ali ne i pravno stvorio privid rešavanja situacije u Vojvodini, gde su pokrajinski poslanici, uz zaštitu vladajućih stanaka kojima oni pripadaju, pokazali da su jači od zakona i da zakon u svakom trenutku mogu da izigraju. Naravno, neko bi mogao da bude ironičan, pa da kaže da se trud u pogledu izigravanja samog zakona, na kraju, ipak isplatio. Sada, ovde je vlast u istom ovom članu 11. Predloga zakona pokazala da kada je aboliranje pokrajinskih poslanika u pitanju, vlast ne preza čak ni od povrede Ustava. Celo moje izlaganje je vezano za član 11. Predloga zakona, smatram da je on ključni u svemu ovome. Naime, član 11. zakona omogućava da funkcioner koji je izabran na javnu funkciju neposredno obavlja i druge javne funkcije na koje neposredno izabran od strane građana, ukoliko to nije u direktnom sukobu sa samim Ustavom. Podsetiću da naš ustavno-pravni sistem predviđa samo četiri funkcije na koje funkcioner može da bude neposredno izabran od samih građana: radi se o odborniku, pokrajinskom poslaniku, narodnom poslaniku i naravno predsedniku Republike. Ustav, dalje, u članu 102. govori da narodni poslanik ne može da bude u isto vreme pokrajinski poslanik, da ne može da bude član izvršnog organa, niti da bude funkcioner u pravosuđu, odnosno da vrši druge poslove, zadatke i dužnosti koji su po zakonu u sukobu interesa. Šta to znači? To znači da je zakonodavac u ovom predlogu zakona imao obavezu da razradi dati član Ustava, to je član 102, i da predvidi i druge funkcije koje su nespojive sa javnom funkcijom, a protivno zakonu faktički zakonodavac se odrekao da to uradi. Mi sada imamo situaciju koja je potpuno nerešena. Podsetiću da u praksi nije sporno, jer kao takav ne postoji nijedan pokrajinski poslanik koji u isto vreme obavlja dužnost narodnog poslanika, ali postoji mnogo spornija situacija, gde pokrajinski poslanici obavljaju mnogo funkcija u izvršnoj vlasti i upravo je to situacija koju smo mi očekivali od zakonodavca da reši, a on je ovim izmenama i dopunama Zakona faktički nije ni rešio. Sada, da stvar bude još gora, ući ću samo u analizu ovih stavova člana 11, gde ćete da vidite koliko su oni sami po sebi neprirodni sa samim duhom ovog zakona. Naime, u članu 11. stav 2. takođe je neprihvatljivo da funkcioner koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu funkciju i koji namerava očigledno da vrši više funkcija traži sada saglasnost u roku od tri dana Agencije za to. Imamo situaciju da je jedan funkcioner već izabran i da je stupio i na drugu funkciju, i da je očigledno došlo do akumulacije samih funkcija, a postoji mogućnost i samog sukoba interesa i da onda kada je stvar već završena on traži saglasnost Agencije. Pa zar nije prirodno logično i normalno da on saglasnost Agencije traži pre samog kandidovanja na tu funkciju, kao što je bilo predviđeno još uvek važećim zakonom? Znači, svako ko ima bilo kakvu nameru da sukob interesa ne dozvoli, morao je da predvidi ovakvo rešenje. Naime, u stavu 8. takođe odstupa se od jasne norme da funkcioneru koji je u sukobu interesa po sili zakona prestaje funkcija na koju je kasnije izabran. Ovde sada imamo situaciju da takva norma više ne postoji gde će sam funkcioner da zatraži mišljenje od Agencije, Agencija će da donese odluku o tome. Koliko se izigrava sama suština ovog zakona najbolje pokazuje i odredba gde se kaže da će se podzakonskim aktima, ne od strane Agencije, već od strane direktora Agencije, mimo zakona, napraviti ili takoreći odrediti sve one javne funkcije koje javni funkcioner može da vrši, a da za to ne traži saglasnost agencije. Mislim da ovo nije trebalo da bude namera ovog predloga zakona, nego da je trebalo da na jasniji način formuliše šta je to sukob interesa i šta je to deakumulacija samih funkcija. Takođe, predlaže se retroaktivna izmena člana 82. Podsetiću da je član 82. onaj član koji je govorio da je 1. april zadnji rok do kada svaki funkcioner mora da se opredeli koju će funkciju da obavlja, a koju će da napusti. Niko od funkcionera, ili ukoliko je urađeno to je urađeno od strane pojedinaca, i to par, to nije uradio, a za to nije bio ni kažnjen. Znači, sada predlagač zakona na ovaj način hoće da ozakoni rešenje koje je u samom startu već davno značilo prekršaj. Zbog toga više ne postoji takva vrsta odgovornosti kada je ni sam predlagač zakona ne predviđa, a naravno ni autoritet same Agencije, koja je morala da poštuje ovu odredbu zakona i da faktički postavi jasno pravilo da nema njegovog kršenja. Koliko je uopšte konfuznih odredbi u ovom predlogu zakona i koliko je odstupanja od pravne logičnosti u ovom predlogu zakona sadržano, mislim da je sasvim jasno i nekom osrednjem pravniku.Ovako, nažalost, izgleda igra demokratije u Srbiji danas i ovako izgleda poigravanje sa osnovnim načelima koja bar, dok je ove ovlasti, moraju da budu tako skrojena da su im apsolutno podređena. Žao mi je što gospođa ministar uvek mora da brani neodbranjivo i što je vruć krompir i danas u njenim rukama, ali moram da budem potpuno iskrena, da mi je mnogo žalije posledica koje takvi postupci na društvo proizvode.
Deset minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, jer poslanica u jezičkom smislu jeste sporno i znači nešto drugo u mom shvatanju reči. Ovako, nekada početkom godine imali smo praksu da u novinama čitamo liste srpskih bogataša i izvor tih informacija bili su uglavnom tačni podaci i tačni izveštaji koje nam je predstavljala Uprava prihoda. Znači, prema onom ko je koliko platio porez i poslovao potpuno zakonito, imali smo prilike da vidimo ko to stiče novac legalno, a ko vidimo golim okom da nešto ima, a ne znamo kako je stekao. Dve decenije kasnije mi smo se uverili da Poreska uprava nije baš precizan evidentičar onih koji imaju i rade i čitanje takvih izveštaja je prosto izgubilo draž. Naši su viđeniji Srbi shvatili da postoje poreski rajevi, gde se može iznositi novac potpuno nekažnjeno, ne plaćati porez, a u stvari biti bogat čovek. U tu kategoriju ljudi spadaju one prve dve onih starih kadrova, koji su političku moć rentirali u materijalno blagostanje, spada i ona druga grupa ljudi koji kroz sivu zonu, gde ne odlučuju direktno o postavljenjima ljudi u Vladi, ali indirektno utiču na odluke Vlade, na zakonske predloge koje nama vlada ovde dostavlja, jesu bili ljudi koji su vešto znali da prečicama steknu ogromnu imovinu. U tom delu posla Vlada je propustila da formirajući kontrolne organe napravi kontrolne organe koji ne smeju podlegati bolesti da i sami krenu da izvitoperavaju svoju funkciju. Svaki kontroli organ brzo poistoveti svoju kontrolnu funkciju sa interesom zajednice, zaboravljajući da njihovo lično viđenje nije viđenje društva, zajednice i zakona koji donosimo. Umesto da takvu praksu sprečavate, vi ovim zakonom dajete pravo direktoru Agencije da on, koji se protivio što zakon nije imao mišljenje te agencije za borbu protiv korupcije, pa je morao biti povučen, treba da tumači mišljenjima zakon koji sam po prethodnom zakonskom rešenju proverava da li se on zaista primenjuje na način kako je to propisano. Da li postoji ijedan drugi zakon po kojem direktor jedne takve institucije ima pravo da izriče mere za povredu zakona i da istovremeno donosi mišljenje koje opet njega samog obavezuje na primenu zakona izricanja mere? Vi ste pravnik, ima ovde mnogo pravnika, morate da priznate da je ovaj član 3, po kojem je to pravo dato direktoru Agencije, potpuno besmislen. U raspravi u pojedinostima ćemo govoriti o besmislenim situacijama u kojima je možemo naći po pitanju postavljenja zamenika od strane direktora, kome uzgred, budi rečeno, nije tako povećana plata kao što direktor zahteva sam za sebe. Ako neko pokrene postupak razrešenja direktora Agencije, šta će se desiti ako on razreši zamenika, a vi imate hrpu ovakve dokumentacije gde Agencija treba da da saglasnost da li neko može da obavlja još jednu funkciju, uz ovu koja je zakonom zabranjena ili propisana. Znači, umesto da regulatorna tela i kontrolni organi služe primeni zakona koji bi trebalo da ima dobru nameru, mi imamo zakon koji je konfuzan, pa zaista, neko reče, dovodimo u istu ravan zloupotrebu prečicama milionskih iznosa budžetskih sredstava, time što sedite direktno, a utičete indirektno trošeći ta budžetska sredstva svojom političkom moći. Vi to izjednačavate sa članom školskog odbora i nekim odbornikom. Nije u redu da takvom vrstom ujednačavanja obezvređujete napore društva da se borimo protiv korupcije. Nije u redu da se poslanici u Skupštini pozivaju na izveštaje novinske o zloupotrebama, jer niti je to verodostojniji izvor, možda je tu veća sloboda štampe ili veće vreme za raspravu o tome, umesto da u institucijama sistema razgovaramo prvo principijelno o načinima za stvaranje uslova za korupciju, pa i za eliminisanje tih i takvih načina i zloupotreba. Koliko god zvučalo grubo, mi zaista živimo u vreme zarobljene države, kako je to neko pametan davno definisao. I to na takav način da su, pogotovo u vreme privatizacije, određene grupe i pojedinci svoj privatni interes stavili iznad države, iznad institucija i iznad zakona. Od 2001. godine, od kada je ta privatizacija počela da se primenjuje, država ne uspeva, niti pokazuje ozbiljnu nameru da stane na kraj toj vrsti zloupotrebe javnog interesa i podređivanju privatnom. Da li treba da vas podsetim samo zvučnim naslovima:"G17 se finansirao sa Sejšelskih ostrva"; "Ko je oprao prljav novac kroz privatizacije?" Koje godine je prestala obaveza pokazivanja porekla i dokazivanja porekla novca za učešće u privatizaciji? Koji su ministri tada bili koji su tražili te dokaze i kada je 2003. godine izgubljena ta obaveza? Toje takođe državni posao Vlade, izvršnih organa, sudskih i ostalih. Ne može samo ovaj zakon da se bori protiv korupcije. Najupečatljiviji primer da Vlada nema nameru da se bori, ne uveravam građane da Vlada nema nameru da se bori, i suviše je dokaza za to, ali upečatljivi dokazi za to su bili onog trenutka kada je Zakonom o Vladi bilo napisano da član Vlade ne može da se bavi delatnošću koja je nespojiva sa dužnošću člana Vlade. Mi smo tada u toj Vladi izabrali ponovo gospodina Đelića, koji je milionskim sumama dokazao upravo tu vrstu zloupotrebe povlašćenih informacija i bavljenja poslom gde se te informacije zloupotrebljavaju. U tom istom trenutku, kao i danas, svaki građanin, koji ima sreće da ne radi na crno nego regularno, u svom ugovoru o radu ima član 161. i 162, klauzulu zabrane konkurencije, gde mu se zabranjuje po Zakonu o radu da se dve godine posle napuštanja firme u kojoj je radio bavi istom delatnošću, jer može da zloupotrebi veze, imenike, poslovne kontakte, te stečena tehnološka ilibilo kakva druga znanja. Da li ova Vlada donosi zakone koji su jednaki za sve u onoj životnoj primeni kada govorimo da neko odgovara za zloupotrebu odnosno prekršaj? Mi nekoliko puta već menjamo zakon kojim se borimo, navodno, protiv korupcije, da bi sada, na primer, imali vrlo precizno definisano u članu 12. mogućnost da se vrši funkcija u političkoj stranici, odnosno drugom političkom subjektu za vreme vršenja javne funkcije. Kojim zakonom se ovako precizno utvrđuje pravo na akumulaciju funkcija, političke funkcije kao zasluge, npr. da budete poslanik, pa član nekog upravnog ili nadzornog odbora, i da istovremeno imate političku aktivnost koja vam je u stvari preduslov da dobijete tu funkciju, i vi to lepo i precizno ovde navodite kad je i kako moguće i da to uopšte nije sukob interesa. Vi ovde govorite da Odbor Agencije za borbu protiv korupcije može direktoru da poveća platu, ali da ne sme da bude član političke stranke, jer ako jeste biće razrešen. Ko će podržati članove tog odbora koji bira direktora ako ne političke stranke, a mi znamo da se ovde bira? Zato to narod kaže – sipanje prašine u oči. Ili brisanje iz evidencije, trenutno, privremeno, dok takvog člana odbora predložimo će biti formalan dokaz da je on politički nezavisan i time neutralan, profesionalan ili ne znam šta već, ili će nam u ovom dugom rešenju, član 15, gde se kaže da se dopunjuje odredba člana 33. na taj način što se precizira da se zabrana osnivanja privrednog društva ili druge javne službe za vreme dok se vrši javna funkcija odnosi samo na funkcionere čija funkcija zahteva rad sa punim radnim vremenom? Koje pravilo definiše koja se funkcija osniva sa punim radnim vremenom ili može da se obavlja volonterski, ili sa četiri sata, ili kao plaćena ili kao neplaćena? Tu ne postoje opšta pravila, kao što smo onog trenutka kada smo o Poslovniku ovde pričali rekli – Skupština može imati potpredsednika onoliko koliko odlukom odredi. Čak i ranija odredba da je to maksimalno šest, a zadovoljavalo je sve DOS-ovske apetite najšire moguće koalicije, to smo sada izbrisali da ne postoji gornja granica. U svakoj oblasti života, u svakoj oblasti koju definišemo zakonima sve više postaje jedno pravilo – da pravila nema i da izuzeci čine neko opšte ponašanje. Ovaj zakon to upravo dokazuje i načinom na koji to dokazuje, promovišući pohlepu kao poželjan način ponašanja, trajno urušavate sistem vrednosti gde mladima kažete sledeće – vas mogu da pregaze bestidni, koji su spremni da u jedno radno vreme, kao u Vladi, obavljaju funkcije stotinu članova saveta, odbora, organa, komisija, to isto mogu javni ili oni koje nazovete funkcionerima, samo ako kažu volontiraju ili da obavljaju te funkcije neplaćeno ili sa kraćim radnim vremenom od punog. U trenutku kada smo zemlja koja se bori sa izuzetnim brojem nezaposlenih, kada nam je neodrživ odnos zaposlenih i penzionera, imamo kumulaciju funkcija, imamo nadljude koji u 24 sata znaju pametno, radno i mudro da obave tolike poslove i tražite od nas podršku za ovakav zakon, gde će sa odlaganjima, višestrukim, govorim već osam godina unazad, i pored zakona koje smo donosili, organa koji su menjani, ostavljate rok, prvi deveti, za odlučivanje koja će se funkcija napustiti. Rečenica kojom završavam svoje izlaganje je – moramo da izgradimo društvo u kojem nećemo dozvoliti da neko nekog treba da gazi da bi preživeo, ali morate da shvatite da onaj ko ima mnogo ne može mirno da uživa u nezakonito stečenom mnogo dok oko sebe ima siromašnih. Gospođo Malović, da vas podsetim, u našoj raspravi o sudskim veštacima, kada sam vas uveravala da treba voditi računa o tome kako se procenjuje neuračunljivost, moleći vas kao jednu damu, majku, uvaženog pravnika, da amandmanima izmenite i ne dozvolite da se neko poigrava neuračunljivošću u povratu, zbog svih onih nepravedno oštećenih, silovanih, ubijenih, tri dana posle toga imali smo u povratu takav slučaj u Beočinu, da ne pominjem gnusan zločin gde je silovana devojčica. Nije to više pitanje samo preventive, a ovde mora da bude i pitanje preventive, i kaznene politike i nestvaranja mogućnosti da zbog političkog mira na jednoj strani imamo ljude koji ne znaju na koju će funkciju pre stići, pa im druga linija u ministarstvima piše zakone, tumači zakone, čini ih neuspešnim, ponekad ovde, kada u Skupštinu dođu, bogami i smešnim pred nama poslanicima, zato što ministri pokušavaju da stignu na stotinu strana, zato što njihovi saradnici pokušavaju da stignu na stotinu strana, a neki mladi školovani i učeni kažu – radije ću ići u inostranstvo da perem sudove, nego da ovde čekam nečiju partijsku knjižicu da dobijem posao ili, ako ga i dobijem, da zbog mobinga moram da ga napustim. Molim vas, pogledajte, saslušajte malo šta imaju da vam kažu ostali poslanici. Nismo mi opozicija svom narodu, svojoj deci i svojoj budućnosti.
Petnaest minuta i deset sekundi. Sada, na osnovu člana 85, određujem ovu dnevnu pauzu u radu od jedan sat. Popodnevni rad ćemo nastaviti u 15.10 sati, a obraćanjem narodne poslanice gospođe Lidije Dimitrijević. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč, u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, posle nje narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada narodni poslanici SRS poslednjih godina sa skupštinske govornice kažu da ova vlast usvaja zakone koji se u praksi ne primenjuju, skoro smo uvek mi kritikovani da kao opozicija neosnovano kritikujemo vlast koja ipak te zakone usvaja. Nedavno se u svim novinama moglo čitati o impozantnim rezultatima Narodne skupštine Republike Srbije, o velikom broju usvojenih zakona u ovom sastavu parlamenta, o pričama da u ovom trenutku čak Vlada zaostaje za parlamentom. Nesporni su navodi koji se odnose na kvantitet. Međutim, problem kvaliteta je diskutabilan. Ali, i onda kada se usvoji neki zakon i stupi na snagu, zaista se prečesto dešava da se on u praksi ne primenjuje ili se primenjuje delimično. Primena ovog jako važnog zakona, Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, govori u prilog ovome o čemu govorim i potvrđuje koliko se u Srbiji često krše i zakon i Ustav. Milim da je dobro da se samo kratko vratimo na 7. oktobar 2008. godine, znači nešto manje od dve godine kada je Narodna skupština usvajala Predlog zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji se evo danas menja i dopunjuje. Predstavljajući zakon narodnim poslanicima, ministar Malović je rekla da je Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije, koju je usvojila Narodna skupština, predviđeno da se posebnim zakonom osnovati samostalno i nezavisno telo koje će vršiti nadzor nad sprovođenjem strategije i akcionog plana, vršiti koordinaciju državnih organa u borbi protiv korupcije, primenjivati propise iz oblasti rešavanja sukoba interesa i vršiti kontrolu finansiranja političkih stranaka i izbornih kampanja. Dalje, da je konvencijom UN protiv korupcije, koju je ratifikovala naša zemlja, predviđeno formiranje nezavisnog tela za sprečavanje korupcije, pa zakonski predlog predstavlja ispunjenje međunarodnih obaveza, kao i primenu nacionalne strategije. Pored toga, ispuniće se i neki od obaveznih preporuka grupe država za borbu protiv korupcije Saveta Evrope, telo poznato kao GREKO. Od poslanika vladajuće koalicije čuli smo tada da sukob interesa nije isto što i korupcija, ali da sukob interesa prethodi korupciji i da u svakom obliku korupcije postoji sukob interesa; dalje, da je interes Srbije da se izbori sa korupcijom, jer je to ogromno zlo koje nagriza same temelje demokratskog društva, pa i ekonomije; da će se zakonom stvoriti osnov za ozbiljnu borbu protiv te pošasti i da je jedan od razloga i usaglašavanje našeg zakonodavstva u ovoj oblasti sa standardima EU, kao pretpostavka za priključenje Srbije EU. Da se samo još podsetimo da se sa primenom ovog zakona započelo tek 1. januara 2010. godine. Zato što neke odredbe ne žele da se ispoštuju, pred poslanicima su izmene i dopune Zakona. Nesumnjivo je da će zakon biti izmenjen, jer kada imate većinu, onda bukvalno možete sve. Ali, da li se ta većina koja će glasati za to možda zapitala – da li su ove izmene u skladu sa Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije, da li su u okvirima obaveznih preporuka koje je dato GREKO i kako će na ovo reagovati u tako željenoj Evropi i da li je period od dve godine bio dovoljan da se zaboravi sve ono što je rečeno prilikom usvajanja zakona? Ustavom Republike Srbije najjasnije je definisano da jedno lice ne može biti istovremeno funkcioner u organima zakonodavne i u organima izvršne vlasti. Činjenica je da je ovakvih pojava, kojima se direktno krši Ustav, bilo pre stupanja na snagu Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Stupanjem na snagu ovog zakona bilo je predviđeno da funkcioner može da vrši samo jednu javnu funkciju, osim ako je zakonom i drugim propisom obavezan da vrši više javnih funkcija. Izuzetak od ovoga je da je moguće vršiti i drugu, na osnovu saglasnosti Agencije i pribavljenog pozitivnog mišljenja organa koji ga je izabrao, postavio ili imenovao na javnu funkciju (član 28. Zakona). Već smo čuli i ranije u raspravi da nakon 1. januara ove godine, kada je počela primena zakona, jasno je formulisano da je u roku od 90 dana funkcioner koji obavlja više javnih funkcija u tom momentu dužan da se izjasni koju će javnu funkciju vršiti dalje (član 82.). Ponoviću ono što sam rekla na početku. U Srbiji se zakoni donose da se ne bi poštovali. U slučaju Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, ova dva navedena člana bilo je teško ispoštovati. Zbog tih teškoća, evo pred Narodnom skupštinom izmena i dopuna, doduše u drugom navratu, jer pri prvom pokušaju predlog izmena i dopuna povučen je sa dnevnog reda. To je bilo na prethodnoj vanrednoj sednici, kada je predlog takođe bio upućen po hitnom postupku, kao i sada. Neke su krupne stvari bile predviđene tim izmenama i to baš u ova dva navedena člana. Bilo je predviđeno da se član 28. izmeni i to tako što će se, između ostalog, precizirati sledeće: najpre, da se zabrana vršenja više funkcija ne odnosi na funkcionere koji su birani neposredno od građana i da funkcioneru koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu funkciju suprotno odredbama ovog zakona, posle 1. januara 2010. godine, kasnija funkcija prestaje po sili zakona. Ovim se jasno želelo da se zakon primenjuje na one funkcionere koji su obavljanje više funkcija započeli pre primene zakona, iako je zakonom jasno definisano da će se primenjivati i na njih. Na ovo je nadovezan i predlog da se briše član kojim je ta obaveza bila jasno definisana, član 82. Već sam navela šta se u njemu kaže,pa neću ponavljati. Usledilo je povlačenje iz skupštinske procedure, a razlog je verovatno reagovanje Agencije za borbu protiv korupcije. Izvršene su neke korekcije i sada u ovom predlogu drugačije je definisan član 82, koji neće biti brisan, već on sada obavezuje one koji do 1. aprila, znači 90 dana od početka primene zakona, nisu postupili po zakonu, da obaveste Agenciju koje sve funkcije, poslove ili delatnosti obavljaju, a Agencija će odlučivati da li su u sukobu interesa. Ovde se sada nameće jedno vrlo logično pitanje – ako je opredeljenje Republike Srbije ozbiljna borba protiv korupcije, kako se rekli predstavnici vlasti, da li u toj borbi treba pokleknuti baš onda kada se radi o njima, jer svi znamo ko su funkcioneri izabrani neposredno od građana? Da li njihove lične interese treba staviti ispred svih građana i kako će građani verovati nekome ko se stavlja iznad zakona? Ove izmene su otvoreno stavljanje pojedinaca iznad zakona i iznad građana. Još je jedna izmena člana 28. bila predviđena, a ono što nije dobro jeste da je zadržana i u ovom predlogu o izmenama i dopunama, koji je sada pred nama, i odnosi se na to da za pojedine kategorije funkcionera direktor Agencije može opštim aktom da utvrdi druge javne funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju bez saglasnosti Agencije iz stava 5. ovog člana. Ovakvo rešenje nije dobro, jer bi direktor Agencije mogao da donosi opšte akte kojima se suspenduju zakonske norme. Da se vratimo opet na raspravu od pre skoro dve godine, kada je usvajan Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Toliko se pričalo o tome da će osnivanjem Agencije građanima biti dostupni podaci o imovini funkcionera, a koje će u vidu registra voditi ova Agencija, da će sve biti javno da javnije ne može biti. Opet ću citirati kako je gospođa ministar to tada predstavila. "Naročito bih istakla odredbe o prijavljivanju imovine funkcionera. Utvrđena je obaveza za funkcionere da u roku od 30 dana od dana stupanja na funkciju podnesu Agenciji izveštaj o svojoj imovini i imovini određenih članova svoje porodice". Ovo "određenih" posebno naglašavam, a kasnije ću reći i zbog čega. "Član 45. Predloga zakona utvrđuje obaveze za funkcionere, koji će morati da podnose i vanredni izveštaj o imovini, kao i izveštaj posle prestanka vršenja javne funkcije. Agencija će voditi registar imovine funkcionera, a podaci koji se odnose na platu i druge prihode iz budžeta, prava na nepokretnostima i prevoznim sredstvima, štedne uloge i korišćenje stanova za službene potrebe biće javni. Podnete izveštaje o imovini funkcionera proveravaće Agencija." U citatu sam posebno naglasila – određenih članova svoje porodice, jer hoću da napravim poređenje između podataka koji su se ranije podnosili Odboru za rešavanje sukoba interesa sa podacima koji se sada podnose Agenciji za borbu protiv korupcije. Ranije su podnošeni podaci o svojoj imovini, o imovini bračnih drugova i krvnih srodnika u pravoj liniji, što će reći – o imovini roditelja i dece. Sada funkcioner podnosi, pored svojih podataka, samo još podatke o imovini bračnog ili vanbračnog partnera i maloletne dece s kojima živi u istom domaćinstvu. Dakle, ne podnose se podaci o imovini roditelja i punoletne dece. Eto kako je pronađen način da se sakrije imovina. Naravno, za one koji žele da kriju. Oni koji ne žele da bilo šta sakriju, koji su ranijih godina prijavljivali imovinu svih svojih članova, sada i da hoće ne mogu da je prijave, jer u obrascu je sve jasno definisano šta je potrebno, tj. šta se u koje polje upisuje. Na primer, kada neko na sajtu Agencije pogleda izveštaj o mojoj imovini, mogao bi da pomisli da živim ispod neke kruške ili jabuke, jer je stan u kome živim vlasništvo mog bliskog srodnika, a ne moja svojina. To piše u izveštaju koji sam podnela Agenciji za borbu protiv korupcije. Međutim, kada sam ranije republičkom Odboru za rešavanje sukoba interesa podnosila, moglo se jasno videti u čijem stanu živim. Sada se ti podaci ne unose u izveštaj i slika je potpuno pogrešna. Ovo sa stambenim prostorom i nije tako strašno, mada se iz registra na sajtu Agencije može videti da ima funkcionera koji u vlasništvu na svoje ime više imaju stanova nego članova porodice. Ali, ono što je omogućeno da se sakrije time što se ne objavljuje imovina najbližih srodnika, jeste to što iako se puno govori o dostupnosti podataka javnosti omogućeno je da se sakrije čiji roditelji su vlasnici firmi i koje su to firme. Recimo, da li ima slučajeva da su roditelji nekog funkcionera, majka vlasnik jedne firme, otac druge, a njihove dve firme opet osnovale neku "ćer" firmu itd. Inače, u registru su samo objavljeni podaci funkcionera, a ne i bračnog ili vanbračnog partnera i maloletne dece, iako su ti podaci nešto što se u izveštaju upisalo. Znači, oni su upisani ali nisu objavljeni. Ovo je dokaz da je priča o javnosti podataka o imovini javnih funkcionera zaista besmislena. Završiću ovu diskusiju onim što se sada kada govorimo o korupciji zaista ne može zaobići, a to je proces privatizacije u Srbiji koji je sproveden na najgori mogući način, u kome su najbolja i najvrednija srpska preduzeća prodavana u bescenje. U manjem su broju ona koja rade, ali sa neverovatno malim brojem radnika, dok je većina radnika završila na tržištu rada, posao nema i dan-danas i pitanje je da li će ga ikada imati. Mnogo je veći broj preduzeća koja posle privatizacije ne rade, ili rade ali se novi vlasnici ne pridržavaju obaveze iz kupoprodajnog ugovora. Neki od tih ugovora se raskidaju, šteta je ogromna, trpi je uglavnom radnici, a država je u tom procesu izgubila mnogo prihoda koje je trebalo uložiti u otvaranje novih radnih mesta. Ono što je ključno pitanje za sve one koji tvrde da istinski žele da iskorene korupciju u Srbiji – ko su pobednici u tom nepoštenom privatizacionom procesu? Koji su funkcioneri nakon tog procesa izašli sa imovinom koja je nepristojna da se pokaže u njihovim imovinskim kartama i kartama njihovih bliskih srodnika, pa je morao da se u vidu Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije pronađe način da se sve to nekako sakrije od građana Srbije, kojima je svaki naredni dan mnogo lošiji od prethodnog.
Iskorišćeno je 14 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, posle nje narodna poslanica Judita Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođa ministar, poštovani građani Srbije, imamo pred sobom izmene i dopune Zakone koji na pravi način nije nikada uspeo ni da zaživi, jer upravo ta ključna stvar zbog koje je taj zakon donet - borba protiv korupcije, ovim izmenama i dopunama zakona će na ovaj način dobiti jedan vid svoje legalizacije. Zakon je donet 2008. godine, i to vrlo transparentno, pričalo se o evropskom zakonu za kojim je Srbija vapila. I sigurno je da Srbija vapi za zakonom o borbi protiv korupcije. Međutim, ispostavilo se da Zakon koji je donet i treba da se primeni na određene ljude u stvari nema snagu zakona i oni su iznad tog zakona i sada prisustvujemo prekrajanju toga zakona u njihovu korist. Videli smo i čuli smo da je do 1. aprila trebalo da oni funkcioneri koji imaju više funkcija vrate prekobrojne funkcije, imali su pravo izbora na neku od funkcija, bar samo jednu, međutim, desilo se da su samo pojedinačni slučajevi, minorni u svojoj brojnosti, znači, ispod broja prstiju na jednoj ruci, to učinili, a da je velika većina, odnosno najveći broj njih to zadržao i niko im ništa ne može. Mogu oni nešto i oni traže da se zakon prekroji u njihovu korist i upravo se zakon tako i prekraja. Imamo direktan slučaj pojedinca iznad zakona, pa i pojedinca iznad države, pojedinca koji je politički dovoljno moćan da može da u ovoj državi utiče tako da on ono što je kapitalizovao kroz svoj politički rad i dalje nastavi da kapitalizuje, a da će se u tu svrhu staviti u njegovu službu svi instrumenti Vlade – govorim u njegovu, misleći na više njih, naravno – pa u ovom slučaju čak i Ministarstva pravde. Dakle, promene ovog zakona u svim članovima gde postoje suštinske zamerke, ne terminološke, govorim o onim političkim subjektima itd, nisu tako problematične, sem nekoliko članova koji zaista urušavaju osnovnu misao i osnovnu nameru u borbi protiv korupcije koja je Srbiji toliko važna. Upravo ovaj zakon govori, ako je borba protiv korupcije stvarna, a korupcija je inače takva pojava koja u svom ostvarenju teži da prvo uruši pravdu, pravosuđe, pravosudni sistem ili Ministarstvo pravde, onda se upravo ovim zakonom trebalo obračunati sa ovom vrstom korupcije, gde opet neko, izuzimajući sebe, može da bude izvan i iznad ovog zakona. Došli smo opet na onu Orvelovu istinu da su pred zakonom svi jednaki samo su neki jednakiji, a kad dođemo na tu istinu iz "Životinjske farme", vrlo brzo ćemo doći i na onu istinu iz ''84'', i ne bih želela da ova Srbija počne da liči na Orvelove vidovite vizije koje smo imali.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, počela bih s jednim apsurdom, a apsurd je taj da je Zakon donet oktobra 2008. godine, kada je stupio na snagu, da je počeo da se primenjuje 1. januara 2010. godine a evo, mi smo sada u julu 2010. godine, kada se već rade izmene i dopune postojećeg Zakona. Kada se pogleda ovaj zakon, onda se postavlja pitanje šta se u stvari želi promeniti, šta se u stvari želi dopuniti u pogledu osnovnog zakona. Te izmene svrstala bih u najmanje tri kategorije. U prvu bi spadale izmene članova čisto tehničke prirode, u kojima se Agencija u stvari bavi sama sobom. Primera radi, član 3. koji želi da menja član 7. odlučuje o uvećanju plate direktora. Ili član 24. koji menja član 62. takođe se tiče nečega što je opet stvar Agencije, dakle, Agencija nadzire sprovođenje Strategije, Akcionog plana i sektorskih akcionih planova. Nosioci poslova određenih Strategijom, akcionim planovima itd. dužni su da Agenciji dostave kvartalni izveštaj. Dakle, tu bismo mogli nabrojati najmanje 4-5 članova koji se time bave, a inače ceo ovaj zakon ima 30 članova. U drugu grupu izmena spadaju neka opšta mesta, što se u stvari podrazumeva da ukoliko se pažljivo pročita zakon i želi se sprovoditi zakon onda nije ni potrebno da se postojeći zakon menja. Članom 2. Predloga zakona o izmenama i dopuna koji menja član 5. i govori, recimo, o političkim subjektima nastavlja se u stvari nabrajanje u skladu sa zakonom ko ima problema sa sukobom interesa, pa pored političkih stranaka nabraja se i političkih subjekata. Ti politički subjekti se mogu naći, recimo, i u članu 12, 13, 20. Dakle, i tu imamo 4-5 članova koji se bave tim političkim subjektima. U treću grupu bih svrstala članove koji se bave povišenjem kazni. Dakle, ukoliko se jedan član odnosi na prelazne odredbe, u tom slučaju pretežni deo zakona se bavi nečim što je zaista nebitno i nevažno, s obzirom na opasnost korupcije koja je postojeća u našem društvu. Pažljivo čitajući ovaj zakon smatram da je jedan član ovde najbitniji. To je član 11. koji menja postojeći član 28. zakona. Mogu samo da komentarišem tu izmenu, da je ta izmena mogla lako da se izbegne, da se prilikom sačinjenja zakona vodilo računa o tome kakva je situacija sa brojem funkcija pojedinih funkcionera, tako da je potpuno nepotrebno da se na današnji dan Skupština zbog tog jednog člana, koji je u stvari očigledno ključni, bavi izmenama i dopunama postojećeg zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Međutim, na današnji dan sam puno puta čula da se spominjala korupcija, sukob interesa, zloupotreba položaja, privatni interes, stranački interes. Sve to kada se zbroji onda možemo zaključiti da je korupcija i dalje jako veliki problem, da korupcija postoji u svim porama društva, da svi oblici vlasti od najmanjeg do najvišeg imaju problem sa korupcijom, pa tako i zrenjaninska lokalna samouprava, u kojoj je gradski budžet ostao u manjku najmanje preko milijardu dinara nakon što je otišao gradonačelnik sa vizijom, tako da lokalna samouprava ima žestoke probleme da rešava goruće komunalne probleme grada Zrenjanina. To je jedan od dokaza da je korupcija veliki problem. Korupcija može da se pobedi. Korupcija može da se iskoreni, bar u njenom najvećem delu, ukoliko institucije rade, ukoliko institucije nisu pasivne. Imamo i Nacionalnu strategiju za borbu protiv korupcije. Imamo i zakon koji reguliše sukob interesa. Imamo i Agenciju koja treba da vodi računa o tom sukobu interesa, pa ipak još uvek imamo veoma visok položaj na svetskom nivou što se korumpiranosti društva tiče. Prema tome, nisu zakoni oni koji su najveći problem nego da li će ti zakoni da se sprovode u borbi protiv korupcije.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, zaista smo danas u toku ove rasprave čuli neverovatna obrazloženja od strane predstavnika vladajuće koalicije zašto ovaj zakon treba podržati. Mislim da takvih obrazloženja koje smo danas čuli nismo mogli da čujemo u nekim prethodnim slučajevima zato što se ovaj zakon odnosi na situaciju da pojedini funkcioneri treba da zadrže svoje funkcije. Čuli smo da ne postoji sukob javnog i javnog interesa. Čuli smo da lokalna samouprava nije vlast. Čuli smo da sukob interesa nije korupcije. Čuli smo da nismo znali kakve će posledice biti ovog zakona kada smo ga usvajali po pitanju funkcionera. Da vas podsetim, lokalni, pokrajinski i republički izbori su održani u maju. Formirale su se lokalne, pokrajinske i republička vlast do kraja jula. Prvobitan tekst zakona usvojen je u oktobru. Ova vlada nije znala kako da predvidi sve moguće situacije u primeni ovog zakona i to govori o kratkovidosti politike koja se vodi u ovom domenu. Naravno, na kraju smo čuli neverovatnu stvar da je sve to u redu, ali ipak je stvar u ljubavi između pojedinca i države. To smo čuli na kraju, verovatno u ljubavi pojedinca ili građana prema državnim funkcijama. Naravno, čuli smo i jedno priznanje od predstavnika najveće vladajuće stranke da je ovo korak nazad. Ovo je veliki korak nazad u odnosu na tekst koji je usvojen 2008. godine i verujem da i sama ministarka Malović zna da danas brani neodbranjivu stvar. Ovo ne može da se odbrani ni na koji način, osim u obrazloženju koje smo čuli od predstavnika vladajuće koalicije, a to je da se sačuva gomilanje funkcija koje je sprečeno u prvobitnom tekstu zakona. Sada kada pogledamo ko se sve umešao da dođe do izmene ovog zakona, kako je tekla rasprava unutar vladajuće koalicije i institucija koje su se mešale da dođe do izmena ovog zakona, onda će biti sve jasno. U suštini, imamo spor između Ministarstva pravde i Agencije za borbu protiv korupcije. On je ispoljen, sa jedne strane, kroz davanje mišljenja koje je već bilo prisutno u primeni ovog zakona, a u isto vreme, dok se to mišljenje davalo, Agencija je pokretala postupke. Ključnu stvar i ključni okidač za izmenu ovog zakona je dao Ustavni sud. Ustavni sud je obustavio svojom privremenom merom postupke koje je pokrenula Agencija za borbu protiv korupcije i time je dao za pravo svima onima koji su hteli da spreče primenu ovog zakona. Ono što je učinio Ustavni sud sada je pretočeno konkretno u član 29. kojim se menja član 82. Ustavni sud je time sprečio da se primeni zakon. Faktički je onemogućio primenu zakona u odnosu na sve funkcionere, obrazlažući da nema retroaktivnosti. U isto vreme Ustavni sud donosi odluku o odbornicima gde se primenjuje retroaktivnost i na čudan način učestvuje u pravnom sistemu Republike Srbije. Mi ovde imamo jednu stvar koja je apsolutno neobjašnjiva. Član 29. na neki način i vređa. Osnovni tekst zakona je govorio da do 1. aprila svi funkcioneri koji imaju više od dve funkcije moraju da se izjasne koju funkciju zadržavaju. Druga funkcija tj. funkcija koju su kasnije stekli im prestaje. Sada u ovom tekstu izmena zakona on ima obavezu samo da do 1. septembra obavesti Agenciju koje sve funkcije i delatnosti obavlja. Zaista je neverovatno da nam ovakav tekst nudite. Svi funkcioneri u Srbiji su prijavom imovine obavestili Agenciju koje funkcije obavljaju. Agencija ima podatke o svakom funkcioneru i o svim funkcijama koje se sada obavljaju. Šta će sada da dostavljaju funkcioneri? Stvar koju već Agencija zna. Umesto da primenom zakona i postupcima koje je pokrenula Agencija prestanu funkcije koje su kasnije stečene, sada se u diskreciono pravo Agencije stavlja mogućnost da odlučuje da li je neko u sukobu interesa ili nije. To jeste korak nazad u odnosu na tekst zakona. Sasvim sigurno da će se sada, čuli smo najavu da tu nema sukoba između javnog i javnog interesa, da neko ako je poslanik, u isto vreme odbornik ili predsednik opštine, gradonačelnik, nije sukob interesa. To je stav vladajuće koalicije. Nismo ga čuli 2008. godine kada je slavodobitno ovaj zakon usvajan, ali posle godinu i po dana navodne primene eto moramo da idemo korak nazad i da tu stvar priznamo. U tekstu ovog predloga zakona pojedine kategorije lica koje mogu da pokrenu postupak se stavljaju u neravnopravan položaj. Svaki građanin može da pokrene i podnese prijavu ako ima sumnje da je neko u sukobu interesa. Zašto se državnom službeniku traži da obrazloži zašto pokreće taj postupak, ako opravdano veruje? Zašto državni službenik ne može kao bilo koji građanin, koji možda čak ima veću mogućnost da stekne takvu informaciju, sam pokrene taj postupak? Ne, on mora da obrazlaže zašto takav postupak pokreće. Dalje, gde je još korak nazad? Menja se član 31, gde se govorilo da Agencija opštim aktom propisuje gde nije potrebna saglasnost za vršenje više funkcija, a sada se i taj deo briše, pa se govori da za pojedine kategorije funkcionera apsolutno može da se obavlja više funkcija. Naravno, član 11, koji je izuzetno problematičan, koji daje ovlašćenje direktoru da utvrđuje koje su to druge javne funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju bez saglasnosti Agencije, što do sada nije bio slučaj, zatim da umesto pre nego što stupi na funkciju funkcioner traži saglasnost od Agencije, sada ovaj zakon aminuje faktičko stanje koje kaže – ako se neko zatekao u tom stanju, izabran je na drugu funkciju, mi ćemo da procenjujemo da li on može na toj funkciji da ostane. Trebalo je zadržati rešenje koje kaže – ne možeš na drugu funkciju dok ne pitaš da li je u sukobu interesa, a sad si već ušao u sukob interesa, pa će naknadno Agencija da to procenjuje. Ko nama garantuje da opet neće biti vršen pritisak na Agenciju da to faktičko stanje aminuje, da da ocenu da to nije sukob interesa? Mislim da ovakvim postupkom, ovakvim normiranjem jedne izuzetno važne oblasti, ne uređuje se stvar od opšteg interesa i to je svakom ovde jasno. Ovde se uređuje da se, kako su rekli u krajnjoj liniji predstavnici koalicije, sadašnje stanje zadrži. Suštinsko je pitanje za vas, ministarko Malović, da li ovo stanje koje je nastalo u maju i junu 2008. godine, koje smo svi znali posle održanih izbora, nije se znalo u oktobru kada je usvajan prvobitan tekst zakona? Znalo se. Zašto se tada nije uradilo kako se tad i moglo, nego posle dve godine pritisaka, uključivanja svih mogućih institucija da se opravda ovo stanje, dolazimo u situaciju da menjamo tekst i time, posle svega i svih napisa u medijima i svih angažovanja institucija, ljudima koji su zatekli na više funkcija omogućavamo da na tim funkcijama ostanu i time ih zadržavamo u sukobu interesa? Mislim da ovo neće biti na pohvalu vladajućoj koaliciji. Ovakav zakon bi trebalo povući.
Osam minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju je još pet minuta i 20 sekundi. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, već više mojih kolega je naglasilo u dosadašnjim raspravama zašto izmene i dopune zakona. Zakon je skoro donet, još nije ni počeo u potpunosti da se primenjuje. Nažalost, mi imamo jednu praksu da i ako imamo neku dobru ideju hoćemo često da je upropastimo lošim zakonom, a i kada donesemo kakav-takav zakon, onda rešimo da ga izigravamo i sabotiramo. Izmene i dopune ovog zakona nisu ništa drugo. Što je najgore, mnoge kolege su se hvatale i za to da li je u skladu sa Ustavom i šta je itd, pa šta je to izvršna vlast, šta je sudska vlast, šta je zakonodavna vlast. Možemo da kažemo da su lokalne samouprave, pošto se najviše ovo i provlači kroz Zakon o sukobu interesa, odnosno Agenciji za borbu protiv korupcije, u pravnom sistemu i poretku Republike Srbije male države koje funkcionišu u skladu sa tim pravnim poretkom i sistemom. Imaju svoju zakonodavnu vlast, to je skupština. Imaju svoju izvršnu vlast, Opštinsko veće kojima predsedava i rukovodi gradonačelnik, odnosno predsednik opštine. Imaju čak pojedini gradovi i policije u sistemu izvršne vlasti koja ima pravo da primeni i silu. Vode kaznenu politiku na teritoriji svojih lokalnih samouprava, donose odluke kako uprava, tako i skupština jedinice lokalne samouprave koje imaju snagu zakona za svoju teritoriju. Samim tim se vidi da tu postoji sukob interesa, zato što ta pravila igre koja određuju na koji način da funkcionišu lokalne samouprave regulišu se zakonima koji se donose ovde u Skupštini Srbije. Evo klasičan sukoba interesa. Narodni poslanik, koji je ujedno i gradonačelnik, sam dokazuje da postoji sukob interesa kada podnosi amandman u kome traži da zakonom bude regulisano da funkcija narodnog poslanika i gradonačelnika, odnosno predsednika opštine nisu u sukobu interesa. Klasično ostvarenje sukoba interesa, ništa drugo nije u pitanju. Isto tako, da raščistimo i kada su ne samo u pitanju lokalne samouprave, ima tu i drugih sukoba interesa, čak i u sistemu izvršne vlasti i pojedinih ministara. Međutim, zašto postoji sam naziv sukob interesa i zašto ga treba sprečavati, a ne treba ga i uvek povezivati sa korupcijom? Evo, Skupština već nekoliko dana zaseda, imamo mi još nekoliko gradonačelnika ili predsednika opština koji su i narodni poslanici i sad pitam – gde su sad? Znači, kada treba da se usvoji dnevni red tu su, dođu da pritisnu dugme, izađu. Kada treba da se glasa za zakone koje većina predlaže, ako pripadaju toj skupštinskoj većini, dođu, izglasaju zakone i odu. Sada postavljam pitanje - šta je njima važnije, predsednik opštine, odnosno gradonačelnik ili narodni poslanik, jer ne mogu u jednom trenutku da budu na dva različita mesta? Koja je funkcija zapostavljena? Zar to nije uvreda i za one građane koji su glasali za tu listu ako njihov predstavnik ne sedi, ne diskutuje i ne učestvuje u radu Skupštine zato što ima obaveza zato što je predsednik opštine ili gradonačelnik? Ili, ako je ovde, kako će da obavlja posao gradonačelnika ili predsednika opštine, imaju li pravo njegovi sugrađani da se ljute na njega ako sedi ovde? To je taj sukob interesa i gomilanje funkcija. Imamo tu još jednu izuzetno zanimljivu situaciju. Gospođo ministre, jedan vaš kolega je ujedno i dekan jednog fakulteta, univerziteta, nazovite kako god hoćete. Da stvar bude još gora, baš iz te oblasti je on i ministar, ni iz jedne druge, i taj isti ministar predlaže Vladi zakone koji su u njegovoj nadležnosti, a može se reći iz oblasti prosvete. Isto tako, on je taj koji donosi određena akta po Zakonu o Vladi Republike Srbije, vrši akreditaciju pojedinih fakulteta kao ministar. Sada postavljam pitanje – da li je on ostvario sukob interesa? Ako se pogleda njegova imovinska karta na sajtu Agencije za borbu protiv korupcije, tamo ne mogu da pronađem da on prima platu iz budžeta Republike Srbije. On će da kaže – pa, eto, lepo je to, štedim građane Srbije, ne želim da me oni plaćaju. Postavljam pitanje – za koga on radi? Za nas koji smo glasali za njega, bez obzira za ili protiv, učestvovali u glasanju ili za onoga ko ga plaća? Za koga jedan takav ministar radi? Zar to nije klasičan sukob interesa? Sve mi se čini da je ovo u stvari samo cilj, kao što rekoh, da se izigrava zakon. Pokazaću vam na još jednom primeru. Vaše sudije, koje ste vi na onako čudan način izabrali, postavili, imenovali, ne znaju da izvršavaju odluke Ustavnog suda i izvršavanje odluke Ustavnog suda tretiraju kao upravni spor ili izborni spor. Sudije Upravnog suda to tako rade, tako izvršavaju odluke Ustavnog suda, koje su konačne, izvršne i opšteobavezujuće. Vidim da me gledate sa iznenađenjem. Sledećom prilikom možemo i da čitamo takva akta i takve nebuloze koje su pisali, a samo mogu da vam kažem da je i to jedan vid izigravanja i Ustava, i Zakona o Ustavnom sudu i pravnog poretka, kao što je i ovaj zakon koji ste sada nama predložili.
Sedam minuta i pet sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je još dva minuta i 55 sekundi. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, posle nje narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, verovatno da u poslednje dve godine nijedan zakon nije imao toliku medijsku pažnju kao Zakon o Agenciji za borbu protiv kriminala, i ni od jednog zakona građani nisu očekivali više, a dobili apsolutno ništa. Sećate se i svi se sećamo koliko se čekalo i koliko se najavljivalo da će se pojaviti podaci o imovinskim kartama funkcionera, pa onda gospođa Zorana Marković, koju ste u zvezde okivali, kao neko ko je apsolutno nezavisan, neko ko će ovaj posao da radi najbolje na svetu, pojavila se sa podacima, pa naši ministri, ako se gleda na onome što su prijavili i što je objavila ova agencija, uglavnom žive na drvetu, spavaju na grani, žive od vazduha, voze se na rolerima. Jer niti primaju plate, niti imaju automobile, niti imaju stanove. Dakle, napravljena je jedna apsolutna lakrdija, a objašnjenje za javnost bilo je da je opet neka sekretarica jadna pogrešila, nije dobro unela podatke. Kada je 2008. godine donošen ovaj zakon, skretali smo vam pažnju da ne postoji potreba da se donosi još i da se formira Agencija za borbu protiv korupcije, jer smo imali i imamo i danas Savet za borbu protiv korupcije, dva tela koja paralelno funkcionišu sa istim zadatkom. Vama se, naravno, ne mislim na vas lično gospođo Malović, nego na režim, vama se nije dopadalo kako radi gospođa Verica Barać, koja uzgred budi rečeno, političke je dijametralno udaljena od SRS, ali je činjenica da je krenula u sukob sa nekim visokim funkcionerima. Vi ste morali to da presečete, da biste onda napravili ovu agenciju i sada kao uradite nešto novo. U toj Agenciji ste zadržali neke ljude koji su bili i u Savetu, pa je tu recimo, Slobodan Beljanski, koji je još iz vremena dok je bio u tom Savetu za borbu korupcije bio poznat po tome da je u sukobu interesa i dan-danas je. Pre neki dan novine pišu da prima i platu i penziju i još nadoknadu za neki posao. U toj Agenciji je Čedomir Čupić, čuveni "otporaš". Nama su se "otporaši" uvukli u sve pore društva. U Narodnoj skupštini, u skupštinskoj većini vedri i oblači Nenad Konstantinović, ovde je Čedomir Čupić, kod vas je u Ministarstvu, gospođo Malović, gospodin Homen, on vodi politiku, on u javnosti izlazi sa stavovima, sa onim šta će unapred da uradi vaše ministarstvo. Vi ste za njega očigledno samo ikebana, samo idete negde gde treba nešto da se potpiše, a politiku Ministarstva vodi on, tako se bar predstavlja u javnosti. Ili, recimo, u ovoj agenciji je Zoran Stojiljković, koji je inače i profesor, pa je pitanje da li je i on u sukobu interesa, pogotovo ako se ima u vidu činjenica da taj gospodin veoma često nastupa potpuno politički obojen i jednostavno to niti krije, niti bi mogao da sakrije i da hoće. Ovo što pokušavate sa ovim zakonom je veoma opasno. Govorim o izmenama i dopunama Zakona. Vi zapravo donosite leks specijalis da bi ste udovoljili Bojanu Pajtiću i jednoj grupi poslanika u parlamentu AP Vojvodina. To je više nego očigledno. Ilustracije radi, samo jedan primer da vam kažem. Takođe su mediji o tome pisali kako se neki pokrajinski parlamentarac Danijel Kovačić brani kako on nije u sukobu interesa, a on je savetnik u Ministarstvu za poljoprivredu. I on kaže, "uostalom, ja sam lični savetnik ministra, nisam izvršna vlast i nemam uticaj na administraciju", i kaže dalje "nije reč o nepotizmu, nismo familija" ministar i on "a kad pričamo o novcu, to je stvar lične prirode, takav sam ugovor potpisao i to je to". To je zaista neverovatno. Ako gospodin Saša Dragin ima lične savetnike, kako to za sebe kaže Danijel Kovačić, onda on mora sam da ga plaća, ako nije sposoban da vrši svoju funkciju, nego mu treba lični savetnik. Ako je gospodin Kovačić savetnik u Ministarstvu, onda ne može da kaže da je zarada koju tamo prima stvar lične prirode. Mnogo je, naravno, primera. Vi ste se u obrazloženju ovog zakona pozvali na član 6. Ustava Republike Srbije, kojim je utvrđeno da niko ne može vršiti državnu ili javnu funkciju koja je u sukobu sa njegovim drugim funkcijama, poslovima ili privatnim interesima, kao i da postojanje sukoba interesa i odgovornosti pri njegovom rešavanju određuje se Ustavom i zakonom. Ovo je dobro i ovo zaista piše u Ustavu. Odakle vam onda, gospođo Malović, sad član 11. predloga ovog zakona, koji suštinski govori o izmenama člana 28, gde je više nego očigledno upravo ovo što mi srpski radikali tvrdimo da vi na ovaj način, ovim zakonom vi činite uslugu pojedinim funkcionerima, pojedinim ljudima, imenom i prezimenom. Kažete, funkcioner izabran na javnu funkciju neposredno od građana može, bez saglasnosti Agencije, da vrši više javnih funkcija na koje se bira neposredno od građana, osim u slučajevima nespojivosti utvrđenih Ustavom. Dalje takođe izmena ovog člana govori, funkcioner koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju i koji namerava da više funkcija vrši istovremeno dužan je da u toku tri dana od dana izbora, postavljenja ili imenovanja zatraži saglasnost Agencije. Ovo je zaista ismevanje zakona. Dakle, umesto da ste lepo napisali, ami smo vam to predložili amandmanom, da odmah odnosno u roku od sedam dana da se svako lice izjasni koje od funkcija želi da obavlja da ne bi bio u sukobu interesa, vi ostavljate mogućnost Slobodanu Beljanskom, Čupiću, Stojiljkoviću itd., da oni određuju ko jeste, a ko nije u sukobu interesa, odnosno ko može da obavlja dve javne funkcije, a ko ne može da obavlja dve javne funkcije. Malopre, kada ste odgovarali na neke diskusije narodnih poslanika, vi ste pomenuli kako je dobro što mi sad živimo u vremenu, za razliku od devedesetih godina, kada nije postojala svest o koruptivnosti, sad bar postoji ta svest. Naveli ste primer tih devedesetih godina, prodaju deviza na ulici. Gospođo Malović, jeste, bilo je prodaje deviza na ulici, jeste nezakonito, ali gospođo Malović, otkad postoji svest o korupciji, kako vi to kažete, od tada se desila afera i korupcionaška afera Sartid, cementare, šećerane, Luka Beograd, Novosti, Aerodrom Beograd, TC Ušće, izvinjavam se svim kontroverznim biznismenima koje sam zaboravila na ovom nabrajanju. Sve afera do afere, sve korupcija do korupcije. Najveći primer korupcionaštva, gospođo Malović, jeste nažalost ovde u ovoj sali, u ovom parlamentu. Dve godine postoji jedna grupa koju ste vi iz vladajuće većine, koji su ukrali mandate SRS, koje ste vi iz vladajuće većine promovisali u poslanike, suprotno Ustavu Republike Srbije. Naravno, to ste uradili iz vama poznatih političkih interesa. Oni su to uradili za pare. Postoji li veća korupcija od toga? Sad neko ko je deo tog korupcionaškog lanca ili ko je na čelu tog korupcionaškog lanca obmanjuje javnost tako što proširuje priču kako je Vojislav Šešelj naručio atentat protiv njega, pa je tu umešan takođe, a sad vam govorim kao ministru pravde da vodite računa i reći ću vam u toku rasprave na šta treba da obratite pažnju kao ministar pravde, da bismo raščistili da li je i koliko je ovo korupcionaška afera. Onda se pojavljuje neko navodno pisamce koje su smislili Vučić i Simovićevi advokati, Čabrilo i Rašić, o kojem zna ne znamo ko, a mi iz SRS-a i ovlašćeni advokat Vojislava Šešelja ne može da dođe do tačnih podataka o čemu se tu radi, kao što gospođa Zagorka Dolovac ne reaguje na naše svakodnevne urgencije, gospođo ministre, sad vam govorim i kao ministru i kao članu Državnog veća tužilaštva i Visokog saveta sudstva, svakodnevno dobija urgencije, insistiramo da se odgovori na pitanje čije je to ubistvo Vojislav Šešelj naručivao pre dve-tri godine, kako su mediji objavili, kako je Vučić rekao Nikoliću, a to Nikolić izneo u javnost. Pa onda Vučić kaže da neće više on o tome da govori, kao da može kad hoće da govori, a kad neće da govori. Ko je doneo tu poruku iz Haškog tribunala? Gospođo Malović, molim vas da na osnovu onoga što jeste nadležnost ministarstva na čijem ste čelu pomognete, pre svega, da se umiri javnosti i da pomognete da dobijemo odgovore na sva ova pitanja. To je deo vašeg posla i to je i te kako vezano upravo za ovaj zakon o kojem danas raspravljamo, zato što mi tvrdimo i u tužbama koje smo podneli Dragan Todorović, Nemanja Šarović, Elena Božić Talijan i ja smo izneli naše osnovane sumnje, ali tražimo da se nadležni o tome izjasne. Dakle, od vas očekujemo odgovore na ova pitanja i da pomognete da dođemo do pravih podataka, a što se tiče ovog zakona, ovog leks specijalisa koji ide uz Statut i Omnibus vezan za AP Vojvodinu, rekli smo i reći ćemo sve najgore zato što je ovo veoma opasan presedan, gospođo Malović.
Iskorišćeno je dvanaest minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić – Marković. Vreme na raspolaganju je pet minuta i 20 sekundi, a posle nje narodni poslanik Zoran Antić, vreme na raspolaganju dva minuta i 55 sekundi.
Gospođo predsedavajuća, Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije je, kao sistemski zakon kojim se uređuju pitanja sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, donet u oktobru 2008. godine, stupio na snagu u januaru 2010. godine, a danas, šest meseci posle primene, već pokazuje vrlo ozbiljne nedostatke i zbog toga se ulazi u njegove izmene i dopune. U čemu se ogledaju njegovi nedostaci? Sada je potpuno jasno da je veliki broj najpre vojvođanskih funkcionera, koji obavljaju više javnih funkcija i vrlo su se emotivno vezali za te svoje funkcije, tako da ne mogu da se odluče na kojoj žele da ostanu, a sa koje žele da odu, a bogami ima i jedan broj gradonačelnika koji takođe smatraju da su nezamenljivi u vršenju više javnih funkcija. Dakle, radi se o tome da su i jedni i drugi uglavnom i jedino iz vladajuće koalicije i to je najveći problem. Na njihovim glasovima opstaje vlast, opstaje Vlada i zbog toga je potrebno izmeniti zakon kako bi se njima izašlo u susret. Izmene i dopune se donose isključivo zbog toga što želimo da izađemo u susret tim funkcionerima, da oni zadrže svoje funkcije, pa bilo dve, tri, pet ili deset. Zapravo, šta želi Vlada? Ona želi da retroaktivno izmeni posledice koje su stupile na snagu po sili toga što je počeo da se primenjuje Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije u januaru ove godine, a posledicu su nastupile već od 1. aprila 2010. godine. Doduše, zamešateljstvo je potrajalo malo duže kada su stigle i odluke Ustavnog suda, a bogami se mešalo i Ministarstvo pravde, koje je izdavalo neke potvrde ili neka dokumenta slična tome da neko nije u sukobu interesa. Dakle, ustavno-pravni sistem Srbije vrlo jasno kaže da su funkcioneri koji su izabrani neposredno od strane građana: predsednik Republike, poslanici u pokrajinskim i u Narodnoj skupštini Republike Srbije i odbornici na lokalu. Ustav je tu takođe vrlo jasan, u čl. 4, 6. i u članu 102. vrlo se precizno kaže da oni ne mogu obavljati druge funkcije, poslova i dužnosti koje mogu dovesti do sukoba interesa, pa tako imamo tu časnu stvar da čovek ne može istovremeno biti i u izvršnoj i u zakonodavnoj vlasti, što je kod nas slučaj i to je ono o čemu mi ovde danas pričamo. Takvi funkcioneri su, prema ovom zakonu koji je donet u oktobru 2008. godine, do 1. aprila 2010. godine morali da se odluče na kojoj funkciji će da ostanu. Međutim, iako ih je upozoravala direktor Agencije, gospođa Marković, vrlo žustro više puta, ništa se nije desilo, oni su jednostavno ostali na tim funkcijama, pokazali da ih ni Ustav, ni zakon, ni ništa ne interesuje i pokazali da u ovoj državi ima onih pojedinaca, naravno onih koji su na vlasti, koji su iznad zakona. Kao šlag na tortu došle su one izmene i dopune zakona koje su bile na dnevnom redu pre izvesnog vremena za koje se u javnosti jako brzo saznalo da iza njih ne stoji ni Agencija za borbu protiv korupcije, jer su njeni članovi izjavljivali da o tomene znaju ništa. Onda je usledio jedan kratak blickrig između, sa jedne strane, gospodina Čupića i gospođe Marković, a sa druge strane Vlade. Zakon je povučen iz procedure i onda se objavilo – fantastično, stigao je kompromis. To je izjava gospodina Čupića. Kako kompromis danas izgleda? Evo, pred nama se nalazi ovaj zakon, a bogami mnogo više se vidi iz ovog intervjua koji je vrlo nervozan, a koji je dala gospođa Marković na temu čuvenog kompromisa. Danas prema predlogu koji ste ovde stavili pred nas, funkcioner koji je neposredno izabran može da zadrži više svojih javnih funkcija, ali ste smislili fantastičan način da to izgleda u javnosti kao nešto čime vi njemu oduzimate to pravo. On mora da ima pribavljenu saglasnost agencije. Da bi Agencija mogla o tome da odlučuje, moram da vas pitam otkuda bilo kom pojedincu u demokratskom društvu diskreciono pravo da odlučuje o tome ko treba da zadrži svoje funkcije i na koji način? Da bi farsa bila kompletna do kraja, funkcioner koji traži da ostane na više tih funkcija, zapravo mora da pribavi i saglasnost organa koji ga je izabrao kao nezamenljivog na više mesta i da on pomogne na taj način svojoj državi. Istine radi, Agencija i ne mora da da tu saglasnost, ali je činjenica da način na koji su onako brzo poklekli kada je u pitanju ovaj kompromis koji je pred nama zapravo predstavlja samo teorijsku mogućnost da Agencija ne da tu saglasnost. Međutim, gospodo moja, u demokratiji nema takvih kompromisa. Zakon se mora primenjivati jednako prema svakom građaninu ove zemlje. Šta je to još sporno za nas u DSS? Direktor Agencije, ne Agencija, donosi podzakonska akta koja treba da preciziraju koje su to funkcije koje funkcioneri mogu obavljati bez saglasnosti Agencije. Zašto bi to direktor radio? Zašto bi direktor donosio podzakonska akta? Dalje, kažete – državni službenik koji radi u organima lokalne samouprave, organima pokrajine, organima republike, organima javnih preduzeća i ustanova i organima privrednih društava, koji prijavi funkcionera da je u sukobu interesa, ne može da trpi štetne posledice, pa sad pazite, ako je to uradio u dobroj nameri …
Narodna poslanice, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, posle njega narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, kada smo mi iz SRS 2008. godine vama ukazivali da Agencija za borbu protiv korupcije nije institucija koja će dosledno i sistemski rešiti pitanje sukoba interesa, kao i pitanje nabujale korupcije, da se upravo ova agencija i ne konstituiše da bi to uradila i da je to samo još jedno bacanje prašine u oči građanima Srbije, neki od vas su bili skloni da nam kažu da to nije tačno. Da će Agencija upravo na pravi način, sistemski ili sistematski rešiti pitanje sukoba interesa, samim tim i pitanje korupcije, zatim, da su to samo neki dnevno-politički poeni koje neko želi da skupi i da će to maltene biti revolucionarni korak u rešavanju brojnih sukoba interesa i korupcije. Međutim, posle skoro dve godine, voleli bismo da nismo bili u pravu, voleli bismo najpre zbog građana Srbije, ali nažalost tih istih građana Srbije, ispostavilo se da smo apsolutno sve što smo tada pričali bili u pravu. Četrnaest meseci je trebalo da počne primena zakona, ovog zakona, od oktobra 2008. do 1. januara 2010. godine, 14 meseci priprema i posle 14 meseci šta se dešava? Posle 14 meseci ispostavilo se da apsolutno taj zakon nije ono što ste očekivali. Taj zakon nije ono što ste prikazivali ovde u Skupštini Srbije. Gotovo svi članovi i to osnovnog zakona, kao i ovog zakona o izmenama i dopunama tog zakona, govore u prilog nekim pokazateljima koji se na neki način kao zajednički imenitelji mogu sada istaći u prilog primene ovog zakona. Prvo što se može istaći kao zajednički imenitelj jeste apsolutna dezavuisanost Agencije za borbu protiv korupcije. Zatim, pokušaj ili privid kompenzacije davanjem nekih većih ovlašćenja direktoru, što je takođe jedno novo bacanje prašine u oči građanima. Zatim, kao treće, to je bahatost onih na koje se ovaj zakon odnosi, što pokazuje i nemoć države da sistemski reši ove probleme. Četvrto, sve ovo ima za posledicu umesto suzbijanja, upravo nešto obratno. Sve ovo ima za posledicu porast korupcije, koja je poput karcinoma ušla u sve pore našeg društva. U članu 29. predvideli ste da je funkcioner koji obavlja više funkcije dužan da se izjasni koju će funkciju obavljati i to, pazite sada, do 1. septembra 2010. godine. Četrnaest meseci su oni imali da se odluče koju će funkciju obavljati, 14 meseci od oktobra 2008. godine do 1. januara 2010. godine, odnosno do 1. aprila 2010. godine. Sada im ostavljate, od 1. januara do 1. septembra, još osam meseci. Pitamo se – treba li nekome 22 meseca da se odluči koju će funkciju obavljati? Koga ćete posle ovoga, posle jedne ovakve situacije, ubediti da je Agencija za borbu protiv korupcije upravo ta institucija koja će rešiti na pravi način pitanje sukoba interesa i suzbijanje korupcije? Članovi 15, 21. i 22. daju direktoru neka šira ovlašćenja u pogledu mišljenja i uputstava koje direktor daje u pogledu sprovođenja zakona, zatim u pogledu izbora i razrešenja zamenika direktora, kao i u pogledu plate za direktora i njegovog zamenika. Sve ovo samo su pokušaju da se na posredan ili neposredan način, sve ono što Agencija za borbu protiv korupcije nije u stanju ili ne može rešiti, sutra otvori kao jedna mogućnost da se krivica možda prebaci na jedno ili dva lica, pa da se opet stvori jedan privid da će baš smenom tog jednog ili ta dva lica doći sutra do pravog rešenja izborom nekog novog direktora, izborom nekog novog zamenika direktora. Sve je to ponovo samo bacanje prašine u oči građanima Srbije. Treće, bahatost onih na koje se zakon odnosi je samo sledeći zajednički imenitelj ovog zakona. Brojni su primeri te bahatosti. Ono što zabrinjava je da država podleže toj bahatosti, očit primer su ova 22 meseca, koja se ostavljaju da bi se neko odlučio da li da se odrekne neke od svojih dve, tri, četiri ili pet funkcija. Na kraju, kao četvrto, porast korupcije kao posledica svega onoga što je rečeno je nešto što najviše treba da zabrine. Mnogim propisima koje usvajate ovde praktično omogućavate sve veće jačanje tajkuna, bili oni tajkuni republičkog, da kažem, ili lokalnog značaja. Pokušavate, u stvari, kada ste uvideli da se onaj okrutni kapitalizam ne može u pravom obliku i obimu primeniti na ovo naše društvo, nešto što je još gore, pokušavate da vratite točak istorije unazad. Umesto da on ide unapred, kao u svakom normalnom i razvijenom društvu, pokušavate da nas vratite u feudalizam. Kako to radite? Time što dozvoljavate da se formiraju novi feudi, da u tim feudima vrhovni gospodari budu neki novi feudalci. I ne samo što su oni gospodari tih svojih feuda, ne samo što se oni basnoslovno bogate na račun osiromašenih građana Srbije, već oni pokušavaju da budu, i u mnogo toga uspevaju da budu, gospodari života i smrti, svega i svih onih koji žive i dišu na njihovom feudu. Za sve to vreme korupcija cveta, korupcija koja je ušla u sve pore društva, poput nekog karcinoma, korupcija koja razjeda sve ono što je još ostalo zdravo u ovom društvu i u ovoj državi. Zato vrlo često, gospođo ministre, korupcijom se gradi, korupcijom se leči, korupcijom se prepisuju lekovi, pa se korupcijom i letuje, korupcijom se često sudi često, korupcijom se bira, na kraju krajeva, korupcijom se i vlada. Samo se korupcijom, gospođo ministre, ne radi za interese države, za interese i dobrobit ovog naroda i sa takvom korupcijom ne ulazi se u EU. Neće vas oni primiti u EU ni za pet, ni 15, ni 25 godina dok je ovakva korupcija u ovoj zemlji. Da ste hteli da vodite iskrenu i sistematsku borbu protiv korupcije, za iskorenjivanje takve korupcije, vi biste, gospođo ministre, hvatali krupne ribe. Ova Vlada je prešla jednu polovinu svog mandata. Da je od 2008. godine krenula sa krupnom ribom, ali stvarno i sistematski, verujte, bila bi ih puna mreža, da ne kažem puni zatvori. Sećate li se koliko je napora, snage i energije SRS upotrebila da se istera na čistinu Bojan Krišto? Postavljam pitanje – šta mislite da li je Bojan Krišto vrh ledenog brega? Naravno, i vi to znate, kao i mi iz SRS, da nije. Ima mnogo krupnijih. Nema iskrenosti u svemu ovome što vi radite, samo jedna vrsta demagogije, a narod za to vreme sve siromašniji i nekako ćuti, gospođo ministre. Ne znam da li ste vi čuli, ali svojevremeno pre izvesnog vremena u ovom parlamentu gospodin Zoran Krasić vam je rekao da se narod u Srbiji nešto ućutao. Da li znate, gospođo ministre, šta to znači? Da li znate šta je to značilo u istoriji srpskog naroda? Da li znate kako su se neki od nekadašnjih vladara u ovoj zemlji ophodili tada kada je srpski narod zaćutao? Valjalo bi da se podsetite malo srpske istorije i onda će vam sve biti jasno. Zaista, ozbiljno se igrate strpljenjem građana Srbije.
Deset minuta i 15 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je izašao u ovom trenutku, nadam se da će se vratiti ubrzo. Pre svega, moram uputiti proteste zbog činjenice da ministri, kao po pravilu, čekaju kraj rasprave, odnosno ne uključuju se u raspravu, čime obesmišljavaju ovaj naš rad ovde, pa onda sačekaju kraj rasprave da održe nama nekakvo predavanje u onom trenutku kada više ministrima ne možemo u skladu sa Poslovnikom da odgovorimo. Mi smo i 2008. godine upozoravali koliko je ovaj zakon loš. To je bilo jasno i tada. Međutim, moram priznati da nismo očekivali da ćete ovako brzo poslati taj zakon na doradu, odnosno da ćete zakon koji je ionako veoma loš još dodatno pogoršavati. Ovim izmenama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije vi praktično otvoreno priznajete da je Srbija partijska država i da u sukobu između zakona i stranačkog interesa, nažalost, strada zakon. Mi smo morali čuti od ministra pre svega koji su negativni efekti dosadašnje primene zakona. Mislim da se pre svega može i mora govoriti o negativnim efektima, jer da ti efekti nisu bili takvi, ovaj zakon ne bi bio ni promenjen i ne biste ni predlagali njegove promene. Sa druge strane, dobro bi bilo da smo čuli da li postoje bilo kakve pozitivne tekovine primene ovoga zakona. Informacija koja se pojavljuje u javnosti je da postoji negde oko 2.000 funkcionera koji su i dalje u sukobu interesa. Međutim, mi smo morali danas dobiti od ministra zvanično obrazloženje i tačan podatak, jer mi ne možemo i nećemo nikada prihvatiti da se o takvim stvarima informišemo iz novina. Ono što je već danas jasno je da je ovaj zakon, koji ste vi pisali, koji ste vi predstavljali kao nekakav evropski zakon, sistemski zakon, bio u stvari samo zakon koji se primenjivao na opoziciju. Najbolji pokazatelj te činjenice je upravo to da je ono malo funkcionera stranaka koje nisu vladajuće na republičkom, pokrajinskom nivou ili u gradu Beogradu, dakle, oni koji su pripadali SRS, na prste ruke se mogu nabrojati takvi slučajevi, oni su naravno morali da podnesu ostavke na tu drugu funkciju koju su obavljali. To istovremeno nisu učinili funkcioneri koji su iz vladajućih stranaka i onda zaista svako se mora zamisliti kako su to oni mogli znati da se zakon na njih neće primeniti? Koja je poruka ovakvih izmena zakona? Dakle, bio je rok u kome se morala prijaviti funkcija, bio je rok u kome su funkcioneri morali da se odreknu drugih funkcija. Oni te rokove nisu ispoštovali, a vi sada, nekoliko meseci kasnije, menjate zakon. Da li je to poruka da je Srbija pravna država ili je poruka upravo suprotna, a to je da zakone ne treba poštovati. I praktično kada usvojite ove izmene i dopune, svi oni koji su zakon poštovali, ispašće smešni. Moram ukazati i na to da je očigledno da su funkcioneri vladajućih stranaka znali kakva će biti odluka Ustavnog suda. Kako su oni mogli znati kakvu će odluku doneti Ustavni sud i Bosa Nenadić? To je možda pitanje na koje bi trebalo ministar pravde da odgovori. Kao što morate da odgovorite, gospođo Malović, kako su znali predstavnici vladajućih stranaka, DS, LDP-a, SPS-a, G 17 i ostalih da će biti doneta odluka Ustavnog suda kojom će biti poništene odredbe Zakona o lokalnim izborima koje se odnose na ostavke odbornika? Ja ću vam navesti konkretan primer. Naravno, za to postoji dokaz. SRS je u Skupštini grada Beograda podnela blanko ostavke za šest odbornika, Administrativni odbor je doneo odluku u skladu sa zakonom, kao i više puta pre toga, međutim, vladajuća većina je skinula tu tačku s dnevnog reda, uz obrazloženje da se očekuje donošenje odluke Ustavnog suda koja će na drugačiji način to regulisati. To stoji u stenogramu. Ne samo što su to uradili, nego su bili, mogu reći, dovoljno nesmotreni, da ne koristim neki grublji izraz, da tako nešto javno izgovore. Naravno, već na narednoj sednici formirana je rezervna odbornička grupa, koja sada po potrebi daje kvorum, koja podržava odluke vladajuće koalicije u Beogradu, ona je nazvana – Odlučno za Beograd. Mi smo odmah znali o čemu se radi i tvrdili smo istog sekunda da se radi o korupciji, da se radi o kupovini odborničkih mandata i mi smo tu odborničku grupu nazvali – Za Beograd bez morala. Na početku možda nismo imali dokaze, ali su dokazi veoma brzo usledili. Voleo bih da se i vi sada izjasnite o ovome što sam pričao. I u skupštini gradske opštine Barajevo je formirana odbornička grupa Odlučno za Beograd. Pogledajte na poslednjoj sednici Skupštine grada šta je bilo. U upravne odbore gradskih preduzeća, javnih preduzeća, imenuju se bliski srodnici lica koja su formirala tu odborničku grupu. Šta, gospođo Malović, o ovome kaže zakon? Šta je ovo ako nije korupcija? Evo, ja ću vam pročitati: "Budimka Mandić, žena Ostoje Mandića, bivšeg odbornika SRS; Milijana Despotović…
Narodni poslaniče, molim vas da, u skladu sa članom 107, govorite o dnevnom redu i da ne dozvolite sebi kršenje Poslovnika govoreći o drugim licima koja nisu narodni poslanici i koji ne mogu da opovrgnu ili potvrde vaše stavove.
Hvala vam, gospođo Čomić, ali bih vas upozorio na sledeće. Ovo je zvanični materijal…
Narodni poslaniče, ne možete vi mene da upozoravate. Upozoravam vas da se držite dnevnog reda.
Najlepše vam hvala. Dakle, ovo je zvaničan materijal Skupštine grada Beograda i ova lica su valjda javni funkcioneri, ukoliko su izabrani za članove upravnih i nadzornih odbora, što znači da o tim licima mogu govoriti.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da, kršeći Poslovnik i oglušujući se o upozorenje, tražite da izričem mere iz Poslovnika Skupštine. Molim vas da poštedite i mene i vas i Narodnu skupštinu nepotrebnog izricanja mera. Član 107.
Gospođo Čomić, pokušavam kroz konkretne primere da ilustrujem primenu ovog zakona. Dakle, ne vidim da radim bilo šta nedozvoljeno.
Narodni poslaniče, drugo upozorenje.
Dakle, voleo bih, gospođo Malović, da se vi izjasnite kako su to u Skupštini grada Beograda znali kakva će odluka Ustavnog suda biti doneta? Da li oni imaju nekakav poseban kontakt sa gospođom Bosom Nenadić i da li će ovim izmenama i dopunama Zakona biti sprečena krađa i kupovina odborničkih mandata u Srbiji? Pokazao sam, bez obzira što sam prekinut od strane gospođe Čomić, a ima tu još puno primera, da je očigledno da je na delu trgovina i da se radi o pijaci. Postoji tu još veliki broj primera. Ono na šta bih ukazao to je da se, u skladu sa ovim novim zakonom, više ne prijavljuje imovina onako široko kako je to bilo određeno prethodnim zakonom, pa se ne prijavljuje npr. imovina dece. To kao da je Tomislav Nikolić pisao te članove, jer u toj Naprednoj stranci izgleda da su najviše njegova deca napredovala i bilo bi izuzetno interesantno da on kaže koliku su oni imovinu stekli za ove dve godine, odnosno za sedam godina, otkako se dr Vojislav Šešelj nalazi u Haškom tribunalu. U svim sredstvima javnog informisanja i to je, u krajnjoj liniji, bio zvaničan izveštaj o finansiranju te političke stranke, objavljeno je da su finansijeri SNS-a u tom periodu 2008. godine, znači ta poslednja dva i po meseca od osnivanja do kraja godine, između ostalog bili žena Tomislava Nikolića, njen brat, njegova dva sina, snajka i da su oni u tom kratkom periodu od nekih 70-ak dana dali skoro dva miliona dinara toj stranci. Postavlja se pitanje – odakle ženi koja je domaćica, govorim o supruzi Tomislava Nikolića, toliki novac?
Narodni poslaniče, ako insistirate, primeniću sve odredbe Poslovnika koje se tiču neprimerenog kršenja odredbi… Molim vas da me saslušate kada vam dajem podsećanje na odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, kršeći odredbe Poslovnika Narodne skupštine, molim vas da više to ne činite. Član 107, koji vas obavezuje da govorite o dnevnom redu, obavezuje vas pod pretnjom kazni koje su propisane drugim članovima Poslovnika Narodne skupštine. Ukoliko insistirate, onda ćemo primeniti i druge članove. Nastavite.
Gospođo Čomić, koliko sam shvatio, ne smem da pominjem ničije ime. Evo, sada neću, ali se nadam da ćete mi barem dozvoliti da principijelno govorim o načinu finansiranja SNS.
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda je Predlog izmena i dopuna Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije.
Upravo o korupciji i pričam.
Molim vas da me saslušate. Tema o kojoj vi želite da pričate je finansiranje političkih stranka. To je potpuno drugi zakon. Molim vas da ne pokušavate da se rugate pravilima i Poslovniku Narodne skupštine. Molimo vas da se ne rugate svim drugim poslanicima koji su se držali teme dnevnog reda i da ne promovišete ponašanje koje nepoželjno i neprihvatljivo na sednici Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, molio bih vas da ovo vreme koje ste potrošili izuzmete, mislim da zaista ne bi bilo korektno da kada me već prekidate...
Narodni poslaniče, ukoliko želite da izreknete povredu Poslovnika o načinu na koji predsedavajući vode sednicu, onda to možete da učinite kada završite svoje izlaganje, a dotle, sad vas poslednji, treći put vas upozoravam, držite se dnevnog reda i ne promovišite neprihvatljivo, nepristojno ponašanje, uz kršenje Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, teško je nastaviti, ali evo pokušaću. Ovim izmenama koje ste sada predložili očigledno idete na ruku ovima koji su do sada kršili zakon. U Srbiji je danas tih ljudi negde oko 2000, a ja ću vam postaviti sada jedno pravno pitanje. U članu 28. važećeg zakona u poslednjem stavu kaže se – funkcioneru koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju suprotno odredbama ovog zakona, kasnija funkcija prestaje po sili zakona. Danas je 19. jul.Po sili zakona su kasnije funkcije na koje su ti javni funkcioneri stupili prestale 1. aprila. To je više od tri i po meseca. Pitam vas, gospođo Malović, kako možete produžavati rok zanešto što je već gotovo? Ne možete predviđati da se sada donosi nekakva odluka ukoliko se nešto dešava po sili zakona. Mogli ste reći da se donosi nekakav zaključak, rešenje ili slično koje bi bilo deklarativnog karaktera, jer promena nastupa po sili zakona, ali ne možete reći da se donosi odluka kojom se utvrđuje nekakvo pravno stanje. To je ono što je jasno. Kako nameravate da izađete iz te situacije? Tim javnim funkcionerima je u skladu sa zakonom prestala funkcija i morali ste nekako izdejstvovati da se takvo rešenje donese. Postavlja se pitanje šta ako se ne donese takvo rešenje? Kaznićete organ? Ovde kažete – stalno radno telo organa koje je funkcionera izabralo donosi takvu odluku. Biće zanimljivih situacija da li će i kada će doneti. Podsećam vas da Nenad Konstantinović, koji je predsednik Administrativnog odbora u Narodnoj skupštini, a predsednik je i Administrativnog odbora na opštini Savski venac, duže od šest meseci nije hteo da zakaže sednicu Administrativnog odbora po zahtevu SRS da se oduzmu mandati našim bivšim odbornicima. Šta će se desiti ukoliko bude i dalje takvih zloupotreba, a očigledno je da će ih biti? Takvu situaciju ne predviđate. Na kraju, pošto nemam više mnogo vremena, postavio bih vam pitanje vezano za kaznene odredbe. Ovde povećavate iznose kazni, a zakon ne primenjujete. Po informacijama koje imam, do sada ni jedna jedina kazna u skladu sa ovim zakonom nije izrečena. Postavlja se tu još jedno pitanje – gde su kazne za ove javne funkcionere koji do sada nisu poštovali zakon? Članom 82. dajete im neki novi rok milosti, da obaveste Agenciju o tome koje funkcije obavljaju, a to su već morali učiniti, ali ne predviđate za njih nekakve kazne.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Naime, radi se o tome da je gospodin Nemanja Šarović apsolutno govorio o temi dnevnog reda i to se vidi iz člana 1. Predloga zakona koji glasi: "U Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije, u članu 2, alineja 2. i 3. posle reči "preduzeća" dodaju se reči "i privrednih društava", a posle reči "osnivač" dodaju se zapeta i reči "odnosno član", tako da član 2. izmenjen Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, između ostalog, glasi, to je član 2. stav 1. alineja 2. – funkcioner je svako izabrano, postavljeno ili imenovano lice u organe Republike Srbije, AP, jedinice lokalne samouprave i organe javnih preduzeća i privrednih društava, ustanova i drugih organizacija čiji je osnivač odnosno član Republika Srbija, AP, jedinica lokalne samouprave i drugo lice koje bira Narodna skupština". Nemanja Šarović je upravo imao nameru da govori o zloupotrebi, o korupciji, o sukobu interesa u upravnim odborima grada Beograda, što jeste tačka dnevnog reda, kao što je tačka dnevnog reda i ono o čemu je takođe imao nameru da govori, ali je prekinut od strane gospođe Čomić, a to su povezana lica javnih funkcionera. Dakle, povezano lice je supružnik ili vanbračni partner funkcionera, krvni srodnik funkcionera u pravoj liniji odnosno u pobočnoj liniji zaključno sa drugim stepenom srodstva, usvojitelj ili usvojenik funkcionera, kao i svako drugo pravno ili fizičko lice koje se prema drugim osnovama i okolnostima može opravdano smatrati interesno povezanim sa funkcionerom. I upravni odbori javnih preduzeća grada Beograda i ono na šta je ukazao gospodin Nemanja Šarović, a to je nezakonito korupcionaški vid finansiranja SNS, jesu tačke dnevnoga reda, ali mi nije jasno, gospođo Čomić, ako već branite svoju stranku, zašto to činite po pitanju SNS?
Nema povrede člana 27. Naprotiv, član 27. je primenjen, kao i član 107, i uvidom u stenogram videćete da je narodni poslanik Nemanja Šarović, dokle god je govorio o funkcionerima, imao punu slobodu i pravo da to izlaže. Onog trenutka kada počne da iznosi imena, prezimena i podatke o ljudima, o činjenicama koje su samo njemu poznate, tog trenutka nema dozvolu. Ako imate želju da vas jedno po jedno opominjem zbog dobacivanja, ja sam vam na raspolaganju. Ako smatrate da treba da kršim Poslovnik i da ne dam objašnjenje narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću, onda vam nisam na raspolaganju, te ćete objašnjenje saslušati jer mi je to obaveza iz člana 100. Dakle, narodni poslanik Nemanja Šarović je prekinut zbog toga što je počeo da iznosi privatne podatke iz života drugih lica koji nisu narodni poslanici. U drugom i u trećem, a čitanjem… Molim narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, primenom člana 27, da se odlučite - da li hoćete, pošto vodite poslaničku grupu SRS, primenu Poslovnika ili smatrate da odredbe Poslovnika važe za sve druge poslaničke grupe, osim za pripadnike poslaničke grupe SRS, koji smatraju da mogu da dobacuju kada god hoće, da mogu da se ponašaju kako god hoće i da mogu da pričaju kad god hoće? Narodni poslanik Momčilo Duvnjak, da li želite da zamenite narodnog poslanika Aleksandra Martinovića? Dakle, kao i svaki drugi poslanik, dokle god bude u skladu sa članom 107, moći će da govori, ako pokušava da iznosi ruglu pravila ophođenja uljudnog, onda će biti upozoren i uvidom u stenogram videćete da sam primenjivala član 27. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi ponovo da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovoga puta je povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo Čomić, imena članova upravnih i nadzornih odbora javnih preduzeća, čiji je osnivač grad Beograd, nisu nikakva tajna. Ta imena se objavljuju, koliko znam, u službenom listu grada Beograda i po zakonu, po slovu zakona, članovi upravnih i nadzornih odbora javnih preduzeća Republike Srbije, AP Vojvodine i jedinica lokalne samouprave, uključujući tu, dakle, javna preduzeća grada Beograda, dakle, članovi tih upravnih i nadzornih odbora, u smislu ovog zakona, jesu javni funkcioneri i o njima može da se govori. Da li su članovi upravnih i nadzornih odbora javnih preduzeća grada Beograda, ne znam, svete krave čije ime ne sme da se izgovori ili su to građani Republike Srbije koji valjda snose neku odgovornost za svoj rad u tim upravnim i nadzornim odborima? To što su oni rodbinski povezani sa pojedinim odbornicima u Skupštini grada Beograda, koji su izdali SRS i koji sada rade za račun gradonačelnika grada Beograda, i oni moraju da se pomenu zato što je to opet u skladu sa zakonom koji sadrži pojam povezanih lica.
Narodni poslaniče, molim vas da uskladite svoje obrazloženje sa povredom člana 104. koji ste citirali, pošto ovo što činite, dajući obrazloženje, nije obrazloženje za povredu člana 104.
Da li mogu da nastavim?
Možete nastaviti, naravno.
Gospođo Čomić, zaista vas najdobronamernije upućujem da pročitate ono što nam je Vlada svima dostavila, a to je izmenjeni član 2. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, gde se navodi šta se podrazumeva pod povezanim licima.
Narodni poslaniče, upozorila sam vas da obrazloženje koje dajete da je prekršen član 104. nije u skladu sa onim što su odredbe člana 104. Da li je neko izdao vašu stranku ili neku drugu stranku ne može da bude predmet povrede člana 104. Zahvaljujem.
Mogu li da nastavim?
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, kad se pažljivo iščita Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije i izmene i dopune ovog zakona koje imaju 30 članova, dalo bi se zaključiti, istina grubo, da onome ko predstavlja ovaj zakon u ime Vlade Republike Srbije nedostaje ili lične sigurnosti ili možda i stručnih kapaciteta. Kad ste vi u pitanju, ne bi moglo da se primeni ni jedno ni drugo, ali ako vam ne bude teško, da bar za poslanike SRS, kad uzmete reč, objasnite zbog čega i u ime koga predstavljate jedan ovakav zakon koji zaista nema nikakvog smisla. Gospođa Nada Kolundžija je rekla, zato što je bilo dosta kolega poslanika koji su govorili da su izmene zakona veoma česte, da se mi nalazimo u jednom trenutku tranzicije, rekao bih, da se naše društvo nalazi u krizi, ekonomskoj, socijalnoj, moralnoj i svakoj drugoj, i promene, gospođo Kolundžija, zakona ne bi bile sporne da one u onom predlogu teksta gde se radi o promenama obezbeđuju nešto bolje za one na koje se odnose, a pre svega to su građani Srbije. Vrlo interesantno je pitanje zbog čega se donosi ovaj zakon. Da bi se pokrilo sve ono što nije realizovano osnovnim zakonom, pokušava se doneti jedan zakon i onda objasniti zbog čega se on nije primenjivao. Danas smo od nekoliko narodnih poslanika, tačnije, da budem potpuno precizan, od dva narodna poslanika koja sugovorila u prilog ovog zakona moglo čuti i na jedan banalan način pokušati da se objasni da predstavnici školskih odbora i odbornici, ako istovremeno vrše i jednu i drugu funkciju, nisu u sukobu interesa, a pri tome im je namera bila da omalovaže članove školskih odbora. Nijedan odbor, nijedan nadzorni odbor, nijedna funkcija koju mi vršimo u ime građana Republike Srbije ne smeju da se potcenjuju, moraju da se shvate na najozbiljniji način. Da nije bilo potrebe da se odbrani ovde nekoliko pojedinaca, verovatno izmene i dopune ovog zakona ne bi ni bile na dnevnom redu, a pre svega možda oni ljudi koji su istovremeno i narodni poslanici i gradonačelnici. Vidite izjave koje su prethodnih dana bile objavljivane i u dnevnoj štampi, ne znam ko mi je predao amandman, možda je to visok, a mali, možda debeo, a mršav čovek, ne mogu sad da se setim, ali sigurno to nije naša poslanička grupa podnela i na kraju nismo mi to ni podneli, nismo imali razloga da branimo sebe, nismo čitali Predlog zakona, pa smo podneli takav amandman, a ovde se može reći za takvog čoveka da istovremeno može da vrši nekoliko funkcija veoma ozbiljno i odgovorno, pokazuje se da to nije tačno. Ovde treba i mogli su predstavnici skupštinske većine da predlože drugu odluku, umesto što se danas razmatra predlog o izmenama i dopunama Zakona o borbi protiv korupcije, možda odluka o dodeli onim građanima Srbije koji nisu zaposleni po pet hiljada dinara, kao što je to urađeno za one koji rade u javnom sektoru. Da li je neko u ime skupštinske većine razmišljao o tome da bi moglo i tim građanima da se izađe u susret. Vlada je zadužena za sprovođenje politike, ali da je skupštinska većina predložila takvu odluku, ona bi se mogla naći na dnevnom redu i onda bi Vlada Republike Srbije bila u obavezi da je sprovede. To da su uradili narodni poslanici SRS, zasigurno nikad ne bi moglo da dođe na dnevni red, kao što je bilo i nekih predloga o formiranju anketnog odbora, da se ispita situacija vezano za "Ušće". Naš šef poslaničke grupe je predložio takav anketni odbor i, naravno, nikad nije došao na dnevni red, a i zašto bi, kada je vaš cilj da zaštitite, a zbog očuvanja skupštinske većine da zaštitite one male predstavnike političkih stranaka koji bi možda zbog nepoštovanja njihove želje, što se može nazvati samo njihova želja, doveo u pitanje i postojanje ovakve koalicije. Moj predlog je mogao da bude, doduše, on je sada zakasnio, kada ste donosili zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi i Zakona o ministarstvima, mogli ste da navedete, ako ste želeli da ostanete četiri godine na vlasti, u prelaznim i završnim odredbama takvog zakona – ova vlada će svoju funkciju obavljati, pa do isteka četvorogodišnjeg perioda. To vam je nekako bio možda moralniji, možda kvalitetniji predlog da to rešite, nego što ste pristupili izmenama i dopunama ovakvog zakona koje zaista nemaju nikakvog smisla. Kada se neko dosetio danas da govori, pravila igre se uspostavljaju pre održavanja utakmice i ona moraju da se poštuju do završetka utakmice, poslanici SRS u potpunosti su saglasni sa takvim predlogom, ali vi ne radite tako. Postojala su jedna pravila, potpuno i jasno izgrađena, i to zakonom utvrđena, o lokalnim izborima i kada skupštinskoj većini ili nekom drugom nije odgovaralo, onda se nagovorio Ustavni sud, pokrenula se inicijativa za ocenu ustavnosti i zakonitosti odredaba Zakona o lokalnim izborima i odgovorno vam tvrdim da su određeni ljudi u Srbiji pričali da će Ustavni sud u aprilu doneti takvu odluku po kojoj će odbornički mandati pripadati odbornicima, a ne političkim strankama koje su kao takve izašle na izbore i koje su odlukom svojih organa donele odluku konkretno kom kandidatu sa liste će pripasti taj odbornički mandat. Takva situacija nije odgovarala ovoj dvojici predstavnika skupštinske većine koji su se trudili da objasne da neku reč kažu u prilog ovog zakona, nego su onda ćutali, a danas kada je sporno jer su njihovi predstavnici ili predsednici tih političkih stranaka izjavljivali da ono što bude donela Agencija da će oni tobože poštovati. Kasnije su dobili potvrdu da ne moraju da poštuju, da će u nekom narednom periodu biti donet zakon o izmenama i dopunama tog zakona i da će to zapravo biti legalizovano. To apsolutno nije u redu. Ako neki poreski obveznik za jedan dan ne plati porez na promet, odnosno PDV, ili 10. januara u toku godine ne podnese poresku prijavu na koji način će plaćati porez, on će biti sankcionisan, a ovde navodno najveći predstavnici državnih organa ne moraju da poštuju zakon. Pored toga što kao skupštinska većina vrlo često i isključivo glasate za zakone koji se predlažu u ovom parlamentu dužni ste, kao što i mi činimo, da pratite njihovu dalju sudbinu, da li se oni sprovode na takav način na kakav treba, u duhu slova tog zakona ili se uopšte ne primenjuju, a očigledan primer jeste da se ovaj zakon nije primenjivao. Korupcija svakodnevno raste, ali mi imamo predstavnike u Vladi i potpredsednika koji istovremeno i prima platu i prima penziju, i nije jedan, takvih je više. Ovde se ne daje dobar primer građanima Srbije da treba da imaju poverenje u narodne predstavnike. Sve ovo poslanici SRS, bez ikakve dileme i bez ikakvog ubeđivanja, imaju pravo da iznesu iz jednog prostog razloga. Posle parlamentarnih izbora 2007. godine mi smo direktno promenjivali odredbu člana 102. stav 3. Ustava Republike Srbije, gde je rečeno da narodni poslanici ne mogu biti predstavnici nekih drugih organa vlasti, pa nijedan izabrani gradonačelnik ili predsednik opštine u to vreme, izabran 2004. godine, nije istovremeno bio i narodni poslanik. Mi smo još tada hteli da se te odredbe Ustava primenjuju, a kasnije kada je donet ovaj zakon, iako smo mi imali konkretne primedbe na njegovo sprovođenje i na njegovo donošenje, hteli smo da damo maksimalnu podršku da se on provodi i primenjuje, ali vi nemate takvu volju. Zapravo, vi ne donosite zakone da bi se oni primenjivali, nego ih donosite da bi vas učvrstili, zadržali ili možda na bilo kakav način ostavili na vlasti. Pomenuto je danas ovde da odbornik i član školskog odbora i ne izazivaju takvu pažnju i da ne mogu negativno da utiču na razvoj korupcije kao što mogu direktori javnih preduzeća. Da li se sećate ko je prvi digao glas upravo protiv direktora javnih preduzeća, ali ne što časno, čestito i na osnovu zakona obavljaju svoju funkciju, nego zbog toga što su enormno dizali svoje bonuse, imali izuzetno visoke plate, a samo jedan od takvih primera personalno je bio i Bojan Krišto. I mi smo ukazivali na vreme i još mnogi drugi koji su bili sa drugačijim imenima, ali su se ponašali isto kao Bojan Krišto, a da ne govorimo o izuzetno visokim, enormno visokim i kako bi predsednik DS Boris Tadić rekao – bezobrazno visokim zaradama. Hajde jednom uradite nešto u interesu građana Srbije. Pokažite vi na svom primeru, vi koje su oni birali, da može i mora drugačije da se uradi, a ne štiteći i braneći interes samo nekoliko onih, u stvari barata se da ih je oko 1.800, možda do 1.900, koji vrše više funkcija nespojivih za sada po zakonu. Sada se neko brine i kaže moraće novih 1.800 ili 1.900 plata da se da onima koji bi bili na njihovom mesto imenovani. Plata u skladu sa zakonom ne može da osiromaše građane Srbije, ali oni koji u njihovo ime odlučuju i donose neke odluke dužni su da stvaraju takav poslovni i drugi ambijent gde će građani Srbije osetiti da zaista njihovi izabrani predstavnici i rade za njih. Oni izlaze na izbore da bi izabrali predstavnike koji moraju da intervenišu u onim situacijama kada oni kao pojedinci, kao individue ne mogu da sprovedu određena prava i da zaštite svoj interes. Vrlo interesantan je i član 21. Predloga zakona, gde kaže da Agencija ima zamenika direktora koji se bira na javnom konkursu, a direktor bira zamenika direktora između tri predložena kandidata sa liste koju utvrdi Odbor agencije. Zašto ga ne bira Odbor? Uvek imamo više poverenja, bez obzira kakvi ste vi predstavnici vlasti, građani Srbije imaju više poverenja kada to radi kolektivni organ nego kada radi pojedinac. Evo ovde se pokazuje da skupštinska većina je spremna, a da vama nije jasno zbog čega, zar zarad nekoliko funkcionera koji sede i ovde i na nekim drugim mestima, jer ovo sigurno ne bi bilo urađeno zbog odbornika u lokalnoj samoupravi i članova školskog odbora nego je urađeno zbog nekoliko poslanika koji su istovremeno i gradonačelnici. Ali, mi se sećamo da su u ovoj Skupštini sedeli narodni poslanici koji su bili istovremeno i ministri. Vama ni to nije bilo strašno, ni to vam nije smetalo i vi zapravo ni od čega ne prezate kako bi ono što ste dobili, poverenje građana, unovčili na najbolji mogući način i kako bi obezbedili neku korist za vas ili za povezana lica s vama. Gospođo ministar, pošto ste ministar pravde, bilo bi zanimljivo da kada budete odgovarali na naše primedbe kažete ujedno zbog čega se ne objavi javno spisak lica koja su svojevremeno živeli u Hrvatskoj na svojim imanjima, a proterani, protiv kojih se vodi krivični ili neki drugi postupak u Hrvatskoj, a ne da oni dođu da se raspituju, nego jednostavno da to bude objavljeno javno da oni vide o kojim licima se tu radi. I ako bi mogli, nisam siguran da nam možete dati pravi odgovor, otkud i za koji novac su kupljene onolike šahovnice i istaknute ovde u Beogradu, kojim povodom se to radi, zašto se od poreskih obveznika… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podsećam vas na član 107. i obavezu da govorite o dnevnom redu.) Govorim isključivo o dnevnom redu, ako to nije poklon, ako gospodin koji danas dolazi u posetu Srbiji nije doneo lično, onda je to u redu, ali ako ih je doneo, onda nema pravo da istakne gde to on hoće…
Narodni poslaniče, upućujem vas sekretara Skupštine, koji će vam dati sva potrebna obaveštenja o tome kako predstavnici države razmenjuju poklone i na koji način se uspostavlja obaveza države da dočeka strane državnike, predsednike država, šefove vlada ili parlamenata. Dotle sada drugo upozorenje, da vas podsetim na član 107. i na obavezu da govorite o dnevnom redu.
Hvala. Mislim da je generalni sekretar i što je juče negde padala kiša odgovoran, izvinjavam se, nećemo sada o tome, nego član 28. Predloga zakona kaže – funkcioner izabran na javnu funkciju neposredno od građana može bez saglasnost Agencije da vrši više javnih funkcija na koje se bira neposredno od građana, osim u slučajevima nespojivosti utvrđenih Ustavom. Ranije je stajalo uz saglasnost Agencije, a sada čak ne mora da traži ni saglasnost od Agencije. Evo to ukazuje na koji način skupštinska većina, a i vi gospođo ministar, zato se i vraćam sad na one dve kvalifikacije koje su bile izrečene na početku i ako vam nije problem da nam objasnite otkud i u ime čega stajete iza ovakvog zakona koji ne znači ništa. On zapravo pokazuje nemoć države, kad kažem "država" mislimna sve njene institucije, nemoć države da se suprotstavi pred određenim brojem tajkuna ili onih ljudi koji smatraju da je Srbija u njihovom vlasništvu. Jedno SRS i građani Srbije nemaju alternative, a vi koji zloupotrebljavate njihovo poverenje, položićete im računa na sledećim izborima.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? Ne. U tom slučaju, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres 5-11. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI, POTVRĐIVANjU SPORAZUMA SA RUSIJOM O ODOBRENjU DRŽAVNOG KREDITA SRBIJI, POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O ZAJMU RADI SPROVOĐENjA FINANSIJSKOG PROTOKOLA IZ 2009. GODINE SA FRANCUSKOM, UGOVORA SA EIB O MODERNIZACIJI ŠKOLA, UGOVORA O IZBEGAVANjU DVOSTRUKOG OPOREZIVANjA DOHOTKA SA PAKISTANOM I DOHOTKA I IMOVINE SA AUSTRIJOM I AZERBEJDžANOM Obaveštenje o pozvanim na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa predloga zakona iz tačaka od 5. do 11. dnevnog reda, pored predstavnice predlagača Diane Dragutinović, ministarske finansija i Žarka Obradovića, ministra prosvete, sednici prisustvuju i Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Nataša Kovačević, pomoćnica ministra finansija, Zoran Ćirović, pomoćnik ministra finansija, Branislav Tončić, direktor Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, Dragana Ratković, viša savetnica u Ministarstvu finansija i Dejan Dabetić, viši savetnik u Ministarstvu finansija. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama od 5. do 11, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Milan J. Nikolić poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Vladimir Ilić poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Milorad Buha poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o odobrenju državnog kredita Republici Srbiji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu radi sprovođenja finansijskog protokola zaključenog 16. decembra 2009. godine između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuska, Predlogu zakona o potvrđivanju Finansijskog ugovora (Program modernizacije škola) između Republike Srbije i Evropske investicione banke, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Republike Austrije o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na porez na dohodak i na imovinu i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Islamske Republike Pakistan o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak. Da li predstavnici predlagača, Diana Dragutinović, ministarka finansija i Žarko Obradović, ministar prosvete, žele reč? Na osnovu člana 93. uređen je redosled kojim dobijaju reč predlagači, pa izvestioci odbora, pa zatim narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje, ali s obzirom da će ministarka finansija stići svaki tren, pitam da li želi reč… Zahvaljujem narodnim poslanicima na dobroj volji da sačekamo ministarku, pošto mi to ne moramo. Da li predstavnici predlagača, Diana Dragutinović, ministarka finansija i Žarko Obradović, ministar prosvete, žele reč? (Da.) Reč ima ministarska finansija Diana Dragutinović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, izvinjavam se na i nadam se ne baš tako velikom kašnjenju. Dakle, kao što ste informisani, na dnevnom redu se nalazi sedam finansijskih zakona. Možda su najvažnije promene u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o poreskoj administraciji. Nakon toga slede tri zakona o potvrđivanju praktično zaduživanja države. Sva tri ugovora o zajmu ili o kreditu ili o finansijskom ugovoru predviđena su Zakonom o budžetu za 2010. godinu. Konačno, na dnevnom redu je lista tri zakona kojim se u suštini potvrđuje ugovor između Republike Srbije, Austrije, Azerbejdžana i Pakistana o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Rekla bih nekoliko rečenica o izmenama i dopuna Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Usredsrediću se samo na promene. Broj promena nije bio veliki. Kao što sam već jednom napomenula, čeka nas potpuno novi zakon iz ove oblasti. Međutim, smatrali smo da je neophodno da se on izmeni u nekoliko pravaca i ja ću vam sada izložiti šta je to konkretno izmenjeno. Prva grupa promena odnosi se na usaglašavanje Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji sa Zakonom o prekršajima i Zakonom o uređenju sudova. Dakle, poreska uprava više nema nadležnosti za vođenje poreskog prekršajnog postupka u prvom stepenu. Za to je sada nadležan Prekršajni sud, a u drugom stepenu za to je sad nadležan Viši prekršajni sud. Takođe, usaglašene su i minimalne novčane kazne za pravna lica, za odgovorna lica u pravnom licu, za preduzetnike i za fizička lica. Dakle, usaglašena je minimalna novčana kazna sa Zakonom o prekršajima. Druga grupa promena je preciziranje nadležnosti jedinica lokalne samouprave u poreskom postupku koji se odnose samo na njihove osnovne, izvorne prihode. Pre svega, lokalne samouprave sada imaju prava da pružaju pravnu pomoć, to je prva velika promena, a druga da odlučuju o odlaganju poreskog duga, ali po osnovu izvornih prihoda. Takođe, jedinice lokalne samouprave sada imaju prava da traže, bez naknade, sve informacije koje mogu biti od koristi za obavljanje svog posla. Te informacije mogu da traže od Poreske uprave – centrale i svih nadležnih državnih organa i organizacija. Treća grupa promena ovog zakona odnosi se na sprovođenje tzv. giljotine propisa. Ukazaću vam samo na najznačajnije promene koje će značajno smanjiti vreme i samim tim smanjujući vreme smanjiće i troškove pravnih lica. Dakle, ukinuta je administrativna procedura obaveštavanja poreske uprave o promenama koje se registruju u registrima koje vodi Agencija za privredne registre. Propisan je samo jedan rok za zastarelost prava na utvrđivanje poreza i taj rok je sada pet godina. Propisan je institut samoprijavljivanja i u tom slučaju nema pokretanja prekršajnog poreskog postupka. Konačno, propisano je da za subjekte kojima se taj poreski identifikacioni broj dodeljuje preko Agencije za privredne registre poreska uprava opet preko te agencije izda potvrdu. Nažalost, još dve krupne stvari ostale su da se sprovedu u okviru giljotine propisa kada se radi o poreskoj administraciji, dakle, elektronsko dostavljanje poreskih prijava, obračun poreza i doprinosa od strane svih poreskih obveznika elektronskim putem neće moći da bude završeno pre juna 2011. godine i takođe, omogućavanje uvida u poreske obaveze elektronskim putem takođe neće moći da bude završeno pre juna 2011. godine. Četvrta grupa promena, to je jedna promena koja praktično deluje u pravcu pooštravanja finansijske discipline. Dakle, s jedne strane, kao što znate, povećane su novčane kazne, odnosno podignuta je minimalna novčana kazna u skladu sa Zakonom o prekršajima. S druge strane, uvedena je mogućnost zabrane vršenja određene delatnosti u periodu od šest meseci do tri godine, ukoliko se poreskom obvezniku desi da u periodu od dve godine učini isti poreski prekršaj. Na kraju, ostale promene mislim da će se dopasti poreskim obveznicima. Prva promena, da se kod uplate poreskog duga menja redosled uplata, dakle, prvo se uplaćuje osnovni dug, pa onda kamata, pa onda ostali troškovi, a u sadašnjem zakonu redosled je bio upravo obrnuti i konačno visina kamatne stope na poreski dug ipak je usklađena sa realnim životom. Dakle, visina te kamatne stope biće jednaka referentnoj kamatnoj stopi centralne banke, uvećana za 10 procentnih poena, a do sada je to bilo za 15 procentnih poena. Sledeća grupa zakona, kao što sam rekla, odnosi se na zaduživanje države, dakle, radi se o tri kredita. Sva tri kredita, takođe sam to pomenula, predviđena su Zakonom o budžetu za 2010. godinu. Prvi pred nama je zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Ruske Federacije o odobravanju državnog kredita Republici Srbiji. Taj sporazum je zaključen 7. aprila 2010. godine. Uslovi kredita su, mislim, dobro poznati, ali ipak bih iskoristila ovu priliku i obavestila vas. Prvo, kredit je namenjen za finansiranje budžetskog deficita. Njegov iznos je 200 miliona dolara. Rok trajanja je 12 godina, period mirovanja dve godine, znači, u periodu od 10 godina otplaćuju se obaveze u 40 jednakih rata. Kamatna stopa je šestomesečni libor. On trenutno iznosi 0,73% i uvećan je za fiksnu maržu koja iznosi 2,95% godišnje. Dakle, u sadašnjem trenutku kamatna stopa na kredit od 200 miliona dolara, koji smo dobili od Ruske države, iznosi 3,68%. Republika Srbija će moći da povuče ova sredstva u roku od sedam dana nakon stupanja na snagu sporazuma o kreditu. Ukoliko se stvore uslovi da Republika Srbija može da pre vremena otplati ovaj kredit, to će se uraditi bez plaćanja posebne naknade. Sledeći kredit je, u suštini, sporazum o zajmu između Vlade Republike i Vlade Republike Francuske, odnosno Vlade Republike Srbije i "Natiksisa" koji postupa u ime i za račun Vlade Republike Francuske. Radi se o zajmu koji iznosi 11 miliona i 185.000 evra. Namena ovog zajma jeste praktično pravljenje integrisanog sistema geopodataka, odnosno upravljanje nacionalnim geoinformacijama, što će omogućiti tehnološku prednost Srbije u odnosu na druge balkanske zemlje. Želela bih samo da napomenem da u Zakonu o budžetu za 2010. godine predviđen je nešto veći iznos kredita za ove namene, 13,6 miliona evra, hoću da naglasim još jednom da će stvarno zaduženje po ovom osnovu biti nešto niže. Uslovi ovog kredita su krajnje povoljni, zato što se radi o kreditu koji Republika Srbija uzima na 40 godina. Rok otplate je 20 godina. Period mirovanja je 20 godina, a kamatna stopa samo 0,20% godišnje. Radi se o nekoj vrsti pilot projekta, a njegova uspešna realizacija ili od njegove uspešne realizacije zavisi da li ćemo i u budućnosti moći da dobijemo ovakva povoljna sredstva od Francuske. Sada je na dnevnom redu sledeće zaduživanje države, o čemu će više govoriti moj kolega.
Poštovana gospođo Čomić, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani kolega Nikola, dobro, to se dešava, pošto je Goca počela ovu sednicu, imam prijatnu dužnost da vas upoznam sa kreditom koji je naša Republika zaključila sa Evropskom investicionom bankom 7. juna ove godine i koji je danas predmet izjašnjavanja Narodne skupštine Republike Srbije, i koji će biti ratifikovan, nadam se, za nekoliko dana i samim tim počeće realizacija ovog kredita. Reč je o jako velikom i za obrazovanje jako važnom kreditu. Njegova ukupna vrednost je 50 miliona evra i on ima tri komponente. Prva komponenta je praktično počela da se realizuje danom potpisivanja ovog kredita, ali će prenos sredstava biti moguć kada se ugovor ratifikuje. Vrednost prvog dela kredita je oko 20 miliona evra i on podrazumeva implementaciju projekata čiji je suštinski cilj ukidanje treće smene u jednom broju škola u Republici Srbiji. Naime, u osnovnim i srednjim školama u Lapovu, Novom Pazaru, Beogradu, Aleksincu, Novom Sadu, Nišu, Jagodini realizacija tog projekta će praktično početi krajem letnjih i početkom jesenjih dana. Drugi deo ovog kredita odnosi se na realizaciju dela koji se odnosi na jedinstveni informacioni sistem i implementaciju projekta nacionalne strategije obrazovanja. On je najmanji i iznosi oko tri miliona evra, i biće raspodeljen na ove komponente u odgovarajućoj strukturi i realizacija tog dela kredita će početi takođe istovremeno sa ratifikacijom. Ostaje nam treći deo kredita u iznosu od otprilike 24 miliona evra ili nešto više, u odnosu na ove ostale komponente, ali je suština da će realizacija tog dela kredita početi krajem ove godine, kada zajedno sa Evropskom investicionom bankom napravimo kriterijume po kojima će ova sredstva biti raspodeljena. Naša je ideja da sredstva upotrebimo na najbolji mogući način i da sa najmanje sredstava postignemo najveće efekte i zato ćemo napraviti odgovarajuće kriterijume. Formirali smo jednu radnu grupu u Ministarstvu. Zvaćemo predstavnika Stalne konferencije gradova i opština Srbije zato što želimo da lokalna samouprava bude na adekvatan način uključena. Naravno, zvaćemo i angažovati stručni konsultantski tim, jer želimo sa ovim novcem ne samo da renoviramo određen broj škola, nego i da nabavimo potrebnu opremu i da napravimo školske sale u što većem broju škola. Moram reći da je za nas ovaj kredit jako važan, jer imamo jako mala sredstva u budžetu Republike Srbije, u delu koji se odnosi na investicije. Mislim da za osnovne i srednje škole imamo svega oko 200 miliona. Onda možete sami prosuditi koliko je ova suma za nas važna. Očekujem da će Narodna skupština Republike Srbije ovaj ugovor ratifikovati i da ćemo što pre početi sa njegovom realizacijom. Ukoliko bude bilo potrebno da još nešto objasnim, stojim na raspolaganju. Kolega Novakoviću, hvala.
Hvala i vama, ministre. Reč ima gospođa Dragutinović.
Dodala bih još nekoliko rečenica, koje se odnose na uslove zaduživanja. Prvo da vas informišem da ovo nije prvi kredit od Evropske investicione banke koji dobijamo za istu namenu. Prvi kredit za istu namenu dobijen je 2005. godine. Iznosio je 25 miliona evra. Ovo je drugi kredit od 50 miliona evra. Sada ću vas obavestiti o uslovima. Period na koji uzimamo ovaj kredit je 25 godina. Rok otplate je 20, a period mirovanja pet godina. Uslovi koji se tiču kamatne stope, za svaki period otplate možemo da biramo da li ćemo plaćati po fiksnoj ili varijabilnoj kamatnoj stopi. Ukoliko je varijabilna kamatna stopa, ona je jednaka šestomesečnom euriboru, plus minus određeni raspon. Trenutno je taj raspon ili marža 0,8% i šestomesečni euribor je 1,08. Trenutno ova stopa iznosi 1,88% godišnje. Ukoliko bi se odlučili za fiksnu kamatnu stopu, jer trenutno se nalazimo na istorijskom minimumu euribora, za ovaj kredit morali bismo da platimo 4% godišnje. Na kraju, ostala su još tri sporazuma, ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja. Kao što sam rekla, radi se o tri zemlje: Austrija, to je u odnosu na porez na dohodak i porez na imovinu; Azerbejdžan, takođe u odnosu na porez na dohodak i porez na imovinu i Pakistan, u odnosu na porez na dohodak. Ovo su tipski međunarodni ugovori. Ipak bih još jednom podsetila sve nas zajedno zašto se ovakvi međunarodni ugovori donose. Dakle, u uslovima rasta međunarodne trgovine i međunarodnih investicija moguće je da se za jedno fizičko ili pravno lice odnose zakoni najmanje dve zemlje, dakle, zemlje čiji je rezident i zemlje u kojoj ima imovinu u statici ili stiče dohodak. U interesu je svih zemalja, prema tome i zemlje Srbije, da se isti poreski obveznik ne oporezuje dva puta po istoj osnovi i u istom vremenskom periodu. U tome je smisao ovakvih međunarodnih ugovora. Dakle, definicija dvostrukog oporezivanja jeste da je to opterećenje porezom na dohodak, na kapital, na imovinu istog poreskog obveznika u više od jedne zemlje, na isti dohodak, kapital, imovinu u istom vremenskom periodu. Problem je još komplikovaniji imajući u vidu da su šeme oporezivanja različite u različitim zemljama. Situacija može postati potpuno apsurdna, na primer, kada rezident jedne zemlje zarađuje dohodak u drugoj zemlji, a poreska stopa u obe zemlje je veća od 50%. Kada bi se zaista oporezivao u obe zemlje, poreski obveznik bi, praktično, imao negativan dohodak, što bi negativno uticalo na ekonomski rast. Da bi se ovo sprečilo, dakle, zato služe ovakvi međunarodni ugovori, da zaštite poreskog obveznika od dvostrukog oporezivanja i da spreče obeshrabrivanje slobodnih međunarodnih tokova roba i kapitala. Inače, u ovom trenutku Srbija ima ratifikovanih 37 ovakvih ugovora, još šest, ukupno 43, biće aktuelno od 1. januara 2011. godine, devet je potpisano, još nisu ratifikovani, za 11 su završeni pregovori, a za 10 zemalja pregovori su u toku.
Hvala, gospođo ministarka. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za finansije narodni poslanik Branka Ljiljak, zamenica predsednice Odbora, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, žele reč? (Da) Reč ima gospodin Milan Nikolić, ovlašćeni predstavnik.
Poštovano predsedništvo, uvažena gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, danas pred nama, više puta je to ponovljeno, imamo sedam zakonskih predloga, i to: Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom sistemu i poreskoj administraciji, tri predloga zakona o zaduživanju, i to kredit od strane Ruske Federacije, zatim zajam radi sprovođenja Finansijskog protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske i potvrđivanje Finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke. Takođe, imamo tri predloga o potvrđivanju ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i na imovinu građana i to sa Republikom Austrijom, Pakistanom i Azerbejdžanom. Mislim da su predlagači zakona dosta toga u obrazloženju izmena i dopuna i sadržaja ovih zakonskih predloga rekli. Neke od njih ću ponoviti. Što se tiče Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, želeo bih da podsetim da je Narodna skupština ovaj zakon donela 2002. godine. On je u primeni od 2003. godine i do sada imamo 12 izmena i dopuna ovog zakona, prošle godine dva puta. Imam utisak da je više od polovine članova ovog zakona izmenjeno. Mislim da je dobro što je gospođa ministar naglasila da će doći do konačnog prečišćavanja teksta, ali zbog potrebe onih kojima je ovaj zakon namenjen, bilo bi dobro da dođe bar do prečišćenog teksta, da bi mogli da se i lokalne samouprave i poreski organi, ali posebno oni koji su u obavezi da sprovode ovaj zakon – poreski obveznici, pre svega, da se lakše snalaze u celoj ovoj zakonskoj proceduri. Kao što je i u obrazloženju predlagača rečeno, ovim izmenama se uglavnom vrši usklađivanje ovog zakona sa odredbama drugih zakona, pre svega Zakona o prekršajima i Zakona o uređenju sudova, i u delu zakona koji se odnosi na vođenje poreskog i prekršajnog postupka u prvom i drugom stepenu. Mislim da su ove izmene razumljive, jer jasno označavaju podelu ovlašćenja u kojoj poreska uprava i lokalni organi utvrđuju i naplaćuju porez, a prekršajni postupak u poreskim stvarima vode drugi za to zakonom ovlašćeni organi. Veoma je važno obrazloženje da se ovim zakonskim projektom približavamo propisima EU, da izjednačavamo neke zakonske norme, što je veoma dobro. Takođe, razumljiva mi je izmena u odnosu na pravno-tehničko usaglašavanje sa odredbama Zakona o finansiranju lokalne samouprave u delu u kome se preciziraju nadležnosti jedinice lokalne samouprave o poreskom postupku, koje se odnose na njene izvorne prihode. Posebno je važno da se ovim zakonom uspostavlja nadležnost, zapravo se konkretizuje nadležnost lokalne samouprave i saradnja republičkih i lokalnih organa i doprinosi pravnoj sigurnosti u svemu tome. Takođe je dobro da su ove izmene i dopune u saglasju i usklađivanju sa ostalim zakonskim propisima u oblasti ove materije. Bitne promene su u članu 12. Predloga izmena Zakona. Promenjen je član 70. stav 2, gde je došlo do izmene redosleda ispunjenja obaveza poreskog obveznika i da, umesto prve naplate troškova, zatim, kamate, glavnice, sada se isplaćuje osnovni dug, a zatim kamata i troškovi. Mislim da je to veoma važno za privredu, jer isplatom osnovnog duga dolazi do prekida isplate kamate. Mislim da je to olakšavajuće u ovim teškim vremenima za privredu, pre svega, i za svakog poreskog obveznika. Mora tu da se razume i napor Vlade da su neki troškovi poreskih obveznika faktički sada nestali na štetu budžeta, ali mislim da je taj napor isplativ i da je dobar. Takođe, u članu 75. stav 1. Zakona smanjena je kamatna stopa, to je gospođa ministarka veoma dobro obrazložila, da je došlo do smanjenja od 15 na 10% u odnosu na eskontnu stopu centralne banke. Imajući u vidu tešku ekonomsku situaciju u kojoj se poreski obveznici nalaze, mislim da je ovo dosta olakšavajuća okolnost. Naravno, Vlada se svesno odriče dela prihoda za budžet u korist privrednika. Za firme koje su u procesu reorganizacije produžava se rok naplate poreskog duga na 60 meseci, što je takođe veoma važno za one koji ulaze u proces restrukturiranja i ojačavanja ekonomske snage da bi mogli da izađu iz problema u kojima se trenutno nalaze. Posebno je važno da firme koje su u prodaji, na tenderima, mogu da budu, po odluci lokalne samouprave iz izvornih prihoda, ali i Republike, oslobođene od nekih poreskih davanja, kako bi se što pre i što uspešnije mogla izvršiti privatizacija određenih subjekata. Zbog toga će poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Što se tiče drugog seta zakona, ne spadam u grupu ljudi koji je oduševljen zaduženjima. Mislim da je dug dosta zao drug. Međutim, u uslovima u kojima se naša zemlja nalazi, u uslovima kada mnoge prethodne stvari moramo da uradimo da bismo došli do razvojne komponente, kao i druge zemlje u okruženju, moramo da posegnemo za stvaranjem tih preduslova. Ekonomski gledano, radi se o tri zaduženja koja nemaju nikakve veze sa razvojem. Aranžman koji je napravljen sa Ruskom federacijom u iznosu od 200 miliona poslužiće za pokriće deficita. Ovo što se tiče škola dugoročno će biti isplaćeno, aranžman koji se pravi sa EIB i takođe vezano za prostorno planiranje, aranžman koji se pravi je preduslov za organizovanu izgradnju u zemlji Srbiji. Ne radi se o predinvesticijama koje će danas, sutra u aktiviranju moći da ostvaruju proizvodnju, zapošljavaju, profit, ali bez ovoga nema sledećih grinfilda itd, tako da mislim da i u ovakvim oblicima zaduživanja moramo dati podršku Vladi. Naravno da je kredit, objasnila je to gospođo ministar, ovih 200 miliona od Ruske federacije, po veoma povoljnim usovima i to je rezultat odnosa naše zemlje i Ruske Federacije. Mislim da je period vraćanja od 12 godina u 40 jednakih rata, s relativno povoljnom kamatnom stopom, dobra odluka Vlade Republike Srbije i treba je podržati. Što se tiče finansijskog protokola između Vlade Francuske i Natiksisa o prostornom planiranju na iznos od 11.185.000, razumeo sam da je iznos kamate 0,20% godišnje. Rok otplate je 40 godina, sa 20 godina grejs periodom. Mislim da se radi o povoljnim uslovima. Naravno nešto se tu mora i progutati. To je ono da dobavljači moraju biti izFrancuske. To je ono da kontrola sprovođenja projekta mora biti na račun Republike Srbije, ali mislim da se radi o jednom od nepovoljnih aranžmana koji je Vlada RS u ovom vremenu sačinila vezano za zaduživanje. Sredstva EIB, posebno vezana za infrastrukturu i vezano za zemlje koje su članice ili koje pretenduju da budu članice EU, idu od te banke kroz vid pomoći povoljnim kreditima, niskom kamatnom stopom i drugim rokovima otplate, posebno za razvoj nerazvijenih područja, modernizaciji saobraćaja, energetike, telekomunikacija i posebno u delu razvoja malih i srednjih preduzeća i drugih institucija, u ovom slučaju škola. Ministar Obradović je veoma dobro objasnio gde će se ova sredstva u iznosu od 100 miliona angažovati. Zapravo, 50 miliona kredita od EIB i 50 miliona koja će biti iz sredstava budžeta RS. I ovde je rok otplate 25 godina, poček 5 godina. Primenjuje se fiksna ili varijabilna povoljna kamata itd. Proces potpisivanja i potvrđivanja ugovora o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i imovinu građana treba da se nastavi sa skoro svim zemljama, jer stvara sigurnost kod rezidenata i nerezidenata. Rekao bih da stvara motivaciju za investiranje u zemljama gde su ti odnosi regulisani i u sigurnosti da neće doći do duplog oporezivanja, kao što je to do sada bilo. Jeste da se radi o tipskim ugovorima, ali nama je mnogo važan taj ugovor koji je sada sa Austrijom napravljen, jer znamo koliki su investicioni zahvati države Austrije prema Srbiji napravljeni, kakvi su poslovni odnosi. Mislim da će od takvog potpisanog ugovora imati koristi građani i jedne i druge zemlje, rezidenti i jednih i drugih. Znaće se šta će, koliko i pod kojim uslovima oporezuje nekretnina, imovina, bilo da se ona nalazi na teritoriji ili na teritoriji druge zemlje. Tu su jasno precizirani porezi na koje se primenjuje ovaj ugovor, pa je kod Austrije to porez na dohodak, porez na dobit korporacija, porez na zemljište, porez na poljoprivredna i šumska zemljišta itd, porez na vrednost građevinskog zemljišta, a sa srpske strane radi se o porezu na dobit preduzeća, porezu na dohodak građana i porezu na imovinu. Ponavljam, ovakvi sporazumi učvršćuju ekonomske odnose sa zemljama. Ni zemlje kao što su Azerbejdžan i Pakistan, po istom , timskom sadržaju ovog aranžmana, nisu bez interesa za RS. Ove projekte će naša poslanička grupa u danu za glasanje održati.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP gospodin Maraš.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je sa pažnjom dočekala neke izmene Zakona o poreskom postupku i o poreskoj administraciji, s tim što smo smatrali da će izmena poreske politike biti mnogo dublja i sveobuhvatnija. O tome ćemo malo kasnije. Podneli smo neke amandmane. Ne znam da li ste imali prilike, ministarka, da ih vidite. Naš predlog je da se u članu2. stav 2. tačka 4. briše. Dva amandmana su tehničke prirode. Jedan je taj koji bi preneo malo na lokalnu samoupravu obavezu i da rešava u drugom stepenu, žalbe koje se odnose na rešenja koja je lokalna uprava donela u prvom stepenu. Na taj način bi se rasteretila poreske uprava velikog dela bez posla. Inače, znate i sami koliko je poreska uprava opterećena. Na drugi član amandman koji smo podneli govori da poreska rešenja o utvrđivanju poreza, to je član 55, u skraćenom postupku mogu da se na osnovu podataka iz poreske prijave, bez stranke, donesu. Čim je strankapodnela poresku prijavu trebalo bi prihvatiti te činjenice. Pozivanje stranke i sve ostalo odugovlači taj postupak. To su neki tehnički amandmani, amandmani koji bi u mnogom olakšali rad poreskoj upravi. Ima ovde izmena koje možemo da podržimo, pre svega član 12. Predloga zakona kojim se menja član 70, gde ste rekli da se redosled obaveze koja se izmiruje, odnosno koje su dospele na drugačiji način definišu i da se faktički kreće od glavnice. To svim poreskim obveznicima puno znači. Imamo jedno pitanje i voleo bih to da objasnite zbog čega članom 10. predloga se postojeći član 40. menja na takav način da se može podneti čak dva puta izmenjena prijava. Već smo imali razgovor oko izmenjenih poreskih prijava, izmenjenih završnih računa koji su stizali vama od strane onih koji su kupovali velika javna preduzeća u Srbiji, odnosno 51%, i mislim da to nije baš najsrećnije rešenje. Takođe, postavio bih pitanje o članu 15. Predloga, gde se praktično smanjuje kamata jer se umesto eskontne uzima referentna stopa, ona se mnogo češće menja, otprilike u roku od 12 do 16 dana i to će možda biti malo problematična stavka. Ono što je meni najproblematičnije u ovom zakonu to je član 28. Predviđeno je da Vlada može, na predlog ministra, doneti odluku o delimičnom ili potpunom otpisu svih javnih prihoda kod poreskih obveznika kod kojih je promenjena vlasnička struktura po osnovu preuzetih obaveza od stane Republike. Gospođo ministar, kontaktirao sam veliki broj ljudi i zaista sam pokušao sa svakim od njih da vidim na koji način čitaju ovaj član. Način na koji sam ga pročitao je bio veoma diskutabilan za mene. Neki su ga pročitali malo drugačije, odnosno razumeli malo drugačije. Ali, da sad ne bih puno polemisao oko toga šta mislim da se krije iza ovog člana. Meni je, pod jedan, ovaj član veoma diskutabilan zato što ostavlja puno prostora za voluntarizam, jer ne postoje kriterijumi. Mi smo danas o tome pričali, pričali smo i prethodnih dana. Ako ne postoje jasna pravila po kojima se igra, ako ne postoje jasni kriterijumi, otvara se prostor za voluntarizam. Ono što me najviše interesuje kod ovog člana, gospođo ministarka, a to bi molio da obavezno kažete – da li se ovo odnosi i na doprinose? Pošto vi ovde kažete – svih javnih prihoda, da li se to odnosi i na doprinose? Znači, voleo bih to da kažete- da li se odnosi na doprinose, pošto mislim da je to problematično jako? Hteli smo da vas pitamo šta je sa izmenama poreza na dodatu vrednost, na primer. Kada će to doći na dnevni red? Ovde, naravno, ne pričamo o stopi, pričamo o načinu i vremenu kada se naplaćuje porez na dodatu vrednost. Vodeći računa o tome u kakvom nam je stanju privreda, odnosno svi oni koji, na bilo koji način, imaju obavezu da plaćaju porez na dodatu vrednost, znam da vi to dobro znate, da im je najveći problem skupiti pare da plate porez na dodatu vrednost, a da nisu naplatili svoje obaveze, odnosno nisu naplatili svoja potraživanja. To je ono što guši. Ne mislim na ovaj način da se bavim populizmom, ali mislim da je to činjenica o kojoj moramo da povedemo računa i činjenica da treba na bilo koji način da pomognemo domaćoj proizvodnji, a ne da se hvalimo spoljnotrgovinskim deficitom. Pa, spoljnotrgovinski deficit nam je u plusu zato što je uvoz smanjen, zato što je platežna moć manja, zato nam je spoljnotrgovinski deficit manji nego što je bio i nema razloga da se time hvalimo. Takođe, hteo sam da pitam - da li ima šanse da se menjaju porezi i doprinosi na primanja? Znači, mi sve vreme insistiramo da se oni smanje. Sami znate, i o tome smo više puta pričali, znam da znate do čega bi to dovelo. Vi ste jednom ovde rekli da manji porezi i doprinosi ne znače da će biti punija kasa, odnosno da se i onda izbegava itd, ali mislim da o tome ne treba samo da vodimo računa kada pričamo na ovu temu o državi. Država je najveći dužnik, država je ušla gde god može, ne napušta, hajde što ne napušta javna preduzeća, o tome smo pričali danas. Nemojte me tako gledati, gospođo Dragutinović. Ne čujete me dobro. Mogu i glasnije, ali ne znam da li će to rešiti problem. Kažem, država ulazi gde god stigne i gde god želi. Primer za to vam je Dulićev zakon o oživljavanju građevinske industrije. Mene interesuje - šta vi mislite o tome? Koliku će to rupu u budžetu da napravi? Taj zakon je čist etatizam, kao i zakon koji nam je pre neki dan doneo ministar Milosavljević. Ne postoje kriterijumi i sve se stavlja u ruke ministra. Kada je u pitanju Dulićev zakon, mene zaista interesuje, znači, koliki će to biti budžetski rashod? Zatim, šta vi mislite o kršenju ugovora koji smo potpisali sa CEFTA? Vi znate šta stoji u tom zakonu, mi smo i njega pitali šta vam je na to rekla ministarka finansija. Mi imamo neke odnose i sa zemljama koje nas okružuju, i sa zemljama u EU i sa zemljama van EU. Kada nam je Dulić doneo taj zakon i faktički eliminisao sve, osim domaćih građevinara, koje je prethodno unakazio sa svojim zakonom i upropastio, šta će oni reći? Kako ćemo moći na bilo koje tržište da odemo i bilo šta da ponudimo? Drugo, nadam se da ste upoznati i sa onim zakonom koji je doneo ministar Milosavljević ispred nas. Država se upliće gde god stigne, mislimo da je to veoma veliki problem. Ono što nas kao LDP interesuje jako, a verujem da građane takođe, to je taj ekonomski sukob u samoj Vladi. Mi imamo ministarku finansija, čije izjave zaista podržavam, imamo premijera koji ćuti na njene izjave, imamo ministra za ekonomiju i regionalni razvoj koji te izjave na svaki mogući način opovrgava i daje izjave, kao što je ova današnja, da će on pregovarati sa MMF o odmrzavanju plata i penzija. Moram još jednom to da vas pitam, meni je stvarno neprijatno, ali – ko je ministar finansira u ovoj zemlji, vi ili on? Voleo bih da se on bavi samo onim poslom za koji je izabran u ovoj Skupštini. Ali, mi stalno slušamo o ekonomskom sukobu u Vladi, odnosno izjave koje dajete vi i izjave koje daje on su potpuno suprotne, nažalost moju, a verujem, na žalost i interesa građana Srbije, mnogo, mnogo češće, gotovo svaki put ono što je ministar za ekonomiju koji nije nadležan za deo kojim se vi bavite, njegove izjave i njegova politika tu pobeđuje. Mi smo danas čuli da je jedini način za izlazak iz krize povećanje potrošnje. Znam da ste vi potpuno suprotnog mišljenja. Ali, dokle građani da budu žrtve takve jedne politike, da se zaista ne zna ko šta radi, odnosno zna se ko šta radi, odnosno šta je posledica onoga ko šta radi? Još jednom ponavljam, vi date izjavu koja da nadu i privrednicima i građanima da će nešto da se promeni u ovoj državi, da postoji plan za izlazak iz krize. Premijer ćuti o tome, ne pojavljuje se u ovoj Skupštini da govori na bilo koju temu koja se odnosi na ekonomiju, na finansije, ali zato imamo jednog potpredsednika Vlade, ministra za ekonomiju i regionalni razvoj koji svaku vašu izjavu poklopi. Isto molim da nam objasnite, ovo je retka prilika, u poslednje vreme se nismo viđali ovde, ovih 5.000 dinara bonusa, koja je to politika Vlade? To je ponižavanje građana, to je ponižavanje radnika.
Gospodine Maraš, molim vas da se sada približite temi, jer bojim se da ste izašli iz zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa tačaka od 5. do 11. Otišli ste u opštu ekonomsku analizu, pa vas molim da sada to povežete sa temom koja je na dnevnom redu.
Gospodine Novakoviću, ako biste vi želeli da pričam samo o članovima izmena Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji…
Izvinjavam se što vas prekidam, moje želje su moji lični problemi, a obaveza na poštovanje Poslovnika je zajednička. Dakle, razdvajamo želje od obaveze poštovanja Poslovnika, i hvala na razumevanju.
Naravno da vas razumem, gospodine Novakoviću, ali moram da vam kažem da se nijednog momenta nisam udaljio od teme. Tema može da se gleda samo usko i tema može da se gleda malo šire. Ova tema koja je danas na dnevnom redu, pa i ovi krediti koji dospevaju, gle čuda, 2012. godine. Svi građani ove zemlje znaju šta će biti 2012, godine, to smo i danas čuli od predstavnika vladajuće većine, novi izbori. Kako to baš dospevaju prve rate? Nadam se da vi planirate, kao svaka ozbiljna politička partija, da ostanete na vlasti. Šta vas čeka? Ne kažem, krediti su povoljni, uslovi su povoljni, malo je samo tajming taj čudan. Gospođo Dragutinović, danas je, ako se ne varam, 19. jul. Kada ćemo pripremati budžet za sledeću godinu? To moram da vas pitam, kao neko ko je u ime ove Skupštine, gospodine Novakoviću, bio na jednom međudržavnom skupu na kome je bila vaša saradnica, gde smo čuli od onih koji su mnogo ranije prošli period tranzicije, koji nažalost kod nas traje deset godina, da oni u ovo vreme dobijaju predlog budžeta. Dobijaju u ovo vreme predlog budžeta poslanici. BiH, Albanija, Crna Gora su za nas Evropa kada je u pitanju poštovanje kalendara budžetskog. Mi treba da razmišljamo o sledećoj godini. Kada ćemo mi dobiti budžet? Molim vas, znam da nije vreme o tome da pričamo, niti vi možete išta da mi kažete na tu temu, ali veoma me interesuje – kada ćemo biti u prilici da jednom dobijemo budžet na vreme, da možemo o njemu da raspravljamo mi ovde po odborima, po poslaničkim klubovima i da onda zajedno sa vama pokušamo da kreiramo budžet koji će biti najbolji za našu državu? Možda sam postavio previše pitanja, gospodin Novaković bi to nazvao veoma širokom lepezom. Međutim, mislim da su svi u istom kontekstu. Baš iz tog razloga što nemamo priliku često da se viđamo, naravno da ne mislim da je krivica do vas, nego život koji živimo, kriza u kojoj jesmo zahteva da se mnogo češće srećemo, da mnogo češće čujemo od vas i od ostalih predstavnika Vlade, a pogotovo premijera. Koji su to koraci koji će Srbiju i sve njene građane i građanke izvesti brže iz ove krize? Samo vas molim još jednom da mi kažete ko je ovlašćen, recimo, da pregovara sa MMF na ovu temu povećanja plata i penzija, povećanja potrošnje i da je to put izlaska iz krize. Uz dužno poštovanje, znači, gospodina Dinkića koji je to izjavio, mislim da je to najstrašnija izjava kada je u pitanju ekonomija ove zemlje i budućnost. Mislim da je odlična prilika, vi ste sad ovde, da dobijemo odgovore na neka pitanja. Još jednom podvlačim, mi očekujemo izmenu Zakona o porezu na dodatu vrednost u kontekstu u kom sam vam rekao. Znači, da poreski obveznici, kao i država gospođo Dragutinović. Država je najveći dužnik, vi znate da je država najveći dužnik. Državi moraš da platiš PDV iako nisi naplatio svoja potraživanja. Država svoje obaveze ne izmiruje. Kada će doći PDV na dnevni red i da li ćemo imati izmene zakona o porezima i doprinosima na zarade, gde mi očekujemo da se ti porezi i doprinosi smanje, iz prostog razloga da bi se pustila privreda, preduzetnici da udahnu vazduh i da krenu da zapošljavaju i da rade više. Naravno, opet podvlačim, ne želim da se bavim populizmom ili nekom demagogijom, ali to je jedini put i znam da se vi sa tim slažete. Ne potrošnja, ne povećanje potrošnje, nego stvaranja uslova. Mi to očekujemo od Vlade. Ova vlada je donela sijaset dobrih zakona. Neke menja svako malo, ali donela je dobre zakone. Neki zakoni nisu, neki zakoni su suprotnosti sa Ustavom. Mi smo i o tome govorili. Vi ste uvek imali podršku LDP kada su ti zakoni, pre svega, stvaranje uslova da se neke evropske vrednosti u ovoj zemlji afirmišu i da se put Srbije ka Evropi ubrza. Zbog toga vas molim da iskoristite svoj autoritet kao ministarke finansija, da preuzmete dominantnu ulogu u toj Vladi, ako je već jedan spreman da ćuti koji je bio na vašem mestu. Da krenemo sa tom politikom o kojoj vi toliko pričate, o kojoj premijer toliko ćuti. Neki drugi ministri pokušavaju da tu politiku okrenu s noge na glavu.
Reč ima gospodin Ilić Vladimir, pa gospođa Jorgovanka Tabaković.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministri Vlade, drage kolege narodni poslanici, svoju diskusiju ću ograničiti na Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Imajući u vidu da sam lično operativno primenjivao na neki način ovaj zakon kao direktor Poreske uprave i želim odmah da izrazim slaganje sa onim što je rekla ministarka finansija, da je nama potreban novi zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, imajući u vidu da je ovaj sadašnji u velikoj meri na neki način i ograničenje same poreske administracije, ali često zbunjuje i poreske obveznike i strane investitore, procedure su dosta složene i taj postupak traje vrlo dugo. Međutim, bilo kako bilo, danas predložene izmene i dopune ovog zakona, u svakom slučaju, podržavam iz prostog razloga što se one kreću u tri pravca. Prvi je već rekla gospođa ministarka, dakle, usaglašavanje sa Zakonom o prekršajima, Zakonom o uređenju sudova. Drugi jeste pooštravanje poreske discipline i treći, čini mi se, onaj što je po mom mišljenju i najbolji deo, jeste deo koji se odnosi na podsticaj, relaksiranje poreskih obveznika. Naravno da je dobro da nadležnost za vođenje prekršajnog postupka pređe sa Poreske uprave na prekršajne sudove, jer se sećam i sam često primedbi koje smodobijali od strane obveznika po onoj narodnoj, kadija te tuži, kadija ti sudi, sama poreska administracija je sprovodila čitav postupak. Oni koji su bili nezadovoljni mogli su da idu na Vrhovni sud da ostvare svoja prava. Ovaj model je daleko bolji, logičniji. Međutim, ono što će se možda postaviti kao problem jeste kapacitet i dovoljna obučenost prekršajnih sudova za vođenje ove vrste prekršaja, imajući u vidu specifičnost materije i jednu paralelu vezano za naša tužilaštva, gde u postupcima kod onih krivičnih dela koje se vode pred tužilaštvima imamo veliku neefikasnost, nekad iz razloga nepoznavanja u dovoljnoj meri poreskih propisa od strane tužilaštava i sudova, i procesi traju dugo i često se okončavaju oslobađajućim presudama zbog zastarelosti. Dakle, ovde je samo pitanje u kojoj meri su spremni prekršajni sudovi i da li imaju kapaciteta da ovaj postupak rade efikasno. Dobro je i to da su izjednačeni poreski inspektori i lokalne poreske administracije sa centralnom administracijom, i to će doprineti boljoj motivisanosti i efikasnosti lokalnih poreskih administracija, koje će sada biti u poziciji da zajedno sa lokalnim vlastima donose odluke i o odlaganju plaćanja obaveza koje se tiču lokalnih prihoda. Ono što bih izdvojio kao posebno dobro u ovim izmenama jeste promena redosleda rasporeda uplaćenog duga, gde se sad prvo namiruje osnovni dug, pa kamate, pa tek onda troškovi postupka, dok je u sadašnjem rešenju bilo obrnuto. Mislim da je ovo rešenje i bolje i logičnije. Takođe, pozdravljam i smanjenje kamatne stope. Naime, visina kamatnih stopa, koliko se sećam, preračunato u procentima danas iznosi oko 24 ili 25 procenta na godišnjem nivou, što je neprimereno veliko opterećenje za one koji kasne sa uplatama ili duguju za poreze. Čini mi se da će po sadašnjem rešenju to biti oko 17 i 18 procenta godišnje, što je veliko rasterećenje za poreske dužnike. Uvođenje jedinstvenog roka zastarelosti je dobra stvar, pet godina je jedinstveni rok. To je dobro rešenje. Po meni, možda najvažnije za one obveznike koji se nalaze u procesu reorganizacije jeste mogućnosti odlaganja plaćanja poreskog duga za 60 meseci, što je u uslovima ekonomske krize i stanja naše privrede dobrodošlo kod većine onih koji imaju problema u poslovanju i plus taj period odloženog plaćanja od 12 meseci koji će svakako relaksirati one koji su u problemima. Svakako da ćemo podržati izmene ovog zakona i slažem se s ministarkom da je potrebno i očekujem da Ministarstvo finansija počne izradu potpuno novog zakona. Sad bih iskoristio ovu priliku, pošto sam dobio reč, da zajedno s vama podelim i neka razmišljanja o perspektivi daljeg razvoja možda i poreskog sistema i pravca delovanja. Čini mi se da jedan od ključnih problema koje imamo danas u našem poreskom sistemu jeste njegova struktura koja bitno odudara od strukture poreskih sistema zemalja OECD i EU. Biću jasniji, gde u strukturi poreskih prihoda, ne računajući doprinose, direktni porezi, a to su porez na dohodak građana, porez na dobit i porez na imovinu, učestvuju sa svega 22% u poreskim prihodima, dok na drugoj strani porezi na potrošnju, pre svih PDV i akcize, učestvuju sa 75%, što samo po sebi zvuči dosta i nepravedno i paradoksalno, i naravno nije to situacija danas, takva situacija je već godinama unazad. I u vreme dok sam bio u poreskoj upravi, primera radi, direktni porezi u zemljama OECD iznose 53%, a porezi na potrošnju posredni 41%. Dakle, gotovo dvostruko više ili bezmalo dvostruko više se oporezuje potrošnja u Srbiji, odnosno ti prihodi učestvuju u našoj strukturi poreskog sistema više nego u zemljama OECD i zemljama EU. Ovo govorim samo u prilog činjenici da mislim da svako povećanje poreza na potrošnju ne bi bilo možda dobro, jer će dalje produbiti ovu nesrazmeru u poreskom opterećenju, ali svakako da vidim mesta u povećanju direktnog oporezivanja, pre svega, mesta u povećanju poreza na dohodak građana, posebno velikih bogatstava, što je svakako naše zajedničko opredeljenje i mislim da i ministarka razmišlja o sintetičkom porezu i o progresivnom oporezivanju. Oporezivanje potrošnje po svojoj prirodi ne ceni ekonomsku snagu onih koji plaćaju poreze. Dakle, svi građani plaćaju porez na potrošnju. U tom smislu je takva vrsta oporezivanja, koja ne uvažava u potpunosti ekonomsku snagu obveznika, manje pravedna naspram oporezivanja visokih dohodaka visokim stopama i posebno poreza na imovinu koji je kao poreski oblik prilično potcenjen. Dakle, u Srbiji ima sasvim dovoljno bogatih koje treba oporezovati, njihovo bogatstvo je vidljivo i transparentno i čini mi se da je potreban zajednički napor parlamenta, a naravno i Ministarstva finansija, da ovo oporezivanje krene u punijem obimu. Osim toga, iz ličnog iskustva jedan apel za ministarku da maksimalno učini napor da popravi materijalno stanje poreske uprave, posebno u smislu zarada i ostalih uslova mogućnosti za edukaciju. Verujem da ste svesni da je to neophodno. Zaista znam uslove u kojima rade ljudi. To je potrebno naravno i u drugim mestima u administraciji, ali čini mi se da je poreska administracija po svojoj prirodi, po poslu koji obavlja, možda jedan od najbitnijih delova te administracije. U tom smislu svako poboljšanje njihovog materijalnog položaja i nivoa edukacije će doprineti i efikasnosti samog poreskog postupka. Na kraju još i sugestija koja se tiče poreza i doprinosa na zarade. Mislim da je došlo vreme i da u narednom periodu svi zajedno takođe moramo da učinimo napor da dođemo do principa – nema isplate zarada bez doprinosa. Dok ne uspostavimo taj model nećemo imati disciplinu. Kad ga uspostavimo, imaćemo prilike da razmišljamo i o eventualnom smanjenju doprinosa i poreza na zarade. Ukoliko to ne uradimo, zaista ćemo i dalje ostavljati ljude bez adekvatne zdravstvene zaštite i mogućnosti da im se overe knjižice, na jednoj strani, i neke koji će čekati na penzionisanje više meseci. Siguran sam da vi o tome razmišljate, kao i čitava Vlada, i da polako izlazimo iz perioda kada je bilo potrebno biti možda blag prema velikim obveznicima, prema velikim društvenim sistemima koji su svakako u problemima, koje je na taj način možda i trebalo relaksirati, ali ono što mora da važi za sve, to je princip jednak odnosa prema svima. U tom smislu, ne treba favorizovati one koji ne plaćaju poreze na račun onih koji redovno izmiruju poreze, jer na taj način ih dovodimo u neravnopravan položaj. Toliko sam imao da kažem o Zakonu o poreskom postupku i svakako da će naša poslanička grupa podržati predložene zakone.
Povredu Poslovnika reklamira gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, insistiram da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika koju ste načinili. U skladu sa članom 100. tražim svoje pravo, a povredili ste Poslovnik u članu 93, zato što mi niste dali reč po redosledu prijavljenih govornika, jer sam u sistemu bila prijavljena kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe u vreme kada je govorio moj kolega Slobodan Maraš. Po važećem pravilu da se reč daje od najmanje ka najvećoj poslaničkoj grupi, dajući reč svom stranačkom kolegi, a znajući da će prenos biti u 18.00 časova prekinut, verovatno zbog reprize neke dobre stare serije, molim vas da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika koju ste učinili smišljeno.
Dakle, sve što ste kazali ne odgovara istini. Prenos će biti do 19.30. Redosled govornika je upravo onakav kakav sam i izdiktirao. Meni je žao što se ne pridržavate redosleda u prijavljivanju za reč kao ovlašćeni predstavnici, zamenici predsednika ili predsednici poslaničkih grupa. No, to je neko prećutno pravilo koje ne smatram da je loše. Dakle, vaša prava ni na jedan način kao zamenice šefa poslaničke grupe nisu ni prekršena, ni oštećena. Ali, svakako, pošto ste prvo tražili da se u danu za glasanje Skupština izjasni o nečemu što apsolutno ne može biti povreda Poslovnika, zamoliću službu da to registruje i Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o ovome što ste tražili. Reč ima ministarka, gospođa Diana Dragutinović.
Biću veoma kratka. Samo bih rekla nekoliko rečenica na osnovu izlaganja koje je imao poslanik Vladimir Ilić. Iako veoma uvažavam njegovo mišljenje, moram da izrazim neslaganje načinom poređenja poreske strukture Srbije i OECD. Prva stvar, kada se god poredi poreska struktura, uzimaju se u obzir i doprinosi. Znači, kada uzmete u obzir doprinose, onda će slika izgledati potpuno drugačije u odnosu na onu koju ste pomenuli. Takođe, druga stvar o kojoj moramo voditi računa, a često se zaboravlja, kada se govori o tome da je učešće poreza na potrošnju u Srbiji veće nego u ostalim zemljama, to je rezultat i mnogo veće potrošnje od proizvodnih mogućnosti zemlje, što se ogleda u velikom deficitu platnog bilansa. Dakle, ne treba zaboraviti da smo imali deficite i od 18,5% društvenog proizvoda. Sada je, srećom, on manji – 5,5%. Zemlje OECD u proseku imaju suficit. Prema tome, mi imamo veću potrošnju od proizvodnje, pa i sa niskom stopom prikupimo više tog poreza. Znači, ne slažem se sa načinom poređenja te strukture i kada god govorimo o odnosu poreza na potrošnju u odnosu na direktne poreze, uvek treba da imamo na umu samo jednu jedinu stvar – kolika je poreska stopa, standardna i umanjena? Ona najbolje govori o oporezivanju potrošnje u Srbiji. Što se tiče direktnog oporezivanja, zaista se potpuno slažem sa gospodinom Ilićem. Ono na čemu insistiram, ne znam koliko je to svima jasno, jeste potpuno pravičan poreski sistem, a pravičan poreski sistem jeste da oni koji imaju jednaku ekonomsku snagu isto plaćaju, bez obzira na koji način zarađivali svoj dohodak, da li iz redovnog radnog odnosa ili autorskih honorara. I naravno, da oni koji imaju više – više plaćaju. Uostalom, intencija promena zakona koje imam u vidu pre svega će se videti u porezu na imovinu, gde će se jasno videti koliko će oni koji su u proseku bogatiji plaćati više nego što plaćaju do sada. Potpuno se slažem sa vama da je vreme da reformišemo poresku administraciju. Naravno, mnogo je teže reformisati i zaoštravati, da kažem, taj naš štap u rukama države u periodu krize, ali to je posao koji je pred nama. Hvala i izvinjavam se na prekidu.
Hvala, gospođo Dragutinović. Reč ima mr Jorgovanka Tabaković.
Još koji sekund ću od svog vremena za raspravu o temi iskoristiti da vama kažem, gospodine Novakoviću, vrlo ste nekorektno komentarisali moju povredu Poslovnika, jer je vaša obaveza po uobičajenom pravilu bila da meni, koja sam prijavljena u sistemu, a po redosledu kada sam već prijavljena, date reč pre poslaničke grupe G 17. Da ne bi bilo različite primene Poslovnika, nadam se da će po novom to biti i decidno napisano, pa nećemo moći ubuduće da zavisimo, nećemo morati da zavisimo, od vaše volje i nećete biti u prilici da neistinito informišete javnost, rekavši da moje pravo nije povređeno. Povređeno je jer mi niste dali reč. Bila sam prijavljena u sistemu onda kada sam tu reč trebalo da dobijem. To što nas ne obaveštavate da li ima prenosa ili nema, nadam se da ćete sada, takođe, poslovnikom usvojiti kao pravilo da nas na početku radnog dana obaveštavate, kako bi mogli da planiramo svoje izlaganje ovde, jer se mi u ovim klupama ne nalazimo da bi gledali jedni druge, nego da bi se obraćali građanima Srbije, zbog kojih se ovde nalazimo. Gospođo Dragutinović, malu ljutnju, koju s pravom imam mogućnosti da izrazim prema gospodinu Novakoviću, neću nijednog trenutka izraziti prema vama, ili temi, jer moj odnos nije odnos prema ljudima, nego prema nepravdi koja se nanese, odnosno hoću da govorim o izmenama sa kojima ste vi ovde danas došli da nam ih predstavite u ovom domu. Počeću prvo od onog što zaista treba pohvaliti, jer je retka prilika da se može nešto pohvaliti, a to je da u izmeni Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji zaista postoji jedna kvalitetna promena. Sadržana je u članu 12, gde se u cilju primerenijeg poreskog opterećenja poreskih obveznika menja redosled naplate, kada se kod poreskog obveznika nađu i iznađu sredstva da se izmire poreske obaveze, i to redosledom da se prvo izmiruje glavna poreska obaveza, onda kamate i troškovi postupka. Nažalost, to će se primenjivati tek od 1. januara 2011. godine, ali to i nije tako daleko, s obzirom da je reč o kvalitetnoj promeni. Moram da pođem od onog što su primedbe. Godine 2002. su bile prve promene Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Tada se brzim koracima kretalo u restrukturiranje poreskog sistema i rađena je modernizacija uprave javnih prihoda. Uveden je nov sistem za elektronsku obradu podataka, uvedeni su službeni referati po vrstama za poreske obveznike u svim većim gradovima u državi i ono što je bilo pod posebnom pažnjom i interesovanjem svih građana, to je bilo da se vodi posebna briga o uplati doprinosa za socijalno osiguranje i oni su tada preneseni sa onih starih mesta naplate na Upravu javnih prihoda. Međutim, od tih izmena 2002. godine i modernizacije sistema, sve podrške koju je nemački Fond GTZ-a davao i daje Ministarstvu finansija, u smislu saveta i tehničke podrške, mi se danas nalazimo pred dva otvorena pitanja, najkrupnija i najzanimljivija za građane Srbije. Kako je moguće da se kroz tako centralizovan i osavremenjen sistem desi da neko ko krene u penziju nema povezani radni staž, nema uplatu doprinosa, a preduzeća koja posluju u zakonskim okvirima države Srbije jesu pod stalnom lupom svih organa koji su nadležni za kontrolu zakonitog rada i isplate primanja zaposlenih? Sve ono što kao mere donosimo, sve zakone koje posmatramo i kao matematičke modele, kao ekonometrijske sisteme, kroz dostignuća softvera, informacionih tehnologija, na kraju se svedu na život građanina Srbije koji krene u penziju, a ne može da ostvari to pravo, zato što mu nisu uplaćivani doprinosi. Govorimo o tome da imamo deficit kao država u slaboj naplati ili u nedostatku sredstava kojima želimo da isfinansiramo neke državne rashode ili obaveze koje država ima prema građanima i onda imamo samo dva načina, štednje se ova država odrekla, da te rupe nadoknadimo. Jedna je zaduživanje, kada teretimo buduće generacije i druga je povećanje poreskih obaveza, a to je teret ove generacije i na teret ove generacije. Zaduženje imamo, ne jedno, nego tri, nekoliko sporazuma i o tome ću govoriti kasnije, ali ono čime ste pritisnuti u vreme političke i izborne kampanje, koja samo nije zvanično raspisana, ali uveliko traje, po svemu onom što imamo prilike da vidimo, ispostavilo se da je najjednostavnije ići ne na povećanje PDV, jer se nema odakle plaćati veći PDV, nego ići na veću poresku disciplinu i to ćemo uvek pozdraviti, ali da bi neko mogao da traži poresku disciplinu od ostalih učesnika u platnom prometu mora da je ima sam. U danu za postavljanje poslaničkih pitanja sam postavila pitanje – kako je moguće da jedan prevoznik iz mesta Ćuprija, prezime mu je Antić, između ostalog, i na vaše ministarstvo je upućeno pitanje, čovek koji je u redovnom postupku dobio da vrši prevoz đaka iz tri osnovne škole i penzionera, ima nenaplaćena potraživanja od lokalne samouprave koja novac dobija kao transferna sredstva od Republike, bio je prinuđen da tuži da bi mogao da ostvari svoje potraživanje i sada se traži od njega da ide na neko poravnanje u kome će odustati od svojih dokazanih potraživanja, koje ima od nečeg što je država u smislu reči, najdirektnijem, lokalna samouprava. Znači, država duguje nekome, konkretnom savesnom čoveku koji pruža usluge ili izvođaču radova ili bilo kome i traži od njega da se ili pritiskom na sud povuče tužba ili kada se presuda donese, da se dogovore oko poravnanja, gde bi onaj ko traži svoj novac morao da spusti, da oprosti dugove, a država ima mogućnost, evo ovako, dolaskom, sa jednim zakonskim predlogom pred poslanike izađe i kaže – ima jedna dobra strana ovog zakona i druga, nije loša, smanjenje kamate. Ova jedina dobra gde prvo naplaćujemo osnovni dug, kamatu i sporedne troškove, a sve ostalo je teže. Produžava se rok zastarelosti, doduše, u skladu sa Zakonom o obligacijama, na pet godina, ali od dana kada se o nekom dokumentu utvrdilo poresko potraživanje. Znači, nije više ni godina, ni tri, nego pet godina država potražuje poresku obavezu. Teže je. Uprava za velike poreske obveznike se gasi, koliko vidim iz ovog predloga i to ne obrazlažete. Očekujem da ćete obrazložiti, možda ste i preskočili, jer samo što ste ušli morali ste da obrazlažete donet zakon. Posebno se gledaju slučajevi koje mi zovemo restrukturiranje, a to je da se uvode specifični uslovi za one koji ne izvučeni iz bubnja, ne po nekom kriterijumu poznatom nama već odlukom ministra za ekonomiju i regionalni razvoj jesu povlašćena preduzeća koja idu u restrukturiranje, pa se njima oproste dugovi odlukom jednog na teret budžeta, odnosno svih nas. Vi nama ovde niste rekli šta to znači po onom Zakonu o kontroli državne pomoći gde mi sada nekoga stavljamo u povoljniji položaj, odnosno državi uskraćujemo naplatu jednog dela poreskih prihoda. Opet uveli ste institut samoprijavljivanja, tako ga krstim za sebe. Da li mi institutom samoprijavljivanja, gde nekome ko duguje poreske obaveze obećavamo da nećemo voditi prekršajni postupak zato što će neko platiti obaveze koje ima sam, i dalje forsiramo poresku nedisciplinu, pa one koji redovno plate dovodimo u neravnopravan položaj time što u isti rang, znači nekažnjene, stavljamo one koji nisu platili na vreme, pa su se našli pred prekršajnim postupkom. Verujte mi da to u stvari nisu prava pitanja. To su sva pitanja pod dva. Pod jedan je, da li je država pravilno odmerila mogućnosti privrede i građana da plate porez, prema željama te države i pitanje pre svih pitanja je, da li će nam nekada neko izaći u ovom domu ili na bilo kom drugom forumu, ili sajtu prikazati ko su najveći poreski dužnici, što je najčuvanija tajna u ovoj državi? Možete saznati sve podatke iz privatnog života svake javne i manje javne ličnosti, možete saznati meni iz skupštinskog restorana, možete znati koliko je ko kafa popio, ko je čime gde putovao, ko je sa kim razgovarao, čak su i razgovori između ljudi bez sudskog naloga dostupni, što je nedavno bio slučaj kada se uključio u tu temu i zaštitnik građana, ali je spisak najvećih poreskih obveznika najčuvanija tajna. Zašto? Zato što su finansijeri političkih stranaka koje su u mogućnosti, snazi i kapacitetu, odnosno dostupni su im podaci da na različite načine te ljude ne ostave na onim otvorenim programima gde se redovno opominju, blokiraju ili itd. Znači ti koji su na vlasti omogućavaju nekome ko ih finansira da se ne vidi koliko duguju. Nekim sticajem okolnosti znam deo tih podataka, ali se ne bih usudila zato što nemam originalni dokumenat da to iznesem. Vi ga možete dobiti. To u okviru vašeg ministarstva, koje ima zaista široki spektar poslova, možda niste u prilici da najdirektnije propratite, ali u ovoj državi je sve postalo predmet tržišne transakcije. Da vas ne prozovu ako dugujete porez, da ne kažu da ste neku transakciju uradili ne zakonito, da vaš predmet drže u nekoj fioci i u tome nam neće mnogo pomoći čak ni ovo, nadam se da hoće, ali se bojim da neće, ovo vođenje postupka i prvostepenog i drugostepenog sa poreske uprave na prekršajne sudove, onako kako ste vi to i objasnili, prekršajni sud u prvom stepenu i viši prekršajni sud u drugom stepenu. Ono što mene brine i što se uvek pojavljuje kao dilema, pored člana 46. gde se neblagovremeno plaćanje poreza podstiče, to je ono gde smo rekli samoprijavljivanje i neevidentiranih troškova za budžet, u smislu kontrole državne pomoći time što će neko ići u poseban postupak reorganizacije, postavlja se pitanje zašto je samo u ovom delu posla, govorim o porezu, radi postizanja sve veće doslednosti u primeni zakona predloženo preciziranje pojedinih zakonskih rešenja, što mogu da pohvalim, da se šta to manje tumačenja zna koliko ko duguje poreza i na koji način će trpeti kaznene posledice ako to ne plati na vreme. Mi smo u prepodnevnoj raspravi imali na dnevnom redu izmene i dopune Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Sa toliko mnogo nedefinisanih stvari i sa otvorenim zahtevom da direktor Agencije za borbu protiv korupcije, koji je nadležan da zakonska tumačenja ne samo donosi, odnosno povrede zakona sam procenjuje, nego i daje mišljenja sam sebi za zakon koji primenjuje. Ne može Zakon o sprečavanju pranja novca, o borbi protiv korupcije, o kontroli državne pomoći biti nedefinisan, neizveden do kraja i nejasan, a da se na poresku upravu svali ovaj deo koji se zove precizno tumačenje. Znači, zakoni u ovoj državi ne samo da moraju da budu pravedni, logični, oni moraju da budu i konzistentni među sobom da bi naplata poreza bila zaista takva da svaki građanin može da kaže – ja ću prijaviti onog ko ne plaća porez jer je ovo moja zemlja, moja država, moja vlada, koja zaslužuje da joj platim porez i da prijavim onoga ko porez ne plati. U ovom trenutku, sa ovakvim odnosom prema svojoj privredi, sa ovakvim zakonskim rešenjima, sa ovakvim poreskim opterećenjima i ovakvim nepravdama, to se ne može očekivati ni od privrede, ni od građana. Jer čim je neko spreman da vrši utaju poreza i da rizikuje drakonske kazne za to ili da zna da postoji neka adresa, neki čovek koji ga može spasiti od plaćanja njegove zakonske obaveze, onda će i svi ostali da se ugledaju po sistemu neregularnog odnosa prema svojim obavezama prema državi, a u zatvorenom krugu to će značiti manje prava i za obdaništa, i za škole, i za bolnice i za policiju. Uverena sam da vi i ne znate koliko je građevinskih firmi koje rade za velike i bitne ljude kao podizvođači, onih koji su na prvim listama, na prvim brojevima tih stranica, koji duguju kao veliki poreski obveznici i kojima neko kaže – ima onih manjih koji će platiti umesto tebe. Da li znate koliko ljudi kaže – niko ne hapsi krupne ribe nego idu od nas sitnih, od frizera, obućara i malih piljara? Da li je to ono što se danas dešava u Americi i što je juče objavljeno na Bi-Bi-Siju, gde se kaže da je Barak Obama doneo zakon po kojem će se desiti zemljotres u američkim bankama? Znate šta smatraju pod zemljotresom – da velike banke iscepkaju na manje, da te tako velike sisteme ne bi morali da neguju, da ukupnu privredu ne vuku u sunovrat. Zašto dozvoljavate da neki narastu toliko veliki da onda svoje probleme velikog broja zaposlenih predstavljaju državnim problemom, a u međuvremenu im nisu plaćali doprinose, ako su im uopšte plaćali plate ili su ih vodili na crno. To je obaveza ovog organa o kojem danas govorimo. Ono zbog čega sam pomenula tu odluku koja je doneta u oba američka doma, pomenula sam je zbog zaključka profesora Moričija, koji ovako kaže: "Mislim da ministar finansira Timoti Gajtner zaista nije svestan razmera problema (razmere problema su kriza koja traje i u finansijskom je sektoru). Moj utisak je da su finansijski doprinosi kojima su hranjene kampanje i demokrata i republikanaca razvodnile proces rasprave i u Senatu i u Predstavničkom domu, jer je previše aktera koji previše duguju Volstritu, da bi se ovaj posao obavio kako treba. To zahteva rukovodeću ulogu predsednika, ali je naš predsednik neiskusan kad je reč o finansijskim pitanjima, a imamo ministra finansija koji nije rekao bilo šta dubokoumno ili korisno. Strahujem da ćemo mi još kao Amerika ploviti kriznim vodama", rekao je gospodin Moriči za Bi-Bi-Si. Nijednu drugu sličnost ne nalazim u ovom tekstu, sem ovog dela – da je mnogo onih koji duguju nekom Volstritu ovde. Da bi se upustili u ozbiljnu reformu poreskog sistema, i vi, vi lično koji niste time opterećeni, zaista imate ključnu ulogu i mi od vas očekujemo da delujete na te hobotnice, koje svoje pipke pružaju na državni budžet, ne uzvraćajući ni minimumom ispunjenja zakonskih obaveza plaćajući poreze uredno i doprinose za plate svojim radnicima da mogu pristojno da odu u penzije. To jeste posao koji mora da uradi Vlada i to umesto nje ne može da uradi nijedan MMF, nijedan drugi kredit i nijedna druga štednja, a mi smo više suva drenovina. Hvala.
Hvala i vama. Reč ima, ako se javi, gospodin Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je sedam zakona. Ja ću govoriti o prvom zakonu – o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, ali su ovih šest zakona vezani, posebno ova tri zakona koja se odnose na ratifikaciju ugovora o zaduživanju, jer je upravo posledica neadekvatne poreske politike zaduživanje države. Da smo imali adekvatnu poresku politiku, da je ona izgrađena, mi danas ne bi verovatno imali ova zaduživanja, a posebno zaduživanje koje je prisutno u poslednjih godinu, godinu i po dana. Kakva je poreska politika, neka nam posluži jedna izjava ministra finansija, Diane Dragutinović, koja je negde u januaru rekla: "Važeći poreski sistem u Srbiji je nepravedan jer štiti najbogatije. Želja nam je da promenimo poreski sistem, pa smo u tom pravcu predložili i napravili nacrt izmene i dopune Zakona o imovini." Nažalost, ovaj zakon, a i set drugih zakona iz poreskog sistema nije došao u skupštinsku raspravu. Verovatno će biti. Ono što je osnovna karakteristika našeg poreskog sistema od 2000. godine jeste neadekvatna poreska politika, koja se zahteva, koja je neophodna. Ona mora biti regresivna, ona mora biti transparentna, ona mora biti otvorena, ona mora biti i jeftina, jeftina sa aspekta jeftinog ubiranja prihoda po osnovi poreza i mora promeniti strukturu fiskalne politike, jer mi danas po osnovi neposrednih poreza u odnosu na Evropsku uniju dobijamo duplo manje nego što je to u Evropskoj uniji, a po osnovi posrednih poreza imamo daleko veća zaduživanja nego što je to u Evropskoj uniji. Ne nominalno po poreskim stopama, nego sumarni pregled prihoda, kao što je rekao gospodin Ilić, govori o tome da mi po osnovi posrednih poreza imamo negde u strukturi sadašnjeg budžeta za 2010. godinu nešto oko 70-ak posto, a 30% su neposredni porezi. U Evropskoj uniji je to potpuno drugačije. U razvijenim tržišnim privredama je još veća razlika i neophodno je da država napravi potpuno sveobuhvatnu poresku reformu. Da je stav SRS ispravan, govori i Evropska komisija, koja je za 2008. godinu rekla šta je neophodno učiniti i koje su osnovne primedbe Evropske komisije na funkcionisanje državnog aparata i državnih institucija Republike Srbije. Evropska komisija kaže da Srbija nema dugoročnu i srednjoročnu strategiju strukturnih reformi. Pitanje za Dianu Dragutinović, ministra finansija – vi ste i u samom uvodnom izlaganju rekli da je ovo jedna od izmena, neophodan nam je sveobuhvatni zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kad ćemo ga dočekati? Vi ste posle inauguracije za ministra finansija najavili sveobuhvatnu poresku reformu. Evo, mi dve godine guslamo po ovim zakonskim propisima koji su izlizani zakonski propisi iz perioda komunizma. I sami kažete da je poreska politika u Srbiji nepravedna. Nepravedna je zato što štiti bogate i zato što uzima od siromašnih isto onoliko koliko uzima od bogatih. Tako da smo mi u apsurdnoj situaciji, da siromašni ljudi izdvajaju u budžet isto onoliko koliko i bogati. Ako nisam u pravu, dajte obrazloženje. Uostalom, to ste vi i izjavili. Nadalje, Evropska komisija kaže da nedostaju mere održivosti javnih finansija, da su javne finansije u krizi, da mi u budžetskom smislu imamo sve manje prilive. To je evidentno. Samo da se podsetimo – osnovni principi Vlade koja je izabrana 2008. godine bili su ne deficit u budžetu, koji je sada najveći u istoriji, nego suficit za 2010. godinu. Hajde da kažemo – svetska ekonomska kriza, pa domaći faktori, objektivni i subjektivni problemi, itd. Ali, ono što je princip, to je da niste napravili sveobuhvatnu poresku reformu. Dve godine je sasvim dovoljno da sagledate. Vi ste, između ostalog, teoretičar u ovoj oblasti. Pisali ste mnogo i o fiskalnom sistemu i vaša je obaveza bila, na vama je najveća odgovornost. Ostali ministri u ovoj oblasti se ne snalaze. Vi ste stručnjak u ovoj oblasti i vaša je obaveza bila da napravite adekvatan poreski sistem koji će odgovarati trenutnim ekonomskim odnosima, ekonomskom stanju u privredi, u oblasti života i rada i poslovanja u Republici Srbiji. Šta je problem u poreskom sistemu? Poreski sistem je vrlo komplikovan. On je skup. Radnici koji rade u ovoj oblasti rade sa vrlo malim platama. Podatak sam uzeo iz Poreske uprave – tamo visoka stručna sprema ima platu između 35.000 i 38.000 dinara; srednja stručna sprema je 20-ak do 23.000; niža stručna sprema dolazimo do apsurda. Prosek zarada u Srbiji, to je visoka stručna sprema, u najelitnijem državnom organu. Poreska uprava mora biti najelitniji državni organ, ako tu nema motiva, nema uspeha. Zato nam je finansijska disciplina ovakva kakva jeste. Zato imamo ovakve probleme u naplati prihoda i u finansijskoj disciplini. Sada smo pokušali sa povećanjem kaznene politike, povećanjem kazni i očekujemo da će porasti finansijska disciplina. Neće. Izgubićemo i ono što radi. Evo podataka: u 2010. godini, za šest meseci, zatvoreno je 1.687 privrednih društava i 18.525 preduzetničkih radnji, ukupno 20.100 privrednih subjekata obustavilo je rad. Početkom godine imali smo 66.000 blokiranih preduzeća od strane Poreske uprave, osam hiljada je otišlo u stečaj. Ovoga trenutaka imamo oko 58 hiljada blokiranih preduzeća od strane Poreske uprave. Svi oni kojima je blokiran račun odlaze na crno tržište. Gospođo Dragutinović, po podacima Vlade, na crnom tržištu se kretala roba u vrednosti, i u proizvodnom i u trgovačkom smislu, 2008. godine oko 4 milijarde. Prošle godine se to poduplalo, što iznosi 25% bruto društvenog proizvoda. Ove godine očekuje se desetak milijardi. To je 30% bruto društvenog proizvoda. Ko to može zaustaviti? Niko. To može zaustaviti adekvatna poreska politika, stimulativna poreska politika, ali istovremeno i stroga poreska politika koja će to crno tržište uterati u regularne zakonske tokove. Vi to ne možete s ovim zakonskim propisima. Vi to ne možete učiniti. Zašto? Zato što pogodujete tajkunima, zato što vam oni ne dozvoljavaju promenu zakonskih propisau poreskom sistemu. Ako grešim, ispravite me. Bilo je sasvim dovoljno vremena u ove dve godine da uđete u sveobuhvatnu poresku reformu, onako kako ste je i najavljivali. Dalje, najavljivali ste smanjenje poreza na zarade i neki ministri iz Vlade su takođe najavljivali smanjenje poreza na zarade, povećanje PDV-a itd, ali sve su to lupanja. To je bacanje prašine. Vi u Vladi nemate adekvatnu kohezionu snagu koja će u ekonomsko-finansijskom smislu sačiniti strategiju, ona koja se tiče privrednog razvoja, ona koja se tiče zaustavljanja negativnih tokova, ona koja se tiče stvaranja preduslova za oživljavanje svega onoga što je sada ugašeno. Ako imamo evidentan svakodnevni rast zaustavljanja rada privrednih subjekata zbog nelikvidnosti, zbog blokada, zbog nemogućnosti izmirenja određenih obaveza, vi morate vatrogasno delovati, vi morate preventivno i kurativno delovati, da bi spasavali sve ono što ovoga trenutka gori. Ne čini se ništa. Ovo što ste napravili sa sistemom subvencija, to je pomoć, ali samo onim srednjim i velikim preduzećima. Mali tu sebe ne vide. Odlaze u banke, međutim, banke ih ne gledaju. Nisu interesantni za banke. Zašto ste tu politiku usmerili preko banaka? Imate Fond za razvoj. Zašto izbegavate Fond za razvoj? SRS godinama vas upozorava, iskoristite prednosti fondova, i toga fonda, da on bude u funkciji i da ti finansijski tokovi koji sepretoče iz budžeta u banke, da se vrte unutar Fonda za razvoj. Praksa zapadno-evropskih razvijenih zemalja pre 20, 30, 50 godina je bila takva da su sva slobodna državna sredstva, sve slobodne fondove ubacivali u fondove za razvoj i zato imaju ovakvu privredu kakvu imaju. Ne ugašenu, kao što je situacija kod nas. Predsedavam Odborom za industriju. U više navrata sindikati, Unija poslodavaca, privredna komora itd. prigovaraju politici Vlade koja se odnosi, između ostalog, i na ovaj zakon. Odnosi se na ogromna davanja koje privredni subjekt ima u trenutku proizvodnje. Oni koji uvoze repromaterijal, prilikom ulaska repromaterijala u državu moraju da plate dobavljaču i da izmire sve obaveze. Državi plaćaju carinu i PDV. Odmah se plaća državna obaveza PDV-ai carina. Nadalje, s obzirom da repromaterijal mora da se preradi, da se proizvod napravi, privredni subjekt je dužan da plati sve poreze, sve doprinose, da plati i sve materijalne i nematerijalne troškove i tek onda da naplati od svoga kupca. Gledajte, taj raskorak između uvoza repromaterijala, proizvodnje i naplate traje mesecima. U međuvremenu, privredni subjekt plaća PDV, plaća carinu, plaća sve obaveze. Iz kojih sredstava jer je u nemogućnosti da naplati? Nekad se to moglo kroz razne avanse, pa uzmeš avans 20, 30, 50, 70%. Danas više nemaš avanse. Jedina mogućnost je da odeš u banku, uzmeš kredit pod kamatama od 20, 30, pa i više posto. Privredni subjekti, ali i institucije koje se bave privredom traže od države da se koriguje PDV i morate učiniti taj iskorak. Ovo je poslednji trenutak da pomognete privredi jer vrlo brzo nećemo imati privredu. Privredni subjekti ne mogu izmirivati PDV na ovaj način kao što je on sada projektovan i ozakonjen. Nadalje, privredni subjekti negoduju na nelojalnu konkurenciju koju imaju od strane uvoznika. Uvozi se sve i svašta, sumnjivog kvaliteta itd. Nema adekvatne kontrole uvoza. S takvom nelojalnom konkurencijom domaći proizvođač ne može biti konkurentan. On se izbacuje iz ekonomske utakmice. Njegov proizvod ostaje u magacinu, a prodaje se strani proizvod koji je nekvalitetniji, a i da nije nekvalitetniji, moramo dati prednost domaćem proizvođaču jer to rade sve razumne države sveta. Ono što je bitno naglasiti, dobio sam informacije od radnika u Poreskoj upravi, niske zarade, slaba motivacija radnika, neadekvatna opremljenost, neadekvatan poslovni prostor, nemogućnost izlaska na teren, posebno se to odnosi na inspekcijske službe. Država koja nema aparat koji može adekvatno kontrolisati tržište ne može ubrati prihode, zato i nemamo prihode u ovom smislu kao što vi planirate. Po podacima na vašem sajtu Ministarstva finansija, deficit u budžetu za 2010. godinu, za šest meseci, iznosi 54.614.000.000. Sada kada vidimo u strukturi gde se podbacilo, vidimo da upravo tamo gde su najdostatniji prihodi u budžetu, to su posredni porezi, tamo su prilivi manji, tamo je manja kontrola, tamonema učešća poreske policije, i tu smo zakazali. Uz to što postoji sivo tržište koje ne plaća ništa. Ali, ti ljudi su oterani iz legalnih tokova neadekvatnom poreskom politikom, neadekvatnom kreditnom politikom, jer mi umesto da smo imali razvojnu banku ili da smo fondove i Fond za razvoj pretvorili u pravu razvojnu banku, evo sada mi vodimo diskusije o tome da treba formirati razvojnu banku i putem razvojne banke stimulisati ovu osakaćenu privredu. Kakve finansijske pokazatelje možemo očekivati do kraja godine? SRS godinama ukazuje, prilikom razmatranja budžeta, da sve ono što vidimo u bilansima nije adekvatno. Probiće se deficit za ovu godinu. On je planiran u iznosu od 102 milijarde. Ovi pokazatelji za šest meseci govore da će biti daleko veći. Kumulativni pokazatelji za državu takođe, vi ste računali na 121 milijardu, biće oko 150, pa do 170 milijardi dinara. Odakle namiriti to? Kreditima. Zato imamo ove tačke dnevnog reda, ove tri, pa i ono do sada. Zato imamo ova ogromna zaduživanja putem kupovine hartija od vrednosti od strane banaka i od strane onih koji ovog trenutka imaju viška sredstava. Još, s obzirom na vreme, samo jedna vaša rečenica. Onog trenutka, pre tri meseca, kada je krenulo kolebanje dinara, porast u odnosu na evro, vi ste izašli sa jednom, po meni, neodmerenom izjavom. Neodmerenom izjavom, zato što iza svega toga nije stajala adekvatna politika Ministarstva i Poreske uprave, i svih drugih državnih organa, koji su morali sprečiti sve ono što ste vi rekli, a rekli ste da za povećanje vrednosti dinara su krivi špekulanti. Sutradan vas je guverner opovrgao u svemu tome i rekao da je sve učinjeno po zakonu. Vi kao ministar finansija ne možete izaći sa takvim izjavama, ne smete izaći sa takvim izjavama, ako one ne stoje. A one ne stoje. Zašto? Ako se rade špekulativne radnje, onda državni organi moraju sprečiti špekulativne radnje. Da li su one sprečene? Nisu sprečene zato što je sve napravljeno u skladu sa zakonom. Ko je kupovao devize, to niko ne zna. Vidite, prigovarao sam guverneru, prigovaram i vama. Otvorite, budite transparentni, onako kao što ste posle pobede u oktobru 2000. godine rekli da će sve biti transparentno, otvorite te dosijee i da vidimo ko kupuje devize.
Izvinjavam se, prvo ima gospođa Dragutinović reč. Izvolite.
Iako mi je želja da efikasno završimo sa ovom sednicom, ili makar ovim tačkama, morala bih da se osvrnem na komentar mojih reči. Dakle, moje izjave nikad nisu neodmerene jer, zaista, nisam neodmerena osoba. Kada sam koristila reč špekulacije a ne špekulanti, ili špekulante, koristila sam ih na onaj način na koji ih koristi svaki finansijski rečnik. Dakle, potpuno je normalna stvar na finansijskom tržištu dve vrste transakcija: arbitraža i špekulacija. Arbitraža znači kada koristite razliku u ceni na različitim tržištima i tako kupite na onom gde je jeftinije, prodate na onome na kome je skuplje. Špekulacija znači kada imate neke informacije, ili mislite da ih imate na osnovu prošlosti, i nešto drugačije očekujete, i na toj razlici između prošlosti i očekivanja vi, u stvari, profitirate. To su dozvoljene operacije. Znači, reči koje sam koristila, mislim u tom intervjuu ili već ne znam šta je bilo, špekulacija, arbitraža jesu reči kao što bi ste našli, odnosno objašnjenje tih reči možete da nađete u svakom finansijskom rečniku, a ja koristim finansijski rečnik.
Reč ima gospodin Radojko Obradović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, drago nam je da ste ponovo s nama, nije vas bilo nekoliko meseci i raspravljamo o setu od sedam zakona. Nekako je običaj kada ste vi tu da uvek bude nekakav paket zakona, ni vi ni ja, verovatno, ne možemo da nađemo vezu koja je objedinila svih ovih sedam tačaka i u jednom vremenu od pet sati je potrebno diskutovati o tako važnim stvarima. Tri od ovih sedam zakona su zakoni koji regulišu zaduživanja. Posebno je interesantan onaj kredit, odnosno zakon o potvrđivanju međudržavnog sporazuma između Srbije i Rusije od 200 miliona dolara. Pre više od godinu dana uveliko je najavljen taj međudržavni sporazum koji treba da obuhvati, otprilike, milijardu, negde je bilo reči evra, negde milijardu dolara, ali je jedno bilo budžetska podrška, a drugo su trebalo da budu krediti za određene projekte. Pošto očigledno nema projekata, prvi na red dolazi ovaj deo koji treba da popuni budžet. Dok Vlada, s jedne strane, govori o tome kako je cilj pokretanje proizvodnje, kako je cilj da se investira u projekte, od svih tih mogućnosti mi popunjavamo budžet. Ovaj zakon je interesantan još po nečemu. To je možda najkraći zakon o kom je Skupština do sad raspravljala. Ovaj zakon ima svega tri člana, uključujući i treći koji kaže da zakon stupa na snagu objavljivanjem u službenom glasniku. Da nema obrazloženja ovog zakona mi ne bismo znali za šta se ova sredstva koriste. Nijednom rečju u tekstu zakona se ne kaže da su ovo sredstava kojima treba da se popuni budžet. Obrazloženje se koristi samo u ovoj raspravi, kad zakon bude usvojen, to će biti zakon koji ni jednim jedinim slovom se ne kaže da ta sredstava idu Vladi Republike Srbije i ne kaže se koja je svrha za korišćenje tih sredstava. Ono što se otvara kao pitanje kad vam na dnevni red dođu ovakvi zakoni, a to je kakva je situacija sa budžetom. Hoće li nam biti, na kraju krajeva, bolje, kolika je granica održivosti našeg duga, koliki je spoljni dug, koliki je javni dug. To su sva pitanja koja traže odgovore. Sama činjenica da se zadužujemo da bismo popunjavali budžet i da bismo smanjili i popunili deficit dovoljno govori o situaciji u kojoj se Srbija nalazi. Naravno, vi ćete reći da to rade i druge države, a ja bih strašno voleo kad bi Srbija mogla da se poredi sa SAD, Velikom Britanijom i svim tim zemljama. Na moju žalost, daleko smo od toga. Do pre nekoliko dana su nas iz Vlade ubeđivali da je javni dug 31,9%, a onda se ispostavilo da u stvari javni dug nije baš toliki nego je 34,4%. Nisamu pravu? Onda se izvinjavam, pošto očigledno da se u vladajućoj koaliciji dešava da neko podnosi tuđe amandmane i da neko očigledno piše tuđe odgovore. Vi ste nam odgovorili, odnosno našem kolegi Raduloviću ste odgovorili na poslaničko pitanje 28. juna 2010. godine, gde ukupno ima četiri pasusa, pa da ne čitam sva četiri, ali u trećem pasusu kažete "učešće javnog duga u BDP na dan 31. maja 2010. godine iznosi 34,4%". Molim? (Diana Dragutinović: Mislila sam da govorite o 2009. godini.) Ne, mi govorimo o budućnosti, mi se ne vraćamo u prošlost. Samo govorimo o stvarima koje su pred nama, sa puno optimizma gledamo u budućnost. (Diana Dragutinović: Kad poredite Srbiju sa drugim zemljama u istom vremenskom periodu.)
Gospođo ministre, molim i vas, molim i gospodina Radojka da dijalog ostavite za posle, a sad gospodine Radojko nastavite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Znači, javni dug nije 32 nego 34,4% i to pod uslovom da ne računamo ta sredstava koja smo povukli MMF i tu ne ulaze svi krediti. Ne, nisu tu sredstava od MMF, pošto kažete da to nije dug. Tu nisu sredstva od svih onih kredita koje smo u Skupštini odobrili koji još nisu povučeni, i za Koridor 10 ,i za sva ona sredstva koja čekaju da budu povučena, kad ih povučemo i to će biti javni dug. Spoljni dug je prilično zabrinjavajući, iznosi 75% BDP i pokazalo se u ovoj krizi, koja je zahvatila ceo svet, da kad zavlada kriza onda deo spoljnog duga, bez obzira što nije javni, postaje javni dug. Pokazalo se da zemlje koje su zadužene imaju ozbiljne probleme. Druga stvar, iskustva zemlja u razvoju pokazuju da već kad se pređe stopa od 60% spoljnog duga, da to predstavlja smetnju u razvoju. Istraživanja pokazuju, to su i kod nas radili, gospodin Bajec je bio šef jednog tima, ne znam da li ste imali prilike da vidite to istraživanje, da zemlje koje su imale dug veći od 60% imale su stopu rasta čak i za 2% manje u godinama koje su zatim dolazile. Ono što nas čeka već u sledećih nekoliko meseci, to je izmena zakona o PIO, i tu je potpuno jasno da ste vi bili u pravu. Žao mi je što nije tu gospodin i gospoda iz PUPS-a, ali je potpuno jasno da je sve onako kako ste vi govorili tada, a nije ništa onako kako je govorio gospodin Krkobabić. Čeka nas zakon o fiskalnoj odgovornosti i sa nestrpljenjem očekujemo da vidimo kakve će limiti biti za ekonomsku politiku vlade. Moram da kažem da je vrlo hrabar cilj da se deficit smanji do 2015. godine na samo 1%. To je veliki izazov za svaku vladu, naročito za ovu. Kako Vlada suštinski funkcioniše? Pokazaću vam to na primeru. Ovo sad nije odgovor na poslaničko pitanje gospodina Radulovića, nego je odgovor na poslaničko pitanje koje sam vam ja postavio. Postavio sam poslaničko pitanje na sednici 18. maja 2010. godine. Kabinet predsednika Vlade je dopisom, navodi se broj, 19. maja dobio to poslaničko pitanje. On ga je prosledio na dalju nadležnost Generalnom sekretarijatu u Vladi. Generalni sekretarijat ga je dobio osam dana kasnije, 27. maja, pa ga je prosledio Ministarstvu finansija. Ministarstvo finansija je isti dopis dobilo 15. juna. Vi ste bili vrlo ažurni, vi ste već 16-og uputili odgovor. Znači, za jedan dan od kada je pitanje stiglo vi ste dostavili odgovor. Svaka vam čast. Odgovor u Skupštinu je stigao 30. juna 2010. godine. Znači, od trenutka kada je postavljeno pitanje, do trenutka kada je odgovor stigao, prošlo je mesec i po dana. Pri tom je za pisanje i za vaš odgovor trebalo samo jedan dan, a ostalih 44 dana su bili razni kurirski poslovi između određenih državnih institucija. To je ono na šta se žale i svi oni koji dolaze da rade u Srbiji. Realni posao koji treba da se odradi je vrlo kratak, ali sve ono vreme koje prolazi na čekanje traje beskrajno dugo. To je jedna od tajni zašto se mi nalazimo tu gde jesmo. U istom tom odgovoru vi kažete da će se tek u 2011. godini, na bazi svih onih pozitivnih stvari koje se sada dešavaju, stvoriti uslovi za rast zaposlenosti, kroz rast investicija i izvoza. Kada pogledamo sve one podatke koje obrađuju statističari, vidimo da je u prvih pet meseci industrijska proizvodnja 5,5% veća nego pre godinu dana. To su sigurno podaci koji bi mogli da stvore određenu nadu i da nam ukazuju na blagi oporavak. Naravno, pri tome treba voditi računa da su ti podaci značajno iznad podataka i iznad industrijske proizvodnje koja je bila u 2008. godini i da će biti potrebne godine, sa ovakvim tempom rasta, da bismo stigli 2008. godinu, a poznata je stvar da je 2008. godina bila ne baš tako sjajna godina i da je industrijska proizvodnja u 2008. godini bila prilično mala. Izvoz ove godine u prvih pet meseci beleži rast od 18% u odnosu na 2009. godinu, ali to je tek 90% izvoza iz 2008. godine, a pri tom treba voditi računa da je ostvarena značajna devalvacija. Treba voditi računa i da su naši najveći spoljnotrgovinski partneri zemlje u okruženju, da oni nisu imali devalvaciju, odnosno da smo mi ovakav rast izvoza stvorili uz pad dinara. Pri tom imamo podatke koji su gori nego u 2008. godini. Smanjena je zaposlenost, koja je inače bila veoma mala. Kada se poredi anketa o radnoj snazi, a to mi vi odgovarate na ovo isto pitanje, stopa zaposlenosti u aprilu 2008. godine je bila 45%, stopa zaposlenosti u aprilu 2010. godine je 38%, pad od 7%. Stopa nezaposlenosti je 2008. godine bila 13,3%, a 2010. godine 19,2%. Rast nezaposlenosti 6% za dve godine. Kada pogledamo preduzeća, rastu nenaplativa potraživanja, sve veći kreditni rizik preduzeća i sve teži uslovi za poslovanje. Potpuno je jasno da ćemo jako dugo čekati da se vrati ta 2008. godina, koju smo svi okarakterisali kao ne baš uspešnu godinu. Potpuno je jasno da će rast zavisiti od zemalja u okruženju, od EU, da će zavisiti od tražnje i da će zavisiti od stranih direktnih investicija. Kada pogledamo podatke iz EU, jasno je da tamo i po jednom i po drugom pitanju ne ide baš najbolje. Nema ideje koja su to nova tržišta koja možemo da osvojimo. Proces priključenja sa EU ne ide onako kako smo se nadali zbog problema koje oni imaju, zbog problemakoje mi imamo. Ono što posebno treba naglasiti, to je da je Vlada upravo prošla prvu polovinu svog mandata. Ulazi se u predizborni period. Ako se Vlada u ovoj prvoj polovini mandata teško borila sa tim koalicionim izazovima, ako je svaki partner gurao svoje projekte, ako je svako imao svoje zahteve, teško da ćemo onda očekivati da će se u godinama koje dolaze, do trenutka kada se održe izbori, sprovoditi reforme, da će Vlada imati jedinstvenu politiku. Vidite i sami koliko ste problema imali oko poreske politike, a vaš predlog poreske reforme je praktično jedina reformska mera koju je ova vlada predložila. Sve drugo su bile neke ad hok mere. Vi sami ste bili suočeni sa brojnim problemima u predlaganju jedne takve korenite reforme. Sve u svemu, postoji mnogo razloga za brigu, postoji mnogo razloga za strah, naročito kada se uzme u obzir da do kraja godine treba da servisirate praktično 96-97 milijardi onih dospelih zapisa koji su emitovani ranije, 86 plus 10, one koje je prodala Narodna banka i koji dospevaju 31. decembra.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe DSS, Napred Srbijo i poslanička grupa SRS. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Miloš Radulović, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U okviru ove objedinjene rasprave o sedam tačaka osvrnuću se na one tačke koje se odnose na kreditno zaduženje. Mi imamo ovde tri zakona koji se odnose na kreditno zaduženje. Jedan je sporazum između Republike Francuske i Srbije u iznosu od 11 miliona 185 hiljada evra. Jedan je sporazum između Republike Srbije i Evropske investicione banke od 50 miliona evra. I onaj kredit o kome je moj kolega Obradović pričao, to je kredit između Republike Srbije i Ruske Federacije od 200 miliona dolara ili je preračunato negde oko 156 miliona evra, koji je namenjen za pokrivanje budžetskog deficita. Ukupno zaduženje svih ovih kredita je negde oko 218 miliona evra. Sa ova tri kredita od početka godine država Srbija se zadužila negde blizu jedne milijarde evra. U martu zadužili smo se za 505 miliona evra, u maju za 200 miliona evra i sada sa ovih 218 miliona dolazimo otprilike blizu cifre od milijardu evra. Ne bi bilo ništa sporno da su ti krediti upotrebljeni za modernizaciju, za bolji život, za viši standard građana, za veći broj radnih mesta. Problem je što je upravo veliki deo ovih kredita upotrebljen za refinansiranje tekućih obaveza, likvidnost i pokriće budžetskog deficita. Podsetiću vas samo da su kreditna zaduženja vezana za "Srbijagas" upravo upotrebljena za refinansiranje obaveza i održavanje likvidnosti i da je njihov iznos 320 miliona evra. Takođe, imali smo u martu par kredita, odnosno četiri kredita sa komercijalnim bankama u iznosu od 190 miliona evra, i to sa "Marfin bankom", "Alfa bankom", "Pireus bankom" i "Vojvođanskom bankom", sa kamatama koje su u suštini komercijalne kamate. Sada se zadužujemo kreditom od 200 miliona dolara, a imajući u vidu dužinu i teškoće u pregovorima, jasno je da je on uzet pod komercijalnim uslovima. Kada se zberu sve ove cifre, vi ste se samo u ovoj godini, što za refinansiranje obaveza, likvidnost i pokriće budžetskog deficita, zadužili negde oko 650.000.000 evra, i to, gospođo Dragutinović, samo u ovoj godini. Predlogom budžeta za 2010. godinu predviđen je budžetski deficit od 107 milijardi dinara. Međutim, na osnovu dogovora sa MMF dobili ste saglasnost da taj budžetski deficit bude 4,75% bruto društvenog proizvoda ili tačnije 147.000.000 evra. Pre neki dan je objavljeno da je budžetski deficit za prvih šest meseci 54,61 milijarda dinara i da je taj manjak proistekao iz smanjenja prihoda i povećane javne potrošnje. Sada je, gospođo Dragutinović, već svakome jasno da ćemo i u narednim mesecima ovde da raspravljamo o kreditnim zaduženjima za pokrivanje ovako velikog budžetskog deficita. Znači, pred nama će, već sada je jasno svakome, biti novi predlozi zakona o zaduženjima za pokriće budžetskih rupa, koje u mnogo čemu proističu iz vašeg nesavesnog rada i zloupotrebe. Kako drugačije može da se objasni to što je mnogo narodnih para potrošeno da se ne zna kako, a to ću sada i plastično da vam objasnim. U javnost je izašao podatak da je negde oko jedne milijarde evra para kroz javne nabavke otišlo, a da se ne zna gde. Šta je, gospođo Dragutinović, sa Fondom za razvoj Republike Srbije? Koliko mi je poznato, vi sedite u upravnom odboru Fonda za razvoj i možda ćemo od vas da dobijemo odgovore na neka pitanja, a to je – zašto građani Srbije ne znaju koga kreditiramo, odnosno koga kreditirate iz Fonda za razvoj? Zašto se ne zna koja preduzeća i pojedinci su uzeli milijarde dinara i gde su ih potrošili? Po kojim kriterijumima su ih dobili? Da li su svi ti krediti namenski trošeni? Zašto, gospođo Dragutinović, odbijate da objavite njihova imena? Kako se desilo da četiri miliona evra kredita dobiju hrvatska firma "Nekse", slovenačka firma "Grah automative pireum GMBH"? Kako je moguće, gospođo Dragutinović, da grupa od sedam lica, među njima i pravnik, procenitelj Fonda za razvoj, omogući da više osoba preko divljih, praktično nepostojećih firmi, koje se uopšte nisu bavile delatnostima za koje su registrovane, dobiju kredite i da na osnovu tih odobrenih kredita, 95 tih kredita, iz budžeta Republike Srbije prisvoje preko 200.000.000 dinara? Procenjuje se da je na ovakav način iz budžeta Republike Srbije pronevereno i prisvojeno više milijardi dinara. To su, gospođo Dragutinović, narodne pare, koje vi po raznim osnovama ubirate od građana koji nekako uspevaju da izmire obaveze prema državi, a da se istovremeno lišavaju mnogo čega. Lišavaju svoju porodicu odeće, obuće, knjiga, štampe, putovanja i mnogo čega i mnogima od njih ostaje veoma malo za život. Predsednik Upravnog odbora Fonda za razvoj Republike Srbije, koji treba da odlučuje o visini inačinu trošenja novca iz Fonda, jeste potpredsednik Vlade, gospođo Dragutinović, gospodin Mlađan Dinkić. Članovi Upravnog odbora su, gospođo Dragutinović – koja je u ovom trenutku izašla, verovatno da uzme neki podatak, da bi možda osporila ovo što pričam, ali ipak ovde imam i dokumentaciju o tome – zatim, ministar Slobodan Milosavljević, pa onda ministar Sulejman Ugljanin, ministar Rasim Ljajić, ministar Milutin Mrkonjić, a da način i rad ovog Fonda i kako se troše sredstva tog Fonda kontroliše Vlada Republike Srbije. Članovi Vlade, pa i sam premijer Cvetković, više puta su izjavili da, između ostalog, razvojna šansa Srbije leži u poljoprivredi i da će država sve učiniti da poboljša uslove u ovoj grani i da će u tom smislu da stimuliše poljoprivredne proizvođače. Međutim, dok ste šakom i kapom razbacivali novac Fonda za razvoj, kao i novac u postupku javnih nabavki, niste imali ili niste želeli da date, odnosno odvojite 1,2 miliona evra za zaštitu tih istih poljoprivrednih proizvođača od elementarnih nepogoda i da ste, što je posledica toga, naneli gubitak srpskoj poljoprivredi i poljoprivrednim proizvođačima u iznosu od preko 220 miliona dinara. To je slika i prilika vašeg domaćinskog odnosa prema poljoprivrednim proizvođačima, prema građanima Srbije, i načina trošenja njihovog novca. Još 22. juna sam postavio pitanje predsedniku Vlade i ministru poljoprivrede – zašto se tako neodgovorno ponašaju prema poljoprivrednoj proizvodnji i šta će učiniti za zaštitu poljoprivrednih useva? Do danas nisam dobio odgovor, osim što mi je ministar poljoprivrede Saša Dragin, koji voli da se slika u lagodnom raspoloženju, sportski obučen, kako pomaže tim poljoprivrednim proizvođačima istovarajući količine i količine đubriva, vozi kombajn, a nema dozvolu, što je isto pitanje za gospodina Dragina, kada već ne može da odgovori na ovo moje pitanje i upućuje me, gospođo Dragutinović nadam se da čujete, na Republički hidrometeorološki zavod, da će oni da odgovore na ovo moje pitanje. Kada sam već kod pitanja i odgovora, pre neki dan, tačnije 30. juna dobio sam odgovor na poslaničko pitanje koje se odnosilo na to koliki je javni dug Republike Srbije. Taj odgovor ste potpisali vi, gospođo Dragutinović, i hvala vam. Odgovorili ste mi da je javni dug Republike Srbije na dan 31. maj 34,4% BDP i da iznosi 10.541.130.000 evra, pri čemu projekcija BDP za 2010. godinu iznosi tri hiljade i sto pedeset jedna milijarda zarez trideset pet miliona dinara. Imajući u vidu da Republika Srbija redovno servisira obaveze po osnovu javnog duga i da je pokazatelj održivosti javnog duga učešće javnog duga u bruto društvenom proizvodu ispod tzv, tako ste mi odgovorili, granice srednje zaduženosti, koja iznosi 40%, smatramo da ne postoje teškoće u vezi sa otplatom javnog duga. Nastavite li da uzimate kredite za refinansiranje duga i sve dok budete mogli da nađete nekog ko će da vam pozajmi novac za pokriće budžetskog deficita, verovatno i neće da postoje poteškoće. Samo je pitanje dokle i kolika je krajnja granica do koje možete da se zadužite? Gospođo Dragutinović, dajte da vidimo koliko je stvarno javni dug Republike Srbije. Gde su povučena sredstva od 1,4 milijarde evra iz aranžmana sa MMF-om, kao i šta je sa specijalnim pravima vučenja? Juri Bajec, savetnik premijera Cvetkovića, govoreći o dugu kaže: "Ukupan spoljni dug Srbije trenutno iznosi između 23 i 24 milijarde evra, od čega je oko osam milijardi evra ili oko 32% dug države. Ako se doda zaduženje po aranžmanu sa MMF-om, onda je javni dug (a to ide u prilog priče gospodina Obradovića) 37% bruto društvenog proizvoda. Većina duga, oko 15,4 milijardi, odnosi se na privatni dug firmama, bankama i kompanijama prema inostranstvu. Sama država mora vrlo oprezno (tako je rekao gospodin Bajec) da razmišlja o zaduživanju prema inostranstvu.'' U prilog tome da je aranžman sa MMF javni dug izjavio je ovde i gospodin Radovan Jelašić kada smo vodili raspravu o Narodnoj banci Srbije. Radovan Jelašić je 15. juna rekao:"Naravno da je dug prema MMF deo javnog duga". Takođe je rekao da iz aranžmana sa MMF do sada povučeno 1,4 milijarde evra. Gospođo Dragutinović, koliki je javni dug? Da li je 10 milijardi i 541 milion evra? Ili je, kako smo mi izračunali zbrajanjem uzetih sredstava od MMF i specijalnog prava vučenja, nešto više od 12 milijardi, tačnije 12,3 milijarde? Da li je on 31,6%, kao što ste pre neki dan izjavili, ili je 34,4 bruto društvenog proizvoda, kako ste mi u ovom pismu odgovorili, ili je 37%, kako kaže gospodin Bajec, savetnik premijera? Ili, ako je planirani bruto društveni proizvod 3.151 milijarda, a javni dug preko 12 milijardi, koliko smo mi izračunali, to je negde oko 40% bruto društvenog proizvoda? Da li smo mi zemlja na granici srednje zaduženosti, kao što kažete, ili smo već visoko zadužena zemlja? Predsednik Republike Boris Tadić, ovde imam njegovu izjavu, u izjavi za Tanjug 26. maja kaže: "Mali spoljni dug svedoči o velikom razvojnom potencijalu Srbije". Prema podacima NBS, ukupan spoljni dug je 24,8 milijardi evra i da li je to, gospođo Dragutinović, mali ili veliki dug? Kriterijum Svetske banke je učešće ukupnog spoljnog duga u BDP. Udeo ispod 48% smatra se malom zaduženošću, a u srpskom slučaju se radi o 76,2% bruto društvenog proizvoda, tj. na granici smo da budemo visoko zadužena zemlja. To građani Srbije moraju da znaju. Kriterijum MMF prati samo nivo javnog duga u BDP, ne i privatnog, i ako prelazi 40% BDP smatra se da je država visoko zadužena. Naš dug je oko 40%.Trebalo bi da nam odgovorite gde mi spadamo, da li u visoko zadužene, možda smo i malo zaduženi, a možda smo i na granici ove održivosti o kojoj pričate. Gospođo Dragutinović, vi ste 14. jula rekli da je u periodu od 2006. do 2010. godine rast spoljnog duga bio rezultat depresijacije kursa dinara, koja je bila veća od inflacije, kao i da se država u istom periodu razduživala, a privreda zaduživala prema inostranstvu. Da li je to baš tako? Ako ovde već raspravljamo o kreditnim zaduženjima, ako smo prošle godine imali 3,3 milijarde kredita koje smo verifikovali u ovoj Skupštini, ako imamo u ovoj godini već skoro milijardu, ne vidim kako se to država razduživala. Mnogo više obaveza ste stvorili svim građanima. Koga i zašto želite da obmanete i vi, i predsednik Tadić i Mirko Cvetković, koji, govoreći o dve godine rada Vlade, kaže da je najteže za nama i da nam sledi period oporavka? Da vas pitam – da li to običan građanin oseća i šta on ima od toga što gospodin Mirko Cvetković govori? Šta on, uostalom, misli o svima vama? Da ga obmanjujete i ništa ne činite da mu bude bolje. Privrednici i ekonomisti govore da će period oporavka početi onda kada broj zaposlenih bude veći od broja onih koji su ostali bez posla. Od početka rada ove Vlade preko 200 hiljada ljudi je ostalo bez posla. Obećavali ste 200 hiljada radnih mesta. Samo u ovoj godini je 45 hiljada radnika ostalo bez posla. Oporavak će da bude kada građani budu imali veće plate, posao, kada ne bude milion siromašnih. Na kraju, da vas posavetujem, da počnete da ispunjavate obećanja koja ste građanima dali onda kada ste stvorili ovu vladajuću koaliciju i kada ste formirali Vladu, a da krivca za neispunjena obećanja ne tražite na drugom mestu.
Iskorišćeno je 21.50 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Zoran Nikolić.
Dame i gospodo, uvažena gospođo Dragutinović, potpuno se slažem da je zakon o porezima jedan od veoma važnih zakona. Međutim, mislim da je trebalo nešto više da kažete o ruskom kreditu, pošto je on neuobičajen i po svojim povoljnim uslovima je mnogo bolji od mase drugih kredita koje smo imali na dnevnom redu u ovoj i prošloj godini. O tome ću kasnije. Svakako postoje dobri elementi u zakonu o porezima i poreskoj administraciji i on je u skladu sa Zakonom o finansiranju lokalne samouprave iz 2006. godine. U tom smislu se može reći da je zakonodavac imao dobru nameru. Međutim, kao i drugi zakoni u ovoj sferi oni se suočavaju sa jednom vrstom realnosti koja se u ovom našem ekonomskom i političkom okruženju, oličava u MMF. Dovoljno je uporediti samo zadnje pismo o namerama koje ste i vi, i guverner i predsednik Vlade, ako se ne varam 10. juna 2010. godine uputili Štros Kanu, gde se vidi da će ta pomoć lokalnoj samoupravi u smislu ojačavanja kadrova i poreske administracije biti ipak nedovoljna, jer kao što znate još 2009. godine Vlada se obavezala da smanji izdatke za lokalnu samoupravu, ako se ne varam, to je negde cifra bila oko 160 miliona evra, što je katastrofalno, posebno za one siromašne opštine na jugu Srbije i u drugim delovima naše zemlje. Takođe, ne mogu da razumem, ovde se dosta govorilo o tome da je poreska administracija loše plaćena, da njihov položaj treba da se poboljša, mi se potpuno slažemo s tim. Međutim, kako je to moguće ako upravo MMF, koji vodi ekonomsku politiku u ovoj zemlji, traži zamrzavanje plata i penzija i u javnom sektoru i penzija za sve penzionere. To je nešto što se isključuje i biće veoma teško da se poboljša položaj poreske administracije ako vam MMF, ja ću upotrebiti taj izraz, korak po korak uništava državnu administraciju, državne organe, a što i to ne reći, i ekonomiju i celo društvo ove zemlje. Kada sam se pripremao za ovaj zakon i za ove druge zakone pozvao sam se na struku, na vaš fakultet i složićete se da je najveći ekspert u ovoj oblasti Božidar Raičević koji je napisao udžbenik "Javne finansije". On na 361. strani ovog udžbenika piše da fiskalna decentralizacija ima vrlo važne implikacije na funkcionisanje javnog sektora. Međutim, ovo što vi radite je dobro, ali s druge strane sve što budete uradili to će vam uništiti MMF i povezane institucije, kao što su Svetska banka, što to ne reći, Evropska banka za obnovu i razvoj, Evropska investiciona banka, koja se pominje u ovih sedam zakona, zašto što oni, kao što znate, u pismu o namerama su vas faktički možda i primorali jednom vrstom ekonomske ucene da obećate privatizaciju u javnom sektoru, šta god to da značilo u praksi, a vidi se po otporu stručne i druge javnosti u slučaju Telekoma šta to znači. Takođe, gospodin profesor Raičević, on tvrdi, i tu je potpuno u pravu, da je kvalitet javnih izdataka u ovom slučaju uslovljen tom fiskalnom decentralizacijom, ali tvrdi da fiskalna decentralizacija nije jedna vrsta dogme, nego da se mora prilagođavati konkretnim uslovima. Konkretni uslovi u ovoj zemlji su, opet ponavljam, uslovljeni tom rigidnom politikom, upotrebiću taj izraz, koje diktira MMF. U tome je glavni problem što vaša dobra namera u praksi sigurno neće uspeti zbog MMF-a i to je glavni problem ekonomske politike u ovoj zemlji. Za to ću dati još jedan primer, na strani četiri Pisma o namerama se govori o smanjenju broja zaposlenih na centralnom i lokalnom nivou. Šta će se desiti ako MMF bude tražio smanjenje broja zaposlenih u poreskoj administraciji. Ako se ne varam, takođe u Pismu o namerama se govori da će se reforma u poreskom sektoru uraditi u skladu eksternim i internim faktorima. Mislim da je taj eksterni faktor MMF. Takođe, što se tiče struke, ona zastupa neprekidnu fazu i postupak evolucije u ovom sektoru. Dakle, treba naći jednu sredinu između tih zahteva MMF-a i socijalnog položaja ne samo radnika u poreskoj administraciji, već i socijalnog položaja ljudi koji rade u lokalnoj administraciji. Ako se ne varam, povodom člana 7. i 9. ovog predloga zakona, predlaže se stvaranje osnova za procenu kriterijuma za određivanje velikih poreskih obveznika, koji je sada njihov obim poreskih obaveza, imajući u vidu zemlje tržišne ekonomije. Kao prvi korak u tom smeru mi se zalažemo da se odustane od namere da se poveća PDV. Videli ste šta se desilo u Rumuniji. Videli ste kakvi su socijalni nemiri i štrajkovi nastali kada je PDV povećan sa 19 na 24% ili 25%, izvinjavam se ako sam pogrešio, i videli ste čak jednu neverovatnu stvar, sa stanovišta evropropagande, da ljudi iz Rumunije prelaze granicu da bi ovde kupovali namirnice upravo zbog tog šoka koji je izazvan povećanjem PDV-a i rastom cena. Takođe, mislim da je fokus u svim zakonima koji se bave porezima treba da bude pre svega ono za šta se profesor Raičević zalaže, smanjenje stope PDV na 5% za osnovne prehrambene i komunalne potrebe i tako bi se olakšao život narodu. Takođe, smatramo da se preteralo i sa akcizama. To ima implikacije u smislu povećanja cena goriva, gde se primenjuju u javnosti dvostruki standardi, pa se optužuje NIS da je kriv, a radi se o akcizama. Naravno, porez na dobit je, iznosi se u ovoj analizi, totalno nizak i neprihvatljiv jer nije obuhvaćena konstruktivna dividenda. Šta je to, da objasnim zbog građana koji gledaju ovaj prenos. To su oni ljudi koji žive u kućama koje su vlasništvo firme, voze kola koja su registrovana na firme, plaćaju karticom firme, i tada se dešava ono što je apsurdno, da je najveći poreski obveznik izvesni kontrolor leta sa Voždovca, a ne gospodin Mišković. To je potpuno neprihvatljivo i mislim da zakonodavstvo i Vlada treba da u tom smislu promene i način delovanja, i zakone i sve što ide s tim. Što se tiče člana 28. ovog zakona, navodi se, uz jednu formulaciju koja nije potpuno proverena u praksi, da se stranim ulaganjima bitno popravljaju razvoj delova privrednih grana i zbog toga se njima otpisuje faktički porez. Na šta se misli, na grinfild, braunfild investicije, to nije jasno. Drugo, nije tačno da su strana ulaganja čarobni štapić i da to dovodi do automatskog razvoja. Navešću vam samo ono što govori profesor Miroslav Jovanović, koji predaje na Evropskom univerzitetu u Ženevi, koji kaže da to što se otpisuju porezi tzv. stranim ulagačima može opisati kao jedna vrsta socijalne pomoći stranim firmama, što je, priznaćete, apsurdno. To su dva pojma koja se isključuju. Takođe, ovaj član zakona demantuje i podatak da su direktne strane investicije od 1993. do 2008. godine u Mađarskoj bile sedam puta veće nego u Sloveniji, a neuporedivo je Slovenija uspešnija, i verujem da je najuspešnija zemlja u istočnoj Evropi u ovih 20 godina tranzicije. To se ne može osporiti. Zbog kratkog vremena neću govoriti o Mencigerovim istraživanjima u vezi stranih ulaganja, to sigurno znate. Hoću da kažem da se to ne može dovesti u direktnu vezu i nema potreba da se otpisuje svakom stranom ulagaču, i pod ovako apstraktnim formulacijama, porez. Što se tiče ruskog kredita, malu tehničku primedbu imam. Ako ste mogli, to je uobičajena praksa, za ove druge kredite od EIB, na primer, da date dve verzije, na engleskom i na srpskom, moglo je i ovde da se primeni isto, ne samo zbog toga što je ruski službeni jezik UN, nego zbog toga što ako pogledate član 10. ili član 9, ako se ne varam, nije jasno da li se radi o "VTB banci", koja je druga najveća banka u Rusiji, ili o banci koja je banka za razvoj s kojom, u ovom slučaju, potpisujete kredit. To je jedna tehnička primedba. U kontekstu kreditnog aranžmana sa Rusijom, koji je najavljen za vreme posete Dmitrija Medvedeva Srbiji, videli smo da se primenjuju dvostruki standardi pre svega od guvernera, što je začuđujuće, da on govori posle 10 godina zaduživanja da je sada to veliko zaduživanje, iako se radi o sumi u ovom konkretnom kreditu od 160 miliona evra pri javnom dugu od 10,8 milijardi evra. To je manje od 1%. Tako da ne mogu da vidim uopšte princip koji on primenjuje kada posebno i više puta od oktobra do marta ove godine kritikuje dalje zaduživanje, jasno je da se radi o tome da on kritikuje zaduživanje kod Ruske Federacije na jedan posredan način. Što se tiče kredita sa ovom ruskom bankom, znate sigurno, učestvovali ste u pregovorima, da se radi o banci za razvoj i da je predsednik nadzornog odbora te banke upravo ruski premijer. Pogledali smo taj zakon o toj reformisanoj banci iz 2007. godine i u članu 3. se govori koji su ciljevi te banke sa kojom zaključujete ugovor o kreditu. To su ruske investicije u inostranstvu, pomaganje ruskog izvoza i čak smo pogledali zakon iz 2008. godine, gde se propisuje da će ta banka preuzimati dugove od drugih ruskih banaka. Znači, nigde se ne pominje da ta banka radi sa budžetom Republikom Srbije ili bilo koje druge zemlje. U tom smislu, član 2. ovog ugovora je potpuno istinit. To je prijateljski akt, koliko god može biti prijateljstva u ekonomskim odnosima, jer dobijate kredit za budžet od banke za razvoj. To je vrlo ugledna banka i ona je potpisala ugovor o saradnji sa KFV-om, nemačkom bankom za obnovu i razvoj, sa američkom bankom za pomaganje izvoza. U tom smislu se može uporediti kredit iz marta 2010. godine koji je Republika Srbija zaključila sa KFV bankom, gde je, ako se ne varam, kamata 6,17%. Ovde ste rekli i tu ste u pravu, da je libor negde 0,70% i marža je dva i nešto posto, znači, oko 3,6% je kamata. Znači, duplo je manja kamata ovog ruskog kredita nego onog kredita koji daje nemačka banka za obnovu i razvoj. Po tome se vidi da je to vrlo povoljan kredit. Daću vam još jedan primer. Žan Štros Kan je kritikovao banke koje su iz Evropske unije koje su davale kredite Grčkoj jer je kamata 5%. Dakle, taj kredit koji dobijamo od Rusa ima manju kamatu od onih koje Grčka dobija od Evropske unije. To su činjenice i to se ne može osporiti nikakvom propagandom, bio to guverner ili neko drugi u medijima. Može se staviti primedba da to nije kredit koji se bavi projektima, međutim, to nije krivica ruske strane, to je jasno. Jer, videli ste šta je rekao direktor CIP-a za onih 800 miliona dolara – da prvo Rusi treba da dođu ovde, da krenu da rade projekte, pa da će onda dobiti dokumentaciju, što je skandalozno. U tom smislu ste videli i da je ruski ambasador izjavio u martu 2010. godine da do decembra, ako se ne varam, 2009. godine je bio rok za dostavljanje dokumentacije, međutim, srpska strana to nije uspela u roku da uradi i zbog toga nije realizovano ovih 800 miliona ostatka kredita. Na kraju, time ću završiti, dovoljno je da se uporedi još jedan kreditni aranžman između MMF-a i Republike Srbije, koji se najbolje ogleda u Pismu o namerama. Ruska strana ne traži zamrzavanje budžetskih rashoda, zarada u javnom sektoru i penzija, smanjenje mase zarada, smanjenje učešća penzija u BDP-u do 2015. godine i u tom smislu taj kredit je neuporedivo bolji i od kredita Evropske investicione banke, Svetske banke, MMF-a i svih tih pratećih institucija.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da, s jedne strane, od Vlade kao predlagača postoji dobra volja da Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji reguliše neke nedorečene stvari, a i da možda određene nepravde otkloni. U svakom slučaju, vidi se i želja predlagača da poveća poresku disciplinu u poreskom postupku. To se vidi po tome što produžava rokove za podnošenje prekršajnih prijava sa tri godine, koliko je bilo do sada, na pet godina. Gospođo ministre, s tim ne možemo da se složimo, jer čak i sam Krivični zakon predviđa za krivična dela kraći rok zastarelosti, a kamoli za prekršaje iz oblasti poreske politike. Isto tako, rokovi za zastarevanje potraživanja poreske uplate na osnovu poreza se takođe povećavaju sa tri godine na pet godina. Takođe, Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji ne treba da bude zakon koji izlazi iz okvira našeg pravnog sistema. Kada su u pitanju rokovi za prekršaje, tu je predviđen Zakon o prekršajima, a kada su u pitanju rokovi kada treba naplatiti neku poresku obavezu, tu treba primenjivati Zakon o obligacionim odnosima, koji reguliše zastarelost naplate potraživanja. Ne može država, ako je samo ona u pitanju, da samo sebe štiti određenim poreskim zakonima. Najveći problem u funkcionisanju poreskog i ekonomskog sistema jeste naša siva ekonomija. Mogu da kažem da je država i te kako išla na ruku svima onima koji žele da se bave sivom ekonomijom, a da ne budu uhvaćeni. Mi ćemo sada da raspravljamo o tome da li je i kako je ko podneo poresku prijavu, koliko puta ima prava da je ispravi, da li je podneo u dan tačno ili je zakasnio nekoliko dana, da li je uplatio porez tačno na vreme kada je to zakonom predviđeno ili je zakasnio nekoliko dana. A ne ulazimo u suštinu problema, da se nama novac iz legalnih tokova polako prebacuje u sivu ekonomiju, u sivu zonu, kako to neki vole da kažu. Znači, zakonom o fiskalizaciji, odnosno uvođenju fiskalnih kasa, dato je pravo mnogima da više nemaju obavezu uplaćivanja pazara, već da sa tim novcem mogu da raspolažu, navodno, po zakonu, kako oni procene da im je najbolje. Tu već nastaje prvi problem. Kasnije je to još pogoršano Zakonom o trgovini, pa evo, sada izmenama i dopunama Zakona o trgovini itd., tako da veliki broj privrednih subjekata koji rade bezgotovinski, koji rade u skladu sa zakonom i poštuju zakone i državu u kojoj rade, ne nailaze na zaštitu od države, osim krivične odgovornosti, pod uslovom da se to dokaže, za one koji žele da se bave sivom ekonomijom i prevarama. Taj veliki broj preduzeća koja se nalazi u blokadi, a jednim delom i u blokadi od Republičke poreske uprave, baš iz tih razloga i postoji. Prvi put kad mu račun bude u blokadi, nema želju da izmiri obaveze prema dobavljaču ili prema državi, nego uzima gotov novac i kupuje robu. Kupuje je na crno, pribavlja neki fiskalni račun i tako na taj način obavlja dalje delatnost, dok drugi, računajući i državu, trpe. Onaj ko plaća porez očekuje zaštitu od te države. Čudi me da u ovom predlogu zakona Republička poreska uprava i poreska uprava jedinice lokalne samouprave nisu izjednačene, makar svaka u svojoj nadležnosti, makar kada treba da pokažu građaninu kako da popuni poresku prijavu, jer najveći broj poreskih obveznika jesu građani, a poreske prijave koje građani podnose su najvećim delom poreske prijave koje su vezane za imovinu. Hoćemo li sada da za to ovlastimo samo službenike poreske uprave da to rade ili će moći da rade i poreski radnici u jedinicama lokalne samouprave? Samo u ovom predlogu zakona im to pravo više nije dato. Hoće li poreski radnik iz Republičke poreske uprave da kaže – znate šta, taj porez nije naša obaveza, obratite se ovima u opštini. Ovaj tamo kaže – mi više nemamo zakonsku obavezu da postupamo po vašem zahtevu. Ima još jedna primedba, a to je da svi na tržištu, i kada je u pitanju tržište, ekonomija, poreski postupak, pa i prekršajni postupak i kazne, treba da budu potpuno ravnopravni. Međutim, kad se pogledaju zakonske odredbe koje regulišu kažnjavanje poreskih obveznika, vidi se da tu baš nisu svi izjednačeni. Prvo se ne slažemo sa ovako drakonskim povećanjem kazne, barem minimalne kazne. Znači, povećana je na nekim mestima i do 20 puta. Verovatno zbog samooporezivanja, pa sad ako pogreši ili ne uradi da ga nateramo da više vodi računa o tome. Međutim, velika razlika postoji između kažnjavanja pravnih lica i preduzetnika. Ako pogledamo naš Republički zavod za statistiku videćemo da je najveći broj pravnih lica, da su to mala pravna lica, da ona nemaju više od sedam ili osam zaposlenih. Sad mi objasnite koja je suštinska razlika, osim statusne razlike, po pitanju registracije privrednog subjekta, koja je onda razlika između pravnog lica i preduzetnika? Mogu da vam nabrojim baremdesetak preduzetnika koji su finansijski mnogo, i po prometu, znači mnogo jači nego većina malih pravnih lica, ali mi zato pribegavamo jednom ustaljenom principu da su pravna lica ta koja treba da snose veću odgovornost i da plate veću kaznu za isti prekršaj. Tu nema izjednačavanja u toj tržišnoj utakmici. Mislim da bi to u nekim narednim zakonskim predlozima trebalo da se reguliše, jer to je, takođe, jedan od načina da se, polako ali sigurno, stvara siva zona. Baš iz tih razloga, i baš najčešće ovošto sam sada i rekao rade preduzetnici kada su u pitanju njihove obaveze i prema svojim dobavljačima i prema državi. Kada su u pitanju zakoni po pitanju naših kreditnih zaduženja, razumem potpuno da sa ovolikom državnom administracijom, sa Međunarodnim monetarnim fondom koji nam je za vratom, država mora da uzima kredite. Međutim, mi u Zakonu o javnom dugu ni jedan jedini put nismo naveli da odgovorna lica u pravnom licu ili u državnom organu snose zakonsku odgovornost za kreditne aranžmane, koje je Skupština odobrila, a sredstva nisu povučena. To je naš veliki problem i država je iz budžeta više puta snosila troškove prema davaocu kredita zbog toga što kredit nije povučen, odnosno nije upotrebljen. Mislim da je to jedan ozbiljan problem, s kojim ćete morati da se uhvatite u koštac. Inače, u suprotnom, dokle god neko ko smatra da može da radi sa državnim parama što god hoće, nama boljitka neće da bude. Isto tako treba da snosi odgovornost i rukovodilac u pravnom licu ili državnomorganu ukoliko mu država da garanciju, a na kraju nije sposoban da sam otplaćuje taj kredit kako je to bilo u prvobitnom ugovoru napisano. To se u pravu često zove prevara. Da bih ostvario neko pravo slažem nekog, pa čak i Skupštinu Srbije, da bih dobio sredstva, a onda će to građani da vraćaju iz budžeta Republike, a mi ćemo dalje da nastavimo da primamo ne baš tako male plate i nastavićemo dalje da zapošljavamo svoje partijske prijatelje i drugove, rođake i familiju. Kad država bude ušla u suštinu rešavanja problema onih sitnih koji u stvari kvare čitav sistem, onda možemo da očekujemo da će Srbija da krene napred pravim putem.
Deset minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, pa evo prokomentarisao bih nekoliko stvari u vezi sa ovim prvim Predlogom zakona o izmeni i dopuni Zakona o poreskom postupku i osvrnuću se kratko na ova tri sporazuma koja podrazumevaju povlačenje novca, odnosno nova zaduženja ove države. Što se tiče ovih sporazuma kojima se predviđa izbegavanje dvostrukog oporezivanja, oni zaista nisu sporni. Na kraju krajeva, nikom ne mogu štetu da nanesu, u redu je. Ali ovo ostalo što je objedinjeno u ovoj tački zakona ne može do kraja da se ospori. Postoje stvari koje mogu da se definišu i prepoznaju kao vaša dobra namera, Ministarstva finansija s jedne strane. S druge strane, zaista može da se prepozna dosta elemenata koji ozbiljno diskvalifikuju ovu vladu, daju nam za pravo da diskvalifikujemo ovu vladu i da prepoznamo kao jedan kontinuitet stihije ili nečeg što kvalifikuje njen rad, naročito sektora koji reguliše to naše zaduživanje, povlačenje kredita, gde je to sve isto i traljavo, bez ikakve strategije, bez ikakve koncepcije, bez nekih srednjoročnih i dugoročnih planova i vizije gde Srbija treba da bude za pet odnosno deset godina. Pokušaću naravno, ukratko u vremenu koje imam da to i oslikam. Kako bi se država shvatila i doživela ozbiljno, između ostalog, mora da ima i konzistentan poreski sistem, poresku politiku. Čini mi se, treći put u ovom mandatu ili sazivu menjamo ovaj zakon. Ovo su druge ili treće izmene i dopune ovog zakona i što je interesantno, najavljujete novi zakon. Tako da ovo kao deo poreskog sistema ili poreske politike ove države ne može da ide u prilog činjenici da država ima konzistentnu poresku politiku, predvidivu poresku politiku, koja bi bila interesantna onima koji hoće da je prepoznaju kao partnera, s jedne strane. S druge strane, vi imate situaciju da vam koalicioni partneri postavljaju pitanje poreske strukture i to predstavnici stranke koji 10 godina uglavnom dominantno rukovode finansijama u ovoj državi. Naravno neću da amnestiram vas odgovornosti za eventualno lošu poresku strukturu u Srbiji, vas, vašu stranku i Vladu u kojoj ste učestvovali ili niste, ali ti ljudi su deset godina uglavnom vodili finansije u ovoj državi. Šta je ostalo nama iz SRS, kao opoziciji, da vam kao pitanje uputimo kad vam se koalicioni partneri žale na poresku strukturu. Zašto to niste rešavali deset godina? S jedne strane, oni okolo nalaze način da vam zamere što hoćete da povećavate PDV. S druge strane, vi kao najodgovorniji za poresku politiku i strukturu poreza u ovoj državi predlažete povećanje PDV-a da biste olakšali sebi dušu, i sad se postavlja pitanje koliko to se daje prostor za jednu ozbiljnu priču, jer je sve opterećeno vašim koalicionim odnosima i nerazumevanjem unutar vladajuće većine. Evo da se vratim konkretno i direktno na ovaj zakon koji je u okviru ovog objedinjenog seta, a to je Zakon o poreskom postupku. Prvo ću reći nekoliko stvari koje su prihvatljive ili eventualno nisu sporne ili su najmanje sporne oko ovog. Ono što je za SRS sporno pokušaću u svojoj diskusiji da vas upitam, da tražim na to odgovor, a čini mi se da danas u ovoj raspravi niko oko toga nije postavio nijedno pitanje. Najpre što se tiče člana 6. nas zaista interesuje zašto iz ovog člana koji definiše prava poreskih obveznika briše ovo poreska odeljenja i jedinice lokalne samouprave, da ne idemo dalje. Prva alineja kaže da poreski obveznik u skladu sa ovim zakonom ima pravo da od Poreske uprave i poreskog odeljenja jedinice lokalne samouprave besplatno dobije informacije o poreskim propisima iz kojih proizilazi njegova poreska obaveza, ako je neuk i osnovnu pravnu pomoć itd. Zbog čega se ovde briše poresko odeljenje jedinice lokalne samouprave. Ako ništa drugo, to ni na jedan način nije opterećivali ili dovodilo u pitanje primenu ovog zakona. Na kraju krajeva, to smo u zadnjim izmenama i dopunama pre ove ugradili u ovaj zakon. Sad se to briše. Ovo određenje koje sklanjate ne može ni na jedan način da dovede u pitanje primenu ovog zakona. Može samo da olakša. Vi bi kao ministar dobro trebalo da znate koliko je problema bilo u uspostavljanju odeljenja poreske uprave u jedinicama lokalne samouprave. Verujem da ih i danas ima. Retke su opštine u Srbiji koje su taj posao uradile kako treba, brzo prepoznajući značaj uspostavljanja ovog poreskog odeljenja, zato što se one bave ubiranjem prihoda lokalne samouprave. Znate, kada bi neko to razumeo na adekvatan način, onda bi zaista pokazao svest o potrebi decentralizacije u Srbiji. Mi smo u Srbiji poslednjih godina, kada je ovo u pitanju, slušali ne toliko, ali ljudi koji su bili na lokalnom nivou u službama, funkcioneri, znaju koliko je disonantnih tonova bilo na relaciji poreska uprava i novokonstituisana odeljenja poreske uprave jedinice lokalne samouprave. Pa su jedni druge optuživali, ovi im dali neažurnu dokumentaciju, ovi su bili neodgovorni, nesposobni, nisu bili uvedeni u posao i to je tako išlo, a trpela je država, trpele su pre svega lokalne samouprave, zato što nisu mogle kroz efikasno ubiranje poreza da obezbede svoju prihodnu stranu budžeta. Država je kroz taj jedan galimatijas prolazila na lokalnom nivou pričajući o decentralizaciji i sada neka prava koja su, recimo, poreski obveznici imali i mogli da ostvare u poreskim jedinicama u lokalnim samoupravama sada se brišu kroz ovaj zakon. Na kraju krajeva, vi ste malopre rekli – sad će biti tako uređena prava u lokalnim samoupravama, u poreskim odeljenjima, da će oni moći da traže od poreske uprave sve što im treba. Tako ste malopre rekli. Zašto, ako su poreski obveznici i kad su u pitanju porezi koji su prihodi lokalne samouprave to kroz zakon imali kao pravo i mogli da ostvare direktno u jedinici lokalne samouprave u poreskom odeljenju? To nam nije jasno, zašto ste predložili to da se briše iz ovog zakona? Ono što je dobro jeste član 12, o tome su svi govorili, gde će se promeniti redosled oko raspoređivanja tog uplaćenog iznosa. Dobro je čak i ovo u članu 13, to delimično možemo da pozdravimo, ali ću reći sad šta je za SRS ovde sporno. Sporna su diskreciona prava koja se ovde predviđaju za ministra, ne zamerite, za ljude koje ćete vi kao ministar ili neki drugi ministar sutra moći da ovlasti oko tih poreskih oslobađanja, ili, što je još gore, ono što se svodi na gradonačelnike i predsednike opština. Zamislite šta će tu da se dešava? Ovde tako piše, u izmenama i dopunama koje predviđate, da ministar i lice koje on ovlasti, na osnovu pismenog predloga rukovodioca organizacione jedinice poreske uprave, prema glavnom mestu poslovanja. Znači, odlaganje plaćanja poreskog duga definišete vi ili lice koje ovlastite, odnosno gradonačelnik, predsednik opštine i lice koje on ovlasti. Znate li šta će tu da se dešava? Znate li koliko je primera iz prakse koji zaista dovode u pitanje, odnosno otvaraju sumnju za ovakva prava koja se poveravaju ljudima koji će biti u prilici da o ovome odlučuju? Lično znam i ako budem u prilici u postupku rasprave u pojedinostima doneću vam dokumentaciju da vidite kako poreska uprava ili kako državni organi selektivno, odnosno kako proizvoljno tumače kako su neki poreski obveznici, sa jedne strane, oštećeni na pravdi boga, i uz sve papire koje imaju, zbog neodgovornosti ili proizvoljnog tumačenja propisa, dok sa druge strane, biću slobodan da kažem, bitange koje potkradaju i sistem i državu, ne samo da ne budu izvedene pred lice zakona, nego se drznu da tuže državu da im plati štetu što su navodno pretrpeli duhovni bol itd. To su slabosti poreske administracije koje su, nažalost, prisutne i to su možda stvari kojima se još ozbiljnije i dublje treba da bavite. Sad kroz jednu pozitivnu nameru, koja se može ovde prepoznati, vi dajete prava pojedinim predstavnicima države na visokom ili dole na lokalnom nivou da određuju ko hoće, ko može, odnosno ko ne može da bude privilegovan, oslobođen, odnosno pomereno plaćanje poreza za te ljude, odnosno za te poreske obveznike. To je nešto što može da se otvori i postavi kao pitanje. Zbog vremena završiću, kada je ovaj zakon u pitanju, sa onim što je za nas najvažnije. Gospođo Dragutinović, ne postoji svojina lokalne samouprave, ne postoje nepokretnosti u svojini lokalne samouprave. Ne osporavam nameru koju ste ovde hteli da uradite i da napravite, i da lokalne samouprave zaštitite od onih koji su nesavesni kada je u pitanju izmirenje poreskih obaveza, ali ne možete da date ovlašćenja jedinicama, odnosno poreskim odeljenjima u okviru jedinica lokalnih samouprava da donose rešenja kojim će nepokretnost preći u svojinu jedinice lokalne samouprave. Kada je ovakav pokušaj došao pre nekoliko dana ovde iz Narodne banke Srbije, da imovina koju koristi NBS zakonom novim postaje imovina Narodne banke, mi smo gospodinu Jelašiću rekli – gospodine Jelašiću, ovo je skandal. Onda je gospodin Jelašić rekao – nije skandal, ovo ćemo da brišemo. Sad vi istu stvar radite. Ne kažem da je ovo zlonamerno, ovo je neko ili iz neznanja ili sa namerom uradio, ali lokalna samouprava nema nepokretnosti u svojoj svojini. S jedne strane, 1995. godine je to regulisano i to je regulisao deo vaše sadašnje koalicije tako što su imovinu lokalnih samouprava preveli u imovinu Republike Srbije, a bogami od 2000. godine naovamo vaša stranka je dominantna ili oni koji mimo njih čine ovu skupštinsku većinu nisu učinili ništa da se to promeni, pa da ima i lokalna samouprava svoju svojinu, pa da ima Pokrajina svoju svojinu, da ima Republika svoju svojinu, da zaista pokažete potrebu i opredeljenje za decentralizacijom, da osnažite lokalnu samoupravu kako bi se država podizala napred. O tome niko nije razmišljao i danas ulazite u probleme kao i NBS, kao i vi koji imate dobru nameru. Ovo je dobra ideja, ali je neodrživa na ovaj način na koji ste je vi predvideli. Srpska radikalna stranka u tom kontekstu je i predložila neke amandmane o kojima treba da razmislite da bi ovo bilo smisleno i primenjivo. Dok se ne reguliše zakonodavstvo koje nije predložila ovoj skupštini Vlada Republike Srbije, nego jedna stranka koja pripada vladajućoj većini i koju nikada zbog činjenice da je takva, iako u vladajućoj većini neće doći na dnevni red, bar dok Vlada ne proceni da tako treba, vi ne možete da tretirate nepokretnu svojinu u vlasništvu lokalne samouprave i o tome morate ozbiljno da razmislite, jer to nije u skladu sa zakonima koji su, kako vi volite da kažete, krovni ili temeljni, a regulišu svojinu Republike Srbije, odnosno imovinu u vlasništvu Republike Srbije ili već kako to ide. To ćete pogledati i videćete kako. Ne bih više o ovom zakonu. Samo ću još kratko da prokomentarišem nekoliko stvari vezanih za ove kredite koje ćete da povlačite. Pre svega, kredit koji je predstavio gospodin Žarko Obradović. Lepo je to što ćete povući 50 miliona evra da pravite škole po Srbiji, ali kako ovde piše dužni ste iz republičkog budžeta da obezbedite 50 miliona evra jer je u projektu ukupno predviđeno 100 miliona evra. Naše pitanje je da li Srbija u ovom trenutku ima te pare? To je sa jedne strane. Ono s druge strane što zaista ostavlja sliku kao neozbiljnih jeste to što ćemo ovde dati zeleno svetlo da povučemo pare. Pare ćete povući, a onda ćete da pravite grupe, programe, projekte kako ćete da trošite te pare. Tako sam vas bar ja na početku ove priče razumeo. To nije dobro jer ste slušali gospodina Mirovića malopre. Ovde se hvalimo i dolazimo na drugi kredit. Evo ih 200 miliona. Neka su i najbolji uslovi koje smo dobili od Ruske banke ili ruske države, sasvim je svejedno, ali ovde ne pričamo o 800 miliona dolara koji čekaju zbog činjenice da vi kao Vlada niste bili u stanju da ponudite projekte i ovo nije jedini slučaj. Koliko odobrenih kroz skupštinsku proceduru sredstava vam stoji nepovučenih iz raznoraznih institucija finansijskih zbog činjenice da nemate projektnu dokumentaciju? To je ono što sliku o ovoj državi i o ovoj vladi, nažalost, ostavlja na jedan vrlo pogrešan način i kolorit. Šta je da je, po meni, sporno ovde? Pogledajte sad ovo. Recimo, kada je ruski kredit ovde u pitanju, period počeka dve godine. Kada je prva rata da se povuče? Petnaesti mart. Mi smo u julu. Kako dve godine? Opet neefikasnost, neodgovornost, nesposobnost Vlade da se hvata sa ozbiljnim i suštinski najvažnijim stvarima. Mi se bavimo sa 200 miliona da krpimo budžetske rupe. Gde će te pare da idu? Ko od nas to zna? Šta će da se plaća? Koje agencije? Koji direktorati? Koje komisije? Kakvo rasipanje će se pokriti sa 200 miliona dolara novog duga na teret svakog od nas koji sedi u ovoj sali? Ne samo vas koji činite vladajuću većinu. Ostavite to i koliki je grejs period i koliko su niske kamate itd, itd. Neka kamate budu i veće, ali dajte da trošimo novac u ono što će podići zaista ovu državu na noge. Ako ne, da mi osetimo to, neka osete naša deca. Šta plaćamo sa ovih 200 miliona? Da li se slažete sa mnom? Šta plaćate? Ne znate ni vi šta ćete da plaćate? Ko zna? Možemo samo da nagađamo. Još jednu stvar bih samo prokomentarisao zbog vremena. Dobro je da dobijemo nacionalnu infrastrukturu geoprostornih podataka, ali ovo moram da iskoristim radi jedne stvari koja ovde piše i time ću završiti. Prokomentarisali smo to pre nekoliko dana isto u ovoj sali. Radilo se o Zakonu o podizanju građevinske industrije i u zakonu je predviđeno da 70% opreme i usluga, odnosno opreme i materijala, budu iz Srbije. Mi smo tražili da to bude 100%. Sad pogledajte, Francuzi vam daju 11 miliona i 185 hiljada evra, finansiranje nabavke u Francuskoj francuskih dobara i usluga potrebnih za realizaciju projekta. Daju vam pare, vraćaćete pare, plaćaćete kamatu koliko god da je potrebna, ali jednostavno, morate da uzmete sve njihovo, pa su i usluge francuske, pa je i transport francuski, pa je i osiguranje francusko, tako se domaćinski, ali sa aspekta Francuza, posluje. Od njih treba da učite. Menjamo zakon za dve godine tri puta. Pogledajte cifre i brojke. Rok otplate 40 godina, poček 20 godina. Mi zakon ne možemo zakon da definišemo koji će biti predvidiv u naredne dve ili tri godine. To je bila jedna paralela da oslikamo naše stanje u društvu i u državi sa, recimo, državom kakva je, recimo, Francuska. Za SRS, ponavljam, ozbiljna diskusija će biti u raspravi u pojedinostima. Nadam se da ćete imati razumevanja za ovo što sam rekao i smatram da postoje stvari koje mogu da se prihvate kao dobronamerne i korektne, ali zbog velike većine stvari koje smo, između ostalog, moj kolega Mirović i ja naveli, mislim da nećemo biti u stanju da podržimo ovakva zaduživanja i ovakve projekte.
Osamnaest minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo na vanrednoj sednici po hitnom postupku podnet je na usvajanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kao osnovni razlog za to navedena je potreba usaglašavanja sa Zakonom o prekršajima i Zakonom o uređenju sudova. Navedeno je tu još dosta razloga, ali ono što preovladava u nameri predlagača jeste podsticanje finansijske discipline. Postoje u ovom predlogu zakona pojedine odredbe koje će verovatno biti od koristi poreskim obveznicima i gospođa Dragutinović je to u svom uvodnom izlaganju obrazložila i govornici pre mene su o tome govorili da će ubuduće, tačnije od 1. januara 2011. godine, biti drugačiji redosled raspoređivanje uplaćenog iznosa poreskih obveznika koji kasne sa izmirenjem obaveza. Konsultovala sam zaposlene u lokalnoj poreskoj administraciji i njihova su iskustva negativna sa dosadašnjim redosledom, prema kome se najpre izmiruju obaveze kamate, a zatim osnovni dug, jer obveznici nemaju pravu informaciju o svom ukupnom dugu, a time što se najpre izmiruje kamata, ostaje veći iznos duga, na koji se opet zaračunava kamata. Predloženi redosled će prema rečima zaposlenih u lokalnoj poreskoj administraciji biti povoljniji za poreske obveznike. Takođe se namerava da se omogući duži rok u kome će se odlagati poreski dug preduzećima koja su u postupku reorganizacije, što bi trebalo da vodi ka olakšanju njihovih uslova za poslovanje. Pominje se i niža kamata, koja će biti računata prilikom kašnjenja u izmirivanju utvrđenog poreza. U cilju povećanja naplate poreza definisan je i identičan rok zastarelosti od pet godina, zatim se kao pogodnost za obveznike navodi i to da, ako poreski obveznik prijavi prekršaj koji je napravio i plati dug sa propisanom kamatom pre no što je počela poreska kontrola i podnet zahtev za pokretanje prekršajnog postupka, protiv tog obveznika se neće pokretati postupak niti će se izricati kazna. Da se vratimo na ono što je glavna namera predlagača, a to je podsticanje finansijske discipline. Naime, predviđa se zaštitna mera zabrane vršenja određenih delatnosti onim obveznicima koji učine određenu vrstu istog poreskog prekršaja u roku od dve godine od dana pravosnažnosti presude za isti prekršaj i to nije sporno da onaj ko svesno čini poreske prekršaje mora biti kažnjen i da svi moraju biti jednaki, kako po pravima, tako i po obavezama. Međutim, ono što ni u kom slučaju ne može biti prihvatljivo jesu iznosi predviđenih novčanih kazni. Naravno, izgovor će biti to da su predviđene Zakonom o prekršajima. Kada pogledamo iznose novčanih kazni, koji su sada predviđeni, videćemo da su u odnosu na one koje su trenutno važeće zaista previsoke. Neke kazne više su četiri, pet, 10 puta, dok su pojedine više i 20 puta u odnosu na sadašnje. Ove previsoke kazne nikako nisu u skladu sa trenutnom ekonomskom situacijom u Srbiji. Kada su određivani iznosi ovih kazni moralo se uzeti u obzir to da poslovanje većine privrednika u Srbiji nije nimalo lako. Već smo pominjali preduzeće u postupku reorganizacije i napore da se od njih naplati porez koji duguju, a mislim da je bitno istaći to da je u Srbiji ogroman broj preduzeća koja su blokadi. Čuli smo u uvodnom obraćanju gospođe ministra da se nakon ovih izmena planira donošenje novog zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Kada smo već kod donošenja novih zakona, ono što poslanike SRS interesuje jeste – zbog čega još uvek pred poslanicima nema predloga zakona o finansijskoj odgovornosti? Ovo pitanje nameće se samo po sebi, jer nam je poznato da je Vlada Srbije MMF-u u Pismu o namerama u decembru 2009. godine obećala da će usvojiti nacrt zakona o fiskalnoj odgovornosti i dostaviti ga Skupštini do kraja aprila 2010. godine. Evo, prošli su april, maj, jun, prolazi i jul, bliži se kraju i ovo vanredno zasedanja, a pomenutog predloga zakona još uvek nema. Polemisane su neke nedoumice u vezi sa ovim zakonom. Shvatili smo da još uvek nije definisano da li će to biti novi zakon ili će se menjati sadašnji Zakon o budžetskom sistemu, pa bi se onda zvao zakon o budžetskom sistemu i fiskalnoj odgovornosti, potom, da li će biti uvedeno fiskalno veće, sa ulogom da ocenjuje da li Vlada vodi politiku sa skladu sa fiskalnim pravilima ili će možda DRI biti ojačana novim funkcijama. Pored ovih stvari, verovatno mnogo veći problem bio bi primena tog zakona. Naime, biće potrebno smanjiti učešće javnih prihoda u BDP. U narednih pet godina trebalo bi smanjivati učešće javnih rashoda u BDP-u i to godišnje za 0,75% ili 0,85%. To su podaci koji su izneti u javnosti u dva navrata. Zatim, godišnje zaduživanje neće moći da premaši 2,5%, a javni dug neće moći da bude viši od 40% BDP. Podaci o visinijavnog duga nisu baš usklađeni, jer bilo je govora o tome da je on 31 – 32% BDP. Međutim, pojavile su se informacije u javnosti da je javni dug dostigao 36%, jer se u krizama pojavljuju prethodno sakriveni dugovi, kao što su garancije države i lokalni dugovi. Međutim, procena je stručnjaka MMF da će se javni dug Srbije uvećati za 16% BDP prilikom sprovođenja planiranog postupka restitucije. Ovo neminovnoopterećenje dodaće se ili na zvanični ili nezvanični javni dug i on će onda iznosi od 48-52% BDP. Iako zakon još uvek nije ni usvojen, već se može pretpostaviti da će prekoračiti limit javnog duga. Da li je to možda jedan od razloga za odlaganje usvajanja ovog zakona ili je razlog možda to što se sve češće govori o vanrednim izborima, koji bi mogli biti održani 2011. godine, pa će biti potrebno zaduživati se kod domaćih i inostranih kreditora, jer bi to mogao biti način za finansiranje kampanje stranaka na vlasti. Dobro je poznata dosadašnja praksa, gde se u kampanji gradi mnogo toga novcem svih poreskih obveznika, a na taj način stranke na vlasti dobijaju glasove na izborima. Inače, zabrinjavajuće su činjenice da ukupni spoljni dug Srbije raste, mada se sa ministrom nikada nismo mogli da se usaglasimo oko toga. Visina spoljnog duga na kraju 2008. godine iznosila je 21,8 milijardi, na kraju 2009. godine 22,7 milijardi evra, na kraju februara 2010. godine 22,9, a na kraju marta 23,2 milijarde evra, na kraju aprila 23,4.
Osam minuta i 25 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, posle njega narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo zajednički načelni i jedinstveni pretres Predloga zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, kao i potvrđivanje dva sporazuma i četiri ugovora iz različitih oblasti. Moje kolege koje su govorile pre mene, govorile su o mnogim od ovih stvari, a ovde ću se zadržati na jednom zakonu, to je, naime, Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke koji se odnosi na modernizaciju škola. Naravno, pre toga samo jednu ili dve rečenice želim da kažem o ovim ostalim zakonima. Naime, hoću da kažem o ovim ugovorima koji se odnose na dvostruko oporezivanje između države Srbije i nekih drugih država, mislim da je u pitanju Austrija, Azerbejdžan i Pakistan. Karakteristično kod ovih ugovora je sledeće: ispada da država Srbija više vodi računa o nekim stranim državljanima nego o svojim građanima, jer neki naši građani praktično podležu dvostrukom oporezivanju. O čemu se tu radi? Evo, samo ću još jednu rečenicu, pa ću se onda vratiti na ono što sam hteo, da vodim glavnu diskusiju. Naime, neki privredni subjekti, neka pravna lica, a ljudi su mi se žalili, imaju problema prilikom povraćaja PDV-a, naravno odnosi se to na one koji imaju pravo na povraćaj PDV. Veoma teško ostvaruju tu svoju nameru za povraćaj PDV-a, a ukoliko budu, ajde da kažem, uporni i dosadni da to svoje pravo ostvare, onda im se šalje finansijska inspekcija i jednostavno se na taj način oni zaplašuju. Ali, hajde da se vratimo na ovaj ugovor između Republike Srbije i Evropske investicione banke koji se odnosi, kao što sam rekao, na modernizaciju škola. Moram da kažem i da priznam da je dobro što se ovaj ugovor nalazi na dnevnom redu ove sednice, jer znamo svi kakvo nam je stanje u školstvu i svaka investicija, makar kakva ona bila, dobro dođe našem školstvu. Moram da kažem da je dobro i to što se ovaj ugovor našao veoma brzo na dnevnom redu nakon njegovog potpisivanja. Ako se ne varam, on je potpisan 8. juna ove godine i evo već mesec dana posle toga je ovde pred Narodnom skupštinom. Ovo pogotovo iz razloga ako znamo mnogi slični ugovori iz nekih drugih oblasti čekaju i po nekoliko godina na ratifikaciju ovoga parlamenta i kada dođe do te ratifikacije često se dešava da su oni anahroni, da su zastareli i praktično da se izgubio smisao potpisivanja tih sporazuma. Ali, da ne ispadne sada da hvalim ovu stvar, ima i nekih stvari koje mi se ne sviđaju u ovom sporazumu i ono prvo što mi pada u oči kada se pogleda predlog ovog ugovora ili sporazuma je terminologija koju je prevodilac sa engleskog na srpski jezik ovde koristio. Naime, ugovor ovde pominje termin"preduniverzitetsko obrazovanje". Koliko znam, evo tu je i gospodin ministar Žarko Obradović, obrazovni sistem Republike Srbije ne poznaje ovu terminologiju, a i u neformalnoj komunikaciji, znači termin"preduniverzitetsko obrazovanje" se veoma retko koristi. Ovo tim pre što su ovakve stvari definisane odavno nekim zakonima, a imali smo nedavno u ovom parlamentu razmatranje Zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju i pre otprilike godinu dana smo imali razmatranje Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, i ta dva zakona definišu ovu materiju koja bi, po nekim ovde shvatanjima, trebalo da predstavlja to "preduniverzitetsko obrazovanje". Zaista, još jednom ponavljam, ako se ne varam, u tim zakonima nigde se nije koristio ovaj izraz "preduniverzitetsko obrazovanje". Naravno, neću da budem maliciozan, svima je nama jasno o čemu se ovde radi, ali hoću da kažem, ako bi bukvalno tumačili ovaj izraz, onda bi mogli doći do toga da je smisao i svrha svih ovih obrazovanja, i predškolskog i osnovnog i srednjeg obrazovanja, samo to da se nekako dosegne do univerzitetskog obrazovanja i znači da je to neka međufaza, neka stepenica koja samo služi da bi se došlo, da bi se stupilo, da bi se kvalifikovalo za univerzitetsko obrazovanje. A, naravno, u praksi znamo da nije tako, čak naprotiv, najveći broj građana Srbije ima osnovno i srednje obrazovanje, dok najmanji broj populacije, to je negde od 5% do 7%, kako govori statistika, ima ovo univerzitetsko obrazovanje. Dalje, ima još nekih izraza ovde, recimo, kao što je "fizička infrastruktura" koji takođe možda nisu prikladni, ali ajde da idemo na nešto drugo. Projekat modernizacije, kako se kaže, treba da obuhvati izgradnju novih i proširenje postojećih škola, sport, sportske objekte, nameštaj, opremu, strateški razvoj obrazovnog sistema i slično itd. Naravno, svemu ovome nema šta suštinski da se prigovori, ali da vidimo kako će to biti ostvareno. Ovde je i gospodin ministar govorio o tri komponente. Prva komponenta se odnosi na proširenje onih škola koje u ovim okolnostima ne zadovoljavaju kapacitetom. Znači, radi se u tri smene i da se izbegne ta situacija da se ne radi u tri smene. Međutim, ako pogledamo spisak tih škola, vidimo da se radi o tri škole u Novom Sadu, tri škole u Beogradu, dve škole u Novom Pazaru i po jedna škola u Lapovu, Jagodini, Aleksincu i Nišu. Pitam se sada šta je sa ovom drugom komponentom? Ova prva komponenta, ako se ne varam, njena realizacija počinje odmah. Druga komponenta ovog ugovora počinje na jesen, a treća komponenta počinje krajem godine. Tako ste rekli, gospodine ministre. Zbog čega niste predvideli ovde ili bar saopštili narodnim poslanicima koje su to škole, iz kojih regiona Srbije su te škole koje bi potpale pod ovu drugu komponentu. Naime, ako posmatramo geografsku mapu škola koje sam ovde pomenuo, vidimo da je Niš krajnja tačka gde se ovaj posao završava. Nažalost, Niš nije grad i nije krajnja granica Srbije. Srbija se ne završava gradom Nišom, nego ako gledamo južno prema granici Makedoniji ima još 150 kilometara. Od Niša, ako gledamo istočno prema granici sa Bugarskom još ima oko 100 kilometara do granice sa Bugarskom. Ako gledamo zapadno do administrativne linije sa KiM ima takođe oko 100 kilometara, da ne govorim o region Timočke i Negotinske krajine. Da me ne shvatite pogrešno, jasno mi je da ove škole o kojima je ovde reč rade u tri smene i da je to možda prioritet. Ali, zbog toga trebalo je kroz ovu i drugu, pa možda čak i treću komponentu koja ide kasnije, da navedete spisak škola gde će se vršiti investiranje. Jer, ne možemo kroz neke škole, u nekim školama da damo sve, da uvedemo sve, a neke škole da rade po metodama i sa nastavnim sredstvima iz 19. veka. Kao prosvetni radnik radujem se svakoj investiciji u obrazovanje, ali mislim da ove primedbe koje sam ovde izneo trebalo bi da se imaju u vidu. Toliko. Zahvaljujem.
Deset minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić i on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, gospodine Obradoviću, kad malo bolje razmislim nije ovako nimalo slučajno sastavljen set od ovih sedam zakona o kojima večeras raspravljamo. O kreditnom zaduživanju, sa jedne strane, dakle države, dosta je rečeno i argumentovano, pa bih želeo da pažnju vašu i pažnju javnosti, pre svega, usmerim na ove zakone, tačnije izmene i dopuna zakona iz oblasti poreske politike, za koje je neko od predstavnika vladajuće koalicije lepo primetio da su dobri, ali da su potrebni novi zakoni. Upravo na toj konstataciji se zapravo i temelji ono što je najvažnije pitanje na samom početku za vas gospođo Dragutinović, a koje glasi: šta se dešava sa sveobuhvatnom poreskom reformom u Srbiji i da li ćemo možda na ovaj posao emo čekati do 2012. godine, kada će krenuti upravo i lavina u smislu otplate do sada uzetih kredita. Siguran sam da ćemo se složiti da je važan segment ukupnih reformi ekonomskog sistema Srbije upravo ta sveobuhvatna reforma poreskog sistema i ono što je neophodno naglasiti jeste svakako da se nekakav stvarni ekonomski i socijalni efekti primene određenog modela oporezivanja značajno mogu razlikovati u odnosu na ona predviđanja koja može da pruži ekonomska teorija. Zato je jako važno da se pre donošenja odluke o izboru određenog oblika oporezivanja u Srbiji detaljno izanaliziraju i prednosti i nedostaci svakog od njih, uzimajući u obzir ne samo teorijski očekivane implikacije primene određenog poreskog oblika, nego i praktično iskustva zemalja u kojima se taj poreski oblik do sada primenjivao. Naravno, kada je o Srbiji reč, bitno je uvažiti karakteristike privrede Srbije, njene razvojne ambicije, performanse poreske administracije i nivo tog poreskog morala. Dakle, ono čega smo svi mi svedoci jeste da to dizajniranje nekakvog novog modela privrednog rasta Srbije tek predstoji, ali da je evidentno da će u njegovoj osnovi biti povećanje izvoza i rast sektora tih razmenjivih dobara, a pretpostavka za to je svakako unapređenje međunarodne konkurentnosti srpske privrede i upravo sa svim tim u vezi i reforma poreskog sistema bi mogla da da značajan doprinos u realizaciji ciljeva nove strategije privrednog rasta u Srbiji. Postojeći poreski sistem u Srbiji je u skladu sa do sada primenjivanim konceptom privrednog rasta. Tako su, primera radi, porezi na potrošnju, pre svega PDV i akcize na cigarete, u proseku u Srbiji niže nego u zemljama EU, dok su porezi na faktore proizvodnje, fiskalne dažbine koje se plaćaju na zarade zaposlenih, više. Na taj način država kroz svoju poresku politiku, angažovanje radne snage, zapošljavanje i proizvodnju čini relativno skupljim, a potrošnju relativno jeftinijom. Nedostaci ovakvog pristupa postaju naročito izraženi u svetlu činjenice da veliki deo potrošnje potiče iz uvoza, što znači da povećanje potrošnje ne implicira i stvaranje znatnije dodate vrednosti u Srbiji. Ukoliko se polazi od te pretpostavke da su mogućnosti za nastavak postojećeg modela ponašanja, koji podrazumeva veću potrošnju od proizvodnje, što je bilo finansirano značajnim prilivima iz inostranstva, upravo po osnovu kredita ili stranih direktnih investicija, ali tu je sada ta mogućnost veoma ograničena, onda se nameće zaključak da bi nova poreska strategija trebalo da promoviše promenu dosadašnjeg takvog ponašanja. Stoga se čini da bi nova poreska politika Srbije trebalo da bude usmerena na podsticanje izvoza i zapošljavanje kroz smanjenje fiskalnih dažbina koje se plaćaju na angažovanje radne snage, uz destimulisanje uvozne potrošnje, a povećanjem poreza na potrošnju. Ta poreska reforma koju željno očekujemo trebalo bi da obuhvati znatne izmene u sistemu oporezivanja imovine kroz smanjenje njegove regresivnosti koja sada postoji. Suštinu takvih reformi, po mišljenju SRS, činilo bi upravo ograničenje umanjenja poreske osnovice po osnovu amortizacije sa sadašnjih 70% na nekih 30 do 40% i zamena takvog regresivnog sistema sistemom poreskih kredita u fiksnom iznosu. Time bi bila prekinuta ova dosadašnja praksa, o kojoj je već bilo reči večeras, da član porodice bogatog lica vredi više u smislu tih olakšica koje donosi vlasnik nekretnina nego član neke porodice koja je siromašnija. Naravno, poreska reforma bi trebalo da obuhvati i dalje podešavanje sistema poreza na dobit preduzeća kroz povećanje njegove alokativne neutralnosti i jednostavnosti, i u osnovi tih promena bi trebalo da bude zamena postojećeg složenog sistema poreskih podsticaja jednim jedinstvenim režimom investicionog poreskog kredita i oštrije normiranje pravila za oporezivanje repatrijacije profita preko skrivene dividende. Ovakav kompleks poreskih reformi bi samo stvorio uslove za investiranje, zapošljavanje i izvoz učinio povoljnijim, a uvoz i potrošnju skupljim, i time bi se praktično poreska politika Srbije u potpunosti stavila u funkciju promovisanja dugoročno održivog privrednog rasta. Jedna od osnovnih stvari koju bi trebalo učiniti ili onaj pravi i ispravan potez bi svakako bila reforma države, i ta potreba je i te kako velika, jer očigledno da je od 2000. godine ostala netaknuta promenama. I ne samo to, nego je poznato svima da je partijskim zapošljavanjem dovedena u poziciju u kojoj sada jeste i na tom centralnom i na lokalnom nivou. Druga stvar, državna potrošnja u Srbiji jedna je od najviših u svetu. Što se više troši u držanom sektoru, manje u privatnom, utoliko je i potrošnja neefikasnija i utoliko je veća šteta za dohodak i blagostanje. Naravno, visoka potrošnja u državnom sektoru podriva ekonomski rast i cenovnu stabilnost i apsolutno svi razlozi govore da Srbija treba da smanjuje, a ne da povećava državnu potrošnju. Smatramo da je važno istaći da umesto da se razmišlja o povećanju postojećih ili uvođenju novih, treba svakako razmisliti o efikasnosti naplate postojećih poreza. Poražavajući je podatak da oko 30% privrede čini taj sivi sektor. Jasno je, ako se to ima u vidu, da ima prostora za bolju naplatu PDV-a. Takođe je prisutan i problem što se carine slabo naplaćuju. Sad sve to za pozadinu, kao ključni problem, ima očigledno činjenicu da i neke politički moćne strukture imaju interesa u ovakvom stanju, pre svega što se korupcija pri naplati poreza i carina u jednom velikom obimu javlja i takođe ono što bi trebalo možda rešiti predlogom izmena i dopuna zakona o kojem dana raspravljamo, to je dakle činjenica da je poreska administracija u priličnoj meri bila neefikasna. Nekakvo enormno povećanje naplate je nerealno, ali da postoji mogućnost za izvesno povećanje to je zaista realno i ukoliko bi došlo do povećanja, odnosno poboljšanja u naplati poreza, onda bi svakako postojala mogućnost za određeno snižavanje poreza, što bi svakako dalje uticalo na bolju naplatu. Postoji dilema o tome da li su u Srbiji porezi niski ili visoki. Da su porezi niski, državna potrošnja bi verovatno bila takođe niska, možda nekih 30% BDP-a, međutim jasno je da je to znatno iznad ovog procenta. Problem je taj što je u Srbiji poreza mnogo i što su stope po pravilu visoke, osim kod par poreza, pre svega na korporativnu dobit, poreza na individualni dohodak itd. Dakle, ono što bih još ovom prilikom želeo da istaknem, to je da kada je o Vladi reč, konkretno i o vašem ministarstvu koje bi trebalo da ima presudan uticaj na dešavanja u ovom smislu, jasno je dakle da postoje ekonomski zdravi potezi i oni koji svakako ne spadaju u tu oblast. Ono o čemu smo govorili, pre svega o reformi države, smanjenju državne potrošnje, efikasnijoj naplati postojećih poreza, svakako spada u tu grupu koja bi mogla da dovede do onoga o čemu sam govorio na samom početku a to je do jednog privredno održivog razvoja zemlje. Dok na ovoj drugoj strani svakako, po mišljenju nas u SRS, spada zapravo povećanje postojećih poreza, uvođenje novih, novo zaduživanje zemlje, jer to svakako može samo značiti veće poreze, odnosno više poreze u budućnosti. Sada da li vi kao ministar ili Vlada u celini imate snage za ove, po našem mišljenju, ispravne poteze ili ove druge, pokazaće verovatno vreme. Ako sami ne umemo da kontrolišemo troškove, to će spontano svakako učiniti pad kursa dinara, inflacija, a nažalost, toga smo svedoci, pogotovo u poslednja dva meseca.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika Narodne skupštine? Ministar prosvete Žarko Obradović ima reč.
Hvala, gospođo Čomić. Stvarno ne bih zadržavao dugo kolege narodne poslanike, ali s obzirom da neću biti u delu koji je posvećen amandmanima na predlog ovih zakona koji su ovom setu o kojem se danas raspravlja jer na ovaj zakon nema amandmana, ipak imam obavezu da kažem nekoliko reči povodom ovog zakona o zajmu, s obzirom da su i kolega Nikola Savić i kolega Dragan Stevanović postavili pitanja. Dozvoljavam da možda u početku nisam dovoljno dobro objasnio, ali čini mi se da kolega Stevanović ipak nije u potpunosti obuhvatio sadržaj onoga što sam govorio, s tim što kolega Savić je i sam pomenuo nekoliko škola i naveo razloge zašto taj projekat ima neke tri komponente i šta je suština prvog projekta. Ono što narodni poslanici treba da znaju, ovo je drugi kredit koji mi zaključujemo kao sistem obrazovanja sa Evropskom investicionom bankom. Prvi je bio iz 2005. godine, to je koleginica Diana Dragutinović rekla. Zahvaljujući tom kreditu koji je bio 2005. godine, mi smo prošle godine uspeli da završimo, po prvi put posle dugo, dugo godina, neke škole i tada smo napravili devet potpuno novih i četiri nove, znači, 13 smo dobili novih škola u različitim delovima Srbije. Ovaj kredit i zbog toga smo i javno promovisani na nivou cele jugoistočne Evrope kao jedina zemlja koja je u potpunosti završila svoj projekat iz oblasti obrazovanja i zahvaljujući tome smo, da budem iskren, dobili vrlo brzo i ovaj projekat. Ovaj projekat nije, u pravu ste,50 nego 100 miliona evra i on podrazumeva i naše učešće u delu u ukupnoj sumi, a naše učešće, to su sredstva koja smo mi obezbedili kao država, bilo da je reč o lokalnoj samoupravi, o zemljištu, bilo da je reč o sredstvima iz NIP-a. Znači, vrlo taksativno, čak ću i navesti neke konkretne primere, da bi videli da uopšte nije reč o nekakvoj, kako bih rekao, spekulaciji ili nečemu što se ne zna šta je sadržaj. Vrlo tačno i taksativno mi smo naveli za ovih 12 škola kao prvu komponentu šta je sadržano. Za ostalo nismo mogli, iz prostog razloga što postoji apsolutna saglasnost u Evropskoj investicionoj banci i kod nas da moramo u međuvremenu da napravimo kriterijume. Ovde smo znali šta nam je cilj. Za prvu komponentu cilj nam je da ukinemo treću smenu u određenom broju škola i u pravu ste, to su Tehnička škola u Lapovu, Tehnička škola u Jagodini, OŠ "Bratstvo" u Novom Pazaru, OŠ "Rifat Burdžević Tršo" u Novom Pazaru, OŠ "Aleksa Šantić" u Beogradu, Kaluđerica, OŠ "Radoje Domanović" Borča, Beograd, OŠ "Vojvode Stepe" Beograd, Kumodraž, "Ljupče Nikolić" Aleksinac, "Svetozar Marković" Novi Sad, "Kosta Trifković" Novi Sad, "Dušan Radović" Novi Sad i "Branko Bjegović". Ovde u ovom dokumentu koji ovde posedujemvrlo je detaljno napisano sve ono što nam sledi na realizaciji projekta za ovih 12 škola. Tu je sadržano i šta je predloženo rešenje, da li se podrazumeva izgradnja novog objekta ili rekonstrukcija, opremanje, rušenje i izgradnja novog objekta, nadogradnja i onda je, naravno, vrlo precizno utvrđeno koji su troškovi zajma, koja su naša sredstva i iznos tih sredstava u strukturi tih troškova, kakav je terminski plan kada se ima namera ovo početi, kada završiti i rešenje problema šta podrazumeva. Primera radi, recimo, za ovu školu u Lapovu postojeća školska zgrada je srušena, inače, to je frapantna situacija koju smo mi zatekli, da je jedna škola, na osnovu reči usmene, da kažem, naredbe srušena u Lapovu. Rečeno je – samo vi srušite školu, nema problema, biće para, a onda kada je škola srušena, rečeno je – para nema, snalazite se i radite kako hoćete. Primera radi, samo da bi videli kakvih sve situacija ima u Srbiji. Postojeća školska zgrada je srušena, potrebno je da se izgradi nova i predviđeno je šta je opis posla, građevinski radovi i javna nabavka. Zašto ovo govorim? Reč je o ovih 12 škola u kojima se ukida treća smena. Kada budemo zajedno sa Evropskom investicionom bankom napravili kriterijume, a to ćemo uraditi od perioda ratifikacije, mi očekujemo, do novembra, na osnovu tih kriterijuma će biti realizovana tzv. treća komponenta ovih 24 miliona evra i onda će se ta mapa izrađenih poslova proširiti na nivou cele Srbije. Negde ranije sam, govoreći o stanju u oblasti, ako mogu reći, obrazovne infrastrukture pomenuo da mi imamo situaciju da imamo oko 500 škola starijih od 95 godina. Sada možete pomisliti kakva je situacija širom Srbije. Imamo obrazovni sistem koji dugo traje, ali nije dugo ulagano u njega. Naša ideja je da deo poslova uradimo, naravno, kroz ovaj projekat, deo poslova kroz budžet, ono što mi imamo, moram reći da je to jako, jako skromno u odnosu na ovaj kredit, zato je ovaj kredit jako dragocen, i deo kroz NIP, i da onda krajem mandata 2012. godine stvarno pokažemo jednu mapu šta je urađeno u obrazovanju na svim nivoima, uključujući ne samo predškolsko, osnovno, srednje, nego i đački i studentski standard i visoko obrazovanje. To je neka naša ideja. Pitanje zašto nismo sada predvideli ostalo, nismo mogli jer to je bio jedan zajednički dogovor, da bi počeli realizaciju ovog projekta što pre. Za njih je pravo čudo da mi nepunih 45 dana posle potpisivanja ovaj ugovor ratifikujemo jer je praktično u ostalim nekim zemljama da se to ratifikuje od šest meseci do tri godine, verovali ili ne. Za njih je pravo čudo, a za nas dobra stvar, što je ovaj zakon danas predmet razmatranja Narodne skupštine Republike Srbije, jer ćemo početi sa njegovom realizacijom odmah nakon ratifikacije. Počeće da se povlače sredstva koja su predviđena za ovih 12 škola. Pazite, u nekim od ovih škola je reč o opremanju, nabavci opreme, u nekim je reč o rekonstrukciji. Negde je to izgradnja potpuno novih škola. Razumećete da izgradnja svega ovoga zahteva različit period vremena, tako da ne stoje reči kolege Stevanovića da ne znamo šta hoćemo. Za prvu komponentu apsolutno smo spremni jer je to bio jedan zajednički dogovor da bi što pre počeli da trošimo sredstva. Komponenta dva, vezano za informacioni sistem, elemente za strategiju, takođe je nešto što sada radimo. Objektivno, reč je o maloj sumi u odnosu na sve ovo. Naravno, neće iznositi takva suma, nego će, recimo, primera radi, kad je reč o informacionom sistemu, mi ćemo objaviti javni tender pa ćemo videti koja je ponuda najbolja. Hoću da vam kažem da sve ovo što radimo, s obzirom da je reč o strašno velikim novcima za naše uslove, te će biti jasno, javno, svima dostupno i svi će moći da od "a" do "š" saznaju kako se projekat realizuje, počev od dana ratifikacije ovog zakona u Narodnoj skupštini Republike Srbije pa do početka realizacije. Taj treći deo, tzv. komponenta tri, o njoj ćemo tek razgovarati. Naša ideja, naravno, sa novcem koji imamo, da napravimo što veći efekat, da efikasnost bude što veća, i naravno da ćemo uzimati u obzir različite faktore – 1.820 škola, plus nekoliko stotina isturenih odeljenja, reč je o preko 2.500 objekata, i stvarno treba da postoje kriterijumi da bi neku ravnomernu teritorijalnu zastupljenost realizovali kroz ovaj projekat. Ovo nije zadnje. Mi smo baš danas imali razgovor sa Savetom Evrope, sa njihovom bankom, pokušavamo takođe da napravimo jedan ugovor, jedan kredit koji bi možda bio, ako se sve dogovorimo, s obzirom da banka Saveta Evrope ima tu socijalnu dimenziju, da to bude krajem godine predmet razmatranja između našeg Ministarstva finansija, nas i njih, a predmet razmatranja Narodne skupštine januara iduće godine, pa onda ratifikacija. Ovo pominjem zato što je za nas u obrazovanju ovo veoma važno, jer mi našeg novca nemamo. Poštovane kolege, narodni poslanici, vi znate da mi trošimo sedminu budžeta celog, ali 95% te sume ide za izdvajanje za lične dohotke i doprinose za lične dohotke itd., ostaje jako malo za investicije kada je ova Vlada počela svoj mandat. Potraživanja sa različitih nivoa su bila oko 60 milijardi dinara. Mi smo tada zajedno sa NIP-om imali oko milijardu i 200 dinara za potrebe obrazovanja, što je iznosilo oko 2%. Prošle godine je ta cifra prepolovljena zbog stanja finansija i jednostavno nedovoljnog priliva novca u budžetu. Zato je za nas ovaj projekat izuzetno važan. Kad je reč o ovih 13 škola, samo smo se rukovodili principom da se ukine treća smena. Ništa drugo nije bilo bitno. Naravno, koristili smo određene objekte koji su izgrađeni da bi imovinu tog objekta prikazali kao naše učešće, da bi mogli zadovoljiti ovu suštinsku stranu, da dobijemo kredit, gde mi participiramo sa 50%. Pa nam je bilo zgodno da neke škole, s obzirom da je njihova imovina nekoliko miliona evra, prikažemo kao učešće Republike Srbije u obezbeđenju finansijskog dela, pošto je 50 prema 50. Moram da vam kažem da razumete tu dimenziju. Inače, kredit je jako povoljan. Koleginica Diana je govorila na početku o finansijskoj odnosno o toj uslovno rečenoj tehničkoj dimenziji ovog ugovora, ali, koliko sam čuo slušajući nju, prvih pet godina ne teče otplata, pa tek onda ide. Znači, ovo su sredstva gde će apsolutno imati škola, odnosno obrazovni sistem svoju dobit. Moram vam reći da se unapred radujem što će Vlada Republike Srbije biti u situaciji da kroz ovaj projekat unapredi stanje škola u Republici Srbiji.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Ovim završavamo naš današnji radni dan. Nastavak sednice je sutra, 20. jula, u 10.00 časova, jedinstvenim pretresom o 12. i 13. tački dnevnog reda – Predlogu odluke o prestanku funkcije guvernera Narodne banke Srbije i Predlogu za izbor guvernera Narodne banke Srbije, s tim što je plan da se u toku sutrašnjeg dana bavimo i 14. tačkom dnevnog reda, odnosno Predlogom kandidata za izbor člana Visokog saveta sudstva iz reda profesora pravnog fakulteta. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da u sali prisustvuje 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da se utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, tok sednice odvija na osnovu člana 235. stav 2. Poslovnika, po kojem predsednici poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa mogu da traže obaveštenje i objašnjenje Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.