Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika u elektronskom sistemu za glasanje, a i prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo odredbama Poslovnika Narodne skupštine propisane uslove za rad. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, i pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom prvom stavu kaže – da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika, osim na sednici Narodne skupštine. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima pravo iz stava 1. ovog člana da ga ostvari na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam – da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. (Da.) Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić.
Uvažena predsedavajuća, poštovane dame i gospodo, imam pitanje za ministra prosvete. Naime, u opštini Ražanj, opštinski odbor LDP je pokrenuo inicijativu skupljanja potpisa za otvaranje odeljenja srednje škole. Znamo da je opština Ražanj mala opština i prosto je skandalozno da opština ima 11.000 stanovnika, a nema nijedno odeljenje srednje škole. Prikupljeno je oko 1.000 potpisa i upućeno je nadležnom ministarstvu, tj. Ministarstvu prosvete. Opštinski odbor LDP i građani opštine Ražanj su se dogovorili za preokret opštine, dogovor za srednju školu. Oko 1.000 ljudi je potpisalo peticiju i napravili su dogovor sa lokalnim predsednicima ostalih stranaka. Opština Ražanj je opština koja je jedna od najnerazvijenijih opština, nema nijedno ni veliko ni srednje preduzeće, na svakih 1.000 zaposlenih jedva da ima 96 zaposlenih radnika i spada u red najnerazvijenijih opština, kao i ceo jug Srbije. Mi iz LDP smatramo da je neophodno da Ministarstvoprosvete izađe u susret građanima opštine Ražanj i otvori odeljenje srednje škole, koje je ukinuto i nema ga već zadnje četiri godine. U prilog tome dodajemo da sadašnjih osmaka ima oko 80, i učenika od prvog do osmog razreda takođe ima u proseku oko 70-80, što znači da postoji mogućnost da se odeljenje srednje škole otvori u opštini Ražanj. Ono što sam još htela da dodam, nama predstoji zakon o mladima. U tom zakonu kaže da postoje načela podrške mladima i načelo jednakih šansi. Stoga postavljam pitanje Ministarstvu da li je moguće da mlad čovek iz opštine Ražanj ima istu šansu kao i mlad čovek iz Beograda? Stoga smatramo da je neophodno da Ministarstvo prosvete otvori odeljenje srednje škole u opštini Ražanj i tek kada se sprovede načelo jednakih šansi, tj. kad se omogući mladim ljudima da pohađaju srednju školu onda možemo pričati o načelu jednakih šansi. Mi smo ionako tehnološki i obrazovno pregažena zemlja i stojimo negde u rasponu među najnerazvijenijim po obrazovanju. Mi smo vicešampion po odlivu mozgova i zemlja iz koje svakodnevno mladi ljudi odlaze. Apelujemo na Vladu Republike Srbije i na resorno ministarstvo da pomogne ovim građanima i da im izađe u susret i najmanje što može da uradi ova Vlada jeste da otvori jedno odeljenje bilo koje srednje škole u opštini Ražanj. Ako država može da plaća 50 miliona subvencija propalom JAT, onda ne vidimo razlog da ne plati i ne donira određena sredstva da se otvori to jedno odeljenje. Još jednom apelujemo na ministra prosvete da dobro razmotri ovaj naš predlog i da pomogne svim građanima opštine Ražanj. Hvala.
Ko se dalje javlja za reč? Narodni poslanik Nikola Novaković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću ovu priliku prvi put da pokušam da pitam ili da formulišem pitanje predsedniku Vlade, gospodinu Mirku Cvetkoviću, a verujte neće mi biti lako, jer potpuno sam zblanut odgovorima koje sam dobio od Vlade u međuvremenu. Radi se o sledećem. Godine 2008. pokušano je, postojao je pokušaj jedne grupe ljudi da formiraju fakultet, kako je to moderno, za evropske studije i inženjerski menadžment, to je bilo u junu 2008. godine i naravno ljudi su Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta uplatili onoliko koliko je potrebno za dobijanje akreditacije, 1.575.000 dinara. Negde u aprilu 2009. godine, u stalnoj saradnji sa Komisijom, o kojoj imam samo reči hvale, utvrđeno je da taj fakultet neće moći da se osnuje, pa je u aprilu uplatilac zatražio da mu se vrati novac i dokumentacija. Komisija je odmah reagovala i donela nalog, odnosno naložila da se izvrši povraćaj sredstava i to u septembru 2010. godine, ovaj nalog je prosleđen Ministarstvu prosvete, Sektoru za finansije, pomoćnici Bojani Mitrović. Naravno, ništa se nije događalo, pa je mene, kao poslanika iz Novog Sada, uplatilac zamolio da intervenišem ne bi li što pre ova svoja sredstva dobili nazad, jer ona stoje u Ministarstvu prosvete bez ikakvog valjanog razloga i osnova. Misleći da je u pitanju čisto tehnička stvar, naravno, okrenuo sam dva-tri telefona, uveravali su me da će sve biti u redu, kako je bilo u redu onda, tako je i danas. Ali, u januaru postavio sam poslanička pitanja i tražio zvanična obaveštenja od svih učesnika u ovom, da kažem, galimatijasu. Prvo sam dobio vrlo uredno obrazloženje Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta o kojem sam govorio. Potom sam dobio od ministarke Diane Dragutinović odgovor da Ministarstvo finansija nema nikakve veze sa ovim slučajem, da je u pitanju nadležnost Ministarstva za prosvetu. Da bih posle tri ponovljena pitanja konačno juče dobio odgovor Ministarstva prosvete, u kome doslovce piše: "Sredstva od uplate po osnovu akreditacije iz 2008. godine u poslovnim knjigama Ministarstva prosvete i nauke evidentiraju se na ekonomskoj klasifikaciji 321311", kao da to mene interesuje. "U vezi razrešenja povraćaja, obaveštavamo vas da sa te klasifikacije nije moguće izvršiti povraćaj" Sada ne vredi da pitam ministra prosvete, on čovek u ovo se ne razume, ali vredi da pitam premijera. Dakle, gospodine Cvetkoviću, tuđ novac bez ikakvog osnova leži na klasifikaciji 321311 u Ministarstvu prosvete. Šta treba da se uradi da bi taj novac bio vraćen vlasniku, koji usput ne želi da tuži svoju državu, čak ne traži ni kamatu? Da su mi odgovorili da novac stoji u ministrovim pantalonama, ali da on te pantalone dugo nije obukao, pa zbog toga ne može da ih vrati, to bih mogao da poverujem i to bi mi bilo logično, jer jednog dana će ih obući, pa možda ćemo se sresti i onda će on izvaditi novac i vratiti mi. Ovako, jednostavno, izgleda da je žao svima što tuđ novac ne može niko nikome da vrati. Pazite kad uplaćujete. Hvala.
Reč ima poslanik Dragan Šormaz.
Sad ne znam kako da počnem, te zblanuti, te pazite kad uplaćujete, stvarno mi je drago kada čujem i vidim da konačno i poslanici iz vladajuće većine vide kakav je odnos Vlade prema nama narodnim poslanicima i Narodnoj skupštini, hajde da pređemo preko toga, ali kako je prema građanima, poslovnim ljudima, preduzetnicima. Inače, drage moje kolege, već godinu dana nisam dobio odgovor ni na jedno postavljeno pitanje, u stvari, jesam na jedno iz Ministarstva sporta, vezano za Zakon o sportu, a na sva ostala pitanja koja sam postavio nisam bio udostojen da dobijem odgovor, a kamoli da budem zblanut tim odgovorom, ni to nisam uspeo. Imam pitanje za gospodina Cvetkovića i ono je vrlo jednostavno: postoji li neka oblast, neka aktivnost u radu Vlade Republike Srbije koju on vodi, ove reformisane, rekonstruisane, u kojoj ta Vlada ima zajedničku politiku, jasnu politiku svih koalicionih partnera koji se u njoj nalaze? Mislim da je to veoma jednostavno pitanje i da bi gospodin Cvetković trebalo da mi odgovori, ali ne samo da mi odgovori kako stoji, nego da mi navede koja je to oblast. Zadužujemo se svakog dana kao država novim kreditima, sve više i više smo dužni, znamo da kao država taj dug možemo da vratimo samo povećanjem proizvodnje u industriji, poljoprivredi i povećanjem izvoza, ali mi vodimo takvu monetarnu politiku da izvoz apsolutno destimulišemo. S druge strane, kažu jak dinar, sada će pasti cene, pa se i to ne dešava. Ne padaju cene, pa oni ministri koji to najavljuju, ispadaju i oni nedosledni u svojim izjavama, jer nijedna cena nije pala, bez obzira što je odnos evro – dinar sada 95, a pre mesec ili dva je bio 107. Znači, to građani mogu da potvrde, da nije jedan jedini artikal pojeftinio. Stalno pričate o povećanju BDP, a mi čujemo da je pao, pa pričate o novim radnim mestima, vi sami priznajete da je izgubljeno 200 hiljada, a MMF kaže 400 hiljada. Šta se radi na tom planu, da li neko nešto radi, osim što kolega narodni poslanik Mlađan Dinkić i dalje ide po Srbiji, kao da je ministar i obilazi fabrike i govori o novim radnim mestima, ali to je poslanik, to nije ministar, to nije Vlada. Opet nešto tu nije u redu sa Vladom. Treba li da govorim o izjavi ministra Dačića, vezano za KiM i o podeli KiM, a onda čujemo izjavu ministra Jeremića, pa šta je politika Vlade u toj oblasti? Ili je tačno ono što je rekao malopre, pre pola sata, visoki funkcioner koalicione partije PUPS, da je odnos PUPS – SPS takav da PUPS ima 6%, a SPS 5% podrške birača u Srbiji, to sam pre pola sata čuo od strane Milana Krkobabića, pa je onda Dačić došao na taj nivo da služi kao probni balon Borisu Tadiću i da može da izgovori šta bilo, ionako neće snositi nikakve posledice za to, da vidi Boris Tadić da li može on posle toga da govori o podeli Kosova ili ne, jer kakva šteta za Dačića kada ima samo 5%, može to da govori, i šta je tu politika Vlade? Da li je politika Vlade ono što kaže Ustav RS, skupštinske odluke ili to da možemo tek tako da delimo Kosovo, bez obzira na to što dve trećine građana ne živi na severu Kosova, bez obzira na to što znamo da bi se otvorilo pitanje Preševa, Bujanovca i ko zna čega sve još, onako parolaški samo reći, a bez ijedne ozbiljne pripreme zaista mi deluje neozbiljno. Znači, pitanje za predsednika Vlade je postoji li jedna jedina oblast u Srbiji gde Vlada ima usaglašenu politiku?
Reč ima poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre par dana imala sam priliku da pročitam da je Tužilaštvo za ratne zločine Republike Srbije, po ko zna koji put u poslednje vreme, šokiralo srpsku javnost. Naime, ono je uspelo da određenom vrstom pravne akrobatike i neverovatnim umećem samoponiženja, podseti Srbiju da je ona zarobljena država, koju će svako sećanje na ratne zločine i na njene žrtve mnogo koštati, i u svakom slučaju njoj će to biti zabranjeno. Tako je naše Tužilaštvo pre nekoliko dana odlučilo da je bolje da predmet protiv Mladena Bajića, republičkog tužioca Hrvatske, gde se on tereti za stravičan ratni zločin progona srpskih civila u zloglasni hrvatski državni logor Lora, uputi upravo njemu, kako bi on sam o sebi u tom slučaju odlučivao. Srpski tužilac je tako, odbijajući da procesuira ovaj slučaj, faktički svesno prikrio krivično delo, svesno prikrio zločin, čime je omogućeno da Mladen Bajić sam o sebi odlučuje. Meni stvarno nije jasno šta je srpsko tužilaštvo u tom slučaju mislilo. Da li je mislilo možda da će Mladen Bajić da kaže, da, jeste, ja sam ratni zločinac, ja sam te 92. godine u svojstvu zamenika vojnog tužioca odlučivao koji će Srbi biti zatvarani u logoru Lora, ja sam odlučivao o tome kako će oni zverski biti mučeni, kako će biti zlostavljani i u krajnjem slučaju ko će od njih biti ubijen. Zamislite samo o kakvom pravnom apsurdu se radi ovde, o kojoj količini drskosti, o kojoj količini odsustva elementarne nacionalne svesti i osećanja nikakve empatije prema žrtvama koji su sažete u jednoj ličnosti, u ličnosti srpskog tužioca za ratne zločine, gospodina Vukčevića. Pomislila sam i nadala sam se istinski da će slučaj Jove Divjaka biti poslednji u nizu srpskih blamaža, ali odmah nakon toga pojavio se slučaj Božidara Vučurevića, ratnog gradonačelnika Trebinja, kojeg je Srbija uhvatila na svojoj teritoriji, gle čuda, po hrvatskoj optužnici. Istinski verujem da ratni zločin ne treba da ima nacionalnost, ali ne mogu da ne primetim da je Srbija neverovatno ažurna i agilna kada je u pitanju hapšenje i procesuiranje Srba, pa makar oni bili nevini. Znam, i u to sam sigurna da srpska javnost nije zaboravila slučaj Ilije Jurišića, koji je prvo optužen na kaznu od 12 godina zatvora, da bi mu kasnije Apelacioni sud istu tu presudu preinačio, odnosno ukinuo i pustio čoveka na slobodu, bez ikakve obaveze da se on srpskom sudu ikada više javi, odnosno da se pred njim pojavi. Takođe znam da srpska javnost nije zaboravila slučaj Tihomira Purde, od čijeg je krivičnog gonjenja Tužilaštvo za ratne zločine, isto ovo, dakle, odustalo zbog navodnog nepostojanja dokaza. Takođe znam da se srpska javnost seća slučaja Ejupa Ganića, koga je sud u Londonu oslobodio, a to isto Tužilaštvo za ratne zločine nije našlo za shodno da protiv te odluke podnese žalbu, uz prosto neverovatno objašnjenje da bi ponovni postupak neverovatno mnogo koštao srpske obveznike. Nakon svih ovih promašaja, mi kao narod imamo pravo samo da crvenimo zbog onoga što radi Tužilaštvo za ratne zločine, jer ili odustaje od krivičnog gonjenja, ili se izvinjava za podignute optužnice, ili čini to da predmet u kome za stravičan zločin optužen Mladen Bajić, republički tužilac Hrvatske, ustupa upravo njemu da on sam po svojoj krivici odlučuje. Nije li to potpuno neverovatno? Ovom prilikom pozivam reformisano srpsko pravosuđe da ispita da li u ovakvom postupanju našeg tužioca za ratne zločine postoje elementi bića krivičnog dela nesavestan rad u službi i ovom prilikom postavljam pitanje da li igde u svetu postoji država, pravna država koja drži do svog dostojanstva, a koja se ponaša na ovakav način? Gde je kraj samoponiženjima i gde je kraj političkim nagodbama sa zločinima učinjenim prema Srbima. Na kraju, postavljam pitanja, da li će i kada gospodin Vukčević da podnese ostavku zbog svih onih odluka koje su nas kao narod duboko ponizile?
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, tražim obaveštenje, odnosno imam poslaničko pitanje za gospodina Vuka Jeremića, ministra inostranih poslova. Mislim da javnost ovo što ću da pitam posebno interesuje ovih dana, s obzirom da se i u medijima, kako štampanim, tako i elektronskim, nametnula jedna tema, kratko rečeno diplomatski pasoši. Stoga pitam gospodina ministra Jeremića da li postoji pravilnik, neka pravila u okviru Ministarstva i u okviru Vlade na koji način se dele diplomatski pasoši, ko ima pravo na diplomatske pasoše i na upotrebu i korišćenje istih? Da li ministar Jeremić zna uopšte koliko trenutno ima važećih diplomatskih pasoša koje imaju naši državljani? Direktan povod za moje pitanje jeste diskriminacija sportista. Na kraju, pošto je ovo zemlja diskriminacije, gde se građani diskriminišu po raznoraznim osnovama, došli su na red i naši vrhunski sportisti da budu diskriminisani. Prema tome, postavljam pitanje gospodinu Vuku Jeremiću zašto on misli da Nemanja Vidić nije zaslužio diplomatski pasoš? Zašto misli da naš proslavljeni fudbaler Stanković nije zaslužio diplomatski pasoš? Zašto gospodine Vuk Jeremić misli da naš veliki, legendarni već, plivač Milorad Čavić nije zaslužio diplomatski pasoš? Ovako, na način na koji gospodin Jeremić dodeljuje diplomatske pasoše, možda bismo mogli da pomislimo da je on u sukobu interesa, jer on dodeljuje diplomatske pasoše članovima Udruženja profesionalnih tenisera gde je on predsednik. Da li u stvari gospodin Cvetković treba da razmisli da stvarno izaberemo ministra za inostrane poslove, jer ovom narodu i ovoj zemlji u ovom trenutku je on neophodno potreban, jer očigledno da je gospodin Vuk Jeremić prešao u sportske funkcionere, tačnije tenisere. Da slučajno neko ne bi pomislio da sam protiv, ili Nova Srbija, ljudi koji su dobili diplomatske pasoše, naravno, mislim na naše tenisere, to je nešto najmanje što je država mogla da uradi za njih i to ništa nije sporno. Sporno je zašto drugi sportisti nisu dobili diplomatske pasoše. Svedoci smo da svi mi narodni poslanici imamo pravo na diplomatske pasoše. Jedan sam od retkih koji do sada nisam iskoristio tu privilegiju. Pozivam gospodina ministra Vuka Jeremića da moje pravo, odnosno to moje pravo ustupamo za jednu našu sportistkinju koja nas je svojevremeno sve obradovala, a mislim da će nas tek obradovati. Znate, najviše radovanje i iznenađenje jeste kad je to baš iznenađenje. Gospođica Nađa Higl, naša legendarna plivačica, nas je stvarno sve obradovala kad se tome nismo nadali. Tako pozivam ministra Vuka Jeremića da pasoš koji bi meni, koliko za 48 sati, izdao, kao narodnom poslaniku, izda gospođici Nađi Higl, jer će ona sigurno biti i jeste ambasador ove zemlje, kao što su i ostali drugi sportisti. Prema tome, pozivam gospodina Vuka Jeremića još jedanput, ministra inostranih poslova, da se izjasni odmah. Ovo mnogo interesuje javnost. Svedoci smo da su mnogi sportski savezi reagovali. Ovako je ostao jedan opor ukus. Da ponovim da je gospodin Vuk Jeremić na neki način u sukobu interesa. On je rekao na konferenciji za štampu da je on odlučio da ćemo ove godine malo da favorizujemo tenisere. Jasno je svima da i Novak Đoković i svi naši teniseri zaslužuju mnogo više od ovog naroda i od ove države, ali ne na ovakav način, na štetu drugih. Prema tome, imam podatke da u ovoj zemlji ima izdatih nekoliko hiljada diplomatskih pasoša, pa šta je problem da još 15-20 za naše uspešne vaterpoliste, košarkaše, fudbalere, plivače i sve druge koji zaslužuju, hvala bogu imamo ih dosta koji zaslužuju, tih naših sportista, da i oni dobiju diplomatske pasoše?
Reč ima poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, postavljam pitanje premijeru Mirku Cvetkoviću, takođe i ministru pravde, Snežani Malović, i ministru unutrašnjih poslova, Dačiću. Da li su tačne informacije koje su se pojavile u javnosti da će osobe za koje se sumnja da pomažu skrivanje haških optuženika ubuduće u Srbiji biti tretirane kao pripadnici organizovanog kriminala? Da li je tačno da su policija i BIA počeli u tom smislu da prisluškuju građane Republike Srbije, suprotno propisima Republike Srbije, suprotno obavezama da moraju da imaju obavezni sudski nalog da bi mogli da prisluškuju građane Republike Srbije? Da li je ovo u stvari način Borisa Tadića i njegovog režima da počne obračun sa političkim neistomišljenicima i sa rodbinom ljudi koji se nalaze na poternicama Haškog tribunala? Svi vrlo dobro znamo da njihove porodice podležu torturi već unazad nekoliko godina, da će oni pre svega biti pod udarom, a nakon njih sigurno i politički neistomišljenici. Kako je moguće da se na ovaj način krši Ustav Republike Srbije, odgovarajući zakoni, a takođe i Evropska konvencija o ljudskim pravima? Da stvar bude još gora, postavljamo pitanje da li je tačno da su agenti britanske i američke obaveštajne službe smešteni u centrali BIA i da tragaju za licima koja su osumnjičena od strane Haškog tribunala, da ovde imaju prava koja nemaju pripadnici MUP, pripadnici BIA? Da li je tačno da je u stvari celokupna država, celokupan Tadićev režim u službi pripadnika američke obaveštajne službe i britanske obaveštajne službe? Podsećam vas da su njihovi agenti učestvovali u agresiji na SRJ 1999. godine, da su ubijali civile i da su organizovali brojne atentate u Republici Srbiji i širom sveta. Dakle, kako je moguće uopšte da državni organi Republike Srbije sarađuju sa pripadnicima ovih zločinačkih službi? Takođe, budući da se pojavljuju informacije da se to čini kako bi se učinilo nešto za Serža Bramerca i za tužilaštvo Haškog tribunala, postavljam pitanje nadležnima u Vladi Republike Srbije – kako je moguće da krše Ustav i zakone saradnjom sa tužilaštvom Haškog tribunala, ukoliko imaju u vidu navode gospođe Artman, koja je u knjizi "Mir i kazna" napisala da su u tužilaštvu Haškog tribunala infiltrirani pripadnici američke i britanske obaveštajne službe? Gospođa Florens Artman je bila glavni savetnik Karle del Ponte za Balkan i takođe portparol Karle del Ponte, dakle, glavnog tužioca Haškog tribunala. To znači da ovi navodi dolaze od strane samog tužilaštva Haškog tribunala. Podsećam vas da naša država ima obavezu da poštuje Povelju organizacije UN, da poštuje Ustav, a kao što vam je poznato, kao što bi trebalo da bude poznato Mirku Cvetkoviću i ministrima, ukoliko se otkrije da neki službenik UN sarađuje sa obaveštajnom službom, on automatski gubi posao. Dakle, kako je moguće da oni sarađuju sa pripadnicima američke i britanske obaveštajne službe? Ovo što čini režim je potpuno suprotno Ustavu Republike Srbije, i to pre svega članu 21, kojim se zabranjuju diskriminacija, ali i članovima od 27. do 32. Takođe, suprotno je odredbama Evropske konvencije o ljudskim pravima, pre svega članu 5, ali i članu 6. i članu 14. Međutim, ovakvo postupanje je suprotno i samom Zakonu o organizaciji i nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, jer tu se jasno utvrđuje na šta se primenjuje, tj. na koga se primenjuje ovaj zakon i za koja krivična dela je on vezan. Dakle, nigde se ne pominju lica koja su osumnjičena za pomaganje onih koje je Tužilaštvo Haškog tribunala stavilo na poternice. Naprotiv, pominju se lica koja učestvuju u organizovanom kriminalu i to da bi stekla finansijsku ili neku drugu sličnu korist. Dakle, nemoguće je primeniti ovaj zakon, Zakon o nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, na ovakve primere. Postavljamo pitanje: da li je, u stvari, Boris Tadić, kao predsednik Republike Srbije, prigrabio zakonodavnu nadležnost, da li je on počeo da propisuje kako će da radi MUP, kako će da radi Vlada Republike Srbije i naredio da oni funkcionišu isključivo u interesu američke i britanske obaveštajne službe? Ono što vi radite svojevremeno je rađeno u Pakistanu, radio je Zija ul Hak, koji je izjavio da je ustav jedna obična knjižica koju on može da iscepa u bilo kom trenutku. Dakle, mi vas pozivamo da prestanete sa progonom rodbine haških optuženika i političkih protivnika.
Reč ima poslanik Bajram Omeragić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, tražim obaveštenje od Vlade Republike Srbije šta će uraditi da se saniraju katastrofalne posledice poplave koja se juče dogodila u Novom Pazaru? Ono što mogu da kažem i da pozovem kao poslanik da se angažuju svi mogući resursi Vlade Republike Srbije i svih ostalih institucija kako bi se sanirale ove nesagledive posledice koje su nastale izlivanjem reke Trnavice. Mislim da je sada trenutak da se pokaže solidarnost sa građanima Novog Pazara i predlažem Vladi da što hitnije reaguje i ublaži ove posledice koje su nastale ovim izlivanjem reke Trnavice.
Reč ima poslanik Munir Poturak.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, moj kolega gospodin Bajram Omeragić je napomenuo suštinu onoga zbog čega sam se prijavio, ali sam taj događaj podseća celu našu javnost da nekad trenutak učini da sve oči budu uprte ili usmerene prema određenom mestu gde se nesreća nekad, ovakva kakva jeste, stihijom i elementarnom nepogodom desi i ugrozi ljude, nekada onim što mi sami ne činimo na vreme. Želeo bih da samo podsetim, zbog naših građana, da je Pazar prvi na listi gradova u Srbiji po broju nezaposlenih lica. Hteo bih da podsetim građane da je grad Novi Pazar najmlađi, tj. ljudi do 23 godine prvi su na listi u Novom Pazaru. Takav potencijal i ovakve nesreće koje nam se dešavaju su signal, poruka da se što pre preduzmu mere za područje Sandžaka, odnosno pre svega za Pazar, Sjenicu i Tutin, koji su među najnerazvijenim u Srbiji, i zbog toga što je Novi Pazar učestvovao, i pored svog budžeta, u svim događanjima i nesrećama u Srbiji, skromno, ali je solidarnost i mala uvek korisna kao motivacija za sve naše ljude. Pomogli smo građanima Kraljeva, učestvovali smo i u pomoći i solidarisanju sa građanima Japana u njihovoj nesreći, učinili smo sve da se nađemo negde, i kao građani sa tog područja i kao grad, u svim humanitarnim akcijama, kako bi neko osetio da postoji ta ljudska toplina i da se negde čovek ne oseća samim. Hteo bih samo da usmerim pitanje prema Vladi, prema fondu za zaštitu ili pomoć od elementarnih nepogoda, prema resornim ministarstvima, da budu efikasniji u ovoj situaciji, jer preko 500 kuća je oštećeno. Dobro je što nije bilo nastradalih, dobro je da se solidarnost na delu pokazala, da su svi građani sa tog područja smešteni u hotele ili kod svoje rodbine. Još jednom se pokazala solidarnost kao najveća vrednost našeg područja i ove zemlje.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2.? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja, nastavljamo rad. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić Dejanović, Nikola Krpić, Siniša Stamenković i Laslo Varga. Nastavljamo rad. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZBORU NARODNIH POSLANIKA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Sreto Perić, Nataša Jovanović, Gordana Pop Lazić, Mirko Munjić, Petar Jojić, Nemanja Šarović, Milorad Buha, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Milovan Radovanović, Bajram Šehović, Momo Čolaković, Dragan Marković Palma, Petar Petrović, Dejan Pisarević, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Vjerica Radeta, Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Vlatko Ratković, Branko Ružić i Boris Aleksić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje predstavnika predlagača o pojedinim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da je vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama za raspravu u pojedinostima 15 minuta za svakog predsednika ili ovlašćenog predstavnika poslaničkih grupa, proporcionalno broju poslanika pojedine poslaničke grupe ukupno pet sati za poslaničke grupe i dva minuta na raspolaganju svakom od podnosioca amandmana. Na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam vas da ćemo danas u toku dana raditi pretres u pojedinostima o preostalim tačkama dnevnog reda, dakle, o tački o kojoj je pretres u pojedinostima upravo otvoren, o Predlogu zakona o duvanu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti, što znači da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, da li možemo da čujemo kakva je sudbina amandmana i kakvo je mišljenje predstavnika predlagača ovog predloga zakona o ovim amandmanima, pa ako je ovaj amandman usvojen, ne bih ga ni obrazlagao. Ništa nismo dobili, tako da ne znamo kakva je sudbina.
Obaveštenje iz Službe je da je jutros u kovertama u 8.30 časova podeljeno svim poslanicima. Prosleđujem vam obaveštenje koje dobijam od Službe Narodne skupštine. Dakle, dobili ste u kovertama u poslaničkim klubovima obaveštenje od Odbora i od predlagača, a koje je predlagač, takođe, predsednici Narodne skupštine prosledio. Molim zamenika generalnog sekretara da na uvid poslanicima dostavi otpremnicu pošte, da ne bi dobacivali šta je tačno, šta nije tačno i imali nesporazum oko toga da li su materijali stigli zbog poslanika. Poslanici tvrde da nisu, Služba tvrdi da jesu. Negde pošta mora biti. U klubovima je, potvrda telefonska. Potpredsednica Judita Popović tvrdi da u poslaničkoj grupi LDP nema pošte. Molim vas da se dogovorimo, za sve nas koji imamo primedbe oko ekspedicije pošte, da se uputi izvinjenje Službi Narodne skupštine, ako se utvrdi da je pošta u poslaničkim grupama i da ne zloupotrebljavamo sednicu Narodne skupštine za temu koja je čista zloupotreba. Ukoliko je pogrešnu i netačnu informaciju dala služba Narodne skupštine, oni će snositi sankcije disciplinskog postupka, jer se ne sme lagati. Narodni poslanik Čedomir Jovanović je tražio reč po Poslovniku. S obzirom da sam vas prekinula kada ste govorili, ne računa se, naravno da ste iskoristili vreme, a narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, član 27. poslovnika o radu. Pa, na šta liči taj vaš odnos prema nama? Pored vas sedi čovek koji telefonira nekom u ovoj zgradi i onda vi pokušavate da nama objasnite kako je taj neko kome on telefonira u pravu, a ne svi mi koji ovde sedimo. Na šta liči to? Je li to odnos prema Parlamentu? Imamo radno vreme ove skupštine od 10.00 do 18.00 časova, obavestite nas u 10.30 da ćemo danas raditi dok izdržimo, pa postoje neke druge obaveze koje imamo, imamo svoje odbore, radimo. Kakav je to odnos prema Parlamentu? Ako vi kao neko ko vodi ovaj parlament nemate osećaj za red, ko drugi treba da ima? Tu pored vas sedi vaša koleginica koja je potpredsednica Skupštine, koja vam kaže - nismo dobili ništa. Vi kažete - pa biće neke disciplinske kazne, o čemu da razgovaramo? Je l' to Zakon o izboru narodnih poslanika, član vladajuće koalicije kaže da neće glasati za taj zakon? Pa nama je važno šta misle predlagači zakona. Kakvo je to ponašanje? Ušli smo ovde u 10.00 časova, nismo dobili nikakav materijal. Dozvolite da se ovde uspostave elementarni principi uvažavanja, ničeg drugog, ljudskog uvažavanja.
Ne mogu se više saglasiti, nego da se uspostave principi elementarnog uvažavanja. Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić je, dobijajući reč da obrazlaže amandman, utvrdio da nije podeljen izveštaj i mišljenje predlagača. Konsultovala sam zamenika generalnog sekretara, on je rekao da je jutros pošta dostavljena u poslaničkim grupama i imamo poslanike koji tvrde da to nije tačno. Narodni poslanik Čedomir Jovanović sasvim ispravno i emotivno tražio uvažavanje. Onda teško da može da se uvažavanje traži, a da se ne pruža, to je toliko jednostavno. Molim vas, moram da dam obrazloženje narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću. Čula sam vas, dobićete reč po Poslovniku, ali sa međusobnim uvažavanjem. ''Narodnom poslaniku u NSRS dostavljam vam'' i ima mišljenje o amandmanima na Predlog zakona, a grupa od 108 narodnih poslanika o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, predlagač podnosilac Kolundžija Nada, narodni poslanik, dostavljeno narodnom poslaniku, Zakonodavnom odboru, Odboru za pravosuđe i upravu. Način da proverimo telefonski, jer su greške uvek moguće, jeste telefonsko pitanje. Narodni poslanici, mi možemo da tražimo međusobno uvažavanje i možemo da zloupotrebljavamo sednicu Narodne skupštine, sve možemo, ali je pošta, tako sam informisana, od strane službe Narodne skupštine dostavljena. Molim svakog narodnog poslanika, ukoliko se utvrdi da nije, da o tome obavesti zamenika generalnog sekretara, jer ću, naravno, u skladu sa članom 27. tražiti pokretanje disciplinskog postupka i kažnjavanje onoga ko laže narodne poslanike. Narodni poslanik Dragan Todorović kaže da ko laže taj i krade. Ko se u to razume, takvu poslovicu citiram. Za sada govorim samo o laganju, dakle, neko laže, a da li će neko i krasti nekome kazne iz radnog odnosa, to ćemo videti. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Vi ste povredili Poslovnik, član 27, i to unakrsno na više načina. Prvo, govorim vam to hiljadu puta, odakle vam ideja da vi polemišete sa narodnim poslanicima, oni ne smeju da dobacuju iz klupe, to je tačno, i možete da ih za to upozorite, ali niste dužni da prevodite šta ko govori iz klupa na sav glas, na mikrofon, da čuju predstavnici medija. To nije vaša obaveza, nigde to ne piše u članu 27. Druga stvar, ako je tačno sve što kažete, kao što ste maločas rekli, odgovarajući i vodeći sednicu na način kako vi to vidite, navodno poštujući član 27, pa kada ste rekli gospodinu Jovanoviću maločas u odgovoru, polemišući i sa drugim narodnim poslanicima, pa ste rekli – evo, poslanici tvrde da nisu dobili mišljenje. Gospođo Čomić, vi ste narodni poslanik. Imam samo jedno pitanje za vas – da li ste vi dobili mišljenje? Mi smo ovde bili u obavezi da sednemo zajedno s vama na ovu sednicu, bili smo u obavezi da dođemo, da učestvujemo u radu, kao što to Poslovnik kaže. Ako vi lično niste dobili materijal sa tim mišljenjem u ruke u momentu kada ste ušli u salu ili pre ulaska u salu, kako onda očekujete da je neko drugi dobio, a vi niste dobili? Ili ćete mi reći da jeste dobili? Da li imate to u vašem materijalu i da li ste to lepo pročitali pre nego što ste seli na vaše mesto? Nemojte, molim vas.
Nema povrede člana 27. U pokušaju da uspostavim red tokom sednice u obavezi sam da istovremeno dajem objašnjenja i podsećam narodne poslanike, kao što ste vi i narodnog poslanika Dragana Todorovića, da nemaju pravo da krše Poslovnik dok predsedavajući daje objašnjenja o primedbi istaknutoj da je član 27. prekršen. Nema nikakve polemike, to je staranje o redu na sednici Narodne skupštine. Red podrazumeva da se ne krši Poslovnik dobacivanjem, da jedan od narodnih poslanika ili narodna poslanica govori, a da ostali slušaju, što činim. Dakle, materijal je podeljen i nadam se da ćete otvoriti koverte, ko nije u poslaničkim grupama, pa ćete pročitati šta piše u koverti. Svoju poštu otvorim ujutru, pa vidim šta piše. Molim narodnog poslanika Miloša Aligrudića da ne dobacuje. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da se o povredi Poslovnika, člana 27, od strane predsedavajuće i Narodna skupština izjasni u danu za glasanje. Da li narodna poslanica Donka Banović želi da govori o povredi Poslovnika? Izvolite.
Molim vas, mi smo ovde majstori da napravimo problem, a problema nema, odnosno vi. Ovako, bila sam u devet sati u poslaničkom klubu. Bio je dostavljen u poslanički klub taj paket materijala za sve poslanike. Otvorila sam svoju kovertu. U toj koverti, tačno, u pregledu akata koji se nalaze u koverti stoji da je tu mišljenje predlagača na izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika. U toj koverti nema tog materijala. U pregledu akata stoji, ali bar što se tiče DSS i naših poslanika, tog materijala u toj koverti nema i to je sve. Sada ako svi mi, poslanici iz opozicije, koji su veoma zainteresovani da vide kako ste vi pojedine amandmane odbili, kako ste to obrazložili i ako svi mi to kažemo, onda ne vidim zašto vi nama ne verujete. Dakle, nama trebaju mišljenja da bismo videli kako ste vi i zbog čega pojedine amandmane i zbog čega na predlog ovog zakona odbili. U devet sati sam otvorila tu kovertu, u njoj se ne nalazi mišljenje. Da sam ja predlagač i ja bih pokušala od opozicije da sakrijem obrazloženje zašto sam neke amandmane odbila. Da sam na vašem mestu i da to radim, verovatno bih pokušala to da sakrijem. Mi ne možemo da radimo dok ne vidimo kako i zbog čega ste neke amandmane odbili.
Narodna poslanice, pažljivo sam slušala, ali nisam čula da ste rekli koji je član Poslovnika povređen. Da je materijal u koverti, ukoliko u nekoj od koverata, ako ste vi u pitanju, nije dostavljen ceo materijal, to ne sumnjam, moguće je, ali opet utvrdićemo ko je za to odgovoran. Nikakav spor nije. Narodni poslanik Dragan Todorović dobacuje – hajde da vidimo da li ćete da utvrdite? Naravno da ćemo da utvrdimo. Narodni poslanik i dalje dobacuje i sada prelazi u kršenje odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, ovo nije polemika. Pokušavam da održim red na sednici Narodne skupštine. Prikupljam informacije i telefonom i proveravam koliko je istina od tvrdnji za koje narodni poslanici imaju pravo, a to je da je Poslovnik prekršen. Podsećam, takođe, narodne poslanike da, čak i u slučaju da se nije dogodilo ono što se dogodilo, a to je da je mišljenje predlagača podeljeno jutros u pola devet sa dokumentacijom, da to ne bi bio razlog da se govori o povredi Poslovnika. Narodni poslanik Čedomir Jovanović želi ponovo da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, član 107. Mi smo još jednom vrlo ažurno pregledali sve materijale i reći ću vam šta je uradila skupštinska služba, uveren da ona to nije uradila slučajno, nego svesno. Mi smo dobili odgovor predlagača, ali ne umaterijalu koji nam je prosleđen u koverti 74, gde mu je bilo mesto, nego se ovaj odgovornalazio sa materijalom u koverti 73, gde nikako ne pripada. Svi poslanici koji su uzeli materijal za ovu sednicu nisu mogli naći mišljenje predlagača, jer se ono nalazilo u materijalu koji ne pripada ovome o čemu ćemo danas razgovarati. To je činjenica i svako, i poslanici iz DSS i svaki naš poslanik koji je uzeo materijal za ovu tačku dnevnog reda nije našao mišljenje predlagača, jer se ono nalazilo u drugoj koverti. To su činjenice. Pošto je način na koji smo mi došli do mišljenja predlagača i ovaj, predlažem i drugim kolegama poslanicima da oni potraže u materijalu, koji inače nije predviđen za ovu tačku dnevnog reda, to mišljenje, da ga uzmu, pa potom možemo da nastavimo rad. Ali, nikome od nas nije stalo da optužuje bilo koga neosnovano ili da ovde troši vreme na način na koji ste vi to insinuirali. Ovo je propust skupštinskih službi, očigledan i ne mislim slučajan.
Nema omalovažavanja ugleda Narodne skupštine, pošto se na to odnosi član 107. Nalažem zameniku generalnog sekretara da sa stenogramima o povredi Poslovnika, koji su izneli narodni poslanik Čedomir Jovanović, narodni poslanik Miloš Aligrudić i narodna poslanica Donka Banović, da taj stenogram, uz moj zahtev da se utvrdi na koji način su koverte 73 i 74, kako je rekao narodni poslanik Čedomir Jovanović, otpremljene i ko je radio otpremu do poslaničkih grupa. Otklonićemo svaku sumnju da ima ikakvih namera da bilo ko ostane bez potrebnih materijala, kao što ćemo voditi računa da se ne zloupotrebljava sednica Narodne skupštine za ono što nije ni tema, niti uvažavanje međusobno, niti je vođenje računa o ugledu Narodne skupštine. Molim vas da se stenogrami sa iskazima narodnih poslanika dostave generalnom sekretaru Skupštine, da se utvrdi da li je postojala namera da se poslanici u poslaničkim grupama dovedu u zabludu o tome da li ima ili nema materijala. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovane kolege, gospođo Čomić, zaista se osećam neprijatno. Slušam raspravu. Verovatno su kolege u pravu, i našem se poslaničkom klubu dešavalo slično, ali u ovom slučaju meni je koleginica Ljiljana Miladinović donela kovertu u 10.00 časova u kojoj se nalazi i mišljenje, jeste samo na jednoj stranici, i predlagača, i Odbora za pravosuđe i upravu i mišljenje Zakonodavnog odbora. To su tri lista hartije sa propratnim aktom i kovertom, ali i koverta sa tri nova zakonska predloga koja treba da razmatramo. Ne mogu da ćutim i da kažem da niko nije dobio, ako je poslanička grupa Napred Srbijo SNS dobila materijal. Ne zanima me kakve će zaključke ko iz toga izvući, ali u naš poslanički klub je materijal stigao blagovremeno.
Nažalost, niste naveli povredu Poslovnika koja je učinjena. (Jorgovanka Tabaković, sa mesta: Člana 27.) Dakle, naveli ste povredu Poslovnika, člana 27, tako da povreda Poslovnika nije učinjena. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Član 107. Kada govorimo o vređanju dostojanstva Narodne skupštine, a upućujemo na povredu Poslovnika, postoje samo dve mogućnosti ili smatramo da je neko drugi od prisutnih mimo predsedavajućeg povredio dostojanstvo Narodne skupštine i narodnih poslanika, na šta ste vi bili u obavezi…
Narodni poslaniče, to ne možemo da smatramo, pošto u članu koji objašnjava na koji način se daje reč jasno piše ko može da povredi Poslovnik Narodne skupštine. (Miloš Aligrudić: Objašnjavam šta je potrebno. Sačekajte da vam objasnim.) Narodni poslaniče, ne mogu da vam dozvolim da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine, a da ne reagujem starajući se o redu na sednici Narodne skupštine. Zahvaljujem. Narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Dobićete reč, prvo narodni poslanik Čedomir Jovanović. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Ne dolazite u obzir, niste u pravu.)
Gospođo Čomić, član 27. Mi nemamo i pitajte vašeg kolegu, zamenika sekretara, zašto nam nisu dostavljena obrazloženja predlagača za one amandmane koje predlagač nije prihvatio? To je ključno za nas. Mi smo dobili samo izjavu predlagača o njegovom stavu o tri amandmana koje prihvata. Veoma nam je važno, gospođo Čomić, a i vi ste veliki borac za prava žena, rodnu ravnopravnost itd, šta misli vladajuća koalicija o amandmanu u kome se traži da ukoliko ženi prestane funkcija poslanice, da žena sa liste, a ne prvi sa liste tako nešto, taj mandat preuzme. Nas interesuju ta obrazloženja. Nemamo obrazloženje i to je ključno, nemamo obrazloženje za one amandmane koje predlagač nije prihvatio. Ne mislimo nikoga da ucenjujemo, ali počnite da uvažavate i naše strpljenje. Bez podrške LDP ovaj zakon neće proći i od vas zahtevam da nam se dostave svi materijali, a ne da likovi koji ulaze i izlaze iz ove sale kao sa pokretne trake od nas prave ono što mi definitivno nismo, kegle u ovoj sali. Nema obrazloženja za amandmane koje predlagač nije prihvatio. Veoma nas interesuje obrazloženje za onaj amandman kojim se traži da se kvota poštuje i u okviru parlamenta, a ne samo na izbornoj listi. Za taj amandman želimo da glasamo i interesuje nas stav predlagača.
Potpuno vas razumem, narodni poslaniče, ali to nema veze sa povredom člana 27, niti se može govoriti o povredi člana 27, ali se može govoriti o zloupotrebi prava na dobijanja reči o povredi Poslovnika, jer sadržaj obrazloženja koji ste podelili sa svima nama služi raspravi u pojedinostima, a ne služi obraćanju pažnje na povredu Poslovnika. Molila bih vas da pažljivo slušamo sami sebe i da razumemo da svaka javna reč proizvodi posledice, a da su javne reči koje delimo u Narodnoj skupštini takve da posledice uvek budu mnogo ozbiljnije nego javne reči, koje kao ljudi koji se bave javnim poslovima izgovaramo na drugim mestima. Nažalost, narodni poslanik Čedomir Jovanović je izašao iz sale, te neće čuti drugi deo mog obrazloženja. Član 27. je istican da je povređen zato što uopšte nije stigao nikakav materijal, a zatim što je materijal stigao u dve koverte, pa zatim što nije stigao materijal koji smatra narodni poslanik da treba da bude u jednoj od dve koverte u kojoj je materijal ipak stigao. Sve to sa molbom na međusobno uvažavanje i sa mojim pokušajem da se staram o redu na sednici Narodne skupštine. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Dva člana ste povredili, član 27. i član 107. Član 27. ste povredili kada je reč o načinu vođenja sednice, što ću u dva minuta obrazložiti, a član 107. zbog toga što vređate mene kao narodnog poslanika svojim odnosom prema meni u načinu na koji komunicirate sa mnom. To je direktna povreda člana 107. s vaše strane, koja se oličava u tome da sebi uzimate više prava nego što vam po Poslovniku pripada, da prekidate govornika koji nije završio rečenicu da bi došao do poente i obrazloženja povrede Poslovnika kako biste vi zaključili da poslanik zloupotrebljava svoje pravo. Da biste znali da li poslanik zloupotrebljava svoje pravo, morate sa saslušate poslanika. Vi me vređate kad to radite. Vi to radite pred milionskim auditorijumom. Vi vređate narodnog poslanika koji je izabran jednako kao i vi. Vi to činite na takav način koji je sračunat da naruši dostojanstvo ovog Doma, moje lično i onih građana koji su me birali. To vi radite namerno i to radite iz zle namere, jer ne mogu da verujem da to činite iz gluposti. U to ne verujem, ne verujem da ste glupi. Ako to ne činite iz zle namere, onda činite, Boga mi, iz ovog drugog, a to bi me zaprepastilo.
Bojim se, narodni poslaniče, da ćete ostati zaprepašćeni, pošto niste u okviru prava na reč dali obrazloženje. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Niste mi dali da ga dam.) Vi nastavljate da dobacujete iz klupe i onda ćete posle da se ljutite na mene što kažem da dobacujete iz klupe. U okviru poslovničkih odredbi se staram da bude reda na sednici Narodne skupštine. Pažljivo slušam sve narodne poslanike i samo ponekad zamolim da i narodni poslanici sami sebe slušaju. Ponekad mnogi od nas ne odolevaju iskušenju da ne slušaju naše uši šta naša usta izgovaraju, ali to je ljudski i dešava se. Dakle, nema povrede člana 27. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Želim da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o članu 107.) Želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Da.) Narodna skupština će se izjasniti o izrečenoj povredi Poslovnika, člana 107, u danu za glasanje. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS ne zna da li je jedna od preporuka Venecijanske komisije i to da se od sednice Narodne skupštine napravi lakrdija, jer ovo je očigledno lakrdija. Gospođo Čomić, potrudiću se da dam potpuno objašnjenje povrede Poslovnika. Povređen je član 164. Poslovnika Narodne skupštine koji glasi: "Predlagač zakona…" [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, član 164. ne može biti predmet povrede Poslovnika tokom sednice Narodne skupštine. Zahvaljujem.
Može, gospođo Čomić. Član 164 govori.... [[Isključen mikrofon.]]
Ne može biti povređen tokom sednice član 164, to vi i ja znamo, vi verovatno bolje nego ja. Narodna poslanica Nada Kolundžija želi da govori o povredi Poslovnika.
Pozivam se na član 104, pravo na repliku, s obzirom da su se neke od ovih primedbi odnosile na mene kao ovlašćenog predstavnika… (Predsedavajuća: Niste spomenuti na uvredljiv način, ali ako imate pomoći da date objašnjenje, izvolite.) Potrebno je da se da dodatno objašnjenje zato što mislim da je ovde možda i slučajno napravljena zabuna. Dakle, amandmane možemo razmatrati i bez mišljenja predlagača i to je po Poslovniku. Istovremeno, da li su sve poslaničke grupe dobile mišljenje predlagača, to je sada nešto što treba da se utvrdi. Mogu da kažem da smo dobili mišljenje predlagača. Istovremeno, ono što je bitno jeste da rasprava o amandmanima ima smisla ukoliko predstavnik predlagača, slušajući onoga ko obrazlaže amandmane, razmotri mogućnost da i pored onih amandmana koje je već prihvatio, prihvati i još neki amandman za koji postoji argumentacija koja potvrđuje da je prihvatanjem tog amandmana zakonski predlog popravljen. Dakle, kao predstavnika predlagača ovog zakona, u ime narodnih poslanika, prisutna sam u sali i mislim da ono što treba da predstoji jeste rasprava o amandmanima, inače bi rasprava o amandmanima bila potpuno besmislena.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. Poslovnika Narodne skupštine zato što mi iz ovog akta koji je stigao 23. maja 2011. godine ne vidimo koje amandmane je predlagač odbio. Drugo, mi iz ovog akta ne vidimo da li svih 108 narodnih poslanika stoji iza mišljenja koje je potpisala gospođa Nada Kolundžija. U uvodu ovog akta stoji da se podnosi na osnovu člana 164. stav 1. u ime grupe od 108 narodnih poslanika. Pitam narodne poslanike iz PUPS i iz koalicije SPS-JS da li oni stoje iza mišljenja koje je potpisala gospođa Nada Kolundžija? Ako stoje, pitam ih zašto onda traju unutarkoalicione rasprave i dogovori da li da se prihvate određeni amandmani poslaničke grupe, odnosno poslanika PUPS? Dok ne dobijemo odgovore na ta pitanja ovde ne može da se vodi elementarna civilizovana rasprava. Nemoguće je da je Venecijanska komisija gospođi Nadi Kolundžiji rekla jedno, a gospodinu Momi Čolakoviću nešto drugo. Dakle, da li postoji jedinstven stav vladajuće koalicije? Ako postoji, kako je moguće onda da postoje disonantni tonovi? Ako ne postoji, to znači da je neko ovde obmanuo narodne poslanike, da ta famozna Venecijanska komisija u stvari nije rekla ono što se narodnim poslanicima predstavlja da jeste rečeno. Dakle, iz ovog akta ne možemo da vidimo odgovore na ova pitanja. Ako nam te odgovore ne date, mislim da ovde nema elementarnih uslova za vođenje argumentovane rasprave. (Dragan Todorović, sa mesta: Pukli ste ko ledenica.)
Narodni poslaniče, nije povređen član 27. Iz vašeg obrazloženja se ne vidi u čemu bi se ogledala povreda člana 27, s tim što je vaše obrazloženje izuzetno logično i lako ga je bilo zapamtiti, te sam razumela da su poslaničke grupe dobile materijal, pa ću zamoliti sve narodne poslanike koji su istakli kao povredu Poslovnika da im nije dostavljen materijal, ako žele javno ili ako žele na način kako oni to smatraju da je uvažavanje, da se izvine službama Narodne skupštine. To bi bilo jedino logično. Drugi deo iz sadržaja vašeg obrazloženja ne predstavlja ni obavezu po Poslovniku, niti predstavlja povredu Poslovnika, niti na bilo koji način bilo koji član Poslovnika obavezuje bilo koga, manjinu ili većinu, da vam saopštava svoje političke stavove, rezultate dijaloga i debate. Razumem neodoljivost sednice za koju narodni poslanik tvrdi da ne može da se vodi kako treba i da mora da liči na lakrdiju. Mislim da svi ovde znamo da ne mora i da svih 250 narodnih poslanika je do sada dokazalo da ume da učestvuje u raspravi, znalački veštinama i znanjima dijaloga, ali nešto malo manje veštinama i znanjima o odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Aleksandar Martinović, sa mesta: Da.) Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o tvrdnji narodnog poslanika Aleksandra Martinovića da je od strane predsedavajuće učinjena povreda člana 27. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo, već skoro sat vremena u kontinuitetu gospođa Čomić krši član 107. i vređa dostojanstvo Narodne skupštine i svih narodnih poslanika, i onih koji su se javljali da govore, a i onih koji se nisu javljali. Predstavnik predlagača, gospođa Kolundžija, malopre je sama rekla da smo dobili… [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, ako želite da govorite o tome da kršim član 107, odnosno omalovažavam ugled Narodne skupštine, onda vas molim da se u obrazloženju toga držite, da ne spominjete druge narodne poslanike i da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Dobro. Dakle, da, gospođo Čomić, vi kršite već skoro sat vremena Poslovnik i vređate dostojanstvo Narodne skupštine zato što ne želite da primetite ono što svi čuju, a trebalo bi i vi da čujete, da u skladu sa članom 164. smo dobili mišljenje koje amandmane ste prihvatili.. [[Isključen mikrofon.]]
Član 164. ne može biti predmet povrede Poslovnika na sednici, tako da vas molim da prestanemo sa kršenjem Poslovnika Narodne skupštine. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice, počevši od 11 časova i 20 minuta, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa penzionera, predstavnika Mesne organizacije Saveza penzionera Srbije iz Resavice, i to: Pavle Pejić, Radivoje Aksentijević, Stojanka Milanović, Bogoje Kuzmanović, Dragica Lalić, Ljilja Živković, Mira Stojanović, Zorka Lazić, Miša Vuletić, Ratko Milanović, Milutin Zorić, Johan Vivot, Borivoje Simonović, Ljubiša Nikolić, Stojana Zorić, Anka Vivot, Mirjana Simić, Zorka Nikolić, Miodrag Simić i Zoran Milosavljević. Dobrodošli u Narodnu skupštinu, dobrodošli u vašu kuću. Pozivam da ih aplauzom pozdravimo i nadamo se da će im biti zanimljivo da prate današnji tok sednice. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Prekršili ste, gospođo Čomić, član 27. Malopre ste me isključili iz elektronskog sistema bez ikakvog obrazloženja.
Narodna poslanice, ponovo ćete biti isključeni iz elektronskog sistema, jer zloupotrebljavate Poslovnik. Samo vas upozoravam da je moja obaveza da vam po istom članu izričem mere, tako da vam zahvaljujem. (Vjerica Radeta, sa mesta: Dajte da završim.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Sačekaćemo narodnog poslanika Zorana Krasića, koji trenutno nije u sali, ali je njegovo pravo da se izjasni o amandmanu neprikosnoveno. Izvolite.
Mogu da pričam? Dobro. Gospođo Čomić, mi smo ovaj prvi amandman podneli na član 1. Predloga zakona jer smo videli da se iz teksta člana 7. izbacuju reči "Vrhovni sud Srbije" i ubacuju reči "Upravni sud". Radi se o odredbi koja reguliše zaštitu izbornog prava. Znači, koji su ti organi koji pružaju zaštitu izbornog prava? Znači, organi kojima mogu svi oni koji smatraju da nešto nije regularno u izborno postupku da se obrate i traže zaštitu. Na prvom mestu je RIK, drugi je bio Vrhovni sud Srbije i treći su bili nadležni sudovi. Treći ovi nadležni sudovi su pre svega bili opštinski sudovi zbog biračkih spiskova, izvoda, upisa u birački spisak. Međutim, prošle godine je usvojen Zakon o biračkom spisku, pa je popriličan broj odredbi u Zakonu o izboru narodnih poslanika ostao nepotrebno, menjaju se i ti članovi u nekim kasnijim odredbama. Ovim amandmanom smo hteli da kažemo da umesto Vrhovnog suda Srbije, koji više ne postoji, postoji Vrhovni kasacioni sud i predlažemo da to bude praktično ta najviša instanca u izbornom postupku, a ne Upravni sud, tim pre što ceo postupak zaštite prava u izbornom postupku samo na momente liči na upravni postupak. To je, u stvari, materija koja pripada ustavnom pravu, a može se reći i ustavnom postupku, jeste da se u formalno-pravnom smislu naslanja na neka pravila koja se i primenjuju u upravnom postupku. Mislimo da ako je u postojećem zakonu najviši sud u Republici Srbiji bio određen kao državni organ koji pruža zaštitu izbornog prava, da taj princip treba i sada sačuvati i da pandan Vrhovnom sudu je Vrhovni kasacioni sud. Ne znam kakav je sada stav predlagača povodom ovoga. Mislim da ne postoji nijedan razlog da se ovaj amandman ne prihvati.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, ovlašćena predstavnica.
Ovaj amandman je neprihvatljiv zbog toga što, po Zakonu o uređenju sudova, Upravni sud je određen kao nadležan za rešavanje ovih sporova. Ova odredba Predloga izmena i dopuna zakona je usklađena sa Zakonom o uređenju sudova i sa stvarnom nadležnošću sudova koju je taj zakon odredio.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, uvažena gospođa Nada Kolundžija nije u pravu. U Zakonu o uređenju sudova ne piše da Upravni sud rešava izborne sporove, nego da rešava upravne sporove. U članu 97. osnovnog zakona stajalo je Vrhovni sud Srbije, a sada oni predlažu Upravni sud odlučuje po žalbi shodnom primenom odredaba zakona kojima se uređuje postupak u upravnim sporovima. Dakle, Upravni sud, zato se tako i zove, rešava upravne sporove. Vladajuća koalicija smatra da na rešavanje izbornih sporova analogno treba primeniti pravila koja važe za rešavanje upravnog spora. Šta je problem sa ovakvim stavom? Zašto onda niste do kraja primenili pravila upravnog spora, nego kažete – primenićemo pravila upravnog spora, a u samom zakonu ih ne primenjujete. U članu 97. osnovnog zakona kažete ovako, ostaće da stoji – protiv svakog rešenja RIK, donetog po prigovoru, može se izjaviti žalba Upravnom sudu. Izvinite, upravni spor ne poznaje kategoriju prigovora. U Zakonu o upravnim sporovima nemate procesni institut prigovora. U stavu 3. kažete – analogno se primenjuju pravila upravnog spora. Kako kada Zakon o upravnim sporovima ne poznaje institut prigovora? Drugo, Zakon o upravnim sporovima kaže da se postupak pred Upravnim sudom pokreće podnošenjem tužbe. Vi ovde tužbu zamenjujete žalbom i pri svemu tome insistirate da se primenjuju pravila upravnog spora. Ne primenjuju se pravila upravnog spora. Možda bi mogla da se primene, ali ih vi ovim rešenjima ne primenjujete. Šta vi radite? Vi kažete u članu 97. stav 3. osnovnog zakona – primenjuju se pravila upravnog spora. Vi ne primenjujete pravila upravnog spora. Vi ovim zakonom izmišljate neka nova pravila. To je problem, što u Republici Srbiji ne postoji normiran i kodifikovan postupak zaštite izbornog prava. Ovim zakonom to niste učinili. Vi ste samo delimično propisali mehanizam zaštite izbornog prava, ali tu niste bili dosledni. Da ste bili dosledni, onda biste dosledno primenili sve odredbe Zakona o upravnim sporovima. Ovako ste u raskoraku sami sa sobom. Kažete – shodno se primenjuju pravila upravnog spora i onda izmišljate neke institute koje Zakon o upravnim sporovima od 2009. godine, koji je Narodna skupština usvojila, uopšte ne poznaje. Drugo, vi gospođo Kolundžija, svesno ili nesvesno, ali vi falsifikujete ono što piše u Zakonu o uređenju sudova. Tu ne piše da Upravni sud rešava izborne sporove, nego da rešava upravne sporove. Ovaj spor, odnosno ovaj postupak koji vi sada propisujete Zakonom o izboru narodnih poslanika ne znam šta je? Nije ni potpun postupak zaštite izbornog prava, a nije ni upravni spor. Ovo je neki hibridni postupak, za koji zaista ne znam kako da ga krstimo. Dakle, to je problem sa onim što je gospođa Nada Kolundžija rekla.
Tri minuta i 20 sekundi vremena zamenika predstavnika poslaničke grupe. Narodna poslanica Nada Kolundžija, pa narodni poslanik Zoran Krasić. Onda, narodni poslanik Zoran Krasić. Bili ste prijavljeni u elektronskom sistemu da ste želeli reč. Da li želite reč? (Da.)
Znate, mogu da shvatim da većina može sve da uradi, ali neke stvari jednostavno nisu dozvoljene. Izborno pravo je deo nečega što se zove materija ustavnog prava. Početak i kraj, i tu nema šta 126 da promeni. Ne može to da promeni. To je prva stvar. Druga stvar – da li se obezbeđuje sudska zaštita u izbornim sporovima? Ako se zbog izbora ukaže potreba, pojavio se neki konflikt i treba da se reši, poslednja instanca u rešavanju jeste nešto što senaziva sud. Standard koji se primenjuje, ili je to Ustavni sud u državama gde postoje ustavni sudovi, ili najviši redovni sud. Vi ste primenili nešto što nigde na kugli zemaljskoj ne postoji. Mi smo i po prethodnom Ustavu i po prethodnim zakonima o izboru narodnih poslanika imali poštovanje tog principa, ali izvinite, molim vas, pitala se i nauka i teorija kada su se donosili zakon. A sada 126. Mi predlažemo promenu. Ratković i Konstantinović su savetovali Nadu. Imamo upravne sporove, hajde, u Zakonu o uređenju sudova piše da oni vode upravne sporove. Kakve veze ima ovaj spor sa upravnim sporom? Kakve veze ima izborni spor sa upravnim sporom? Objasnite mi. Ovde se upravo pokazuje da je najviši sud poslednja instanca, verovatno drugostepeni organ koji sve rešava. Da bi drugostepeni organ nešto rešavao, on mora da ima prigovor ili žalbu, a vi nam pričate upravni sud. Da bi upravni sud nešto rešavao, on mora da ima tužbu. Znate, nema ga Ranđelović, kod Martinovića bi pali na ispitu, imate li još nekog? Gde je onaj vaš Veselinović? I on je neki doktor. Pitajte ljude koji se bave ovim poslom. Jednostavno mislite - imamo 126, pa možemo sve. Po toj logici stvari, ovo ste mogli da date i na osnovni sud. Možete sve, ali ljudi postoji neki minimum, postoje neki principi, postoje neka načela koja se poštuju. Kod vas je jedini princip "app" – ako prođe, prođe. Imam 126 i drži vodu dok majstori odu. I sada treba nešto ozbiljno da pričam s vama povodom nečega što je stvarno bruka i sramota. Hvala što nisam dobio opomenu.
Nije bilo razloga, narodni poslaniče. Tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad se razmatrao Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika mi u SRS smo očekivali materijalizaciju odredbe 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, gde je narodni poslanik slobodan staviti na raspolaganje svoje mandat političkoj stranci. Međutim, dve epohalne stvari u ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona su, sa vašeg aspekta i stanovišta, blanko ostavke i zaključana lista. Blanko ostavke nisu važile za SRS, a važile su za sve druge. Već više puta ovde smo isticali kako je narodni poslanik Ferzo Ćelović, kada je došao na blagajnu da vidi da li je vreme da primi platu, rekli su mu da više nije narodni poslanik. Onda je on bio jako nezadovoljan, a nije ni znao da još tog dana više nije narodni poslanik. Sada će biti problema i sa tim zaključanim listama. Evo, mi smo duže od sat vremena razgovarali ovde da li su stvorene pretpostavke za nastavak sednice Narodne skupštine i nas onda to ne čudi ukoliko se nije izašlo u susret malim koalicionim partnerima, kako to u poslednje vreme figurira u toj terminologiji. Onda nije čudo zašto ne narodnim poslanicima SRS se ne izlazi u susret, nego zašto građanima Srbije. U obrazloženju zakona, na samom njegovom kraju, rečeno je – EU nema unificirano zakonodavstvo vezano za izbor narodnih poslanika, ali postoje neki predlozi i neke sugestije kako i na koji način mi u Srbiji treba da uredimo ovu problematiku. Videli smo da od toga nema ništa. Vi niste uspeli da obezbedite dovoljan broj narodnih poslanika koji će vam podržati ovaj zakon. Ali, to uopšte nije bitno, to nije problem SRS. Drage kolege, nemojte se pitati, nemojte da mislite da ovaj atak na Narodnu skupštinu, ne na narodnog poslanika kao pojedinca, nego na Narodnu skupštinu, nije u poslednjih mesec dana, od kada se počelo pričati ili malo intenzivnije raditi na izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Ova hajka na visoki predstavnički dom traje pet, šest, sedam godina. Setite se samo onih napisa "stoka bez repa" i slično. Sve je to prolazilo uz saglasnost i tada skupštinske većine. Ona je doduše bila malo drugačija od ove današnje, ali je bila saglasnost. Vi ste i tada imali želju da jačate možda jednu funkciju, da jačate ličnost predsednika Republike, pa je on svemoćan, on može sve da uradi. On će sada da pomiri Čedomira Jovanovića i Đuru Perića, da se saglase da glasaju oko toga. On može sve. Ma, neće. Onaj ko je rekao Čedomiru Jovanoviću da glasa za ovaj zakon, on će ga i sada pozvati i reći – glasaj za ovo, to mora tako da prođe. Mog Đuru Perića neće niko pitati, nije ni važno šta on misli o tome. Mada čini mi se da je ovaj amandman koji stranka penzionera podnosi da on ima neke logike, ukoliko se ulazi u predizbornu koaliciju, da ima logike da se uspostave neki principi, da se dogovore neka pravila koja će važiti, da nam se ne desi što smo imali u toku ovog mandata jedno kršenje nekih koalicionih sporazuma. Ali, nas se to ne dotiče. Mi u principu na izbore izlazimo sami, odmerimo snagu, kažemo šta su to građani rekli šta misle o politici SRS i kada se završe izbori onda pokušavamo da uradimo nešto drugo. Šta ćete vi da uradite ako se odvaži neki poslanik, sad se zovete lista Za evropsku Srbiju, ne znam kako će to biti na sledećim izborima i posle konstituisanja te Narodne skupštine, poslanik ZES kaže – Boris Tadić je izdajnik? Šta ćete vi uraditi? Hoćete li čekati tri dana da on overi svoju izjavu da neće više biti narodni poslanik ili ćete po nekom automatizmu da kažete – ti više ne možeš da budeš narodni poslanik? Videćete vi, pojaviće se i kod vas neki problemi. Ovde je neko govorio, naravno, kada je bila rasprava u načelu vezano za ovaj zakon - mi nismo tu samo zbog tih nekih poslaničkih mesta, eto, mi imamo izvršnu vlast, mi ćemo da se borimo za tu izvršnu vlast, mi ćemo da motivišemo građane Srbije. Kako? Vi promovišete kao da građani Srbije sad odlučuju. Građani Srbije će sad samo da izađu na izbore. Oni uopšte neće da odlučuju, u njihovo ime će da odluče političke stranke. Mogli ste tako. Ne mora čak da bude ni 250 više kandidata na listama, da se predsednici političkih stranaka, oni samo angažuju, oni samo kandiduju i koliko dobiju mandata, oni će imati pravo toliko da predlože narodnih poslanika i da to bude sastav parlamenta. Očigledno i nikad više niste radili protiv građana Srbije, ali vi ste, čini mi se, pod pritiskom morali da prihvatite ovakav predlog zakona, a ne što je to vaša želja.I vi sami znate da ovo nije dobro, da je ovo izuzetno pogrešno. Kada smo predložili u članu 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona neke izmene koje nisu suštinskog karaktera, koje ne diraju u vaše blanko ostavke, onako kako ih vi doživljavate i vidite, koje ne remete vaše zaključane liste, nego smo hteli samo da ovu odredbu regulišemo kako je to rekao i Ustav. Šta kaže Ustav? Moram prvo da pročitam predlog člana 2. koji se odnosi na član 10. Predloga zakona, po vašem viđenju: "Pravo da bira poslanika i da bude biran za poslanika (znači i aktivno i pasivno biračko pravo) ima punoletan poslovno sposoban državljanin Republike Srbije sa prebivalištem u Republici Srbiji (u daljem tekstu: birač)". Punoletno sposobno, a ovde u Ustavu, u članu 37, potpuno je definisao i preciziraokad se lice u Srbiji smatra punoletno i kada je poslovno sposobno, ako nema nekih drugih opet zakonom predviđenih izuzetaka. Od države do države ovo ograničenje, ova granica može da bude drugačija. Kod nas se kaže: Svako lice ima pravnu sposobnost. Lice punoletstvom stiče sposobnost da samostalno odlučuje o svojim pravima i obavezama. Punoletstvo nastupa sa navršenih 18 godina života. Citirao sam odredbu člana 37. Ustava. Mi smo predložili u našem amandmanu da se član 2. menja i glasi: "Pravo da bira poslanika i da bude biran za poslanika ima građanin sa prebivalištem u Republici Srbiji, državljanin Republike Srbije - znači, potrebno je kumulativno ispuniti oba uslova – koji je navršio 18 godina života i poslovno je sposoban". Znači, mi smo bili veoma precizni, konsultovali smo i Ustav prilikom podnošenja ovog amandmana i predlažemo da ovaj amandman bude usvojen i prihvaćen. Poštovane kolege iz skupštinske većine, vi na sebe preuzimate najveću moguću odgovornost do sada koja je bila i postojala. Izborima se trasira put, određuje se politika za naredni period, u normalnim uslovima to je na četiri godine. Vi ćete na ovaj način, glasanjem za ovaj zakon, podržati jedan nakaradan izborni sistem i jedan sistem koji sigurno ne da neće biti u interesu građana Srbije, nego će biti najviše protiv njih. Najveći broj naših građana je jutros zvao i mene i ostale kolege u poslaničkoj grupi SRS i pitao o čemu se tu radi. Treba da raspravljamo o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, a mi se nadgornjavamo da li su stručne službe to prosledile ili nisu. Da smo hteli da budemo efikasniji, mi smo mogli za pet minuta da razrešimo tu dilemu, a ne da sve ono što ne vodi ničemu predstavljamo pred očima javnosti. Ali, neka, dobro je i to da se vidi. SRS stranka u ovakvoj lakrdiji neće učestvovati, a vi birate jedan potpuno pogrešan put.
Šest minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podnela poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, gospođo Kolundžija, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj osnovni član zakona 22, gospođo Kolundžija, takođe ste loše projektovali, da tako kažem, zato što se niste rukovodili, kao što su vam objasnili kolega Martinović i Krasić, zakonom koji utvrđuje nadležnost sudova koji ste usvojili u ovoj istoj skupštini i u najmanju moguću ruku dovodite u zabunu jednog birača koji treba da ostvari svoje biračko pravo, a vi vrlo dobro znate da građani ne mogu da postanu nosioci suverenosti u zemlji ako nemaju mogućnost da biraju i da budu birani. U ovom slučaju govorimo o građanima Srbije koji nisu ostvarili svoje biračko pravo, odnosno koji su ustanovili da se ne nalaze u biračkom spisku pa moraju da ga ostvare preko suda. I umesto, gospođo Kolundžija, da u skladu sa promenom Zakona o sudovima koji ste uradili, a moram da podsetim i građane Srbije a i vas sve da ste ukinuli preko 100 osnovnih sudova nekadašnjih opštinskih u Srbiji, da lepo i precizno u zakon stavite da građanin koji nije upisan u birački spisak može u roku od 48 sati da se obrati ne nadležnom nego osnovnom sudu, znači osnovnom na teritoriji na kojoj on ostvaruje svoje biračko pravo. Vi ste napravili jedan haos, jednu pometnju i ko će sad ovo da razume i kako će onda opštinske izborne komisije, RIK i svi organi za sprovođenje izbornog procesa da shvate šta ste vi ovim hteli da kažete. Jer, gospođo Kolundžija, možda će opštinska izborna komisija u Crnoj Travi ili u Pirotu, ili u Subotici, Bačkoj Palanci, u Rumi, u Aranđelovcu, eto to su sve mesta gde ne postoje, u stvari u ovom jednom postoji, da, u Pirotu, recimo u Aranđelovcu je ukinut osnovni sud, da protumače da treba za birača koji u roku od 48 sati pokušava da ostvari svoje biračko pravo, da se obrate Vrhovnom kasacionom sudu, Apelacionom ili već ko zna kojem, jer nije precizno navedeno koji je to sud. Drugi je problem birača koji nisu upisani u birački spisak i to ova vlast od 5. oktobra do danas tendenciozno radi. Mi smo svedoci toga u sredinama u kojima živimo, a naravno i ljudi iz RIK, gde se građani nažalost post festum javljaju RIK i kažu, mi nismo uspeli ni preko suda da ostvarimo svoje biračko pravo. To naravno nije slučaj u svim gradovima u Srbiji, ni u svim sudovima, samo sada se ne zna koji je to sud, jer ovo nadležni sud ne znači apsolutno ništa. I zato gospođo Kolundžija, nama srpskim radikalima kao i drugim kolegama, nije ni dala pisani odgovor, zašto ne prihvata amandmane jer jednostavno jednu suvislu rečenicu ne može ni da napiše, ni da odgovori, a da ona ima uporište u postojećem zakonu. Zašto se to dešava? Zašto mladi ljudi koji tek stiču punoletstvo u većini slučajeva nisu upisani u birački spisak? Zašto to nisu ljudi koji se sele iz jednog mesta u drugo, a zaista ažurno prijavljuju svoje mesto boravka lokalnom odeljenju MUP? Zašto to nisu naši prognani Srbi iz okupirane Republike Srpske Krajine, zašto oni nisu upisani ažurno upisani u birački spisak, pa na desetine hiljada njih čeka da bude upisano. Inače, sa iskoristim priliku, pošto su oni najviše i pogođeni i stalno se obraćaju preko SRS vlastima da im da mogućnost izbornog prava, i da biraju i da budu birani, da čestitam srpskim Krajišnicima slavu danas, koja će se proslaviti u naselju Busije, gde živi nekoliko desetina hiljada Krajiških Srba. Što se tiče ljudi koji se ne nalaze u biračkom spisku i onih koji nisu samim tim evidentirani u, kako vi kažete, centralnom biračkom spisku, jedinstvenom, koji ne postoji u Srbiji, to zapamtite jednom, postoji samo izvod iz svake opštine koji se zbira na jednom mestu. Pa se sećate one afere kada je nestao taj CD jer se ustanovilo da spisak nije ažuran 2003. godine, o tome ću da govorim kada bude bio amandman na član 10. izmene ovog zakona, ali vi ste dokazali ovde krađom mandata srpskim radikalima da ste prekršili i član 52. Ustava, dakle izborno pravo građana koji su glasali za listu SRS dr Vojislav Šešelj. Prekršili ste sve demokratske postulate načinom na koji se ponašate i ophodite prema opozicionim strankama ovde i šta onda da očekuje jedan prosečan birač, a tek onaj koji tek treba da ostvari svoje biračko pravo, a ne znam, gospođo Kolundžija, vidim da ste u problemu, i te konsultacije ste mogli da obavljate u pauzi, privodite jednog po jednog šefa poslaničkih grupa, a dužni ste da mi date odgovor na ovo pitanje, zašto niste prihvatili ovaj amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupa SRS?
Tri minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanica Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? Da, narodna poslanica Gordana pop Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, logično bi bilo za očekivati da ovakav jedan zakon donosimo na osnovu prethodno postignutog konsenzusa svih poslaničkih grupa koje su učestvovali na izborima i na osnovu toga dobile određen broj mandata u Skupštini Srbije. Ali, taj demokratski princip se ne poštuje ni po pitanju drugih zakona, tako da nije za očekivati da se primeni i kada je u pitanju ovaj zakon, koji smatramo zaista veoma važnim jer on predstavlja preslikavanje volje birača, a volja birača jeste neprikosnovena. Mi smo zahvaljujući njima ovde i poslati smo sa njihove strane da se zalažemo za ostvarenje njihovih interesa. Ovde mi pokušavamo kroz amandmane da nešto poboljšamo u tom zakonu, iako smo u načelnoj raspravi rekli da se principijelno ne slažemo sa mešanjem bilo koga u politiku političke partije koja je izašla sa izvesnom izbornom listom, kako će, na koji način i kome dodeljivati mandat. Jer, dozvolićete, ako se recimo među prvih 90 kandidata SRS nađu Todorović, Martinović, Stevanović, Pop Lazić i tome slično, a pre toga recimo imamo neke lokalne izbore, pa svi mi budemo predsednici opština, šta znam, Surdulice, Čukarica, Vračar, Ruma, kako ćete vi nama dodeliti mandat? Imate li pravo da nam zatražite izjavu o prihvatanju mandata ili smo mi automatski van mogućnosti da se prihvatimo tog mandata. Šta god da uradite vi ćete da pogrešite, ali vi o tome niste ni razmišljali. Navodno član 3. bi trebalo da ovaj zakon uskladi sa Zakonom o uređenju sudova u pogledu nadležnosti suda, ali vi ste nama ovako poslali poruku da ćete vi menjati Zakon o uređenju sudova, jer ne znate koji će sud biti nadležan za ove sporove, kao što ste nam priznali da nemate nameru da stvorite uslove da konačno imamo jedinstveni birački spisak, čim koristite termin "izvod iz biračkog spiska". Čitava ova farsa oko podnošenja amandmana i navodne odluke većine ili predlagača da li će se neki amandman prihvatiti ili neće ne može da prođe zato što smo mi svesni toga da o našim amandmanima raspravlja neko drugi. Evo, čitamo u štampi da se Venecijanska komisija sprema da se izjasni po pitanju dva neka krucijalna amandmana, koji su neke poslaničke grupe podnele, i to one poslaničke grupe koje su čak rekle da će podržati zakon, iako se u osnovi ne slažu sa nekim od članova Predloga zakona. Dakle, Srbija je, to ću po hiljaditi put da kažem, pod protektoratom, o nama i uređenju bilo koje oblasti društvenog života, pa čak i tome kakve ćemo izbore imati i kako će narod odlučivati, u ovoj državi odlučuje neko van ove države i sve dok svi mi i građani Srbije budu prihvatali tu činjenicu, nama će biti ovako, i što naš narod kaže "kola će ići nizbrdo". Kad se narod osvesti, a mi se nadamo da hoće, i činimo sve što je u našoj moći da do toga dođe što pre, da treba da budemo svoj na svome i da uređujemo svoju kuću onako kako mi mislimo da treba, a ne kako zapadne sile to žele, biće, naravno, mnogo bolje. Čitavo naše političko delovanje ide upravo u tom pravcu, da pokušamo da anuliramo svu indoktrinaciju kojom se vi bavite ili pokušavate da se bavite preko medija koji su vam dostupni i da ljude tj. građane dovodite u zabludu. Borba za istinu, za nacionalne interese, za demokratiju, biće ono, i što jeste i bilo uvek, cilj SRS.
Tri minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji ima reč. Izvolite.
Kada se zaključi birački spisak, građani i podnosioci izborne liste, dakle, imaju još jednu mogućnost da nešto promene u tom izvodu iz biračkog spiska i to niko ne spori i znači dobro je što građani imaju tu dodatnu mogućnost da u jednom drugom, vanparničnom postupku, traže da se donese odluka o izmeni u biračkom spisku, bilo da se ta izmena odnosi na upis u birački spisak, o brisanju iz biračkog spiska ili o nekim drugim, dakle, podacima, o ispravkama, o izmenama i dopunama određenih podataka u biračkom spisku. Kažem, dobro je što građani imaju tu mogućnost, a u dosadašnjem Zakonu o izboru narodnih poslanika utvrđena je nadležnost bila opštinskog suda da to učini u vanparničnom postupku. Nekadašnji opštinski sudovi, po vašoj čuvenoj reformi pravosuđa o kojoj zaista smo čuli razne uglavnom negativne izjave i od strane vaših prijatelja iz EU i od strane domaće javnosti, stručne javnosti, dakle, do sada su tu mogućnost takve odluke imali opštinski sudovi u vanparničnom postupku. Iz tog razloga, podnet je amandman kojim se traži da odluku ne nadležnog, nego osnovnog suda izvršava Republička izborna komisija i to u roku od 48 sati od dana pre održavanja izbora. Postavlja se pitanje, čime ste se vi rukovodili kada ste predvideli da u ovom slučaju to može uraditi nadležan sud? Da li je u pitanju promena nadležnosti sudova, pa će i ova oblast za svaki slučaj biti u nadležnosti nekog drugog, možda Višeg suda, ili u stvari vi stvarate ovde samo jednu zabunu kod građana i kod birača, ili je možda u pitanju nešto drugo. Ono što posebno upada u oči i ono na šta se zaista moramo osvrnuti prilikom ovih izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika, jesteu stvari prihvatanje nekih rešenja koja vam apsolutno niko nije nametnuo ili to izgleda da vam nije nametnuo ili bar vi ne želite da priznate da vam je to neko nametnuo. Dakle, vi se branite ćutanjem. U izjavi o usklađenosti zakona sa propisima EU vi kažete doslovce, ne postoji odgovarajući propis EU sa kojim bi zakon trebalo da bude usklađen. Da li je moguće da su vašim potezima koji se odnose na uređenje političkog sistema u Srbiji počele da rukovode neke marginalne grupe ili neke marginalne ličnosti iz Venecijanske komisije ili iz Kancelarije OEBS? Zaista, dame i gospodo iz vladajuće većine, zaista je vreme da prestanete već jednom da puzanjem vodite ovu zemlju tamo gde joj izgleda u ovom momentu apsolutno nije mesto i tamo gde u ovom momentu većina građana Srbije to ne želi.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, ispred SRS sam uložio amandman na član 4, s tim što sam predložio da se doda stav 2, posle toga stav 3: izborne radnje ne mogu se preduzimati pre objavljivanja odluke u "Službenom glasniku" RS. U praksi smo imali gorka iskustva sa raznim manipulacijama, jer aktuelna vlast je u prošlosti uvek gledala da ima brže prste od svih ostalih koji učestvuju na izborima. Pored toga što je imala brze prste, u prošlosti je bilo slučajeva dosta u celoj i onoj i ovoj državi da se opštinskim odborima partija koje su na vlasti dostavlja izborni materijal pre no što je dostavljen opozicionim strankama, dakle, drugim strankama koje učestvuju u izbornom procesu, a istovremeno ne vodeći računa o tome da sve izborne radnje treba da budu objavljene u glasilima države, dakle, u Glasniku ili službenom listu, da bi birači i građani mogli biti informisani, ujedno da bi bili ravnopravni u odnosu na političke stranke. Tu je dosta zloupotreba i kod medija, zloupotreba i partije na vlasti, koja šleperima razvozi pakete i pomoć građanima deli i pre i u toku izbornog procesa. I zato SRS predlaže da se pre objavljivanja u "Službenom glasniku" izborne radnje ne mogu se preduzimati. Evo vam jedan konkretan primer u prošlosti kako je izgledalo. Svi predsednici opštinskih sudova bili su pozvani na sastanak i naloženo im je da u određeno vreme, određenog dana, budu spremni overači potpisa i obrazaca u strankama koje su na vlasti, u sedištima njihovim, a da sudovi ostanu bez overivača određenih isprava u sudovima. Što se tiče biračkih spiskova, vidite, trebalo je malo pročitati i kroz istoriju videti i uporedno pravo drugih država, a sada bih vas podsetio na Zakon o izboru narodnih poslanika iz 1922. godine. Pazite šta kaže, kad su u pitanju birački spiskovi, u članu 2. uredi opštinskih sudova poglavarstva imaju po službenoj dužnosti svake godine od 1. januara do 31. decembra u toku godine da izvrše ispravke tih spiskova, uvodeći u njih svojim rešenjem sva lica koja imaju izborno pravo, a nisu dotle uvedena. Vidite šta kaže o izboru narodnih poslanika član 3. tog zakona iz 1922. godine, a odnosi se na izborne radnje. Za vreme počev od 15 dana pre izbora, pa do trećeg dana posle izbora ne može nikakva vlast pozivati birače pojedinih opština ili na kakve skupove, kao na zajednički rad ili kuluk ili na vojničke smotre i vežbanja, osim u slučaju preke opasnosti. Tako isto ne može pozivati ni pojedince birače, osim u slučajevima neodložne potrebe ili u slučajevima isleđivanja zločina i prestupa ma koje vrste, kao i istupa, prekršaja, krađe i prevara. Kad pogledate naš izborni sistem i kad pogledate naše izborno zakonodavstvo, mnogo se razlikuje od demokratskih država na koje se mi pozivamo, bitno se razlikuje. Vidite kakva se kampanja i kakva se mašinerija sve uključuje u izborni proces kada dođe vreme da se sprovode izbori. Vidite, u Srbiji imate priliku da se uverite i sada, građani i kolege, da je mašinerija spremna. Mašinerija je sada spremna i sprema se sa svim mogućim sredstvima. Što se sprečava privatizacija nekih lokalnih medija? Zašto? Zašto se na berzi ne prodaju lokalni mediji? Ne, trebaju vlasti, trebaju partiji i partijama da mogu na lokalnim medijima da vode kampanju, a da ne omoguće drugim učesnicima u izbornom procesu da se uključe i da učestvuju ravnopravno. Videćete vi evo već u lokalnim listovima sada, na lokalnim medijima, pivsku flašu da otvorite videćete gradonačelnika, predsednika opštine, zamenika člana veća ili direktora javnog komunalnog preduzeća. To vam je izborni proces. To vam je demokratija i ravnopravnost učesnika u izbornom procesu. Zato SRS ukazuje i skreće pažnju da ovo nisu dobra rešenja, jer ostavljaju teške posledice i svi građani nisu ravnopravni u učestvovanju na izborima, a pogotovo političke stranke koje učestvuju sa svojim listama u izbornom procesu. Uglavnom videćete vi, u lokalnim listovima pogotovo, videćete pola stranice jedne na margini, tamo 10-15 stranica, samo se govori o opozicionim strankama, a od prve do 10 vrvi li, vrvi sve, sve što je moguće izneti u javnost, pokušati da se obmanu birači, kako se otvaraju putevi od 200 metara, kako se puštaju fabrike, kako se obećava da će biti izgrađeni objekti, kako se sve i svašta obećava, a ta obećanja su prevare i lažna obećanja. Protiv takvih postupaka i procesa je protivna SRS.
Iskorišćeno je šest minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović, koji ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član broj 5. Nadam se da će gospođa Kolundžija uspeti da privede kraju ove konsultacije i okupljanje te većine koja će izglasati ovaj zakon i nadam se da će se, u skladu sa onim što je rekla u načelnoj raspravi, uključiti u samu raspravu. Mi smo tada čuli kako je želja bila vladajuće većine da se pokaže kako parlament ima snage, kako su oni dovoljno demokratski ojačali i kako će eto, bože moj, posle ko zna koliko vremena neki ovako važan zakon predložiti jedna poslanička grupa, odnosno grupa poslanika, a ne Vlada Republike Srbije, onako kako je to, nažalost, postalo uobičajeno. Vi ste, gospođo Kolundžija, na čelu te grupe poslanika koja se poziva na nekakve evropske principe, koje između ostalog ne poštujete, pozivate se na Venecijansku komisiju, pozivate se na OEBS, pozivate se na stav Ustavnog suda, ali se ne pozivate na ono što ste govorili pre buldožer revolucije od 5. oktobra 2000. godine. Upravo cilj ovog mog amandmana je da u život konačno sprovede odredbu o formiranju Nadzornog odbora. Vi ste svi zajedno pre 5. oktobra postojanje Nadzornog odbora, kao i proporcionalnost u izboru narodnih poslanika i mnoge druge odredbe predstavljali kao nekakav uslov demokratije. Naravno, nakon nasilnog dolaska na vlast vrlo brzo ste zaboravili te principe. Nadzorni odbor je, može se slobodno reći, jedna divlja odredba, možda čak i istorijska, iako i dalje pripada aktuelnom zakonu, zato što ta odredba nikada nije sprovedena u delo. Nadzorni odbor ima veoma važnu funkciju. Pročitaću vam samo deo. Po zakonu koji je na snazi već 11 godine, a po kome Nadzorni odbor nikada voljom vladajuće DOS-ove većine nije formiran, Nadzorni odbor je nadležan da prati predizborne aktivnosti stranaka, da ukazuje na nepravilnosti, da kontroliše sredstva javnog informisanja, da kontroliše ravnopravnost uslova za predstavljanje izbornih lista i kandidata, predlaže konkretne mere za uspostavljanje te jednakosti. Ukoliko nakon 11 godina nema i dalje Nadzornog odbora, logično je zapitati se zašto? Ako je Nadzorni odbor nekakav organ koji treba da uspostavi fer, korektne i demokratske izbore, šta je onda to vas moglo opravdati i naterati da punih 11 godina ne formirate taj Nadzorni odbor? Mislim da je to isključivo vaša želja da i dalje lovite u mutnom, da se i dalje u medijima ne zna ko pije, a ko plaća. Pre svega govorim o RTS, koja promoviše određene stranke, neke koje su ukrale mandate nakon izbora, a koje imaju izuzetno povlašćen stav, da promovišu prvake DS, prvake vladajućih stranaka, a da na takvo ponašanje nema apsolutno ko da reaguje. Mi smo upozoravali, čak sam postavljao i poslaničko pitanje koje se odnosi na ravnopravnost stranaka, na način finansiranja političkih stranaka, ali na to nije imao ko da reaguje. Kako je moguće da mi danas slušamo da je neko u kampanji na Voždovcu potrošio 50 ili 60 hiljada dinara, ako je samo jedan bilbord na Dušanovačkom mostu koštao 313.000 dinara? SRS nije imala nijedan takav bilbord, ali jeste DS, jeste SNS, jesu druge političke partije, od G17 plus pa nadalje. Kako je to moguće i zašto nije uspostavljen organ koji će u nekoj narednoj kampanji, kada god ona da bude, moći da uoči takve nepravilnosti i da kaže – ljudi ovo nije u skladu sa zdravim razumom? Kao što nije u skladu sa zdravim razumom, a i to vam mogu dostaviti, zvaničan cenovnik Televizije B92, na kojoj je jedan polučasovni termin za te izbore koštao više od milion i 600 hiljada dinara, a više takvih termina je koristila DS, koristila ih je i SNS. Na kraju kažete da je potrošeno 30, 50 ili 60 hiljada dinara u kampanji. To je moguće samo iz razloga što nema Nadzornog odbora, a Nadzornog odbora, nažalost, nema zato što je vaša vladajuća većina odlučila da, i pored svih pozivanja na OEBS, Venecijansku komisiju i na Ustavni sud, i na narednim izborima vrši iste one krađe koje je vršila i pre toga. Kako je moguće da ta vaša Venecijanska komisija, koja se meša u sve i svašta, da taj Ustavni sud, koji je sebi dao za pravo ne da tumači odredbe Ustava već da propisuje ono što nigde u Ustavu ne piše, pa da čak i ono što direktno piše u Ustavu, poput člana 102, derogira, kako je moguće da oni ništa nemaju da kažu o ovome? Kako je moguće da vama, koji ste tolike demokrate, nije zasmetalo to što 11 godina nemate formiran Nadzorni odbor? Nije vam zasmetalo to što 11 godina nemate jedinstveni birački spisak. Svojevremeno se Nebojša Bakarec, kao predstavnik DOS-a, zaključavao u toalet, kada je pobegao iz prostorija Republičke izborne komisije sa delovima biračkog spiska i tada ste obećavali da ćete u roku od nekoliko meseci formirati birački spisak. Zašto to niste učinili, zašto niste izabrali Nadzorni odbor? Da li je zato što ste nesposobni? Pa čak ni vi niste toliko nesposobni. Dakle, to vam svakako nije ni opravdanje. Radi se o vašoj svesnoj, definisanoj volji da, kao što ste i prethodne izbore sprovodili u neregularnim uslovima, tako i sve naredne izbore sprovodite u neregularnim uslovima.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Moramo da se vratimo malo u prošlost da vidimo kako se razvijala situacija sa Nadzornim odborom. Baš nisam siguran, 1990. godine kada su bili oni izbori da li je bio formiran Nadzorni odbor, ali već 1992. godine, pa svi sledeći izbori koji su bili, uvek je postojao Nadzorni odbor. Manje ili više on je imao nadležnosti iz člana 99. Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je donet krajem 2000. godine. Već decembarski parlamentarni izbori 2000. godine sprovedeni su bez Nadzornog odbora, odnosno postojao je Nadzorni odbor, imao je neki svoj mandat, ali prelazna vlada - trijumvirat nije dozvolila da se aktivira Nadzorni odbor. Naravno, posle toga, do današnjeg dana nikada nikome nije palo na pamet da primeni član 99. Zakona o izboru narodnih poslanika, a kad je donet Zakon o radio-difuziji, onda su počela visokoumna razmišljanja kao da Savet RRA preuzima neke nadležnosti Nadzornog odbora. Naravno, pošto moram da vam ne verujem, jer imam loše iskustvo s vama, samo bih vas podsetio, kada se već zaklinjete u neke demokratske principe, parlamentarizam, u neku tradiciju, a očigledno oni koji su predlagali ove izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika sa demokratijom i parlamentarizmom nemaju blage veze, podsetiću vas da u postojećem članu 2. Zakona o izboru narodnih poslanika zapisano je da građani biraju poslanike na osnovu slobodnog, opšteg, jednakog i neposrednog izbornog prava, a tehnika kako se to reguliše jeste tajno glasanje. Znači, opšte, jednako i neposredno izborno pravo se reguliše odredbama zakona, i u pogledu aktivnog i pasivnog biračkog prava, ali kako da se očuva sloboda izbornog prava? Da bi se ona očuvala, da bi se poštovale zabrane u pogledu prekoračenja te propagande i nedozvoljenog uticaja putem propagande, humanitarnih i drugih aktivnosti na slobodnu volju birača, formiran je Nadzorni odbor, koji treba odmah, hitno da sankcioniše sva ta nepostupanja u skladu sa zakonom. Da to jednostavno prikažem, znači, od dana raspisivanja izbora do saopštavanja konačnih rezultata, dva najvažnija organa u Republici Srbiji treba da budu RIK i Nadzorni odbor. Vi nemate nameru da formirate Nadzorni odbor u skladu sa zakonom, imate nameru, želju da nastavite i dalje da ne postoji to, da postoje navodno neki surogati, kako biste mogli besomučno da zloupotrebljavate propagandu i na najbrutalniji način ugrožavate slobodu građanina da formira svoju izbornu volju. Nadzorni odbor treba da sankcioniše sve to i da kaže ko je u izbornoj kampanji prekoračio, ko je išao sa podmuklim udarcima, ko se koristio lažima, ko se koristio dezavuisanjsem itd. Ali, to je nomenklatura vaših aktivnosti. Zato vama ovako nešto ne odgovara i zato ovako nešto nećete ni da formirate, već i na dan izbora ima da se dele naočare, kišobrančići, čarapice, veštačko đubrivo, blokovi, giteri, lepi osmesi, obećanja, evo samo što nije onih 1.000 evra besplatno došlo, a morao sam da lažem zbog Borisa Tadića, da se Boki izabere, vaš Boki, ne Boki 13 sa "Pinka", nego Boki, naš predsednik. Gospodin Nemanja Šarović je hteo da vam malo doskoči, da izađete na čistinu, da vidimo ko smo, šta smo, gde ste. Vrlo je jasno da je vaše mišljenje da Nadzorni odbor mora da postoji u smislu članova 99. i 100, i samo na papiru, jer kada bi preuzeo stvarno nadležnosti koje su napisane ovde, onda bi pola vaših izbornih kampanja bilo u zatvoru, zbog prekoračenja, kršenja, pogotovo onih 48 sati, ne "48 sati svadba", nego 48 sati preglasanja. Znate, kada vi onda zakupite termine u medijima, pa kad krenu reklame, pa kako beše prošli put u novinama, pa novina kaže "mi smo naplatili taj prostor, malo smo zakasnili" itd. sve vi, jadnici, neuki, ne znate, na sve moguće načine da se ugrozi sloboda svakog pojedinca da sam formira svoju izbornu volju. Ne, vi držite presiju. Držite presiju pa čak i kad napadate, kao što sinoć jedan napada Amerikance, kod kojih ide na doručak, ali on u stvari njih ne napada nego Amerikancima plaši građane Republike Srbije. To je ta "real politika". To je ona politika, kako reče jedan od vaših velikih funkcionera: "Čujte, ljudi, to vam je kao ona kafana sa 19 razbojnika", kada je objašnjavao šta je NATO pakt, "pa uđem u tu kafanu i kako ćeš sa 19 razbojnika?" Vrlo lepo nam je objasnio da je NATO pakt jedna razbojnička institucija. Naravno, pozivam se na demokratske principe, na parlamentarnu tradiciju, na činjenicu da iza ovih promena stoji DS, da su to demokratske vrednosti. Naravno, očekujem da na čelu ovih vaših izbornih marifetluka ne budu Veljko Odalović i Goran Vesić. Znate, kada se oni pojave, to je onda izborna krađa, to je etalon. Progutajte to, savladajte tu košticu, progutajte tu kosku, pa kažite: moramo da poštujemo demokratske principe. Ne, vi se uspešno branite ćutanjem, jer imate 126. Ako je 126 i uzrok, i posledica i lek za naše probleme, poštovani građani, za sve probleme što imate i oko posla i oko plate, obratite se maloj grupi od 126, oni su moćni, oni sve mogu da reše. Znači, ako imate neki problem, Narodna banka i grupa 126 u Narodnoj skupštini, jer su svemogući, oni su uvek upravu. Ako smatrate da nešto nije u redu kod vas kući, obratite se gospođi Nadi Kolundžiji, pošto je ona njihov opunomoćeni predstavnik.
Iskorišćeno je 7 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman, sa ispravkom, zajedno su podnele narodne poslanice Aleksandra Jerkov i Olena Papuga. Da li neko želi reč? Da, narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, amandman koji smo koleginica Olena Papuga i ja podnele, iako se ne nalazi u ovom spisku usvojenih amandmana od strane nadležnih odbora, želela bih još jednom da pozovem kolege iz vladajuće koalicije i one kolege koji su iz opozicije, pre svega koleginice, da ga podrže. Amandman se odnosi na to da se dosadašnja odredba, da se na spiskovima kandidata i na izbornim listama mora naći najmanje na svakom četvrtom mestu žena, zameni time da se na najmanje svakom trećem mestu mora naći žena zbog toga što smatramo da je to jedini način da se obezbedi stvarnih 30%, odnosno da žene ne služe na predizbornim listama samo kao neka forma da bi se ispunio sadržaj te liste, nego da se zaista obezbedi ravnopravnost muškaraca i žena u politici. Ovo nije pitanje toga da li neko smatra da je ženama mesto u politici ili smatra da im je mesto kod kuće pored šporeta. Radi se prosto o tome da onaj ko se zalaže za politiku jednakih mogućnosti zapravo poštuje Ustav i zakone ove zemlje. Podsetiću vas, mada mislim da je to svim narodnim poslanicima veoma dobro poznato, da član 15. Ustava RS propisuje politiku jednakih mogućnosti i propisuje politiku jednakih šansi, a ona podrazumeva i usvajanje posebnih mera kojima se doprinosi ravnopravnosti muškaraca i žena. Dalje, Zakon o ravnopravnosti polova u svojim članovima 3. i 7. potvrđuje ove odredbe Ustava i propisuje primenu posebnih mera, a to su upravo mere koje se predlažu ovim amandmanom za koji se nadam da će biti usvojen. Članom 8, na koji smo koleginica Papuga i ja podnele amandman, zapravo se precizira rešenje člana 40a, tako da se zaista obezbedi prisustvo najmanje 30% žena u parlamentu, što jeste intencija zakonodavstva i nadam se predlagača zakona. Iako imamo odredbu da se na listama mora nalaziti najmanje 30% žena, nema nikakve garancije da će te žene i biti izabrane u parlament i zbog toga je veoma važno da se usvoji ovaj zakon. Osim toga što na to Srbiju obavezuju mnoge međunarodne organizacije čiji je ona član, kao što su UN, Savet Evrope, to jeste neko pozitivno zakonodavstvo EU, i ne samo da je obaveza da se 30% žena nađe u parlamentu, u EU je sada propisano 40% žena i to je neka namera svih zemalja članica EU. Smatramo da žene u Srbiji jednako vrede kao i muškarci, da žene u politici u Srbiji jednako vrede kao i muškarci, da nema mesta za onaj argument gde će se naći 30% žena, gde će se naći 30% kvalitetnih žena, što je jedna odomiljenih fraza naše potpredsednice. Koliko god ima kvalitetnih žena u srpskoj politici, toliko ima i muškaraca i ukoliko ne budemo usvajali ovakve alternativne akcije, nikada ih neće i biti više. Zbog toga pozivam kolege da u Danu za glasanje razmisle i da podrže ovaj amandman.
Iskorišćeno je dva minuta vremena poslaničke grupe i jedan glas za amandman. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Demokratija je stvarno vredna poštovanja u bilo kom društvu samo kada je metod njenog ispoljavanja dobar, odnosno kada daje rezultate. Neka se čude svi, ali ponoviću jednu rečenicu koju je gospođa Gordana Čomić nedavno rekla – ja, ženski uporna. To jeste jedan od osnovnih kvaliteta žene da insistiraju ženski uporno na dobrim stvarima, a to je da demokratija pokaže prave rezultate u praksi. Da žene imaju nešto veći uticaj u politici i ovaj dom bi bio puniji. Znate, svaka kuća u kojoj prava žena ili, kako moja sugrađanka Aleksandra Jerkov reče, kvalitetna žena citirajući drugu ženu, ume da stvori od kuće prijatno mesto gde se rado dolazi, ta kuća je puna, u nju deca dolaze i rado uče od primera roditelja kako se treba ponašati. Parlament bi zaista, uverena sam, bio mesto gde se dešavaju vrlo važne stvari, gde se na primeren način priča o tim važnim stvarimaza život svih nas, na ljudskiji, na ženskiji način, ako bi uticaj žena u politici bio veći. Zašto uticaj žena u politici nije veći? Zato što imamo jedno od takvih rešenja koje podrazumeva da žena bude ikebana time što će biti svaka treća na primer na listi, ali joj niko ne garantuje da će ona i biti izabrana kao svaka treća na listi, a upravo na tome insistiram: da prava i kvalitetna žena, koju procenjuju pravi, kvalitetni ljudi, i muškarci i žene, treba da bude ne samo na listi, nego da bude i izabrana i da daje te prave dokaze demokratije i demokratičnosti parlamenta, koji mora imati centralnu ulogu u društvu, u dobrom društvu koje napreduje, a kakvo mora da bude srpsko društvo. Ne samo da se zadovolji formalni uslov koji je još 95. godine uveden u svim parlamentima kao jedna vrsta obaveze da žene budu zastupljene sa 30% na svim listama. Godine 2011. mi razgovaramo o tome da žena treba da bude u određenoj meri na stranačkim listama, ali i dalje smo u nedoumici i raspravljamo i vršimo pozitivan pritisak svi zajedno da te žene zaista i budu izabrane. Zašto je problem da se one nađu na listama, a onda i da budu izabrane? Zato što su muškarci proglasili politiku muškim poslom. Smatraju da se odluke suštinski donose za kafanskim stolovima, na kućnim sedeljkama, u međusobnim dogovaranjima i izračunavanjima ko će kome da pomogne da napreduje, da jedan drugoga podstiču, vuku i pomažu da u životu uspeju. Žene očekuju da se formalne i prave odluke i suštinski donose na sastancima, koji se ne moraju obavezno zakazivati u večernjim časovima kada žene žele da posvete deo svog radnog dana porodici, bez obzira na to da li su udate, da li imaju decu ili ne. Vreme održavanja sastanaka, način vođenja političkog života u velikoj meri onemogućava ženama da se svojom voljom i željom uključe u politiku, a čak i kada to žele, one bivaju istisnute iz političkog života zbog načina na koji se politika navodno treba i mora da vodi. Mesto na kojem treba početi stvarnu borbu za stvarno učešće žena u politici jeste upravo ovde i upravo na ovoj temi tome želim da dam pun doprinos. Mislim da ga i inače dajem, koliko ga neskromno neko obračunavao, karakterisao ili kvalifikovao, lično neskromno smatram da pristojnim rečnikom, argumentima i solidarnošću sa svima onima koji su na dobrom putu da probleme razrešavaju, misleći na sve nas i na bolje društvo, smatram da je ovo jedan od amandmana koji zaista treba podržati i to ne samo formalno, nego do kraja, da svaka žena treća bude i izabrana sutra u izbornom procesu u Srbiji.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč. Izvinjavam se, narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Izvinite, možda smo se javile u isto vreme. Hoću da kažem da podržavam ovaj amandman koji su podnele moje dve koleginice iz Skupštine, s tim što je koleginica kada je obrazlagala amandman pozvala prvo poslanice, dakle, žene poslanike. Sada da u ovom trenutku ima malo više žena u ovom parlamentu mislim da bismo lakše našli zajednički jezik oko toga da se ovaj amandman prihvati. Pročitaću, zbog građana koji posmatraju prenos, šta su one predložile, a to je da se menja član 8, odnosno član 4oa postojećeg zakona, da na izbornoj listi među svaka tri kandidata po redosledu na listi mora biti najmanje po jedan kandidat pripadnik onog pola koji je manje zastupljen na listi. Ukoliko prihvatite ovaj amandman, onda će se ispuniti nekoliko odredbi, npr. iz Zakona o ravnopravnosti polova, koji je u ovoj skupštini usvojen u decembru 2009. godine. Podsećam vas sve da smo mi pre nešto manje od dve godine usvojili taj zakon. Sada se upravo Skupština, koja je izglasala i taj zakon, pojavljuje kao neko ko krši zakone koje je doneo. Kako onda da očekujemo da sve one druge institucije, organizacije, privredne organizacije, društva itd, poštuju ovaj zakon, ako mi njima sa ovog mesta šaljemo poruku – mi zakone donosimo onako reda radi, ne mora niko da ih se pridržava, pa ne mora ni sama Skupština? Ukoliko ostane rešenje koje je sada u zakonu, obezbeđuje se 25% žena. Dakle, to nije ono što propisuje taj zakon. Jutros sam govorila o tome da nismo dobili mišljenje za one amandmane koje je odbio predlagač, tj. Nada Kolundžija, koja je bila na čelu radne grupe koja je ovo radila, pa ni zbog čega je ovaj amandman odbijen. Za našu diskusiju bi jako valjalo da vidimo koja su to obrazloženja i koji su to razlozi da se ovaj amandman odbija. Ili, da kažem, zbog čega DS u ovom trenutku smatra da treba da prekrši zakon i zbog čega umesto propisanih 30, samo tim zakonom, da ne govorim o drugim konvencijama koje je ova država potpisala, ugovorima, rezolucijama itd, zbog čega se odlučila na ovakvo rešenje. Nemam to obrazloženje, pa ne mogu o tome da govorim. Ono što se ovde još krši, možda indirektno, ali očigledno niste shvatili značenje mnogih članova našeg Ustava iz 2006. godine, koji govori o ravnopravnosti polova, između ostalog, ali govori i o tome da je država u obavezi da vodi politiku jednakih mogućnosti. Politika jednakih mogućnosti može da zvuči onako kao neka fraza koja ne mora da bude nekima naročito razumljiva, ali nama ovde koji sedimo mora da bude razumljiva. Šta je politika jednakih mogućnosti? Na nama je, kada nam je Ustav otvorio čitava ta vrata, čitav dijapazon mehanizama, alatki itd, da vodimo tu politiku jednakih mogućnosti, da mi to i iskoristimo. Ovaj zakon, ako ste već ušli u to da ga menjate, pa osim što kršite indirektno Ustav na ovaj način, vi ga kršite i ovim nebuloznim rešenjima oko blanko ostavki, kršite ga i ovde. Umesto da iskoristite i ovaj zakon, da sada mi pokažemo kao najveće zakonodavno telo da mi znamo da treba da vodimo politiku jednakih mogućnosti, vi tu šansu nećete da iskoristite. Podsetiću građane, mi poslanici to znamo, na početak 2004. godine i na početak rada prve vlade Vojislava Koštunice. Jedan od prvih zakona koji je u Skupštini izglasan upravo je bio Zakon o izboru narodnih poslanika, kada smo obezbedili da nacionalne manjine ne moraju da pređu cenzus za ulazak, to je tzv. prirodni prag, i druga veoma značajna novina je bila da na listi mora svaki četvrti kandidat da bude upravo predstavnik manje zastupljenog pola. Jeste, to je u tom trenutku bilo 25%, ali je to bio jako važan i značajan korak za Srbiju i za žene u Srbiji. Podsećam vas na to, a opet govorila sam o Ustavu, koji u mnogim članovima govori o tome da je ova država u obavezi da vodi politiku jednakih mogućnosti, i to kada su svi u pitanju, a naročito žene. Kada je bio Zakon o ravnopravnosti polova, ja i moja koleginica Milica Vojić Marković smo diskutovali o tom 30 posto. U onom zakonu vrvi od te kvote 30 posto. Mi smo onako, i kao pripadnice tog manje zastupljenog pola, ali samo u ovoj sali, nismo u zemlji, zato što u zemlji živi 52% žena, dakle ima ih više, dakle, samo smo u politici i u nekim institucijama manje zastupljene. Izvan ove sale smo više zastupljeni pol. Mi smo diskutovale o tome, zar nije malo i uvredljivo za ženu kad joj kažete – evo, udelićemo vam tih 30%, jer ako nas ima više, onda bi trebalo da je 50%? Ali, svesni smo da stvari ne mogu da idu tako brzo, tako da i ti neki prvi koraci, što je bio prvi zakon o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika, to je bio prvi korak, ali je bio važan, jako važan. Drugi korak je bio Ustav, a sada se to razvija. Trebalo bi da se razvija, ali kako vi radite i to je sada pitanje ne Vlade, nego poslanika koji ovde sede, očekujem da već sledeće godine predložite da bude svega 10% manje zastupljenog pola. Navešću primer, i to namerno, Švedske. Švedska je primer planiranih, organizovanih, kontinuiranih aktivnosti u pravcu povećanja zastupljenosti žena u parlamentu, koja je rezultirala postupnim povećanjem broja parlamentarki. Godine 1971. zastupljenost žena u parlamentu je bila 15%, 1974. godine beleži se porast na 21%, 1988. godine zastupljenost je bila 38%, a danas je na nivou 47%. To je primer kvalitetne politike jednakih mogućnosti. Rekoh namerno navodim primer Švedske. Zašto? Zato što kada neko čuje Švedska ili Finska i Norveška, koje su evropske zemlje koje imaju ovde najveće standarde, najveća dostignuća, imate odmah reakciju – lako je njima, to je jedna uređena zemlja, to je jaka ekonomija, oni imaju novca itd. Međutim, da li se onda zamisli neko da je to možda i pre svega rezultat toga što sada 50% žena upravo u Švedskoj učestvuje u političkom životu? Hoću da verujem i znam da je to rezultat učešća tih žena, a ne zato što je to njima palo s neba.
Iskorišćeno je osam minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. (Zoran Krasić, sa mesta: Dosta nam je jedna Gordana Čomić.) Molim narodnog poslanika Zorana Krasića da ne dobacuje. Razumem zadovoljstvo slušanja ovakvih diskusija, ali ipak da se suzdržimo i da samo slušamo. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč.
Naravno da smo prilikom izmena i dopuna ovog zakona vodili računa o poštovanju Ustava i poštovanju Zakona o ravnopravnosti i ovim odredbama, ničim nismo prekršili ni Ustav, ni Zakon o ravnopravnosti polova, jer zakon kaže da 30% kandidata mora da bude predstavnika manje zastupljenog pola. Upravo prethodnica koja govori o tome kako treba kritikovati vladajuću većinu koja nema sluha za politiku jednakih mogućnosti, sedi u partiji u kojoj nema ni 15% žena ovde u parlamentu. Mislim da to u najmanju ruku nije korektno. Ono što smo mi hteli da uradimo kao dodatni zaštitni mehanizam jeste da zakonom obavežemo da najmanje 30% žena bude na listama, ali da istovremeno, s obzirom na to da se uvodi princip dodeljivanja mandata na osnovu utvrđenog redosleda, da najmanje 25% žena bude u parlamentu. Oko toga su poslanici koji su predložili ovaj zakon imali u početku saglasnost. Intenzivno radimo na tome da postignemo saglasnost i oko prihvatanja amandmana gospođice Jerkov, kojim bi se utvrdilo da svaka treća na listi bude žena i time omogućili da ne samo imamo 30% kandidatkinja, već da imamo najmanje 30% žena u parlamentu. Verujem da ćemo u danu za glasanje, svi koji su ovde govorili o tome kako treba da bude više žena, pokazati da smo spremni i da bar nešto uradimo, pa da dođemo na glasanje i da glasamo za ono za šta se navodno zalažemo, iako u onome što radimo neki apsolutno nemaju dokaza da to zaista u praksi i rade.
Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč. Izvolite.
Neću trošiti vreme na repliku gospođi Kolundžiji, ali poslanička grupa DSS ima četiri žene od 20, to je 20%, nije 15, kao što je 25% manje od 30, što njoj izgleda matematički nije jasno. Naravno da je to mali broj žena u DSS, ali će ih biti mnogo više, sigurna sam. Bili smo zajednički klub sa Novom Srbijom, zajedničku listu smo imali s njima i s njihove tri žene smo imali 27%, gospođo. Umemo da računamo. Sada da pokušam da matematički objasnim još neke nedoslednosti koje su jako vidljive baš na ovom amandmanu. Ta nedoslednost između onog što vladajuća većina i Vlada rade sa jedne strane i onoga što pišu i pričaju je neverovatna i ona se u svakoj situaciji koja se pokrene u ovoj državi na svakom zakonu koji dođe ovde vidi toliko da zjapi kao provalija. Zato me ne čudi da koalicioni partneri u vladajućoj većini pokazuju odsustvo sluha za takve izlete i da ovaj zakon nema veliku šansu da prođe. Najbolje je da objasnim na primerima. Evo, ovaj amandman je jedan primer. Drugi primer je to što recimo ova Vlada za sebe voli da kaže da je socijalno odgovorna i istovremeno ima 1,3 miliona onih koji su na ivici siromaštva i 700.000 onih koji žive ispod granice siromaštva. Vole da kažu kako se jako bore za to da Srbija postane zemlja zaposlenih ljudi, a samo predizborno obećanje od 200.000 radnih mesta su ljudi već zaboravili zato što se pojavio podatak, ali ne od vladajuće većine, da je 440.000 ljudi izgubilo posao za vreme njihovog mandata. Kažu za sebe da su demokratska vlada. Da li početak današnjeg rada u našem parlamenta liči na demokratiju? Da li rad ovog parlamenta liči na demokratiju? Sada bih rekla nešto konkretno o ovome o čemu mi danas pričamo. Način na koji je pre desetak godina, naročito u zadnjih pet godina, pokrenuta priča o uključivanju žena u politički život i u realan život svakog od nas, o popravljanju položaja, ekonomskog položaja pre svega, obrazovnog, socijalnog, položaja žena uopšte u Srbiji i način na koji smo pričali ovde o rodno senzitivnom jeziku, način na koji smo ovde razgovarali o Zakonu o ravnopravnosti polova, sve je to bio jedan put koji je pokazivao da će se stvari pomerati što se tiče poboljšanja položaja žena ne samo u parlamentu. Ružno je što kao žena moram da govorim u parlamentu o tome, dok većina naših kolega nije tu danas. Dakle, sve je to pokazivalo da nešto postoji kao uzlazna putanja, ali kada je konačno došao taj Zakon o rodnoj ravnopravnosti pokazalo se da uzlaznih putanja baš neće biti mnogo strmih, zapravo da sve piše jako lepo i sve ima jednu formu, ali suština se ne menja, a suština je da se položaj žena u Srbiji slabo i sporo popravlja. Mnogo je reči trošeno na taj rodno senzitivni jezik koji ništa ne doprinosi poboljšanju položaja žena. Kaže – postaju vidljivije. Bojim se da ovim zakonom i ovde danas ne postaju vidljivije, one postaju ona grupa ljudi koja služi za nekakav potkusur. Demokratska stranka Srbije u prvoj vladi Vojislava Koštunice podnela je predlog izmena Zakona o izboru narodnih poslanika i tada je prvi put uvedena zaštitna mera od 30% žena na izbornim listama. Bojim se da ćemo na tome ostati. (Nada Kolundžija, sa mesta: Neće.) Godine 2006. donet je Ustav koji je takođe govorio o položaju žena. Ne bih komentarisala to što predsednica poslaničke grupe dobacuje "neće" zato što se to uklapa u priču koju govorim. Kada ona kaže "neće", ja sam sigurna da hoće. To znači da sedam godina nekakvog protoka, rada, informacija, strašno mnogo rada na tome, položaj žena se popravio toliko malo da to može svaka od nas da kaže i svaka žena koja danas ovo gleda može da kaže. Znači, nije se popravio uopšte, gospođe moje drage i gospodo moja draga. Ako hoćete da podignete i unapredite nešto, podignete standard, kako vi volite da kažete i da govorite o tome da koristite evropske standarde, onda izvolite, gospođe, ispoštujte tih 30% i onda ćemo da pričamo o tome da je Ustav ispoštovan. Inače, mi smo od nečeg što nije centralno pitanje ovog zakona izgleda napravili centralno pitanje. Centralno pitanje je što vi rušite Ustav, što blanko ostavke ukidate, one su ustavna kategorija, što ukidate 30% žena na listama, one su ustavna kategorija. O tome se radi. To da li ćemo vi i ja da se pogledamo i da kažemo – vi ste to uradili ili niste to uradili, to nije uopšte bitno. Bitno je da se nešto popravi u ovoj zemlji, a sve što uzmete vi pokvarite. Prema tome, potpuno sam sigurna da ste i ovo pitanje upropastili.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, u želji da zaista iskreno podržim amandman koleginica iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, Aleksandre Jerkov i Olene Papuge, iznenađena sam i zatečena da su uopšte naišle na otpor unutar skupštinske većine da taj amandman bude prihvaćen i da smo mi sada u situaciji da ga na ovaj način branimo. Ne želeći da podlegnem onoj opštoj praksi da se koketira sa demokratijom u ovom domu, a ovaj dom je zaista ogledalo koketerije bar na ovom polju, želim zaista da podsetim da je ovaj amandman gotovo obavezno da bude usvojen, jer su pre njega usvojeni neki zakoni koji nas obavezuju na to. Takođe, želim da vas podsetim da ovaj amandman nije dovoljan da se izbori, ako i bude usvojen, kako reče koleginica Kolundžija, da se zdušno svi zalažete da on prođe, što nije dobro, on je već morao da bude ovde kao usvojen, dakle, da se obezbedi i ulazak u parlament najmanje 30% žena zbog mnogo čega. Naravno, taj procenat treba da bude veći, ali ovakvim zakonom, videćete, i sledeći saziv će imati isti problem. Ovde se radi o primeni demokratije, o onome što Evropa očekuje, o onome što mi stalno govorimo Evropi da činimo ili vladajuća većina govori da čini, a ne čini, dovoljno je samo odokativno, kako narod kaže, prebrojati na sajtu imena žena u parlamentu u poslaničkim grupama i videćete da je ostalo samo jedno tanko "d" od demokratije i prema prethodnoj odluci. To vam odgovorno tvrdim zato što dolazim iz poslaničke grupe koja je jedina ovde koja ima 33% žena u svom sastavu. Ponosni smo na to. Smatram da Nova Srbija ni u sledećem sazivu neće imati problem da bude čak i 50% žena, ukoliko budemo procenili da imamo 50%, možda i veći procenat, dovoljno kvalitetnih žena da budu tu. Dakle, mi nemamo tu vrstu problema. Ono što zameram takođe poslaničkoj većini, koja se o ovome nije oglasila insistirajući na ovom amandmanu, čak je koleginica možda trebalo da podseti svoje kolege da budu ubedljiviji u svojim argumentima, to je da su kod rekonstrukcije Vlade najgore prošle žene ili, da budem narodskim jezikom otvorena, premijer je prvo počistio žene, i to vrlo kvalitetne žene koje su se izuzetno dobro pokazale u svom poslu. Možda su zbog toga baš i sklonjene. Podsećam vas da ovaj amandman treba da bude usvojen, da ga zaista treba podržati, ali sam iskreno zatečena, iznenađena da skupštinska većina, koja tako naveliko priča o Evropi i svim evropskim principima i svim evropskim vrednostima, nije imala sluha i dovela nas je u ovu situaciju da mi iz opozicije danas ovako zdušno i verujem iskreno branimo ovaj amandman koleginice.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević. Izvolite.
Poštovane kolege i koleginice, kao članica političke partije koja se oduvek zalagala za ravnopravnost polova i za sprovođenje politike jednakih mogućnosti, svesna sam činjenica o statističkim podacima i broju polova i da skoro nijedna politička partija, nažalost, nema približno jednak broj muškaraca i žena u svojim redovima, a isto tako svesna sam činjenice da upravo iz ovog doma treba da potekne taj signal koji će dati mogućnost, koji će dati na snazi ženama da se više uključuju u politiku. Stoga mislim da je amandman koleginice Papuga i koleginice Jerkov značajan zato što ne obezbeđuje samo 30% žena na listama, jer ono oko čega izgleda stvaramo zabunu jeste da upravo ovaj predlog jeste predlagao 30% žena na listama, ali redosledom da bude svaka četvrta, a nije predlagao ujedno i ulazak 30% u parlament. I ovim putem bih jednako zamolila svoje kolege, svoje koleginice i sve one koji su danas diskutovali o ovom amandmanu da ga podrže, jer upravo tada ćemo pokazati ono što treba svi zajedno da radimo, a to je da sprovodimo politiku jednakih mogućnosti i da implementiramo politiku jednakih mogućnosti, jer jedna ovakva afirmativna mera, nažalost, Srbiji još uvek jeste neophodna u izgradnji demokratije. Zahvaljujem se i pozivam sve još jednom da podrže ovaj amandman, jer time možemo stvoriti kvalitetniju i verujem veću zastupljenost žena u parlamentu.
Minut i 45 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Naravno, o ovom amandmanu koji je pozitivna stvar. Na kraju krajeva, ovde se postavlja pitanje opredeljenja vladajuće većine, odnosno predlagača ovog zakona. To opredeljenje je krajnje neuhvatljivo od samog početka, to je suština priče. Tu se ne može zapravo znati šta predlagač hoće i predlagač meandrira kako rasprava teče. S jedne strane, to je zanimljivo i zabavno i odgovaralo bi duhu parlamentarne demokratije kada bi argumenti koji se iznesu u diskusiji mogli da doprinesu kristalnijim, boljim rešenjima Predloga zakona. Ovde se, međutim, radi o nečemu sasvim drugom. Predlagač od same inicijative za donošenje izmena i dopuna zakona do dana današnjeg meandrira ne zbog demokratskog dijaloga, nego zbog pritiska koji se vrši na predlagača, počev od EU do pojedinih krugova u samoj zemlji. Dakle, ovde se ne radi toliko o nekom konceptu, koliko se radi o spasavanju glave pred pritiskom koji nailazi. Tako ovaj zakon sadrži neverovatna čudna rešenja. Počev od onog rešenja koje govori o tzv. ukidanju blanko ostavki zakonom, koje su stipulisane Ustavom, a mi vrlo dobro znamo šta znače blanko ostavke, jer je to već narodni termin, da ne bi objašnjavali o čemu je tu reč, koje je apsolutno nemoguće, gde predlagač zakona pokušava da nas ubedi kako je to sve u skladu sa Ustavom i sve je divno, pozivajući se još na nekakve odluke Ustavnog suda koje se toga uopšte i ne tiču. Da bi sada, kada je reč o ovoj jednoj jedinoj promeni u zakonu koja je u samom startu bila čista ideja i protiv koje DSS nije imala ništa kada je reč o zaštiti manjeg zastupljenog pola, došlo do takvog skandala i cirkusa u proteklih deset dana otkako je ovaj zakon ovde u proceduri, da je to neverovatno. Tom cirkusu nije doprinela Aleksandra Jerkov i gospođa Papuga koje su podnele ovaj amandman, koji je, opet ponavljam pozitivan. Znači, tom amandmanu ništa ne fali, on je dobar amandman. Problem je u tome što je taj amandman prirodna posledica neukosti ljudi koji su se okupili na strani predlagača i koji ne znaju da napišu zakon. To ću vam vrlo objasniti na prost način. Naime, koleginice koje su podnele ovaj amandman su imale čistu želju s kojom se moja poslanička grupa apsolutno slaže, da bude najmanje jedna trećina manjinskog pola u skupštinskoj sali kada se mandati dodele. Znači, da tu budemo načisto. Međutim, problem je nešto drugo, što kada postoji dezorganizacija na strani predlagača, onda se niti čita važeći propis niti se valjano pišu izmene i dopune tog propisa. Ovde se brkaju pojmovi jedna trećina, 30%, pošto svako ko je učio osnovnu školu i matematiku tamo zna da je 30% manje od jedne trećine. Jedna trećina je 33,3%, a 30% je manje od jedne trećine. Zaštitna mera u ovoj skupštini može biti ili 30%, ili jedna trećina, ili dve petine, ili šta god hoćete možete da se opredelite, ali ne može biti i jedno i drugo. Ne može biti 30% i jedna trećina. Ne možete reći da je minimalna zaštitna mera 30% na listi, pazite na listi, a da onda insistirate da u parlamentu imate trećinu. Kako možemo štititi jednu trećinu u parlamentu, a ne štitimo jednu trećinu na listi? Niko nije predložio nikakvu izmenu ovog zakona koji bi zaštitio jednu trećinu na listi. Onda, koleginice podnesu amandman, koji zapravo znači zaštitu jedne trećine na listi kroz obavezu da svaki treći kandidat mora biti predstavnik manje zastupljenog pola, ali onda svejedno u odredbi tog istog člana ostaje brojka od 30% na listi. Vi imate neverovatnu stvar, smešnu stvar u zakonu, da ćete imati maltene u jednoj istoj rečenici dva različita kriterijuma, da se čovek počeše po glavi, nasmeje ili ne znam šta uradi sa tim papirom ili zakona koji vi budete usvojili. Vi tehnički nemate amandman, na današnji dan kada imamo raspravu u pojedinostima vi nemate amandman koji bi ovu glupost popravio. Vi tu glupost možete popraviti samo tehničkim izmenama nakon glasanja, provući ih kroz to ako se svi slože. Znate, to prosto ne ide tako. Ovo je najbolji dokaz da nemate pojma šta pišete, niti znate šta hoćete. To optuživanje drugih da nisu spremni na standarde, to je jedna jalova i puka priča vaša, koja je stara koliko vam je i politička stranka stara i to je način diskvalifikacije protivnika. To što se neko ne može založiti za kršenje sopstvenog Ustava i donošenje odredbi o tzv. ukidanju blanko ostavki zakonom i gaženju odredbe člana 102. Ustava, to što neko ne može da se založi za to da manir rada ove skupštine bude posledica pritisaka koje trpimo, a na koje smo sami podmetnuli glavu na panj, svojim naopakim ponašanjem i nepoštovanjem tog istog Ustava i odredbe člana 102. u parlamentu, to što neko to misli i s pravom to misli, ne daje vam za pravo da tog nekog diskvalifikujete da je neko ko se protivi normalnim, rezonskim i zdravim standardima koje demokratski svet poznaje. Niste vi ni rodonačelnik demokratije, niste vi ni glavni čuvar demokratije, niti ste vi čuvar tih principa. Ako iko gazi te principe u ovoj državi, naročito u ove poslednje tri godine na sve strane i na sve moguće načine, to ste upravo vi. To upravo vi činite. Kako možete biti zaštitnici velikih demokratskih principa kada se zalažete ovom istom izmenom zakona za kršenje sopstvenog Ustava sopstvene države? To je potpuno nemoguće. To je jedna nemoguća pozicija u koju vi sebe dovodite. Onda, pod firmom zaštite manje zastupljenog pola, nudite nam rešenja koja su surogatna i katastrofalna i koja će se, nažalost, sutradan pojaviti u "Službenom glasniku RS", koji će ovde, po firmama, državnim institucijama i u prodavnicama "Službenog glasnika" biti prodavane i distribuirane, da bi narod koji je nešto pismen pravno mogao da čita gluposti koje ste vi usvojili. Znate, to nije način da se ovde radi. Od početka ovo nije dobro. Nije način na koji se govori o ovom zakonu i nije dobar način na koji ste ovo predložili i nije dobro ono što ste predložili. To je ovde veliki problem s vama. Vi ćete sigurno u septembru ili oktobru ići ponovno na izmene i dopune ovog zakona, jer ste se u jednoj čistoj stvari, a to je poštovanje redosleda na listi, zbunili, napravili jedan cirkus iz koga nećete moći da izađete jer imate problema sa sopstvenim koalicionim partnerima. Ne znate kako će rešenje biti primenjeno kada je reč o koalicionim sporazumima. U članu 15. ste diskvalifikovali sopstveni napisani član 15. kroz prihvatanje amandmana Branka Ružića, koji je čovek hteo da zaštiti one ljude na listi koji su postali članovi Vlade, pa kada prestanu da budu članovi Vlade, da se vrate u parlament. To je bilo bitno. A to što je iz svog amandmana na član 15. izbacio mogućnost, pročitajte dobro šta ste dobili i šta ste prihvatili, što je izbacio obavezu da, ukoliko mandat prestane pripadniku manjinskog pola, taj pripadnik manjinskog pola bude zamenjen prvim sledećim na listi koji je pripadnik manjinskog pola, to nema veze. Branko Ružić je praktično svojim amandmanom diskvalifikovao zaštitu manje zastupljenog pola u naknadnom izvlačenju i vi ste to ladno prihvatili. Ladno ste prihvatili to i glasaćete za to u danu za glasanje. Ovde piše, na ovom papiru lepo piše – amandman se prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju, amandman glasi kako glasi, prvi stav šta se dešava kad mu istekne mandat pre vremena na koji je izabran poslanik, drugi stav sa tri pod tačke govori o tome kako da zaštitimo ministre i članove Vlade koji su prestali da budu članovi Vlade, a voleli bi da budu dalje poslanici. Tu je tačka. Govori se o tome šta će se dalje desiti sa stavom 3. i 4, da oni postaju 4. i 5. itd. Gde je tu odredba o tome da se, ukoliko prestane mandat poslaniku manje zastupljenog pola, mora obavezno zameniti prvim sledećim na listi manje zastupljenog pola? Nema je jer je izbačena. Čim ste prihvatili ovaj amandman, vi ste diskvalifikovali tu normu. Jeste vi svesni šta radite? Vi nemate pojma šta radite! Ovo je ogromna sramota i veliki skandal za državu što ovde činite, počev od kršenja Ustava, do ovih brljotina koje radite, a to ćete morati da objasnite građanima. Nešto se čudite ovome što pričam. Ako niste razumeli, uzmite stenogram i pažljivo pročitajte. Uporedite ovo što govorim s onim što imate ispred sebe na papiru, pa ćete videti. Znači, to je činjenica s kojom se mi suočavamo, ne znam kada ćete imati dan za glasanje, sutra, izvolte, svaka čast. Sad ću da objasnim, da bi se jednom znalo, da uđe u stenogram i da oni koji gledaju prenos znaju šta je stav DSS. Jeste, ovo je dobar amandman, mi bismo ga rado podržali i mi ga i ovako eks katedra podržavamo. Znači, javno ćemo ga podržati kad je reč o njegovoj intenciji, ali izvolte vi izglasajte. Zato što mi sutra ne možemo biti na glasanju, da svojim prisustvom i karticama u trenutku glasanja za ovaj zakon damo kvorum onima koji će, bez obzira na sve i na ovaj amandman, izglasati zakon koji krši Ustav. To ne možemo da uradimo. Ne možemo svaki čas da vraćamo i stavljamo karticu zbog jednog dobrog amandmana. Ne, izvolte, vi to uradite. Vi to uradite jer ste zaslužili da to uradite i jer ste u obavezi da to uradite, a nemojte prozivati opoziciju, ako je amandman sjajan, pa, izvolte, glasajte za njega. Ne, glasajte vi, ako ste uvereni da je sjajan.
Iskorišćeno devet minuta vremena predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da razumem poslaničku većinu, šta vi hoćete ovim zakonom? Prvo, vi u izbornoj godini, znači, izborna godina je počela 11. maja, ovo vam je četvrta godina od raspisanih izbora koje ste vi dobili i napravili većinu, menjate izborni zakon. Druga stvar, vi u ovom zakonu definišete mnoge pojmove koji su nama nejasni. Evo, konkretno, kada pričamo o amandmanu koji je tada bio u raspravi, šta ste vi to definisali i kako ste definisali pojam šta je to manje zastupljen pol? Otkud vama taj pojam i ko je manje zastupljen pol u Srbiji? Pa, muškarci su manje zastupljen pol u Srbiji. Preko 51% žena živi u Srbiji. Znači, muškaraca ima 48 zarez nešto posto. Prema tome, muškarci su manje zastupljen pol u našoj državi. Vi sada definišete manje zastupljen pol. Gde? U parlamentu. Još nisu bili izbori. Pitanje je ko će biti i kakav će biti odnos snaga. Vi ste jednostavno počeli sada da pravite, evo, iz diskusija se vidi, raznorazne kombinacije koje ne daju garanciju bez određenih amandmana da će biti stvarno u parlamentu jedna trećina, odnosno svaka treća na listi da bude žena. Šta će se dogoditi? Naravno, oni koji postanu ministri i koju uđu na raznorazne funkcije, povuku se, ako ide sledeći sa liste, može taj odnos drastično da se promeni. Evo, primer Nove Srbije, o čemu je ovde bilo govora. Mi sada imamo u parlamentu 33% žena. Realno, znači, ne na listi, nego u parlamentu. Gde ste vi? Koja je vaša cifra? Gde ste u Vladi? U Vladi treba da imate šest-sedam ministara žena, gospodo. Koliko imate? Dve žene imate. Oterali ste iz Vlade najbolju ministarku koja nije dala da se krši zakon, Dianu Dragutinović. Po meni, ja sam iz opozicije, gospođa Dragutinović, mi smo ovde vodili žestoke rasprave, ali je bila jedna vrlo korektna ministarka koja nije davala da se nešto veštački održava i da se krši zakon i stopirala mnoge projekte koji nisu imali pokriće. Prema tome, koliko vam je direktora javnih preduzeća žena? Nijedna, gospodo, nijedna. Dajte jedno javno preduzeće gde je direktor žena. Nemate nijedno. Ovo je sve jedna priča prazna koju vi nama pričate, a sutra ćete to poremetiti. Ovo jedino poštuje opozicija, što se i vidi, i poštovaće. Vi, gospodo iz vladajuće koalicije, morate debelo da razmislite šta je vaš cilj. Da li nešto da pravite čisto da bi pokazali prividnu neku demokratiju ili da napravite nešto da to stvarno bude dobro. Zato nije ni dobro ovo da se po rednom broju imenuju poslanici. Protiv toga sam se borio i na radnoj grupi, i na kolegijumu i ovde u parlamentu, i to nije u redu. To nije tražila od nas EU. To je nešto što je predložila naša Vlada da će prihvatiti u onom paketu koji je dala EU. To uopšte nije traženo od EU. Logično je da ovaj amandman o kome je reč bude prihvaćen, jer onda će se i jasno definisati, ako je svaka treća žena na listi i logično je da ako žena ode sa liste na neku funkciju da je zameni sledeća sa liste, ali žena, a ne da bude redni broj koji će doći. Doći će muškarac, pa ćemo tako jednu po jednu eliminisati i doći ćemo u parlamentu u vrlo neugodnu situaciju koja neće biti dobra. Da ne pričam o motivu na izborima za pravljenje dobrih rezultata, gde će sve stranke imati veliki problem. Naravno, vi iz vladajuće koalicije ćete, kao i obično, izraditi birače, pa ćete reći – dobro, svi ćete vi biti zadovoljeni, ovaj dvestoti će ući u parlament jer ćemo mi dobiti vlast, pa će biti poslanici, pagradonačelnici, pa sekretari državni, pa pomoćnici i sve ćete to nabrojati. Tako ćete ljude nekako pridobiti da ćete uraditi neku pravu stvar i da se svi nadaju. Ali, činjenice pokazuju da ćete vi izgubiti izbore, gospodo. To je evidentno. Nemojte sad pričati priče. Vidim da sada vaši poslanici komentarišu – da mi uđemo u vlast, pa će onda pola njih otići na raznorazne funkcije, a onda će ona druga polovina doći do začelja i svi će biti u nadi da će postati poslanici. Nije to tačno. Vi ćete sigurno u idućem mandatu biti opozicija. To stoji. E, sad ćete ući u velike probleme. Imaćete na listi sadašnje ministre, gradonačelnike koji će sutra posle izbora izgubiti vlast. Nećete moći nikako da ih dovedete u parlament jer ste sami im zatvorili vrata. Poslanik ne može postati, dok je još ministar, dok se ne konstituiše vlada. Kada se konstituiše vlada, ne možete ga promeniti nikada. Ne možete mu naći mesto kako da uđe u parlament. Prema tome, vi ste ovde imali izuzetno dobrih predloga, dobrih amandmana, ali vi nećete da ih usvajate, već tvrdoglavo terate ono što ste zacrtali, da to progurate, bez ikakvog pokrića. Zato će nastati problemi posle izbora. Zato je bilo najpametnije da ovaj zakon povučete, u izbornoj godini se nikad ne menja izborni zakon, i da ovo sve sklonite, da uđete regularno u ustavnu proceduru promena da bi to sve bilo u redu i da, naravno, za sledeće neke izbore koji dođu posle ovih izbora pripremite čestito i pošteno zakone, da Vlada u punom mandatu stavi na dnevni red, da sledeći parlament u punom mandatu to izglasa, da se promeni izborni zakon i da se ima vreme za pripreme za neke od narednih izbora. Ali, vi to uporno nećete. Zato ne vredi što vas mi iz opozicije upozoravamo. Gospodo iz vladajuće koalicije, još jednom želim da vam ponovim – vi ćete sigurno u narednim izborima biti opozicija i razmotrite svoju poziciju. Vi sami radite sad protiv sebe, računajući da ćete opstati, da ćete dobiti vlast, a to ne pokazuje nijedna činjenica danas. Naravno, neki od vas će biti možda, ali mali deo, što se i sada nagoveštava, ali većinski deo će biti opoziciono nastrojen i sedećete u ovom parlamentu i proklinjati što ste mnoge zakone doneli kao vlast, koji će vam se obiti o glavu. Shvatite onu narodnu – ko drugome jamu kopa, sam u nju pada. Prema tome, to će tako i biti i stvarno vas molim da povučete ovaj zakon i da ne radite ovo što radite u izbornoj godini, jer ovo je izborna godina, 11. maja je počela izborna godina, znači, ne predizborna nego izborna godina za sledeće izbore. Kada će biti? Nije bitno, mesec, dva, tri, tamo-ovamo, ali mi smo sada u izbornoj godini i vi to zaboravljate. Nemojte sada juriti veštice, nemojte sad praviti progone, nemojte sada raditi mnoge gluposti koje radite, koncentrišite se. U izbornoj godini se podnose rezultati vašeg trogodišnjeg rada. U izbornoj godini mora da izađete sa projektima i programima koje ste uradili. Nemojte nagoveštavati šta će biti za tri godine. Za tri godine će neko drugi to sve prezentirati, raditi, brinuti se o tome. A ovo, za ove tri godine što ste uradili, vi sada o tome pričajte. Ali, pošto tu nemate neku priču, vi sada pričate šta će biti 2013, 2014, 2015. i čak ste dogurali do 2020. godine. Vi daleko dobaciste. Kako mislite? Kakve vi veze imate sa 2020. godinom. Nemate nikakve veze. Vi sada objašnjavate nama šta će biti? Kažete da se nije mnogo radilo u ovom periodu, ali zato ste stvorili uslove da do 2020. se uradi mnogo. Molim vas lepo, to je smešna priča. Vi ste u izbornoj kampanji zacrtali određene datume, definisali određene projekte, postavili određene rokove i nijedan rok niste ispoštovali. Očekivao sam 2010. godine 200.000 automobila. To je vaš program i izvoz na rusko tržište. Projekat je propao. Propao, a vi to nećete da kažete. Sad izlazite sa drugim projektom, trećim projektom, četvrtim projektom i sve ste izgleda izmašili i postali ste smešni. Sada, naravno, vi pričate šta je to moglo da bude, šta se dogodilo i šta će biti za sedam, osam, devet, deset godina. Prema tome, niste bili sposobni da nas 2013. uvedete u EU, a obećali ste i to vam je veliki minus. Niste uspeli da postanemo ni kandidati. Nešto lovite da napravite neki dil, kandidati, ali da ne počnu pregovori, nešto tobože na nekoj listi čekanja, nešto kombinujete, da bi poboljšali poziciju, ali to je providno. Sada idete sa izbornim zakonom, objašnjavajući da ćete promenom izbornog zakona nešto učiniti da poboljšate svoju poziciju. Lepo imate vašeg poslanika, koji predlaže pametan amandman, da jasno definišemo poziciju određene strukture, koja će se pojaviti na izborima i vi to nećete, nego hoćete da ostane otvoreno i da onda izigravate i ovo što je bilo neminovno da se uradi. Pokažite na delu da ste nešto definisali jasno, glasno i precizno. Svugde ste neodređeni. Predlagao sam ovde već mesecima, usvojte ljudi rebalans budžeta, nemojte da radite napamet, možda vas zakače neki vanredni izbori, bez rebalansa ste radili i nećete imati parlament da vam to prihvati, nastradaćete. Ne može da bude nedefinisan budžet, mi smo ga ovde usvojili. Zakon o budžetu niko ne poštuje. Radite bukvalno šta hoćete. E sad menjate izborni zakon, uvodite nas u jedno priču novu, punu nade za određenu kategoriju glasačkog tela, ali opet nedefinisanu. Dajte nešto izdefinišite. Hajde, kada izađemo iz ovog parlamenta, iz ovog saziva da kažemo, nešto smo definisali i to je tako i tačka. Ako ste doneli Zakon o informisanju, stanite iza njega, loš, vi ste ga doneli, da bi zaštitili određenog vašeg lidera. Ako ste doneli Zakon o borbi protiv korupcije, vi ste ga definisali, upropastili, izopačili, unakazili i naravno, ne možete ništa da učinite sad jer bukvalno niko ne poštuje Ustav, radite šta god hoćete. I sad kršite Ustav, nemojte se pokrivati rečima, sad je rekao Ustavni sud, sutra će neko da vas pita i protumači drugačije. I zato bar prihvatite pametne amandmane vaših iz koalicije, koji vam predlažu da određene pozicije definišete jasno i glasno. Jednostavno još jednom želim da podvučem na kraju, nemojte se nadati da ćete biti idući put vlast. Rezultati su vam toliko loši da ćete sigurno biti opozicija. I ono što uradite sad u ovoj izbornoj godini, napravite korektno, jasno i glasno. Nemojte ulaziti u raznorazne avanture koje ništa nisu definisale. Mi znamo da vi imate unutrašnja trvenja, probleme, prijave. Sramota je, vi dolazite kod nas iz opozicije i dajete nam papire da napadamo vaše koalicione partnere. Mi to nećemo da radimo. Prema tome, razmislite malo o tome. Nemojte da o tome načnem priču i da počnemo da pričamo. Vi dolazite sa papirima i gurate nam.
Reč ima potpredsednica Skupštine gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine Novakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da je ovaj amandman koleginice Jerkov skrenuo pažnju sa suštine ovog zakona, koji je suspendovao demokratske procese u Srbiji i ukidanjem ostavki, zatvaranjem lista, i SRS je tako izričito protiv ovakvog načina promene izbornog zakona. S druge strane, ovo sada dok mi govorimo i dok je trajala ova rasprava, stigla nam je ispravka amandmana gospodina Čolakovića. Čujemo i u skupštinskim kuloarima da se opet vodi nekakva rasprava, znači vi ćete ipak uspeti da sakupite dovoljan broj poslanika da izglasate ovaj zakon koji vam diktira EU, a i nekakva Venecijanska komisija, ali stvarno moram da se vratim na suštinu ove priče o jednakim mogućnostima i o ulozi žena u srpskoj politici zato što sam srpski radikal i zato što pripadam stranci koja je od početka, dakle, uvođenja višestranačja u Srbiji promovisala takvu mogućnost bez obzira na kvote, bez obzira na 25-30% jer smo to i na delu pokazivali. Da je ista konfuzija bila kod vas i da se vi samo deklarativno zalažete za to, pa zato i nemate bar znam u Šumadiji u vašim opštinskim organizacijama sve stranke koje su na vlasti, uopšte nemate ni žene aktiviste, ni u rukovodstvu tih odbora, niti na glavnim funkcijama. To je zbog toga što vi žene tretirate kao manje zastupljeni pol u kategoriji jedne cifre. Vi to treba da uključite u zakon kako vam je stigao diktat, a u stvarnom, u suštinskom vašem političkom životu i u radu, počev od lidera vaših stranaka, preko svih u vašim hijerarhijama, vi se za to ne borite. Pravo da vam kažem, pošto je veći broj upisanih birača žena u Srbiji, stalno ih pozivam, kao i sve druge koleginice i kolege, da ne glasaju za vas i vašu politiku. Zašto? Doveli ste Srbiju na ivicu bede i siromaštva. Danas je veći broj gladnih, i žena i dece i njihovih muževa i sinova. Isterali ste ih sa posla, tajkunima prodali budzašto firme u kojima su radili. Pogledajte kakvo nam je školstvo, kakvo nam je zdravstvo, pogledajte kakva je situacija u svim segmentima društvenog života. Pa, normalno je da ne treba ni da budu motivisane i da idu vašim tim putem EU i da glasaju za vaše stranke. A, zašto se to dešava i zašto je proces takav pozitivan, bez tih kvota i bez tih rasprava oko toga da li treba ovoliko ili onoliko, prisutan u SRS. Moram da vas podsetim, izašla je gospođa Čomić, vi tada niste bili poslanik gospodine Novakoviću, ali jeste gospođa Kolundžija, doduše u Čovićevoj stranci, ali nema veze, kada je bilo 176 poslanika DOS-a, dakle, posle petooktobarskog puča. Mogli set da uradite šta hoćete. Politički sam učenik dr Vojislava Šešelja, pa vam ponavljam jedan deo onoga što vam je on rekao tada, te davne 2002. godine – kako je došlo do toga uopšte da se nađe bar jedan deo mogućnosti da žene budu i na listi i da budu izabrane za odbornike. Amandman tadašnje vaše koleginice iz tog vašeg DOS-ovskog konglomerata, Leile Ruždić, nije htela da prihvati poslanička većina i onda je predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj izašao za govornicu i rekao da to SRS ne radi zbog toga, iz istih pobuda kao vi da biste namirili tamo neki broj, nego zbog činjenice da mi želimo našom ideologijom i politikom koju promovišemo, kao što to činimo ja i moje kolege i braća i sestre srpski radikali ovde, svuda i na svakom mestu, da pridobijemo što veći broj manje zastupljenog pola, a to su žene u Srbiji, da budu motivisane, da se uključe u politički život i da daju svoj doprinos. Kako mi to radimo, da bih vas naučila nečemu, pošto očigledno imate problem, i kod vas se sve svodi na cifre i na brojke i ne možete oko toga da se usaglasite; i bez obaveze zakona, naravno, vi znate da smo mi jedina politička stranka u Srbiji koja, državotvorna i zaista, deluje u kontekstu ideologije srpskog nacionalizma i svih pozitivnih vrednosti srpskog društva, mi smo se rukovodili time i krenuli smo od toga da treba da motivišemo i muškarce i žene podjednako da priđu i da pristupe našoj borbi protiv ovakvog režima. Protiv globalizacije, protiv EU, protiv NATO, a na lokalnim nivoima i u sredinama, ne samo da budu ikebane na listama za odbornike, već da aktivno učestvuju u političkom životu stranke, u jednoj Rači, u Lapovu, Surdulici, gde god u manjim sredinama, i da se aktivno bave ovim što mi ovde zastupamo sa najvišeg zakonodavnog nivoa. Mi nemamo nikakvu obavezu u Statutu SRS da prilikom izbora 10 članova, koje bira godišnja skupština opštinske organizacije na mandatni period od godinu dana, izaberemo najmanje jednu trećinu žena, ali u svakom opštinskom odboru srpskih radikala u Srbiji, među tih 10 članova, koje bira najviši organ opštinska skupština, najmanje je tri žene, a evo u Kruševcu smo imali slučaj sa ogromnim brojem izabranih odbornika, čak preko te kvote koju ste vi propisali. Znači, nije problem u tome. Inače, izuzetno je teška situacija za sve, i ne možete da gledate sada da žene mnogo lošije i teže žive. I njihovi muževi, znate, kako je njima kada su posle 20 ili 30 godina ostali bez posla, ne mogu da školuju decu, niti su za penziju, isterali ih sa ovog ZZO-a iz Kragujevca, ili u drugim gradovima, kako su već smišljali da se ratosiljaju tih ljudi. Molim vas, ovde je suština u tome da mi menjamo društvo, bez obzira na to da li smo žene ili muškarci, da se borimo protiv svakog zla koje vi promovišete, a najveće zlo je to što želite Srbiju i što srljate u EU, koja vam uništava privredu, koja nam otima našu južnu srpsku pokrajinu i koja čini sve da danas deca u Srbiji, i buduće majke i one koje to već jesu, teško žive i da ne vide svoju perspektivu. Zbog toga sam i zahvalna svojim kolegama i poslaničkoj grupi, a pre svega našem predsedniku koji je prvi promovisao to da ne treba da bude nikakvih kvota, već da se borimo za ono što je naša ideologija i što je naš pravac za bolju budućnost Srbije, i pre svega sam zahvalna građanima Srbije, koji razumeju ove naše jasne poruke, a ne razumeju i neće razumeti, budite sigurni, na sledećim izborima da prihvataju to da po diktatu zapadnih moćnika radite sve ovo i na ovakav način uništavate i unižavate demokratske procese u Srbiji.
Reč ima potpredsednica Skupštine, narodna poslanica gospođa Gordana Čomić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispunjavajući svoje obećanje dato u debati u raspravi u načelu o Predlogu izmena i dopuna Zakona o izboru narodnih poslanika, kada sam govorila u prilog podršci amandmana svojih koleginica, danas hoću da ponovim da je amandman koji predviđa da na izbornim listama, pa tada po redosledu i u sazivu budućeg sastava NSRS, bude svaka treća žena, odnosno svaki treći kandidat manje zastupljenog pola. Bilo je danas zadovoljstvo biti u ovoj sali, bilo je zadovoljstvo i predsedavati i slušati sve moje kolege i koleginice, zbog toga što je bilo sasvim jasno da imamo svest o kakvoj se važnoj temi radi, kada naizgled samo malena izmena, predviđena za redosled na listama, ne svaka četvrta, ne dve u 10, nego svaka treća, odnosno tri u 10 mandata, dakle, bilo je zadovoljstvo slušati koliko zaista osećamo da je u pitanju važna stvar. Zašto je važna? Zato što je u pitanju osvajanje slobode. Onaj ko se reši da se bavi parlamentarizmom, onaj ko reši da sobom nosi hiljade glasova drugih, koji ne mogu na mesta gde se odlučuje, taj nepogrešivo oseti kada je važno tu slobodu osvojiti, koliko je teško osvojiti slobodu i koliko je važno glasno govoriti da se sloboda osvaja, a ne zaslužuje, da se sloboda osvaja, a ne daje. Amandman naših koleginica je osvajanje te malene crtice slobode, između dve narodne poslanice među 10 poslanika, u tri narodne poslanice među 10 poslanika. Zašto je to tako teško? Zašto je tako važno argumentovati da je svejedno i da ćemo mi iovako ionako izabrati bar tri od 10 ili možda četiri od 10, i zašto je tako teško objasniti, a zašto nas već nema tri narodne poslanice u 10 ili zašto nas nema pet u 10? Zato što je to žensko osvajanje slobode, zato što tek stotinak godina žene zajedničkim naporima bore za sebe pravo glasa, a tek dvadesetak godina zajedničkim naporom pokušavaju da izbore za sebe pravo na reprezentativnost na mestima odlučivanja. Zašto je to osvajanje slobode? Zato što u niti svake ideje da žena treba da bude ravnomerno zastupljena na mestima gde se odlučuje nije borba za moć i nije borba za podelu moći, nego borba za podelu odgovornosti. Talentovani političari to razumeju. Predsedavala sam sednicom Skupštine kada je narodni poslanik Vojislav Šešelj podneo amandman o 30%. Da li je razumeo ideju ne znam, da li je razumeo cilj ne znam, ali da je razumeo da je osvajanje slobode važno i za druge, to sigurno znam i to razumemo svi u ovoj sali. Jedini problem koji se pojavio jeste, kako da mi iz opozicije koji imamo legitimitet i legalitet, u odluci da ne prisustvujemo glasanjima na sednici Narodne skupštine u danu za glasanje, kako da ipak budemo prisutni u danu za glasanje, a da ne ugrozimo svoje prethodne odluke, mi smo opozicija, mi ne učestvujemo u glasanju, mada je to teško da se razume, ali je legalno i legitimno, i zato postoji znanje i veština za osvajanje slobode. Mi ćemo vam javiti dovoljno vremena da budete tu, dovoljno vremena da samo utrošite svoju poslaničku energiju i volju, tako očito danas viđenu u ovoj sali, da glasate za amandman narodnih poslanica Aleksandre Jerkov i Olene Papuge, i da time pokažemo zajedno da je osvajanje slobode nekada i učiniti nešto protiv uobičajene rutine i uobičajene strategije kad si opoziciona stranka, kao što ću ja u ime osvajanja slobode, sasvim sigurno, prva glasati za amandman narodnih poslanica Aleksandre Jerkov i Olene Papuge. Hvala vam.
Hvala, gospođo Čomić. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, ne znam gde se nalazim, prosto sam zbunjen. Nego, da krenemo redom. Mnogo lepo, znate, ali ne ulazi na usta nikako, pa slaba vajda. O čemu se radi? Gospodin Milovan Radovanović je podneo amandman na član 40a i tražio je da se na kraju rečenice dodaju reči "u roku od 48 časova". Šta to znači? Ako podnosilac izborne liste ne bude poštovao ono štoje napisano u stavu 1, e sad, šta piše u stavu 1, to gospodine Novakoviću niko živi ne zna, da li je to na svaka četiri po jedan, da li na svaka tri po jedan, da li neka druga matematika, to još ne znamo, ali se kaže – ukoliko se ne poštuje ono u stavu 1, šta je, nek nam bog pomogne, RIK će pozvati podnosioca izborne liste da otkloni nedostatke, ono što je napisano u stavu 1, a da nam bog pomogne, ne znamo šta piše ni tamo. Ovde je samo zaboravljen rok u kome taj podnosilac izborne liste treba da ispravi te greške. Milovan Radovanović je napisao da taj rok bude 48 sati. Pošto ove naše propise pišu dunsteri, pojma ljudi nemaju o ovoj oblasti, kao što nam je Zakon o finansiranju političkih stranaka pisao Božidar Đelić sa Aleksandrom Drecun, dobro smo preživeli ovih sedam-osam godina, šta sve tamo od nebuloza ima, bože me sačuvaj, znači, nešto piše u 1. stavu, ali mi ne znamo šta piše. Gospodine Novakoviću, pravo svakog narodnog poslanika jeste da podnosi amandman, ali kada mala dobro organizovana grupa od 108 poslanika, počinje se sa Agatonovićem i završava se na kraju sa Esadom Džudževićem, napiše predlog izmena i dopuna zakona, tu se nalazi i Aleksandra Jerkov, onda oni podnesu amandman na svoj predlog zakona i mi još ne znamo da li je predlagač usvojio. Čekajte, oko čega ste se vi usaglasili kada ste pisali predlog? Ko je vama pisao predlog? Da vam neko nije podmetnuo ovo? Onda Ružić ubaci nešto, da niko i ne zna za amandman, pa čujemo da je taj amandman prihvaćen. Onda Momo Čolaković trguje malo. Vidimo, izgleda, i njegov amandman će biti. Čekajte, da li ste vi svesni šta ste potpisivali? Kad ste vi bili pravi: kad ste potpisivali predlog izmena i dopuna zakona ili ste pravi kada pišete amandmane? Ili je ovo dogovor da se vlasi ne dosete? Znamo mi za te vaše taktike i puštamo vas da potonete skroz. Samo da vas podsetim, pošto se već priča o nekim procentima, jedna preporuka koja je bila samo preporuka, kao politička deklaracija koja treba da bude putokaz kako da se ostvare neke težnje, neko je takođe pod pritiskom iz inostranstva shvatio da to treba da bude norma, i tako je došla norma. Kada preporuka postane norma, onda imamo glupost i varijacije na temu glupost. Onda se izvlači zaključak o nekom redosledu koji je Sveto pismo. Redosled nikada nije bio Sveto pismo, nego je taj redosled poštovan samo u slučaju kada politička stranka ne želi da iskoristi svoje ovlašćenje, da odredi kome treba da pripadne mandat sa njene izborne liste. Onda je važio automatizam. Vidite koliko je to besmisleno kada bude svaki četvrti jedan iz manje prisutnog pola, svaki treći i jedan iz manje prisutnog pola. Ko zna na kraju šta će da ispadne? Onda manje prisutan pol preskače. Onda, koji ste đavo pravili listu? Šta liste obavezuje? Kod vas je sve pozitivna diskriminacija. Znate šta je osnova za pozitivnu diskriminaciju: šta odgovara Nadi? Što je Nada kriterijum, objasnite mi molim vas? Što bi Venecijanska komisija bila kriterijum? Venecijanska komisija se ograđuje, ona kaže – aman ljudi, to su naše preporuke, možda i mi pogrešimo. Ne, vi odmah idete sa etiketama. Danas pričamo o apsolutno perifernim stvarima, a zaobilazi se glavna stvar, a doći ćemo vrlo brzo do te glavne stvari. Član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, nemate pravo ni 126, ni 130, ni 250, da kršite odredbu člana 102. stav 2. Ustava Republike Srbije. Vi sve pristajete da uradite, samo se pravite slepi, ne znate da ta norma postoji. Pravite se malo više slepi nego onaj Ustavni sud sa Bosom Nenadić, ona zaboravila na to. Ona se poziva na neki Evropski sud za ljudska prava, pa tamo izvlači kvadratni koren iz tri rečenice, iz dve odluke, gde se prave neke insinuacije i od toga se pravi međunarodni standard. Pa gde je taj međunarodni standard? Morali ste da priznate u vašem predlogu zakona da ne postoji obaveza usaglašavanja sa međunarodnim standardom, jer međunarodni standard ne postoji. Šta nas zamlaćujete ovde, bre, ljudi? Znamo šta je, oćete da pokradete izbore, bre. Luka Beograd mora da calne, Ušće mora da calne, svi moraju da calnu da imate dobru propagandu i morate da imate apsolutnu kontrolu, od biračkog mesta preko medija. Zašto? Ne sme da propadne put u EU, iako je to samoubistvo. Malopre sam slušao ove gospođe ovde, samo što se nisam rasplakao. Izvinite molim vas, poštovane koleginice, valjda ste i vi neke reklame da se žene bave politikom. Sudeći po Gordani Čomić, teško da je to reklama ženama da se bave politikom.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Da) Gospodine Šehoviću, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, na član 9. Predloga zakona o izboru narodnih poslanika podneo sam amandman, čije se rešenje odnosi na minimalan broj potrebnih potpisa za prijavljivanje izborne liste. Citiraću svoj amandman – izborna lista koju podnosi politička stranka nacionalne manjine utvrđena je kad je svojim potpisima podrži najmanje 1000 birača. Ovim amandmanom menja se član 9. Predloga zakona tako što se u članu 43. zakona posle stava 1. dodaje novi stav kojim se utvrđuje potreban broj potpisa birača za podršku, odnosno potvrđivanje izborne liste koju podnosi stranka nacionalne manjine, čime se vrši ujednačavanje sa brojem koji je potreban za osnivanje političke stranke nacionalne manjine. Prema Zakonu o političkim strankama predviđeno je da politička stranka nacionalne manjine, da bi se registrovala, potrebno je da je podrži hiljadu potpisa, a za stranku koja ne predstavlja nacionalnu manjinu predviđeno je 10 hiljada potpisa. Ovim zakonom o političkim strankama predviđena je pozitivna diskriminacija pripadnika nacionalnih manjina, da bi oni mogli pod određenim olakšavajućim uslovima da učestvuju u političkom životu ove države. Svojim amandmanom želim da uspostavim određenu vrstu analogije sa izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, na taj način što, kao što je predviđeno Zakonom o političkim strankama, da se olakša učešće pripadnika manjina u političkom životu, tako da se i olakša učešće pripadnika manjina na izborima. Prihvatanjem ovog amandmana mi ćemo olakšati i time motivisati učešće pripadnika manjina u političkom životu, na taj način što ćemo im omogućiti da sa hiljadu potpisa birača učestvuju u političkom životu. Svoj amandman ću da potkrepim jednim primerom. Ako je, npr, za izbornu listu koja predstavlja nacionalnu manjinu potreban prirodni prag, odnosno u praksi 14-15 hiljada potpisa, u zavisnosti od izlaznosti, a prema važećem zakonu je potrebno 10 hiljada potpisa da bi se određena izborna lista prijavila za učešće na izborima. Znači, odnos broja potrebnih glasova za osvajanje mandata je 1,5 puta veći, dakle, 15 hiljada glasova za osvajanje jednog mandata, a 10 hiljada potpisa za učešće na izborima. Kada uporedimo političku stranku koja je na ivici cenzusa, odnosno koja je prošla cenzus, koja je osvojila 5% glasova od izašlih plus jedan, u našim uslovima to obično iznosi oko 180 hiljada glasova, a kada se ovaj odnos potrebnog broja glasova političke stranke koja je ušla u parlament, dakle, osvojila cenzus, uporedi sa potrebnim brojem potpisa za učešće na izborima, odnosno da im izborna lista bude utvrđena, dobijemo količnik 18. Znači, potrebno je da osvoji 18 puta više glasova nego što je potrebno potpisa. Složićete se sa time da ako određena politička stranka ima uporište u svom biračkom telu, mnogo je lakše dobiti 15 hiljada glasova birača nego što je potrebno overiti 10 hiljada potpisa. Iz tog predloga bih se pozvao i na Ustav Republike Srbije, koji kaže u oblasti koja reguliše ljudska i manjinska prava, da se pripadnicima nacionalnih manjina ima obezbediti proporcionalno učešće, odnosno odgovarajuća zastupljenost u predstavničkim telima. Prihvatanjem ovog amandmana mislim da ćemo obezbediti da se ispoštuje odredba Ustava a, s druge strane, mislim da ovo nije na štetu nijedne političke stranke, niti na štetu bilo koje političke stranke koja zastupa interese nacionalnih manjina. Još jednu stvar da vam kažem, Republika Srbija je donela dosta zakona iz sektora ljudskih i manjinskih prava. Mislim da je ona u ovoj oblasti jedna od država koja je među prvima u regionu i to je dobro. S druge strane, implementacija ovih zakona koji tretiraju oblast ljudskih i manjinskih prava je vrlo loša i tu imamo veliku nesrazmeru. To hoću da kažem i ovim amandmanom. Zakonom o političkim strankama omogućavamo pripadnicima nacionalnih manjina da na jedan laganiji način učestvuju u političkom životu a, s druge strane, kad pripadnici nacionalnih manjina učestvuju na izborima, što je finale jedne političke aktivnosti, mi im otežavamo učešće time što im tražimo 10 hiljada potpisa.
Amandman, kojim se posle člana 9. dodaju novi članovi 9a i 9b, podneo je narodni poslanik Momo Čolaković. Izvolite, gospodine Čolakoviću.
Poštovani potpredsedniče, uvaženi narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika je pripremljen od strane predstavnika vladajuće koalicije. Poslanička grupa PUPS je u tome učestvovala. On je proistekao kao obaveza iz agende o pristupanju EU i mi nismo to osporavali. Šta se u zakonu predviđa? Predviđaju se tri grupe izmena i dopuna. Prva je vezana za blanko ostavke, druga je vezana za utvrđivanje zatvorenih lista i treća su pravno-tehničke ispravke u postojećem zakonu. U vezi sa utvrđivanjem redosleda na listi, mi smo uočili određene probleme koji mogu proisteći iz koalicija koje se utvrđuju u predizbornoj aktivnosti i u tom pogledu smo predložili da se član 9. menja, zbog toga da bi se stvorili preduslovi da bi se član 15. mogao menjati. Imajući u vidu da smo tokom današnjeg dana imali konsultacije u okviru vladajuće koalicije, predsednici poslaničkih grupa, meni je sugerisano da izvršim određene ispravke amandmana na član 15. i to sam učinio. U konsultacijama sa pravnom službom došao sam do zaključka da član 9. nije potrebno menjati i u tom pogledu bi on bio bespredmetan, ukoliko bi se amandman, u kojem sam izvršio određene ispravke, prihvatio. Zbog toga mislim da nema potrebe šire govoriti u vezi sa ovim amandmanu, a o amandmanu na član 15. ću kasnije govoriti. Da kažem i to da će naša poslanička grupa podržati amandman koji su podnele gospođica Jerkov i Papuga, vezano za zastupljenost manje zastupljenog pola na listama i pri izboru narodnih poslanika. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala, gospodine Čolakoviću. Amandman kojim se posle člana 9. dodaju novi članovi 9a i 9b zajedno su podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Reč ima gospodin Petrović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman, kao što je moj prethodnik gospodin Momo Čolaković rekao, poslanici JS su podneli kao preduslov da bi se usvojio amandman koji smo podneli na član 15. i stvorili uslovi da kod koalicionih izbornih lista ne dođe do oštećenja, da tako kažem, stranaka koje imaju manji broj kandidata na listama za izbor narodnih poslanika. Šta smo hteli ovim da kažemo? Ako se ne bi usvojili ovakvi principi da kod koalicionih lista koje se predaju RIK, sa utvrđenim paritetima nakon osvojenih određenog broja glasova normalno da se pređe cenzus, ukoliko se ne bi usvojio princip da svaka lista stranaka i grupe građana koje imaju određeni broj kandidata, a prema koalicionom ugovoru koji overen kod nadležnog državnog organa i na taj način proizvodi pravna dejstva, ne bi se poštovale odredbe koalicionog ugovora. Postavlja se pitanje – čemu svrha i čemu prilagati koalicione ugovore koji predviđaju šta i koliko svaka stranka učesnica u koaliciji učesnika na izborima dobija kao pravo da na osnovu rezultata ostvarenih u glasanju dobije pravo na određen broj mandata? To je jedna, da kažem tako, strana medalje. Druga strana jeste da u slučaju ostvarenja određenih rezultata i dobijanja određenog broja mandata u Narodnoj skupštini Republike Srbije, jedna stranka može da ostane iz koalicije iz bilo kojih razloga, neću da polazim od onih najnepovoljnijih, bolest ili daleko bilo nešto teže, bez jednog ili više poslanika, ako bi se strogo držali ovoga što je predviđeno u izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Uzgred budi rečeno, zbog šire javnosti, poslanici JS nisu potpisali ovaj predlog zakona i nisu učestvovali u njegovoj izradi, da smo učestvovali sigurno se ne bi složili sa ovakvim izbornim predlogom koji je dat. Dakle, da se vratim na ovo, ukoliko bi ostali bez nekog od poslanika, ako bi se strogo držali redosleda prijavljenih kandidata Republičkoj izbornoj komisiji, te stranke bi ostale bez mandata, odnosno ugovor koalicioni ne bi proizvodio pravna dejstva, što znači da se džabe i dostavljao Republičkoj izbornoj komisiji. Ovde pozivanje na određene preporuke Venecijanske komisije od strane nekih učesnika u diskusiji mislim da je deplasirano, bar onoliko koliko sam imao uvid u tu preporuku. Nije mi jasno, pa bih voleo da ovi mladi pravnici, magistri i doktori nauka koji brane tezu da preporuka postaje izvor prava, kažu gde su to našli? Kao pripadnik stare garde znam da nikada preporuka, uredba, pa čak ni odluka Ustavnog suda ne može da bude izvor prava, nego može da bude samo osnov za uređenje nekih budućih odnosa u nekim novim zakonima. Dakle, ukoliko bi se prihvatile ove preporuke, mi bismo došli u situaciju da nismo zemlja koja može sama na svoj način, zasnovan na demokratskim principima, da uredi svoje izborno zakonodavstvo. I da ne bih mnogo oduzimao vreme, poslanici JS će glasati za zakon o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika pod, normalno, uslovom, kao što je gospodin Čolaković rekao, da budu prihvaćeni ovi amandmani, odnosno naročito ispravka amandmana na član 15, jer na taj način bi se zaštitili i interesi manjih stranaka, odnosno stranaka koji imaju manji broj kandidata na izbornim koalicionim listama i na taj način bi se zaštitila i izborna volja građana. S druge strane, kad govorimo o izbornoj volji građana, govorio sam i u raspravi u načelu, vrlo je teško animirati ljude koji su na listi za narodne poslanike, a nalaze se na 150, 200. mestu itd, kad on zna unapred da nema ni teorijske šanse da bude narodni poslanik u NSRS, bez obzira što u svojoj sredini, svom gradu i svojoj opštini može da osvoji 50% glasova, a neko od kandidata na izbornoj listi, koji je 5, 10, 15, može u svojoj opštini, u svom gradu da osvoji 5% ili 10% glasova za svoju stranku, i šta ga briga, on će biti poslanik jer su prešli cenzus. Deplasirano je držati se redosleda na listi, kao što kaže naš narod – držati se kao pijan za plot.Nigde to u izbornim pravima i u nekim demokratskim načelima visokorazvijenih zemalja ne piše da to mora, da je to obaveza. Mislim da je to samo pokušaj da se na određeni način mandati koji bi pripali manjim strankama gurnuli u drugi plan.
Reč ima poslanik Miloš Aligrudić.
Ovo što je prethodnik govorio najrečitije govori o potpunoj konfuziji koja se ovim zakonom uvodi u izborna pravila Srbije. Naime, kada se nešto radi pod pritiskom, pod strahovitom presijom da se neko umilostivi, a ne zato što smo došli do nekih dobrih rešenja za naše prilike, onda ovako nešto i dobijemo. Pazite koje su tu sve nepomirljive stvari. Mi imamo izborni zakon u kome se poslanici biraju sa jedne liste, 250 imena za celu Srbiju. Ta lista je zatvorena za građane, građani ne mogu da odaberu poslanike koje žele nego po redosledu koji stranke daju. Kada je tako, onda je logično da se taj redosled poštuje, to je stav DSS. To što se to nekom ne sviđa, ti kojima se to ne sviđa javno i jasno su izneli. Šta nas zanima ko se kako dogovorio u koalicionim sporazumima na izbornoj listi, to je problem te izborne liste i građana koji glasaju za tu izbornu listu, izvinite molim vas. Opet, s druge strane, ako bi imali potpuno otvoreni sistem, koliko god se trudili da stavimo zaštitu manje zastupljenog pola na tim listama, toliko će građani biti u moći da biraju pojedine predstavnike sa te liste, pa će se tada desiti da onaj drugi princip nemamo zaštićen. Može lako da se dogodi da imamo mnogo ispod 30%, a kamoli jednu trećinu pripadnika manje zastupljenog pola u parlamentu. Dakle, obrni-okreni leka nema, a mi ulazimo u jalovu raspravu i sukobljavamo dva ili tri principa zbog toga što smo doživeli i dočekali da nas neko iz Brisela tera da menjamo izborni zakon zbog naših međusobica, zađevica i potrebe da blamiramo sopstveni parlament, ne samo pred građanima Srbije nego i pred građanima evropske javnosti i Evropske komisije koja sedi u Beogradu. Tri godine mi ovde nismo u stanju da napravimo konsenzus oko sprovođenja Ustava RS, člana 102. Pravljenjem cirkusa od te teme u Narodnoj skupštini doživeli smo da nas proganjaju da te odredbe menjamo ne na ovaj način, nego da traže od nas promene odredbe člana 102. Ustava, a onda se neko ovde pametan našao da menja zakon suprotno Ustavu, uz ceo cirkus, prateći folklor koji uz to ide, počevši od ovog pogrešnog načina zaštite manjinskog pola do ove skandaloznije vezane za način realizacije liste i redosleda na listi. Šta to kog đavola kome smeta? Redosled na listi je nešto što je predočeno građanima. Izvolite građani, glasajte, redosled na listi mora da se poštuje. Imate koalicione sporazume svi koji hoće u koalicije da idu, napravite u tim koalicionim sporazumima redosled kakav hoćete da bude. Na kraju krajeva, kada se poštuje redosled na listi prilikom dodeljivanja mandata u parlamentu, onda stavite one predstavnike stranke koji mislite da više vredi od onih koji su manje vredni na listi, tako da se ta procedura, ta proporcija zadovolji prilikom predlaganja kandidata. Molim lepo.
Gospodine Martinoviću, imam jedan predlog, da odredim sada pauzu od jednog sata i vi ćete biti prvi posle pauze. Ili želite da govorite sada? Odrediću pauzu sada u trajanju od jednog sata, s tim da prvi će reč dobiti u 15.00 sati gospodin magistar Aleksandar Martinović. [[Posle pauze – 15.00]] Poštovani narodni poslanici, počinjemo popodnevni rad i to sa dva obaveštenja. Jedno obaveštenje je 30. sednica Odbora za KiM se nastavlja 31. maja, u zgradi u Kralja Milana broj 14, u Plavom salonu u 14,00 časova, i drugo, da 27 sednica Odbora za omladinu i sport sazvana za sredu 25. maj u 11,00 časova biće održana u četvrtak 26. maja u 10,30 časova u biblioteci Doma Narodne skupštine Republike Srbije. Kao što počinjemo gde smo i stali, reč po amandmanu narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvinjavam se. Po Poslovniku gospođa Vjerica Radeta.
Gospodine Novakoviću, od vas smo očekivali da ćete malo ozbiljnije da se pridržavate člana 27. Konstatovali smo jutros da narodni poslanici nisu dobili mišljenje ovlašćenog predstavnika predlagača o amandmanima koji nisu prihvaćeni i razlozima zbog kojih nisu prihvaćeni. Poslovnička obaveza je da dobijemo takvo mišljenje, ali gospođa Čomić nam nije dozvolila da dođemo do toga da to izgovorimo.Onda ste vi prećutno nastavili kršenje Poslovnika gospođe Čomić, tako što ste prihvatili da prisustvo gospođe Nade Kolundžija, koja je predstavnik predlagača, može da zameni taj pisani izveštaj. Pošto trenutno nema ni gospođe Nade Kolundžija, ne znam da li vi možda imate ovlašćenje da u ime predlagača eventualno usvojite neki amandman ili obrazložite zbog čega niste usvojili. Znate, ovo o čemu danas raspravljamo je od izuzetnog značaja i vaš ovakav odnos, naravno, govori o vama, mislim na skupštinsku većinu, potvrđuje ono što mi tvrdimo, vi ne radite ono što vi sami mislite da treba da se radi, nego slepo ispunjavate uslove EU i baš vas briga šta sve kršite dok dođete do tog cilja. Poslovnik je doduše sitnica u odnosu na činjenicu da vi sami ovim zakonom o izmeni i dopuni Zakona o izboru narodnih poslanika najgrublje kršite Ustav Republike Srbije. U ime poslaničke grupe SRS, najlepše vas molimo, obezbedite bar gospođu Nadu Kolundžija, pa da bar liči da razgovaramo o ovome što je tema dnevnog reda.
Nema povrede odredbe člana 27. naravno. Nastavljamo gde smo i stali. Reč dajem gospodinu Aleksandru Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u dobro uređenim demokratskim državama kada se menja ili kada se donosi novi zakon o izboru narodnih poslanika onda tome prethodi konsenzus svih relevantnih političkih stranaka. U ovom trenutku očigledno je da u Republici Srbiji ne da ne postoji konsenzus svih ili bar većine relevantnih političkih stranaka, nego oko ovog pitanja ne postoji konsenzus unutar same vladajuće koalicije u Narodnoj skupštini. Da je to tako svedoči činjenica da su amandmane na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika podnosili isti oni poslanici koji su prethodno potpisali Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Oni su na taj način zapravo dezavuisali sami sebe. Ono što SRS može da konstatuje kada je u pitanju amandman gospodina Petra Petrovića jeste sledeće: ukoliko se taj amandman prihvati, onda ćemo u Republici Srbiji imati dvostruki sistem, dva različita sistema dodele mandata. U prvom sistemu kada je podnosilac izborne liste jedna politička stranka, onda će se mandati bezuslovno dodeljivati po redosledu kandidata na listi, to je jedan sistem. Drugi sistem će da važi za one podnosioce izbornih lista koji su podneli izbornu listu sastavljenu od predstavnika više političkih stranaka. Za njih će da važi drugi sistem, ukoliko prestane mandat narodnom poslaniku onda se mandat ne dodeljuje prvom sledećem nego onom koji pripada istoj političkoj stranci čiji je narodni poslanik kome je mandat prethodno prestao. Postavlja se pitanje da li mi na taj način stvaramo sistem dodele mandata ili ga razbijamo? Da li to znači da su onda političke stranke koje samostalno učestvuju na izborima i koje samostalno podnose izborne liste u drugačijem i nepovoljnijem položaju u odnosu na koalicione izborne liste, odnosno u odnosu na podnosioce tih tzv. koalicionih izbornih lista? I pravo pitanje za celokupnu vladajuću koaliciju u Narodnoj skupštini: kakav sistem raspodele mandata ona želi? Da li se mandati bezuslovno dodeljuju po redosledu kandidata na listi ili pak to zavisi od toga ko je podnosilac izborne liste. SRS smatra da ako važi princip za jednu političku stranku, onda mora da važi i za sve druge, bez obzira na to da li one samostalno izlaze na izbore ili u koaliciji. Ovako vi stvarate dva paralelna sistema dodele mandata, koji zavisi od toga da li se stranka pojavljuje kao samostalni podnosilac izborne liste ili izbornu listu podnosi u koaliciji sa nekim drugim političkim strankama. Čim imate dva različita aršina to znači da mi u stvari u Republici Srbiji nećemo imati jedinstven sistem raspodele mandata, nego će jedan sistem da važi za političku stranku koja samostalno učestvuje na izborima, a drugi sistem za političke stranke koje izlaze na izbore u koaliciji. To nije dobro, takav primer nemate ni u jednoj dobro uređenoj državi. Zaista je skandalozno. Ne znam da li postoji neki primer jedne države koja drži do svog kredibiliteta što se tiče zakonodavstva, bez obzira o kojoj materiji je reč, a pogotovo kada je reč o ovoj izuzetno važnoj političkoj materiji, a to je izbor poslanika, da se zakoni donose ne zato da bi se usaglasili sa Ustavom, nego sa mišljenjem nekakvih eksperata iz nekakve Venecijanske komisije. Izvinite, to je drastično gaženje i Ustava Republike Srbije, ali i njenog političkog dostojanstva. Zašto bi bilo koga u Republici Srbiji obavezivalo bilo čije mišljenje? I u našem važećem zakonodavstvu, recimo u Zakonu o opštem upravnom postupku lepo piše da mišljenje ne obavezuje. Dužni ste da ga pribavite, ali niste dužni da po njemu postupite. Ovde, kada je reč o donošenju novog zakona, odnosno menjanju Zakona o izboru narodnih poslanika, ispada da nas obavezuje mišljenje eksperata, samozvanih ili stvarnih eksperata, iz Venecijanske komisije. Izvinite, kako je moguće da ta ista Venecijanska komisija nije, recimo, prebacila Portugalu, zašto on ne menja svoje izborno zakonodavstvo, kada tamo takođe postoji institut blanko ostavke? Kako je moguće da ta ista Venecijanska komisija nije uputila reči prekora Velikoj Britaniji, koja ima tzv. Vladine bičeve, koji kontrolišu poslanike vladajuće partije i ta četiri Vladina biča su čak i članovi britanske vlade? Kako je moguće da jedan sistem važi za tzv. stare demokratije, a da neki sasvim drugi sistem važi za zemlje koje su nedavno ušle u EU ili koje navodno pretenduju da uđu u EU za 10, 20, 50 ili 100 godina, sada u te vremenske i hronološke kalkulacije ne želim da ulazim? Dakle, dovoljno je samo da pogledate lica narodnih poslanika vladajuće koalicije koji sede u sali. Verujem da i njih boli stomak od ovih rešenja. Ovde niko nije oduševljen zakonom za koji će glasati. Ovde se svi pravdaju kako nisu učestvovali u pisanju zakona, kako će glasati, ali eto, iz nekog višeg interesa, pokušaće da nađu neki opravdani razlog itd. Ovde niko ne brani zakon za koji će sutra već da glasa. Izvinite, kakav je to zakon? Kakav je njegov kvalitet? Koliko će taj zakon da traje? Da li će on zaista dovesti do toga da politički sistem u Srbiji bude stabilniji i da bolje funkcioniše, nego što je sada slučaj? Pa, neće. Ovde nisam čuo danas nijednog narodnog poslanika iz DS, iz G17 plus, iz SPS, koji su srčano i vatreno branili rešenja iz ovog predloga zakona. Ovde ljudi sede pognutih glava, šetaju se, izlaze iz sale. Jednostavno, niko nije zadovoljan ovim zakon. Ovaj zakon se donosi zato što je neko u Briselu rekao da on mora da bude ovakav i nikako drugačiji. Skandalozno je da se u Republici Srbiji zakoni donosi zato što tako misli Venecijanska komisija, da Ustavni sud donosi odluke zato što Venecijanska komisija naloži ili joj se ne sviđa neki član u nekom zakonu, u pravnom sistemu Republike Srbije. Samo u Republici Srbiji imate slučaj da su odluke Ustavnog suda izvor prava, da su preporuke i mišljenja nekakve ekspertske komisije Saveta Evrope izvori prava. Ne znam da li je takav slučaj u Burkini Faso, u Sijera Leoneu, u ko zna gde, ali nažalost u Republici Srbiji jeste slučaj. Dakle, ovo je loš zakon i po stanovištu SRS on ne treba da bude usvojen, i ako bude usvojen, on neće doprineti stabilizaciji političkih prilika u Srbiji, on će biti generator jedne neviđene političke krize u Republici Srbiji.
Gospodine Martinoviću, od vremena poslaničke grupe? (Aleksandar Martinović, sa mesta: Da.) Hvala. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Šehović. Reč ima gospodin Šehović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 13. predloženog zakona. On se odnosi na to da se mandati dodeljuju na osnovu odluke RIK prema redosledu na izbornoj listi, počev od prvog. Amandmanom koji sam predložio predviđa se pravo podnosioca izborne liste da može samostalno da odredi do 15% od broja dobijenih mandata sa izborne liste i koji će biti dodeljeni prema pravilu zaokruživanja na ceo broj, jer ukoliko se desi da broj dodeljenih mandata od naknadnih 15% nije ceo broj, on se dodeljuje prema pravilu zaokruživanja na ceo broj. Drugi stav mog predloženog amandmana odnosi se na to da podnosilac izborne liste ima u roku od pet dana od dana objavljivanja konačnih rezultata da dostavi imena poslaničkih kandidata od ovih 15%. Smatram da ova proporcija od ovih 15% osvojenih mandata nije mnogo velika i da neće bitno poremetiti redosled dobijenih mandata sa izborne liste, imajući u vidu proporcionalni izborni sistem, odnosno da je Republika Srbija jedna izborna jedinica. Usvajanjem ovog amandmana ostvariće se niz pogodnosti kada su u pitanju svi akteri izbornog procesa, a i u interesu je i pripadnika nacionalnih manjina, interesnih grupa i drugih koalicionih partnera. Uzmimo npr. da jedna relevantna politička stranka, koja na svojoj izbornoj listi ima pripadnike nacionalnih manjina i prema svojoj nekoj proceni podnosilac izborne liste utvrdi redosled i ta njegova procena ne bude u korelaciji sa izbornim rezultatima, u takvom slučaju podnosilac izborne liste može da izvrši kompenzaciju redosleda u dobijenim mandatima tako što će npr. poštovati ili imati u vidu izborne rezultate u pojedinim opštinama ili okruzima. S druge strane, prihvatanjem ovog amandmana mogu se na jednostavniji i efikasniji način rešavati svi ugovorni odnosi između koalicionih partnera koji mogu zajedno da čine jednu izbornu listu. Takođe je važno da se prihvatanjem ovog amandmana može obezbediti jedna od osnovnih karakteristika parlamenta, a to je adekvatna predstavljenost parlamenta, jer može da se dogodi da ni u jednoj izbornoj listi nije dobio poslanički mandat npr. iz nekoliko opština koje su u susedstvu, zato što nijedan podnosilac izborne liste nije imao dobru procenu i nije kandidat iz te opštine, nije se našao na redosledu kojim se njemu obezbeđuje mandat. S druge strane, mislim da bi prihvatanjem ovog amandmana bilo obezbeđeno da se motivišu birači da izađu u što većem broju na izbore i time bi novi parlament imao veći legitimitet i bolje bi odražavao izbornu volju građana Republike Srbije, kako u ukupnom procentu, srazmerno broju osvojenih glasova, tako imajući u vidu i izborne rezultate.
Reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, samo ako biste bili ljubazni da mi kažete koliko je vremena ostalo poslaničkoj grupi SRS?
Osamnaest minuta, plus 11 i 40. Znači, 18 poslaničkoj grupi.
Hvala lepo. Ono što je problem s članom 13. koji se odnosi na član 84. osnovnog zakona jeste što je vladajuća koalicija praktično dobila, na svoje insistiranje, odluku Ustavnog suda Republike Srbije, koji je procenio da nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije da se mandati dodeljuju po kriterijumima koje odredi podnosilac izborne liste, nego da mandati moraju da se dodeljuju po redosledu kandidata na listi. Sad se ovde postavlja jedno prethodno pitanje - šta je zadatak Ustavnog suda? Zadatak Ustavnog suda je da ceni da li je neki zakon u skladu sa Ustavom. Da li u našem Ustavu piše kako se dodeljuju osvojeni mandati? Ne piše, nego je Ustav Republike Srbije prepustio zakonodavcu da on sam uredi to pitanje i zakonodavac je to uredio na način da se mandati dodeljuju tako što podnosilac izborne liste određuje ko će dobiti već osvojeni poslanički mandat. Ustavni sud Republike Srbije je iz dnevno-političkih razloga procenio da takav metod dodele osvojenih mandata navodno nije u skladu sa Ustavom. Jedino nam nije objasnio u kom članu Ustava piše da se mandati dodeljuju po redosledu kandidata na listi. Taj metod dodele mandata je Ustavni sud izmislio. Zašto? Zato da bi DS mogla da kaže – mi ne menjamo zakon zbog toga što nam je to naloženo iz Brisela, nego eto, Ustavni sud je tako procenio, pa da mi usaglasimo zakonodavstvo sa odlukom Ustavnog suda, iako takva praksa ne postoji ni u jednoj demokratskoj i dobro uređenoj pravnoj državi, sem u Republici Srbiji koja, naravno, nije primer za takvu državu. Sad se postavlja pitanje – šta građanin kao birač dobija ovakvim sistemom raspodele mandata? Ovih dana ste mogli da čujete bukvalno na svakom TV programu, gde god se priča o ovom zakonu isti stav - nemojte da partijske centrale slučajno utiču na to ko će dobiti poslanički mandat. Sad vas pitam, gospodo iz vladajuće koalicije, kažite mi koje telo, koji organ, koji skup ljudi određuje redosled kandidata na izbornoj listi? Pa, to opet radi neka, kako vi kažete, partijska centrala. Sad se postavlja pitanje – pa šta građani time dobijaju? Mogu li građani da utiču na redosled kandidata na listi? Ne mogu. Da li ih neko pita da li će Aleksandar Martinović biti peti, 50. ili 250. na izbornoj listi? Ne, o tome opet odlučuje neka politička stranka. Postavlja se pitanje što mi uopšte menjamo Zakon o izboru narodnih poslanika? Koja će to krucijalna stvar biti obezbeđena za građane Republike Srbije kad se mandati dodeljuju po redosledu kandidata na listi? Neće se dobiti ništa, sem što će unutar samih političkih stranaka biti bitno smanjena konkurencija za osvajanje mandata. Onaj ko je 250. u nekoj političkoj stranci, on može da računa da nikada neće biti narodni poslanik, a u sadašnjem sistemu je mogao da računa. SRS je vodila računa o tome. Ovde u obrazloženju Predloga zakona imate jednu skandaloznu rečenicu, da su političke stranke proizvoljno određivale ko će biti narodni poslanik. Možda je to radila DS, možda je to radio G17, a SRS nije proizvoljno određivala ko će je predstavljati u parlamentu. Mi smo vodili računa i o tome da ovde bude adekvatan broj pripadnica nežnijeg pola i da budu predstavljeni poslanici iz raznih delova Srbije, i iz Vojvodine, i iz Beograda, i iz Zapadne Srbije, i iz Istočne Srbije, i iz Južne Srbije, i da budu pripadnici nacionalnih manjina, i o svemu smo vodili računa i nije bilo proizvoljno i nije tačno da je na nedemokratski način odlučivano o tome ko će dobiti mandat. U SRS je o tome odlučivala Centralna otadžbinska uprava nakon javne rasprave. Svako je mogao da kaže – mislim da ovaj treba da dobije mandat, mislim da ovaj ne treba da dobije mandat i nakon toga se glasalo i nije odlučivala nikakva centrala i nikakav mali skup ljudi, i nije se o tome odlučivalo iza zatvorenih vrata nego je jedno telo od 101 člana odlučivalo ko će biti narodni poslanik. Uopšte ne vidim šta je tu problematično. Ispada da su političke stranke u Republici Srbiji neka tajna udruženja, maltene paravojne organizacije, masonske lože, pa sada njima treba izbiti to pravo da oni određuju ko će biti narodni poslanik. Mi smo svi ovde predstavnici političkih stranaka koje su registrovane kod Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje su svoje statute dostavile u to ministarstvo. Ti statuti su usklađeni sa Ustavom i sa pozitivnim propisima i uopšte ne vidim šta je tu problem. Ovde se građani plaše političkim strankama. Ovde se građanima daje jedno lažno obećanje da će njihov život biti bolji i da će biti bolji život njihove dece sad kada se mandati dodeljuju po redosledu kandidata na listama. Izvinite, neće biti bolje. Da bi se život građana u Srbiji promenio najpre vlast mora da prestane da krade, da obmanjuje, da čini sve one malverzacije koje sada čini, pa će se onda popraviti život građana u Srbiji. Kada se to uradi, onda će biti potpuno svejedno koji je sistem raspodele mandata. U jednoj siromašnoj državi, u državi u kojoj imate toliku socijalnu krizu, nema elementarnih uslova za stabilnu političku demokratiju. Godine 1961. čuveni američki politički teoretičar Semjuel Lipset je napisao delo "Politički čovek" i tada je lepo rekao – u državi koja je te, 1961. godine, imala bruto nacionalni dohodak manji od 500 dolara nema uslova za demokratiju. Nema demokratije u siromašnom društvu. Na tome vi, gospodo, treba da poradite, da smanjite siromaštvo, da Srbija bude jedna ekonomski prosperitetna država. Samo u takvom društvenom okruženju možete da imate stabilan demokratski sistem. U državi gde vlada korupcija, gde uz auto-put možete da vidite veliki broj mladih devojaka koje su prinuđene da se bave prostitucijom, a ovde su vam puna usta ženskih prava, nema elementarnih uslova za demokratiju.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko amandmana je podnela SRS na član 13. i praktično svi imaju za cilj da pokažu koliko su besmislene, protivustavne ove promene koje pravite, a mogu slobodno da kažem i da su vam i antidemokratske. Već 11 godina od te buldožer revolucije, čuvene petooktobarske revolucije, vi polako ali sigurno srozavate ugled parlamenta i samo stanje u kome se Narodna skupština danas nalazi i ova rasprava, odnos poslanika, broj poslanika u sali govori o tome na koji ste nivo sveli Narodnu skupštinu Republike Srbije. Da vam je neko pre tri ili četiri godine rekao da je moguće da će na dnevnom redu biti Zakon o izboru narodnih poslanika kao jedan od najvažnijih sistemskih zakona u državi i da će se ta rasprava odvijati u ovakvom stanju u parlamentu, mislim da niko od vas u to ne bi poverovao. Vama je cilj da ovim zakonom još više srozate parlament i da još više suštinski ojačate uticaj političkih stranaka, iako sada kažete kako ćete, bože moj, na taj način izmestiti taj uticaj. Rekli ste da su predstavnici političkih stranaka mogli proizvoljno da odaberu koji će kandidati sa izbornih lista postati narodni poslanici. Gospodo, da li ste vi to u vašim vladajućim strankama na proizvoljan način birali? Da li ste ubacivali imena kandidata u bubanj, pa ste izvlačili ko će biti poslanik nakon izbora. Mislim da to nijedna stranka nije radila. Niko to nije radion na proizvoljan način. Ko to uopšte određuje šta je proizvoljno? Dakle, svi su radili naosnovu uspeha na izborima, a vi ćete na ovaj način tu proizvoljnost, kako kažete, u određivanju ko će biti poslanik samo premestiti na period pre izbora i samim tim onemogućiti da bilo kakav rezultat, broj glasova koje pojedini kandidat dobije, ima uticaj na to šta će biti nakon izbora. Ovim amandmanom koji sam podneo taj rok od 10 dana za dodeljivanje mandata nakon izbora po redosledu, kako vi kažete, smanjen je na sedam dana. Molio bih gospođu Kolundžiju, kao predstavnika predlagača, da se konačno uključi u ovu raspravu. Pitao sam vas i u načelnoj raspravi da li ćete nakon izbora, kada se saopšte zvanični rezultati, kada to učini RIK i kada se bude znalo da ova stranka ima 20 mandata, ova 30 mandata, a ova 50 mandata, da li ćete od tih kandidata, koji po redosledu treba da dobiju mandat, tražiti izjavu o prihvatanju kandidature? Dajte da čujemo makar zbog zapisnika. Znam da ste skloni tome da sutra, ako vam nešto zatreba drugačije, da će opet izaći kojekakvi analitičari, poput ovih koje ste forsirali u prethodnim mesecima i reći će Slobodan Vučetić, intelektualna gromada – mislim da je to tako, pa ćete izvući iz naftalina Goatija, pa ćete Vojina Dimitrijevića i ko zna koga još, možda i Dragoljuba Mićunovića, pa će oni davati svoje mišljenje šta je to Narodna skupština u tom trenutku mislila. Izjasnite se makar radi zapisnika – da li će biti potrebno prikupiti izjave o prihvatanju kandidature. Uprotivnom, odluka RIK, ne da joj ne treba deset dana, ne da joj ne treba sedam dana, dovoljno je 24 sata. Ako se zna koliko je koja lista osvojila mandata i ako se mandati dodeljuju po redosledu, onda je to, praktično, tehničko pitanje. Onda odluka RIK ima deklaratorni, a ne konstitutivni karakter. Ili vi suštinski ukidate još jedno od prava poslanika, odnosno izjavu volje, kako ste vi to rekli, i poslanik mora da se opredeli što više puta, pa je ta izjava volje i sloboda volje bitna kada se podnosi ostavka, ali kada dodeljujete nekome mandat, onda to više neće biti bitno. Da li će to biti praktično prisilna dodela mandata? Da li ćete vi i kako ćete reagovati, kako će reagovati vaša većina u RIK? Republička izborna komisija je, da ne pomisle građani Srbije da je to neko autonomno telo, da tamo sede nekakvi stručnjaci, to je takođe, kao i Republička skupština, obična glasačka mašina. Tamo sede ljudi koji su odgovorni svojim centralama i koji su spremni da izglasaju i dignu ruku za bilo šta što im se iz centrale DS ili bilo koje druge naredi. Dakle, kako ćete reagovati ukoliko neko dostavi u roku od tih sedam dana izjavu kojom kaže – ne želim mandat? Da li ćete preći na sledećeg na listi i da li ćete uopšte uzimati u obzir, ili ćete reći – ne pitaš se ti tu ništa, nije potrebna tvoja izjava, pa ćete dodeliti to redom? Džaba je vama ovde da se vi pozivate na stav Ustavnog suda, na OEBS, na Venecijansku komisiju. Ono što je najveći problem je što ni vi, koliko se meni čini, ni sami ne znate šta zaista želite ovim zakonom, nego želite da napravite što je moguće veću konfuziju, i da onda nakon izbora, u skladu sa onim što bude trenutni interes DS, da se onda kaže – mislili smo to ili mislili smo to. Obesmislili ste i trudite se da obesmislite ovu raspravu. Opet vam predavanja drže i zavrću uši o moralu, o mandatima oni koji na to nemaju apsolutno nikakvo pravo. Naš narod je odavno rekao – ko o čemu, vojnik o skraćenju, ovi ovamo što sede, neću ni da pominjem, o poštenju. Dakle, dajte da čujemo konkretan odgovor. Dokle ste spremni da idete u legalizaciji političke prostitucije? Da građani ne zaborave, ovaj zakon se donosi kako biste legalizovali krađu mandata od poslaničke grupe SRS. (Predsedavajući: Zamolio bih vas da primerite rečnik, da ne bi ponovo došli u situaciju da se nadgornjavamo. Molim vas, gospodine Šaroviću. Hvala.) Slobodno. Vi, kako reče jedan čovek – samo vi gospodine radite svoj posao. Dakle, ovo jeste politička prostitucija i to je moja politička ocena i na to imam pravo. Nisam izgovorio ni jednu jedinu ružnu reč. Vi apsolutno nemate nikakav razlog da mene opomenete. Jedino što vama može da smeta, može da vam smeta istina. Ukoliko bilo ko tu ima da je uvređen – neka kaže da se prepoznao u ulozi političke prostitutke, pa neka se lepo javi po Poslovniku za repliku. Dakle, to pitanje je već regulisano Poslovnikom i molim vas, gospodine Novakoviću, da se ne uplićete. (Predsedavajući: Nemojte se raspravljati sa mnom. Vrlo dobronamerno i blagorodno vas upozoravam na upotrebu ljudskih normalnih termina. Hvala.) Gospodine, pošto ste me prethodni put kad ste me blagorodno upozoravali protivposlovnički i protivzakonito oduzeli 10.000 dinara, sada ću završiti svoje izlaganje, ali istinu ne može ništa sprečiti. Nemojte misliti da građani Srbije neće prepoznati ovu političku prostituciju.
Izvinjavam se, pre nego što pređemo na ovu tačku, dozvolite da pozdravim gospodina Milorada Gašića, sekretara Skupštine AP Vojvodine i gospođu Milu Radisavljević, zamenicu sekretara Skupštine AP Vojvodine, koji deo današnje sednice prate sa galerije Velike sale Narodne skupštine. Dobrodošli. Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Radeta, pa gospodin Aligrudić.
Dame i gospodo, ovo što se danas radi sa izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, pre svega mislim na sadržinu ovih izmena a onda i na način na koji danas rade predstavnici režima je više nego skandalozno. Do juče smo slušali predstavnike ovih 108 poslanika koji su podneli ovaj zahtev, da neće prihvatiti amandman LSV, pa da neće prihvatiti amandman PUPS. Kada je danas nastao metež oko toga da li će jedna poslanička grupa glasati za ovaj zakon ili ne, onda ste tu šušorili naočigled svih nas i sada, jedan po jedan amandman najavljujete da ćete da prihvatite. Kada napravite taj prečišćen tekst, ovo će biti potpuno neupotrebljivo i potpuno nešto što ne liči na zakon. imaćete jedan kriterijum za žene, jedan za nacionalne manjine, jedan kriterijum za koalicije. Sada ne znam, možda vam se pojavi neko da traži poseban kriterijum za seljake, studente, penzionere, invalide, itd. Dakle, napravili ste papazjaniju u samom startu. Tek sa ovakvim i ovako usvojenim amandmanima koje ste najavili, ovo ko uspe da primeni, skidam kapu. Suština izmena Zakona o izboru narodnih poslanika jeste ono što ste vi prihvatili bezuslovno, a to je nalog EU. O tome vam govorimo od samog početka i ispunjavajući naloge EU vi ćete potpuno uništiti parlamentarnu demokratiju u Srbiji. Potpuno ćete obesmisliti izbore u Republici Srbiji. Članom 14, čije brisanje mi iz SRS tražimo, vi ste predvideli na koji način poslanik može, kako ste rekli, lično ili preko punomoćnika ili poštom preporučeno, preko svakog samo ne preko ovlašćenog predstavnika stranke da podnosi svoju ostavku, i to overenu, i to samo najduže tri dana pre nego što je podnese. Ovo je nešto što je apsolutno u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i to sa članom 102. stav 2. Ustava Republike Srbije. Vi ste, gospodo, prema članu 102. imali obavezu da zakonski uredite stav 2. Ustava koji kaže – narodni poslanik je slobodan da pod uslovima određenim zakonom neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. I bila je obaveza da se donese zakon, da se utvrdi na koji način narodni poslanik svoj mandat neopozivo stavlja na raspolaganje političkoj partiji sa čije liste je izabran. Vi to niste uradili, već ste ovim izmenama Zakona suspendovali član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije. Zato vam tvrdimo da je ovo što radite potpuno neustavno. Pitam i pitala sam više puta javno predstavnike Ustavnog suda, videćemo kako će da reaguju kada dobiju ustavnu žalbu, recimo moju, gde ću insistirati da Ustavni sud zaštiti moje ustavno pravo, jer insistiram da mi se zaštiti ustavno pravno na osnovu kojeg želim da svoj mandat stavim na raspolaganje svojoj SRS. Kako to može neko da mi zabrani? Kako neko može da suspenduje moje ustavno pravo? Ovo što radite je prosto neverovatno. Naravno, upravu su bile moje kolege iz SRS, vi na ovaj način, donošenjem ovog zakona legalizujete političku korupciju. To je, dozvolićete, jedan od najopasnijih vidova korupcije koji može da se pojavi u nekoj državi. Posle ovog zakona, više neće biti bitno ko će koliko mandata osvojiti, ko će koliko glasova dobiti na izborima, već ko ima koliko para da kupi poslanika. Imaćemo različite skupštinske većine od slučaja do slučaja, od jednog do drugog dnevnog reda. Znate, ako su se ovi tzv. naprednjaci prodali i ako ste im vi omogućili da legalizuju otimanje mandata SRS, onda je i svako od njih pojedinačno ili svi zajedno su spremni da se prodaju i da glasaju možda i za ovaj zakon i za neki drugi itd. Dakle, ovo što radite je osnovni problem i suština cele ove priče. Kršite Ustav Republike Srbije i uvodite tajkune, uvodite oligarhe, uvodite kontraverzne biznismene itd, sve one koji imaju puno para, uvodite ih u parlament tako što će parama kupovati poslanike i na taj način određivati koji i kakvi zakoni će se u ovom parlamentu donositi.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić.
Kada građani na izborima glasaju za političke stranke, glasaju za njihove programe. To valjda nije sporno. U našem izbornom zakonodavstvu, građani glasaju za liste političkih partija koje imaju na jednom mestu 250 imena. To je zaista jedna šuma ljudi, jedna šuma imena koja se tamo javljaju i nažalost takav sistem imamo. Individualna prezentacija programa, individualna prezentacija ideja nije ono što je prioritet našeg sistema. To mi imamo. Onog trenutka kada političke stranke budu dobile mandate na osnovu procenta glasova koje na izborima osvoje, na osnovu svoje snage koju imaju na izborima, one žele da predstave te građane koji su za tu partiju glasali u parlamentu i ti predstavnici te političke partije su u obavezi da poštuju taj program. U Ustavu jedne od najstarijih članica EU, Portugaliji, piše u članu 161. da je poslanik u obavezi da poštuje one ideje i onaj program one političke stranke za čiji se program u toku izborne kampanje zalagao, a ukoliko to ne učini, prešavši u drugu političku stranku, njemu po sili Ustava prestaje mandat. To znači da novi standardi o tzv. bespartijskoj demokratskoj državi, koje pokušava nova politička misao EU da nametne novopridošlim članicama EU kao nov neoliberalni koncept, jednostavno je glupost. To je ideološka glupost jednaka onoj koju smo trpeli u vreme komunizma i socijalizma, kada su tada nama govorili veliki mislioci i pisci o tome kako treba da nam se uređuje život, a praktični političari su brže-bolje rešavali da to prevedu u zakonske forme. To je jedna nemoguća situacija. Da li mi na nju moramo pristati? Moja teza je da ne moramo. Ne moramo na svaki mig koji nam se da da odgovorimo trzanjem tela i pravljenjem gluposti, glupih figura. Znači, to ne moramo da radimo. Zaista to ne moramo činiti. Imamo obavezu da s onom organizacijom kojoj želimo da pristupimo, ako je to EU, razgovaramo o problemu i izvedemo stvar na čistac do kraja. Naš sistem je takav da mi moramo da zaštitimo pre svega građanina, jer njemu pripada mandat, ne ni političkoj stranci, ne ni samom poslaniku. To je ono što se ovde ne vidi. Umesto da razgovaramo o načinu kako da rešimo problem, mi činimo neverovatno čudo, dobijamo stav Venecijanske komisije na osnovu naših gluposti koje radimo u parlamentu već tri godine, na osnovu čega smo uzbunili celu evropsku javnost oko problema trgovine mandatima i pitanja blanko ostavki u srpskom parlamentu, pa kada smo ih već probudili i uzbunili onako kako je nama samo svojstveno, onda dobijamo stav Venecijanske komisije o tome da nam nije dobra odredba člana 102. Ustava. To je njihovo mišljenje, jer oni su tu da pomognu. Mi onda, poštujući pritisak Brisela, umesto da razgovaramo o tome je li moguće, kako je moguće, po kojem osnovu, na osnovu kog političkog konsenzusa izmeniti pravila člana 102. Ustava, vi onda brže-bolje uradite ono što od vas Venecijanska komisija, kunem vam se i vama i građanima, nek pogledaju na Internetu taj stav Venecijanske komisije, to je na samom kraju tog mišljenja, od nas Venecijanska komisija tražila nije. Oni od nas nisu tražili da prekršimo sopstveni Ustav, nego čak sasvim suprotno u pogledu ovih blanko ostavki su rekli – ne menjajte ništa u izbornom zakonu, ne pipajte. Ako želite da poslušate savet Venecijanske komisije, promenite član 102. Ustava, to oni nama predlažu, a izborni zakon ne dirajte. Naime, nemojte da sprovodite član 102. Ustava preko izmene izbornog zakona. Šta vi radite? Vi brže-bolje uvatili, pa izmenili izborni zakon tako da se suprotstavite članu 102. Ustava, praveći se jako pametni, tako što ste hteli da zakonom sprečite primenu odredbe člana 102. Ustava. To nije moguće. Ne postoji nijedna odluka Ustavnog suda u Srbiji koja vam to omogućava, niti je moguće na taj način to tumačiti, niti vam je Venecijanska komisija ikada tražila da prekršite sopstveni Ustav. To je glavna priča ovde, glavna tema. Nije nam niko to tražio, a tome čak treba i da se suprotstavimo na valjan način zato što imamo dobre argumente. Vas dobri argumenti države, koja treba da stane na noge tek, politički da razvija svoje institucije, ne interesuju. Toliko za sada. Kasnije ću, ako budem imao vremena, da se javim oko ove skandaloznosti u članu 15. i ovog amandmana Branka Ružića.
Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Reč ima gospođa Đerić.
Poslanička grupa Nove Srbije je podnela amandman na član 14. koji se odnosi na član 88. Zakona o izboru narodnih poslanika. Podržavajući sve ono što je do sada rečeno kao kritika ovom zakonu, koji je na nesuvisli način pokušao da napravi još nesuvislije promene, da smo uradili nešto što se zove – pokušali smo da budemo veći katolici od pape, što je u životu nemoguće. Ili, pokušali smo da budemo veći Evropejci od svih onih koji to već jesu. Naš zadatak ovde u parlamentu nije da zaštitimo svoju stolicu, nije da zaštitimo sebe, nego da zaštitimo pre svega glas građana, jer zahvaljujući glasovima građana nas 250 sedi ovde. Zahvaljujući izbornoj volji birača, raspodela i preraspodela mandata je takva kakva jeste. Mi znamo kako se opredeljuju građani u Srbiji. Mi znamo da je nemoguće napraviti izbore bez političkih stranaka, a da onda te političke stranke, koje ipak iza sebe imaju neki kredit, neki rad, neke programe kojima motivišu građane, posle toga ne mogu tim građanima da garantuju da će ljudi koji dođu preko izbornih lista, zalažući se za iste programi, biti do kraja dosledni, nego oni sad imaju neku svoju drugu volju. To su nonsensi koji se u ovom slučaju sudaraju u ovom predlogu koji imamo pred sobom. Tu je i blanko ostavka, koja se tumači ovim 14. članom. Mi smo predložili da se u ovom stavu 2. kaže – poslanik podnosi ostavku Narodnoj skupštini Republike Srbije, overenu u skladu sa zakonom kojim se uređuje overavanje potpisa, lično ili preko punomoćnika (taj punomoćnik može da bude i neko iz stranke, to će biti prostor za ono što mi želimo da izbegnemo, o tome moramo voditi računa, ili poštom preporučeno), u roku od tri dana od dana overe itd. Dakle, mi smo predložili amandmanom da se ovaj deo ''ili poštom preporučeno'' izostavi, kad već imamo ovaj stav člana koji imamo, jer poštom preporučeno, mi znamo, može da pošalje ostavku svako i može da se dešava opet nešto ružno, nešto tužno, nešto što će skrenuti pažnju na ovaj dom koji jeste institucija koja treba da bude na vrhu ove države i da garantuje njenu državnost, dakle, nešto što mi ne želimo. Dakle, sve što se upotrebljava, kada su ljudi u pitanju, može i da se zloupotrebljava. Svuda su ljudi tome skloni. Zakoni postoje da zaštite svakoga od svake moguće zloupotrebe. Zakoni treba da budu iznad svih i da to garantuju. Smatramo da je naš amandman potpuno suvisao, mada smatram da su i drugi amandmani koji su danas ovde izneti, sva argumentacija potpuno prihvatljiva i da je možda upravo bilo rešenje u tome da mi sa EU razgovaramo o tome da ne kršimo sopstveni Ustav, a ne da im ponudimo suprotno rešenje, da ćemo prekršiti sopstveni Ustav, sopstvene zakone, i uneti nešto što će najteže kazniti upravo birače Srbije.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa ustavnim i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima gospodin Krasić. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, koliko mi imamo vremena za ovo? Samo minut i deset, au. Član 13. i član 14. čine jednu celinu i sada procenite sami kada će da hapsite ove koji su potpisali ovu inicijativu da se promeni ovaj zakon. Mi imamo obavezu da zakon usaglasimo sa Ustavom Republike Srbije. Čitam – narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. Dakle, ako Ustav propisuje da je na predlog političke stranke jedno lice izabrano za narodnog poslanika, onda taj predlog o kome se navodi u Ustavu nikako ne može da bude izborna lista kao tehničko sredstvo ili redosled kandidata na potvrđenoj izbornoj listi te političke stranke. Izborna lista sadrži kandidate za narodne poslanike, a koji kandidat će biti narodni poslanik u okviru broja osvojenih mandata jedino može da odredi politička stranka kao predlagač. Član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije, ako ne znate da čitate, dođite objasniću vam kako se to čita. U postojećem zakonu ostavka je jedna od mogućnosti kako može da prestane mandat pre vremena. Međutim, Ustav Republike Srbije u članu 102. stav 2. upražnjava ovaj institut stavljanje mandata političkoj stranci i ja sam ovim amandmanom tražio sledeće. Samo da se razumemo – narodni poslanik neopozivo stavlja mandat političkoj stranci, na čiji je predlog izabran za narodnog poslanika, tako što pisanom izjavom, na dan potvrđivanja mandata narodnog poslanika, obaveštava predsednika Narodne skupštine da je potpisao i kod nadležnog organa overio svoj potpis na ostavci i da je ovlastio političku stranku da njegovu ostavku dostavi predsedniku Narodne skupštine, u skladu sa članom 102. stav 2. Ustava Republike Srbije. Ovde se pojavljuje reč "ostavka" samo tehničko sredstvo. Ostavka iz člana 88. Zakona o izboru narodnih poslanika i ostavka o kojoj se ovde priča su dve različite stvari. Mi razrađujemo potpuno nov institut po nalogu iz Ustava Republike Srbije, član 102. stav 2. Znači, jasno se prepoznaju tri uslova: pisana izjava, da obaveštava predsednika Narodne skupštine da se koristi taj institut stavljanja mandata na raspolaganje, drugi uslov ostavka kao tehničko sredstvo i treći slobodna volja narodnog poslanika da sve to uradi. Zašto je ovo potrebno? Ukoliko se ne usvoji ovaj amandman, pored toga što ćete da legalizujete belu lađu, Šojića i Ćirka, omogućićete Kariću, Miškoviću, Beku, Šariću, Peconiju, Pacoliju, i ko zna kakvim sve fukarama da kupe 126, da promene i da naprave svoju vladu. Ovo je najvažnija stvar u ovom zasedanju Republičke Skupštine. Vi kriminalizujete političku scenu zato što ste u obavezi da amnestirate i legalizujete nešto što je već urađeno. Ovde za početak je zbirna dokumentacija o svim kriminalima koji su se desili sa kupovinama i otimanjem mandata. U koji dogovor ste vi ušli, to je vaš problem. Samo da znate jednu stvar poštovani građani Republike Srbije – "TT" ne može jedno bez drugog, Tadić bez Tome ne može. To je simbioza, neka se pojavi treći, nestaju obojica. Ovi sa zapada žele da kontrolišu i vlast i opoziciju, dajte prostora da se pojavi treća struja, oboje odoše u daleku istoriju. A na ovaj način samo podržavate strah i podstičete strah kod građana Republike Srbije.
Reč ima poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman o kome sada govorimo tiče se blanko ostavki. Blanko ostavke su ustanovljene i pojavile su se kao rešenje u jednom vremenskom periodu i da nismo uveli blanko ostavke tada, mi bismo legalizovali trgovinu mandatima i najočitiju političku korupciju. Svi oni koji sede u ovom parlamentu, a bili su poslanici 2005. godine, doduše u onoj drugoj zgradi, znaju o čemu govorim, govorim upravo o tome da smo tada učinili nešto da sprečimo Bogoljuba Karića i par još tajkuna koji su bukvalno, po onim hodnicima, tumarali sa ogromnim kesama novca i najbukvalnije kupovali poslanike. Šta se promenilo od tog trenutka do danas sem što smo postali mnogo siromašnije društvo u kome se ljudske vrednosti još manje cene i u kome je postalonajnormalnije da sve može da se kupi i da sve može da se proda? U tim okolnostima, kao i u okolnostima u kojima još uvek nije sazrela parlamentarna demokratija u Srbiji, kada još uvek nisu ustanovljena pravila parlamentarnog života i pravila ovog doma, mi ukidamo blanko ostavke i onda pozivamo iste one ljude, koji su 2005. godine činili to što su činili, da nam ponovo dolaze ovde i da najbukvalnije ugrožavaju parlamentarni život u Srbiji. Da li je to nešto za šta se danas zalažemo i da li je to nešto što nam u ovom trenutku treba? Naravno da nije, ali nam još manje treba ono što vi danas radite, zadovoljavajući Evropsku komisiju time što činite mnogo više od onoga što ona sama od vas traži. Vi kršite sopstveni Ustav dajući prevagu jednom zakonu koji na potpuno drugačiji način reguliše materiju od one kako je sam Ustav propisao. Sada šta mi činimo ovakvim rešenjem koje je predloženo u Predlogu zakona? Mi ovim rešenjem kao stranke, kao najvažnije činioce političkog života u jednoj državi, potpuno oslobađamo odgovornosti za razvoj parlamentarizma u Srbiji. Ovakvim rešenjem se omogućava potpuno nesmetana promena i menjanje partijske i političke pripadnosti narodnih poslanika i faktički se dozvoljava politička korupcija i trgovina mandatima. Zbog toga ovo rešenje koje je predloženo nije dobro, a verujem i prosto sam uverena da ćete u najskorije vreme da se uverite i sami koje će rezultate ona dati.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovna slabost ovog predloga zakona jeste u tome što je on suprotan Ustavu RS i zaista je neshvatljivo da predlagači umesto da se potrude da Zakon o izboru narodnih poslanika usklade sa Ustavom, pre svega sa članom 102, oni su dali sve od sebe da zakon bude kompatibilan sa nekakvim mišljenjem nekakve Venecijanske komisije Saveta Evrope. Ovde se postavlja jedno elementarno pitanje: da li Ustav Republike Srbije važi ili ne važi? Ako ne važi, to znači da on uopšte ne važi ni u jednoj situaciji, a ako važi, onda on važi za sve građane Republike Srbije i za sve političke stranke. Godine 2006, prosto moram da podsetim građane, pošto su narodni poslanici vladajuće koalicije to izgleda zaboravili, te 2006. godine Ustav Republike Srbije nije pao s neba i nije bio oktroisan ni od koga. Ustav Republike Srbije je donet konsenzusom svih relevantnih političkih stranaka i SRS, i DS, i DSS, i SPS-JS, i svih drugih političkih stranaka. I sve političke stranke su se saglasile da Ustav Srbije glasi onako kao što sada glasi, uključujući i član 102. U međuvremenu neke političke stranke, odnosno neki političari su okrenuli ćurak naopako, pa su shvatili da izgleda Ustav Srbije nije dobar, ali onda nemaju političke hrabrosti da promene Ustav, nego Ustav Srbije suspenduju, odnosno ukidaju pojedine njegove odredbe zakonima, opštim pravnim aktima koji su niže pravne snage od Ustava. Takođe, moram da podsetim građane Republike Srbije – čovek koji je najviše zastupao i najsrčanije branio formulaciju iz člana 102. Ustava Republike Srbije bio je upravo Tomislav Nikolić. On je javno govorio, o tome imate stenografske beleške, izjave u medijima, sa konferencije za novinare, imate zakletvu u crkvi, kao što kaže gospodin Nemanja Šarović – ukoliko u Ustav Srbije ne uđe formulacija iz člana 102. SRS za to neće glasati. I ne bi bilo Ustava Republike Srbije da ga SRS nije podržala jer su mnoge političke stranke koje su na rečima bile za Ustav faktički vršile bojkot referenduma koji je održan krajem oktobra 2006. godine. Dve godine posle toga, čovek koji je najviše napadao, koji je u praksi prekršio član 102. Ustava i koji se zaista bavio, kao što kaže Nemanja Šarović, političkom prostitucijom, on je uveo tu praksu da član 102. Ustava ne važi. Ovo što vi sada, gospodo iz DS radite, ovo je skrivena retroaktivnost. Vi naknadno pokušavate da legalizujete krađu mandata. Godine 2008. se desila krađa mandata, vi 2011. godine donosite zakon kojim suspendujete pravo narodnih poslanika, građana Republike Srbije, da svoje mandate stave na raspolaganje političkim strankama koje su ih i predložile kao kandidate za narodne poslanike. To radite pre svega iz niskih pobuda, da bi ste legalizovali krađu, jer te 2008. godine desila se krađa. Sa stanovišta SRS podjednako je društveno opasno krasti mandate, krasti narodni novac, otimati ženama tašne na pijaci, zlatni escajg itd, sve je to krađa. Vi sada jednu vrstu krađe, političku krađu, pokušavate da legalizujete time što suspendujete član 102. Ustava RS. Postavlja se jedno elementarno pitanje, šta će se desiti sutra kada građani glasaju za Aleksandra Martinovića, kao kandidata SRS, i on uđe u parlament kao kandidat SRS, kao njen poslanik, i onda on kaže, e sada se odričem programskih opredeljenja SRS, sada sam za EU, sada sam za to da se izruči Ratko Mladić, sada sam za to da ostane statut Vojvodine, sada sam za to da se prihvati politička realnost na KiM. Ko je tu izigran? Pa građani. Za koga glasaju građani na izborima? To je ono što vi iz DS ili ne razumete ili nećete da razumete. Građani se ne opredeljuju za pojedince, u sistemu kada imate proporcionalni izborni sistem i Srbiju kao jednu izbornu jedinicu, pa građanin po definiciji se ne opredeljuje za pojedinca, opredeljuje se za političku stranku, koja je na izbore izašla sa svojim političkim programom. Građani se opredeljuju za određene politike, i mi ovde, mi smo poimenični narodni poslanici koji ne zastupaju sami sebe, svoje roditelje, svoj komšiluk, svojudecu, babe i dede, nego zastupamo određene politike, određeni pogled na svet. I moral nas obavezuje, a i Ustav nas obavezuje, ali vi to pokušavate da bacite pod noge, da zastupam istu politiku kao i kada sam ušao u parlament, inače je falsifikovana izborna volja građana, inače su građani prevareni. Poslali su me u parlament ubeđeni da ću da zastupam jednu politiku, a kada sam dobio mandat sada zastupam neku drugu politiku. Kako je moguće 2008. godine čovek pogine u Beogradu zato što se protivi hapšenju Radovana Karadžića, a dve godine kasnije, čovek mrtav ladan kaže, za to sam da se isporučiRatko Mladić. I sada takav čovek, navodno treba da brine o interesima moje dece, vaše dece, da im obezbedi osmeh na licima, da im obezbedi radna mesta, čovek za kogaljudski život ne znači ništa i vi sve to legalizujete. Vi sada sve to banalizujete, nema veze što piše u Ustavu, rekli su nam iz Venecijanske komisije, rekli nam ovi iz Ustavnog suda, koji su do juče bili pravnici u zemljoradničkim zadrugama, a sada avanzovali da budu sudije Ustavnog suda i sve to nema veze. Sada se postavlja pitanje, ko će vas iskreno da ceni u toj EU? Vi ste Zakonom o izboru narodnih poslanika morali da uradite najmanje dve stvari, da propišete uslove pod kojima je narodni poslanik slobodan da svoj mandat stavi na raspolaganje političkoj stranci i to vam je bila obaveza iz Ustava, to nije vaše subjektivno pravo, to je vaša obaveza. Druga stvar, Zakonom o izboru narodnih poslanika morali ste da propišete kako se vodi izborna kampanja. Mene baš zanima šta misli Venecijanska komisija o tome što DS, što SNS na izborima glasove dobijaju tako što daju novac, mobilne telefone, kineske patike, brašno, šećer, ulje, paštete, štapove za pecanje, naočare, ne znam da li sam zaboravio neki prehrambeni ili neki drugi trgovinski artikal. Gde se u EU tako zarađuju glasovi? U Francuskoj, Velikoj Britaniji, u Nemačkoj, u Italiji, Španiji, gde? Nigde, sem u Srbiji i sada vam to ne smeta, a smeta vam što su narodni poslanici slobodni da svoj mandat stave na raspolaganje svojim političkim strankama. Pa što ne ukinete tu pogubnu praksu da zloupotrebljavate, da ponižavate građane Srbije na taj način. U Odžacima ste imali primer, to sam video svojim očima, da ste Romima, a to su isto radili ovi izdajnici koji su napustili SRS, dobićete paketić koji ima nekih pet kilograma živežnih namirnica, tako što ti dam mobilni telefon, ti uđeš u kabinu za glasanje i moraš mobilnim telefonom da snimiš za koga si glasao i tek kada mi pokažeš fotografiju dobiješ taj paketić. Kažite mi gde to ima, šta na to kaže Venecijanska komisija, pa nemoguće je da oni ne znaju da je to praksa u Srbiji. Nema lokalnih izbora od 2008. gde to niste radili. Utrkujete se, da li će DS ili Srpska nazadna stranka da više korumpira birače. Najgori mogući vid korupcije je kada korumpirate čoveka koji nema posao i nema šta da jede, kome dete ne može da se školuje, time što ga ucenjujete da glasa za vas, ne biste li mu dali 50 evra, mobilni telefon, patike, štap za pecanje itd. U Aranđelovcu ste, gospođo Kolundžija, delili štapove za pecanje i nikada nisam čuo da neki engleski političar to radi, nemački, francuski, danski, uopšte nije bitno. To radite vi i kažete vi ste etalon za EU. Dalje, koliko znam, standard u bilo kojoj oblasti može da bude norma. Ne može standard da bude mišljenje, mislim pa je to sada standard. Izvinite, to nije tako. Standard mora da bude norma. Da li u EU postoji unifikovano zakonodavstvo koje se odnosi na izbor poslanika? Ne, to je pravo koje svaka država ima za sebe, zadržava za sebe kao svoje ekskluzivno pravo, pa negde imate uninominalni većinski sistem, kao u Velikoj Britaniji, negde imate proporcionalni sistem, mešoviti sistem itd. Na nivou EU taj tzv. Aki komuniter ne sadrži norme o izboru narodnih poslanika. To je svaka država rezervisala za sebe i pitam vas s kojim pravom, u kom članu Ustava piše da je republika Srbija dužna da usaglašava svoje zakonodavstvo sa mišljenjem nekog tamo iz Venecijanske komisije, kome smeta član 102. Ustava, a ne smeta mu kada biračima dajete 50 evra da bi glasali za vas, koji ste navodno za EU. To je vrhunac licemerja, vrhunac gaženja elementarnog dostojanstva svih građana u Republici Srbiji, i muškaraca, i žena, i Srba, i Mađara, i Roma i svih drugih i vi to radite. Vi jedno pričate, a na drugi način se ponašate. Uskladite vi, gospodo iz vladajuće koalicije, svoje izjave sa svojim praktičnim ponašanjem i onda će svi problemi u Srbiji biti rešeni.
Reč ima Miloš Aligrudić, pa Srđan Milivojević.
Logično je da ovaj amandman treba prihvatiti da se briše član 15, jer ono što ste vi napisali u članu 15. usvajanjem amandmana Branka Ružića, prihvatanjem amandmana Branka Ružića na član 15. ovog zakona, a koji se tiče člana 92, to je skandalozno, to što je urađeno. Šta ste vi uradili? Naime, kada prestane mandat nekom od poslanika, po bilo kom osnovu, član 92. zakona reguliše šta se onda dešava, ko zamenjuje tog poslanika kome je prestao mandat. Njega treba da zameni, po važećem zakonu, dok vi ovo još ne izglasate, onaj kandidat za poslanika na listi političke partije čiji je mandat prestao, a za onoga kome mandat još nije dodeljen. To znači neko sa liste. Ako je u pitanju član DS, odnosno kandidat saliste DS, neko iz DS treba da zameni poslanika kojem je mandat prestao. To je pisalo do sada. Poboljšanje teksta, u skladu sa stavom DSS, i naravno našim statutom stranke, koje mi otvoreno zagovaramo, jeste da to bude prvi sledeći na listi. Problem koji se javlja, vezano za zaštitu manjinskog pola, rešen je bio originalnim predlogom zakona, kakav je predlagač podneo, tako što je rečeno da će zameniti predstavnika manjinskog pola kojem je prestao mandat prvi sledeći kandidat tog istog pola sa liste. Mi protiv takvog rešenja, kako ste vi predložili, nismo imali ništa. U uvodnom izlaganju, koje sam kao šef grupe imao, reč protiv toga nisam rekao, a onda, kao iz vedrog neba, dolazi genijalan predlog Branka Ružića, da se izbriše taj stav o zaštiti manjinskog pola, kroz amandman koji je ovde prihvaćen, pa umesto da se štiti manjinski pol, štite se članovi Vlade kojima je prestao mandat narodnog poslanika jer su izabrani na funkciju u Vladi. Pa im je onda prestao mandat u Vladi, iz kojeg god razloga, a onda se ovde kaže da će se tom bivšem članu Vlade vratiti njegov mandat, pod neka tri uslova koji se ovde kumulativno navode - da on to želi, da se obratio izbornoj komisiji, da mu je prestala funkcija člana Vlade i da postoji upražnjeno mesto za njega u tom trenutku. Čekajte ljudi, da li je ovo normalno? Da li ste vi normalni? Znači, vi ste suspendovali pravo manjinskog pola, koje ste jednom etablirali svojim predlogom, na ovakav način, i to na najgrublji mogući, i to predlogom šefa poslaničke grupe stanke koji ni jednu jedinu ženu u svom poslaničkom klubu nema. Kako vas bre nije sramota? Pri tom još ovaj predlog i krši Ustav na način na koji sam govorio i na koji su to govorili predstavnici SRS.
Predsednica je manje zastupljeni pol ovde iz te stranke. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru nekih diskusija ovde, kada se govorilo o ovom načinu izbora narodnih poslanika, bilo je nekoliko veoma neargumentovanih kritika na račun DS. Znate, nije DS kriva nikome što ne može da pređe cenzus u Vrnjačkoj Banji i nekim drugim mestima Srbije i onda mora da nađe opravdanje, niti je DS ikome kriva što najgore moguće ljude, američke špijune, engleske satrape kandiduje za predsednika Srbije, pa kada izgube, tek onda javnost Srbije sazna kakve kandidate neke političke stranke kandiduju na predsedničkim izborima. Odmah nam sada kažite, dok usvajamo ovaj zakon, koga ćete nam na sledećim izborima kandidovati? Kakva nas pošast čeka na sledećim izborima i koga planirate na sledećim izborima da kandidujete? Jer, tek kada izgube izbore, tek kada ih napuste, tek kada se pobegne sa broda koji tone, onda saznamo kakve su sve mogućnosti imale priliku da sede na čelu Srbije, ko je sve imao šansu, ko je sve dobijao priliku da upravlja i vlada ovom zemljom. Dakle, nije DS kriva, nije kriv ni zakon, krivi ste vi sami što vam se to dešava. Sledeći put vodite računa koga kandidujete, vodite računa koga primate u svoje redove, vodite računa šta hoćete i šta želite. Za one kojima nije jasna moja diskusija, ako već ne možete da promenite Srbiju, vi probajte da promenite narod, možda će to biti lakše, ali mislim da je narod nemoguće promeniti. Morate prihvatiti izbornu volju građana ove zemlje, jer izborna volja građana ove zemlje se ogleda na izborima, a ogledalo izbora je stanje u parlamentu, koje ovde imamo ovoga trenutka. Zato vas molim da više vodite računa o sebi i da se prihvatiti lakog bremena samoosude, a da se ne prihvatate teškog bremena osude drugih.
Gospodin Miloš Aligrudić reklamira povredu Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, mislim da vi kršite član 27. i one odredbe Poslovnika koje govore o načinu upravljanja sednicom. Dakle, najlepše vas molim, vas gospodine Novakoviću, rasprava u pojedinostima koja se vodi, kojoj vi predsedavate u ovom trenutku, ima za cilj da se rasprave one odredbe zakona i o ni amandmani koji su podneti na te odredbe zakone koji imaju svoju konkretnu sadržinu. Većina diskutanata se toga držala. Molim vas, samo šefovi grupa ili ovlašćeni predstavnici, zbog prirode Poslovnika i načina diskusije, mogu eventualno da odu u tim svojim diskusijama u neka opštija mesta i neka opštija obrazloženja. Zaista, ne mogu da razumem da vi bez pogovora i reči dozvoljavate da teče diskusija koja ima neku svoju široku političku poruku, neko vežbanje političkog protivnika po nekim osnovama tipa kandidature na izborima, nekandidatura, ko je podoban, ko nije podoban itd. Inače nam je puna glava i teško breme na nama ovakvih glupavih odredaba koje smo dobili da o njima raspravljamo, još nam samo fali da se upuštamo ponovo u neke opšte političke diskusije. To zaista nema smisla s vaše strane.
Vrlo sam pažljivo slušao sve poslanike i osim intervencija u vezi sa korišćenjem pojedinih, po meni, neprimerenih izraza, dosad nisam video nikakvo naročito odlutavanje niti lutanje. Očigledno je da je poslanik Milivojević izrazio svoje stanovište da član 15. ne treba da se briše.Tako sam shvatio to izlaganje. Prema tome, nema povrede odredbe člana 27. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Molim da se izjasnimo u danu za glasanje.) Ako niste zadovoljni, naravno, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti da li sam povredio član 27, po vašem reklamiranju. Reč ima prvo gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji jedna visoravan u jugozapadnom delu planine Suvobor, koja se zove Ravna gora. To je isto ono mesto na koje je pukovnik Draža Mihajlović u maju 1941. godine došao sa 26 vojnika, podoficira i oficira. Inače, to je i mesto na kome je narod, a inače su to sve pristalice političke stranke koja je u koaliciji sa DS, pokazao zaista silno oduševljenje i veliku ljubav prema mom uvaženom prethodniku, Srđanu Milivojeviću, pa kada govori o tome koga narod voli, a koga ne voli, neka se malo priseti onih zvižduka sa Ravne gore. Mogu samo da zamislim kako bi prošao da su tamo bile pristalice neke opozicione stranke, a ne stranke sa kojom je gospodin Srđan Milivojević u koaliciji. Šalu na stranu, gospodine Milivojeviću, ovde se ne radi o tome da smo mi kandidovali američke špijune, da smo kandidovali izdajnike, ovde se radi o tome da smo mi kandidovali ljude koji su obećali, ne samo nama kao pojedincima, nego građanima Srbije da će da se bore za jednu politiku, a kad su ušli u parlament, onda su počeli da zastupaju dijametralno suprotne stavove. Ovde se radi o tome da ti ljudi ne poseduju elementaran politički moral. Ovde se radi o tome da su neki narodni poslanici kupljeni, neki za novac, neki za stan, neki su ucenjeni, ali je to krivica vas iz vlasti koji ste to legalizovali. Izvinite, nisam ja na sednici Administrativnog odora glasao na dva različita načina, pa kada je u pitanju narodni poslanik vladajuće koalicije onda sam glasao za njegovu blanko ostavku, a kada je u pitanju narodni poslanik koji je napustio SRS onda nisam glasao za njegovu blanko ostavku. Ovde se radi o tome da ste vi omogućili izbornu krađu, odnosno parlamentarnu krađu. Vi ste omogućili pojavu koju politički teoretičari nazivaju vanizbornom parlamentarizacijom, koja je anomalija jednog demokratskog političkog sistema. To ste učinili 2008. i 2009. godine, pa sada pokušavate naknadno sve to da legalizujete donošenjem zakona o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika koji je kriminalan. Zaista, ne vidim, gospodine Milivojeviću, da ovde bilo kod od predstavnika vladajuće koalicije sa nekim velikim entuzijazmom i elanom brani odredbe navodno evropskog zakona. Ovde ljudi sede pognutih glava, ćute, šetaju, boli ih stomak, imaju preča posla, šetaju se po gradu. Što ne brane malo ta mišljenja Venecijanske komisije? Što nas ne ubede argumentima da je baš ovo najbolje? Ne. Ljudi sede, ćute i čekaju sutra kad će biti dan za glasanje. Jedini argument koji imaju: "mi imamo većinu". To što će ta većina da stane iza jednog nakaznog pravnog i političkog teksta, to vas, gospodine Milivojeviću, izgleda mnogo ne brine.
Zahvaljujem. Ovim je iscrpljeno sve vreme koje ste imali na raspolaganju kao šef poslaničke grupe. Molim sve narodne poslanike da se ne obraćaju jedni drugima neposredno, jer time izazivaju ona prava kojima nisam baš rad, ali ne mogu da osporim, pa reč po osnovu replike ima gospodin Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, kada sam govorio da su neke političke stranke kandidovale američke špijune, nijednom rečju nisam pomenuo SRS. Sami su se prepoznali, sami su se javili za reč. To je njihov problem, a ne moj. Kada govorimo o Ravnoj gori, za razliku od stranke koja ima himnu "Spremte se, spremte, četnici", mogu uvek da izađem na Ravnu goru i, bez obzira da li će mi neko zviždati ili neće zviždati, mogu da održim govor i nemam problem da izađem pred pristalice drugih opcija. Nisu tamo samo pristalica SPO. Tamo ima mnogo drugih političkih opcija koje i te kako nisu za one vrednosti koje deli i DS. Imao bih problem da izađem pred pristalice DS pa da mi zvižde, kao što neki imaju problem da izađu pred pristalice sopstvene stranke, pa da se onda suoče sa zvižducima. Takođe, imao bih problem kada bih izašao pred bilo kojeg građanina ove zemlje, pognuo glavu i kazao – znate, vi ste u pravu. Ne, intelektualac u Srbiji, ako želi da bude intelektualac, vrlo često je u manjini i vrlo često je u stanju da izađe pred onu većinu koja ne podržava njegove stavove, ali nema nikakav kompleks i nikakav strah da se toga uplaši. Jer kao što je manjina bila u ovoj zemlji pre samo tri godine kada je reč o EU, kada je manjina bila u ovoj zemlji kada je reč o EU tokom 1991, 1992, 1993, 1995, 1996, 1999. godine, tako je ta ideja, zahvaljujući istrajnosti mojih prijatelja i saboraca iz DS, iz SPO, iz G17 plus, iz LSV, pobedila i sada je ta ideja većinski deo u Srbiji i zbog toga sam i ponosan, ali sam zbog toga u obavezi da tu ideju i dalje negujem, čuvam i razvijam.
Samo da se nešto objasnimo. Gospođo Kolundžija, javili ste se po osnovu replike ili kao predlagač? Onda ćemo prvo da damo reč gospodinu Martinoviću. Replika, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Milivojeviću, za vašu informaciju upravo je Vojislav Šešelj u maju 1991. godine organizovao skup na Ravnoj gori, u vreme kada vi verovatno niste ni znali šta je Ravna gora. Što se tiče toga ko sve dolazi na Ravnu goru, pa potpuno ste u pravu, tamo sve vrvi od članova LSV, GSS, LDP, SPS, PUPS-a, tamo ne možete da dođete, da se popnete na Ravnu goru od ovih iz LDP, LSV itd. Gospodine Milivojeviću, kao neautentični član DS nego kao pridruženi iz "Otpora", ne znate baš potpuno istorijat DS. Valjda na toj Ravnoj gori ima nekoga ko je član DS. Da li se vi odričete čoveka koji je jedan od osnivača DS – Desimira Tošića? Gospodine Milivojeviću, on je za vreme Drugog svetskog rata, kao omladinac, bio član štaba 501 Jugoslovenske vojske u otadžbini, jedan od glavnih urednika "Naše reči" u Londonu, koja je okupljala političku emigraciju u Velikoj Britaniji. Nemoguće da od svih ljudi tamo nije bio nijedan koji je pristalica DS. Kako vi baš znate da su vam zviždali ljudi iz SPO? Možda vam je zviždao neko iz DS. DS, gospođo Kolundžija, vi to najbolje znate, to je stranka koja od 1990. godine baštini ravnogorske tradicije. Ne znam zašto vi Ravnu goru vezujete samo za SPO, za LDP, SPS, možda za gospodina Rizu Halimija itd. Nemoguće je, valjda ima na Ravnoj gori nekoga iz DS. Da sam na vašem mestu, gospodine Milivojeviću, zabrinuo bih se…
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Nadam se da smo sa Ravnom gorom završili pre nego što smo i počeli. Reč ima gospođa Nada Kolundžija, ovlašćeni predstavnik.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, razlog zbog kog ne odgovaram na svaki od argumenata koji se iznosi ovde kada se obrazlažu amandmani jeste, između ostalog, zbog toga što je argumentacija koja se iznosi ovde bila osnovna argumentacija i u raspravi u načelu. Dakle, mi u raspravi u pojedinostima i dalje govorimo o tome da li će izmene i dopune ovog zakona od parlamenta napraviti pijacu, da li će izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika obesmisliti ili će, pak, po mom dubokom uverenju, napraviti korak dalje u izgradnji političkog sistema u Srbiji. I dalje, argumentacija da mi radimo po nalogu, da ovo nije naša volja, da se mi, navodno, ovde stidimo, da smo pognutih glava i takve potpuno besmislene stvari koje ovde čujemo, to je razlog zbog koga ne odgovaram na svaki od tih argumenata, moram priznati ponekad sa jedinom namerom da vređaju druge. Onaj ko ima nedostatak argumentacije i poseže za uvredom, mislim da zaista najčešće i sve sam sklonija tome, ne zaslužuje nikakav odgovor. Mislim da mu odgovor daju građani na izborima, kao što će odgovor građani na izborima dati i onim strankama koje u parlament uvedu korumpirane ljude koje će neko posle kupiti. Dakle, građani će dati svoj sud i zato duboko verujem da su ove izmene i dopune Zakona u skladu sa onim što jesu interesi građana, a to je da političke partije, kao nosioci predizbornih aktivnosti i političkih aktivnosti svakako, imaju svoju ključnu aktivnost u organizovanju, sprovođenju, kandidovanju itd. Po mom dubokom uverenju, mi moramo da tražimo onaj sistem koji će onemogućiti da političke partije postanu gospodari ljudi koje su građani birali, a način na koji je do sada funkcionisala Skupština i tumačenje Ustava po kome su partije vlasnici mandata poslanika, jeste zloupotreba i jeste na neki način izvrgavanje izborne volje građana. Dakle, Ustav nije rekao da partije imaju mogućnost da raspolažu mandatom, Ustav je rekao da narodni poslanik može, ako narodni poslanik može, onda je potpuno legitimno da se zakonom propišu uslovi koji će omogućiti da narodni poslanik podnošenjem ostavke svoj mandat stavi na raspolaganje stranci sa čije je izborne liste izabran. Ubuduće, opet ponavljam po ko zna koji put, mi kao svoj politički cilj i program biramo priključenje Srbiji EU, mi hoćemo da uskladimo svoje zakonodavstvo sa nekim standardima, nekim rešenjima koja postoje u najrazvijenijim zemljama Evrope. Nas na to niko ne tera, mi ne radimo po nečijem diktatu, radimo po dubokom ubeđenju da je to u najboljem interesu Srbije i njenih građana.
Reč ima dr Zoran Šami. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, iznet je stav koji je svima vrlo dobro poznat.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Hajde mi malo vratite vreme. Imam 40 sekundi, savršeno dovoljno da kažem dve stvari. Prvo, to da je ovaj zakon protivustavan jasno je i pravnim laicima. Ali, u raspravi u načelu sam rekao da on ne samo da je protivustavan, on je protivan zdravom razumu. I da to ilustrujem, naveo sam samo jedan primer od desetine primera koji se, verujte mi, mogu navesti. Posledica tog mog primera, vezanog za ministre u Vladi, jeste amandman gospodina Ružića. Sad mi je žao što nisam naveo svih 15-ak ili 20 primera gluposti koje su posledice ovakvog zakona. I dalje stojim na stanovištu da je ovaj zakon poguban, protivustavan i protivan zdravom razumu i služiće na bruku i sramotu onih koji ga donesu.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Ne bih se čudila da je najveći deo rasprave vođen od strane laika i neupućenih ljudi u materiju na način kako je vođen u dobrom delu diskusije. Ne želim da dajem ocenu, kao što ne pristajem da meni neko daje ocene na način izlaganja, ponašanja i ocene koje iznosim kao narodni poslanik. Ali, građanima dugujemo da kažemo šta je to dobra parlamentarna praksa, šta su iskustva starih demokratija i šta su oni na koje želimo da se ugledamo. Zaista se čudim da niko od diskutanata nije podsetio na jednu dobru knjigu, koja je ovde u Srbiji prevedena 2008, a izdata je 2006. godine. Molim građane da obrate pažnju na nju, zove se - Parlament i demokratija u 21. veku. To je izdanje UN, računam zajednice na međunarodnom nivou koja zaslužuje poštovanje svih koji žele da čuju i da vide. Godine 2006. je izdata knjiga koja govori o parlamentu i demokratiji, pravima poslanika, otvorenosti parlamenta, kontrole njegovih troškova, odnosa sa građanima, zaštiti poslanika. Prevedena je 2008. godine, mnogo pre nego je neke šokiralo ono što je moralo da se desi. Iz ove knjige, inače vrlo korisne za čitanje onima koji ne žele da otvore oči i čuju ono što građani žele, u smislu želje za promenom svog života nabolje, da saznaju, da pogledaju makar ono što stoji od 37. do 41. strane, nije mnogo, četiri strane nek pročitaju. Zove se zaštita prava poslanika u vršenju njihovih mandata. Da, možda neko smatra da ovde može da iznese najgnusniju uvredu, da pokuša da ponizi nekoga iznoseći makar kakvu laž, ničim i nikad dokazivu, zato što ga Komitet za ljudska prava iz 93, Interparlamentarne unije, izdavača ove knjige, štiti sledećom odredbom: "Poslanička nepovredivost se odnosi na sve što je izrečeno ili napisano, ili učinjeno od strane poslanika u obavljanju njegovih redovnih zvaničnih dužnosti. Ovakva zaštita je apsolutna i doživotna i traje čak i po prestanku svojstva poslanika. Sve zemlje, bez izuzetka, prihvataju princip poslaničke nepovredivosti koji je definisan na ovakav način." Neka građani procenjuju da li baš sve što se kaže za ovom govornicom treba da bude zaštićeno na ovaj način. Na 39. strani, u odeljku koji govori o individualnim pravima poslanika i stranačkoj disciplini, govori se o tome da je neophodno uspostaviti odgovarajuću ravnotežu između zahteva koje postavlja stranačka disciplina i prava poslanika da slobodno iznose svoje mišljenje. Sve parlamentarne zemlje članice UN nemaju istu praksu, ali imaju određene iste principe kojih se pridržavaju. Jedino je Indija 1985. godine, u cilju sprečavanja, ''borbe protiv zla, političkog preleta u druge stranke'' za koju su smatrali da može da podrije temelje njihove demokratije i principe koji je održavaju donela mere kojima poslanik mora da podnese ostavku ukoliko se ne slaže sa programom svoje stranke. Jedino Indija 1985. godine. Švedski parlament ima praksu, to su jedina dva izuzetka od slobodnog raspolaganja poslaničkim mandatom, da ukoliko je poslanik isključen iz stranke ili napušta svoju stranku tokom trajanja perioda na koji je izabran može i dalje ostati poslanik, ali ne može da se priključi drugoj poslaničkoj grupi, niti može formalno da se pridruži nekom drugom organizovanom delu u parlamentu. Ono na šta ukazujem posebnu pažnju, citirajući udžbenik koji se zove – Parlament i demokratija u 21. veku – koju su neki koji bi da o demokratiji pričaju, ali propustili da ga nauče i kroz praksu i kroz teoriju, jeste sledeće - sigurnost poslanika u pogledu njihovog mandata u parlamentu je od osnovnog značaja za nezavisnost parlamenta. Te stoga: a) na isključenje poslanika iz parlamenta kao kaznu za njegov izlazak iz stranke treba gledati kao na moguću povredu nezavisnosti tog poslanika; valjda zato naš Ustav i kaže da poslanik može svoj mandat da poveri eventualno stranci; svoj, a ne bilo čiji; no, mere protiv preleta u druge stranke mogu biti neophodne u nekim pravnim sistemima za rešavanje pitanja korupcije; moj kolega Stanimirović iz DS pre neki dan reče veliku istinu – samo su u Srbiji svi krivi dok se ne dokaže suprotno; nažalost, to je tvrdnja tek nekih koji svoju snagu dokazuju na izborima i ona nije značajna; b) zakone koji dozvoljavaju opoziv poslanika tokom trajanja mandata trebalo bi uzeti sa oprezom zbog potencijalnog ugrožavanja nezavisnosti poslanika; c) prestanak članstva u samoj političkoj stranci ne bi trebalo da vodi gubitku mesta u parlamentu. Evo odgovora svima koji kažu – diktat, nalog, ova ili ona komisija, konvalidacija nečega što se već desilo ili tome slično. Ne, ovo nije moj rukopis, ne, ovo nije moja interpretacija. Ovo je citat knjige koju su izdale UN, a kud ćete veći autoritet? Od mene oni koji žele neće čuti ružnu reč, da se iskupe za sve ovde iznete uvrede. Cilj je da ovaj parlament bude što manje partijski, a očekivanje mene i mojih kolega je da on bude parlament naroda i građana, a ne pojedinačnih partija. Na nama je odgovornost da tim izazovima odgovorimo. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Replika.)
Nema osnova za repliku. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Da li neko želi reč? (Da.) (Aleksandar Martinović, sa mesta: Onda povreda Poslovnika.) Izvinite, gospodine Čolakoviću, za reč se javio gospodin Martinović, reklamira povredu Poslovnika. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Poslovnika, pogaženo je dostojanstvo Narodne skupštine. Niti sam ja, niti je bilo ko od kolega bilo koga ovde uvredio. Ako je za nekoga uvreda kada se kaže istina i kada se podseti šta je bilo pre tri, četiri ili pet godina, onda to možda jeste uvreda, ali onda zaista ne znam koja je razlika između uvrede i iznošenja činjenica. Prvo, što se tiče onoga što je rekla gospođa Kolundžija, ni u jednoj dobro uređenoj državi standard ne može da bude mišljenje, mora da bude norma. Da li u EU postoje pravne norme koje su unifikovane, a koje se odnose na izbor narodnih poslanika? Ne postoje. Što se tiče gospođe koja je govorila pre mene, zaista nisam video tu knjigu izdatu od strane UN, ali sam video drugu knjigu koju je napisao Tomislav Nikolić 2006. godine i koja se zove "Teško do Ustava". Sve ovo što pričamo u odbrani člana 102. Ustava, u toj knjizi je izneo upravo gospodin Tomislav Nikolić. Nisam čitao knjigu UN, ali znam šta je rekao gospodin Tomislav Nikolić na redovnoj konferenciji SRS 19. maja 2005. godine. (Predsedavajući: Gospodin Nikolić nije prisutan.) Znači, mandat pripada poslaniku u nekim okolnostima, a pripada Tomislavu Nikoliću u drugim okolnostima. Kako okolnosti mogu da određuju kome pripada mandat? Valjda se ne obaziremo na okolnosti, obaziremo se na izborne rezultate. To je ono što Ustavni sud neće nikome moći da objasni. Ovde se radi o tome da ljudi koji danas pokušavaju da pogaze normu Ustava danas pričaju jedno, a pre nekoliko godina su pričali drugo. Ako nekoga vređa što SRS podseća na ove činjenice, evo, zaista se duboko izvinjavam.
Reklamirali ste povredu člana 107. U stavu 2. nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku. Jesam povredio Poslovnik ako se to odnosi na vas što vas nisam opomenuo jer ste se obraćali neposredno drugom narodnom poslaniku. Konsultujte stenogram, pa ćete videti da sam u pravu. Što se tiče prava na repliku koje vam nisam dao, pozivajući se na odredbu člana 107. stav 1, sada ste je zloupotrebili. Upozoravam vas, nemojte više to raditi, jer ste pod nazivom da odgovarate gospođi Kolundžiji, koja inače nije tu, uhvatili široki zahvat pa ste stigli čak i do narodnog poslanika koji nije prisutan. Izvinjavam se gospodinu Čolakoviću. Nadam se da smo se razumeli, gospodine Martinoviću. Dajem reč gospodinu Čolakoviću. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, u pripremi ovog zakona poslanička grupa PUPS je učestvovala, to sam u prethodnom izlaganju rekao, i dala je podršku rešenjima koja su ponuđena. Podsetiću da je bilo više varijanti da se dođe do rešenja koje je bilo prihvatljivo za većinu narodnih poslanika, uključujući i opoziciju, tako da je bilo i predloga od strane opozicije da se izbalansira pitanje određivanja mandata na listama, 50% da pripada političkoj partiji, a 50% po redosledu ili 80%-20% ili po izbornim rezultatima. Te varijante su razmatrane u više navrata i vladajuća koalicija se opredelila za ovo što je ponuđeno. Moram da kažem da smo u to vreme uočili određene slabosti ovog predloga i na javnom slušanju koje je bilo organizovano u ovom parlamentu istakli smo kao svoje mišljenje i kao svoj stav da može doći do određenih problema kada su u pitanju koalicione liste. U tom pogledu na javnom slušanju mogu da kažem da smo dobili podršku svih onih koji su učestvovali u raspravi, pa i stručne javnosti koja je bila prisutna. To je nama dalo mogućnosti i ohrabrenja da podnesemo amandman koji smo podneli. Vi ste ga ovde u parlamentu dobili. U daljoj raspravi u vezi sa našim amandmanom, koji je precizan i jasan u zaštiti pre svega kandidata koji su na listi pojedinih političkih partija, a i političkih partija, kako se to kaže manjinskih, ne bih to rekao nego svih, jer to što se može desiti manjinskoj partiji u koaliciji može da se desi i većinskoj partiji, ali sa manje verovatnoće obzirom da imaju više kandidata. Svim partijama u ovom parlamentu to odgovara i mislim da nema niko primedbu, pa čak ni ona partija koja izlazi samostalno na izbore, mislim na uvažene poslanike SRS. Zbog toga smo mislili da će to biti prihvaćeno. Međutim, ispostavilo se da navodno Venecijanska komisija ima rezervu prema tom predlogu. Mi smo se potrudili da malo razgovaramo šire, sa stručnom javnošću i kod nas u partiji i stali smo na stanovištu da to nije baš tako. Mi smo dobili mišljenje Venecijanske komisije, doduše ne na ovaj predlog zakona nego na prvu verziju, koja je u martu bila u pripremi. Biću slobodan da pročitam taj deo koji se odnosi na naš amandman, a koji uvažava interese svih političkih grupacija koje su u ovom parlamentu. Odnosi se na član 92, a mišljenje je broj 6192011 od 1. marta 2011. godine. Ovim amandmanom se želi da se definiše procedura za zamenu izabranog člana parlamenta drugim kandidatom sa liste koja je podneta. Član 92. obezbeđuje da u slučaju zamene, partija koja vraća mesto u parlamentu je slobodna da načini izbor po svom diskrecionom pravu. Nešto tako slično moglo bi da se oceni da se kaže kada jeu pitanju regulativa manje zastupljenog pola. Zbog toga smo mi nastavili našu aktivnost i u dogovoru sa predstavnicima poslaničkih grupa vladajuće koalicije u toku dana smo došli do saglasnosti da pokušamo da primenimo naš amandman koji sam u ime poslaničke grupe PUPS podneo i u tom pogledu dobili saglasnost da u ovom tekstu koji smo dobili ponudimo da ovo i uđe u proceduru. Mislimo da je to dobro i predlažemo da sve poslaničke grupe podrže taj amandman koji odgovara svima, a nije u suprotnosti sa stavom drugih relevantnih činilaca u vezi sa ovim. Još jednom sam želeo da kažem da, što se tiče stava vezano za manje zastupljeni pol, podržavamo predlog gospođice Jerkov i Papuge. Amandman koji su one podnele ćemo podržati.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana javnosti Srbije, pokušavajući da damo neki svoj doprinos popravci nepopravljivih odredbi koje su nam predložene mi smo podneli amandman na član 15, gde smo tražili da se u članu 92. stav 2. menja sa četiri nova stava kojima smo smatrali da zaista može da se ovaj član učini boljim. "Kad poslaniku prestane mandat pre isteka vremena na koji je izabran, mandat se dodeljuje prvom sledećem kandidatu sa iste izborne liste kome nije bio dodeljen mandat. Kad poslaniku sa koalicione izborne liste prestane mandat pre isteka vremena na koje je izabran, njegov mandat se dodeljuje prvom sledećem kandidatu kome nije bio dodeljen mandat, a koga je predložila ista politička stranka u okviru te koalicione izborne liste, ukoliko je to predviđeno koalicionim sporazumom dostavljenim RIK. Kad poslaniku pripadniku manjeg zastupljenog pola na izbornoj listi prestane mandat pre isteka vremena na koji je izabran, mandat se dodeljuje prvom sledećem kandidatu pripadniku istog pola sa te izborne liste. Kad poslaniku pripadniku manje zastupljenog pola sa koalicione izborne liste prestane mandat pre isteka vremena na koji je izabran, mandat se dodeljuje prvom sledećem kandidatu pripadniku istog pola kome nije bio dodeljen mandat, a koga je predložila ista politička strankau okviru te koalicione izborne liste, ukoliko je to predviđeno koalicionim sporazumom dostavljenim RIK." Dakle, smatrali smo da su ova četiri nova stava prihvatljiva, da su u skladu sa već nekim donetim zakonima i naravno Ustavom. Međutim, demonstrirajući stalno demokratiju u koju se svi zaklinjemo, znamo da je prvi kapital demokratije glasački listić i olovka na izborima i, naravno, pravo da se svaki građanin tajno izjasni koga podržava i od koga očekuje da mu pomogne da dođe do države po meri građana. To je prvi poligon na kome se svi proverimo, a onda dolazi ono što se zove motivacijom za ove izmene, gde smo, čini mi se, pomalo, u stilu američke kinematografije prerežirali čitavu stvar, pa dobili malo otužnih melodramskih scena u ovom predlogu koji je pred nama, a bojim se i onih koje nećemo posle, u praktičnom životu, baš moći lako da rešavamo. Jer, u želji da parlament ne bude mesto korupcije, tako smoo tome govorili, znači da tajkuni ne mogu da kupuju poslanike, a da poslanici ipak imaju neku svoju volju itd, da političke stranke nemaju uticaja posle izbora više na ljude koje dovedu u parlament i sve nešto što nikako nije u skladu sa zdravim razumom i što je teško objasniti, pre svega, građanima, mi smo došli do prihvatanja amandmana i do odbijanja amandmana, ali do prihvatanja amandmana koji su čista trgovina i čista korupcija kroz ovaj zakon. Možda koristim tešku reč, ali jako bih volela da vidim kako će izgledati parlament u sledećem sazivu, kada neko od poslanika ko bude sa liste došao u parlament i ode u Vladu, a onda se iz neobjašnjivih razloga vrati u parlament, desi se tamo nešto, neko se opet naljuti pa ode iz Vlade i tako počne da vodi neku svoju politiku, neće da sluša premijera, a nema više stajanja u ćošku i klečanja na kukuruzima, nego ide nazad u parlament, pa imamo privremene poslanike, to tako zovem, jer je upražnjeno mesto, nekom je dodeljeno u parlamentu, a mora da ima 250 poslanika. Znači, kada on odlazi u Vladu, neko će privremeno da ga zamenjuje, a onda kad on odluči da se vrati, šta ćemo sa onim? Valjda je i on kao poslanik privremeni, povremeni, upražnjeni na upražnjenom mestu stekao pravo poslanika? Kako ćete da ga najurite? Kako ćete da mu otmete mandat, da date ovom koji treba da se vrati sad iz Vlade? Kako će tu proći predstavnici manje zastupljenog pola? Biće tu, bojim se, stvari zbog kojih će tek Evropa da kaže – pa vi stvarno niste zreli, ne za demokratiju, niste vi zreli za mnogo štošta. Dakle, teško ćemo im to objasniti. Ovo se ne može objasniti građanima, ali hajde. Mogu samo da kažem – dobro, trgovalo se, sad se mora namiriti i mora da bude tako, mora da bude 126 ruku i zbog toga je prošao ovaj amandman. Nije mi jasno zašto onda nisu prošli neki suvisli amandmani koji bi zaista ovaj zakon učinili boljim, hajde sad kada ga već menjamo na silu i, kako rekoh, u stilu američke kinematografije prerežiramo ga u svakom momentu, kako ćemo ovo da sprovedemo u praksi? Dakle, dok ne dođe dan za glasanje, mi ovde i predstavnik predlagača, koji još uvek može na nešto da utiče, hajde da usvojimo bar nešto što može da živi, što je normalno, što neće da ošteti osnovno pravo građana, njegovo demokratsko pravo da tajno glasa na izborima, da se odluči da ga motiviše da izađe na te izbore i da svoju volju pokaže. Bojim se da se ovim motiviše bojkot izbora, što nije dobro. Dobro je da što više građana učestvuje i da prave državu po svojoj meri, birajući nas i čineći nas promenljivim i mogućnošću da u tome svakog momenta učestvuju. To je pravi motiv.
Na član 15. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Branko Ružić. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman sa ispravkama, a Zakonodavni odbor smatra da je amandmana, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman sa ispravkama, a Zakonodavni odbor smatra da je amandmana, sa ispravkom, u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Reč ima gospodin Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 17. je određeno da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana donošenja, ali su od tog opšteg pravila izuzeta dva člana, članovi 13. i 15. To su članovi kojima se određuje da će mandati biti dodeljivani po redosledu. To je, koliko smo čuli, jedna od najvažnijih promena zakona. Ono što nas buni je to, kako vi kažete u obrazloženju, da je to urađeno u skladu sa stavom Ustavnog suda, u skladu sa zajedničkim mišljenjem Venecijanske komisije, Saveta Evrope, Kancelarije OEBS za demokratske institucije i ljudska prava. Sada se postavlja pitanje, ako su ove odredbe do sada bile protivustavne, ako nisu bile u skladu sa evropskim principima, zašto vi odlažete stupanje na snagu tih odredbi? Da li to znači da vi želite da do narednih izbora možda još godinu dana budete u tom stanju koje je protivustavno, koje je protiv demokratskih principa? Međutim, pošto je ovo kraj rasprave, moram oceniti da je ovo antologijska rasprava, ne zbog toga što smo čuli bilo šta epohalno. Zaista, većina stvari se ovde dobro zna i siguran sam da će građani Srbije to procenjivati. Ali, antologijska je što mi se čini da nikada do sada nisu poslaničke grupe otišle toliko daleko u kritici onoga za šta će posle glasati. Praktično, nema poslaničke grupe vladajuće većine, od PUPS, SPS, G17, DS, SPO i ko zna koga još sve, teško ih je nabrojati ko sve čini tu vladajuću koaliciju, da nisu izneli sve najgore o ovom zakonu, ali će sutra, kada bude dan za glasanje, doći i podići ruku, odnosno stisnuti odgovarajuće dugme da podrže ovaj zakon. To je najbolji mogući pokazatelj dokle seže ta poslanička sloboda kod vas. Dakle, seže sve do dana za glasanje. Želeo bih još da kažem da je krajnje vreme, pošto smo slušali nadahnutu raspravu i poslanika DSS, pre svega Miloša Aligrudića, koji je još jedanput rekao kako je DSS protiv krađe mandata, kako je protiv Bogoljuba Karića. Podsećam vas da je Bogoljub Karić ukrao samo jedan mandat, a Gandi iz Bajčetine, odnosno Tomislav Nikolić 21, da li to znači da se oni konačno odriču saradnje bilo koje buduće saonima koji kradu, odnosno sa SNS i da čujemo... (Predsedavajući: Vreme.) evo, završavam, gde je bila DSS kada je trebalo na Administrativnom odboru zaštiti mandate SRS i da čujemo da li će dosledno DSS taj stav primeniti i na grad Beograd i na sve ostale jedinice lokalne samouprave.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje, jer je obavljen i pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DUVANU (pojedinosti) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 6. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, mr Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i gospođa Slavica Jelača, direktor Uprave za duvan u Ministarstvu finansija i Jasmina Milošević, šef Odseka Uprave za duvan u Ministarstvu finansija. Podsećam vas takođe da je, na osnovu člana 99. Poslovnika, skraćeno vreme za raspravu po ovoj tački dnevnog reda. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Milorad Buha. Primili ste izveštaje Zakonodavnog i Odbora za finansije i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Narodna skupština je obavila načelni pretres, pa saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pozdravljam one koji su izašli. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O LIČNOJ KARTI (pojedinosti) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 16. tačke dnevnog reda Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti, pored predstavnika predlagača gospodina Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i: Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova i gospođa Zorica Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, Petar Jojić, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Viorel Žura i Aleksandar Martinović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Samo bih da vas obavestim da očekujem svaki čas da će ministar biti tu jer je pre 15 minuta krenuo iz Palate Srbije sa Novog Beograda, pa ćemo da pređemo na rad. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Nije problem da se da pauza od deset minuta.) Mislim da je on ušao već i da sad treba da dođe ovamo. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim je predložila da se ispred člana 1. doda novi član 1. Da li neko želi reč? (Da.)Gospodin Zoran Antić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli, rekao bih, veliki broj amandmana, s obzirom na činjenicu da je ovo izmena i dopuna Zakona koji stalno nešto izmenjujemo i dopunjujemo jer je očigledno da MUP ne može da proceni niti koliko je vremena potrebno da konačno zamenimo lične karte, niti je svesno ni sposobno svojih tehničkih i organizacionih potencijala. Mi smo iskoristili ovu priliku da sve one nejasnoće koje, po nama, postoje u tom zakonu na neki način predočimo i predlagaču. Nadamo se da će u nekom narednom periodu biti mnogo više razumevanja za sve ono što predlažemo jer, nažalost, nijedan amandman bilo koje poslaničke grupe nije uvažen. Što se tiče ovog člana 2, konkretno odnosi se na činjenicu da kada je u pitanju pravo da se nakon deset godina dobije lična karta, u tom delu definiše se jedan pojam deteta. Znači, svako lice preko deset godina definiše se kao dete. Kaže se: "Pravo na ličnu kartu ima državljanin stariji od deset godina (u daljem tekstu: dete)". Znači, jedan stav koji je poprilično nejasan. Nejasan u smislu da svako ko je stariji od deset godina može da se tretira kao dete. Ta starosna granica nije definisana. Isto tako, važno je da podsetim da u različitim zakonima, na različit način tretira se ko se pod pojmom deteta podrazumeva, koliko godina, koje starosti. Različita je praksa i u zemljama u okruženju. Prema tome, bilo je sasvim dovoljno, po nama, da se definiše da pravo na ličnu kartu ima svaka osoba starija od deset godina i da se ovaj posao ne komplikuje, a ako smo svesni činjenice da sa 16 godina stičemo i zakonsku obavezu da predamo zahtev za izdavanje lične karte, jedino nekom analogijom MUP možemo da dođemo do zaključka da je dete za njih neko ko je uzrasta od deset do 16 godina.
Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u kontekstu obrazloženja kolege Zorana Antića, vezano za predlog izmena i dopuna na ovaj zakon i na prvi predlog u stavu 1. reči "a deci" tražimo da se zameni rečima "licima mlađim od 15 godina". Takođe, stav 2. treba da se menja i glasi: "Državljaninu starijem od 55 godina izdaje se lična karta sa trajnim važenjem". Podneli smo predlog u okviru ovog amandmana gde tražimo da se stav 3. briše. Prosto je neverovatno da rešenje sadržano u Predlogu zakona, po kojem se trajna lična karta izdaje licima starijim od 65 godina, i to samo na njihov lični zahtev, predstavlja nepotrebno maltretiranje starijih građana. Ako imamo u obziru da je po starom zakonu, ovo se odnosilo na lica koja napune 50 godina i posle toga vade trajnu ličnu kartu, i to ne na njihov zahtev, već izričito, zašto sada dolazimo u situaciju da ovaj vremenski rok povećavamo za čak 15 godina? Takođe, obrazloženje koje je Vlada i ministar dao zaista je neshvatljivo. Imate situaciju da je neko u 64. godini izvadio ličnu kartu i da ovaj predlog iz ovog predloga zakona može tek da ispuni u navršenoj 74. godini, odnosno u toj godini da podnosi zahtev za izdavanje lične karte sa trajnim rokom važnosti. Ova lica, ako uzmemo u obzir da žive i uglavnom po seoskim područjima, znači, treba im i dosta vremena da dođu do sedišta policijskih uprava koje su u sedištima gradova, odnosno opština, taj argument niste hteli da uzmete u obzir, kao da je u Srbiji ova starosna struktura stanovništva postala zdravija u vreme otkako je ovih desetak godina DOS u raznoraznim varijantama na vlasti. Šta smo zatim amandmanom hteli da ispravimo? Smatramo takođe da je nerazumno da građani Srbije, koji su ne iz besa, nego iz praktičnih razloga, a ti razlozi su uglavnom razlozi egzistencijalne prirode potrage za poslom, otišli u inostranstvo da nađu posao, žive tamo, imaju prebivalište u Srbiji i da ste vi rok važnosti ličnih karata, i to onih koji imaju prebivalište u Srbiji, sveli samo na dve godine, odnosno pet puta je manji u odnosu na nas. Neverovatna kontradiktornost unutar same Vlade. Znači, imamo Ministarstvo za dijasporu, koje se navodno bavi problemima naših građana u dijaspori, u regionu, imamo situaciju da ovim zakonom predlažete situaciju da je rok važnosti ličnih karti za lica koja žive van granica Srbije, a imaju prebivalište i državljani su Srbije, smanjen pet puta u odnosu na nas same. Zar ste zaboravili cirkus koji su izazvale promena pasoša i sve ostalo i zar treba da se ovo dešava i sa ovim dokumentom vrlo bitnim, a to je lična karta, inače stav SNS, da svaki državljanin Srbije, gde god da živi mora da poseduje, odnosno da ima pravo da poseduje ličnu kartu Republike Srbije. Takođe, da ne ponavljam ono što je argument u okviru obrazloženja na prethodni stav 1. Predloga zakona izneo kolega Zoran Antić, a to je da se deca, odnosno ova kategorija mora svesti u neke zakonske okvire, ako su oni našim zakonom predviđeni, da je to sa punih 14 godina, onda smo i predvideli da se ovaj nejasan termin - deca razjasni i da se u kontekstu tumačenja zakona i nekih drugih zakona upotrebi termin, odnosno reči – lica mlađa od 15 godina. Uostalom, ne podnosimo mi amandmane da biste ih vi prihvatili. Mi podnosimo amandmane da bi građanima Srbije poboljšali uslove življenja, smanjili administrativne troškove, a vi ljude koji su u osmoj deceniji terate da prave i posebne troškove, bez obzira na obrazloženje da dokumentacija prilikom prvog postupka vađenja lične karte nije ista kao recimo tada i da određena dokumenta postoje u policijskim upravama, u opštinama, matičnim službama. Lice koje je u toj starosnoj dobi mora fizički prisustvovati prilikom podnošenja zahteva, a i još što je vrlo bitno ne mora svaki građanin Srbije da zna da ima pravo da traži odobrenje za trajnu ispravu, odnosno ličnu kartu. Većina građana Srbije, nažalost, i nije upućena u Zakon, a pogotovo ni mi poslanici ne možemo sve da pohvatamo iz razloga što, ne samo pre godinu dana, masu zakona donosimo, a ove godine se samo bavimo izmenama i dopunama zakona koje smo ne tako davno doneli i što utiče i na egzistenciju i na loš standard građana Srbije. Nema razloga da se ono što je zaista i razumno i prihvatljivo ne prihvati, a što znači samo poboljšanje života i standarda građana, ne s obzirom na situaciju da li to dolazi iz opozicione ili vladajuće političke grupacije, kažem vam da će ovaj zakon, a mi smo skoro na svaki član Predloga zakona podneli amandmane, ne da bi se samo čula naša reč, nego doživeti za najmanje godinu dana neke ispravke i videćete da, kao i mnogi zakoni, neke odredbe su zaista i nepraktične i neprihvatljive za primenu. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Rogoviću. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Jojiću, izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, u ime SRS, podneo sam amandman na član 1, s tim što sam predložio da se stav 2. menja i on bi trebalo da glasi – Državljaninu Republike Srbije starijem od 60 godina lična karta se izdaje sa trajnim važenjem na obrascu bez čipa. Nije jasno šta se to promenilo u zakonodavstvu naše države, a i u zakonodavstvima uporednog prava i zašto se ova granica povećava kada je 1994. godine u Zakonu o ličnoj karti predviđeno da licu do 50 godina života lična karta se izdaje sa rokom važenja od 10 godina, preko 50 godina s trajnim važenjem. Mi smatramo da je pomeranje ove granice neopravdano i da građanima treba omogućiti da nakon navršene 60-e godine života više ne moraju biti izloženi maltretiranju, šikaniranju ili dodatnim troškovima da idu da vade novu ličnu kartu, kao da će tom prilikom dobiti novo zaposlenje ili da će otići u diplomatiju. Mi smatramo da ovo treba brisati, treba menjati i zato tu granicu treba uskladiti. Govorim 1994. godine bilo je 50 godina ako pređe lice starosti da mu se lična karta izdaje sa trajnom važnošću. Vidite, MUP Republike Srbije i ministar Dačić uvažavaju Skupštinu i uvažavaju narodne poslanike, što treba posebno ceniti, jer za razliku od nekih drugih iz nekih drugih partija, ministri se ne odazivaju i na taj način omalovažavaju ovaj najviši zakonodavni dom. Iz prošlosti ranije, uvek su predstavnici Ministarstva bili prisutni da prate rad Skupštine i da odgovaraju na poslanička pitanja. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Evropski savet je 1990. godine usvojio Konvenciju o zaštiti lica s obzirom na automatsku obradu ličnih podataka. Ključne elemente Konvencije koji predstavljaju minimum standarda, a koji bi morali biti inkorporirani i u nacionalna zakonodavstava, to znači da bi morali biti ugrađeni i u zakonodavstvo Republike Srbije, čine stavovi koji se odnose na sledeće. Kvalitet podataka koji podrazumeva da podaci o ličnosti koji se automatski obrađuju moraju biti prikupljeni i obrađivani na zakonit način. Dalje, memorisani, specificirani i naznačeni u koje svrhe se ne smeju koristiti. Adekvatni, relevantni i ne preobimni u odnosu na svrhu rada koji su memorisani, tačni, ukoliko je moguće ažurni, a moguće je ukoliko se o tome vodi računa u nadležnom resoru. Održavani u obliku koji dozvoljava identifikaciju subjekata, podataka u onoj meri u kojoj je to potrebno za svrhe radi kojih se podaci memorišu. Posebne kategorije podataka, podaci o ličnosti koji identifikuju poreklo, političke stavove, religiozna ili druga uverenja, kao i podaci o ličnosti koji se odnose na zdravstveno stanje, seksualni život, kriminalne aktivnosti, ne smeju se automatski obrađivati. Zaštita podataka; ono što je jako važno, moraju se preduzeti odgovarajuće mere zaštite prema ličnim podacima smeštenim u automatizovane datoteke radi zaštite od neovlašćene destrukcije ili gubitka, kao i od neovlašćenog pristupa, izmene podataka ili disiminacije. Dodatna zaštita podataka za subjekte. Svakoj se osobi mora omogućiti da zna da su lični podaci o njoj memorisani i za koju svrhu, u razumnim intervalima i bez prevelike zakašnjenostiili proteka vremena uvidom u te podatke u odnosu na tu ličnost. Šta traže međunarodni standardi? Traži se ispravka pogrešnih podataka ili brisanje ako njihovo memorisanje nije zasnovano na odgovarajućem zakonu. Ima mogućnost preduzimanja odgovarajućih akcija pravnog leka, što znači da građanin, ukoliko je protiv njega, protiv njegove volje i bez njegovog znanja, ali bez zakonskog osnova, izvršeno memorisanje ili uzimanje ličnih podataka i da se ti podaci mogu zloupotrebiti, Evropski savet je 80. godine u ovoj Konvenciji o zaštiti podataka o ličnosti, predvideo i mogućnost da građanin koji sazna da je zloupotrebljen podatak, bilo koji o ličnosti, ima pravo da uloži žalbu, ima pravo da interveniše kod nadležnog organa, ili MUP, ili kod suda, ili kod drugog državnog organa. Izuzeci ograničenja bi bili i oni su mogući ako je u pitanju bezbednost i odbrana zemlje. Tu je sigurno i nužno da se pribave podaci o određenim licima. Ako je u pitanju bezbednost zemlje, javni red, monetarni interes države, suzbijanje kriminalnih delatnosti i zaštita subjekata ili prava, sloboda ostalih subjekata. Ova konvencija iz 1980. godine, čije je donošenje iniciralo brojne akcije na međunarodnom planu u pravcu razrešavanja zaštite privatnosti pojedinaca, imala je izuzetan značaj ne samo za zemlje članice EZ, već i za druge zemlje među kojima je i naša, koja je 1992. godine donela zakon o potvrđivanju ove konvencije. Evropski parlament i Savet su 1995. godine usvojili Direktivu o zaštiti pojedinaca u vezi sa obradom podataka o ličnosti i slobodnom kretanju takvih podataka. Osnovni cilj Direktive je da s jedne strane zemlje članice zaštite fundamentalna prava i slobode pojedinaca, posebno njihovo pravo na privatnost u odnosu na obradu ličnih podataka, a s druge strane da ne ograničavaju niti zabranjuju slobodan protok ovih podataka između zemalja članica, iz razloga povezanih sa zahtevom i sa određenom zaštitom. U tom smislu, Direktiva pruža jasan i stabilan okvir za jednostavno regulisanje visokog nivoa zaštite informativne prirode i informacija o privatnosti. Koji su to međunarodni akti sledeći: UN su, takođe, bile vrlo aktivne na planu zaštite privatnosti. Između ostalog, one su donele Smernice u vezi kompjuterizovanih baza podataka, koje su 14. decembra 1990. godine prihvaćene od Generalne skupštine na njenoj 68. plenarnoj sednici, a u kojima se utvrđuje 10 osnovnih principa koje svaka zemlja treba da obezbedi u nacionalnom zakonodavstvu. Gospodine ministre, sad smo na terenu kome je ovaj zakon posvetio pažnju. Prvo, zakonitost i nepristrasnost, drugo tačnost, treće postojanje tačno utvrđene svrhe, u koju se svrhu koji podatak unosi u ličnu kartu, odnosno u bazu podataka, ograničavanje dostupnosti ovih podataka, neizdavanje i nediskriminacija, posebno odobrenje za uzimanje tih podataka, zaštita podataka, nadzor i sankcije, uređivanje prekograničnog protoka i oblast primene tih podataka. S aspekta zaštite privatnosti, aktivnost OECD, UN, EZ i Saveta Evrope su od izuzetnog značaja, jer su usmerene ka istom cilju, celovitoj i kvalitetnoj zaštiti privatnosti pojedinaca. Ove aktivnosti treba da iniciraju razrešavanje zaštite privatnosti na nacionalnom nivou, doprinesu i prevazilaženju postojećih problema, da ukažu na načine i sredstva razrešavanja problema, olakšavaju usklađivanje usvojenih rešenja u oblasti od zajedničkog interesa i da podstiču saradnju kako bi se otklonile ili umanjile opasnosti da razlike u nacionalnim zakonodavstvima budu prepreka slobodnom prekograničnom prolazu i njenim tokovima. Kakvo je stanje kod nas? S obzirom na činjenicu da je zaštita podataka o ličnosti jedno od osnovnih ličnih prava građana, u Ustavu RS, u članu 42. je normirano, zajamčena je zaštita podataka o ličnosti, prikupljanje, držanje, korišćenje i obrada podataka o ličnosti uređuje se zakonom, dakle ovim zakonom, ali bez čipa. SRS smatra da podaci koji se prikupljaju i koriste u okviru čipa, oni mogu biti zloupotrebljeni od neodgovornih lica u svakom momentu. Zabranjena je i kažnjiva upotreba podataka o ličnosti izvan svrhe za koju su prikupljeni u skladu sa zakonom, ali bez čipa, osim za potrebe vođenja krivičnog postupka ili zaštite bezbednosti RS, kako to treba i da bude predviđeno našim zakonom. Svako ima pravo da bude obavešten o prikupljenim podacima, o svojoj ličnosti u skladu sa zakonom i pravo na sudsku zaštitu zbog njihove zloupotrebe. Polazeći od ovih ustavnih opredeljenja, kao i od činjenice da je Srbija, još prethodno Jugoslavija 1992. godine prihvatila Konvenciju o zaštiti osoba s obzirom na automatsku obradu ličnih podataka Saveta Evrope, u našoj zemlji se intenzivno radilo i radi na zaštiti podataka o ličnosti. Međutim, donošenje ovog zakona o ličnoj karti i zakona o izmenama i dopunama o ličnoj karti sve je nesigurno ukoliko se udaljite od Ustava. Iako naš zakon sadrži osnovne odredbe, prava i obaveze ljudi koji rukovode zbirkom podataka, mada ne znamo koji rang su funkcioneri na tim funkcijama i imaju ovlašćenja da vrše nadzor u pogledu korišćenja baze podataka. Dakle, kvalitet posebne kategorije podataka, nadzor. Ovo nadziranje, gospodine ministre, nije nikome jasno u policijskim upravama, koji rang određenog funkcionera ili službenog lica može da se bavi. Vi ste prošli put odgovorili na to pitanje jednim delom da su određena lica, ali se po upravama još uvek ne zna koji je rang lica koji koriste te podatke. Uzmite samo ovaj podatak, 1878. godine kada je Kanada uvela DRI, u DRI nije mogao niko da uđe bez posebnog ovlašćenja, pa ni šef revizorske institucije nije mogao da uđe u kancelariju drugog revizora ukoliko nije sačinio belešku da je dana tog i tog kontaktirao i ulazio u kancelariju državnog revizora, što znači da oni ljudi i službena lica koja imaju kontrolu nad korišćenjem ovih podataka moraju pre svega biti obezbeđeni da niko ne može da traži podatke bez da je konstatovano ko je koristio podatke o ličnosti i u koje svrhe. S obzirom da je u prošlosti bilo brojnih zloupotreba, da su se lični podaci prikupljali i od političkih protivnika, da je bilo zloupotrebe u odnosu i na vođenje operativnih obrada, da je bilo koordinacije i raznih agenata koji su naše podatke koristili, posebno iz zemalja Zapada, bilo bi opasno ukoliko bi se ovi podaci prepustili svakom da ih čuva. To bi vam značilo kao kad bi lisicu pustili u kokošinjac. Onda znate šta nastaje – leti perje. Gospodine ministre, SRS smatra da su ustavna prava građana pre svega na prvom mestu i da ona moraju da se poštuju, jer su ovo ustavna načela i ta zaštita je ustavna kategorija. Zbog toga svaki zakon koji se odnosi na ličnost i na njegove podatke mora u svakom slučaju biti precizan, jasan, mora da onemogući bilo kakve zloupotrebe. Zato smatramo da je neprihvatljivo da se u elektronskoj obradi podataka prikupljaju podaci koji sutra mogu doći u tuđe ruke, u nepozvane ruke i da na taj način bude ugroženo osnovno ljudsko pravo, a ujedno i opšti interes. Toliko o ovom amandmanu i u vremenu koje sam iskoristio.
Da li ste pričali od vremena ovlašćenog predstavnika ili poslaničke grupe? (Poslaničke grupe.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Petar Jojić.
Nije bilo ovde presretača, niti prisluškivanja. Kada sam jednom prilikom, u onoj skupštini, pre sedam-osam godina, postavio načelniku tadašnje BIA pitanje da li se prisluškuju narodni poslanici u poslaničkim klubovima i kancelarijama ili ne, on je odgovorio – više se ne prisluškuju. Gospodine ministre, mi smatramo, s obzirom da član 2. predviđa prikupljanje ovih podataka o kojima sam govorio i njihovu obradu, ona je za nas neprihvatljivo kako se predviđa u članu 2. Neprihvatljivo je iz napred datog obrazloženja i na član 1. predloženog zakona. Postavlja se pitanje – čemu i kome može da koristi uvođenje ovih podataka i njihova elektronska obrada? Da li će se smanjiti korupcija i kriminal? Neće. To se uopšte ni u jednoj državi nije pokazalo kao delotvorno. Drugo, kad su u pitanju ljudska prava, Fransoa Miteran je 81. godine predložio da se iz zakona izbace odredbe koje su se odnosile na elektronsku obradu podataka. Jer je ta "motorola" čudo od tehnike, koja može da nanese velike i štetne posledice po građane i našu državu. Vidite zašto ovi sa Zapada nisu toliko spremni da prihvate ličnu kartu sa čipom. Što je nemaju Amerikanci? Što je nemaju u dovoljnoj meri i u tom obimu Englezi? Zato što znaju da se ti podaci mogu lako zloupotrebljavati. Policiji ne treba ograničavati ovlašćenja kada je u pitanju kriminal i bezbednost države. U tom slučaju se zna koje instrumente ima svaka policija na svetu, a koje treba da ima i naša policija. Međutim, ponovo kažem – SRS je protiv čipa i sabiranja ovih podataka, koji omogućavaju zainteresovanom i nepozvanom licu koje do ovih podataka može doći, jer će to biti radar za kretanje lica, kontrola iz jednoga centra. Država hoće da kontroliše sve građane i u svakom trenutku država može, ukoliko dođe do primene ovih odredaba, iz samo njoj znanih razloga i njenih interesa ili interesa neke političke stranke ili nekog političkog lidera, da dolazi kad god hoće i kad god poželi do podataka o političkom protivniku, o njegovoj prošlosti, o njegovoj privatnosti, o njegovoj imovini, o njegovom opredeljenju po bilo kom osnovu. Zato smatramo da je ovo suvišno i da ne treba. Srbija kao moderna država 200 godina, od Karađorđa do današnjeg dana, služila se određenim podacima koji su potrebni za izdavanje ličnih dokumenata, a osnovni dokazi i dokumenti bi bili: izvod iz matične knjige, uverenje o državljanstvu, fotografija i daktiloskopiranje, uzimanje otiska desnog kažiprsta, a ukoliko nema desni kažiprst, uzima se levog kažiprsta. "Daktiloskopska zbirka" poznatoga kriminologa Srbina Vučetića danas je nezamenjiva i ona je u primeni u celom svetu. Dovoljan je otisak prsta, ali ne na ovakav način da se uzima otisak prsta, da ga policija može uzimati i na ulici. Da li vi znate kakvo je to poniženje da se uzimaju podaci, pogotovo kad nekoga legitimiše neko od policajaca, on to doživljava sa jednom neprijatnošću, a uz to kad policajac izvadi onu kutiju sa sunđerom i mastilom i kaže: daj mi i otisak kažiprsta? To ne bi bilo dobro. U Zakoniku o krivičnom postupku iz 2000. godine mi smo predvideli da se fotografisanje lica i uzimanje otisaka ne može uzimati bez saglasnosti nadležnoga tužioca odnosno istražnog sudije. Zašto? U većini slučajeva bilo je brojnih zloupotreba – lica se pozivaju u SUP, neko sumnja da je onaj ukrao bicikl ili pet kokošaka i pozovu ga u kriminalistički kabinet, fotografišu ga, uzimaju otiske, a čovek ni kriv ni dužan, nema nikakve veze, jer niko nije pružio valjan dokaz. Ali, zato njegovi podaci ostaju u kriminalističkoj evidenciji. Vidim da policija sada to ne radi kao što je nekada radila, pogotovo kako je došao gospodin Dačić na funkciju ministra. Ono što mi srpski radikali smatramo, ovde je trebalo svesti izdavanje ličnih karata na minimum dokaza. Ne samo da će građaninu biti potrebno da ima fotografiju, da ima uverenje o državljanstvu ili izvod iz matične knjige rođenih, nego se daje mogućnost da ovlašćeno lice traži i drugepodatke, jer to se predviđa u zakonu. Kaže "i druge podatke koji budu potrebni". Koji su to drugi podaci? Što oni nisu, pre svega, precizirani, što nisu specificirani, da se zna u koje svrhe i koji još dodatni podaci trebaju prilikom izdavanja lične karte? Gospodine ministre, molio bih vas da sa svoje strane date doprinos, a možete, da se ubrza izdavanje ličnih karata i pasoša, zato što se građani maltretiraju, šikaniraju, dugo čekaju za te dokumente. Sada se čeka za promenu i vozačkih, a ujedno i saobraćajnih dozvola. Danas registrujete vozilo, izvršite tehnički pregled, dobijete samo potvrdu, a za mesec dana se dobija saobraćajna dozvola. Ako treba, popuniti određeni broj ljudi koji će da rade na ovim poslovima. S druge strane, ako treba ubrzati, a ima potrebe, uvesti smenski rad u SUP i to nagraditi, da rade u dve smene. Vidite šta rade Nemci, Nemcima je bio problem ažurnost sudova, a Nemci sada imaju neku agenciju, ali prioritet imaju zaposleni, pre podne rade svoje radno vreme, a popodne vrše dostavu poziva, spisa itd. strankama. Za to su nagrađeni sa tri evra po jednoj dostavi. Zato mislim da ima mogućnosti da se uvede smenski rad, jer ovo je sada jedna kampanja u kojoj vi imate puno posla. Možete da angažujete i po ugovoru one koji su radili u policiji, provereni ljudi, na ispomoć, uvedite smenski rad i, s druge strane, naložite podzakonskim aktima. Šta se događa kod nas? Ovo je neshvatljivo. Ova vlada predlaže brojne zakone, parlament usvaja, skoro sve po hitnom postupku. Šta je to po hitnom postupku, doneti 2000 zakona od 2000. godine? To je besmisleno. Ni u jednoj državi na svetu toga nema. S druge strane, zašto baš po hitnom postupku? Da se spreči javna rasprava? Zašto zakon ne dolazi na javnu raspravu? Vidite, uskoro ćemo imati, prema najavama iz medija, mada poslanici nisu o tome obavešteni, niti su članovi Zakonodavnog odbora, ni Odbora za pravosuđe, dobili bar primerak Nacrta ZKP. Za mesec dana će doći po hitnom postupku. Nema javne rasprave, nema primedbi. Šta se događa dalje? Ovde se donese zakon, ali se odloži njegova primena za godinu dana, a pred Skupštinu je izašao taj predlog po hitnom postupku. Šta to znači? To je maltretiranje i obmanjivanje javnosti. Taj zakon nije u primeni. Šta je još zanimljivije? Za sprovođenje pojedinih zakona treba da se donese po desetak podzakonskih propisa, ali je najveće zlo što pojedinci podzakonskim aktima narušavaju norme osnovnog zakona. Da ne kažem da imate slučajeva da je kriminal u pitanju. Zamislite, donet je Zakon o stečaju. Vlada i jedan ministar su 2005. godine doneli pravilnik o nagradi stečajnih upravnika. Nagradu stečajni upravnik u "Agroživu" u Pančevu treba da dobije 580.000 evra. Kada bi sada, gospodo poslanici i gospodine ministre, uputio sam jednu predstavku, ali nisam dobio odgovor na nju, mada bi po Poslovniku i Ustavu trebalo da mi odgovorite. Kada bi sada izvršili analizu od 2005. godine do današnjeg dana, po tom pravilniku, koji je menjan, videli biste da je pola privatizovane imovine otišlo u ruke privatnika i stečajnih upravnika. Da li stečajni upravnici dele sa nekima iz vlasti, verujem da bi to samo mogla da utvrdi vaša policija. Toliko o ovom amandmanu.
Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo, amandman na član 2. SNS odnosi se, pre svega, na obrazac i na izgled obrasca. Mi smo jako nezadovoljni tim izgledom obrasca. Smatramo da on u dovoljnoj meri nije niti kvalitetan, niti reprezentativan za Republiku Srbiju i da su tu učinjeni ozbiljni propusti. Isto tako, ono što je nama zasmetalo kada je u pitanju taj obrazac, to je problem mikrokontrolera. Smatramo da onigrađani koji podnesu zahtev da imaju mikrokontroler u samom obrascu lične karte, na to imaju pravo, ali mi imamo veliki problem sa očitavanjem tih ličnih karata. To očitavanje stvara velike troškove, jako je mali broj uređaja, naročito u malim sredinama i mislim da, generalno, problem sa mikročipovima, ako ćemo iskreno, i niska pismenost naših građana kada je u pitanju problematika mikročipova, stvara veliki problem i za zloupotrebu i za eventualnu krađu pojedinih podataka. Ono što mislim da ispred SNS treba u ovom trenutku da kažem je da imamo veliki problem sa fotografijama. Kvalitet fotografija je katastrofalan. Mislim da je većina građana nezadovoljna kvalitetom fotografija i mislim da su potpuno u pravu svi privatni fotografi koji su nezadovoljni rešenjem iz 2006. godine, kojim su potpuno isključeni iz ovog procesa. Mislim da MUP u ovoj oblasti nema dovoljno stručne kadrove, čini mi se da često nema dovoljno kvalitetnu opremu, da se ne poštuje ni ona procedura koju je samo izdalo kada je u pitanju fotografisanje, gde se javlja često problem sa lošim neonskim osvetljenjem, činjenica da se fotografisanje vrši u boksovima, da je ta fotografija čini se iz premale daljine, neujednačenog osvetljenja, to je isto očigledno za svakog profesionalca koji dobro poznaje ovu oblast. Baš zbog toga imamo fotografije koje su krajnje problematične i žao nam je što u ovom predlogu rešenja niste poveli malo više računa o tome i pronašli način, makar tu formu, da se kroz ideju o licenciranju, jer to je čini mi se popularno kada je u pitanju ova vlada i od 2000. godine naovamo imamo licenciranje za sve i svašta, uključe privatni fotografi u taj posao i da se sačuva veliki broj radnih mesta, bez kojih su ostali zahvaljujući tom članu i toj odredbi u zakonu. Mislim da u ovoj oblasti imamo jedan veliki problem koji nije samo problem MUP-a, čini mi se svih mogućih ministarstava, agencija, institucija koje su počele da se bave državnim preduzetništvom. Znate, kad nemate dovoljno para iz budžeta, vi osmislite način kako ćete od građana, od privrede da dođete do nekih sredstava, kako ćete da neke sopstvene prihode uvećate. Bukvalno imamo činjenicu da državno preduzetništvo sve više uzima maha, a u isto vreme, kada treba javna preduzeća da restruktuirate, skoro sam imao prilike da razgovaram sa radnicima Aerodroma "Beograd", onda se, bez ikakvog osnova, bez mogućnosti da ta novoformirana preduzeća budu privatizovana, izdvajaju neke celine, pod opravdanjem da će na taj način lakše poslovati i da će se lakše privatizovati, da je to primereno nekoj tržišnoj privredi, jednom tržišnom načinu privređivanja. Znači, ako je jedan princip za javna preduzeća, za društvena preduzeća koja su u procesu privatizacije i u procesu restruktuiranja, taj isti princip valjda treba da bude za državne institucije i državne institucije treba da se oslobađaju svih onih delatnosti, da to prebacuju na privatni sektor, to je nešto što je valjda sasvim prirodno.
Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, iskoristiću priliku, pošto nemamo tako čest slučaj da ste prisutni u parlamentu po određenom zakonu, da vas obavestim o nekim problemima koji su vezani za policijsku upravu u Nišu i da postavim neka pitanja. Naime, u Policijskoj upravi u Nišu od kada su počeli da se izdaju novi dokumenti, pasoši i lične karte, iako se taj posao radi na nekoliko lokacija u gradu, gužve su konstantne i skoro da nema nijednog mesta u gradu na kojem se izdaju ta lična dokumenta da se ne stvaraju ogromne gužve i da se čak ne ide dotle da se mora stajati u redovima ili nekog da platite da vam stoji u redu, da bi došli na red da predate dokumentaciju za dobijanje lične karte ili pasoša. Ista je situacija ili još i gora što se tiče registracije vozila i dobijanja nove saobraćajne dozvole, odnosno tablica. S obzirom da se taj posao radi već treću godinu, pasoši i lične karte, da se saobraćajne dozvole po novim pravilima izdaju od početka godine, gužve ne jenjavaju, čak je bilo u jednom periodu kada je dolazilo do incidenata u samim prostorijama gde se predaje dokumentacija. Prosto se može steći utisak da taj posao nije dovoljno dobro organizovan, odnosno da ga ne radi dovoljno veliki broj ljudi. Ako imate dve godine konstantno po 50 ljudi u redu svakog dana i ako ne stignete tog dana da uzmete tih prvih 40 brojeva, koliko može da obradi jedno mesto koje prima dokumentaciju, onda morate sutradan ponovo da dolazite da čekate ili je čak bilo slučajeva da su ljudi stajali, dođu rano ujutru ili ranom zorom, preko noći, čekaju u redu da bi taj svoj broj preprodavali nekome ko će sutra doći da preda dokumentaciju. Mislim da to nije dobro organizovan posao i da to ne sme da se dešava u jednoj normalnoj i organizovanoj zemlji. Građani kada izađu na izbore biraju određenu vlast, oni biraju i žele, dajući svoj glas, da dobiju vlast koja će organizovati državu, tako da njima najmanje vremena oduzima, da im bude što jeftinija i efikasnija. Ako se na ovaj način organizuje posao, ovi upravni poslovi koji se tiču policijske uprave, mislim da zaista to nije interes građana i da je to u stvari maltretiranje građana. Što se tiče registracije vozila…
Izvinjavam se, gospodine Lapčeviću, amandman koji je podnela poslanička grupa Napred Srbijo odnosi se na zahtev podnosioca zahteva da se ugradi ili ne ugradi mikrokontroler. To je jedna stvar. Druga stvar, ministar Dačić je jedan od ministara koji je svaki put svaki svoj zakon od početka do kraja obrazlagao i ispraćao odavde, upravo iz Skupštine, pa vas sada molim da u vrlo kratkom roku povežete saobraćajnu dozvolu sa mikrokontrolerom koji se ugrađuje ako to traži podnosilac zahteva na ličnoj karti. Hvala vam na razumevanju.
Zahvaljujem se na intervenciji. Naravno da to nije direktno vezano, ali prosto se radi o poslovima koji se čekaju i poslovima koji direktno utiču na svakodnevni život građana. Ako se pribavljaju lične karte i ako se izmene ovog zakona usvoje sutra na glasanju, isto će se dešavati i nadalje, ništa se neće poboljšati u realnom životu. Dakle, moje pitanje je zašto je to tako? Zašto, ako već ta dokumenta koštaju svakog građanina, zašto nemamo veći broj službenika da to radi? Te lične karte, pasoši i ostala dokumenta nisu džabe. Građani ih plaćaju. Ako ih plaćaju, zašto samo troje službenika rade dan-noć, ne mogu glavu da dignu i naravno da ne mogu da obrade sve zahteve? Treća stvar, to pitanje sam uputio pre dve-tri nedelje. Nisam još uvek dobio odgovor. Nije jedinstven slučaj, ali je vrlo eklatantan. Godinu i po dana niška policijska uprava nema načelnika. Izvinite, drugi ili treći grad po veličini u zemlji da nema načelnika SUP godinu i po dana, mislim da to nije u redu i da tu nešto nije normalno, pa vas pitam šta su razlozi za tako nešto i da li ćete preduzeti nešto da se ove anomalije u pogledu izdavanja ličnih dokumenata prebrode, odnosno da građani dobiju kvalitetnu uslugu, da ne čekaju u redovima, da ne budu maltretirani, jer su oni zaslužili da imaju efikasnu upravu koja će im rešavati probleme za kratko vreme. Izvinite zbog malog odstupanja od teme.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, voleo bih da ministar nama kaže zašto ovaj amandman nije prihvaćen. To ne mogu da naslutim iz ovog obrazloženja koje nam je napisano, zato što mi izgleda da naš amandman niko nije ni čitao. Onda dolazi i pitanje – zašto se predlažu zakoni ili izmene i dopune zakona? Zakoni, odnosno izmene i dopune zakona valjda se predlažu da bismo popravili jedan zakon, da bismo olakšali njegovu primenu, da bismo u njegovoj primeni imali bolje rezultate i da bismo one nedostatke koje jedan zakon ima otklonili. U obrazloženju koje je poslato iz Vlade Republike Srbije kaže se da se amandman ne prihvata zato što stav 5. člana 8. nije obuhvaćen Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnim kartama. Taj novi član 8. ima četiri stava i mi smo tražili da se ubaci peti. Ne znamo, osim jednog prilično trapavog obrazloženja, zašto taj stav nije prihvaćen. Tačno je da se ovaj zakon često menja. Evo, već posle nekoliko meseci ponovo ga imamo u proceduri i želja nas narodnih poslanika iz opozicije je da zakon bude bolji kada se izglasa i donese, a ne da bismo vršili opstrukciju rada Skupštine Srbije. Ovako, kada pročitam neko obrazloženje, imam dva osećaja u sebi. Prvi osećaj je da neki vaš saradnik, gospodine ministre, koji je napisao jedno ovakvo obrazloženje, imam osećaj da su ga druga deca dok je bio dete tukla, pa sada ima komplekse niže vrednosti i rešio je da se razračunava sa narodnim poslanicima. S druge strane, osećam gorčinu kao narodni poslanik, jer za svaki od ovih amandmana uloženi su sati i sati truda, čitanja zakona, konsultacija s ljudima iz tih oblasti koji su u neposrednoj primeni bili ili su još uvek u primeni nekog zakona. Znate šta, dešava se, nažalost, kod nas da se više računa ono što je tamo neki savetnik dobio kao neku informaciju od nekoga, nego onaj životni deo u primeni jednog zakona. To je ono što naše zakonodavstvo čini trapavim i sporim. Gospodine ministre, bili ste narodni poslanik u isto vreme kada i ja u periodu od 2004. do 2007. godine. Jedan tvrdoglavi ministar nije hteo da prihvati ni jedan jedini amandman koji bi podnosila opozicija. Posle tri ili četiri meseca imali smo predloge o izmenama i dopunama tih zakona u kojima su bili baš amandmani opozicije. Mislio sam da su ta vremena iza nas, pogotovo što je bilo izmena i dopuna zakona u kojima čak ni član tog osnovnog zakona nije bio obuhvaćen, ali baš u interesu da se popravi zakon podnošeni su amandmani i na te članove i ova vlada u kojoj ste vi sada prvi put predsednik je prihvatala te iste takve naše amandmane. Znači, cilj donošenja zakona jeste da se on popravi, a rad ove skupštine da se ogleda u njenoj efikasnosti, da učestvuje u popravljanju zakona da ne bismo ponovo za nekih mesec ili dva ili pet meseci imali izmene i dopune jednog istog zakona. Ako pogledate obrazloženje videćete još tri-četiri takvih sličnih amandmana. Mislim da s ovom praksom treba da se prekine, jer način na koji mi podnosimo amandmane regulisan je poslovnikom o radu Narodne skupštine Republike Srbije, istim onim poslovnikom na osnovu koga se ovi zakoni nalaze u proceduri. Vaši saradnici, bez obzira kakvo su detinjstvo imali, moraju da poštuju naš poslovnik o radu.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Petar Jojić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, nastavio bih u odnosu na ovaj amandman koji je podnela gospođa Radeta i ostajem kod tog amandmana. Pre svega smatram da je Ustav predvideo da podaci o prezimenu i imenu podnosioca zahteva za ličnu kartu, po našem mišljenju, u obrascu lične karte treba da se upišu ćiriličnim pismom. Smatramo da je ovo prihvatljivije rešenje i, drugo, ono što predviđa naš Ustav treba poštovati. Što se tiče lične karte i uporednog prava, istraživanja javnog mnjenja u SAD pokazuju da čak 80% američkih građanapravo na privatnost stavlja po važnosti odmah iza prava na život i slobodu. Je l' vidite koliko se posvećuje pažnje privatnosti i slobodama čoveka? Privatnost stoji visoko na lestvici društvenih vrednosti. Svakodnevno milioni ljudi razne podatke o sebi daju kupujući posredstvom telemarketa i imejla ili pošte. Isto to rade učestvujući u nagradnim igrama. Uzimajući kredite, zasnivajući pretplatničke odnose najčešće daju više podataka nego što je potrebno. Eksperti kažu da je ukrštanjem ovakvih različitih baza podataka moguće saznati praktično sve o psihološkom profilu onoga na koga se podaci odnose. Ovo su istraživanja na međunarodnom planu i zato bilo koji identifikator visoke integrisanosti predstavlja pretnju građanskim slobodama, jer je on osnova za primenu neposrednog identifikovanja, što obezbeđuje ogromnu vlast nad stanovništvom. Zato SRS smatra da ima mesta da se prihvati predlog iz ovog amandmana, a ukazujem i vraćam se ponovo na osnovna ljudska prava i prikupljanje tih podataka. Problem je u tome. Gospodine ministre, razumem da prikupljanje podataka vrše nadležni državni organi tačno u određenim slučajevima i za određenu svrhu, ali vidite, ovo što sam sada istakao, kako se ti podaci danas mogu naći i ko do tih podataka sve može doći. Zamislite kako je zakon dozvolio ibankama i drugim trgovinskim organizacijama i kladionicama, i da ne nabrajam, omogućio je štampanje, izdavanje obrazaca i da građani o sebi daju više podataka nego što je to potrebno. Te podatke koje prikupe mimo policije, mimo BIA, mimo suda, mimo Tužilaštva, mogu da koriste za ucene, za iznude, za prinude i da ne nabrajam još u kojim sve slučajevima.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Ono što je u članu 3. smetalo SNS to je ovaj deo koji se odnosi na postojanje tehničkih mogućnosti. Član 3. daje mogućnost da se obrazac štampa i latinično i to nije nikakav problem, ali bih podsetio ministra i Ministarstvo da je u tekstu zakona u članu 9. već omogućeno da obrazac bude štampan na engleskom jeziku i na jezicima nacionalnih manjina, što podrazumeva latinično pismo. Nejasno je koji su to dodatni tehnički problemi ili neke tehničke mogućnosti koje treba da ispunjava taj budući obrazac. Još jedan deo koji je zasmetao SNS u ovom samom poslu to je činjenica da treba nekim podzakonskim aktima da se odredi koje su to tehničke mogućnosti neophodne da bi došli do obrasca na latiničnom pismu. To je jedna poprilično nejasna procedura ili procedura koja podrazumeva neka diskreciona prava. U obrazloženju podnosioca ovog zakona nismo dobili nijedan valjani razlog zbog čega je ovo neprihvatljivo, sam ovaj amandman, zašto se ide na podzakonske akte. Za nas je ovo slabost službe. Za nas je ovo loša organizacija, nespremnost da se ovaj posao privede kraju, mislimo da je ovakav pristup Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ličnoj karti u stvari razlog zbog čega smo danas zamenili samo jednu trećinu ličnih karata i zašto se ovi obrasci, njihova važnost i sam posao produžuje do 2016. godine.
Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju ovog amandmana poći ću od Predloga izmena i dopuna i navešću argumente koji će, nadam se, ubediti ministra da je ovo zakonsko rešenje neprihvatljivo. Zašto? Zato što je u koliziji sa drugim odredbama ovog zakona i kada bi se prihvatilo, a verovatno hoće, kako stvari teku, izmenom stava 4. licu starijem od 16 godina praktično se oduzima pravo da sam podnese zahtev za izdavanje lične karte. S druge strane članom 3. propisuje se obaveza tog istog lica da ima ličnu kartu, starijem od 16 godina, i članom 29. se propisuje kazna od 30 dana zatvora ako nema ličnu kartu. Neverovatno, ali istinito i verovatno ćete usvojiti. Takođe se ne propisuje kažnjavanje roditelja koji ne podnese zahtev za lice starije od 16 godina, koje u ovom procesu mora da učestvuje. Znači, lice starije od 16 godina ne može podneti zahtev za izdavanje lične karte ako nema prisustvo roditelja i, što je najgore u svemu ovome, saglasnost oba roditelja. Imate situaciju velikog broja dece razvedenih roditelja, da jedan roditelj nije lišen starateljskog prava i da automatski nema razloga da se prilikom podnošenja odnosno dobijanja potvrde ili zahteva pribegava ovako rigoroznim merama. Nemoguće je u većini situacija, čak i u zdravim brakovima, gde roditelji nisu razvedeni, ali zbog ko zna kakvih razloga ne žive zajedno, obezbediti prisutnost i saglasnost oba roditelja. Znači, neverovatno, a istinito da ćete kazniti lice koje je starije od 16 godina, a nije podnelo zahtev za izdavanje lične karte, a da se ta zakonska odredba ne odnosi na roditelje koji su obavezni da daju saglasnost za dobijanje ovakve potvrde. Ne može jedna država donositi restriktivne i komplikovane propise i uvoditi svuda ograničenja, polazeći od pretpostavke da će svi građani zloupotrebiti svoja prava i slobode i zbog toga donositi ovakve zakone. Amandmanom koji je SNS na član 4. Predloga zakona podnela, taj član bi glasio: "Za maloletno lice mlađe od 15 godina i lice lišeno poslovne sposobnosti zahtev podnosi roditelj, staratelj, drugi zakonski zastupnik ili organ starateljstva". Zašto granica od 15 godina? Zato što sa granicom od 15 godina, po našim važećim zakonima, stičete pravo na zaposlenje, a sa 16 godina stičete pravo i na brak i zbog toga je formiranje roka od godinu dana za izdavanje ovih potvrda koje su neophodne za pribavljanje dokumenata.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Jojić.
Zoran Krasić je u ime SRS podneo amandman na član 5. i predlaže - pre izdavanja lične karte službeno lice utvrđuje identitet lica koje zahteva izdavanje lične karte i istinitost drugih činjenica navedenih u zahtevu za izdavanje lične karte. Lice koje podnosi zahtev za izdavanje lične karte svoj identitet i druge činjenice dokazuje izvodom iz matične knjige rođenih, uverenjem o državljanstvu i ranijom ličnom kartom ukoliko je poseduje. Prema tome, mi smatramo da je u članu 5. delotvornije, po Ustavu garantuje građanima jednostavnost prilikom izdavanja ličnih karata i da su potrebni samo ovi dokumenti, a sve ostalo koje bi se nametalo građanima ne bi bilo opravdano. Zato predlažem da se usvoji ovaj amandman.
Jedno obaveštenje pre nego što nastavimo, nismo više u direktnom prenosu, prenos će biti odložen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Viorel Žura. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Žura.
Poštovani ministre, poštovani predstavnici MUP, podneo sam amandman na član 5. koji predviđa na neki način isključenje prava fotografa da fotografišu za lična dokumenta. Konkretno, u ovom slučaju za lične karte. Naša dopisivanja, prepisivanja i ubeđivanja ko je bolji fotograf u Srbiji, da li policija ili fotografi, traje gospodine ministre, otkako je stigao prvi vaš dopis koji sam dobio kao predsednik Udruženja fotografa Srbije 2. jula 2008. godine. Razumem da imate problema sa fotografijama koje vam pristižu i koje donose građani. Na sva moja pitanja i pitanja fotografa vi odgovarate – fotografi ne znaju da fotografišu. Da li ste vi sigurni da su sve fotografije koje vam donesu građani od fotografa? Ne. Zato mislim da u ovoj državi fotografi treba da se bave fotografijom, kao što to rade i na istoku, i na zapadu, i na severu i na jugu u zadnjih sto godina. Uvek su fotografi fotografisali za dokumenta. Problem koji ne možemo da isključimo, to je da vam donesu fotografije rađene u ručnoj radinosti, ko god ima štampač, a to maltene ima svaka porodica. Rešenje jeste da se licenciraju fotografi. Poštovani ministre, i direktor sam Doma zdravlja Alibunar i možemo da preuzmemo jedno rešenje koje je jako dobro u zdravstvu. Republički zavod za zdravstveno osiguranje svim zdravstvenim radnicima sa visokom stručnom spremom – lekarima ili zubnim lekarima, izdao je faksimil. Na osnovu toga, sa tim faksimilom mogu da prepisuju lekove na teret države. Odnosno, to pretpostavlja da je završio školu, da je stručno osposobljen, da ima 24 boda, da ne opterećujem Skupštinu, stručnog usavršavanja u toku godine, odnosno da ispunjava sve uslove i tu problema nema. Predložio sam pre dve ili tri godine kada sam posetio vaše ministarstvo, nisam razgovarao s vama nego s vašim pomoćnicima, da vi licencirate fotografe i da kažete – ovaj fotograf ispunjava uslove, a ovaj ne. Verujete mi, u Srbiji postoji hiljadu pedeset registrovanih fotografa. Prosečno u svakoj fotografskoj radnji ima po pet zaposlenih. Kod mene u fotografskoj radnji ima jedan, u Alibunaru sam fotograf i to je malo mesto. U Beogradu ih ima mnogo više. Hajde da kažemo da je prosek pet, to je pet hiljada. To je pet hiljada zaposlenih u oblasti fotografije, članovi porodice, to je 15-16 hiljada. Da ne kažemo ko je zaposlen u trgovini na veliko u oblasti fotografije i u servisnim službama itd. Radi se o jednoj ogromnoj, velikoj fabrici za koju mi ovde da bi je doveli u Srbiju plaćamo, znate koliko plaćamo i koje preferencije. Ona već postoji u Srbiji i funkcioniše. Verujte mi, član sam i Evropske federacije fotografa. Srpski fotografi su među najuglednijim u EU. Ostajemo bez posla. Verujte mi, najviše Mekintoša u Srbiji je prodato fotografima. Pitajte Ha-pe, najviše kompjutera "Z-400" i "Z-600" je prodato fotografima. Znači, to je jedno, da kažem, zanatstvo koje i te kako zahteva visoku stručnost i poznavanje kompjutera. Vi ste mi poslali koje uslove treba da ispunjava fotografija za vaša dokumenta. Neću sada sve da iznesem, jer ste vi to naveli. Ne vi direktno, evo pročitaću kako se zove – načelnik Uprave Dragan Maksimović. Ne znam ga. Kao uslov za fotografiju tražite da pozadina treba da bude siva 18%. Da bi pozadina bila siva 18%, a siva znači da ne vuče u zeleno, u plavo ili u žuto pretpostavlja da taj fotoaparat ima manuelni balans bele boje. Ove aparate koje vi imate u policijskim stanicama su amaterski koji koštaju 50 evra. Ako hoćete profesionalni aparat koji može ručno da balansira belu boju, taj košta od dve do tri hiljade evra pa naviše. Sve ostalo, ako je osoba obučena u žuto, onda će pozadina da vam vuče malo u plavo. Šta onda rade? Onda isključuju boje, pa dobijete crno-bele fotografije. Kako ćete utvrditi boju lica? Kabina je metar sa metar. Znači, dok lice sedi tamo, vi na 80 santimetara slikate lice i možete li da utvrdite razmak zenice? Ne možete. Ne možete, zato što je razrok, jer ne gleda u veću dubinu. Mi fotografi kada slikamo, slikamo na daleko većim rastojanjima. I ovde tvrdite da objektiv može da bude od 90 do 130 milimetara žižne daljine, ali u formatu 135 ili lajka format. Šta to znači? Ovi aparati koji su po policijskim stanicama su daleko manje žižne daljine i ne može ručno da se podesi, sada vas opterećujem, ali imam potrebu da vam kažem, ne može ručno da se podesi žižna daljina. Garantujem jednu stvar, da niko u ovoj sali ne zna koji je format čipa u svom digitalnom aparatu da bi koristio ovaj faktor uvećanja i da bi stigao do vrednosti od 90 do 130 milimetra. Ne broj piksela, broj piksela nema veza, nego veličinu čipa. Znači, ono što vi imate u policijskim stanicama je neupotrebljivo za ove uslove koje ste vi tražili. Pazite, vi tražite, pod tačkom 10, da ne sme da bude na naočarima odsjaj senke od rasvete. Znate čime se to eliminiše? Polarizacionim filterom. Koliko vaših policijskih stanica, sem vaše centrale, vašeg ministarstva, imaju polarizacioni filter? Niko. Da ne navodim druge. Ovde pretpostavljate u vašim podzakonskim aktima tri prednja rasvetna tela. To znači blic rasvetu i jedno nazad koje će da ukloni senku nazad. To je četiri rasvetna tela. Četiri rasvetna tela, neću da napominjem nazive, da ne bi bio EPP, koštaju negde dve-tri ili četiri hiljade evra, sem ako nisu kineski. Onda već može da se prođe i duplo manje. Vi imate u vašim policijskim stanicama dve neonske cevi koje biju od gore. Kažete ovde u vašim uslovima da treba da budu oči vidljive i lice da bude podjednako osvetljeno. Sa tim neonskim svetlima vi ne možete da postignete da bude lice podjednako osvetljeno. Da ne navodim ovde sijaset stvari koje ne možete sa ovom opremom da uradite. Ako hoćete da idete na nabavku nove tehnologije, zašto, kada mi to, fotografi, već imamo. Sve naše mašine, koje koštaju od 60-70 hiljada evra na gore, imaju program koji je uradio, nije bitno da li Fudži, Kodak, Noricu ili bilo ko, za EU, za američke pasoše, za američke vize itd. Znači, ubaci se tamo, bez obzira kako se slika, može da se drži aparat i ukoso ili pravo, ono ima face detection i ubacuje ga tačno u one razmere koje su vama potrebne. Slažem se, to nemaju svi fotografi, ali većina koja ima fotografsku laboratoriju, to ima. Na izlazu ili izađe slika ili izađe CD, ili bilo šta, ili može mejlom, pa da se šalje u policiju. Ali, bitan je onaj prvi deo. Znači, kompjuterska priprema, mašina, program, skener itd. Jedan od razloga koji ste vi imali na početku sa skeniranjem naših fotografija je bilo do skenera. Trudio sam se da pomognem gospođicama u Alibunaru dejli setap, balans bele boje se radi, mi radimo svaki dan, jer je tako programirana mašina. Ako to ne radimo, onda kada se skenira bilo kakva slika belo nije belo, jer balans bele boje, nego ispadne ne znam u koju boju vuče itd. Onda, da bi izbegli preovladavanje određene boje, onda idemo u crno-belu boju i sva naša dokumenta i sve lične karte i sve ostalo, znate kakve su slike. Prema tome, verujte mi, na svim izložbama fotografije portretne, svadbarske fotografije, srpski fotografi su među prvima. Znate li zašto? Zato što nam je lako. Srpski narod spada u red najlepših naroda. Neću da spominjem pojedine fotografe koji su mi rekli – ej, je l' mogu da dođem da se bavim svadbarskim fotografijama za izložbe u Srbiji? Znate već koji, oni severnjaci, kod njih je jako teško i ako nađete neku lepu damu, znajte da je ili Poljakinja, ili je našeg roda ili ne znam ko. No, to nije bitno. Prema tome, mislim da rešenje između nas fotografa i vas može da se nađe, na obostranu sreću jer, verujte mi, nije nam lako. Sporedna jedna digresija, idemo u neki vojni objekat da slikamo svadbe, vojska nam uzima dva evra po stolici. Da, da, dobro ste čuli. Dva evra po stolici. Koliko mi moramo da slikamoda bi izvukli to što nas oni reketiraju, pa još i mi da zaradimo? Policija nam uzela da slikaju za dokumenta. Od čega ćemo da živimo? Prema tome, predlažem da zakonsko rešenje ostane kao što je do sada, podzakonskim aktima da se reši tako da se fotografi licenciraju, da vi kao policija, kao ministarstvo policije, izdajete svakom fotografu koji ispunjava vaše određene uslove u pogledu kvaliteta, znanja, umeća itd. i da izdate vi faksimil i licencu na vratima – ova fotografska radnja je licencirana da radi fotografije za dokumenta. Tako da građanin ne uleti u neku radnju koja ne plaća porez, to je prvi uslov, znači, da plaća porez i da ima određene mašine, određeno znanje i određeni softver.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim je predložila dodavanje novog člana 5a. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Antić.
Zaneo sam se u prethodnu diskusiju, koja je stvarno bila impresivna. Član 5a odnosi se na preminula lica, na obavezu da kada imamo preminulo lice u roku od 15 dana vi obrazac lične karte dostavite i da on bude poništen. Na ovu odredbu SNS stavila je zamerku i nismo našli razlog šta je svrha ovog stava i ovog postupka samog. Čini nam se nepotrebnim, čini nam se apsurdnim, čini nam se da dodatno komplikuje ovaj proces izdavanja ličnih karata. Ukoliko imate smrtovnicu, ukoliko možete da utvrdite da je lice preminulo, sve to može da se radi po automatizmu i nema razloga da se građani maltretiraju. Kada je u pitanju ovaj amandman i ovaj član, mi nismo našli adekvatno obrazloženje od Ministarstva zašto je odustajanje od ovog instituta nepoželjno, šta bi se time dobilo, šta bi se time izgubilo. Smatramo da i u ovom slučaju u nekom narednom periodu Ministarstvo treba da porazmisli kako da ovu proceduru što je moguće više uprosti, da nemamo onaj epitet policijske države ili nepotrebnog uplitanja policije u sve i svašta, da procedure skraćujemo, stvarajući lagodniji život svih građana Srbije.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim je predložila dodavanje novog člana 5b. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Bečić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, s mojim kolegama sam podneo amandman da se posle člana 5. Predloga i novog člana 5a doda novi član 5b tako da se u članu 21. stav 1. menja i glasi: "Lice koje je po ovom zakonu dužno da ima ličnu kartu u obavezi je da je pokaže ovlašćenom službenom licu u slučajevima utvrđenim zakonom". Posle stava 1. dodaju se novi stavovi 2, 3. i 4. koji glase: "Ovlašćeno službeno lice može da od lica iz stava 1. zahteva da pokaže ličnu kartu ili drugi dokument podoban za identifikaciju kada je to neophodno radi utvrđivanja identiteta počinioca ili svedoka kažnjivog dela i u drugim slučajevima propisanim zakonom. Legitimisanje se može izvršiti na javnom mestu samo uz pristanak legitimisanog lica. Ako legitimisano lice to zahteva, o legitimisanju se mora sačiniti zapisnik u kojem će se navesti razlozi za legitimisanje". Dosadašnji stav 2. postaje stav 6. Amandmanom se predlaže uređenje postupka legitimisanja i propisivanje razloga za legitimisanje koji sadašnjim zakonom nisu adekvatno uređeni. To smatramo neophodnim, jer je u demokratskom društvu neprihvatljivo da tzv. službena lica imaju ničim ograničeno i uređeno pravo da legitimišu građane nasumično i po sopstvenom nahođenju, u bilo koje vreme, na bilo kom mestu i u bilo kojim okolnostima. U takvim uslovima je postala praksa da se građani nasumično legitimišu na javnim mestima, da im se ne saopštava razlog legitimisanja, pri čemu bivaju zadržavani i neretko izloženi dodatnim ispitivanjima o razlozima boravka na mestu gde se legitimisanje vrši po drugim pitanjima. Posebno su problematični i neprihvatljivi učestali slučajevi ulaska policije u ugostiteljske objekte, gde se vrši legitimisanje gostiju bez jasnog razloga, što je već dovelo do vrlo brojnih problema i ozbiljnih incidenata. Ova pitanja su u svim demokratskim državama na jasan način uređena radi zaštite ljudskih sloboda i mogućih zloupotreba. Propisivanje obaveza građana da uvek moraju da nose ličnu kartu predstavlja svojevrsno ograničenje i uslovljavanje slobode kretanja, jer građane koji iz nekih razloga ne poseduju ličnu kartu u određenom momentu dovodi u situaciju da ne bi smeli da se slobodno kreću. Takvo ograničenje je neprihvatljivo u demokratskom društvu i nepoznato u većini demokratskih država, a kod mnogih ne postoji obaveza posedovanja takvog dokumenta. Sloboda kretanja je zajamčena članom 39. Ustava i međunarodnim konvencijama o ljudskim pravima i slobodama i može biti ograničena zakonom samo ako je to neophodno radi bezbednosti i javnog reda, javnog zdravlja, morala i prava i sloboda drugih lica. Međutim, ta ograničenja ne mogu biti stalna i opšta, već samo pojedinačna, u ograničenom vremenu, prostoru ili za pojedina lica. Predložena izmena člana 21. u praksi neće dovesti do neželjenih posledica po bezbednost, jer većina građana nosi ličnu kartu uvek i kada im za to uslovi dopuštaju iz sopstvenih potreba. Međutim, nije očekivati da građani nose ličnu kartu kada idu na plažu, kada idu na njivu da oru i da kose, a takođe promena je međutim neophodna radi zaštite zajamčenih prava i sloboda građana od samovoljnog postupanja i mogućih zloupotreba službenih ovlašćenja, a to svakodnevno možemo videti u sredstvima informisanja.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Gospodin Jojić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, narodni poslanik Aleksandar Martinović je podneo amandman na član 7. kojim je u članu 19a stav 2. posle reči "zahtev" predložio da treba dodati reči "na koje imalac ima pravo žalbe u roku od 15 dana". Gospodine ministre, odredbom člana 36. Ustava Republike Srbije propisano je da svako ima pravo na žalbu i drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o njegovom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu. Uveren sam da se vi zalažete za zakonitost, uveren sam da se zalažete za poštovanje ljudskih prava i prava naših građana, ali kako je predloženo rešenje u stavu 2, koji kaže – ako su ispunjeni uslovi iz stava 1. ovog člana, nadležni organ donosi rešenje o zabrani korišćenja lične karte kao putne isprave, koje važi šest meseci i koje dostavlja imaocu i organu koji je podneo zahtev. Ustavna kategorija jeste pravo da svaki građanin ima pravo da izjavi pravni lek, da izjavi žalbu protiv svake odluke kojom se od strane državnog organa odlučuje o njegovim pravima i obavezama. Da li je ovo nesporno, gospodine ministre, što se tiče Ustava? Tvrdim da je nesporno. SRS smatra ako svi zakoni, pre svega Ustav, i ako brojni sistemski zakoni dozvoljavaju mogućnost građanima da imaju pravo izjaviti žalbu, onda bi ovde neophodno bilo omogućiti da građani ulože žalbu, ovo tim pre što je ova zabrana neprimerena, ona može da traje čak i šest meseci. Može i organ koji je doneo rešenje da pogreši, pa ta lična karta koja, recimo, služi građanima Srbije ili Crne Gore, a našem građaninu, koji ima ličnu kartu i putuje u Crnu Goru, oduzme mu se lična karta i on šest meseci ne može da poseti svoju rodbinu ili ne može da poseti bilo koga u Crnoj Gori, ili da obavi bilo koji posao. Molim vas, šest meseci, a da nema pravo žalbe, a ustavna kategorija je žalba ili prigovor, molim vas razmislite, ovo je ozbiljna stvar. Ovo je isuviše ozbiljno pitanje, pogotovo ako je lična karta potrebna, pogotovo u okruženju i sa onim državama s kojima se graničimo i gde nije potreban pasoš, dovoljna je lična karta. Moram na kraju reći i zamoliti vas, ukidajte što pre redove na šalterima, rešite taj problem, možete ga rešiti, budite tu energični i imate podršku SRS u svakom potezu u kome se poštuju osnovna ljudska prava naših građana. Zahvaljujem se predsedniku Skupštine, gospodinu Nikoli, koji Skupštinu vodi izvanredno, u jednoj atmosferi koja je prihvatljiva i nema tenzija, nema sporenja i nema iživljavanja nad narodnim poslanicima. Hvala ministru što je saslušao i došao, neću ovo vreme koristiti koje bih mogao još da koristim.
Hvala i vama na lepim rečima i na tome što nećete koristiti. Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u pitanju je jedan novi institut i zalaganje SNS da se umesto instituta oglašavanja nevažeće lične karte u "Službenom glasniku", koji je po nama poprilično prevaziđen, pređe na registar nevažećih ličnih karata koje treba da vodi Ministarstvo. Mislimo da taj registar nevažećih ličnih karata može da opravda svrhu ovog instituta i da opravda mogućnost da svako ima uvid u to da li je neka lična karta važeća, nevažeća, da li je istekao rok važenja, sve ono što je u vezi ličnih karata treba da bude u nadležnosti MUP. Jednostavno, "Službeni glasnik" obaveštava najčešće sa zakašnjenjem, zakašnjenje bude i po 20-30 dana, mali broj građana prati, čita. Ne znači da ovaj institut koji vi predlažete može da ima bilo kakvog efekta kada su u pitanju nevažeće lične karte. Pa, i vi sami ste predvideli da u članu 30. brišete kaznu koja je iznosila nekih 5.000 dinara kada je u pitanju neoglašavanje izgubljene lične karte. Čini mi se da ste i vi sami svesni da je institucija "Službenog glasnika" već prevaziđena i da je neophodno da se traže neke modernije, savremenije i primerenije forme za oglašavanje.
Amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, kojim predlaže da se posle člana 8. doda novi član 8a. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Mićo Rogović.
Još malo pa privodimo kraju. Jedan u nizu podnetih amandmana SNS. Radi javnosti, a i zbog predstavnika Ministarstva i gospodina ministra pročitaću rešenje koje se bitno razlikuje od podnetog predloga na član 11. Mišljenja smo da lična karta izdata pre dana početka primene ovoga zakona važi do roka navedenog u ličnoj karti. Takođe, lična karta izdata pre dana početka primene ovog zakona bez ograničenja roka važenja i po ovom zakonu može da se koristi bez ograničenja roka važenja. Ličnim kartama izdatim po ovom zakonu, sa rokom važenja od pet godina, rok važenja se produžava na deset godina. S obzirom na činjenicu i situaciju da u prethodne tri godine, u periodu od 2008. do 2011. godine imamo, kao što ste gospodine ministre rekli, negde oko 2,5 miliona izdatih ličnih karata, zbog kompleksnosti procedure i malog broja službenika, iz svih tih razumnih razloga, ovaj proces nije priveden kraju. S obzirom na činjenicu da, kada smo govorili o amandmanu na član 1. a niste bili prisutni u sali, pogotovo ova kategorija stanovnika koja po starom zakonu već preko 40 godina u Srbiji ima pravo da kada ispuni 50 godina lična karta nema rok trajanja, možete da zamislite da će ovaj broj ljudi u narednom periodu, do 2016. godine, po našoj proceni, biti negde oko milion građana. Imali smo situaciju da nismo mogli sve lične karte da zamenimo u ovom roku i produžavamo rok do 31. 12. 2016. godine i dodatno opet ovu najstariju generaciju naših sugrađana maltretiramo. Možete zamisliti da će neko 2016. godine, odnosno istekom 2016. godine možda imati i 90 godina i situaciju gde živi, kako živi, da li može da dođe u policijsku stanicu i da podnese zahtev za izdavanje nove lične karte. U ime SNS, s obzirom na predloge na član 1. i predlog na član 11, očekujemo i žao mi je što PUPS nije tu da neće ili podržati Predlog izmena i dopuna Zakona o ličnim kartama ili da će, u najmanju ruku, glasati za ove amandmane i vas, u ime ove strukture stanovništva koja je zaista po svojoj starosnoj strukturi ugrožena, molim za razumevanje. Zahvaljujem.
Hvala. gospodine Rogoviću. Ovim smo završili pretres o svim amandmanima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, ovim smo završili današnji rad. Nastavljamo sednicu sutra, u sredu, 25. maja, u 10.00 časova. Čestitke ćemo sutra primati, a završnu reč ću dati gospodinu ministru. Izvolite.
Želim da se zahvalim svima koji su podneli amandmane. Upozorio bih da je suština i svrha ovog predloga zakona o ličnoj karti bila da se prolongira rok dokle su važile stare lične karte, imajući u vidu da je ovim zakonom, koji je donet pre pet godina, definisano da bi taj rok istekao 27. jula. Za to vreme, pošto već znate koliko ima građana Srbije, do sada je izdato tri miliona i 200 hiljada novih pasoša i blizu tri miliona, znači, dva miliona i osam stotina hiljada novih ličnih karata, od čega oko dva miliona sa čipom i 800 hiljada bez čipa. Uzgred ću odgovoriti i na neka od ovih pitanja, moram da kažem da je to prevazišlo i sve pretpostavke i predviđanja tadašnjeg Ministarstva unutrašnjih poslova, jer bih podsetio da po analizama koje smo imali pre uvođenja u pravni promet novih putnih isprava, svega 1.200.000 do 1.300.000 građana Srbije je imalo pasoš. Znači, mi smo za nepune tri godine, 7. jula će biti tačno tri godine od kada se izdaju novi pasoši, za manje od tri godine smo izdali više od tri miliona, a mislim da će cifra biti i tri i po miliona novih pasoša. Moram da kažem da je to po obuhvaćenosti broja stanovnika možda jedan od rekordnih brojeva, ne samo u našem regionu, nego možda i u celoj Evropi. U prvim danima, kada su se uopšte naručivali pasoši, govorilo se o nekoj cifri da je naručeno od strane prethodnog MUP-a oko dva miliona novih obrazaca, a to je odavno već potrošeno. Ljudski resursi i MUP su takvi da cela naša uprava za upravne poslove, koja se inače bavi ne samo izdavanjem pasoša i ličnih karta, već se bavi i izdavanjem vozačkih dozvola, registarskih tablica, državljanstva, oružja, migracija, readmisije i svega ostaloga, broji nešto više od 2.000 ljudi u celoj Srbiji, pa je praktično nemoguće da obuhvati ovoliki broj zahteva. Tačno je da su bile velike gužve i da su se građani žalili, ali ti ljudi su zaista radili neprekidno. Čim sam došao za ministra, odmah sam dao naredbu i uveli smo da se radi od ujutru do uveče, čak i subotom. Radićemo i dalje, međutim, i dalje je veliko interesovanje za izdavanje pasoša. Ovo što ste vi predložili kao amandmane, ne bih sada da o tome komentarišem. Predlažem našem sekretaru Ministarstva, Todoroviću, koji je učestvovao u pisanju onog prvog zakona, odnosno osnovne verzije zakona u ono vreme i našoj načelnici Uprave za upravne poslove, Zorici Kasalici Lončar, da sagledaju šta još može da se uradi vezano za poboljšanje svega ovoga o čemu sam govorio. Nije nama nikakav problem da učinimo sve što je u interesu građana, mi ćemo predložiti da se olakšaju procedure. Takođe, kada je reč o ovim fotografijama, zaista razumem sve te probleme. Ali, koliko sam shvatio iz ovog predloga, mi smo građanima ostavili mogućnost da oni mogu priložiti, a ranije je pisalo da prilažu. Znači, građani će sami odlučiti da li će priložiti fotografiju ili će to obaviti u policijskoj stanici. Uz dužno poštovanje, mislim da je to mnogo povoljnije po same građane. Jer, neko želi da bude lepši na fotografiji, ali neko želi i da mu bude jeftinije. U stvari, najveći broj onih koji su donosili fotografije, donosili su svoje lepe fotografije, da bi izgledali što lepše. Samo bih hteo da vam skrenem pažnju, da ne bude zabune. Kad je reč o pasošima i ličnim kartama, nažalost, od svega onoga što građani plaćaju, na primer, za pasoš nijedan dinar ne ide MUP-u. Sve što građani plaćaju za pasoš ide direktno Narodnoj banci Srbije. Ako bih sada sebe postavio kao nekog poslodavca u Ministarstvu, mi smo tu na čistom gubitku. Za lične karte, od 1.113 dinara, 226 dinara ide MUP-u. Znači, sa tim finansijskim resursima, mi apsolutno ne da ne možemo da imamo profit, nego je dobro da imamo i ovakav nivo usluge, imajući u vidu da ne postoji novac koji bi omogućio da dođe do poboljšanja nivoa i kvaliteta usluga. Stvari smo sada postavili drugačije. Od kada se promenio sastav Ministarstva, promenjen je i načelnik sektora za informacione tehnologije. Definisali smo sada, prilikom izdavanja ovih drugih dokumenata, drugačiju strukturu. Sada postoje prihodi i od kazni za saobraćajne prekršaje. To već sada stvara mogućnost da imamo jednu materijalnu osnovu da se vrše stalna usavršavanja, stalno praćenje tih najmodernijih tehnologija. Vi ste predložili oko čipa da vratimo ponovo raspravu. Mislim da mi ne možemo sad ovakvim izmenama i dopunama zakona regulisati neka pitanja koja mi nismo hteli da pokrećemo kao izmene i dopune. Nemam ništa protiv da se o tome razgovara, ali pitanje na primer legitimisanja nije deo izmena i dopuna ovog zakona o ličnoj karti. Naročito legitimisanje, ne verujem da je ijedan policajac ikada nekog legitimisao na njivi. Ali, dobro, razumem sve to što je rekao gospodin Bečić i slažem se da treba da postoji red u ponašanju policije prema građanima. Opet, s druge strane, ne može ni da se kaže - policija može da legitimiše nekoga samo ako taj pristane na to. To praktično policiju onemogućuje da vrši svoj osnovni posao, a naročito kad se zna da se kod legitimisanja uvek mora napraviti zapisnik, odnosno to ne može da bude kako se kome prohte. S druge strane, kao čovek koji nije profesionalni policajac, nego kao čovek koji predstavlja jednu vrstu civilne kontrole nad radom Ministarstva unutrašnjih poslova i policije, apsolutno se slažem da se ponašanje policije prema građanima mora uvesti u red, da niko ne prelazi neka ovlašćenja koja mu daje zakon, zato što je policija servis građana, a ne u funkciji maltretiranja građana. Znači, bez obzira na to što mi nismo prihvatili neke od ovih amandmana, naš je cilj da poboljšamo nivo naših usluga prema građanima, kada je reč o ličnim dokumentima. Naravno, nemam ništa protiv da se o ovim temama razgovara i dalje. Ne samo o ovim temama, pozivam sve poslanike i sve poslaničke grupe da šta god postoji u zakonskim rešenjima, koja se tiču MUP, možete se slobodno obratiti, da podelimo mišljenje, da jednostavno razmenimo mišljenje o nekim pitanjima koja bi mogla da budu savršenija. Neka od ovih zakonskih rešenja su doneta pre pet godina, neka pre više od pet godina, ima nekih podzakonskih akata ili ne znam, Todoroviću, kako se to zove, ovih raznih pravilnika i uputstava koji su još iz vremena kada je moj prijatelj Jojić radio u policiji, odnosno u miliciji tada. Hoću da kažem da ima verovatno još i takvih u celoj strukturi, toj bezbednosnoj strukturi i ko zna kakvih sve ima još dokumenata koji tek treba da dođu na dnevni red ili se, na primer, niko njima nije bavio. Znači, pozivam vas da zajedno radimo na reformi našeg ministarstva i policije, u smislu ovih zakona koji su pred nama. Bez obzira da li postoji zvaničan predlog ili ne za neku izmenu i dopunu zakona, otvoreni smo da na svaku vašu pozitivnu inicijativu i predlog reagujemo i da je prihvatimo, jer ovi zakoni nisu politički. Ovde nemam nikakav politički interes kao predsednik jedne stranke da sada o ovome govorim, nego da svi zajedno radimo u interesu građana. Zahvaljujem, naravno da ću uvek dolaziti kada me pozovete, odnosno kada je zakon na dnevnom redu, zato što znam koliko je mene nerviralo kada ministri ne dolaze na sednice Narodne skupštine, dok sam bio narodni poslanik. Sledeće godine će biti 20 godina otkad sam u Narodnoj skupštini Republike Srbije, odnosno u Saveznoj skupštini bio neprekidno, tako da moram da idem u susret tom jubileju. Hvala.
Hvala, ministre. Odjavili smo se, pozdravljam vas.