Hvala. Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, građani i građanke Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane, potpisano u Rabatu 5. maja 2021. godine. Ustavni osnov za zaključivanje ovog sporazuma sadržan je u članu 97. stav 1. tačka 1) Ustava Republike Srbije kojim je propisano da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje svoj međunarodni položaj i odnose sa drugim državama i međunarodnim organizacijama. Stupanjem na snagu Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane stvara se pravni osnov za saradnju Ministarstva odbrane Republike Srbije i Ministarstva odbrane Kraljevine Maroko. Sporazum sadrži oblasti i oblike saradnje, predviđa mogućnost razvijanja saradnje na poljima od zajedničkog interesa, kroz zaključivanje posebnih ugovora u skladu sa predmetnim sporazumom. Sadrži odredbe o zaštiti tajnih podataka i troškovima koji nastanu tokom njegovog sprovođenja, mogućnosti da na osnovu njega nadležni organi strana izrađuju godišnji plan bilateralne saradnje i odredbe o medicinskoj zaštiti. Sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane, čije se potvrđivanje predlaže ovim zakonom, opredeljuju se osnovni ciljevi i načela na kojima će se zasnivati saradnja u oblasti odbrane između Vlada dveju država, odnosno njihovih nadležnih organa u cilju doprinosa razvoja celokupnih bilateralnih odnosa, kao i miru i bezbednosti u svetu. Takođe, prvenstveni cilj predloženog zakona, odnosno zaključenog Sporazuma je uspostavljanje pravnog okvira koji omogućava dalju saradnju ugovornih strana i njihovih nadležnih organa u oblasti odbrane - odbrambena i bezbednosna politika vojno-ekonomska, naučno-tehnička saradnja u vojnoj oblasti, vojno obrazovanje i obuke, vojna medicina, kao i drugi segmenti od zajedničkog interesa. Saradnja u oblasti odbrane sa Kraljevinom Marokom ima potencijala za dalji intenziviranje i unapređenje, pa je za ostvarivanje pomenutih oblika saradnje neophodno postojanje opšteg ugovora o saradnji u oblasti odbrane, kojim bi se navedena pitanja pravno regulisala u skladu sa Bečkom konvencijom o ugovorenom pravu i Zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Sada prelazimo na sledeću tačku. Dakle, pred vama se danas nalazi Predlog zakona o potvrđivanju okvirnog Sporazuma o zajmu LD 2070, između Banke za razvoj saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam studentsko stanovanje. Okvirnim sporazumom o zajmu odobren je zajam u iznosu od 32 miliona evra. Opšti cilj projekta je poboljšanje pristupa univerzitetskom obrazovanju posebno za studente iz porodica sa niskim primanjima. Specifični cilj predloženog projekta je obezbeđivanje pristupačnog studentskog smeštaja okvirno za 1.400 studenata kroz izgradnju novog studentskog doma sa 400 kreveta u Nišu i novog studentskog doma sa 1.000 kreveta u Beogradu. Prema podacima Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, na godišnji konkurs za prijem u studentske domove prosečno se prijavi svake školske godine oko 19.600 studenata, što je više u odnosu na raspoloživ broj ležajeva u studentskim domovima kojih je 16.959. Zato su potrebe za povećanjem broja smeštenih kapaciteta u studentskim domovima univerzitetskih centara Republike Srbije Beograd i Niš iskazane procenjenim brojem nedostajućih smeštajnih kapaciteta studentskih domova. Beograd oko 1.000 nedostajućih smeštajnih mesta, a Niš oko 400 nedostajućih smeštajnih mesta. Potprojekat jedan studentski dom u Nišu lociran je u okviru univerzitetskog kompleksa tehničkih fakulteta. Opseg ovog potprojekta uključuje završetak izgradnje i isporuku opreme za zgradu doma od 11 spratova sa potkrovljem i podrumom. Ukupna bruto površina zgrade je oko 12.000 metara kvadratnih. Objekat je do sada izgrađen do nivoa grubih građevinskih radova. Glavna investicija se odnosi na unutrašnje radove i instalacije usmerene na funkcionalni završetak zgrade radi dobijanja upotrebne dozvole za smeštaj i stanovanje studenata, kao i opremanje nameštajem i neophodnim dodacima. Potprojekat dva, Dom Studentskog grada u Beogradu podrazumeva izgradnju novog smeštajnog bloka bruto površine 24.500 metara kvadratnih koji će se nalaziti na postojećoj lokaciji Studentskog grada. Glavne investicije se odnose na građevinske radove i uređenje zelenih površina, te opremanje nameštajem i neophodnim dodacima za smeštaj oko 1.000 studenata. Potencijalni socijalni uticaj planiranih investicija je visok, jer će imati značajne pozitivne efekte na stvaranje obrazovnih mogućnosti za studente, posebno one koji dolaze iz manje razvijenih regiona i porodica sa niskim primanjima. Doprineće razvoju drugih socijalnih programa koje je uspostavila Vlada i smanjenju elitnog karaktera visokog obrazovanja omogućavanjem pristupa visokom obrazovanju ekonomski ugroženim studentima. Poštovani poslanici, nadam se da ćemo imati konstruktivnu raspravu i po ovoj tački dnevnog reda i da ćemo podržati ovo zakonsko rešenje. Sledeća tačka jeste Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol o supstancama koje oštećuju ozonski omotač. Socijalna Federativna Republika Jugoslavija ratifikovala je Bečku konvenciju o zaštiti ozonskog omotača 1990. godine, dok je Montrealski protokol o supstancama koje oštećuju ozonski omotač ratifikovala 1991. godine. Republika Srbija je naslednik ovih ratifikacija, a 2005. godine ratifikovala je do tada usvojena četiri amandmana na Montrealski protokol. Ministarstvo zaštite životne sredine je nadležno za sprovođenje Montrealskog protokola, kao i svih preuzetih obaveza nakon ratifikacije. Republika Srbija uspešno sprovodi sve mere Montrealskog protokola koje se odnose na države u razvoju i do sada je na tom putu postigla veoma dobre rezultate. Montrealski protokol se pokazao kao jedan od najuspešnijih međunarodnih dokumenata iz oblasti zaštite životne sredine, koji je dao veoma dobre rezultate po pitanju obavljanja ozonskog omotača. Godine 2016. u Kigaliju, Republika Ruanda, usvojen je 5. amandman na Montrealski protokol kojim se fluorovani gasovi sa efektom staklane bašte, alternativne supstance za supstance koje oštećuju ozonski omotač uvode u Montrealski protokol, u cilju da se i za njih uvedu iste mere poput postojećih mera za supstance koje oštećuju ozonski omotač. Ovi gasovi sa efektom staklene bašte ne oštećuju ozonski omotač, ali utiču na globalno zagrevanje i klimatske promene. Kigali amandman je do sada ratifikovalo 124 države potpisnice Montrealskog protokola, uključujući i države Evropske unije i regiona. Obaveza svake države nakon ratifikacije jeste uspostavljanje sistema kontrole prometa ovih supstanci, što je u Republici Srbiji uspostavljeno kroz sistem izdavanja uvoznih, izvoznih i dozvola u skladu sa Zakonom o zaštiti vazduha i Uredbom o postupanju sa fluorovanim gasovima sa efektom staklene bašte, kao i uslovima za izdavanje i dozvola za uvoz-izvoz tih gasova, uključujući i uvođenje godišnjih kvota. Uvođenje kvota za države u razvoju počinje 2024. godine, bazne godine za koju se utvrđuje bazni nivo potrošnje i to na osnovu prosečne potrošnje ovih supstanci 2020, 2021. i 2022. godine. Potom sledi postupno smanjivanje potrošnje do određenog nivoa po jasno definisanoj dinamici. Još jedna od obaveza je i dostavljanje godišnjeg izveštaja o potrošnji i upotrebi fluorovanih gasova Ozonskom sekretarijatu i Sekretarijatu za multilateralni fond, što Republika Srbija već i dostavlja, i supstance koje oštećuju ozonski omotač. Potvrđivanje ovog amandmana je značajno, jer kontrolom potrošnje i upotrebe fluorovanih gasova sa efektom staklene bašte, države potpisnice će dati doprinos u sprovođenju Pariskog sporazuma, odnosno smanjenju emisija ovih gasova i globalnog porasta temperature. Nakon ratifikacije, Republika Srbija će moći da aplicira za finansijsku i tehničku podršku i pomoć od strane Multilateralnog fonda za implementaciju Montrealskog protokola, što će biti od velikog značaja u procesu pridruživanja EU. Sprovođenjem Kigali amandmana i uvođenjem kontrolnih mera pripremamo se za buduće preuzimanje strožih mera, koje propisuje da regulativa EU o fluorovanim gasovima. Imajući u vidu da su fluorovani gasovi sa efektom staklene bašte zastupljeni u mnogim sektorima, kao sastavni deo rashladnih uređaja i sistema, jedna od prednosti za razvoj privrede koja ratifikuje Kigali amandman, jeste mogućnost trgovine fluorovanim gasovima sa državama potpisnicima. Nadam se da ćemo i oko ovoga imati konstruktivnu raspravu i da ćete u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Sledeće što je pred vama je takođe Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane, koji je potpisan u Beogradu 9. juna 2021. godine. Stupanjem na snagu Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane stvara se pravni osnov za saradnju Ministarstva odbrane dve države, kao i za druge oblike saradnje u oblasti odbrane za koje ugovorne strane budu zainteresovane. Sporazume sadrži oblasti i oblike saradnje, predviđa mogućnost razvijanja saradnje u oblastima od zajedničkog interesa kroz zaključivanje posebnih ugovora u skladu sa predmetnim sporazumom. Sadrži odredbe o zaštiti tajnih podataka i troškovima koji nastanu tokom njegovog sprovođenja. Mogućnosti da na osnovu njega nadležni organi strana izrađuju godišnji plan bilateralne saradnje i odredbe o medicinskoj zaštiti. Sporazumom su predviđeni načini na koji će se rešavati eventualni sporovi, izmene i način njegovog stupanja na snagu, prestanak važenja i otkazivanja. Sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane čije se potvrđivanje predlaže ovim zakonom, opredeljuju se osnovni ciljevi i načela na kojima će se zasnivati saradnja u oblasti odbrane između dve države, odnosno njihovih nadležnih organa u cilju doprinosa razvoju celokupnih bilateralnih odnosa dve države, kao i miru i bezbednosti u svetu. Pored toga, prvenstveni cilj predloženog zakona, odnosno zaključenog sporazuma je uspostavljanje pravnog okvira koji omogućava dalju saradnju ugovornih strana i njihovih nadležnih organa u oblasti odbrane, odbrambena i bezbednosna politika, vojno-ekonomsko, naučno-tehnička saradnja u vojnoj oblasti, vojno obrazovanje i obuka, vojna medicina, kao drugi segmenti od zajedničkog interesa. Imajući u vidu da njegovim stupanjem na snagu prestaje da važi sporazum između saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Savezne Republike Nemačke o vojnoj saradnji koji je potpisan 12. aprila 2006. godine. Saradnja u oblasti odbrane sa Saveznom Republikom Nemačkom može se oceniti kao dobra sa mogućnošću daljeg inteziviranja i unapređenja, te je za ostvarivanje pomenutih oblasti i oblika saradnje neophodno postojanje opšteg ugovora o saradnji u oblasti odbrane kojim bi se navedena pitanja pravno regulisala u skladu sa Bečkom konvencijom o ugovornom pravu i Zakonu o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Iz navedenih razloga, a u cilju razvoja i daljeg unapređenja bilateralne saradnje sa Saveznom Republikom Nemačkom i Kraljevinom Marokom, predlažem da Narodna skupština izglasa predložene zakone kojima se potvrđuju zaključeni sporazumi o saradnji u oblasti odbrane sa ovim državama. Hvala vam.
Zahvaljujem. Imamo li nadležne odbore? Narodna poslanica, Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko, kolege poslanici, mi smo juče na Odboru za finansije, budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava imali prilike da čujemo sve o okvirnom sporazumu Banke za razvoj Saveta Evrope, koja je govorila upravo o tome da kako se povlače određene tranše kada je u pitanju projekat studentskog stanovanja. Mislim da je ovaj sporazum od velikog značaja danas zato što po prvi put, eto gotovo skoro posle 30 godina, prvo u Beogradu ćemo imati, a onda u Nišu izgradnju novih kapaciteta u studentskim domovima i to u Beogradu 1.000, u Nišu 400 kreveta. Zahtev, inače, u Srbiji od strane studenata čiji roditelji nisu u mogućnost da iznajmljuju stanove u velikim gradovima da im deca studiraju, već se obraćaju studentskim domovima je 19.600 kreveta. Znači, potreba Srbije, Srbija trenutno raspolaže sa 16.959 kreveta. To znači da upravo taj nedostatak Srbija je zaista krenula u unapređenje kada je u pitanju univerzitetsko stanovanje. Ova sredstva koja banka odobrava 32 miliona evra, a ceo projekat je vrednosti 48,4 miliona evra, u stvari je definisan budžetom koji smo usvojili prošle godine za ovu godinu članom 3. i Zakonom o budžetskom sistemu i to je ono što je u stvari plan Vlade Srbije da bez obzira na izazove koji nas ovde jednostavno svaki dan negde zatiču kada je u pitanju i Kovid 19, i političko okruženje, i ono što je uopšte Vlada Republike Srbije postavila sebi kao cilj, to je da u oblasti obrazovanja ide tim putem i povlači određena sredstva. Prednost ovog kredita je upravo u tome što možemo sami da biramo kamatnu stopu, da li ćemo varijabilnu ili fiksnu, da možemo da biramo kada ćemo da povlačimo određene tranše, da poslednju tranšu možemo da povučemo do 31. decembra 2026. godine i da jednostavno ono što se odnosi na samu otplatu kredita je 20 godina otplata kredita sa grejs periodom od pet godina svake tranše. Prema tome, mislim da zaista ono što je nama u budućnosti jeste da želimo da pokažemo da oni koji nam spočitavaju kako u oblasti visokog obrazovanja ništa ne radimo, upravo oni ništa nisu do sada uradili da olakšaju studentski život mladima, da im omogućimo jednak pristup studiranju bez obzira odakle dolaze i koji žele studenti da upišu koji fakultet. To je ono što za nas u stvari predstavlja veliki značaj kada govorimo o tome da mislimo na budućnost Srbije, na budućnost naše dece. Zbog toga smatramo da je zaista ovaj predlog sporazuma u današnjoj raspravi će zauzeti svoje značajno mesto, a da ćemo sa zadovoljstvom prihvatiti ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem se. Pošto se više niko ne javlja od predstavnika nadležnih odbora, da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Narodni poslan poslanik Milovan Drecun. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege, pažnju ću usmeriti na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane, koji je potpisan 9. juna 2021. godine. Radi se o zakonu koji treba da zaokruži snažno bilateralno partnerstvo Srbije i Nemačke time što će stvoriti pravni okvir koji će omogućiti da se, pored postojećeg političkog i ekonomskog partnerstva, kontinuirano razvija intenzivna, napredna, inovativna saradnja u oblasti odbrane. Saradnja u toj oblasti sa najmoćnijom zemljom EU je praktičan doprinos realizaciji Strategije nacionalne bezbednosti, u kojoj se između ostalog kaže: „Zbog izmenjenih geostrategijskih okolnosti, sve snažnijeg uticaja globalnih kretanja na bezbednost pojedinih država, bezbednosna politika Republike Srbije zasniva se na integralnom i multilateralnom pristupu problemima bezbednosti kojim se afirmiše koncept kooperativne bezbednosti“. Posebna pažnja posvetiće se izgradnji i jačanju sveobuhvatne politike saradnje na više nivoa. To se pre svega odnosi na sadržinsku, bilateralnu, trilateralnu i multilateralnu saradnju sa svim subjektima međunarodnih odnosa, a naročito u oblasti ekonomije, radi unapređenja standarda građana, ubrzane integracije u EU, očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Strategija nacionalne bezbednosti, takođe, određuje da će radi izgradnje modernijeg i efikasnijeg sistema nacionalne bezbednosti Republika Srbija analizirati i koristiti dobru praksu država članica EU. Takođe, preduzeće mere radi povećanja interoperabilnosti sa sistemima bezbednosti i odbrane država članica EU radi unapređenja sopstvenih bezbednosnih sposobnosti i kapaciteta. Predlog pomenutog zakona koji je na dnevnom redu ukazuje na snažnu posvećenost obe strane izgradnji bilateralne saradnje u oblasti odbrane. Kada se govori o dobroj praksi država članica EU, Nemačka kao članica Unije, NATO, UN, učesnik je u mnogim međunarodnim misijama u kojima je stečeno dragoceno iskustvo. Izgradila je snažne i moderne odbrambene kapacitete, kao i industriju naoružanja i vojne opreme, što je svrstava u red zemalja čija su iskustva dragocena i mogu se efikasno iskoristiti za podizanje naših odbrambenih kapaciteta. Bilateralni odnosi Republike Srbije i Savezne Republike Nemačke su i pored različitog pristupa jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova veoma dobri. Postoji aktivan politički dijalog uz razvijenu saradnju u brojnim oblastima, a posebno u oblasti privrede i kulture. U Nemačkoj živi oko 232.000 srpskih državljana. Ako se u obzir uzme i druga i treća generacija srpskih iseljenika, u Nemačkoj živi između 500 i 700 hiljada stanovnika srpskog porekla. Važna karakteristika bilateralnih odnosa Republike Srbije i Savezne Republike Nemačke je razgranata privredna saradnja koja je u stalnom usponu. Nemačka je najznačajniji trgovinski partner Srbije, jedan od najvažnijih investitora i najveći donator. U 2020. godini robna razmena iznosila je oko 5,3 milijarde evra, od čega je izvoz iznosio oko 2,2 milijarde, a uvoz 3,1. U 2019. godini ukupna robna razmena između dve zemlje iznosila je 5,29 milijardi evra. Izvoz Srbije u Saveznu Republiku Nemačku iznosio je 2,21 milijardu evra, a uvoz 3,08 milijardi. U Srbiji posluje oko 400 izvorno nemačkih kompanija koje zapošljavaju nešto manje od 60.000 radnika. Do sada je između Republike Srbije i Savezne Republike Nemačke potpisano 95 ugovora. Kratak pregled naših političkih i ekonomskih odnosa pokazuje nepovratnu uzlaznu putanju i visok nivo saradnje koja je perspektivna jer postoji potencijal za dalje unapređenje i razvoj bilateralnog partnerstva. Usvajanjem predloženog zakona stvorićemo pravni okvir da se dinamično radi na izgradnji naše saradnje u oblasti odbrane, koja treba da dostigne postojeći visoki nivo političke i ekonomske saradnje. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke u saradnji u oblasti odbrane, čije se potvrđivanje predlaže, nesumnjivo će unaprediti uzajamno poštovanje, poverenje, razumevanje dve strane. Doprineće razvoju celokupnih bilateralnih odnosa dve države, a samim tim i miru i bezbednosti u svetu. Izgradnja naprednog, međusobno korisnog i dugotrajnog partnerstva na planu odbrane nam je potrebna da bismo iskoristili sve benefite koje ta vrsta partnerstva donosi u savremenom svetu, u kome je napredak vojne tehnologije na pragu da revolucionarno promeni shvatanje i vođenje ratova i da stvori potpuno novi vrstu vojnika, robot-vojnike. U bliskoj budućnosti borbene operacije će se voditi na sasvim drugačiji način od dosadašnjeg klasičnog i to nije daleka budućnost. Srbija treba da ide u korak sa revolucionarnim promenama na bojnim poljima budućnosti, a za to nam je neophodno da pored sopstvenih kapaciteta razvijemo saradnju sa tehnološki najnaprednijim armijama sveta i da zajedno sa njima gradimo tehnološki najsavremenije odgovore izazovima bezbednosti sa kojima se suočavamo ili ćemo se suočiti. To okretanje budućnosti je najracionalniji način da se prevaziđu teška nasleđa iz dalje, ali i bliže prošlosti, poput zločinačkog bombardovanja naše zemlje u kome je učestvovala i Nemačka, te priznanje jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova. Istorijski gledano, dobar primer za to je upravo francusko-nemačko partnerstvo koje poslednjih godina napreduje do mere formiranja zajedničkih vojnih jedinica i razvijanja zajedničkih projekata za proizvodnju najsloženijih i najmodernijih oružanih sistema, poput recimo projekta nemačko-francuskog tenka. Te dve zemlje su se, uprkos strašnom nasleđu iz Drugog svetskog rata, okrenule budućnosti da bi jedna drugoj pomagale u izgradnji odbrambenih kapaciteta, umesto da jedna drugoj budu pretnja. Srpsko-nemačka saradnja u oblasti odbrane je sastavni deo Partnerstva za mir kome je Srbija pristupila. Pravni status nemačkog osoblja koje bi boravilo na teritoriji Srbije u okviru saradnje u oblasti odbrane regulisan je Sporazumom SOFA od 19. juna 1995. godine. Osnovni cilj predloženog zakona, odnosno zaključenog sporazuma je uspostavljanje pravnog okvira koji omogućava dalju saradnju ugovornih strana i njihovih nadležnih organa u oblasti odbrane, odbrambena i bezbednosna politika, vojno-ekonomska, naučno-tehnička saradnja u vojnoj oblasti, vojno obrazovanje i obuka, vojna medicina, kao i drugi segmenti od zajedničkog interesa, imajući u vidu da njegovim stupanjem na snagu prestaje da važi Sporazum između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Savezne Republike Nemačke o vojnoj saradnji, potpisan 12. aprila 2006. godine. Pobrojane u oblasti saradnje otvaraju mogućnost za naprednu i perspektivnu saradnju, za transfer i zajednički razvoj najsavremenije tehnologije u oblasti vojno-ekonomske i naučno-tehničke saradnje, za razmenu iskustava i poverljivih informacija koje su od presudnog značaja za odgovore na prekogranične globalizovane izazove bezbednosti, poput međunarodnog terorizma i organizovanog kriminala, te za unapređivanje sistema vojnog obrazovanje i obuke, koji moraju da se razvijaju tempom kojim napreduje tehnologija. Vojna medicina je oblast saradnje koja može doneti mnogo benefita obema stranama. U realnim borbenim uslovima od operativnih medicinskih kapaciteta, stručnosti, iskustva i opremljenosti u mnogome zavisi ishod borbenih operacija. Sposobnost medicinskih kapaciteta da povređenim vojnicima sačuvaju živote, izleče ih i što pre vrate u jedinice je od vitalnog značaja za borbeni potencijal svake vojne jedinice. Očuvanje morala je efikasno izvršenje borbenih zadataka. Dosadašnja saradnja u oblasti odbrane sa Saveznom Republikom Nemačkom može se oceniti kao dobra, a za veću dinamiku, intenzitet i unapređenje u pomenutim oblastima i oblicima saradnje neophodno je postojanje opšteg ugovora o saradnji u oblasti odbrane kojim bi se navedena pitanja pravno regulisala. Geopolitička pozicija, postojeći mogući izazovi i oblici ugrožavanja bezbednosti, te unapređenje i podizanje na viši nivo kapaciteta odbrane pokazuju da je realan interes Republike Srbije da se saradnja u oblasti odbrane dalje razvije sa Saveznom Republikom Nemačkom, posebno imajući u vidu dosadašnje planirane nabavke naoružanja, vojne opreme i složenih borbenih sistema za potrebe Vojske Srbije iz ove države. Sa nemačke strane takođe postoji interes za saradnju sa Srbijom, koja je najznačajnija zemlja na jugoistoku Evrope, regionu u kojem je Nemačka politički i ekonomski i bezbednosno snažno prisutna i koji je od posebnog značaja za mir i stabilnost evropskog kontinenta. Podržaćemo u danu za glasanje Predlog zakona o potvrđivanju ovog sporazuma, kao što ćemo podržati i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane. Hteo bih nekoliko reči da kažem o ovoj saradnji. Ovim zakonom će se uspostaviti pravni okvir za dalju saradnju ugovornih strana i njihovih nadležnih organa u oblasti odbrane, odbrambena i bezbednosna politika, vojno-ekonomska i naučno-tehnička saradnja, vojno obrazovanje i obuka, vojna medicina, kao i drugi segmenti od zajedničkog interesa. Srbija Kraljevini Maroko može ponuditi gotove proizvode iz programa odbrambene industrije Srbije, kao i usluge naših remontnih kapaciteta. Pored izvoza sredstava naoružanja vojne opreme Kraljevini Maroko možemo ponuditi saradnju u oblastima obuke, školovanja i usavršavanja pripadnika njihovih oružanih snaga na vojnoj akademiji, medicinskom fakultetu VMA i kurseve u centrima za obuku Vojske Srbije. Za bezbednost Srbije od posebnog je značaja da se nakon usvajanja predloženog pravnog okvira pažnja usmeri na zajedničku borbu protiv terorizma koji počiva na radikalnoj islamističkoj osnovi i da se međusobnom saradnjom unaprede bezbednosni kapaciteti Maroka, kako bi se ta zemlja uspešno suprotstavljala ekstremistima i teroristima na svojoj teritoriji i sprečila njihovo prekogranično delovanje. Srbija i Maroko se suočavaju sa zajedničkim bezbednosnim izazovima, posebno sa radikalnim islamističkim terorizmom, koji je posebno izražen u području Sahela na afričkom kontinentu, odakle pokazuje neprestanu tendenciju širenja i delovanja prema Balkanu i celoj Evropi, kao i području Magreba. Na tom putu terorista nalaze se i Maroko i Srbija. Brojni ekstremisti u Evropi potiču iz zemalja Magreba. Vehabizam, ekstremno konzervativno učenje, smatra se plodnim tlom za nastanak terorističke formacije islamske države. Tokom 70. i 80. godina prošlog veka vehabizam je stigao i u Maroko. Među teroristima islamske države, pa i onima koji su planirali napad u Barseloni, mnogi imaju marokanske korene. Godine 2015. osnovan je Centar za pravne istrage, koji se smatra glavnom marokanskom antiterorističkom centralom. Od početka rada tog centra razbijeno je 46 terorističkih ćelija u Maroku, preko 1.660 Marokanaca se pridružilo različitim džihadističkim grupama u inostranstvu. Većina je otišla u islamsku državu. Za efikasno suprotstavljanje takvim i sličnim bezbednosnim pretnjama i izazovima, potrebno je jačati vojnu saradnju i razmenu poverljivih podataka između zemalja koje se nalaze na udaru nosioca prekograničnih međunarodnih ilegalnih delovanja. Srbija ima poseban interes da sa Marokom izgrađuje zajedničku strategiju suprotstavljanja radikalnim islamističkim teroristima i džihadistima koji se nalaze na području Magreba, jer glavni pravac njihovog delovanja će u narednom periodu biti usmeren prema Evropi i preko Balkana. S druge strane, interes Maroka je da saradnjom sa Srbijom unapredi i tehnološki podigne na viši nivo svoje vojne i obaveštajne kapacitete, da bi se efikasno suprotstavio rastućoj opasnosti od terorizma i džihadizma na njegovoj teritoriji. Uspostavljanje pravnog okvira za saradnju u oblasti odbrane sa Nemačkom i Marokom je put ka realizaciji strategije nacionalne bezbednosti Republike Srbije u delu koji određuje da se bezbednosna politika naše zemlje zasniva na integralnom i multilateralnom pristupu problemima bezbednosti kojim se afirmiše koncept kooperativne bezbednosti. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicima, kada god na dnevnom redu imamo temu sporazume i ugovore, nekako se stekne neki osećaj, bar u široj javnosti, da to nisu neke, kako kažu, bitne stvari. Jesu. Osnovna funkcija Narodne skupštine, pored usvajanja svih zakona, je svakako i potvrđivanje sporazuma. To su vrlo bitne stvari, pogotovo u svetu diplomatije i nekog dnevnog života svih građana Republike Srbije. Diplomatski odnosi ili jedna, slobodno mogu da kažem, diplomatska ofanziva kakvu je zadnjih 10 godina imao Aleksandar Vučić, Vlada Republike Srbije sa svim kapacitetom svoje koalicije, su dali odlične rezultate. Slika Srbije u svetu je promenjena. Ako se vratimo samo nekoliko meseci unazad, na početku ove pandemije, kad je zavladao totalni haos u nabavci i distribuciji vakcina, Srbija je uspela za vrlo kratko vreme da obezbedi veliki broj vakcina, i to ne samo za svoje građane, nego upravo baveći se tom pozitivnom diplomatijom i za sve zemlje u okruženju kao donator. Znači, Srbija je donirala vakcine i Crnoj Gori i BiH i Severnoj Makedoniji i mnogim drugim zemljama. To je za posledicu imalo vrlo brzo pozitivne efekte koje smo svi mi mogli da osetimo zadnjih meseci. Lično ja, a i većina svih naših sugrađana koji su putovali put Grčke, koji smo tranzitno prolazili kroz Makedoniju, sretali smo se ove godine sa jednim pozitivnim iskustvom, a to je da građani Republike Srbije nisu plaćali putarinu kroz Severnu Makedoniju. Naravno, to su simbolični iznosi, to nisu veliki iznosi, ali taj prijateljski osećaj kada sa njima razgovarate kako smo došli u tu situaciju je dobar pozitivni efekat i vidim da su svi maksimalno hvalili tu akciju Vlade Republike Srbije i predsednika Aleksandra Vučića da se podele i doniraju vakcine Severnoj Makedoniji. Isto tako, posledice tih sporazuma koji, naravno, ne dolaze svi sporazumi na potpisivanje i na glasanje u parlament Republike Srbije, postoje neki sporazumi koje imaju ovlašćenje da potpišu i premijerka i ministri i da oni imaju svoje pravno dejstvo a da ne moraju da dođu u Skupštinu i dobar deo takvih sporazuma i benefite tih sporazuma su mogli da osete upravo građani Republike Srbije, koji su preko usluga za mobilnu telefoniju koja je sada bez rominga, mogli da koriste i u BiH, Crnoj Gori i Severnoj Makedoniji, a imali smo od ove godine tako relaksiran odnos i sa Grčkom. Kada kažem - Grčku, to je za nas iz JS posebna priča, zato što je predsednik naše poslaničke grupe JS Dragan Marković Palma inače i počasni konzul Grčke u Republici Srbiji i to upravo ukazuje na te korektne odnose koji svako sa svog nivoa vlasti ili vršenja neke političke funkcije može da uspostavi. U diplomatiji se sve piše, sve se negde zapisuje, i dobre stvari i loše stvari. Ono što možda nisu velike stvari za Republiku Srbiju u nekim makropolitičkim odnosima, ali svakako u mikro jesu, je to da je Dragan Marković Palma ove godine organizovao odlazak 600 lekara i medicinskih radnika u Grčku, znači bili su pet dana dole, pre nekih 20-ak dana vratilo se hiljadu poljoprivrednih proizvođača koji su isto u organizaciji Dragana Markovića Palme imali priliku da odu, kako ja to mogu da kažem slobodno na jedno nagradno putovanje, jer je to vrlo specifična delatnost. Ja ne mogu njih da uporedim sa crvenom linijom kovida, ali ako trebamo da iznesemo i da nagradimo ljude koji su uradili nešto veliko u poslednjih godinu dana za Srbiju, to su svakako svi medicinski radnici koji su bili na crvenim kovid linijama i svi oni ljudi koji se bave poljoprivredom, jer za njih i kad je sve stalo, pauze nije bilo. Znači, bitno je da građani shvate važnost svih ovih sporazuma. Konkretno, mi danas imamo Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko u oblasti odbrane. Ono što želim da istaknem da Kraljevina Maroko nije priznala nezavisnost Kosova, što za mene lično i naravno za kompletan srpski narod ima dodatnu vrednost tog našeg prijateljstva. Mi danas na dnevnom redu takođe imao i sporazume sa zemljama koje su priznale tu separatističku želju za neosnovanu nezavisnost, ali to ne znači da sa tim zemljama ne trebamo da sarađujemo, upravo suprotno, mi sa njima moramo da sarađujemo, mi sa njima moramo da potpisujemo sve sporazume koji idu u prilog i korist srpskom narodu, zato što je svaki taj sporazum jedan možda mali korak, ali svakako korak ka unapređenju svih tih veza u diplomatiji. Naravno, koji će jednog trenutka istinu da iznese na videlo, sa početka ovog mog današnjeg izlaganja, a to je da će taj niz od 18 zemalja koje su povukle priznanje nezavisnosti Kosova da bude još veći. Ako trebamo da pričamo o tih 18 priznanja, pored Aleksandra Vučića, svakako moramo da istaknemo Ivicu Dačića koji je u tom periodu bio ministar spoljnih poslova. Danas su stvari malo drugačije, i jedni i drugi smo, hajde da kažem, usporili sa tom diplomatskog aktivnošću koja za posledicu treba da ima povlačenje priznanja, ali rezultati koji su postignuti u tom zadnjem periodu nisu zanemarljivi. Saradnja sa Kraljevinom Maroko ima dugu tradiciju od 64 godine. Ovo što danas treba da glasamo, ovaj sporazum, konkretno se tiče vojne saradnje, saradnje pre svega u odbrani. Kad kažemo saradnja u odbrani, obzirom na tu našu geografsku udaljenost možda to deluje i neozbiljno, možda mi nismo velike sile, ni mi ni oni, ali svakako saradnja između svake zemlje ne odnosi se samo i jedino na tu reč – odbrana, to je malo širi pojam. Konkretno u ovom sporazumu se kaže da su tu obuka i vojne vežbe, da je tu industrija odbrane, da se Srbija vrlo brzo razvija i logistička podrška, informaciona bezbednost, sajber odbrana, vojno zdravstvo, itd. Znači, kada je u pitanju poslanička grupa JS, ovaj Sporazum ćemo svakako podržati. Sledeći je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara. Moram da kažem na početku da je i Ruska Federacija jedna od onih prijateljskih zemalja koje nisu podržale teroriste na Kosovu, jedna od onih država koja je uvek, kada je bilo teško pomagala našem narodu. Kroz istoriju od njih smo uvek imali pruženu ruku prijateljstva, od njih nikada nismo imali nikakvu nanetu štetu. Ovaj Sporazum, iako je iz oblasti kulture, daje recipročno velika ovlašćenja i jednoj i drugoj strani, ali takav odnos trebaju, mogu i moraju da imaju prijateljske zemlje kakve smo mi i Ruska Federacija. Imajući u vidu upravo tu želju naroda Srbije i Rusije sa uzajamnim upoznavanjem sa društvenim i kulturnim vrednostima, želje za razvijanje tih tradicionalnih vrednosti, poslanička grupa JS će podržati ovaj Sporazum. Sledeći sporazum je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma okvirnog Sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam „studentsko stanovanje“. Znači, osnovni cilj ovog Sporazuma o zajmu, je povećanje kapaciteta u studentskim domovima. Koleginica Aleksandra je malopre pričala o tome. Znači, dobijamo novih 1.000 ležajeva, 1.000 mesta u Beogradu i 400 ležajeva u Nišu. Svakako, ja neću da ulazim u detalje ovog ugovora, koleginica iz oblasti ekonomije je malopre sve to do detalja objasnila, ali treba da se kaže da svakako i Vlada i resorno ministarstvo trebaju da budu pohvaljeni ovde od svih nas poslanika za realizaciju ovakvog projekta. Moram da napomenem i da u Vrnjačkoj banji imamo fakultet, fakultet koji je vezan za turizam i hotelijerstvo, pripada kragujevačkom univerzitetu. U Vrnjačkoj banji imamo i odlučnu srednju školu kada su u pitanju turizam i ugostiteljstvo, tako da smo napravili jednu celinu. Zašto to kažem? Svi mi koji živimo u Vrnjačkoj banji osećamo korist od postojanja fakulteta i prisustva studenata u našem gradu. Svaki fakultet i svaki ovaj dom o kome smo pričali je u stvari jedna mala fabrika, ne samo zbog velikog broja prosvetnih radnika, profesora i doktora koji na njima rade, nego pre svega mislim i na građane koje sticajem okolnosti zbog poslova kojima se bave ostvaruju benefite upravo zbog prisustva studenata, a vrlo često i njihovih roditelja u našem gradu. Inače, hoću da iskoristim ovu priliku malo i da se pohvalim. Vrnjačka banja je 2014. godine po osnovu boravišne takse ostvarila 17 miliona prihoda, ove godine, 2021. godine imamo 51 milion. Verujte mi, to je u oblasti turizma, ako uzmemo u obzir i Kovid i pandemiju, sve što nas je snašlo, odličan rezultat. Inače, Vrnjačka banja je ove godine imala evidentirano na različite načine preko dva miliona posetioca. Mislim da ulazimo u sam vrh kada je u pitanju bavljenje turizmom u Srbiji. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane – Nemačka jeste velika i vojna sila u svakom smislu te reči i nije mala stvar da sa Saveznom Republikom Nemačkom potpisujemo bilo kakav sporazum. Naravno, naši odnosi traju još od 1878. godine gde smo na Berlinskom kongresu uspostavili neke prve modernije i zvanične odnose naše dve diplomatije. Ti odnosi su, to je činjenica i ne možemo da je preskočimo, ti odnosi su sa vremena na vreme bili i prekinuti. Mi smo imali situaciju da smo imali otvoreni rat sa Nemačkom u toku Drugog svetskog rata, ali život ide dalje i to je opet početak ove priče. Moramo da se trudimo svi da prelazimo preko tih loših stvari i negativnih iskustava iz istorije, ne da ih zaboravimo, svaka od njih je posebno iskustvo i posebna škola, ali moramo da sarađujemo. Iz te saradnje evo mi danas potpisujemo jedna vrlo ozbiljan Sporazum koji se opet tiče vojne saradnje, pre svega u oblasti odbrane. Isto tako, ja moram da naglasim jednu činjenicu da je Savezna Republika Nemačka najznačajniji trgovinski partner. Znači, on je jedan od najvećih investitora i najvećih donatora Srbije. Za primer, znači robna razmena sa Nemačkom je u prošloj godini iznosila 5,3 milijarde eura i to Nemačku stavlja na prvo mesto. Isto tako, moram da naznačim i to da nemačke kompanije kojih u Srbiji ima preko 400, zapošljavaju preko 60.000 radnika. Poslanička grupa JS će iz svih ovih razloga podržati ne samo ove sporazume o kojima sam pričao, nego i sve ostale sporazume koji su na dnevnom redu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sada reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa svojim saradnicima, mi danas imamo pred nama niz sporazuma koji se odnose na različite oblasti. Bez obzira na to što se radi o različitim oblastima, one suštinski imaju jedan zajednički cilj, a to je unapređenje međusobnih bilateralnih odnosa, ali istovremeno i uzajamni razvoj svake od ovih zemalja sa kojima mi potpisujemo danas, odnosno ukoliko potvrdimo zakone o potpisivanju sporazuma. Počeću od Maroka, jer je tako i raspoređeno na dnevnom redu kada pogledamo tačke dnevnog reda. Sporazum zaključen između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko odnosi se na saradnju u oblasti odbrane. U obrazloženju predloga jasno je navedeno koji su ciljevi i principi na kojima će se jedan ovakav sporazum zasnivati. Moram da kažem da nacionalna bezbednost i stabilnost svakako predstavljaju preduslov za normalno funkcionisanje svake države, pa i naše, u svakom njenom segmentu. Predloženim zakonom se upravo definiše pravni osnov za vojnu saradnju u oblasti odbrambene i bezbednosne politike, ali i saradnja u oblasti vojnog obrazovanja, obuke, medicine, itd. Kolega je malopre pomenuo da se ove godine obeležava 64. godina uspostavljanja bilateralnih odnosa sa Kraljevinom Marokom i ovaj Sporazum zapravo produbljuje i dalje realizuje sve one započete pregovore u pogledu saradnje sa Kraljevinom Maroko. U tom kontekstu, ja bih se osvrnula na činjenicu da u odnosu na prethodni period u toku 2020. godine razmena sa Marokom, odnosno trgovinski odnosi sa Marokom, beleže jedan veliki skok, pa je na primer u 2020. godini uprkos pandemiji ukupna robna razmena između naše zemlje i Maroka, iznosila nešto više od 30 miliona dolara. U vezi sa tim, bez obzira što smo suštinski daleko u odnosu na Kraljevinu Maroko, jedan ovakav vid pa i vojne saradnje koja nadalje produbljuje i ostale segmente saradnje suštinski može značiti i povezivanje naše zemlje sa tržištem afričkih zemalja. Samo bih pomenula u kontekstu istog da Maroko nije priznao tzv. samo proglašenu državu Kosovo, već ovaj deo Srbije, kako to Ustav i kaže, smatra njenim teritorijalnim integritetom. Mislim da to moramo poštovati. Što se Rusije tiče, Sporazum koji zaključujemo sa Rusijom odnosi se na osnivanje i funkcionisanje kulturno informativnih centara na teritoriji ovih dveju država. Inicijativa za jednom ovakvom saradnjom potekla je od Rusije iz 2017. godine. Generalno, strateškom značaju Rusije u ukupnim bilateralnim odnosima, sa našom zemljom ne treba mnogo govoriti jer se on ogleda u svim segmentima koje povezuju naše dve države, a nas povezuje i istorija i kultura i mentalitet i u tom smislu jedan ovakav sporazum, zapravo znači samo konkretizaciju onih odnosa koji suštinski kada pogledamo Rusiju, već postoje. Ovim sporazumom se reguliše i način osnivanja i funkcionisanja kulturnog centra Srbije, koji će biti osnovan u Moskvi, odnosno Ruskog centra za nauku i kulturu koji će biti osnovan u Beogradu i na taj način jedna i druga zemlja, kao učesnice ovakvog sporazuma, zajedno rade na negovanju i kulture i jezika, ali i očuvanju sopstvene tradicije i istorije. Možemo reći da jedan ovakav sporazum zaokružuje sveukupnu saradnju koju imamo i koja se realizuje od strane jedinica lokalne samouprave sa raznim ruskim gradovima. Na primer, ja dolazim iz Niša. Grad Niš je 2017. godine uspostavio saradnju sa ruskim gradom Kaluga i ona obuhvata i privrednu i ekonomsku i različite vidove saradnje, koji zaista znače u onim situacijama u kojima treba razmeniti i iskustva, ali i mišljenja i neke druge segmente. Osim toga, Niš je pre dve godine bio domaćin Međunarodne konferencije o ekonomskoj saradnji Rusije i balkanskih zemalja i ovo je bio jedan svojevrsni vid za razmenu i znanja i informacija, ali i za njihovu konkretizaciju prilikom posete i jednih i drugih zemalja. Podsetiću vas, takođe, i na činjenicu da je pre 13 godina Vlada Ruske Federacije angažovala specijalne jedinice za razminiranje, odnosno za uklanjanje zaostalih bombi sa niškog aerodroma i za te namene izdvojila šest miliona dolara, što je u tom trenutku i gradu Nišu, ali i osposobljavanja aerodroma u Nišu bilo i te kako važno. Još jedan sporazum koji se odnosi na vojnu saradnju, a o kome danas razgovaramo jeste Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke. Nemačka se već dugi niz godina nalazi na listi vodećih privrednih partnera Srbije i nemačke kompanije su prisutne gotovo u svim segmentima naše privrede i u svim sektorima srpske privrede. Rezultat takve prisutnosti ogleda se u trgovinskoj razmeni koja je u protekloj godini iznosila 4,8 milijardi evra. Ona se, naravno, može dodatno ojačati kroz uspostavljanje lanaca dobavljača među srpskim preduzećima, s obzirom na to da nemačke kompanije, usled pandemije, premeštaju svoju proizvodnju iz geografski udaljenih zemalja u Evropu. Osim toga, Nemačka je i najveći bilateralni trgovinski partner Srbije kako u pogledu uvoza, tako i u pogledu izvoza, a nemačke kompanije nastavljaju sa investicijama u našoj zemlji. Prema podacima Privredne komore Srbije, tokom 2019. godine Srbija je izvezla robu na nemačko tržište u vrednosti od jedne milijarde evra, odnosno uvezla robu u vrednosti od 1,5 milijardi evra. Složićete se da to nije uopšte mali iznos ukoliko uzmemo u obzir privredu i značaj privrede za svaku, pa i za našu zemlju. Kada uzmemo u obzir sve ove pokazatelje onda je jasno da je saradnja u oblasti odbrane potpuno prirodni sled događaja već uspostavljene saradnje koju imamo sa Nemačkom u raznim segmentima i nije zanemarljiva činjenica da ona i u političkom smislu predstavlja jedan važan korak koji naša zemlja preduzima, posebno ako uzmemo u obzir to da Nemačka na putu ka EU može imati značajnu ulogu i da nam njena podrška i razumevanje od strane Nemačke i te kako mogu značiti na putu koji nas čeka. Sledeći sporazum jeste Sporazum koji zaključujemo sa Ukrajinom, a koji se odnosi na ukidanje viza. Sa aspekta međunarodnog prava, odnosno u međunarodnim odnosima zaključivanje bilateralnih sporazuma kojima se liberalizuje vizni režim smatra se i te kako značajnim korakom u razvoju odnosa između dve zemlje i unapređenju političkih odnosa, pre svega, jer znamo da vizna liberalizacija kao krajnji ishod svakako ima i razvoj ekonomske, kulturne, naučne i svakog drugog vida saradnje. Zaključivanjem jednog ovakvog sporazuma državljanima obe države produžava se boravaka bez vize sa 30 dana u periodu od 60, odnosno sa 90 dana u periodu od 180 dana. U obrazloženju jednog ovakvog zakona, kojim se potvrđuje ovaj Sporazum, navedeno je da su očekivanja od jednog ovakvog sporazuma takva da doprinese povećanoj ekonomskoj saradnji između naše dve zemlje i ja ne sumnjam da će rezultat jednog ovakvog sporazuma biti zaista i takav. Inače, bilateralni odnosi naše zemlje sa Ukrajinom su do sada tradicionalno bili dobri, te smatram da postoji obostrani interes da realizacijom jednog ovakvog sporazuma produbimo saradnju i u svim drugim segmentima naših života. Moram da kažem, mislim da to danas niko nije pomenuo, da je danas Međunarodni dan pismenosti i mislim da je ovo prava prilika da razgovaramo o studentima, odnosno da ih podstaknemo na jedno kritičko razmišljanje u pogledu samog značaja obrazovanja. U tom smislu, ovo će biti uvod za moje izlaganje vezano za sporazum koji imamo sa Bankom za razvoj, odnosno Zakon o potvrđivanju Okvirnog sporazuma koji se odnosi na zajam za studentsko stanovanje, a koji je naša zemlja zaključila sa Bankom za razvoj Saveta Evrope. Kolege su pomenule da se radi o zaduživanje kod banke za sprovođenje ovog projekta koji se, između ostalog, omogućava pristup univerzitetskom obrazovanju onim studentima koji su možda u težoj materijalnoj situaciji i kojima visoko obrazovanje možda deluje nedostižno. Između ostalog, naša država već finansira i školovanje, ali i subvencioniše troškove života određenih kategorija studenata, tako da je ovo samo nastavak priče koja se već u Srbiji sprovodi kada je reč o obrazovanju. Sredstva opredeljena ovim zajmom omogućiće izgradnju novog studentskog doma u Nišu koji pruža šansu za studiranje novih 400 studenata i izgradnju novog studentskog doma u Beogradu za kapacitet 1.000 kreveta. Prema podacima Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, na godišnji konkurs za prijem u studentske domove prosečno se svake godine prijavi preko 20.000 studenata, što je daleko iznad kapaciteta kojima univerziteti u Srbiji i u studentskim domovima raspolažu. Evo, ja kao bivši student univerziteta u Nišu ne mogu da sakrijem zadovoljstvo što će se na ovaj način visoko obrazovanje učiniti pristupačnijim i samim tim omogućiti svakom od studenata da na jedan potpuno novi način, kroz društveni život i kroz otkrivanje nekih potpuno novih iskustava, možda oni đaci koji su planirali da ne studiraju sada imaju druge šanse i druge mogućnosti, što će se svakako jednog dana odraziti i na buduće generacije koje ćemo iznedriti iz tih domova. Univerzitet u Nišu ima 14 fakulteta u svom sastavu i on predstavlja jednu zaista dobru intelektualnu osnovu za povezivanje studenata koji izađu sa fakulteta sa ekonomskom zajednicom, privrednom zajednicom, ali i međunarodnim institucijama u kojima će možda oni jednog dana i raditi. U ovom trenutku Studentski centar Niš pruža uslugu smeštaja u svoja četiri paviljona i oni raspolažu sa kapacitetima za smeštaj 958 studenata. Onda vam je jasno koliki je značaj izgradnje novih 400 ležaja. To je maltene polovina od onog broja kojim trenutno grad Niš raspolaže. Grad Niš svake godine izdvaja sredstva za nagrađivanje najboljih studenata, ali i stipendiranje njihovog studiranja. Međutim, lično smatram da nije suština u tome koliko će se finansijskih sredstava izdvojiti, već mislim da je suština u tome da studenti osete da su prihvaćeni, da ih zajednica prepoznaje i da prepoznaje njihov trud i rad i da na kraju on ispuni i svoju svrhu. Za kraj ja ću se usuditi da pomenem neke od uspehe studenata Univerziteta u Nišu, rizikujući da ću nekoga u tom nabrajanju izostaviti. Studenti ekonomskog fakulteta i veliki uspeh koji oni postižu na takmičenju u rešavanju poslovnih problema koji se organizuje u čak 30 zemalja. Zatim, studenti Pravnog fakulteta na međunarodnom takmičenju u simulaciji suđenja. Lično sam učestvovala u takvim takmičenjima i smatram da to predstavlja jedan odličan vid saradnje i upoznavanja studenata iz drugih zemalja i kada se studenti nekog fakulteta u Srbiji pokažu kao najbolji, onda vam je jasno da taj fakultet zaista ima svoju težinu. Zatim, studenti medicinskog fakulteta, uspeh studenata Umetničke akademije. Mi imamo i brojne naučnike koji su sada predavači na brojnim univerzitetima širom sveta. Izreka kaže – po jutru se dan poznaje. Ako znamo da niški univerzitet jeste do sada iznedrio brojne generacije uspešnih pojedinaca, među kojima je i bivši ministar finansija, među kojima je selektor reprezentacije u šahu, među kojima su poslanici, državni sekretari, naučnici, onda nam je potpuno jasno, ja u to ne sumnjam, da je opravdanost sredstava koje izdvajamo za ove namene u potpunosti korektna i dobra. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, na dnevnom redu današnje sednice, nakon letnje pauze, nalazi se više predloga zakona o potvrđivanju sporazuma Vlade Republike Srbije i vlada nekih zemalja. Na samom početku, istakao bih da će poslanička grupa PUPS - „Tri P“ u danu za glasanje podržati ove sporazume, kao i ostale predloge sa ovog zasedanja i glasati za. U današnjoj raspravi o potvrđivanju međunarodnih sporazuma iz više oblasti, ja ću se najpre osvrnuti na četvrtu tačku dnevnog reda, odnosno zakona koji se odnosi na potvrđivanje Međunarodnog sporazuma o zajmu kod Banke za razvoj Saveta Evrope, a za potrebe studenskog stanovanja. Ovim sporazumom predviđa se zaduženje Republike Srbije kod pomenute institucije u vrednosti od 32 miliona evra, a za izgradnju, odnosno dovršetak izgradnje novih studenskih domova, pre svega u Nišu i Beogradu. Mislim da ne moram da objašnjavam koliko je bitna i važna izgradnja ovakvih objekata, kako za same studente koji dolaze na naše univerzitetske centre iz provincije, tako i za njihove porodice, i to ne samo zbog finansijske olakšice, već i svih drugih pogodnosti koje pruža smeštaj u studenskim domovima. Ovaj segment studenskog standarda u ovim gradovima bio je u praksi skoro potpuno zapostavljen, ne godinama i decenijama, već nažalost, gotovo pola veka, ako se zna da su poslednji potpuno novi studenski domovi u oba grada izgrađeni još polovinom 70-ih godina, dakle, u vreme kada su se rađali očevi i majke današnjih studenata. Istina, izgradnja novog objekta u Nišu počela je još negde 2008, 2009. godine, ali je do sada nekoliko puta prekidana, nastavljena, pa zatim ponovo prekidana, usled nedovoljnog dotoka finansija i nepouzdanih angažovanih izvođača radova. Na tom objektu su do sada izvedeni samo najosnovniji građevinski radovi i on tako nezavršen stoji već godinama, na sramotu svih nas, a pre svega nas Nišlija. U prethodne dve godine bilo je dobre volje da se konačno taj posao u Nišu završi do kraja, ali nas je ova opaka bolest Korona u tome sprečila, pa su planirana sredstva za taj objekat prenamenjena za izgradnju bolnica i zdravstvenih objekata širom Srbije, što je delimično i razumljivo i opravdano. Ovim zakonom bi trebalo da se napokon stvori čvrsta finansijska konstrukcija. Vidimo da će i republika dati značajna budžetska sredstva od oko 16 miliona evra, pa se osnovano može očekivati da će se ovaj objekat u bližoj perspektivi napokon završiti i privesti građevinskoj nameni. Od kolikog je to značaja za Niš i niški Univerzitet, najbolje svedoči činjenica da je u akademskoj 2019. – 2020. godini, na Univerzitetu u Nišu studiralo ukupno preko 23 hiljade studenata. Istovremeno, prema aktuelnom konkursu za prijem u studenske domove, Studenski centar u Nišu, u svoja četiri postojeća objekta, od kojih je, da podsetim, najmlađa zgrada sazidana 1977. godine, može da primi tek 948 stanara, odnosno nešto manje od hiljadu. To je izuzetno nizak procenat, ako se zna da se tu radi o najmarljivijim studentima, koji se školuju na teret budžeta. Po prvi put upisuju određenu godinu studija i imaju visoke proseke ocena, kao i to da se na te konkurse nekoliko godina unazad prijavljuje po dve i po do tri hiljade zainteresovanih studenata koji bi želeli da koriste smeštaj u studenskim domovima. Kada bude završen novi dom, sa 400 kreveta, situacija će se značajno popraviti i za isto toliko studenata možemo očekivati da će postizati još bolje rezultate u svom školovanju, a njihove porodice će biti rasterećene značajnog dela materijalnih troškova i briga, sve ono što donosi studensko vreme. Pošto na ovom primeru vidimo da čak ni završetak ove investicije neće do kraja rešiti problem studenskog smeštaja u Nišu, mislim da bi u skladu sa materijalnim mogućnostima već trebalo polako razmišljati o izgradnji daljih, novih objekata, kako u Nišu, tako i u drugim univerzitetskim centrima, u državi, kako bi u nekoj daljoj budućnosti mogli da postignemo da svi vredni studenti koji se školuju na budžetu mogu da istovremeno imaju i ostvare pravo na domski smeštaj. Izneću i neke podatke koji ukazuju na veliki nedostatak studenskog prostora za stanovanje. U Beogradu ima nešto manje od 10 hiljada mesta, što je svakako nedovoljno za jednu prestonicu kao što je Beograd. Niš, kao što sam već naglasio, 958, a studira oko 23 hiljade studenata. Za mesto u studentskom domu konkuriše, na godišnjem nivou, dve i po do tri hiljade studenata. Onda se iz ovoga može videti koliko studenata i mladih ljudi želi da bude u domskom smeštaju, zbog uslova koje domski smeštaj i pruža. Ništa bolje ni drugi naši univerzitetski ili fakultetski centri nisu u boljem položaju. Primera radi, Kragujevac ima jedva 771 mesto, Čačak 325, Bor 255, Užice 274, Novi Sad 2.663, Zrenjanin 208, Sombor 143, Subotica 802, Kosovska Mitrovica 1.135, Zvečan 46, Blace 112, Leposavić 384, ukupno 17.634 mesta u čitavoj Srbiji. Ako imamo podatak da je na studijama u Srbiji upisano preko 240.000 studenata, onda se vidi koliko nam ovog prostora nedostaje. Zbog svega iznetog, smatram da je ovaj sporazum od veoma važnog značaja za širu populaciju naših sugrađana i verujem da ćemo u danu za glasanje bez problema i izglasati, odnosno verifikovati ovaj sporazum. Pored ovog sporazuma, na dnevnom redu današnje sednice se nalaze i još nekoliko sporazuma. Sporazum o saradnji u oblasti odbrane sa Saveznom Republikom Nemačkom i Kraljevinom Maroko na najbolji način pokazuje i oslikava politiku ove Vlade, da sarađuje i gradi mostove prijateljstva svugde gde je to moguće, i u Evropi, ali i na svim ostalim kontinentima, kako među velesilama članicama NATO pakta, tako i sa manjim zemljama sa kojima nas vežu tradicionalno dobri odnosi u prethodnom vremenu. Sporazumom sa Ukrajinom se predviđa izmena dosadašnjeg sporazuma o ukidanju viza, tako da će umesto sadašnjeg maksimalnog boravka bez vize do 30 dana u periodu od 60 dana, to biti podignuto na uobičajeni međunarodni standard od 90 dana u periodu od 180 dana. Mi tradicionalno imamo dobre odnose sa Ukrajinom i svakako ovaj sporazum treba podržati i omogućiti taj bezvizni režim po predloženom sporazumu. Sporazum sa Rusijom o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara stvara se mogućnost da se otvori kulturni centar Srbije u Moskvi, gde takođe ne moram posebno da obrazlažem zašto je to bitno, jer država Srbija sa državom Rusijom ima duge uspešne međudržavne odnose i imamo priliku da ovim sporazumom omogućimo još bolju saradnju u još jednom segmentu, pre svega u kulturnom i informativnom. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, poslanička grupa PUPS – „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovih sporazuma o kojima sam govorio i ostalih o kojima nisam govorio. Takođe, poslanička grupa PUPS – „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrana na ovoj sednici i glasati za. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Reč ima potpredsednik Narodne skupštine dr Muamer Zukorlić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, predsedavajući, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani, pred nama je niz važnih sporazuma kojima se nastavlja uspostava, unapređenje dobrih odnosa sa određenim zemljama sveta, kao i snop sporazuma koji se odnose na određeno regulisanje obaveza ove zemlje u međunarodnoj zajednici, kao i onih sporazuma kojima se osiguravaju sredstva za važne projekte u ovoj zemlji. Što se tiče Sporazuma o vojnotehničkoj saradnji sa Kraljevinom Maroko, želim izraziti zadovoljstvo što se ide korak dalje na putu unapređenja odnosa sa ovom zemljom. Dodatno, kao svedok važnosti ovih odnosa, s obzirom da sam imao priliku nedavno biti član delegacije sa predsednikom Narodne skupštine prilikom posete ovoj zemlji. Kolega Martinoviću, molim vas, smanjite ton koji dolazi s vaše desne strane. Izvinjavam se. Dakle, tokom te posete, iako sam imao prilike i ranije boraviti u poseti ovoj zemlji, ali ovo je bila poseta nakon duže pauze gde smo se uverili o jednoj veoma neuobičajenoj spremnosti najvažnijih faktora u ovoj zemlji za saradnjom sa Republikom Srbijom. Tokom dva dana posete bili smo primljeni na najvišem nivou od predsednika parlamenta jednog doma, drugog doma, premijera ove zemlje i najznačajnijih ministara u Vladi ove zemlje. Ja sam bio veoma pozitivno iznenađen prijemom, ali ne samo jednim kvalitetnim diplomatskim odnosom, što se očekuje od zemlje koja ima tako dugu državnu i kraljevsku tradiciju, kao što je Kraljevina Maroko, ali sam zaista osetio jednu iskrenu emociju, jedno veoma izraženo poštovanje, tako da sam bio veoma optimistično raspoložen i tokom posete, ali i nakon povratka. Ovaj sporazum sada zapravo predstavlja samo ono što je tada i sa naše i sa njihove strane istaknuto i naglašeno u pogledu opredeljenja. Istina, bio sam iznenađen i stepenom razvoja koji je ova afrička zemlja postigla proteklih 10 godina, jer se radi o nečemu što je izuzetno. Istina, radi se o zemlji koja jeste na afričkom kontinentu, ali se nalazi na jednoj veoma važnoj geostrateškoj i geopolitičkoj zemlji, na tački Gibraltara, koja se naslanja na Evropu i koja ima i posebne odnose sa EU. Samo jedan detalj koji se tiče te posete. Dok smo se vozili prema aerodromu, slušali smo vesti, gde je naš domaćin predsednik parlamenta izveštavao, odnosno davao izjavu ocenjujući celokupnu posetu i gde je bio veoma oduševljen, čak usplahiren. Jedna rečenica koja mi je ostala u pamćenju. Kazao je da smo se toliko složili, dogovorili i kaže da ćemo čak zajedno, da će Kraljevina Maroko i Republika Srbija zajednički, kroz važne projekte, učestvovati u razvoju srednje i južne Afrike, dakle, afričkog kontinenta na tom području. Dakle, to je bila jedna neuobičajena izjava koja je zapravo odražavala fascinaciju našega domaćina sa samom posetom, ali odnosno sa svim onim što smo razgovarali i dogovorili. Tako da i ovaj sporazum, ali i dalju uspostavu saradnje sa Kraljevinom Maroko, kao i sa svim drugim muslimanskim zemljama, smatram strateški važnim. Moram istaći da je od izuzetne važnosti, što je veoma primetno ne samo na temi Kraljevine Maroko, već i na temi UAE, odnosno saradnje sa UAE, potom odnos sa Republikom Turskom. Dakle, to su sve tako bitni i strateški iskoraci koji pogotovo dolaze nakon jedne drugačije atmosfere koju smo imali u proteklim decenijama, jer zapravo napraviti, odnosno izgraditi tako prijateljske odnose sa Republikom Turskom koja definitivno poslednjih godina pokazuje i kapacitet i snagu jedne regionalne sile, pa potom i dobiti velikog lidera, kao što je Redžep Tajip Erdogan, da zapravo bude prijatelj ove zemlje, da pomaže ovoj zemlji, uključujući brojne investicije koje imamo od strane brojnih investicionih faktora iz Republike Turske, a sve to opet, imajući u vidu sve istorijske terete u pogledu odnosa, emocija prema Turskoj, Turcima ovde u Srbiji, s obzirom na viševekovnu vladavinu Osmanskog carstva. Dakle, to su zaista veoma veliki, važni, strateški iskoraci za koje treba čestitati samom vrhu države, pre svega, predsedniku, ali i svim ostalim diplomatskim i vladinim faktorima. To je zapravo put jedne zemlje i uspeh ove zemlje u diplomatiji će se posebno meriti na onom delu diplomatskih iskoraka i aktivnosti koji će pokazati koliko smo onih koji nam nisu bili prijatelji pretvorili u prijatelje, koliko smo onih koji su nam bili eventualno neprijatelji pretvorili u prijatelje, koliko smo onih koji su bili neutralni pretvorili u prijatelje, pa čak i koliko smo onih koji su nam neprijatelji smanjili njihovo neprijateljstvo i, na koncu, koliko smo onih koji su nam prijatelji uvećali njihovo prijateljstvo. Dakle, ovo su parametri koji su, po meni, od izuzetne važnosti i zato islamski svet ili muslimanske zemlje su zapravo taj jedan nepresušni materijal, odnosno potencijal iz koga se može još mnogo, mnogo prijateljstva dobiti. Samo je potrebno nastaviti ovim kursom i, naravno, pratiti sami vrh države i one strategije i okvire koji su zacrtani od strane ostalih političkih faktora. Danas, gledajući ove sporazume, znam da je slučajno, ali ta slučajnost odražava jednu širu orijentaciju. Potpisuje se jedan sporazum sa Kraljevinom Maroko, drugi sa Saveznom Republikom Nemačkom, treći sa Ruskom Federacijom, četvrti sa Ukrajinom. Dakle, imamo jednu muslimansku zemlju, jednu katoličko-protestantsku i dve pravoslavne zemlje. Ovo odražava upravo širinu koridora koji je ova zemlja sa svojim rukovodstvom zacrtala u pogledu gradnje svojih odnosa, prijateljstva sa zemljama širom sveta. Ova širina obećava, ovo opredeljenje je ono što uvek treba podržati i što će srednjoročno i dugoročno zasigurno da donese prave efekte i prave rezultate. Zemlja koja se otvara i sama ideja i fenomen otvaranja je uvek pokazatelj kvaliteta, pokazatelj slobode i pokazatelj moći. Onaj ko se zatvara pokazuje nemoć. Onaj ko se otvara pokazuje moć. Onaj ko je nesiguran u sebe se zatvara, on ima potrebu da se zabarikadira. Onaj ko je siguran u sebe u svakom pogledu – političkom, kulturološkom i ekonomskom, on se otvara i to je zapravo smisao. To je ono što zapravo treba da bude matica energije u gradnji međunarodnih odnosa sa strane naše zemlje. U tom kontekstu svakako da treba podržati i sporazum sa Nemačkom i sporazum sa Rusijom i sporazum sa Ukrajinom. Međutim, ovo, da kažem, blistanje odnosa sa raznim zemljama i državama sveta ne bih voleo da zaseni važnost gradnje odnosa sa komšijama. Dakle, ovo jeste blok koji treba pohvaliti, koji ide dobro, ali, nažalost, atmosfera u kojoj se ova zemlja nalazi u pogledu okruženja nije takva kao što bismo mogli pohvaliti odnose na primeru Kraljevine Maroko, Turske, Emirata, Nemačke, Rusije itd. Dakle, to je ono što bi trebalo da bude dalji naš fokus pažnje. Pitanje je šta hoćemo. Da li hoćemo da uradimo ono što je najbolje za ovu zemlju ili hoćemo da se opravdavamo za nešto što se dešava i da se zadovoljimo time što ćemo kazati – onaj drugi je kriv? To je veoma važno. Uvek ćete naći izgovor, ponekad opravdanje, ponekad i argument da kažete – on je kriv, sad ću ja njemu da uzvratim dva puta i onda ćemo da se svađamo. Tada nije interes ove zemlje u fokusu pažnje. Tada imamo uglavnom interes pojedinca koji daje izjave, neke partije ili neke politike koju zastupa taj pojedinac. To je veoma važno da razlučimo i to nije isto. Dakle, možemo mi i najlakše je na fonu određenih teških izjava, teških reči jednog jeftinog nacionalističkog patriotizma graditi neku svoju političku sliku ili skupljati neke svoje dnevno-političke poene, ali siguran sam da takav kurs i takva orijentacija ne donosi dobro ovoj zemlji i to nije sigurno pravi patriotizam. Naravno, potpuno svestan osetljivosti odnosa između Srbije i Crne Gore i kao Bošnjak i kao musliman sam tu veoma oprezan, pogotovo kada ti odnosi, između ostalog, imaju i temu crkve, temu vere, gde je emocija posebno izražena i posebno osetljiva, ali svakako zbog odgovornosti na kojoj se nalazim i kao Bošnjak i kao musliman i kao narodni poslanik ne mogu ni ignorisati sve te pojave, ne samo u segmentu onog što se odnosi na moju zajednicu i moje sunarodnike, već i ono što se odnosi na kraju i na državu u kojoj živim i na eventualne implikacije na sigurnost i ove zemlje i u ovoj zemlji, ali i u širem okruženju. Naravno, ono što se dešava, pogotovo u temi crkve, pokazuje koliko je to osetljivo pitanje. Ja bih samo voleo, s obzirom da danas ovo nije tema, možda će biti nekom drugom prilikom, ali da se ustegnemo dvojnih aršina, a to između ostalog ističem zato što smo mi, tada sam imao čast predvoditi islamsku zajednicu, prošli golgotu 2007, 2008. i 2009. godine. Istina, to nije odgovornost ove vlasti, ali se sve to dešavalo u ovoj državi kada je policija sa svojim čizmama i pendrecima postavljala i razrešavala imame u pojedinim džamijama. Ovo sad govorim, prosto, da imamo realnu sliku i da zapravo jedino pravičan odnos prema sebi, odnosno prema drugome ili kada želimo izvagati odnos prema drugome, samo neka okrenemo i vidimo kako je to kada se čini na bilo koji način prema nama, videćete da ćemo uvek imati senzibiliteta i osećaja za pravdu i pravičnost. No, to nije povod ovoga što sada želim kazati, već nešto sasvim drugo. Već uobičajena pojava, nažalost, u nekoliko slučajeva, ali jedan mi je posebno skrenuo pažnju. Ako je tačno, mediji su pisali o tome, da je na graničnom prelazu od Rožaja prema Novom Pazaru predsednik Bošnjačke stranke, inače narodni poslanik u Narodnoj skupštini, odnosno parlamentu Republike Crne Gore, gospodin Ervin Ibrahimović zadržan skoro sat vremena, tom prilikom pretresan i tretiran na način na koji to nije dolično da se tretira bilo koji građanin, a pogotovo jedan od bošnjačkih lidera u Crnoj Gori, predstavnik bošnjačkog naroda u Crnoj Gori, čovek sa imunitetom, pretpostavljam i diplomatskim, a svakako sa poslaničkim. Dakle, to je nešto što ne bi smelo da se dešava u ovoj zemlji. U našoj tradiciji, dakle država je kao domaćinstvo, kao kuća, najlakše se junačiti na svom pragu. Ukoliko ćemo mi uzvraćati zbog nekih naših neslaganja sa određenim političkim stavovima pojedinaca, partija ili organizacija, odnosno politički izrečenim stavovima u Narodnoj skupštini susedne zemlje ili bilo gde drugo, verujte, dame i gospodo, to nije niti patriotski čin, niti način afirmacije očuvanja i unapređenja interesa ove zemlje. Tako se zemlja niti gradi, niti brani, niti unapređuje. To je neprikladno, to ne sme da se dešava, to granična policija ove zemlje ne sme da radi, to ne valja da radi bilo ko da je u pitanju. To je u ovom slučaju predsednik Bošnjačke stranke, Ervin Ibrahimović. Čujem da je to bilo i sa nekim drugim narodnim poslanicima iz Crne Gore, to nije dobro. Nije domaćinski da pokazujemo snagu na svom pragu. Svako je moćan na svom pragu. Svako ima mehanizma da kaže – ja tebi sad ne dam da uđeš. Čak ovde nije ni „ne dam da uđeš“. Na kraju, ukoliko se neko toliko ogrešio, časnije mu je zabraniti ulazak, a ne ja neću vama zabranim ulazak, ali ću vas da maltretiram da vi shvatite da ipak to što ste vi kazali politički ili radili ili delovali ima posledice. To je jako ružno. Mi moramo zaštiti policiju od bilo kakvih personalnih, partijskih ili bilo kojih drugih političkih stavova. To nije u redu. Policija mora biti profesionalna i ona mora služiti ovoj zemlji, građanima ove zemlje u duhu vrednosti visokih i konkretnih interesa ove zemlje. Vidite, na Balkanu inače, a i na drugim mestima, ali posebno na Balkanu, ne možete graditi dobre odnose sa zemljama u okruženju, a kvariti sa narodima. Istina, ja jesam dodatno i pogođen i zainteresovan i boli me što, između ostalog, moj narod, bošnjački narod živi u oba dela Sandžaka, i na severu u Srbiji i na jugu u Crnoj Gori, ali tada smo dobijali obećanja sa svih strana, a i bez tih obećanja, ukoliko je granica prošla kroz dvorišta jednog naroda, kroz njegovo nacionalno, kulturno, duhovno i etničko biće, zar sada da to koristimo u određene dnevno-političke svrhe, pa sad ćemo mi njega da kaznimo? Dakle, to nije u redu moralno, etički, to nije u redu kulturološki, ali to pre svega niti u interesu ove zemlje. Zato bih molio nadležne organe da prosto više ne pribegavaju ovakvoj praksi, da ukoliko je to neko uradio na svoju ruku u vertikali policijske uprave, da se ovo istraži, sankcioniše i stavi tačka na takve odnose. Drugo, to pokazuje slabost. Ukoliko zemlja koja je najveća, najjača na Balkanu i po broju i po vojnim i po ekonomskim i po drugim parametrima, treba da spadne na taj nivo – e sad ću ja vama da vratim, ja ću vašega nekog predstavnika tamo da maltretiram. Molim vas, to je nešto što je neprikladno, neprimereno. Ja očekujem da se to, prosto, više nikada ne ponovi. Shvatite, vi time uvredite jednu celu zajednicu, ljude koji stoji iza tog čoveka, ljude koji pripadaju tom narodu. Mora se imati osećaja i senzibiliteta za takve pojave. Sa druge strane, ostalo je još malo vremena ali ću svakako pozdraviti i obezbeđivanje sredstava za studentske domove, to je veoma važno. Investiranje u studentski standard je od strateške važnosti i u tom pogledu, dakle, nema nikakve sumnje kada je u pitanju podrška. Želim pohvaliti ministarstvo po pitanju odlučnosti da se nastavi sa dovršetkom radova na učeničkom domu u Sjenici. Taj projekat je zastao i dobio sam skoro informaciju od ministra da će se ubrzano krenuti sa realizacijom dovršetka radova na učeničkom domu u Sjenici, što je od izuzetne važnosti i za Sjenicu i za širi region. Međutim, isto tako podsećam ministarstvo da se ne može gurnuti pod tepih velika, neistražena i ne rasvetljena afera oko studentskog doma državnog Univerziteta u Novom Pazaru. Dakle, kao da je sada bilo pre skoro deset godina, sećam se Božidara Đelića kada je klicao sa milionom evra koga je za neke izbore doneo u Novi Pazar i obećao tada taj studentski dom. Zgrada je navodno izgrađena, u stvari bez navodno, zgrada je izgrađena, ali ona nikada nije postala studentski dom. Dobijamo nezvanične, razne informacije da su tamo nekakvi apartmani, smeštaji za profesore, što je verovatno druga vrsta skandala jer ne može Univerzitet niti neregistrovani dom da se bavi smeštajem kadrova, da ima hotelske aktivnosti. Dakle, to su stvari koje zapravo pokazuju da tamo imamo jedno, mnogo smeća pod tepihom. Zato, insistiram od ministarstva da ove inspekcije koje šalju ne budu forme radi, već da to zapravo istraže do kraja i da mi možemo dobiti informaciju do kraja o čemu se radi i da zapravo se zgrada koja je građena za studentski dom privede nameni i da studenti dobiju tu zgradu onako kako im je obećano, kako im pripada i kako im treba. Svakako da sve ove sporazume treba podržati na Danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, Žarko Obradović. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, uvažena ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani, dozvolite mi da u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije kažem nekoliko reči o setu zakona o kojima Narodna skupština Republike Srbije danas raspravlja. Naime, reč je o međunarodnim ugovorima, šest njih, koji su različitog sadržaja. Četiri međunarodna ugovora imaju bilateralan karakter, reč je unapređenju odnosa u oblasti saradnje sa Marokom i Nemačkom. Zajedno sa Ruskom Federacijom potpisujemo Predlog zakona kojim se osniva i reguliše delatnost kulturno-informativnih centara i sa Ukrajinom, vezano za ukidanje viza. Dva, jedan sporazum ima, da kažem, i naš lokalni i globalni značaj, on je, da kažem, ekološkog karaktera, vezan je za smanjenje proizvodnje i potrošnje supstanci koje oštećuju ozonski omotač, ali to je važan i za nas ovde u Srbiji zakon, ali takođe, i za vest o ovog zakona, odnosno onoga što on znači na globalnom nivou, s obzirom da je reč o jednoj globalnoj pojavi i opasnosti za budućnost čovečanstva. Na kraju imamo, da tako kažem, jedan zakon formalno finansijskog karaktera, finansiranje sredstava projekat studentsko stanovanje, ali koje je izuzetno važno za obrazovni sistem Republike Srbije, pogotovo za sektor visokog obrazovanja. Želim da kažem da će Socijalistička partija Srbije glasati za sve ove zakone, jer, kao što sam pomenuo, u odnosu na njihov sadržaj, ili se unapređuju bilateralni odnosi sa određenim zemljama, ili se rešavaju lokalni i globalni problemi ili se unapređuje sistem visokog obrazovanja a smatramo da je sve to jako važno. Kada je reč o obrazovanju, želim da uputim čestitke Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja na dobroj organizaciji i dobrom početku nove školske godine. Ne treba zaboraviti da smo još uvek u vreme Korone, koja traje već, evo, više od godinu i po dana i da sistem obrazovanja mora da se prilagodi, da kažem, zdravstvenim uslovima, situaciji koja postoji i mislim da je Ministarstvo prosvete, zajedno sa Kriznim štabom Republike Srbije našlo najbolji mogući model da obrazovanje funkcioniše, da se nastava odvija, da učenici stiču znanje, a opet da se vodi računa o zdravlju kao najvažnijoj stvari svakog učenika, nastavnika i celog društva generalno. Želeo bih takođe da pohvalim Ministarstvo što je ove godine tražilo od svih škola u Republici Srbiji da prvi školski čas počne intoniranjem himne „Bože pravde“. Ne treba zaboraviti, treba podsetiti sve građane Republike Srbije da u Ustavu Republike Srbije eksplicitno stoji da su obeležja države grb, zastava i himna. Da je himna Republike Srbije svečana pesma „Bože pravde“ i sasvim je logično da prvi školski čas na početku svake školske godine počne intoniranjem ove himne. To je himna svih građana Republike Srbije, to je himna svih državljana Republike Srbije, bez obzira na posebnosti koje naša Republika ima i deo je identiteta svakog od nas i to nije samo iskustvo Republike Srbije, mnogo država u svetu i početak školske godine i druge manifestacije, da kažem, i druge događaje iz života jedne države koriste, ako mogu upotrebiti tu reč da time što se intonira himna, jer je to deo obeležja svake države u okviru obrazovanja, i mislim da je to jako dobro i mislim da apsolutno to treba da bude i svih budućih godina deo početka nove školske godine. Deo sistema obrazovanja i deo zakona koji su danas pred nama jeste i Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam studentsko stanovanje. Iza ovog širokog, da kažem, naslova stoji prosto objašnjenje, reč je o projektu kojim se unapređuje standard studenata u Republici Srbiji, povećava mogućnost da veći broj studenata živi u studentskim domovima, povećava mogućnost da veći broj studenata počne visokoškolsko obrazovanje i samim tim i stekne diplomu nekog od fakulteta, odnosno Univerziteta u Srbiji, visokih škola strukovnih studija. Konkretno, ovaj zakon se odnosi na izgradnju, završetak jednog studentskog doma i izgradnju potpuno novog doma. Reč je o zajmu čija vrednost iznosi 32 miliona evra i ovim zakonom je predviđen završetak izgradnje studentskog doma u Nišu, čija je veličina za 400 nedostajućih mesta, čija je površina 12.500 m2 kao i za izgradnju studentskog doma u Beogradu, potpuno novog doma u okviru Studentskog grada, na prostoru Studentskog grada, čija će površina biti oko 24.000 m2 . Završetkom ovog projekta je predviđeno povećanje smeštajnih kapaciteta Studentskog grada za još 1.000 novih mesta. Treba na početku priče o ovom zakonu reći da sredstva banke Saveta Evrope nisu jedina sredstva koja su potrebna da bi se ovaj projekat realizovao. Naime, ukupni troškovi ovog projekta iznose 48,4 miliona evra i oni uključuju ovih 32 miliona. Ne treba zaboraviti da se projekat realizuje zajedno sa lokalnim samoupravama, da se iz sredstava zajma banke finansiraju radovi, oprema, deo usluga, dok Republika Srbija finansira građevinske dozvole, administrativne takse, komunalnu infrastrukturu tj. vodovod, kanalizaciju, elektro instalacije, zatim zemljište, uključujući i druge nenovčane doprinose. Važno je ovo napomenuti da bi se razumela suština ovog projekta. Kada je reč o Nišu, sticajem nekih životnih okolnosti izgradnja tog doma je započeta 2009. godine. Ja sam u to vreme kao ministar prosvete otvorio radove na izgradnji tog doma. Žao mi je što od tad nije završeno, ali je za državu, za studente bolje ikad nego nikad i drago mi je što su sada konačno obezbeđena i puna sredstva da se taj projekat dovede kraju. Za Niš je to izuzetno važno i za ceo onaj prostor koji se vezuje za Niš kada je reč o visokom obrazovanju. Takođe je važno i za Beograd. Pomenuću još jednom, izgradnja potpuno novog studentskog doma na prostoru Studentskog grada, 1.000 mesta obezbediće mogućnost da isto toliko studenata da kažem, lakše završi studije koje upiše. Treba znati da je Studentski grad jedan od najpoznatijih akademskih naselja na prostoru Balkana. Sadašnji kapacitet je oko 4.500 mesta. U nekom prošlom vremenu, osamdesetih godina prošlog veka je bilo 7.000 mesta u Studentskom gradu. Govorili se da ima oko 3.000 tadašnjih ilegalaca i da Studentski grad predstavlja najveće akademsko naselje na Balkanu. Kasnije, rekonstrukcijom kroz više puta, broj mesta je smanjen, ali su unapređeni uslovi studiranja. Tako da je sada broj mesta u Studentskom gradu 4.500. Sa ovim novim domom će se rešiti taj problem nedostajućih mesta. Zašto pominjem nedostajuća mesta? Na godišnjim konkursima Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja za raspodelu mesta za smeštaj u studentskim domovima za poslednje četiri godine u proseku 15% studenata koji studiraju na državnim univerzitetima republike, a čiji se obrazovanje finansira iz budžeta Republike Srbije, koji su se bili prijavili na konkurs za smeštaj u domove u Beogradu i Nišu, nije dobilo smeštaj zbog nedovoljnih smeštajnih kapaciteta u ovim univerzitetskim centrima. Broj studenata koji ne može dobiti smeštaj je realno veći. Da bi građani Republike Srbije shvatili razmere onoga o čemu pričam pomenuću neke podatke koji najbolje to ilustruju. Naime, u Republici Srbije studira oko 250.000 studenata. Od navedenog broja studenata prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, i od navedenog broja studenata na državnim univerzitetima studiralo je 72,59%, a za skoro 50% tih studenata obrazovanje se finansira iz budžeta Republike Srbije. U studentskim domovima, u tome je poenta, studiralo je nešto iznad 19% studenata koji studiraju na državnim univerzitetima Republike. Treba znati da je ovim studentima školarina finansira iz budžeta, a stanovanje u studentskom domu i ishrana u studentskom restoranu je sufinansirana iz budžeta Republike Srbije. Za studente i za roditelje ovo je veoma, veoma važan segment života, jer je činjenica da se i studenti i roditelji u mnogim situacijama opredeljuju ili rešavaju to pitanje studiranja ukoliko su u situaciji da plate troškove stanovanja. Znate, ovaj broj studenata koji se upisuje na državne fakultete, nisu svi na budžetu, ali sam pomenuo da je skoro 50% na budžetu. Za mnoge od njih je jako važno dobiti mogućnost da žive u nekom od studenskih domova Republike Srbije, jer se to postavlja kao uslov školovanja. Naravno, to nije problem samo za svakog studenta pojedinačno, bilo da je reč o studentkinji ili studentu, bez obzira na pol, nego je to pitanje koje je važno i za njihove roditelje jer je deo budžeta. Jako je važno da ove cene budu male. Pomenuću samo jedan podatak koji najbolje govori, koliko država brine o studentima. Naime, u ovom trenutku kapacitet smeštajnih svih studentskih domova u Republici Srbiji, a ima 39 studentskih domova organizovanih u osam studentskih centara. Postoji 29 studentskih restorana. Da bi se razumelo o kojoj je subvenciji države reč i na koji način Republika Srbija pomaže studente, pomenuću javne podatke cena usluga studentskih centara. Naime, doručak u studentskom domu košta 40 dinara, ručak 72, večera 59 dinara, a cena smeštaja, u zavisnosti od kategorije doma i kapaciteta sobe kreće se 1.370 do 2.320 dinara. Naravno, to je deo novca koju plaća student. Ono što plaća država je daleko više. To govori koliko je država u stvari opredeljena da pomogne da što više svršenih srednjoškolaca dobije mogućnost da studira. Naime, pravo na smeštaj u ustanovi za smeštaj studenata imaju studenti visokoškolskih ustanova čiji je osnivač Republika Srbija, to treba reći, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave i to ne samo oni koji su upisani prvi put na studije prvog, drugog, trećeg stepena i čije se školovanje finansira iz budžeta Republike Srbije. Logično da su državljani i čije prebivalište nije u sedištu visokoškolske ustanove. Ovo je važno pomenuti zato što se to odnosi na studente koji dolaze iz različitih krajeva Republike Srbije. Da bi se shvatilo o kom prostoru je reč, s obzirom da su ti podaci poznati, ne bih želeo da ih citiram, vezano za broj mesta. Pomenuću samo da studentski centri postoje u Nišu, u Užicu, u Čačku, u Boru, u Kragujevcu, Studentski centar u Novom Sadu, a domovi i u Somboru i Zrenjaninu, studentski centar u Subotici, studentski centar Priština sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici, da je reč o jako velikom broju objekata sa određenim brojem mesta. Naravno, mi govorimo o ovom zajmu, ali je činjenica i o ovom zakonu kojim se rešava delimično problem nedostajućih mesta u studentskim domovima u Beogradu i Nišu, ali je činjenica i Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Vlade Republike Srbije će sigurno voditi računa da se i u drugim univerzitetskim centrima unapredi studentski standard, da se poveća broj mesta, broj mesta kojim bi oni imali mogućnost studiranja. Zašto pominjem studiranje? Ne treba zaboraviti, mislim da je to jako važno istaći, da se na ovaj način pomaže svim onim studentima koji su članovi porodice sa niskim novčanim primanjima, da dobiju mogućnost da upišu i nastave školovanje. Pomaže se, da kažem, i njihova objektivno jedna socijalna integracija u društvu, pomaže se kvalitet njihovog obrazovanja. Za one koji su, narodne poslanike i druge građane Republike Srbije, koji su nekada tokom svog života imali priliku da tokom studiranja provedu deo života u studentskom domu, oni mogu razumeti koliko je važno da država brine o studentima i koliko je važno da država unapređuje studentski standard. Sticajem okolnosti, ja sam značajan deo svog života proveo u Studentskom gradu i kao redovan student naravno i kao postdiplomac i moram vam reći da su to najlepše godine studentskog života i sa velikim zadovoljstvom se sećam svih ovih godina zato što Studentski gradu to vreme je davao studentima, ne samo priliku da sretnu kolege ne samo iz Srbije, nego i sa prostora Balkana, ali i iz drugih delova sveta, nego je davao i mogućnost s obzirom da studentski domovi uključuju više različitih aktivnosti i više različitih usluga koje obezbeđuje studentski centar i naravno mogućnost stanovanja, mogućnost ishrane, ali takođe mogućnost učenja. Postoje biblioteke u studentskim domovima, postoji Centralna biblioteka, postoji Dom kulture Studentski grad. Tada je to bila prilika i danas je prilika da svi poznati intelektualci iz društvenog, ekonomskog, političkog života Srbije budu gosti, da razgovaraju sa studentima. To je prilika da studenti steknu saznanje o različitim naučnim disciplinama, da se upoznaju sa sadržajem rada pojedinih pozorišnih kuća zato što su i one gostovale, da se upoznaju sa filmskom umetnošću zato što su organizovane pojekcije filmova različitih zemalja sveta. Jednom rečju da dobiju kompletno obrazovanje, ne samo ono što oni uče da bi završili određeni fakultet, nego da steknu obrazovanje koje će im pomoći kasnije u životu. Strašno je važno da studenti imaju mogućnost da žive u studentskom domu. Ja sam pomenuo sve ove studentske centre. Mislim da je to jako važno. Cilj Srbije je i ova Vlada to odlično radi, da stvorimo bogatu zemlju, a zemlja ne može biti bogata ukoliko nema obrazovano stanovništvo. Ne mislim samo na visoko obrazovanje, mislim na sve nivoe obrazovanja zato što iskustva i statistike iz drugih zemalja sveta pokazuje da je znanje najveći kapacitet kojim jedna zemlja raspolaže. Više puta sam govorio, pa ću i sada ponoviti, gotovo sve u svetu je poznato i predvidimo, mogu se odrediti kapaciteti, ali ono što je nepoznato to je ljudsko znanje. U ovom globalnom svetu koji postoji svaka zemlja će imati svoju budućnost jedino ukoliko uspe da unapredi svoje znanje i to znanje inovira u ekonomiju i drugim oblastima života, obezbedi nova radna mesta. Jednostavno znanje implementira u budućnost. To je moguće samo, naravno, ukoliko imamo obrazovane ljude. Kvalitet našeg obrazovnog sistema je što postoji jedna socijalna prohodnost zahvaljujući baš projektima kao što je ovaj. Građani Republike Srbije, bez obzira na svoje imovno stanje mogu da upišu fakultet i da završe osnovne, master i doktorske studije i da uspeju u životu. Kažem, znanje je najveći kapital koji poseduje jedno društvo, a važno je za kvalitet života svakog pojedinca. Mislim da je ovo sjajna stvar što Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja Republike Srbije radi, odnosno tolika posvećenost Vladi da se unapredi kvalitet standarda studenata. Naravno, nije reč ovde samo o stanovanju, nije ovde reč samo o uslovima učenja, treba znati da država plaća takođe i zdravstvene potrebe studenata, predviđeni su objekti za odmor. Jednom rečju, taj sistem studentskog standarda kojim se obezbeđuje kvalitet života studenata u Srbiji je jako razvijen, jako kvalitetan i to je dobro za nas. Treba reći još nešto važno i za ovaj zakon. Nisu sva mesta u studentskim domovima samo za jednu vrstu studenata, treba reći da se tu obezbeđeni 10% mesta za studente sa posebnim potrebama. To je strašno važno sa stanovišta ravnopravnosti svih građana Republike Srbije i opet mogućnost da studiraju. Treba znati da je jedan broj mesta u studentskim domovima obezbeđen i za studente iz drugih zemalja, bilo da je reč o studentima koji su deo pojedinih bilateralnih ugovora u oblasti visokog obrazovanja ili realizacija projekta kao što je "Svet u Srbiji", koji je započet pre 10-ak godina, gde studenti iz zemalja bivšeg Pokreta nesvrstanosti imaju mogućnost da završe školovanje. To unapređuje njihov kvalitet znanja, ali unapređuje i bilateralne odnose. S obzirom da je vreme za moje izlaganje isteklo, želeo bih još jednom da kažem da će naša poslanička grupa glasati za sve ove zakone. Ja sam najviše vremena posvetio ovom zakonu vezano za studentski standard, a moje kolege iz poslaničke grupe SPS će govoriti o drugim zakonima u pojedinosti. U svakom slučaju, u danu za glasanje, poslanička grupa SPS će glasati za sve ove zakone. Hvala vam.
Hvala profesore Obradoviću. Dame i gospodo, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da što pre usvojimo akta sa dnevnog reda. Prelazimo na listu prijavljenih za reč. Prvi prijavljeni je Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministrice, poštovani predstavnici ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, brojni sporazumi o bilateralnoj saradnji koje danas imamo na dnevnom redu dokaz su mudre politike koju vodi vrh naše države i predsednik i predsednica Vlade i Ministarstvo inostranih poslova. Ono što posebno hoću da istaknem jeste saradnja u oblasti odbrane sa Marokom. Naša zemlja i bivše zemlje u kojima se država Srbija nalazila, prvenstveno mislim na SFRJ, imala je jako dobar diplomatski odnos sa svim muslimanskim zemljama, to je razvojna šansa naše privrede. Zahvaljujući politici od 2012. godine do danas, imamo dobru saradnju sa skoro svim muslimanskim zemljama. Ovaj sporazum u oblasti odbrane sa Kraljevinom Maroko samo je dokaz toga. Naše kompanije su tradicionalno prisutne na tim tržištima i kada je hrana u pitanju, i kada je namenska industrija u pitanju i kada je građevinska operativa u pitanju i kada je tekstilna industrija u pitanju, a mislim da u ovom dobu sada ima šansu i naša IT industrija. Ono što posebno hoću da istaknem jeste da naše kompanije, da je država Srbija veliki proizvođač i izvoznik halal hrane, to je veliko halal tržište i sporazumi u oblasti odbrane su jako važni, koji ulivaju dodatnu sigurnost investitorima iz naše zemlje i kompanijama koje izvoze na ta tržišta. Sa izvozom povećaćemo standard i povećaćemo broj radnih mesta. Posebno što hoću da istaknem jeste i povezivanje sa zemljama nesvrstanih. U 10. mesecu ove godine ovde će biti u Beogradu Samit nesvrstanih i to je dokaz jednog ugleda na međunarodnoj sceni koji naša zemlja ima. Što se tiče svih sporazuma, Stranka pravde i pomirenja kao najjača bošnjačka stranka će ih podržati u danu za glasanje, a hoću posebno da istaknem i podršku zajmu za studentske domove. Obrazovanje ne sme da bude privilegija najbogatijih ljudi. Mi moramo da obezbedimo obrazovanje svim građanima i građankama, sva naša deca moraju da imaju jednaku šansu i zato su jako važni studentski domovi. Svi znamo koliko košta iznajmljivanje jednog stana, jedne garsonjere u Beogradu. To ne može dosta naših porodica da priušti. Ali, kada imamo dobre studentske domove ovde u Beogradu, ali i u drugim studentskim centrima, onda će svakako svi videti svoju šansu u studiranju. Ljudski resurs je najveći potencijal naše zemlje i najbogatije zemlje su one zemlje koje imaju sposobne menadžere, koje imaju dobre menadžere, koje imaju taj dobar ljudski resurs, a baza za te menadžere nalazi se u studentima. Posebno hoću da spomenem studentski dom u Novom Pazaru. Više puta sam to spominjao i diskutovali smo sa ministrom, mislim da je Ministarstvo prosvete sprovelo neke radnje, poslali su inspekciju. Ono što nas zanima jeste da vidimo rezultate rada te inspekcije. Novi Pazar je veliki studentski centar, ima dva univerziteta. Nažalost, državni univerzitet trenutno potresaju neke afere i ja očekujem da će ministarstvo reagovati, verujem u ministarstvo i očekujem da ćemo te afere razrešiti. Imamo i drugi univerzitet, koji spada sigurno u red najboljih univerziteta u regionu i u našoj zemlji, to je Internacionalni univerzitet u Novom Pazaru i svi mi koji dolazimo iz Sandžaka ponosni smo na taj univerzitet. Još jednom, u danu za glasanje podržaćemo sve sporazume. Što se tiče Montrealskog protokola, hoću da istaknem da je zahvaljujući radu ministrice Vujović i Ministarstva ekologije, ekologija zaista postala top tema u našoj zemlji. Jer, znate, kada govorite o nekim temama, ne govorite o onim temama za koje mislite da ne mogu da se reše. Vi i vaše ministarstvo dokazali ste da divlje deponije, da problem ekologije, može da bude rešiv, da se rešava. Zato su to i građani prepoznali i otud dolaze te inicijative prema vama, bilo da su dobronamerne ili da ih možda neka opozicija pokušava zloupotrebiti, ali vi ste pokazali da i neke stvari koje smo mislili da su nemoguće, da su postale moguće. Hvala.
Zahvaljujem, uvaženi kolega Tandir. Sledeći na listi je uvaženi poslanik Vladan Glišić. Izvolite.
Potezi koje režim SNS radi u spoljnoj politici često su takvi da se ne mogu zameriti i mnoge od tih stvari su stvari koje moraju da se rade, bez obzira ko drži vlast. Međutim, ono što nama iz opozicije smeta jeste kad počnete da kadite i da objašnjavate da ono što je diktat i što je muka naše zemlje, koja treba već dugo vremena, jeste u stvari saradnja. Sporazum sa Nemačkom u oblasti saradnje nije saradnja nego okupacioni diktat. To se najbolje vidi kada uporedimo to sa sporazumom na istu temu sa Kraljevinom Maroko, gde u članu 8. tog Sporazuma stoji da vojnici Kraljevine Maroka, kada se pojave na teritoriji Republike Srbije, podležu krivično-pravnoj odgovornosti za prekršaje koje urade u našoj zemlji. Nasuprot tome, u članu 10. Sporazuma sa Nemačkom, nemački vojnici kada se nađu na teritoriji naše zemlje, ne podležu krivično-pravnoj odgovornosti za prekršaje koje će uraditi. Zašto? Zato što od 2008. godine i de fakto i de jure oni su na teritoriji KiM okupacioni vojnici, suprotno međunarodnom pravu, i kao takvi ne mogu imati saradnju sa zemljom koju su okupirali, osim ako joj ne nameću diktate. Dakle, neću glasati za ovaj sporazum zato što je to okupaciona mera i zato što je to kontinuitet nemačke politike prema nama i zato što tih pet milijardi koje oni ulažu u Srbiju jesu nešto što je smokvin list za golotinju pakla koji su priredili ovom narodu zadnjih 120 godina. Mi dobro pamtimo Nemačku i njenu soldatesku 1914. godinu u vidu austrougarskih vojnika u Mačvi. Mi dobro pamtimo iste te ljude, tj. njihove potomke 1941. godine u Kragujevcu. Mi dobro pamtimo da onaj užas koji smo doživeli kao narod u Jasenovcu je učinjen zato što je Nemačka svojim saveznicima to omogućila. Pamtimo i da je ta Nemačka 1999. godine prekršila svoj Ustav i prvi put posle mnogo godina i mnogo decenija, jer je zbog užasa koji je priredila celoj Evropi u Drugom svetskom ratu bila sebe ograničila Ustavom da neće delovati svojom vojskom van teritorija svoje države, prvi put je to prekršila na nama 1999. godine, a 2008. njihova vojska je podržala nelegalnu protiv međunarodnog prava secesiju i otcepljenje KiM od Srbije. I dan danas se ništa ne menja u njihovoj politici. I dan danas oni nastavljaju da se ponašaju prema nama kao neprijatelj, kao okupator. I dan danas mi sa njima ne možemo da sarađujemo. Zato je licemeran ovaj sporazum i zato se ne zove onako kako treba da se zove. Koliko je beskrupulozna, besramna, drska politika Nemačke prema nama kada se ovde pojavljuje bilo ko od njihovih predstavnika, samo zamislite, pošto je ono što se desilo srpskom narodu u Drugom svetskom ratu jednako, skoro jednako, procentualno možda i veće prema zlu koji je Nemačka kao država učinila jevrejskom narodu. Zamislite da je, recimo, 1999. godine Nemačka sa svojim avionima učestvovala u bombardovanju Izraela. Zamislite da se danas Nemačka zalaže za otcepljenje Palestine od Izraela i da njihovi vojnici na tom terenu omogućavaju Hamasu da to sprovede, jednako kako njihovi vojnici na terenu KiM to omogućavaju Kurtiju. Znači, zamislite tu drskost i bezobrazluk. To je pravo lice Nemačke i Nemačka je decenijama glumila da je denacifikovana, međutim, kada je pokazala svoje prvo lice pokazala je prema Srbima, jer je prema nama dozvoljeno biti Nemac onakav kakav oni stvarno jesu. Zato, pustite te priče o našoj ekonomskoj saradnji, pustite te priče o finim Nemcima koji ovde vode računa o radnicima u našim firmama. Setite se, recimo, da su fini Nemci 1941. do 1944. godine branili naše rudare u Trepči od balista. Samo, ti fini Nemci su bili vojnici Vermahta i učestvovali u okupaciji. Znači, Nemci i kada su fini ako su okupatori, oni su okupatori. Sporazum o saradnji u oblasti odbrane nije sporazum o saradnji, nego naša nužnost da trpimo okupatora i sve njegove diktate. Ono što režim SNS radi jeste isto ono što je radio gospodin Nedić kada je morao da trpi razne uvrede i razne gluposti razne nemačke soldateske na ovom prostoru da bi sačuvao biološku masu srpskog naroda. Zato vam ja to ne zameram, ali vam zameram licemerje sa kojim nećete da kažete istinu. Pa, čak ni to ne mogu da vam zamerim, jer znam da sa pozicije vladajuće većine vi to ne smete da uraditi, ali je danas neko u ovoj Skupštini to morao da uradi i ja prihvatam odgovornost za to. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći na listi je uvaženi gospodin Branimir Jovanović, predsednik poslaničke grupe SDPS. Izvolite.
Hvala, potpredsedniče. Poštovana ministarko, poštovani predstavnici ministarstva, koleginice i kolege, ja ću danas samo u skladu sa vremenom koje imam na raspolaganju govoriti o Sporazumu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije, jer on omogućava povećanje kapaciteta za još 1.400 mesta u studentskim domovima u Srbiji. On je u svakom slučaju opravdan zbog samog podatka da godišnje u Srbiji konkuriše oko 19.500 studenata za studentski smeštaj, a da je kapacitet trenutni oko 17.000 mesta. Studentski domovi obezbeđuju i predstavljaju jednu bitnu stavku i uštedu u budžetu svakog studenta, odnosno njegove porodice. Kada student nije u mogućnosti da sebi priušti iznajmljivanje stana u gradu gde studira predstavlja i te kako dobro rešenje sa tog finansijskog aspekta. Svi znamo da su univerzitetski centri skoncentrisani u velikim gradovima i samim tim su troškovi života u tim gradovima veći, tako da studentski dom može uvek da predstavlja jedno dobro alternativno rešenje. Kao student sam živeo u studenskom domu i završio sam fakultet živeći u studenskom domu i mogu da kažem da pored tog finansijskog aspekta studentski dom pruža mnogo više pogodnosti za studente. Pre svega, oni tu mogu da računaju na restoran, na biblioteku, čitaonicu, sportske terene i na jedan veoma bogat društveni život. Tako da, život u studentskom domu studentima pruža jedno dobro iskustvo, pruža bogat društveni život i jednu korisnu životnu školu. Iako je tokom godina ulagano u renoviranje i unapređivanje smeštaja zbog broja studenata potreba za novim domovima je i dalje izražena i stoga su ulaganja u proširivanje postojećih kapaciteta značajna i uvek su dobrodošla. Jasno nam je da je potrebno više visokoobrazovanih ljudi i činjenica je da u jednoj generaciji oko 40% mladih upisuje fakultete. Zato je opravdana izgradnja, odnosno povećanje studentskog smeštaja. Važno je i što se sredstava opredeljuju ne samo za smeštaj studenata u Beogradu već i 400 mesta je opredeljeno za Niš. To samo pokazuje rešenost države da ravnomerno ulaže u sve delove Srbije, ne samo u Beograd, već i u druge univerzitetske centre. Takođe, izgradnja novih domova sa sobom ima i značajne benefite jer se radi u skladu sa savremenim potrebama, sa savremenim standardima, od modernih instalacija do moderne opreme, tako da će kvalitet života u novim studentskim domovima biti na visokom nivou. Posebno bih napomenuo da će domovi imati 10% od svog kapaciteta, mesta koja su prilagođena studentima sa posebnim potrebama. Tu smo pokazali još jednom da mislimo na socijalnu dimenziju kada govorimo i o studentskom životu. Izgradnja studentskih domova podrazumeva ispunjavanje naših obaveza prema mladima da univerzitetsko obrazovanje bude dostupno svima. Mi iz SDPS često kažemo i insistiramo na tome da moramo da budemo društvo koje će svima dati podjednake šanse da se obrazuju, bez obzira na njihov materijalni status. Ovakve investicije su od najvišeg značaja za budućnost našeg obrazovanja, ali i za budućnost naše države. Ne treba da bude suština toga da kada se mladi obrazuju, odnosno da im mi obezbedimo odlične uslove za obrazovanje, pa kada se obrazuju da odu u inostranstvo, suština je da oni ostanu ovde. Nakon toga mi treba da stvorimo takve uslove da mladi nakon završenih fakulteta dobiju dobro plaćene poslove, da budu motor razvoja našeg društva, kako ekonomskog, tako i kulturnog. Samo na taj način mi ćemo postići ovaj koncept koji sada u delu sprovodimo, a jedan od koraka, jedan od preduslova je upravo ovo što danas radimo, a to je da radimo na poboljšanju studentskog sadržaja. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Sledeći na listi, gospodin, Vladan Zagrađanin.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, svoju diskusiju ću fokusirati na dva predloga zakona o potvrđivanju sporazuma u oblasti odbrane i to sa Kraljevinom Maroko i Saveznom Republikom Nemačkom kojima Republika Srbija nastavlja tradiciju dobrih bilateralnih odnosa i saradnje u oblasti odbrane sa mnogim zemljama sveta, a sve u cilju jačanja bezbednosnog, odbrambenog sistema naše države, ali i jačanje pozicije Srbije u savremenom sistemu kolektivne bezbednosti. Sa Kraljevinom Maroko i Saveznom Republikom Nemačkom i ranije su ostvarivani pojedini vidovi vojne saradnje kako kroz njihovo učešće u jedinicama KFOR-a u skladu sa vojno-tehničkim sporazumom iz Kumanova, tako i kroz razne vidove vojne saradnje gde je Vojska Srbije uzimala učešće, kao što su zajedničke vojne vežbe, seminari i edukacije. Usvajanjem ova dva sporazuma u oblasti odbrane bliže se definišu i uspostavljaju opšti principi i procedure za saradnju koja je zasnovana na načelima jednakosti, reciprociteta i zajedničkih interesa u sferama odbrambene i bezbednosne politike vojno-ekonomske saradnje, naučno-tehničke saradnje, u vojnoj oblasti, vojnog obrazovanja i obuke, kao i vojne medicine. Do sada je sklopljeno oko 30 bilateralnih sporazuma u sferi odbrane čime se značajno doprinosi jačanju odbrambenih kapaciteta naše države kroz razne vidove razmene iskustava, ekspertskih razmena, vojnih vežbi, razmene tehnologije, profesionalne edukacije i tako dalje. Ovakvi sporazumi su izuzetno značajni za Republiku Srbiju. Imajući u vidu da se politika odbrane naše zemlje zasniva na vojnoj neutralnosti, ali istovremeno na saradnji sa drugim državama i međunarodnim organizacijama. Upravo ovakav uravnoteženi pristup nam pruža mogućnost za kvalitetnu vojno-tehničku saradnju, sa zemljama istoka i zapada, sa Rusijom i Kinom, SAD, ali i sa zemljama EU i drugim državama i regionalnim organizacijama. Saradnja u oblasti odbrane sa stranim partnerima doprinosi razvoju celokupnih bilateralnih odnosa dve zemlje, posebno uzimajući u obzir činjenicu da se kroz ovakav vid saradnje gradi odnos poverenja i boljeg razumevanja između dve zemlje. Zajedničkim aktivnostima i razmenom iskustava jačaju se kapaciteti odbrambenog sistema, tako što se novim saznanjima nadograđuje sistem odbrane na obostranu korist. Činjenice upućuju da je ovakva saradnja neophodna, obzirom da smo neretko suočeni sa velikim bezbednosnim izazovima od prirodnih katastrofa, preko migrantskih kriza, do terorizma i pretnji za globalnu bezbednost i u takvim situacijama izuzetno je važna međunarodna saradnja, ali i pomoć država sa kojima Republika Srbija ima aktivnu vojnu saradnju. Taktičke vežbe kao jedan od direktnih i javno vidljivih instrumenata vojne saradnje postale su sastavni deo aktivnosti pripadnika Vojske Srbije, pa smo tako poslednjih godina imali priliku da vidimo niz vežbi regionalnog formata u kojima Republika Srbija učestvuje. Zatim, vežbe u okviru NATO programa partnerstva za mir, vojne vežbe sa Ruskom Federacijom, sa kojima se održavaju vojne vežbe avio i padobranskih jedinica, zatim vojne vežbe sa anti-terorističkim scenarijima. Izuzetno je dinamična vojna saradnja sa susedima članicama NATO-a, sa kojima se održavaju bilateralne vežbe. Sa Mađarskom se radilo na obuci rečne flote, sa Rumunijom su održavane vežbe dežurnih snaga za kontrolu i nadzor vazdušnog prostora, uključujući presretanja sa lovačkom avijacijom. Sa Bugarskom je održavana vežba gađanja artiljerijsko-raketnim sistemima namenjenim za PVO. Koliko Republika Srbija daje na značaju međunarodnoj vojnoj saradnji, potvrđuje i činjenica da Vojska Srbije učestvuje u misijama pod mandatom UN, kao i misijama EU, što posebno doprinosi unapređenju saradnje Republike Srbije u okviru zajedničke bezbednosne i odbrambene politike EU, kao važnog dela u procesu pristupanja EU. Sve ovo navodim zbog jasne potvrde, bez obzira na kritike i to sa više strana da Republika Srbija dosledno sprovodi proklamovanu stratešku opredeljenost za vojnu neutralnost, jer duboko sam uveren da samo takva politika obezbeđuje našoj zemlji kvalitetnu i dugoročnu saradnju sa svim značajnim subjektima međunarodnih odnosa. Međunarodna vojna saradnja Republike Srbije u poslednjih nekoliko godina značajno je intenzivirana, čime se daje doprinos i reformi celokupnog sistema odbrane, ali i podizanju nivoa operativnih i funkcionalnih sposobnosti Vojske Srbije, što kao rezultat ima jačanje pozicije u globalnom sistemu bezbednosti, gde je Republika Srbija svakako prepoznata kao pouzdan i odgovoran partner. Republika Srbija je trajno opredeljena za mir, ali je i odgovorna država koja brine o svom državnom suverenitetu i teritorijalnom integritetu. Zbog stalnih bezbednosnih izazova, kako na regionalnom, tako i na globalnom nivou Srbija posvećeno radi na jačanju sistema nacionalne i javne bezbednosti. U tom kontekstu posmatram i stalno unapređenje vojno-tehničke opremljenosti naše vojske, kao i unapređenje uslova života oficira i vojnika. Ova dva sporazuma u ovlasti odbrane sa Kraljevinom Maroko i Saveznom Republikom Nemačkom, nastavljaju dobru praksu međunarodne vojne saradnje, koju naša zemlja pažljivo i temeljno sprovodi održavajući pre svega, politiku vojne neutralnosti uz istovremenu saradnju sa svim državama sveta, u cilju prevencije i prepoznavanja rizika i očuvanja globalnog mira. Poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati usvajanje, kako ova dva sporazuma o kojima sam govorio, tako i sve druge predložene zakone sa ove sednice. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Zagrađanin. Idemo dalje, na listi je gospodin Milija Miletić.
Zahvaljujem se, uvaženi potpredsedniče, gospodine Krkobabiću. Uvažena ministarka, uvažene kolege, dragi građani Srbije, ja sam Milija Miletić, dolazim iz Svrljiga, to je najlepša opština u Srbiji, koja se nalazi pored grada Niša, a to je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, a izabran sa liste Aleksandar Vučić-Za našu decu. Kao i do sada, govoriću o ovoj tački, vezano konkretno za Niš, pošto u tom delu Srbije radi se, ali treba još više da se radi. Končano, dolazi do toga da se završi započeti Studentski centar u Nišu, jedan njegov deo započet još davne 2009. godine, te će to konačno biti završeno, urađeno, za potrebe svih naših mladih ljudi koji će završiti fakultet u Nišu. Jedno od moje dece je bilo u tom Studentskom centru, gde je imalo mogućnost, zato što je bila dobar student. Uslovi su stvarno dobri, kvalitetni, a dugogodišnji direktor gospodin Rajković, to izuzetno dobro radi i vodi taj Studentski centar u Nišu. Jedna od bitnih stvari jeste mogućnost da se završi jedan započet deo, gde će imati blizu 400 novih mesta za buduće studente. To je velika stvar za sve građane Niša, za jugoistok Srbije, jer će se dati mogućnost dobrim studentima koji nemaju finansijskih mogućnosti da mogu sebi obezbediti smeštaj, da ne plaćaju privatni smeštaj. Na taj način sebi obezbeđuju egzistenciju i mogućnost da završe fakultet, da se zaposle na teritoriji jugoistočne Srbije, na teritoriji u Nišu ili nekim drugim našim opštinama i da tamo stvaraju svoje porodice, razvijaju svoju zemlju, razvijaju svoje krajeve, i da na taj način pomažu zemlji Srbiji. Mislim da je ispravna i velika stvar za sve nas što se osim Beograda, i u Nišu će se nastaviti da se dogradi još tih 1000 mesta, da će to biti završeno, jer kako napominjem, Niš je velika šansa razvoja jugoistoka Srbije. Još jednom, kao poslanik Ujedinjene seljačke stranke, glasaću za ovaj predlog sporazuma, i glasaću za sve predloge sporazuma. Ovo moram da kažem, zahvaljujem se Vladi Republike Srbije, Srbiji i građanima, jer sam više puta apelovao i pozivao da se uradi deo puta od Malčanske petlje do Niša, to je sada urađeno, gde će budući studenti i svi građani moći da idu po dobrom putu. Hvala još jednom i živela Srbija.
Zahvaljujem. Sledeća je Samira Ćosović. Nije tu. Dr. Nina Pavićević.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažena ministarka sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije, danas, između ostalog na dnevnom redu imamo i zakon o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol o supstancama koje oštećuju ozonski omotač. Više puta sam govorila o zaštiti životne sredine i klimatskim promenama koje su od uticaja na život naše planete. U tom kontekstu posmatramo i neophodnost zaštite ozonskog omotača kao izvora života. Ozonski omotač sadrži visoke koncentracije ozona koje apsorbuju od 93 do 99% sunčeve svetlosti visokih frekvencija, odnosno ultravioletnu svetlost koja je štetna po ceo živi svet na zemlji. Ozonski omotač se prostire na visini od 10 do 50 kilometara iznad zemlji i čovek je svojim aktivnostima, posebno sa razvojem industrije značajno narušio integritet ozonskog omotača i proizvodeći supstance koje direktno ugrožavaju omotač. Dramatično stanje ozonskog omotača prepoznat je od strane UN, čiji je Srbija član, tako da je 1985. godine, usvojena Bečka konvencija o zaštiti ozonskog omotača. Kako je uočena potreba još bržeg smanjivanja supstanci koje oštećuju ovaj omotač 1987. godine, usvojen je Montrealski protokol o supstancama koje oštećuje ozonski omotač. Srbija je sukcesor ovih ratifikacija, potvrdila i dosadašnje amandmane na Montrealski protokol 2005. godine. Kigali amandman na Montrealski sporazum usvojen je 2016. godine i odnosi se na preciziranje obaveza potpisnica da smanje potrošnju supstanci koje oštećuju ozonski omotač. Do sada je amandman ratifikovalo više zemalja potpisnica Montrealskog protokola, tako da ćemo mi danas usvajanjem ovog zakona Srbiju staviti na listu potpisnica i nadam se odgovorno pristupiti rešavanju problema koji izazivaju trajna i opasna oštećenja ozonskog omotača. Naša zemlja ovde ima tretman zemlje u razvoju i preuzima obavezu da uvede kontrolne mere potrošnje štetnih supstanci za ozonski omotač. Smanjenje potrošnje ovim amandmanom je oročeno i sprovodiće se sukcesivno po periodima. Tako potrošnju štetnih supstanci moramo smanjiti za 10% do 2029. godine, zatim za 30% do 2035. godine, a sve u cilju da se do 2045. godine smanji za čitavih 80%. Nadamo se da će ozonski omotač do tada preživeti, kao i čitavo čovečanstvo. Svake godine, 16. septembra, odnosno ovog tekućeg meseca, obeležava se globalni dan zaštite ozonskog omotača, a cilj obeležavanja ovog dana zaštite je i podizanje opšte svesti o potrebi i zaštiti ozonskog omotača koji čuva živi svet na zemlji. Imajući u vidu uočenu opasnost od globalnog zagrevanja, nastalo kao posledica prekomerne emisije štetnih gasova sa efektima staklene bašte, članica međunarodne zajednice preduzimaju niz pravnih inicijativa u cilju umanjenja štetnih emisija gasova. Budući da Međunarodna zajednica Srbiju još uvek smatra zemljom u razvoju, dobro je da imamo osmišljenu politiku zaštite životne sredine, koja će nam omogućiti povoljnije rezultate, pre svega u privredi koja inače trpi velike probleme usled intenziteta emisije štetnih gasova u proizvodnim procesima. Primena Nacionalnog programa za zaštitu ozonskog omotača u našoj zemlji je počela sa zakašnjenjem u odnosu na druge razvijene zemlje. Međutim, kod nas je iz upotrebe izbačeno više stotina supstanci koje oštećuju ozonski omotač sa odredbama Montrealskog protokola. Kao država obavezali smo se, pre svega, na smanjenje potrošnje preostalih supstanci koje štete samom omotaču. Stoga će donošenje ovog zakona o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol Republika Srbija učiniti još jedan dobar korak na putu ka zdravoj planeti, a Srbiji omogućiti da prati trendove u razvijenim zemljama kada je u pitanju zaštita vazduha. Moram istaći da je Montrealski protokol sprečio ljude da svojim nemarom i trkom za novcem, kao i materijalnim dobrima, bukvalno spale zemlju, pa je samim tim i Dan zaštite ozonskog omotača toliko važan za sve nas. Problem ozonskog omotača bio je jednostavniji od problema klime. Bilo je vrlo lako i jednostavno stvoriti alternativu za njegovu zaštitu i mislim da je to odličan primer, tj. model kako je nauka identifikovala problem, a svet priznao da problem postoji i udružio sve svoje snage u sprečavanju i delovao veoma brzo. Mislim da sa takvom ozbiljnošću treba pristupiti i sprečavanju klimatskih promena kao jednog gorućeg problema čovečanstva, jer su promene klime fatalne po ceo živi svet. Sticanje znanja o zaštiti životne sredine i klimatskim promenama znači da bez ekološkog obrazovanja nema ni ekološke svesti. Ova godina pandemije koja je donela velike kako socijalne, tako i ekonomske poteškoće čitavom čovečanstvu, poruka je svima nama kada je u pitanju zdravlje ljudi i zdravlje planete da više ništa nije lokalno. Svaki od ovih problema je globalan, ali se sprečava lokalnim akcijama. Zato je i zaštita ozonskog omotača jedan zajednički rad i važan za sve nas više nego ikada. S obzirom na to da globalne ekološke akcije polako menjaju svest i svet, ali vremena je sve manje, moramo se brže uključiti i aktivirati i stoga će poslanička grupa SPS podržati u danu za glasanje kako ovaj, tako i sve ostale predloge zakona koji su na današnje dnevnom redu. Samo bih se nadovezala na diskusiju profesora Obradovića, koji je govorio o zajmu za rekonstrukciju i izgradnju studenskih domova. Mene kao Nišlijku posebno raduje što će moj grad dobiti jedan studenski centar. Hvala.
Zahvaljujem dr Pavićević. Sledeći na listi je uvaženi predsednik poslaničkog kluba SPS Đorđe Milićević.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče, poštovana ministarka sa saradnicima, ne umanjujući važnost i značaj sporazuma o kojima danas govorimo, ja ću u svom izlaganju akcenat staviti na jedan veoma značajan sporazum, a to je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara. Rusiju i Srbiju, naime, vezuje tradicionalno prijateljstvo i kulturna i istorijska bliskost. Danas su odnosi između naše dve zemlje dobri i razvijeni na političkom, ekonomskom, kulturnom i drugim poljima. Njihovom kvalitetu doprinosi i značajna istorija i vera naša dva naroda. Možemo slobodno reći da su Rusija i Srbija postali prijatelji još u vreme Svetog Save, koga je jedan ruski monarh odveo na Svetu Goru, gde se i zamonašio u ruskom manastiru. Srpski monasi su dugi niz godina čuvali ruski svetogorski manastir Sveti Pantelejmon. Od tada datira saradnja naša dva bratska naroda i naših pravoslavnih crkava. Malo ko pominje da je ruski car Ivan IV po rodbinskoj liniji, takođe, poštovao osnivače srpske države i crkve, a u znak tog poštovanja je Svetom Savi posvetio veliki deo četvrtog toma letopisa „Istorija sveta“. Grof Sava Vladislavić bio je savetnik cara Petra Velikog, diplomata na ruskom dvoru, početkom 18. veka, zahvaljujući kome je utvrđena i granica između Rusije i Kine. Dakle, naši narodi su od davnina bili jedni uz druge. Tako je sve do danas, kada sa Ruskom Federacijom negujemo prijateljske odnose i saradnju koju smo učvrstili potpisivanjem Deklaracije o strateškom partnerstvu iz 2013. godine. Predsednik Ruske Federacije Vladimir Putin je 2019. godine posetio Srbiju povodom obeležavanja 800 godina autokefalnosti SPC i zvanično otvaranje Hrama Svetog Save na Vračaru u čijem oslikavanju je zajedno sa timom naših i ruskih umetnika učestvovao i ruski akademik Nikolaj Muhin. Tada je potpisano više od 20 sporazuma, memoranduma, ugovora i protokola o budućoj saradnji. Između ostalog, potpisana je i zajednička izjava između Vlade Rusije i Vlade Republike Srbije o osnivanju i uslovima delatnosti i kulturno-informativnih centara. Taj čin je upravo prethodnica ovog sporazuma, odnosno Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara kojim se utvrđuje pravni okvir za jačanje međudržavne saradnje u oblasti, pre svega, kulture, obrazovanja, ali i u oblasti informacionih tehnologija. U skladu sa principom reciprociteta, ruska strana osniva Ruski centar nauke i kulture u Beogradu, a srpska strana osniva Kulturni centar Srbije u Moskvi. Ruski centar u srpskoj prestonici će biti pravi sledbenik Kulturnog centra SSSR, odnosno Rusije, a srpski centar će u Ruskoj Federaciji biti otvoren prvi put. Ponosni smo što je Ruski dom u Beogradu najstariji, između ostalog, ruski kulturni centar u inostranstvu, što smo bili prva država u kojoj je ovakva ustanova otvorena, sa jedinstvenom istorijom i bogatim iskustvom rada, a on više od 80 godina predstavlja centar duhovnog života ruske zajednice u Srbije. Građani Srbije takođe pokazuju veliko interesovanje za kulturu, istoriju, ruski jezik i aktivno se uključuju u kulturno-prosvetiteljsku delatnost ruskog doma. Osnovni zadaci kulturnih centara, u skladu sa ovim sporazumom, biće realizacija programa i bilateralne, humanitarne, kulturne, naučno-tehničke saradnje, podrška dijaspore, pomoć u izučavanju jezika, razvoj međuregionalne saradnje. Hteo bih da pohvalim i izuzetno dobru parlamentarnu saradnju Srbije i Rusije koja je rezultat upravo tradicionalno dobrih odnosa naše dve države, ali i obostranog interesa za ekonomski i kulturni razvoj u sklopu strateškog partnerstva dve zemlje. Narodna Skupština Republike Srbije ima potpisane sporazume o saradnji sa oba doma Federalne skupštine Ruske Federacije. Uspostavljanje Međuparlamentarne komisije Narodne skupštine Republike Srbije i Državne dume Ruske Federacije smatramo posebno važnim podsticajem u ukupnoj i posebnoj međuparlamentarnoj saradnji. Još jedan dragocen vid naše saradnje je saradnja poslaničkih grupa prijateljstava. Poslanička grupa prijateljstva sa Rusijom u Narodnoj skupštini Republike Srbije ubedljivo je najbrojnija grupa prijateljstva. Smatram da taj potencijal treba iskoristiti na način da se razvija saradnja u oblastima kao što su i nauka i kultura. Poslaničke grupe prijateljstva u oba parlamenta trebalo bi aktivno da učestvuju u obeležavanju važnih datuma i održavanju različitih kulturnih, naučnih, ali i obrazovnih manifestacija. Ruska Federacija je jedan od vodećih ekonomskih partnera Srbije. Veoma dobri politički odnosi omogućili su stabilnu osnovu za unapređenje sveukupne saradnje i time doprineli da Ruska Federacija bude među najznačajnijim privrednim partnerima Republike Srbije i kao izvozna destinacija za srpsku robu, ali i kao strani investitor. U periodu od januara, recimo, do novembra 2020. godine ukupna trgovinska razmena Republike Srbije i Ruske Federacije je iznosila 2,240 milijardi dolara ili 1,993 milijardi evra, a u 2019. godini ukupna spoljna trgovinska razmena iznosila je 3,561 milijardu dolara. Još jedan aspekt naše saradnje jeste zajedničko negovanje kulture sećanja na žrtve i doprinose naših naroda slobodi i evropskom i svetskom miru u Drugom svetskom ratu. Na poslednjem zasedanju Komisije za saradnju Narodne skupštine Republike Srbije i Državne Dume Federalne skupštine Ruske Federacije povodom sedamdesetopetogodišnjice obeležavanja Drugog svetskog rata i pobede nad fašizmom, na inicijativu upravo predsednika Državne Dume Federalne skupštine Ruske Federacije Vjačeslava Volodina, prihvaćena je inicijativa za stvaranje jednog instituta za očuvanje istorijskog sećanja. Mi smatramo da je ovaj predlog od ogromnog značaja za Srbiju i za srpski narod, jer svi smo mi svedoci pokušaja revizije istorije i pokušaja da se minimiziraju žrtve. Zadatak svih nas je da sačuvamo naše zajedničko nasleđe, jer važno je da se nauka uključi sa ciljem da se sačuva istina o stvaranju temelja slobodne Evrope. Svedoci smo toga da prolaze godine, odlaze učesnici Drugog svetskog rata, briše se i sećanje, nestaju posleratne tradicije, skrnave se grobnice oslobodilaca od fašizma, uništavaju se spomenici, pojavljuju se neonacistički pokreti, odaje počast nacistima i povampiruje ono protiv čega su se borili milioni ljudi, fašizam. Upravo zbog toga, očuvanje antifašističkih tradicija, suprotstavljanje izobličavanje istorije rata i njegovih rezultata predstavlja jedan za nas najznačajnijih zadataka. Očuvanje antifašističke tradicije i borba protiv herojizacije fašizma, treba da se sprovede na svim nivoima globalnom, državnom, društvenom, ali i lično, naravno. Održavanje istorijskih predavanja, okruglih stolova, seminara, manifestacija, uz učešće veterana, pisanje knjiga i članaka o Drugom svetskom ratu, sve to treba da ovekoveči sećanje na one koji su dali živote za sadašnjost i budućnost. Srbija je i sama izložena pretnjama istorijskog revizionizma, prekrajanja istorije i pretvaranje dželata u žrtve, pa tako Srbi koji su oslobađali prostor bivše Jugoslavije, pretrpevši ogromne žrtve stradanjem, odjednom postaju agresori i fašisti, dok su oni koji su stvarali nacističke države na ovim prostorima iznenada postali nekakve oslobodioci. Srbija, koja je uvek bila na pravoj strani, neće dozvoliti prekrajanje istorije, niti zaboraviti ko je činio zverske zločine, a ko oslobodio Evropu. Srpski i ruski narodi su zajedno srušili monstruoznu ideologiju koja je pretila opstanku civilizacije. Mi smo i danas, negujući vrednosti i tradicije, zajedno u naporima da se očuva istorijsko sećanje koje će pomoći da zajedno jačamo, pre svega, mir i prosperitet zajedničkog evropskog prostora. Zalaganje za istorijsku istinu je zapravo zalaganje za mir. Veoma smo zahvalni na principijelnoj podršci Rusije, teritorijalnom integritetu i suverenitetu Republike Srbije. Ruska Federacija ima principijelan stav kada je reč o jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova i Metohije i na taj način poštuje univerzalne principe međunarodnog prava. Zahvalni smo što Rusija nijednog trenutka nije rekla da je protiv evropskog puta Srbije, već da podržava Srbiju na evropskom putu i kada je reč o Kosovu i Metohiji, podržava svako kompromisno i pravično rešenje do kojeg se dođe kroz dijalog, kroz razgovor, poštujući Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti UN. Takođe, zahvalni smo Ruskoj Federaciji na tome što je na bilateralnom planu onemogućila da samoproklamovana država Kosovo postane deo međunarodnih organizacija. Na taj način, Ruska Federacija po ko zna koji put pokazuje da je i graditelj, ali i tvorac i graditelj i čuvar, na najbolji način brani jedan pravedniji međunarodni pravni poredak upravo zasnovan na međunarodnom pravu, zasnovan upravo na ciljevima definisanim u povelji UN. U tom smislu, poslanička grupa SPS sa zadovoljstvom će podržati ratifikaciju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara, jer ova saradnja obostrano, pre svega, utiče i podstiče i snaži naše nacionalne, kulturne i antifašistički identitet. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Đorđe Kosanić.
Zahvaljujem. Poštovana ministarka sa saradnicima iz Ministarstva, poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama objedinjena rasprava o više već spomenutih predloga zakona. Ja ću na početku reći da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sve predloge zakona, kako sam rekao, iz ove objedinjene rasprave. Moj kolega Vojislav Vujić kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe JS govorio je o svim predlozima zakona iz ove objedinjene rasprave, a ja ću danas govoriti i fokusiraću svoje izlaganje na dva predloga zakona. To su zakoni iz domena saradnje u oblasti odbrane. Prvi je Predlog zakona između Vlade Republike Srbije i Kraljevine Maroko, a drugi Predlog zakona je između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke. Dakle, govorimo o predlozima zakona koji se tiču saradnje u oblasti odbrane. Pa, ministarka, ja danas ne mogu da ne krenem sa time da kažem da je Vojska Srbije danas mnogo, mnogo jača nego što je bio slučaj u vremenu iza nas. To svi mogu da vide i oni koji su nam prijatelji i koji nam nisu prijatelji. Celokupna vojna strategija Srbije kao vojničke zemlje je uvek bila orijentisana na samoodbrani. I Srbija kao zemlja koja sprovodi politiku neutralnosti, politiku saradnje sa partnerima i sa istoka i sa zapada, teži ka tome da imamo jaku vojsku, da razvijamo svoje vojne potencijale i svoju vojnu industriju. Vraćajući se na same predloge zakona iz ove objedinjene rasprave, dakle, govorimo o predlozima zakona iz domena odbrane i prvi predlog zakona je između Vlade Republike Srbije i Kraljevine Maroko, treba reći da ovaj sporazum intenzivira saradnju između Srbije i Maroka i to u oblastima vojne industrije, vojnog obrazovanja i vojne medicine. Sporazum će se sprovoditi zvaničnim posetama, programima obuke i obrazovanja, učešću na vežbama, konferencijama, seminarima, kao i na druge načine, kako se dve strane budu dogovorile. Ali, ono što je za nas veoma važno kada govorimo o Kraljevini Maroko je njihov principijelan stav što se tiče naše južne pokrajine Kosova i Metohije. Dakle, Kraljevina Maroko nije priznala veštačku tvorevinu kvazi državu Kosovo. To je ono na šta zahvaljujemo toj državi. Inače, kada je reč o saradnji između Srbije i Kraljevine Maroko, ta saradnja svakako može da bude na mnogo višem nivou, da tu saradnju u jednom trenutku uzdignemo do strateškog nivoa. Kada govorimo o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke, o saradnji u oblasti odbrane, moram da kažem da postoji veliki prostor da se saradnja između Srbije i Savezne Republike Nemačke, ne samo u domenu odbrane, već i u svim drugim segmentima podigne na jedan još viši, mnogo viši nivo. Nemačka, nije tajna, je jedan od najvećih trgovinskih partnera Srbije i na strani izvoza i na strani uvoza, ali isto tako, jedna od zemalja koja ima najviše investitora u Srbiji. Sada kada govorimo o investitorima, moram da napomenem, ministarka, nadam se da ćete se složiti sa mnom, na Srbiju otpada 60%, tj. dolazi 60% svih investicija koje dođu na Zapadni Balkan. Dakle, kada kažem 60 i nešto posto dolazi u Srbiju, to govori o tome koliko investitori imaju poverenja u Srbiju. To govori, sa druge strane, da je Srbija jedna stabilna zemlja u svakom smislu i zato imamo ovakav jedan rezultat. A, sa druge strane, kada govorimo o Nemačkoj, moram da kažem da je Nemačka jedan od najvećih donatora što se tiče Srbije. Inače, ovde ne mogu neke parametre da ne napomenem. Ukupna robna razmena, recimo, između Srbije i Nemačke je blizu šest milijardi evra. U Srbiji posluje oko 400 nemačkih kompanija. One zapošljavaju negde oko 60.000 radnika u Srbiji. I na kraju, treba reći da u Nemačkoj živi i radi negde oko 700.000 ljudi koji su srpskog porekla. Na samom kraju, ne dužeći više, da kažem da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati, pored dva predloga zakona o kojima sam sada govorio, dakle, predloge zakona između Srbije i Maroka i predlog sporazuma između Srbije i Savezne Republike Nemačke u oblasti odbrane, tako i druge predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem mr Kosaniću. Sledeći na listi uvaženi narodni poslanik Nebojša Bakarec.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što skinem masku zaista bih pozvao građane da poštuju zdravstvene mere, da nose maske i na prvom mestu da se vakcinišu, jer znamo da je korona trenutno u uzletu, tako da imam tu molbu. Naravno, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo Vujović, poštovana gospođo Tanasković, poštovani gospodine generale Bandiću, ja ću nešto reći o Sporazumu sa Rusijom i osnivanju ovih kulturno-informativnih centara. Zaista mislim da imam neka tri dela koja su povezana sa ovim. Možemo imati značajnu i mi već imamo kulturnu saradnju, samo što ona može mnogo da bude bolja upravo zbog onoga što predviđa ovaj Sporazum. Ovaj Sporazum upravo govori o društvenim i kulturnim i tradicionalnim vrednostima, govori o poboljšanju informisanosti javnosti, što je potrebno i nama o razvoju politički, informativnih, naglašavam političkih, ekonomskih, kulturnih, naučnih i obrazovnih procesa, kako u Srbiji tako i u Rusiji. Sjajno je što će konačno, ja se nadam ove ili iduće godine, biti realizovano to da će Srbija dobiti kulturni centar u Moskvi, a posebno je dobro zato što ovaj zakon predviđa da obe države mogu osnivati i odeljenja, druge kulturne centre u drugim gradovima shodno svom dogovoru. Osnovni zadaci centara, i ovo je bitno da kažem zbog onoga narednog što ću reći, znači zadaci centara su realizacija programa društvene, kulturne, naučno-tehničke, informativne saradnje, upoznavanje javnosti države prijema, dakle na primer Srbije, sa istorijom, kulturom, unutrašnjom i spoljnom politikom, kako to stoji u Sporazumu Rusije i obrnuto, i naučno-tehnička, informativna saradnja. Dakle, kada govorimo o ovoj kulturnoj, informativnoj saradnji i uopšte upoznavanjem sa politikom Rusije, pošto je i to predviđeno ovde Sporazumom, znači tu saradnju bi mogli uspostaviti, recimo, jednim predavanjem u ruskom kulturnom centru i upoznavanjem sa jednim od temeljnih ruskih zakona. Dakle, u Državnoj Dumi, podsetiću vas, to je bilo pre osam godina, pa zato smo možda zaboravili, Ruske Federacije 11. juna 2013. godine donet je jedan izvanredan zakon. Dakle, savezni zakon broj 44 554-6 o izmenama i dopunama člana 5. Saveznog zakona o zaštiti dece od informacija štetnih po njihovo zdravlje i razvoj, a pročitaću to i na ruskom, a da bi videli kako to plemenito zvuči. (Čita na ruskom jeziku.) Dakle, ovo pominjem zbog prava na opstanak i tu bi naše dve zemlje mogle da razmene korisne informacije. Dakle, i Rusija i Srbija se suočavaju sa istim problemom - demografskim izumiranjem. Deca i maloletnici treba da budu zaštićeni od uticaja informacija koji su štetni po njihovo zdravlje i razvoj i mi bi mogli da razmislimo da donesemo, nakon konsultacija da vidimo kakva iskustva imaju Rusi u primeni svog tog zakona posle osam godina i uopšte vezano za demografiju kakva imaju iskustva u ovih 20 godina od kako je Vladimir Putin na vlasti, i taj zakon zato što porodica, roditeljstvo i potomstvo, dakle deca, majka i otac, to su tradicionalne, neprevaziđene i plemenite vrednosti koje obezbeđuju zdravo društvo, demografsku vitalnost naroda i koja pokazuje poštovanje prema predačkom nasleđu i omogućavaju zdravu i neometanu smenu generacija u Srbiji. Sledeća tema u kojoj bi mogli da sarađujemo sa Rusijom i u skladu sa navodima iz ovog zakona i sporazuma, a poznajući prilike u Srbiji i Rusiji bilo bi jako dobro da Rusija upozna Srbiju sa svojim zakonskim mehanizmima za regulisanje rada onih NVO i političkih partija koje aktivno i agresivno deluju protiv države i protiv predsednika te države. Znači, konkretno Rusije. U Rusiji je gotovo nezamisliva ovakva antidržavna aktivnost pojedinih stranaka i NVO kakva postoji u Srbiji. I u Rusiji je nezamisliva, na primer, dehumanizacija predsednika države i njegove porodice kakva postoji u Srbiji i ovde jasno, da vas podsetim, postoji višegodišnja agresivna kampanja koja ima za cilj dehumanizaciju i decivilizaciju predsednika Vučića i njegove porodice. Pojedine političke grupe, mediji i NVO su dobili, vezano za izbornu kampanju, koja je praktično već počela, iako izbori nisu raspisani, striktni nalog da ovo što sam pomenuo rade do kraja izborne kampanje, kao prioritet. Taj nalog za demonizaciju koji su dobili, i to smo videli prethodnih nedelja je počelo, uključio je i suprugu predsednika Vučića, Tamaru, uključuje i njihovog četvorogodišnjeg sina Vukana i Vučićevu ćerku Milicu i starijeg sina Danila i roditelje, Angelinu i Anđelka, i brata Andreja, pa čak i bivšu suprugu Kseniju. Izneću vam jedan primer. Dakle, počeli su pre 10-ak dana da napadaju potpuno bez ikakvog osnova suprugu predsednika Vučića. Znači, prvo je Đilasov portal „Direktno“ 25. avgusta objavio nepotpisani sramni tekst pod nazivom „Jel to Srbija na prodaju“ i u tom tekstu su suprugu predsednika Vučića optužili da prodaje i izdaje Srbiju. Potpuno maloumno. Tome se pridružio nekoliko dana kasnije, konkretno 28-og, list „Danas“ koji je nastavio tamo gde je Đilasov sajt „Direktno“ nastavio, a istovremeno targetirajući suprugu predsednika Vučića ovi mediji su istovremeno targetirali i četvorogodišnjeg Vukana, sina Tamare i Aleksandra Vučića. List „Danas“ je u svom vikend izdanju od 28. avgusta objedinio ne samo ovu gadost koju sam sada izrekao, nego su hvalili onaj bolesni tvit, onog anonimnog bolesnika koji je proklinjao i pretio deci predsednika Vučića, otprilike 26-og. Dan kasnije, 27-og, bivši predsednik NUNS, saradnik televizije N1 i televizije „Nova S“, Slaviša Lekić je objavio sramni tvit u kojem priziva metak za predsednika Vučića. Sve to je objedinio list „Danas“ u svom vikend izdanju i prvih šest strana, pazite, je posvećeno, to su sve političke strane, isključivo blaćenju predsednika Vučića i njegove porodice. Nećete verovati, posvetili su blaćenju predsednika Vučića čak i sportsku, 18. stranu, gde je potpuno bezrazložno neka osoba koja se zove Vladimir Vuletić, koja sa sportom nikakve veze nema, dobila intervju i ceo intervju je posvećen na sportskoj strani blaćenju predsednika Vučića. U svom glavnom tekstu i na naslovnoj strani su objavili slike predsednikove supruge koja se uopšte ne bavi politikom, ni na koji način, i objavili su sledeće sramotne stvari. Kaže, već na naslovnici, „Aleksandar Vučić ima ogroman problem budući da ne može da se pohvali članovima svoje porodice, pa se mora osloniti na ženu“, i to se ponavlja i u unutrašnjem tekstu. Ova uvreda „Danasa“ je zasnovana na višegodišnjim lažima koje gradi sam list „Danas“. To je ona mantra, citiram, o zlom Vučiću i njegovoj zloj porodici, a onda se ta laž uzima zdravo za gotovo i proglašava se činjenicom na kojoj se grade nove neistine, i to je radio list „Danas“ u svom vikend izdanju koje sam pomenuo. Drugo, ova uvreda je i mizogene prirode. List „Danas“ koji je antimizogen pretpostavlja i uzima, kaže, aludira da je oslanjanje eventualno muškarca na ženu nešto loše, a nije, naravno. Sledeće kaže list „Danas“… Naravno, istina je sledeća, samo da kažem, predsednik Vučić se uvek i neskriveno ponosi svim članovima svoje porodice. On realno gledano ima čime da se ponosi. Takvim članovima porodice bi se rado pohvalio svaki normalan čovek, ali ne i ljudi iz „Danasa“, a jedini problem koji predsednik Vučić ima je to što mu upravo „Danas“ i slični mediji godinama dehumanizuju porodicu. „Danas“ nastavlja sa monstruoznim uvredama i kaže sledeće, govoreći o porodici i članovima porodice predsednika Vučića, kaže: „Njegov mlađi brat je nezvanični vlasnik Republike Srbije“. Nećete verovati, to zaista stoji u „Danas“. Onda kaže dalje: „Stariji sin je zli Marko Milošević sa Aliekspresa, a bivša žena je marginalna režimska novinarka.“ Mislim, prosto neverovatno. Ova rečenica koju sam upravo sad citirao najbolje oslikava profil neistina Đilasovskih medija i onaj zadatak koji sam pomenuo da su dobili u kampanji, a to je odstreliti sve članove Vučićeve porodice. Sad vidite, svakom članu Vučićeve porodice oni u sklopu dehumanizacije dodeljuju nekakvu ulogu kao nosioca nekakvog „zla“. Tako je čestiti brat predsednika Vučića, Andrej, postao, pazite, nezvanični vlasnik Republike Srbije. Tako je nesebični predsednikov sin Danilo postao zli Marko Milošević, za ne verovati, a tako je divna i profesionalna Ksenija Vučić postala, pazite, zamislite, marginalna režimska novinarka. Naravno, kada govorimo o onome što su radili predsednikovoj supruzi, tako je časna i humana Tamara Vučić postala neko ko, citiram, „prodaje i izdaje Srbiju“. Mislim, u čemu se sastoji krivica predsednika Vučića i članova njegove porodice? Pa, nema krivice. Oni su krivi jedino zbog toga što postoje. Predsednik Vučić smeta ovim medijima i pojedinim nevladinim organizacijama zbog toga što svi oni i političkim strankama đilasovske provinijencije, zbog toga što svi oni već 10 godina ne mogu da nastave da pljačkaju Srbiju, ne mogu da šire svoje pljačkaške i medijske biznise. Mislim, samo da uporedim, tako su Jevreji bili krivi nacistima samo zbog toga što postoje. Sad, još jedna tema. Bilo bi korisno da ovakav sporazum kakav ćemo potpisati sa Rusijom potpišemo i sa Crnom Gorom, koja, nažalost, to još uvek ne želi. Nasilje na Cetinju, to je i te kako u vezi sa ovim, koje je organizovao Milo Đukanović, je ovde u Srbiji izazvalo zebnju i zabrinutost. Tu se pokazuje pogubnost politike koja Srbiju i Rusiju doživljava kao neprijatelje. Šta je uzrok onog ludila i histerije koje smo videli? Mržnja prema Srbiji, mržnja prema Srbima, mržnja prema Srpskoj pravoslavnoj crkvi, a možda i sve zajedno. Mislim sprski, da se podsetimo, patrijarsi su oduvek bez problema posećivali Crnu Goru i prisustvovali ustoličenjima crnogorskih mitropolita i to baš na Cetinju. I prvi put u istoriji SPC to je postao problem. Zbog čega? Zbog toga što se propali diktator, Milo Đukanović, osetio ugroženo, a Milovo nasilje na Cetinju je pokazalo da je cela njegova višegodišnja priča i mantra o građanskoj državi i multietničkom i multikonfesionalnom skladu, sve je to čista laž i da počiva na potpunoj diskriminaciji i segregaciji srpskog naroda i srpske crkve u Crnoj Gori. Podsetiću samo kratko na neke naučne činjenice, jer to je potrebno i to je potrebno da mi i Rusija zajedno probamo da objasnimo ovoj trećoj državi, Crnoj Gori. Dakle, naučne činjenice o Crnoj Gori kažu da stanovnici Crne Gore govore srpskim jezikom. Inače, crnogorski jezik je subdijalekt srpskog jezika. I svi govori srpskog jezika na području Crne Gore pripadaju štokavskom narečju i ijekavskom izgovoru srpskog jezika, a pravoslavni Crnogorci su etnički Srbi, a pravoslavna crkva u Crnoj Gori je oduvek bila srpska, a državnost Crne Gore je postojala samo od 1878. do 1918, četrdeset godina i to je bila državnost Srba u Crnoj Gori. Istorijska i etnološka nauka određuju Crnogorce kao etničke Srbe. I to potvrđuju svi popisi stanovništva, do, nažalost, onog komunističkog 1948. kada je nastala nova nacija. Pomenuo sam ovde i izbore i kratko ću samo da se osvrnem na to, jer danas imamo ekskluzivne vesti. Juče sam, inače, u tekstu u „Informeru“ tačno potpuno predvideo šta će uraditi Dragan Đilas. I danas smo povodom predloga izbornih evroparlamentaraca, tiče se i ovog parlamenta to, naravno, i danas je upravo Đilas saopštio da su predlozi evroparlamentaraca, koji su inače uravnoteženi, njemu neprihvatljivi. Znate šta će on da uradi? On će najverovatnije da bojkotuje predsedničke i republičke izbore, za lokalne još uvek nije odlučio, a učestvovaće potpuno licemerno i šizofreno na beogradskim izborima najverovatnije. Kako će on da ovu šizofreniju objasni svojim biračima, iskreno, mene baš briga i nas treba da je briga. Ono što nas je briga, Đilas je još na prolećnom svom glavnom odboru najavio da ako mu izbori ne budu po volji, a nisu mu već po volji, najavio je da će organizovati novo nasilje slično onom iz jula 2020. godine. Kao što vidimo, sada dolazi na naplatu Đilasova ekstremna politika, lišena svake realnosti i veze sa stvarnošću. Taj Đilasov ekstremizam je dosegao toliki nivo da oni njemu naklonjene evroparlamentarce doživljava kao neprijatelje. Danas je očigledno to da je kada su ovi predlozi evroparlamentaraca ugledali svetlo dana i objavljeni su u medijama da je danas Đilas veoma bolno tresnuo na teren stvarnosti. Međutim, kao što vidimo po njegovim saopštenjima, on nastavlja da živi u svojim halucinacijama. To je očigledno njegov kraj karijere. Šta znači njegova kuknjava ova od juče i od danas? On unapred kuka da je već izgubio izbore, a oni još nisu ni raspisani. Sad da se vratim na ovaj sporazum. Dakle, nasilje na Cetinju je još pokazalo jednu stvar koja se tiče Mila i Đilasa. Pokazalo je da su oni isti. Znači, obojica su pokušavali da ruše državu. Postoji zapanjujuća sličnost između njih dvojice – izgovaraju iste laži, pravdaju nasilje, izazivaju krvoproliće, Milo dva dana četvrtog i petog, a Đilas početkom jula. Obojica rade i protiv Srbije i protiv Crne Gore, a jedina razlika je ta što Đilasa podržava oko 4% građana, a Mila Đukanovića do sada 30%. Obojica su izrazito anti-srpski nastrojeni, dok Đilas to krije a Milo ne mora. Postoji frapantna sličnost između događaja na Cetinju 4. i 5. septembra i Đilasovskih demonstracija od 7. jula pa narednih šest-sedam dana. Ista matrica, ista opravdanja, isti pokušaj državnog udara, isti mehanizam izazivanja krvoprolića. Znamo da su nekada DS i DPS bile sestrinske stranke. Danas DS, praktično, više ne postoji, ali vidimo da su danas SSP i DPS sestrinske stranke. Postoji još jedna sličnost ove dvojice – obojica su se silno obogatili, tj. opljačkali su državu i poseduju stotine miliona evra i završavam ovim – obojica imaju braću koja su im saučesnici, a Petar Petrović Njegoš je u „Gorskom vjencu“ lepo rekao: „NE bojim se od vražijeg kota, neka ga je kana gore lista, no se bojim od zla domaćega“. Hvala vam. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Sledeća na listi, uvažena narodna poslanica, Samira Ćosović.
Zahvaljuje, predsedavajući. Nekoliko važnih bilateralnih sporazuma danas je pred nama. Ti sporazumi su rezultat saglasnosti volja Republike Srbije i nekoliko drugih država da uspostave ili unaprede saradnju u različitim oblastima. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane ima za cilj stvaranje pravnog okvira, neophodnog za saradnju dve države u oblasti odbrane. Potpisivanjem ovog sporazuma, dve države iskazuju spremnost i opredeljenje za nastavak intenzivne bilateralne saradnje između dva ministarstva i dve vojske. Saradnja se može odvijati kroz više oblasti kao što su obuka i vojne vežbe, industrija odbrane, informaciona bezbednost i sajber odbrana, razmena iskustava i stručnosti, vojno zdravstvo i druge. Smatram da je unapređenje saradnje u oblasti odbrane važno i neophodno, kao bitan elemenat globalne bezbednosti i stabilizacije. Pored Kraljevine Maroko, Vlada Republike Srbije potpisala je Sporazum o saradnji u oblasti odbrane i sa Vladom Savezne Republike Nemačke. Sporazumom se dve države obavezuju da u duhu partnerstva i uzajamne saradnje razvijaju i dobre odnose u oblasti odbrane, radi poboljšanja uzajamnog poštovanja, poverenja i razumevanja, poštujući partnerstvo za mir. Tako će unapređenje saradnje između dva Ministarstva odbrane i oružanih snaga dve države u oblastima od obostranog interesa unaprediti sveukupno dobre odnose Srbije i Nemačke. Podsetiću da je Nemačka najveći trgovinski partner Srbije i što se tiče izvoza i što se tiče uvoza. Verujem da će Sporazum u oblasti odbrane postojeću dobru saradnju između Nemačke i Srbije dodatno ojačati. Smatram da je otvorenost za uspostavljanje saradnje u svim oblastima od obostranog interesa i da je treba unapređivati dalje kako bi došlo do vidljivijih rezultata. Danas takođe usvajamo i amandman na Montrealski protokol. Ja ću iskoristiti priliku da se osvrnem na način na koji nam donošenje ovog značajnog dokumenta iz oblasti zaštite životne sredine pokazuje put kako da se kao globalna zajednica postavimo prema pretnji koju klimatske promene predstavljaju, ne samo našoj državi nego čitavoj planeti. Montrealski protokol usvojen je kao odgovor u to vreme na nedavno otkrivena oštećenja ozonskog omotača, poznatih kao ozonske rupe, nakon što je pronađeno da jedinjenja poput freona i halona koja se pretežno koriste u proizvodnji frižidera, klima uređaja, aerosola, odnosno boca za sprejeve, značajno oštećuju ozonski omotač koji štiti našu planetu od ultra ljubičastog zračenja koje je kao jedno od negativnih posledica po zdravlje ljudi, ima znatno veći rizik. Pre svega, značaj ovog protokola je u tome što je, verovatno, najuspešniji međunarodni dogovor iz oblasti zaštite životne sredine. Pokazalo se da je, pre svega, značajno da države koje su najveće i koje imaju najveću ulogu u kreiranju samog problema moraju da preuzmu vodeću poziciju u njegovom rešavanju i da povedu ostale države, kao i da omoguće podršku manje razvijenim državama, kako bi uspešno izvršile tranziciju. Jedna od prvih zemalja koje su zagovarale dogovor o hemikalijama koje štete ozonskom omotaču tada su bile SAD. To je omogućilo da se veliki broj zemalja od starta aktivno uključi u pronalaženje rešenja. Još značajnije je bilo to što je prvi dogovor bio zasnovan na tome da je neophodan visok nivo kooperacije i jedan od prvih dogovora koji je napravljen bio je da potpisnice sporazuma mogu da trguju ovim supstancama samo sa drugim državama koje su, takođe, potpisale protokol, što je poslalo signal svim državama o nivou urgentnosti i značaju problema. Takođe, pokazalo se da je neophodno jasno odrediti i konkretno navoditi šta je tačno zabranjeno i da ovakva rešenja za zaštitu životne sredine ne smeju da budu previše opširna i nejasna. Konkretno navođenje supstanci na koje se odnosi, i procesa, i proizvoda gde se one pretežno koriste omogućilo je brzo rešavanje problema i pronalaska odgovarajućih alternativa. Takođe, pokazalo se značajnim da se uključi i privreda i industrija u pregovore i donošenje odluka. Prilikom donošenja ovog protokola industrijski proizvođači su bili uključeni od samog starta pregovara i aktivno su sarađivali u cilju pronalaska najboljeg rešenja. Ono što treba reći jeste da nije dovoljno samo donositi zabrane, bez ikakvog obzira na privredu, kao što je ovaj protokol, proizvođačima koji su prestali da koriste proizvode zabranjenih hemikalija. Dobili su benefite, ali finansijsku i stručnu podršku kako bi mogli da razviju manje štetne proizvode i alternativu. Mi danas usvajamo i promene iz Kigalija koje su još jedan važan korak. Montrealski protokol je nekoliko puta menjan, kako bi se, između ostalog, omogućila kontrola novih hemikalija i stvaranje finansijskog mehanizma koji bi omogućio zemljama u razvoju da sprovode taj sporazum. Multilateralni fond za implementaciju Montrealskog protokola, finansijski mehanizam protokola obezbedio je zemljama u razvoju više od 3,5 milijardi dolara za postepeno ukidanje OSD. Važan korak je napravljen u oktobru 2016. godine kada je protokol izmenjen tako da uključi mere kontrole za smanjenje hidrohlor ugljenika, koji se koristi kao zamena za supstance koje oštećuju ozonski omotač. Međutim, pojedini hidrohlor ugljenici mnogo više doprinose klimatskim promenama od ugljen dioksida. Zemlje koje su ratifikovale amandman iz Kigalija, obavezale su se da u narednih 30 godina smanje proizvodnju i potrošnju HFC za više od 80%. Ono što sve sporazume koji su danas na dnevnom redu povezuje jeste da su oni okrenuti budućnosti i zato će poslanička grupa Socijaldemokratske partije podržati ove sporazume u danu za glasanje.
Zahvaljujem narodnoj poslanici Ćosović. Sledeći na listi, uvaženi narodni poslanik Uglješa Mrdić.
Zahvaljujem gospodine Krkobabiću. Uvažena ministarko, gospođo Vujović, uvažena gospođo Tanasković, drage kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije. Danas su pred nama i te kako važni sporazumi. Podržavam naročito sporazume u oblasti odbrane i sa našom prijateljskom državom Kraljevinom Maroko koja se pokazala kao nama prijateljska država, jer je među onim državama koje ne priznaje nelegalnu državu Kosova i koja smatra da su Kosovo i Metohija južna srpska pokrajina. Takođe, mi sa Nemačkom imamo nikada bolje odnose u istoriji, odlične odnose što se tiče ekonomije i privrede i tako je što se tiče politike odbrane. Takođe, raduje me i sporazum sa prijateljskom Ruskom Federacijom u oblasti kulture. Rusija dosta pomaže Srbiji i srpskom narodu. Mi smo pružili ruku prijateljstva Rusiji i saradnja sa Ruskom Federacijom u svim oblastima je jako dobra. Želeo bih u par rečenica da se osvrnem i na ono o čemu smo juče govorili, a to je Zakon o zaštiti potrošača. Istakao bih samo jedan podatak da je najveća prosečna plata u Republici Srbiji od opština, na teritoriji opštine Vračar, iznosi 107.000 dinara. Najveća prosečna plata je upravo na onoj opštini gde ima i najviše pristalica politike Đilasa, Marinike Tepić i Vuka Jeremića. Kada kažem najviše pristalica, ne kažem da ih ima više nego pristalica politike Aleksandra Vučića na Vračaru, ali u zbirnom broju u odnosu na njihove aktiviste i članstvo, Đilas ima saborce upravo među onim ljudima koji su dobili najviše od Srbije, a svaki građanin Srbije treba da veruje u politiku Aleksandra Vučića, jer vidite da su osetili benefit i oni koji su protiv SNS i Aleksandra Vučića. Prosečna plata u vreme Đilasa i žutih je bila oko 320 evra, 2012. godine. Sada je prosečna plata oko 560 evra, tačnije preko 560 evra, a na Vračaru je 107.000 dinara. Dakle, državno rukovodstvo vodi računa o interesima svih građana Srbije, da svi imaju koliko je to moguće, veće i plate i penzije. Najveću pažnju u današnjem izlaganju bih izdvojio na temu studentskog stanovanja zato što je tom politikom država pokazala da brine o mladima. Danas mladi ne odlaze iz Srbije kao što su odlazili za vreme DS i njihovih koalicionih partnera. Danas mladi ostaju u Srbiji zato što veruju u Srbiju, zato što veruju u politiku Aleksandra Vučića. Što se tiče studentskog stanovanja, želim da kažem da studentski domovi i u Beogradu i širom Srbije nikada nisu bili u boljem stanju. Samo ću se osvrnuti na podatke koje sam dobio što se tiče Studentskog centra Beograd. Studentski domovi u Beogradu su na zavidnom nivou u pogledu i kvaliteta smeštaja i ishrane i svih ostalih benefita za naše drage studente. Država stalno ulaže da bi obezbedila što optimalnije uslove za učenje i život studenata u našem glavnom gradu i u drugim gradovima, a da podsetim, ukupno imamo osam studentskih centara, 39 studentskih domova u Srbiji i 29 studentskih restorana. Primera radi, u studentskom domu „Studentski grad“ na Novom Beogradu, sve sobe imaju klimu, internet, zamenjen nameštaj i sređena su kupatila u svim sobama. Inače, taj studentski dom „Studentski grad“ je najveći studentski dom ne samo u Beogradu, nego i na prostoru bivše Jugoslavije. Kakve su cene smeštaja? Nikad bolje. Cena smeštaja na mesečnom nivou u studentskim domovima iznosi između 1.000 i 2.000 dinara za sve studente, zavisno od kategorije doma. Ovi domovi koji imaju kupatilo u svim sobama i gde je zamenjen nameštaj tu cena ide do 2.000 za ceo mesec. Što se tiče ishrane, cena ishrane za studente na dnevnom nivou u studentskim restoranima iznosi 171 dinar dnevno. Tačnije, cena doručka je 40 dinara, ručka, 72 dinara i večere 59 dinara. Takav odnos cene i kvaliteta ne postoji u Evropi, a to je omogućila država Srbija, to je omogućio predsednik Aleksandar Vučić, da i studenti koji iz unutrašnjosti dolaze da žive u Beogradu, da se i školuju i da imaju kvalitetne uslove, povoljne uslove i da može svaka porodica da priušti da ima studenta. Ove cene pokazuju, ja samo želim da podvučem, sledeći podatak: prosek za smeštaj i ishranu iznosi na mesečnom nivou između 50 i 60 evra, a samo da vam kažem da je prosečna cena iznajmljivanja stana na perifernim delovima Beograda oko 150 evra, plus troškovi. A gde su troškovi za hranu naših dragih studenata? Prema tome, i ova politika i Studentskog centra i Ministarstva prosvete i Vlade Republike Srbije, predvođena i našoj premijerkom Anom Brnabić i našim predsednikom Aleksandrom Vučićem, pokazuje da se vodi računa o studentima, vodi se računa o mladima, vodi se računa da se naši mladi školuju, ostanu u državi i nađu poslove. Želim da istaknem, pošto nam je ovde prisutna i naša draga ministarka za zaštitu životne sredine, gospođa Irena Vujović, i vaše ministarstvo, tj. vi lično, ste učestvovali u akcijama da bude zdraviji život u studentskim domovima Beograda i ako se ne varam, ukupno ste u toku ove i prošle godine zasadili 500 sadnica okolo studentskih domova na teritoriji glavnog grada Srbije. Dakle, o svakom sektoru se vodi računa. A protiv svega ovoga što sam nabrojao su Dragan Đilas, Marinika Tepić i Vuk Jeremić. Oni su protiv svega ovoga i oni žele referendumsku atmosferu u Srbiji, što pokazuju i preko ovih tekstova putem Đilasovih portala. Oni žele da naprave atmosferu za i protiv Aleksandra Vučića, tj. za i protiv Srbije. Oni koji su protiv Aleksandra Vučića, oni su protiv Srbije. Oni su protiv jake Srbije, ali su oni za jakog Đilasa i Vuka Jeremića i Mariniku Tepić, da dođu na vlast, da se vrate na vlast i da njihovi džepovi postanu još teži a oni još bogatiji, a još jači njihovi bankovni računi u zemlji i inostranstvu. Ali, na sreću, većina naroda u Srbiji je za Srbiju, a kada je neko za Srbiju, on je za Aleksandra Vučića i njegovu politiku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vuk Mirčetić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicom, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas se pred nama nalaze važni nacrti zakona i ja ću iskoristiti svoje vreme u plenumu da pričam o sporazumima koje je potpisala Republika Srbija. Pre svega, želim da istaknem da ovo nije prvi put da mi u plenumu pričamo o sporazumima i samo potpisivanje sporazuma i ratifikovanje istih znači da Srbija ima prijatelje svuda u svetu. Uzimajući u obzir saradnju u oblasti odbrane kao važan element globalne stabilnosti i stabilizacije, mogu da kažem da mi je drago da su dva sporazuma upravo u oblasti odbrane. Jedan od sporazuma o kojima danas diskutujemo je Sporazum sa Marokom u oblasti odbrane koji je u ime Republike Srbije potpisao ministar Selaković. Juče sam imao telefonski razgovor sa ambasadorom Srbije u Maroku, dr Ivanom Bauerom i saglasili smo se da je odnos sa Marokom od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju zbog njihovog odlučnog stava kada je u pitanju proglašenje tzv. države Kosovo. Sam sporazum kao krovni dokument otvara veći prostor za unapređenje saradnje u oblasti odbrane, a to je oblast u kojoj mi možemo zaista, zaista mnogo da ponudimo, od vojno-obrazovne i vojno-medicinske preko vojne-vojne do vojno-ekonomske i vojno-tehničke saradnje. Još jedan sporazum u oblasti odbrane je Sporazum koji smo potpisali sa Nemačkom. Kao što su prethodni govornici rekli, sam naš dosadašnji odnos sa Nemačkom može da se okarakteriše, odnosno saradnja može da se okarakteriše kao dobra, a ovaj sporazum omogućava još bolje unapređenje saradnje, na obostrani interes. Za samu Nemačku, kao i za ostale velike i važne države, je saradnja sa Srbijom od izuzetnog značaja, s obzirom na to da je Srbija važan faktor stabilnosti i mira u ovom delu Evrope. Kao članu Odbora za kulturu i informisanje, meni je veoma drago da je jedan od sporazuma o kojem mi danas ovde diskutujemo Sporazum koji smo potpisali sa Ruskom Federacijom. To je Sporazum o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara. Ovim sporazumom se osnivaju dva centra. Jedan centar je Kulturni centar Srbije u Moskvi, dok Rusija u Srbiji osniva Ruski centar za nauku i kulturu u Beogradu. Ono što je izuzetno važno, jeste održavanje i očuvanje kulture i tradicije Srbije u Rusiji i Rusije u Srbiji. Posebno me raduje što je jedan od osnovnih zadataka ovih centara koji piše u ovom sporazumu podrška sunarodnicima u inostranstvu. Dakle, da se zaštite njihovi interesi. Imajući u vidu predložene sporazume i samo unapređenje bezbednosnog okruženja, jasno se vidi da se na prvom mestu i ovde stavljaju građani i njihova bezbednost. Nama kao predstavnicima vlasti je od izuzetnog značaja i izuzetno nam je važno da pokažemo da su građani najvažniji. U prethodnom periodu smo snažno radili na tome da napravimo sigurno poslovno okruženje i da omogućimo da Srbija napreduje i bude prva. Mi moramo da se odvikavamo od toga da Srbija pobeđuje samo u sportu. To je, naravno, dobro i to je, naravno, važno, ali je za građene Republike Srbije još važnije da vide da Srbija pobeđuje i u rastu i u razvoju. Smatram da je prethodni period nedvosmisleno pokazao da Srbija gleda u budućnost. Ne volim da pričam o prethodnom periodu, jer prethodni period i arterije iz prethodnog perioda govore sami o sebi. Građani Republike Srbije dobro pamte prethodni period i političare koji su tada bili na vlasti. A danas ti isti reciklirani političari iz prošlosti pokušavaju da na najrazličitije i najkreativnije moguće načine dođu na vlast. Na sve, apsolutno sve načine, osim na onaj jedan jedini, kako treba, a to je putem izbora. A zašto? Zbog toga što znaju šta narod misli o njima. Hajde da pričamo onim jednostavnim narodskim jezikom, da se razumemo i da nazovemo stvari pravim imenom. Mi s jedne strane imamo opoziciju koja je okupljena oko Dragana Đilasa i ja tu ne pričam uopšteno. Dakle, šta god vam neko pričao, bilo ko iz opozicije, bilo koja da je stranka u pitanju, bilo koji da je pokret, ili kako god da ga nazovu, deo je tog bivšeg režima. Svi se sećamo i pričali smo o tome šta je bivši režim uradio i šta može da ponudi građanima Republike Srbije. Za sve vreme koje su oni bili na vlasti, šta su uspeli da urade? Uspeli su da rade i pokazali su da rade jedino za sebe i za svoje interese, a sada su naprasno smislili da mogu nešto drugačije. Da vam kažem, ono što oni govore najbolje govori o njima samima. Neka pričaju oni šta hoće, to je njihova stvar, ali još jednom moram da naglasim, još jednom moram da pitam, dokle ćemo više da trpimo i da slušamo pretnje na račun predsednika i njegove porodice? Ako pomenemo imena Danilo, Milica, Vukan, ja sam uveren da svi u sali, a verujem i veliki deo građana Republike Srbije znaju na koga se misli. Da li znamo kako se zovu deca bilo kog opozicionog političara? Ja ne znam. Verujem i da većina građana Republike Srbije isto to ne zna, ali ne zbog toga što mi nismo informisani, nego zbog toga što to apsolutno nije bitno. Šta je bitno ko je čije dete? Dakle, da se ostavimo pretnji deci, da se ostavimo tih stvari, to zaista nije u redu. Mi moramo da shvatimo, i to sam nekoliko puta rekao, da pretnja samo jednom ukoliko se obistini, ona više nije pretnja. Hajde da se to ne desi. Dakle, rekli smo da sa jedne strane imamo reciklirane političare iz prošlosti, sa druge strane imamo predsednika Aleksandra Vučića, a napornim i predanim radom predsednika Vučića i njegovom odgovornom politikom građani danas osećaju boljitak. Kada pričamo o boljitku tu ne pričamo uopšteno, već konkretno mislim na povećanje plata i penzija, na infrastrukturu, na nove puteve, na bolnice. Kada pogledamo koliko je samo fabrika otvorio u prethodnom periodu Aleksandar Vučić, koliko je tu novih radnih mesta, jasno se vidi u kom pravcu danas ide Srbija. Onoliko fabrika koliko je Aleksandar Vučić otvorio, svi iz opozicije da se skupe, mislim da ne bi mogli ni da okreče. Ono što nas motiviše da radimo još jače i još više jeste upravo to što građani Republike Srbije vide da je Srbija nepovratno otišla napred i da više niko i ništa ne može da je vrati unazad. Na nama je da uradimo sve što je do nas da Srbija nastavi da raste i da bude značajan faktor i na Balkanu, i na mapi Evrope, i na mapi sveta. Na nama je da nastavimo da radimo savesno i dogovorno i da se borimo da Srbija u narednom periodu napreduje još više. Takvo okruženje, dakle, okruženje u kojem napredujemo privlači i nove investitore i samim tim, ukoliko imamo nove investitore, imamo nova radna mesta, poboljšanje standarda građana itd. Podsetiću još jednom koji su to prioriteti Vlade Republike Srbije. To su: ubrzane reforme… Naravno, imamo šest prioriteta, dva od šest su ubrzane reforme i ekonomsko osnaživanje Republike Srbije. Sporazumi i predlozi zakona o kojima mi danas pričamo su u skladu sa prioritetima Vlade Republike Srbije i zajedničko im je unapređenje okruženja i to što pomažu da Srbiju pomeramo na bolje, da Srbija napreduje. To je suština ekonomske politike Republike Srbije. To je ono zašta se zalaže predsednik Aleksandar Vučić. To je ono zašta se zalažemo svi mi ovde, da građani Republike Srbije osete napredak i osete boljitak. Zato, moramo još snažnije da pružimo podršku predsedniku Vučiću, moramo da radimo još jače, još marljivije i da se još snažnije borimo za Srbiju, jer mi drugu Srbiju nemamo. Zbog toga ću u danu za glasanje podržati predložene sporazume. Pozivam koleginice i kolege narodne poslanike da takođe podrže sporazume i da zajedno nastavimo da se borimo još jače i još marljivije, jer nema predaje. Predaja nije opcija. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Sledeći na listi je uvaženi narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, dozvolite da kažem da ću, kao i moje kolege, podržati ove sporazume. Posebno ću nekoliko rečenica da kažem o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između vlada zemalja Republike Srbije i Ruske Federacije kada je u pitanju formiranje kulturno-informacionih centara. Odmah da kažem da to nije došlo preko noći. Ovo ima svoju tradiciju, svoju istoriju koja seže vekovima unazad. Dozvolite da kažem da je prijateljstvo Srba i Rusa građeno zaista vekovima, ne samo u kulturnom, istorijskom, duhovnom, antifašističkom, nego i u političkim vezama. Rusi nastanjeni u Srbiji, arhitekte i naučnici raznih struka bukvalno su preporodili Srbiju krajem 19. i početkom 20. veka i ostavili izuzetan trag dajući veliki doprinos kako nauci, tako univerzitetu, baletu, opere, arhitekture, heraldike, pa i stripa. Kralj Aleksandar Karađorđević je smatran prijateljom Rusa. Upravo uz njegovu podršku, poštovani narodni poslanici, i srpskog patrijarha Varnave otvoren je 1933. godine Ruski dom u Beogradu. Naglašavam posebno, u svetu danas postoji preko 60 ruskih domova, ali, naglašavam ali, samo je beogradski Ruski dom namenjen druženju Rusa i Srba. To nam, zaista, govori nešto. Neke najlepše zgrade i kuće u Beogradu projektovali su upravo ruski arhitekti. Do 1925. godine u Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca funkcionisalo je 17 ruskih škola. Ono što je veoma važno da naglasim radi građana Republike Srbije, Srbi i Rusi, kao dva naroda, nikada nisu bili u ratnim sukobima. To je jako važno zbog naših prijateljskih odnosa. Naprotiv, mnogi Srbi prateći putokaz pravoslavne vere bežali su od unijaćenja i katoličenja i u 18. veku naselili dve oblasti carske Rusije, Novajuserbiju i Slavenoserbiju. Nadalje, ono što je jako važno, to je da je Rusija bila jedini spoljno-politički saveznik Srbije od 1804. do 1813. godine, za vreme Prvog srpskog ustanka. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, naš srpski, crnogorski Petar Drugi Petrović Njegoš, upućen po amanetu Svetog Petra cetinjskog – mol' se Bogu i drž' se Rusije, je 6. marta 1835. godine u Sankt Peterburgu rukopoložen za vladiku Crne Gore i brda. Poštovani narodni poslanici, samo dan nakon austrijskog ultimatuma Srbiji 1914. godine, srpski kralj Aleksandar Karađorđević tražio je savet od ruskog cara Nikolaja Dugog Romanova, a on mu je poslao čuveni odgovor koji glasi: „Rusija ni u kom slučaju neće ostaviti Srbiju“. Uloga Rusije u Drugom svetskom ratu je nemerljiva. Preko 26 miliona Rusa dalo je živote za oslobođenje od fašizma i ugradila svoje živote u temelje slobode čitavog slobodoljubljivog sveta. Samo za slobodu Beograda Rusija je dala preko hiljadu života. Srbi i Rusi su narod istog korena, iste pravoslavne vere, skoro istog pisma i jezika. To nas dodatno povezuje i učvršćuje. Poštovani narodni poslanici, veliki Dositej Obradović bio je izvor pokušaja da se pokrene duhovni život u jednom srednjeevropskom prozapadnom pravcu. Kako znate, Dositej je bio zapadnjak, govorio je više zapadnih jezika, divio se engleskoj kulturi, a tvrdio je da su Engleskinje najbolje žene na svetu. Tu se prevario, bolje su Srpkinje. Ali, čim je prešao u Srbiju, nakon što ga je Karađorđe pozvao, koji je inače, kako znate, bio sklon Austriji, rekao je, citiram: „Karađorđe, okreni se Rusiji“. Završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, ako bi se iz svetskog slikarstva uklonilo rusko slikarstvo svet bi potamneo, ako bi se iz svetske muzike uklonila ruska muzika svet bi ogluveo, a svi vrlo dobro znate u ovoj sali, a i građani, ako bi se iz svetske književnosti uklonila ruska književnost svet bi zanemeo. I sada ono što je vrlo važno za nas i za građane Republike Srbije, i mi Srbi dali smo ogroman doprinos u formiranju savremene ruske države. Ne samo Rusi nama, nego i mi njima. Srbi su udarali temelje modernoj ruskoj državi. Daću samo tri primera. Prvo, grof Sava Vladislavić Raguzinski, Hercegovac poreklom, bio je sekretar ruskog cara Petra Velikog i ambasador Rusije u Kini. I, gle čuda, udario je granice između Rusije i Kine, koje se nisu, čini mi se, od tada do danas, jedino malo promenile za vreme predsednika Putina. Drugi primer, general grof Mihajlo Miloradović osnovao je rusku obaveštajnu službu i bio najzaslužniji u odbrani Moskve 1812. godine od Napoleona. I, gle čuda, od 30 generala u odbrani Moskve u Borodinskoj bici 10 su bili Srbi, naglašavam. Upravo je general Miloradović spasio Moskvu od Napoleona 1812. godine. Zbog kratkoće vremena neću da elaboriram o tome. Treće, grof Marko Vojinović, inače Užičanin, bio je osnivač i prvi general Ruske crnomorske flote. Evo, poštovani građani, kako su Srbi udarali temelje ruskoj savremenoj državi, a ne samo što su Rusi dali ogroman doprinos i našoj državi. Ono što je vrlo bitno na kraju o ovom sporazumu da kažem, jeste da je saradnju Srba i Rusa unapredio i doveo do vrhunca predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić i Vladimir Vladimirovič Putin, u svim oblastima društvenog života. Navešću samo nekoliko. Zahvaljujući ogromnim naporima predsednika Vučića i Vladimir Putina vraćen je 166 list Miroslavovog jevanđenja. Dalje, zahvaljujući predsedniku Vučiću Rusi su dali ogroman doprinos izgradnji Hrama Svetog Save na Vračaru, najvećem i najlepšem pravoslavnom spomeniku na svetu. Rus Rukavišnjikov je autor spomenika Stefanu Nemanji. Nadalje, Srbi zahvaljujući predsedniku Vučiću, koji ima izvanredne odnose sa Rusijom, nisu uveli sankcije Rusiji, kao što znate. Nadalje, Rusi su sprečili u Savetu bezbednosti Rezoluciji o genocidu u Srebrenici. Rusi su sprečili da se lažna država Kosovo učlani u UNESKO. Poštovani građani imam masu toga koje bi nabrajao, ali zbog kratkoće vremena, dovoljno je i ovo, da vidite da ovaj sporazum ima svoju tradiciju. Dozvolite sada da kažem, da smo svedoci stalnih brutalnih, neviđenih, medijskih napada, medija pod kontrolom Dragana Đilasa na predsednika Vučića, njegovu porodicu i njegove roditelje. Ti medijski napadi, lažima i izmišljotinama i podmetanjima su sprega tajkunsko-mafijaških i politikanstkih grupa i pojedinaca, koji svi skupa imaju samo jedan jedini cilj, a to je satanizovati Aleksandra Vučića, njegovu porodicu i njegove roditelje, kako bi ustupio vlasti i oni došli ponovo na vlast u Srbiji, kako bi Srbiju doveli tamo gde su je već jedno doveli, a to je do bankrota, i to ne izborima, kako kažu, nego ulicom, onako kako su to učinili i 5. oktobra. Đilasovi mediji idu još dalje, sada napadaju sve ono što je Aleksandar Vučić dobro za građane Republike Srbije, napadaju izgradnju auto-puteva, cesta, mostova, škola, bolnica, svega što je za dobro državu Srbiju i građane Srbije, i ne samo to, napadaju državu i njene najsvetlije simbole, državnu himnu, SPC, čak i grb Republike Srbije. Tako su Đilasovi mediji žestoko napali himnu Bože pravde, samo zato, gle čuda, što je intonirana na početku školske godine, da bi je slušali naši đaci. To se može samo kod nas desiti, ni u jednoj zemlji, zaista, ne, i to od strane Đilasa i njegovih medija. Njima su se pridružili i pojedini Đilasovi i Jeremićevi mrzitelji svega što je srpsko u liku advokata Bože Prelevića, inače, u narodu znanog i među advokatima „Boža lažov“, doktora Vesne Pešić, poznata u narodu zvana „Vesna snajperista“, jer se zalagala da predsedniku Srbije cev u glavu, i onog nesretnog Teofila Pančića. Ovaj Pančić je napisao, da himnu Bože pravde, da joj nije mesto u školi. Ove ideje su na tragu ustašluka i fašizma. Doktor Vesna Pešić kaže da je neodgovarajuća, a jedna novinarka na Đilasovoj televiziji je kazala, citiram - nije normalno da deca idu u školu uz stihove služi srpsku braću dragu, završen citat. Pozivam Tužilaštvo Republike Srbije da u članu 173. Krivičnog zakonika se kaže – citiram ga - ko javno izloži poruzi Srbiju, njenu zastavu, grb i himnu kazniće se novčanom kaznom ili zatvorom - završen citat. Đilasov i Jeremićev advokat Božo Prelević je zaista napao intoniranje himne na početku školske godine, i gle čuda, advokat kaže, to ne piše u Ustavu. Ne samo što laže, pa, ne piše u Ustavu da se tablica množenja uči. On pripada onoj garnituri koja nam je izbacila u trećem razredu osnovne škole iz područja slušanja muzike Marš na Drinu. On spada u onu generaciju, poštovani građani koja nam je izbacila u osmom razredu iz srpskog jezika, Ivan Goran Kovačić „Jama“, deseto pevanje, vratićemo to u nastavne planove i programe. Poštovani advokat, a bivši koministar zna da se u Grčkoj, članici EU svako jutro intonira na početku nastave grčka himna. Verovatno zna, ali ovde iz drugih pobuda govori. Đilasovi pajtosi napali su ustoličenje Joanikija za mitropolita Crnogorsko-Primorskog, zamislite čuda, tako je Nenad Čanak u narodu znani „Nešo gicoje“, je išao 5. septembra 2021. godine na Cetinje kao član terorističke grupe Đukanovićevih komita, da se suprotstavi ustoličenju mitropolita i suprotstavi ovom svetom činu. Čanak u narodu zvani „Nešo gicoje“, taj sveti čin je nazvao sramnim, a ustoličenje Joanikija potpuno da je sramota. Poštovani građani televizije sa nacionalnom frekvencijom svako jutro puštaju da blati Srbiju „Nešo gicoje“, a evo i danas je to radio, dok mi sedimo u ovom visokom domu. Čanak je dokazani neprijatelj države Srbije, a evo i argumenata. On je 5. marta 2017. godine izjavio kao propali predsednički kandidat, citiram – spreman sam da priznam nezavisnost Kosova. Završen citat. Još tada je javno tužilaštvo trebalo reagovati u skladu sa kaznenim zakonom Republike Srbije. Čanak je dve godine kasnije 24. juna 2019. godine opet izjavio, citiram – Kosovo nije Srbija, nego prostor na kome žive neki ljudi koji imaju zaokruženu državnu celinu. Završen citat. Bez srama, bez stida, a vi ga, televizije sa nacionalnom frekvencijom zovite svaki dan da blati Srbiju. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, nemački diplomata, Gert Arens je u svojoj knjizi koja nosi naslov Diplomatija na rubu, posvedočio da je Nenada Čanak u narodu zvani „Nešo gicoje“, 13. decembra 1991. godine poslao lordu Karingtonu i konferenciju o Jugoslaviji, gle čuda, memorandum Vojvodine u kojem je kazao, citiram – budućnost Vojvodine jeste da postane konfederalna jedinica Srbije, a ako to Srbija ne prihvati, onda će Vojvodina biti nezavisna država. Evo javnom tužilaštvu argumenata. Nenad Čanak je zagovornik nacije vojvođanske. Čanak u narodu zvani „Nešo gicoje“, je 11. januara 2020. godine u Zrenjaninu zatražio od države Srbije za Vojvodinu izvršnu, sudsku, zakonodavnu vlast i da bude država. Tada je izjavio, citiram – „Ovo je novi početak, upamti Aleksandre Vučiću“, ja sam Vojvođanin. Evo ga, stvara vojvođansku naciju, kao što to radi i njegov kolega u Crnoj Gori, Milo Đukanović, inače bivši Srbin. Vi to vrlo dobro znate. I oni su potpuno isti. Kada to kažem, evo argumenata, i jedan i drugi zakleti su neprijatelji i mrzitelji Srbije i srpskog naroda. I jedan i drugi su za nezavisnost Kosova. I jedan i drugi su se zalagali i rekli da se u Srebrenici desio genocid. I jedan i drugi napadaju Srpsku pravoslavnu crkvu. I jedan i drugi bili su protiv ustoličenja Joanikija, na Cetinju. I jedan i drugi su za nezavisnu Vojvodinu. I ono na kraju što je važno, i jedan i drugi su jad i beda, moralne mizerije i Čanak i Đilas i Marinika Tepić i Jeremić, podržavaju lažnu državu Kosovo, nemam vremena da vam iscitiram i njih, to sam već radio. Promovišu vojvođansku naciju i jedni i drugi. Podržavaju šefa balkanske mafije Mila Đukanovića. Protiv su ustoličenja Joanikija za mitropolita crnogorsko-primorskog. U takvo društvo, gle čuda opet se pojavilo društvo „Apel 88“, među kojima su verovali ili ne, Vesna Pešić, Nikola Samardžić, prof. Vesna Pusić, iz Hrvatske, Dinko Gruhonić, nesretni Lekić i dalje da ih ne nabrajam. Poštovani građani Srbije, ja mislim u ime vas, zaista tražim od tužilaštva da pokrene postupke protiv Nenada Čanka i ovih osoba, jer da je pravo tužilaštvo Nenad Čanak je davno treba biti u buvari, odnosno zatvoru. Ja se čudim tužilaštvu Republike Srbije što ne reaguje. Svi ovi o kojima sam govorio, su strani poslušnici, jadnici i bednici, takve ih smatraju većina građana Republike Srbije i ne samo mi, takve ih smatraju i njihovi inostrani gospodari. I na kraju, dok oni svakodnevno satanizuju predsednika Vučića, Republiku Srbiju, SPC, rasrbljavaju Srbe širom regiona, dotle Aleksandar Vučić svakodnevno vodi politiku mira, politiku bezbednosti, politiku solidarnosti, politiku dobrosusedstva, a za takvu politiku potrebno je dvoje, ovo odgovaram jednom narodnom poslaniku danas, Srbija je uvek spremna za to, politiku ekonomskog napretka naše zemlje, a to sve zarad budućnosti naše zemlje i naše otadžbine. Hvala.
Hvala, prof. Atlagiću. Sa vašim izlaganjem završićemo ovaj deo sednice. Nastavljamo posle pauze u 15,00 časova. Zahvaljujem.
Poštovani poslanici, nastavljamo sa redosledom narodnih poslanika prema prijavama za reč. Prvi na spisku u drugom delu sednice je gospodin narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospođo ministar sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, imamo zaista važne tačke dnevnog reda koje mnogo govore o tome kakva je politika Vlade Republike Srbije i njeno opredeljenje, strateško pre svega, i predsednika Republike Aleksandra Vučića. To je vrlo jasno svakome ko prati politiku Srbije od 2012. godine do danas da se Srbija vrlo jasno i vrlo nedvosmisleno kreće ka članstvu u Evropskoj uniji, ali pored tog našeg strateškog cilja da budemo član evropske porodice, naroda u tom formalno-pravnom smislu, mi želimo da razvijamo jednako kvalitetne i jednako dobre odnose sa svim zemljama sveta, posebno, naglašavam, sa onim zemljama koje su prema nama tradicionalno prijateljski nastrojene, kao što su Rusija, Kina i druge zemlje koje su nedvosmisleno u bezbroj navrata podržale Republiku Srbiju što u UN, pa i na drugim forumima gde je podrška Srbiji bila potrebna. Naglašavam, podrška Srbiji pre svega u borbi za očuvanje našeg teritorijalnog integriteta i suvereniteta u odbrani Kosova i Metohije kao sastavnog dela Republike Srbije. Sporazumi o kojima danas govorimo govore, rekao sam, o tome da Srbija želi najbolje odnose sa svima u svetu i to vidimo i kroz Sporazum sa Saveznom Republikom Nemačkom u oblasti odbrane, to vidimo i sa Kraljevinom Maroko. To vidimo i kada je u pitanju ekologija. Znači, u svim aspektima života Vlada Republike Srbije trudi se da učini sve što je u njenoj moći kako bi život građana Srbije bio sigurniji i bezbedniji. Ja hoću da govorim i o tome što se često u ovim opozicionim portalima, kao što su, ne znam, „Direktno“, „Nova“ i ostali, koji su ne samo opozicioni, nego tajkunsko-mafijaško-kriminalni portali, predvođeni i plaćani direktno iz džepa Dragana Đilasa, onim ukradenim novcem, otetim od građana Srbije, gde govore o tome da mladi odlaze iz zemlje, nemaju budućnost u Srbiji, nemaju perspektivu. Mi smo pokazali kao Srpska napredna stranka i kako gledamo prema mladima i kako gledamo prema njihovoj budućnosti time što smo otvorili preko 200 fabrika predvođeni predsednikom Srbije Aleksandrom Vučićem i time omogućili mladima da stiču, da dobijaju radna mesta, da zarađuju, da grade svoje porodice. Ali, takođe mislimo i na studente, pa radimo to, sistemski pomažemo. Videli smo da postoji manjak mesta u studentskim domovima i radimo na tome da se ti kapaciteti povećaju, da se poboljšaju uslovi, ali vodimo računa i onoj socijalnoj komponenti, da to ne bude preskupo za naše ljude i vodimo računa, takođe, i o kvalitetu. I, kao što moj kolega uvaženi Uglješa Mrdić rekao, nigde u Evropi sigurno nemate po tim cenama u studentskom domu sobu i ishranu za studente kao što imate u Srbiji. Kada poredite kvalitete i cenu, to je zaista jedna vrhunska usluga i na tome svaka čast Vladi Republike Srbije i predsedniku Aleksandru Vučiću što su u nadljudskim naporima uspeli Srbiju da podignu sa kolena na koja su je bacili kriminalci i tajkuni kao što je Dragan Đilas, Mišković i druga ološ koja je ovom zemljom harala od 2000. do 2012. godine, politikom mržnje, politikom haosa, politikom ucenjivanja građana Srbije da ako oni ne budu na vlasti, propade Srbija. Što su oni bili duže na vlasti Srbija je zapravo tek tada propadala. Srbija je svoj krah, a građani Srbije su se nadali, priznajem i ja, naivno 2000. godine da će nešto u ovoj zemlji da se promeni na bolje. Verovali smo, hajde da dođe do promena, da se promeni vlast zbog naroda, zbog toga sveta koji nam je obećao da će dati i novac i da će Srbiju brzo primiti u svoje članstvo. Od svega toga nije bilo ništa. To su DOS, Demokratska stranka i svi njeni sateliti okupljeni oko nje, a danas Dragan Đilas i ti sledbenici te i takve politike, tajkunsko-mafijaške, kriminalne, su iskoristili tu priliku, tu naivnost, tu dobrotu građana Srbije, u iskrenu želju da budemo slobodna, demokratska, evropska zemlja, oni su zloupotrebili da napune svoje džepove, a da isprazne džepove građana Srbije, slamarice, da sve što su građani decenijama sticali rasprodaju u bescenje strancima, da poklone svojim kriminalcima, svojim tajkunima i jedino su posle 12 godina oni izašli srećniji iz svega toga i bogatiji, a građani Srbije dovedeni na ivicu propasti i bede. Podsećam vas, građani Srbije, a i vas, kolege narodni poslanici, građani ove zemlje koji su ostali bez posla u vreme Demokratske stranke, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, Jeremića i ostale bagre su sekli prste sebi u štrajkovima, jer godinama nisu plate primali, jer kada dođu ujutru, krenu na posao, srede se, doteraju i kažu – idem da zaradim za užinu detetu, on dođe do fabrike, a na fabrici katanac, lanac. Nema više njegovog radnog mesta i vraća se kući, pogleda suprugu i decu i kaže – pakujemo kofere, idemo odavde. E tako je nastalo to u vreme Demokratske stranke da 50.000 mladih ljudi beži iz ove zemlji, pa smo postali jedan od lidera u svetu prema iseljavanju ljudi baš u to vreme, od 2000. do 2012. godine. Građani Srbije su prepoznali 2008. godine, kada je osnovana SNS i 2012. godine, kada je pobedila na izborima, prepoznali su šansu, priliku, poslednju priliku da se u ovoj zemlji nešto promeni, da konačno tajkuni izgube vlast u Srbiji, a da građani dobiju svoju državu u svoje ruke, da se tajkunima i kriminalcima oduzme država, jer ni u jednoj zemlji mafija ne vodi državu, samo je u Srbiji mafija bila ta koja je sedela u ministarskim foteljama u predsedničkoj fotelji, samo u Srbiji. Samo su u Srbiji kriminalci tajkuni izdavali naređenja ministrima šta treba da rade, takve zakone treba da donose i u kom pravcu treba zemlja da se kreće. To je jedino bilo moguće ovde. Imali su saradnju i medijsku, potpuno su medijsku scenu držali. Medijski magnat u to vreme Dragan Đilas je sve minute na svim televizijama države. Niste imali nijedan opozicioni mediji. Gde je postojao opozicioni mediji sa nacionalnom frekvencijom? Gde je to mogao glas opozicije da se čuje na nekoj gledanijoj televiziji, gde, voleo bih da mi to neko kaže? Sećamo se radio „Fokusa“, tu je moglo nešto i da se čuje, uz brojno ometanje, uz brojne podmetačine uz upade raznoraznih bandita i ostalih u takve radio stanice koje su pokušavale tu slobodu da povrate građanima Srbije. Onda se oni danas, neću ni da citiram, kolega Bakarac je lepo govorio o svemu tome, koliko oni u tim svojim medijima bezobrazlukom, iživljavanjem nad građanima Srbije, da bi zadovoljili jednog kriminalca, jednu lopužu kakav je Dragan Đilas, se trude da satanizuju ne samo predsednika Republike, imate pravo javne ličnosti i političare da napadate koliko god hoćete, ali se oni trude ne da sruše Aleksandra Vučića politikom, nego da ga sruše tako što će mu udarati na decu, tako što će da mu napadnu sina, tako što će ćerku, pa na kraju, i malog Vukana. Kažu - oni su punoletni. Pa jel Vukan punoletan? I njega sa tri ili četiri godine, i za njega su govorili da je pašče, za Danila da ga treba ubiti. Pozivali su na silovanje Milice. Bolje da ne govorim kada uđete na njihove portale i kada pogledate kako se obraćaju prvoj dami Republike Srbije, gospođi Tamari Vučić, kakve komentare njihovi botovi, naručene komentare pišu o njoj. Pa, kažu – dobro, to piše tamo neko. Pa naravno, taj neko je inspirisan tim tekstom koji objavljujete, konkretno ovaj. To nije ni portal direktno, oni samo zapravo citiraju misli Dragana Đilasa. Oni su prenosnik njegovih misli. Ne treba uopšte da se zovu uopšte portal. To nije portal. Portal bi trebao da vas informiše objektivno, istinito, pa sviđalo se to nekome ili ne. U ovom slučaju imate samo prenosnike misli jednog tajkuna i ispunjavanje njegovih muzičkih želja. Što više i dalje pljunete Aleksandra Vučića i njegovu decu, dobićete više lajkova, dobićete više komentara, dobićete više hvalospeva. Razne organizacije će reći da ste visokoumni, veliki intelektualac, veliki stručnjak za ko zna šta sve. Građani Srbije to znaju, pa to se vidi i po pregledima tih portala, to se vidi po tiražima tih novina koji su počeli da štampaju, koliki je tiraž 1.000, 2.000 primeraka, to je potpuno beznačajan tiraž, ali nije beznačajna misao koja se pojavljuje i ideje koje se podstiču kroz takve portale i kroz takve medije. Kriminalizuje se jedna porodica. Kriminalizuje se svako ko se usudi da kaže istinu o tome da je Dragan Đilas od ove zemlje i od ovog naroda, pre svega, ukrao 619 miliona. Svako ko sme da kaže i da pomene preko 50 računa koji su mu pronađeni u inostranstvu, odmah se proglašava za krezubog, smrdljivog, ružnog, glupog, neobrazovanog, s kupljenom diplomom i ne znam ni ja čime sve. Uđite, pogledajte saopštenja u kojima se govori o tim računima, dokazi gde se iznose, ne samo saopštenja, jer saopštenja su neki politički tekstovi, obraćanja građanima, ali dokazi gde se iznose činjenice, slike tih računa, brojevi tih računa, nema argumenata, ima samo psovki i uvreda. Ni danas, kada budu komentarisali dešavanja i naše nastupe sa ove sednice, neće reći ništa pohvalno o tome kako napreduje vojska, kako unapređujemo stanje u ekologiji. Neće ništa reći o stanju u studentskim domovima da je bolje nego što je bilo, ni onoj socijalnoj komponenti da su naši studentski domovi i ishrana u njima najjeftiniji u Evropi, a kvalitet odličan u skladu sa cenom, o tome neće govoriti, da smo povećali kapacitete, ni to neće govoriti. Reći će – idu 50.000 mladih iz Srbije. Pa, evo, za ovih devet godina bi ispalo da je otišlo pola miliona mladih iz ove zemlje. Koliko oni govore, ova zemlja je maltene prazna za tih 15 ili 20 godina. Ja ne znam da li mi postojimo uopšte u ovoj zemlji ili smo i mi otišli? Verovatno ne postojimo. Jesmo li i mi neka magla? Suština svega je da je Dragan Đilas i ono što on nudi građanima Srbije jedna velika šarena laža, i to opasna, ona otrovna jabuka koju bi neko trebao da zagrize i da nestane ova zemlja, a da bude još više stotina miliona u njegovim džepovima. I da onda jednog dana, kada bi se ponovo promenila vlast u zemlji, to bude kasno da se bilo šta za Srbiju učini. Ne daj Bože kada bi Đilas sa svojim kriminalcima, svojim ubicama i svojim kasapima seo ponovo na čelo Srbije, od ove zemlje ne bi ostalo ništa. Kako je rekao – šest meseci, inače prestaje da se bavi politikom. Pa, taman za šest meseci bi nestala Srbija. Kaže dovoljno im je šest meseci. Sigurno, kakav je stručnjak za krađu, verujem da mu je šest dana dovoljno da postavi temelje i da opljačka sve za nekoliko meseci. Ima planove, ima, ima i kadrove, ali za pljačku, za otimačinu, a neki, kako kaže profesor, njegovi neki ključni kadrovi za taj prevrat, koji bi on priželjkivao, su u zatvoru. Pa je histerija onda još veća na tim portalima, jer šta da rade, glavni komandosi nisu u mogućnosti da izađu na ulicu. Glavni prijatelji njihovi ubice nisu u mogućnosti da izvrše ono što oni hoće, a to jeste likvidacija predsednika Aleksandra Vučića. Dok god je Aleksandar Vučić živ, dokle god je te politike koju on vodi i personifikuje, nema povratka na vlast tajkunima i kriminalcima. Nema pljačkanja ove zemlje. Nijedan portal u ovoj zemlji neće uspeti da motiviše nikog i inspiriše ni na kakvo zlo, niti da bilo kog ubicu i tajkuna više ikada dovede u Srbiji na vlast, jer gledali smo kako to izgleda. Pa smo i videli danas, moram jedan o tih njihovih nesrećnih tekstova da prokomentarišem, tj. izjavu najvećeg tajkuna, kriminalca i zlotvora u Srbiji, Dragana Đilasa, koji kaže da maltene na izbore neće da izađe. Da li je neko u Srbiji uopšte očekivao da će on da izađe na izbore? Ja nisam očekivao to. Nisam očekivao da će on izaći na izbore zato što na tim izborima on ne može ništa da uradi. Na tim izborima samo može još veće komplekse da dobije i još veće frustracije nego što su one sad. Bojim se da bi onda bila dilema da li je za zatvor ili za ludnicu. I on svestan toga na izbore neće. I svestan toga preti, pazite, preti otvoreno građanima Srbije – ako niste za mene, e ja ću na ulicu, pa ću da divljam na ulici, pa ću opet da palim parlament, pa ćemo opet da gađamo kamenicama policiju, pa ćemo opet da palimo automobile, pa ćemo da razbijamo izloge, pa ćemo da krademo patike, pa ćemo da palimo televiziju, pa ćemo da upadnemo u REM. Čekajte, njima sad evropski parlamentarci ne valjaju? Da li će otići u Brisel? Ja se bojim za ljude u Briselu da li će on tamo da dođe, pa kamenicama tamo nekog da gađa. Da li će i to u svom vrhuncu i napadu tog ludila i histerije i to da učini? Oni kažu da mi nismo za EU iskreno, a oni jesu, pa su protiv stavova evropskih parlamentaraca. Pa neće ni njihove stavove da prihvate. Naravno da neće. Poštovani građani Srbije, uvažene kolege, ne zanima njih ni EU, ni Evropski parlament, ni izborni uslovi, a mnogo su bolji nego oni kad su bili na vlasti. Ne valja im ni taj cenzus od 3%. Pitam – zašto vam to ne valja? Šta fali cenzusu od 3%? Pa, to je prilika da više vas ludaka uđe u parlament, ali nema dovoljno ljudi koji su spremni da za takvo ludilo glasaju, pa vam je 3% mnogo, pa je to onaj san, i to onaj san o beloj lađi, a neće nikada da on zajaše na toj beloj lađi, njegova lađa je otplovila odavno. Odavno mu je otišla i beli konj i bela lađa i neće on više da jaše ni građane Srbije ni bilo koga u ovoj zemlji, niti će više ikada njegovi lepljivi prsti da se dokopaju državne kase, gradske kase, bilo čega. Njemu se najviše sviđa u Beogradu. Tu je komforno, nema potrebe da ide po selima, njemu se gade i Srbija i srpska sela i srpske banje. Znate, nije tu baš sve do kraja uređeno, pa nije fensi sve, baš onako lepo, nema uvek nekih nalickanih kafića, pa šta će on da ide van Beograda, šta će mu izbori u Srbiji na republičkom nivou. On gleda Beograd. Tu je najviše para, tu gde je najviše novca najveći ološ gleda da zgrne, da se što pre opljačka ta gradska kasa koja je od onog minusa od milijardu i 200 miliona jedva sređena. Jedva je sadašnji ministar finansija Siniša Mali uspeo da dovede Beograd u red i gradsku kasu, pa bi opet oni i našli bi oni tu projekte koje bi nam opet prodavali, ali nema dovoljno ljudi koji hoće za to da glasaju. Nema dovoljno naivnog sveta. Građani Srbije nisu ni naivni, ni glupi, dovoljno su politički zreli, dovoljno politički pismeni i, znate šta, dovoljno znaju da izbroje ono što imaju u novčaniku. Za vreme Dragana Đilasa minimalac 15.000 dinara, danas 300 evra. Za vreme Dragana Đilasa plata ni 300 evra nije bila. Uglavnom je bila po 200, 250 evra. Danas 560, biće i preko 600 sledeće godine. Znaju građani Srbije da broje, znaju građani Srbije sve, građani Srbije sve vide. Ja jedva čekam te sledeće izbore na kojima ćemo da im pokažemo gde im je mesto, da će neki od njih da završe u zatvorima, neki od njih će otići u penziju, neki daleko od politike, ali svakako ostaće daleko od kase i daleko od novca građana Srbije. Živela Srbija. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Ivan Ribać. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Pre svega bih, uvažena ministarka, želeo vama da se zahvalim na velikom zalaganju i požrtvovanosti u obavljanju vaših aktivnosti i čestitam na fantastičnim rezultatima koje postižete u prethodnom periodu i što dajete sve od sebe da naši građani žive u zdravijem, bezbednijem okruženju. Nastavio bih sa svojim govorom. Poštovani građani, u celokupnom procesu reforme naše države, zakona normi, institucija, pred nama je danas set sporazuma koji će doprineti boljoj, sadržajnijoj i kvalitetnijoj saradnji sa predmetnim zemljama, što će svakako za rezultat imati ono čemu stremi opšta politika SNS i ove vlasti, a to je jačanje međunarodnog položaja i ugleda naše zemlje u svetu, jačanjem prijateljstva i saradnje sa svim onima koji cene naše iskrene i prijateljske namere sa osnovnim ciljem, a to je poboljšanje života naših građana. Moje kolege su sasvim iscrpno obrazlagale većinu od ovih sporazuma, tako da neću puno trošiti vremena, ali želeo bih da kažem nešto što prethodnih nedelja i meseci zaokuplja pažnju naše javnosti. Naime, iako sa zemljama koje sa pravom sebe mogu smatrati velikim silama, sa kojima uzgred da kažem imamo sve bolje odnose, naročito na polju finansija i ekonomije, jer smo pouzdan i u svakom slučaju kredibilan partner koji drži datu reč i obećanja i ne menja ih u skladu sa dnevno-političkim interesima, kako su imali manir naši prethodnici, mi smo kao odgovorna vlast svesni da velike, moćne zemlje vrlo često umeju da naprave jasnu distinkciju između ekonomskih, političkih, geostrateških i drugih interesa. To plastično znači da ako jedna velika sila ima određene ekonomske interese za saradnju sa drugom zemljom, to ne mora apsolutno da ima nikakve uzročno-posledične veze sa tim da će ta ista zemlja, po nekom drugom pitanju političkom, imati dijametralan stav. Kao što reče Vinston Čerčil – nema doživotnih prijatelja, već samo interesa i u skladu sa time interesi su shodno tome zvezda vodilja u međunarodnim odnosima. U slučaju Srbije, dolaskom SNS na vlast, jedne patriotske vlasti, u najlepšem i najboljem smislu te reči, koja misli i dela isključivo u interesu sopstvenog naroda, a ne ličnom interesu, koji je najčešće u saglasju sa interesima stranih ambasada, naši strani prijatelji su videli da su dobili partnera sa kojim mogu da ostvaruju određene ekonomske interese i saradnju. Ne smemo smetnuti sa uma da će se truditi na sve načine da svoje geopolitičke interese koje imaju ostvare, a naročito po pitanju Kosova i Metohije, po pitanju situacije u Bosni i Hercegovini i drugim. Kao odgovorni ljudi nećemo, kako naš narod kaže, da kukamo nad našom sudbinom, nego ćemo voditi jednu racionalnu politiku sa zadatkom očuvanja bezbednosti i teritorijalnog integriteta, kao primarnim ciljem, i razvoj naše ekonomije, boljeg života svih naših građana, a sekundarnim, ali ništa manje bitnim, ciljem. U svakom slučaju, nećemo se kao neke naše komšije ponositi da idemo po stranim ambasadama po mišljenje i zadatke kako i šta raditi, već ćemo gledati da uvažavajući naše prijatelje iz inostranstva zadržimo sopstveni integritet, sopstveni autoritet i dignitet kako bismo partnerski rešavali sva politička i geopolitička, geostrateška i sva ostala pitanja koja se u datim trenucima učine nerešivim. U skladu sa ovim što sam prethodno naveo, poslednjih nekoliko meseci se daju primetiti određeni pojačani pritisci iz raznih centara moći na našu državu. Podsetiću vas: Ratko Mladić je u Hagu osuđen na doživotnu robiju, presuđeno je Jovici Stanišiću i Franku Simatoviću, setimo se one režirane sednice Saveta bezbednosti UN, podsetiću vas na sramnu, na naučnim osnovama neutemeljenu rezoluciju u Srebrenici koja je brže bolje usvojena u parlamentu bratske nam Crne Gore i one lažne okupirane države Kosovo, tu je frapantni Inckov zakon o negiranju genocida, nametanju Kristijana Šmita za visokog predstavnika u Bosni i Hercegovini, podizanje tenzija u Crnoj Gori od strane bivšeg režima Mila Đukanovića i na mala vrata uvođenje nacije – Vojvođanin na predstojeće izbore. Ako pored sve ove pritiske sa jednim sportom koji je obeležio značajan deo mog života, to je boks, to vam je isto kao kada u jednom ćošku ringa imate jednog boksera, a u drugom ćošku imate njih 10 koji vas napadaju neprestano, menjajući se jedan za drugim, a vi u tom trenutku trebate da gledate da preživite, da sačuvate živu glavu, a nakon toga da možda zadate neki poen i da se na kraju nadljudskim naporima trudite da pobedite taj meč. To je ona situacija u kojoj se nalazi naša država sa predsednikom na čelu. Veštim manevrima, mudrošću, snalažljivošću, manirom velikih državnika i korišćenjem nadljudskih potencijala ova Vlada sa njim na čelu gleda da odgovori svim izazovima i nađu najbolje rešenje za sve ove pritiske koje sam naveo, a da pri tom iznađu način da građani i društvo ne osećaju suštinsku težinu tih pritisaka, već da osete da se kvalitet života menja malo po malo, ali na bolje iz dana u dan, da vidi i oseti da su mu primanja veća, da putuje novim putevima, da uživa u novim kulturnim sadržajima, da se raduje našim sportskim uspesima, da se leči u novim bolnicama i da veruje i zna da onaj ko sedi na čelu ove države misli i radi isključivo u njegovom interesu. Poštovani građani, ako uzmemo u obzir sve ove moje prethodno iznesene tvrdnje o pritiscima na našu zemlju i kako se ova vlast sa njima nosi, zamislite da u ovako politički kompleksnoj situaciji predstavnici onih koji sada participiraju, odnosno pretenduju da opet dođu na vlast, da se oni nalaze, naravno pretenduju da dođu na vlast isključivo ukoliko ih mi postavimo tamo bez ikakvih izbora, jer time prave alibi za svoje neuspehe, jer ne mogu, verovatno, ni cenzus da pređu, a apriori odbijaju sve uslove koje im ova vlast postavi, ti uslovi su znatno bolji, ali u najmanju ruku isti onakvi kakve smo mi imali kao vlast 2012. godine na izborima. Zamislite, npr. da je gospodin Đilas premijer ili predsednik ove države i da ode npr. na sastanak sa Angelom Merkel, po kojoj sada vešto birajući politički momenat kada će to uraditi, obasipa je drvljem i kamenjem samo zato što je imala dobru i korektnu saradnju sa predsednikom naše države. Zamislite njega da sedi sa predsednikom Putinom, Si Đinpingom ili drugim velikim državnicima? Verujem da ste i vi uvereni da je to neuverljivo i obeshrabrujuće. Zamislite da u budućoj vlasti neku poziciju dobije npr. gospodin Nenad Čanak i da on odlučuje nešto u korist naše države. Isti onaj koji se sa svojim koalicionim partnerima trudi da uvede ovu izmišljenu naciju „Vojvođanin“, sa njegovim koalicionim partnerima koji na svojim političkim pamfletima i propagandnom materijalu jasno naznačeno govore da je Vojvodina država, odnosno republika. Isti onaj koji je, kako je naveo uvaženi kolega Atlagić, 1991. godine pisao memorandum lordu Karingtonu gde je definisao i tražio da Vojvodina bude nezavisna, neutralna i demilitarizovana država ili što je 2017. godine priznao da je Kosovo nezavisna država i koji se svakim danom diči svojim prijateljstvom sa onima koji bi najradije voleli da Srbija i srpski narod nestane sa političke mape sveta, sa Aljbinom Kurtijem ili gospodinom konvertitom Milom Đukanovićem. Nazvao sam ga „konvertit“ zato što je nedavno 1990. godine u intervjuu NIN dao izjavu, citiram: „da je ponosan na srpsko poreklo i na slavnu istoriju srpskog naroda“, a danas je jedan od osvedočenih i deklarisanih mrzitelja Srbije i SPC, što se ne trudi da sakrije, odnosno to potencira u svakom smislu. Zamislite npr. da resor spoljnih poslova u budućoj nekoj vladi za koju oni participiraju i pretenduju na nju, gospodin Jeremić, dobije npr. Ministarstvo spoljnih poslova, on koji je onako nevešto ili možda vešto i dobro osmišljeno, to ćemo ostaviti istoričarima da presude, postavio pitanje Međunarodnom sudu pravde radi donošenja presude o legalnosti samostalnog proglašenja nezavisnosti „republike Kosovo“ ili što je prebacio rešavanje kosovskog pitanja sa terena Saveta bezbednosti UN na teren EU i time znatno otežao prostor za manevrisanje našoj državi. Ili, na primer, da MUP dobije gospodin Obradović koji malo po malo poseže za fizičkom silom kao argumentom u rešavanju određenih problema, udaranjem, vređanjem, napadima na slabiji pol i srednjovekovnim metodama borbe za dolazak na tako željenu vlast, a koji je svesrdno podržan od strane auto-šovinističke intelektualne elite, koja za program ima jedino poziv na revanšizam, na neposlušnost, na demonstracije, na korišćenje oružja i prolivanje krvi po srpskim ulicama. Ili da gospodin pretenduje na Ministarstvo pravde, gospodin Aleksić, koji je pred tim istim organima pravosnažno osuđen kao klevetnik jer je lažno optužio brata predsednika Republike da se bavi nezakonitim radnjama. Evo, vidimo sve češće da se pojavljuje i gospodin Žarko Korać, profesor, koji se sad pojavio da bi samo osudio nezavisnu komisiju doktora Gideona Drajfa, jednog od najvećih stručnjaka za izučavanje Holokausta, koji je, zamislite, na naučno utemeljenim činjenicama dokazao da se u Srebrenici nije desio genocid, već strašan zločin koji svako zdravog razuma mora da prizna. Sada taj gospodin Korać nalazi način da dokaže da kredibilitet te komisije nije bio na visokom nivou, da nisu ti ljudi bili stručni, odnosno sve se trudi da na bilo koji način dokaže da ta odluka da Srbi nisu krivi za genocid nije tačna. Naravno, da ne izostavimo gospodina Bojana Pajtića, koji je idejni tvorac deklaracije o ugrožavanju Vojvodine od strane Srbije, jedan od inicijatora pokretanja tog pitanja vojvođanske nacije, koji sada na sve načine, koristeći najprizemniji vokabular, gleda da napadne svakoga iz ove vlasti, iako ga gospodin Saša Radulović apostrofirao direktno sa dokazima, imenom i prezimenom, prozvao da ga je direktno zvao da učestvuje u pljačkaškim privatizacijama.. Poštovani građani, da ne nabrajam dalje, verovatno bi trajalo do devet večeras, zamislite se samo da bilo ko od ovih ljudi vodi našu državu u ovako složenoj političkoj situaciji, da brine o našoj ekonomiji, o našoj bezbednosti, da brine o međunarodnom ugledu naše zemlje u svetu. Verujte mi da bi na ovu zemlju bio stavljen katanac u roku od mesec dana. Završiću sa sledećim. Ja verujem da mnogi od nas iz SNS ili iz ove vlasti nekome nismo simpatični ili nismo prijemčivi po bilo kom osnovu, ali poštovani građani, ovde se radi o egzaktnim i jasno merljivim rezultatima. Nemojte da vam vređaju inteligenciju. Uporedite situaciju onda i sada, plate su onda bile prosečno 320 evra, danas je 560 evra. Uporedite količinu izgrađenih auto-puteva, uporedite koliko smo, evo oni se diče tim jednim mostom, mi smo samo u Beogradu izgradili tri mosta, a u celoj Srbiji preko 500 mostova. Uporedite broj kulturnih ustanova, broj bolnica i sve ostalo što može da se izmori i odgovor će vam biti vrlo jasan. Ne glasa se za nekoga ko vam je simpatičan na bilo koji način, već za nekoga ko ima hrabrost, ima mudrost, ima znanja da obezbedi bolji, lakši i sadržajniji život vama i vašoj porodici. Zato vas, poštovani građani molim, kao zadnju rečenicu, u narednom periodu se molim vas nemojte obazirati na gnusne laži i izmišljotine koje će vam biti plasirane, u narednom periodu od strane onih koji pretenduju da dođu na vlast, isključivo naravno radi lične koristi, koji nemaju apsolutno ništa drugo da vam ponude osim tih laži, već verujte u ono što možete da vidite i osetite po svakodnevnom boljitku vašeg života i vaše porodice. Hvala.
Zahvaljujem, gospodinu Ribaću. Reč ima narodni poslanik Boris Bursać. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, poštovana gospođo Vujović sa saradnicom, pred nama se danas nalazi set vrlo bitnih i konstruktivnih predloga zakona, a ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o saradnji u oblasti odbrane. Pre svega, osećam potrebu i dužnost da se zahvalim Kraljevini Maroko na principijelnom stavu o ne priznavanju jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova. Na ovaj način Kraljevina Maroko je pokazala da poštuje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, da je odgovoran i pouzdan partner. Samim tim želja za unapređenjem bilateralnih odnosa između Srbije i Maroka sasvim je opravdana. Dakle, Kraljevina Maroko je iskreni prijatelj Srbije zato što je protiv jednostrano proglašenih rešenja, zato što je protiv separatizma, zato što je protiv ugrožavanja nacionalnog jedinstva Srbije. S toga je razumljivo da postoji jedno jako prijateljstvo između naša dva naroda i da Srbija kao odgovorna država radi na jačanju saradnje sa Marokom u raznim formama i različitim oblastima. Konkretno, danas je na dnevnom redu upravo Sporazum koji je rezultat te odgovorne politike i dobrih i prijateljskih odnosa naših dveju država. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko u oblasti odbrane ima jasan cilj, a to je uspostavljanje jednog pravnog osnova za vojnu saradnju između ugovornih strana i njihovih nadležnih organa, pre svega u oblasti odbrambene i bezbednosne politike, vojno-ekonomske i naučno tehničke saradnje, vojnog obrazovanja, obuke i vojne medicine. Da budemo precizniji, ovim Sporazumom saradnja između ugovornih strana može obuhvatati sledeće oblasti – obuka i vojne vežbe, industrija odbrane, logistička podrška, informaciona bezbednost i sajber odbrana, razmena iskustava i stručnosti, vojno zdravstvo, operacija održavanja mira, vojna istorija, arhive, i muzeologija i naravno drugi oblici saradnje o kojima se strane dogovore. Dakle, sklapanje ovakvih sporazuma nije samo preka potreba već i obaveza svih nas, jer cilj opravdava sredstvo, a cilj je bezbednost Srbije i njenih građana. Republika Srbija pomno prati promene u okruženju i prilagođava svoju odbrambenu i bezbednosnu politiku tim promenama, kako bi na najbolji način zaštitila svoje nacionalne i odbrambene interese, a to su, pre svega, očuvanje suverenosti i teritorijalne celovitosti, vojna neutralnost i briga o celokupnom srpskom rodu. Zato ću ja lično, a nadam se i moje kolege, podržati ovaj, kao i ostale predloge, u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku, modernu i pre svega bezbednu Srbiju. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Goran Pekarski. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar sa saradnicima, neću da dužim i hteo sam samo da podržim ove sporazume između Vlade Republike Srbije i vlade Nemačke i Maroka. I ranije smo imali pred nama ovakve sporazume i sve smo ih podržali. Želim da kažem da su neki pomislili da će Srbija odlukom o vojnoj neutralnosti izvršiti pucanj sebi u nogu i da će se na taj način naći u samoizolaciji, da se za to opredelila, ili da će se naći u nekoj teškoj izolaciji od strane drugih. Međutim, pokazalo se da Srbija od tog trenutka kada je prigrabila svoju slobodu odlučivanja, da sarađuje mnogo više na svim poljima, a pogotovo na polju bezbednosti. I dobro je da mi razvijamo saradnju sa drugim državama na polju bezbednosti, da razmenjujemo i podatke i informacije i iskustva, jer na taj način podižemo borbenu osposobljenost zemlje za odbranu. Ali, zemlja se ne brani samo razmenom podataka i razmenom iskustva. Zemlja se brani i vojskom. Nama je potrebno odsluženje vojnog roka, redovno odsluženje vojnog roka. Nama je potrebna vojska. Podsetiću, ministar odbrane, Nebojša Stefanović, je rekao svojevremeno da ako želimo da imamo vojsku, moramo da imamo vojnika. Neki su to doživeli sa podsmehom, gde su rekli da je to logično i da to ne treba napominjati. Međutim, nisu shvatili suštinu. Imati vojnika ne znači imati personu koja će biti obučena u uniformu i koja će da maršira i solutira, imati vojnika, srpskog vojnika, znači imati dobro opremljenog i dobro osposobljenog vojnika koji će odgovoriti zahtevima ratišta 21. veka, vojnika koji će biti osposobljen i opremljen da sačuva svoj život, da mu se poveća bezbednost. Kada smo već kod bezbednosti, hteo sam da kažem da je dobra inicijativa i ovo što predsednik Srbije Aleksandar Vučić radi, što oprema vojsku i što je najavio opremanje vojske savremenim borbenim sistemima, složenim borbenim sistemima, sofisticiranim oružjem na polju ratnog vazduhoplovstva, protivvazdušne odbrane i u borbi protiv elektronskog dejstva. Ja bih iskreno voleo da vidim na nebu Srbije Jak-130 kao školsko-borbeni avion, jer to znači da su naši piloti počeli da se obučavaju za letenje na letelicama pete generacije. Voleo bih da vidim i stari Su-25 "Gavran", koji je pandan američkom A-10 "Tanberboltu", onog što nas je zasipao sa osiromašenim uranijumom na Kosovu, voleo bih da vidim i helikoptere M-28 i K-52, voleo bih da vidim Tor M-2, jedini sistem koji u pokretu može da gađa letilice a da i u pokretu štiti svoje jedinice. Što se tiče protiv elektronske borbe, bilo bi dobro da imamo i sisteme "auto baza", sisteme "Krasuha -2", četvorka bi bila još bolja, za dvadeseticu ona je nešto sasvim drugo, ona još nije isplivala na površinu. Hteo bih još nešto da dodam, nešto što baš nema direktne veze sa ovim sporazumima o odbrani, ali ima veze i sa odbranom, i sa vojskom, ima veze sa politikom, sa ekonomijom, ima veze sa budućnosti Srbije, a to je dosledna politika koju Srbija i predsednik Aleksandar Vučić vode. To je politika kompromisa. Predsednik Srbije Aleksandar Vučić je skoro rekao da Srbija želi i hoće da uđe u EU ali da neće raskidati dobre odnose sa Kinom i sa Rusijom. Ponudio je kompromis - da poštuje tuđe interese i traži i bori se za zaštitu interesa Srbije. Politika kompromisa koju predsednik Srbije zadnjih dve-tri godine nudi je politika budućnosti, politika koju neki, nažalost, ne shvataju. Neke evropske zemlje, još uvek ponesene nekom svojom ubeđenošću, možda realno, možda i ne, da su vojno, ekonomski i politički dominantne kompromis odbacuju sada kao način razmišljanja. Ali, definitivno, 21. vek ili bar godine koje dolaze sada, u nekom budućem periodu, će biti obeležene kompromisom, jer tako to mora da bude. Meni je drago da predsednik Srbije forsira tu vrstu politike. Na kraju bih samo pozvao građane Srbije da se svi vakcinišu, jer to nam je jedina odbrana od ove pošasti koja se zove Kovid 19. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicom, dame i gospodo poslanici, danas su na dnevnom redu sporazumi koji su izuzetno važni. Naime, to je deo naše spoljne politike, koja je jedna od ciljeva Vlade Republike Srbije. Pre nego što krenem da govorim, govoriću o sporazumima između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju i uslovima delatnosti kulturno-informativnih centara, ja zaista moram da se nadovežem na govor svog uvaženog kolege Pekarskog i da kažem, da zamolim, evo, još uvek govorim sa maskom, juče je bilo zaraženo više od pet hiljada ljudi, umrlo je 23, to je mnogo, jedan čovek kad nestane je mnogo a 23 je mnogo, sa tendencijom da se taj broj širi, što nije dobro. Ne mogu da shvatim da Srbija kao zemlja koja je bila na vrhu po vakcinaciji na početku, imali smo četiri vrste vakcina, dobili urgentno, ne mogu da verujem da smo sada zadnji na lestvici u Evropi po vakcinaciji. Švedska je bila najgora, sad je 64-65% vakcinisanih. Zašto mi ne? Mnogo je mala šteta, skoro nikakva, samo imate reakciju ili nemate od vakcine nego od toga da se razbolite. Šta bi bilo da nemamo kovid bolnice? Napravio je predsednik i Vlada tri kovid bolnice, imamo 2.000 ležajeva samo za kovid bolesnike. Ljudi, uozbiljite se, umiru mladi ljudi, nije dobro. Ovo sam morala da kažem kao građanin Republike Srbije i žena koja voli ljude. Prosto, struka je struka. Treba da slušamo struku. Svako ima svoj krst, ali mislim da je najnormalnije da primimo vakcinu. Što se spoljne politike tiče, mi smo u poslednjih 10 godina jedna od vrlo respektabilnih zemalja u svetu, zahvaljujući izuzetnoj mudrosti i harizmi, požrtvovanosti i patriotizmu gospodina Vučića, predsednika Republike Srbije. Zahvaljujući njemu dobili smo i te vakcine među prvima u Evropi, pa i na svetu, ali zahvaljujući njemu došlo je masa investicija u Republiku Srbiju. Direktnih stranih investicija ove godine samo … milijardi do sada, otvoreno preko 300 fabrika, zaposlena masa ljudi. Setimo se samo te 2012. godine i o tome ću uvek da pričam. Idu izbori pa da ljudi znaju. Bilo je nezaposlenih 26%, danas 9,5%. Da nije bilo Kovida, bili smo na broju 7,5%. Ljudi ulažu. Zašto? Zato što smo stabilna zemlja, zato što smo respektabilna zemlja. Gospodin Vučić je odavno prerastao što se mudrosti i patriotizma tiče, granice svoje zemlje. Mislim da bi mogao da vlada bilo kojom zemljom, ali baš zato, znam da idu izbori, znam da su ljudi postali nervozni, naročito ovi oko Đilasa, njegova klika, za ostale znam da se bave politikom na najbolji mogući način u smislu da prave programe, ali ovi su postali kao osice pa im nije dosta što smo mi sendvičari bezzubi ostali, a ne vidim nijednog bezzubog i sendvičara ovde, a i ti ljudi moraju da žive od nečega. Ovo su vrlo obrazovani i kulturni, divni ljudi koji se bore za zemlju. Šta rade ovi drugi? Napadaju, prozivaju. Zašto su ljudi sendvičari? Pa nisu imali šta da jedu do te 2012. godine. Sve su živo pokrali, pa samo on 619 miliona evra, po računima razno raznim, na raznim destinacijama, još 35 miliona što smo našli. Videćemo koliko još. Ljudi nemaju šta da jedu, 400.000 ljudi je bilo otpuštenih. Danas smo zaposlili preko 300.000 ljudi. Kažu – kako? Pa lepo. Pogledajte. Vi ste ugasili 600 fabrika. Sve čega ste se dotakli ste uništili, prah i pepeo. Mi gradimo. Gradimo kovid bolnice, gradimo bolnice. Bili smo nekad zadnji na lestvici što se zdravstvenih usluga tiče, danas smo u prvih 15, ispred pet zemalja EU, ispred Španije, Italije. Gradimo škole. Renovirali smo 90% škola. Gradimo bolnice, gradimo puteve. Izgradili smo 350 kilometara autoputeva. U izgradnji je još osam autoputeva. Znači, bićemo zemlja sa najvećim procentom autoputeva na svetu. Tako se dovode investitori. Ko će da dođe u neku zabit? Izgradili smo svoj društveni sistem kako treba, radimo na međuljudskim odnosima, radimo na susedima u smislu… Evo, „Mini Šengen“, četiri vrsta sloboda – ljudi, kapital, usluge, roba, povezivanje ekonomsko. Tako se radi. Ne možemo živeti u okruženju ako nismo dobri sa komšijama. Na svakih 50 godina smo ratovali, naravno ne mi Srbi, nego nam je uvek sve nametnuto, uvek vodimo odbrambene ratove. Sad sam se udaljila od teme, jer sam se strašno iznervirala kada sam videla. Po enti put, pošto ću govoriti ovde o kulturnom centru i kulturi, a kultura je način života, iznerviralo me je to, bila sam pogođena zato što je po enti put vređano dostojanstvo jednog čoveka i njegove dece. Dirajte nas, radite šta god hoćete sa nama, govorite šta god poželite, ali nemojte dirati našu decu. To je naše blago, porodica je svetinja. Zašto dirati tuđu decu? Ostavite to jednom zauvek. Ovo je enti put kako govorimo o tome. Ja zaista ne znam kako se koje dete naših nazovi protivnika koalicionih, mislim, nisu ni protivnici, prosto sa drugačijom politikom, potpuno se razlikuju od nas, oni imaju neku svoju ideologiju koja je meni potpuno tuđa, mi imamo ciljeve, ostvaruje za bolju budućnost građana Republike Srbije, ali nemojte dirati decu. Non-stop pričamo o deci. Šta vam je krivo dete od tri godine? To je skaradno, ljudi, to je nekultura, to je prosto odvratno. Ostavite se toga, dajte pravite planove, idu izbori. Sve smo odradili što ste želeli. Hoćete cenzus 3%? Dobro, vi ste dali, kada je trebalo da mi dođemo na vlast tada ste podigli cenzus sa 3% na 5%. Evo, sad smo mi spustili sa 5% na 3%, sve što tražite dali smo, dajte, ostavite našu decu na miru. Morala sam to da kažem, prosto je izašlo iz mene, zato što mislim da je to skaradno. Eto, skaradno, ne postoji nešto što bi se uporedilo sa izrazom skaradno. Opametite se više. Što se Ruske Federacije tiče, to su naši provereni prijatelji, tradicionalni prijatelji, slavenske duše, šta god poželite imate u Rusiji. Hoćete Mendeljejev sistem, hoćete dijamante, hoćete istoriju, kulturu, tradiciju, hoćete, šta god, književnost, slikarstvo, balet. Divna fascinantna zemlja sa predivnim ljudima. Zato sam se i odlučila, pošto ne bih da pričam pola sata, nego prosto da kažem par reči o tome, na sreću došlo je vreme da se otvori naš kulturni centar u Moskvi, pošto postoji kulturno-naučni centar ruski u Beogradu. Kad poznajete zemlju, kada je upoznate, kada naučite jezik vi ćete je i zavoleti. Tako se jača. Zašto postoje ovi centri? Zato što treba da jača bilateralna politika, zatim da bi se upoznali sa kulturom i tradicijom jednog naroda. Dobro je što će ovakvi centri imati kao svoj sadržaj masu izložbi, da li će to biti umetničke slike, fotografije, šta god. Tu je, takođe, osnivanje klubova, rad sa sunarodnicima. Postoji dosta Rusa koji žive u Republici Srbiji. Biće odeljenja za učenje stranih jezika, naravno ruskog i srpskog. Znači, samo boljitak. Em se jačaju bilateralni odnosi, em se upoznajete sa kulturom i lepotom jedne zemlje, em možete mnogo toga da naučite za vrlo pristojan novac. Što se tiče ovih kulturnih centara, ono što se meni dopalo je i to što će postojati banka podataka, tako da ćete vi klikom na dugme moći da saznate bilo koje informacije što se kulture tiče i tradicije jednog naroda, bilo srpskog ili ruskog, zavisi šta vas interesuje. Takođe, moći će sarađivati država sa lokalnim samoupravama, naravno država sa državom, ali i sa lokalnom samoupravom. Upravo se to desilo pre par godina. Dok sam ja bila na gradskoj opštini Voždovac bilo je promovisanje kulture na opštini Voždovac različitih država, tako da smo ugostili preko 20 država i bilo je jako impresivno. Naravno da je tu bila Narodna Republika Kina, 15 dana je trajala promocija kulture i naroda Narodne Republike Kine, takođe Rusije, ali je bila i Slovačka, Bugarska, Grčka, Izrael. Tako se radi. Ako želimo da stvaramo prijatelje, kao što stvaramo, ako želimo da budemo što bliži sa ljudima, ako želimo da imamo što bolje bilateralne odnose, ako želimo da ljudi shvate koliko smo mi jedan dobar narod, mislim na narode i narodnosti koje žive u Republici Srbiji, svi ljudi iz Republike Srbije. Trebalo bi da se nešto nauči, da se zna. Svakako, u danu za glasanje ja ću podržati sve ove sporazume. Još jednom molim građane da se vakcinišu, jer ukoliko ne možemo … nama spasa nema, ne nama, nego to će trajati beskonačno. Hvala na pažnji. Živela Srbija!
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Miloš Terzić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, uvažena ministarka, danas na dnevnom radu imamo dva sporazuma iz oblasti odbrane. Jedan između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko i jedan sporazum iz oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke. Diskusija o sistemu odbrane i sistemu bezbednosti nikada nije suvišna i svakako da će ovi sporazumi o kojima danas diskutujemo doprineti da dođe do uspostavljanja još bolje međudržavne saradnje između zemalja koje su potpisnice sporazuma, dakle između Republike Srbije i između Kraljevine Maroko i Savezne Republike Nemačke iz oblasti odbrane. Srbija realno tek posle 2012. godine kreće da vodi jednu suverenu, slobodnu i nezavisnu politiku suprotnu od izdajničke politike kakvu su vodili pripadnici bivšeg režima, koja je bila oličena kroz političko delovanje Borisa Tadića, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića. Želim da istaknem da su ovi sporazumi iz oblasti odbrane zaista važni, ali je još važnije da u narednom periodu radimo ono što smo radili prethodnih godina, a to je da na svakom mestu i uvek prvog štitimo, čuvamo i branimo srpske državne i nacionalne interese i da poštujemo našu vojnu neutralnost. Za našu državu je danas najvažnije da jačamo našu ekonomiju pre svega, naše odbrambene kapacitete, našu vojsku i da jačamo naš zdravstveni sistem. To je upravo politika koju vodi SNS i predsednik Aleksandar Vučić. Evidentni su, tj. evidentan je napredak u svakoj od tih oblasti pojedinačno i to je ono što građani Srbije vide, dobro čitaju i vrlo dobro razumeju i baš zato pružaju apsolutnu i neprikosnovenu podršku politici koju sprovodi SNS. Srpski odbrambeni kapaciteti su danas mnogo veći nego što su bili 2012. godine. Srpski odbrambeni kapaciteti su sistematski uništavani u periodu od 2000. do 2012. godine. Naša vojska gotovo da je bila u potpunosti ponižena i razoružana i to uopšte nije čudno zato što su sistem odbrane tada vodili ljudi kao što su Ponoš, Šutanovac, Boris Tadić. To su ljudi koji su javno govorili da Srbija više nikada u budućnosti neće imati nikakvih bezbednosnih pretnji i bezbednosnih izazova. To su ljudi koji su javno govorili da se Srbija nikad više u budućnosti neće braniti vojno, već isključivo diplomatskim putem. Mogu samo da zamislim kako su se u tim trenucima osećali pripadnici srpske vojske i njihove starešine kada su slušali sve te nebuloze koje su izgovarali Ponoš, Tadić i Šutanovac. Onda me i ne čudi što se nikada u vreme bivše vlasti bivšeg režima nije ozbiljno diskutovalo i ozbiljno govorilo o zaštiti srpskih državnih i nacionalnih interesa i o poštovanju naše vojne neutralnosti. Nikada se za vreme bivšeg režima nije iskreno govorilo o strategiji nacionalne bezbednosti, nikada se nije govorilo o saradnji sa ODKB-om kao jedan vid uspostavljanja ravnoteže u odnosima između Srbije i svih drugih vojnih saveza, ali naravno uz poštovanje naše vojne neutralnosti i uz očuvanje naše političke samostalnosti i nezavisnosti. Nikada se u vreme bivšeg režima i bivše vlasti nije govorilo o opremanju Vojske Srbije, o nabavci protivvazdušnih odbrambenih sistema, o kupovini novih aviona. Sve to danas posedujemo zahvaljujući ozbiljnoj i odgovornoj politici koju smo vodili u sistemu odbrane i sistemu bezbednosti. Ne da bismo bilo koga ugrozili, ne da bismo bilo koga napali, već da bi naša vojska bila faktor odvraćanja svakome ko u bilo kojem trenutku pomisli da može da ugrozi srpske državne i nacionalne intrese. Nikada se za vreme bivše vlasti nije ozbiljno govorilo o sistemu dobrane zato što se vodila jedna ponižavajuća politika pristupanja Srbije NATO paktu, zato što se na svaki način izbegavalo da se osnaži Vojska Srbije i kao što sam rekao da se uspostavi politika saradnje sa svim vojnim savezima, ali naravno i pre svega uz poštovanje naše političke samostalnosti i nezavisnosti. Kada već govorimo o sistemu odbrane veoma je važno da pomenemo i Strategiju nacionalne bezbednosti. Dakle, jedan državni akt kroz koji je prožeta sva ona dobra politika u oblasti odbrane i bezbednosti koju sprovodi srpska država u prethodnom periodu. Mi po prvi put imamo situaciju da u državnim dokumentima o kulturi pamćenja, da govorimo o obeležavanju događaja iz naše slavne, ali i tragične prošlosti. Mi po prvi put govorimo u jednom takvom dokumentu o razvoju patriotizma, jer je izuzetno važno da bismo jačali sistem odbrane i bezbednosti da imamo patriotski obrazovano stanovništvo, posebno buduće generacije i da oni budu svesni te odgovornosti. Čim tako naše političko delovanje proizvodi negativne reakcije kod ljudi kao što su Dragan Šolak, Dragan Đilas, Bakir Izetbegović, Milanović, Milo Đukanović i slični njima, to znači da smo na dobrom putu i da radimo nešto zaista dobro za srpski narod i za srpsku državu, ali ne samo za naš narod i za našu državu, već i za čitav region, jer će se u nekoj doglednoj budućnosti verovatno i čitav region Balkana suočavati sa bezbednosnim pretnjama i bezbednosnim izazovima, na primer, zbog povratnika sa ratišta iz Sirije, Iraka, Avganistana. Dakle, to nije samo problem Srbije već čitavog regiona, i može biti problem za čitavu Evropu. Mi moramo da predupredimo, eventualno stvaranje potencijalnih terorističkih ćelija, posebno na prostoru KiM i BiH. Zato je važna međudržavna saradnja iz oblasti odbrane i oblasti bezbednosti. Kada već govorimo o regionu, ne mogu da razumem iskreno, u odnosu na sve ono što se događalo prethodne nedelje u Crnoj Gori, na Cetinju, Dragana Đilasa da izjavi u jednom svom intervju da je Srbija ta koja je izvoznik kriza u regionu, da je Srbija ta koja je remetilački faktor u okruženju. Dakle, taj čovek koristi svaku moguću priliku, svaki mogući trenutak da za sve živo optuži svoju državu i srpski narod. Sa druge strane me to ikreno i ne čudi jer se postavlja kao perjanica lažne drugosrbijanske elite i istupa upravo sa takvim stavovima. To su vam poštovani građani, tipični ideološki naslednici onoga što je govorio i radio npr. Jovo Kapičić, i Dragan Đilas je danas neko ko govori na isti način kao što je govorio Jovo Kapičić, koji je govorio da je Srbija 1918. godine zajahala Crnu Goru, a on je došao 1945. da živi na Dedinje. Svojim potomcima je ostavio kafiće po centru Beograda, i zamislite, Srbija je ta koja 1918. zajahala Crnu Goru. Ma, nije valjda? Zato hoću da poručim svim drugosrbijancima i autošovinstima u Beogradu, da od 2012. godine srpsku državu konačno vode ljudi koji vole Srbiju, uz poštovanje naravno, prava svih nacionalnih manjina koje u Srbiji žive. Gotovo je sa vređanjem dostojanstva srpskog naroda. Više niko ne može da nas spreči da aktivno učestvujemo u političkom životu i da se iskreno borimo za srpske nacionalne i državne interese jer više monopol na ideju progresa u srpskom društvu zahvaljujući SNS ne drži druga Srbija. Više nikad neće uspeti da prevare srpski narod. Srbija je danas motor razvoja čitavog regiona i te rezultate i tu energiju vide svi građani Srbije, a vidim da su posebno mlađe generacije i mladi ljudi srećni zbog toga. Hoću naravno, da ostavim i svojim kolegama da kažu nešto o sporazumima koji su danas na dnevnom redu, ali pre nego što završim hoću da iskoristim priliku da osudim monstruozne napade na porodicu predsednika Aleksandra Vučića. Dakle, mi ne smemo da dozvoljavamo da u javnoj sferi imamo ljude kao što su nekakvi Brkići, Marinike Tepić i razni Đilasovi poltroni koji će da pozivaju na suđenje detetu od četiri godine, samo zato što se preziva Vučić. Svi zdušno i kao institucije i kao društvo moramo da osudimo napade na decu, jer deca ne smeju da budu predmet političke borbe. Sa tom praksom jednom za svagda mora da se prekine i da se tome stane na kraj. Ali, to je jasan dokaz, da oni nemaju, ta ekipa okupljena oko Đilasa, Marinike Tepić, Jeremića, Tadića, da oni nemaju nikakav plan, program, nikakvu politiku i da im je jedini cilj da uklone sa političke scene predsednika Aleksandra Vučića i da uz nekakvo nasilje i nekakve obojene revolucije, bez političke volje građana Srbije, dakle, bez izbora, dođu na vlast, jer ne mogu da oproste, isfrustrirani su, i ne mogu da oproste Aleksandru Vučiću to što Srbija nepovratno ide napred, nepovratno napreduje, i što to sada nezaustavljiv proces. Ne mogu da mu oproste to što te rezultate vide svi građani Republike Srbije. Ne mogu da oproste Aleksandru Vučiću upravo to što je Srbija danas motor ekonomskog razvoja čitavog regiona, što imamo najveći ekonomski rast u Evropi i što to vide građani Republike Srbije. Upravo zbog toga i njemu i SNS daju apsolutno i neprikosnoveno poverenje. Mi ćemo svakako i narednih godina nastaviti da se borimo za to da Srbija vodi jednu nezavisnu, suverenu i slobodnu politiku, da jačamo naše zdravstvo, našu ekonomiju, našu vojsku, i nećemo nikome dozvoliti da pokuša da umanji uticaj srpskog naroda na Balkanu i borićemo se za to da više niko ne pomisli da može da nam menja istoriju, krade identitet, da napada SPC, kao što je to bio slučaj 2004. godine, a sve su to ovi iz bivšeg režima, ovi rasipnici iz DS i Tadić i Đilas i Jeremić nemo posmatrali, kada su goreli vekovi na KiM, kada su goreli srpske crkve i manastiri, a oni prstom nisu mrdnuli. Treba naglasiti da jedino SNS može da garantuje još bolju budućnost za sve građane Republike Srbije. I da jedino SNS može da garantuje ono što smo građanima Srbije i obećali, a to je da ćemo im omogućiti ono što zaslužuju, a to je upravo još bolji životni standard, najsavremenije zdravstvo, a mladim ljudima još bolje uslove za život i rad u Srbiji. Svakako da ću u danu za glasanje podržati sve sporazume koje danas imamo na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Vladica Maričić. Izvolite.
Hvala vam, uvažena predsedavajuća. Uvažena ministarko sa saradnicom, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas na dnevnom redu imamo set međunarodnih sporazuma koje Republika Srbija zaključuje, kako sa međunarodnim institucijama tako i sa mnogim državama u svetu. Ovi međunarodni sporazumi samo potvrđuju poziciju Srbije kao kredibilnog partnera i međunarodnim organizacijama i zemljama istoka i zapada, i evropskim zemljama, i zemljama sa severa Afrike. Zasluga tome pripada isključivo mudroj politici predsednika Aleksandra Vučića, politici koju Srbija vodi od 2012. godine, koja se razlikuje i od one politike 90-ih i od one politike 2000-ih. Znamo da je 90-ih godina Srbija bila zemlja koja je bila u izolaciji, 2000-ih se ta Srbija otvarala prema svetu tako što se svima za sve izvinjavala, tako što su joj interesi pojedinih stranih zemalja bili ispred interesa građana Srbije, a od 2012. godine vodimo suverenu politiku, politiku partnerstva i sa istokom i sa zapadom, a sve u cilju boljeg života naših građana i prosperiteta Republike Srbije. Posebno bih se osvrnuo na Sporazum o zajmu koji Republika Srbija zaključuje sa Bankom za razvoj Saveta Evrope, za realizaciju projekta pod nazivom „Studentsko stanovanje“. Taj projekat podrazumeva završetak studentskog doma u Nišu i izgradnja potpuno novog studentskog doma u Beogradu. Studentski dom u Nišu nalazi se na lokaciji tehničkih fakulteta u ulici Aleksandra Medvedeva, u kampusu gde se nalaze tri tehnička fakulteta i Akademija strukovnih studija. Zgrada je započeta tamo negde 2009. godine i do 2012. izgrađena su samo tri sprata. Od 2012. godine kreće ozbiljnija izgradnja te zgrade i ta je zgrada dovedena do završetka svih grubih građevinskih radova, ima 11 spratova, a u trećoj fazi, za koju mi danas usvajamo zajam, trebalo bi da ta zgrada dobije konačan izgled, da dobije fasadu, stolariju, da unutrašnjost zgrade bude potpuno izgrađena, opremljena, da dobije instalacije i naravno da zgrada dobije sav potreban nameštaj, kako bi bila u funkciji studenskog doma. Kada studenski dom, u Nišu bude završen, imaće između 400 i 450 kreveta, odnosno mesta za 400 do 450 studenata, koji studiraju na Univerzitetu, u Nišu, ali i na odseku Niš Akademije strukovnih studija, koji se naravno finansiraju iz budžeta. Ako znamo da studenski centar, u Nišu, trenutno raspolaže sa oko 958 kreveta, onda nije teško zaključiti da će završetkom ovog studenskog doma, kapaciteti za smeštaj, u Nišu, biti veći za gotovo 50%. To će značajno povećati dostupnost visokog obrazovanja mnogim mladim ljudima, iz južne, jugoistočne, istočne Srbije. Znamo da na tom području živi oko dva i po miliona naših građana, a na tom području, takođe oko 20 opština pripada četvrtoj grupi razvijenosti. Sa izgradnjom ovog studenskog doma, neki mladi ljudi koji sada završavaju srednje škole, a kojima možda roditelji ne bi mogli da priušte ekonomsku cenu stanovanja u Nišu, odlučiće se za studije u Nišu, jer će moći po benificiranim cenama da koriste usluge studentskih domova. Drugi deo projekta podrazumeva izgradnju potpuno novog studentskog doma, u Beogradu, na lokaciji studentskog grada i taj dom imaće smeštajne kapacitete za oko hiljadu studenata. Izgradnjom ova dva doma, od prilike će Republika Srbija zadovoljiti one potrebe koje postoje kod studentske populacije. Od prilike toliko nedostajućih ležajeva, u odnosu na broj podnetih zahteva za smeštaju u studentskim centrima Srbije, naravno radi se o Univerzitetu u Beogradu, koji je najveći univerzitet kome gravitira cela Srbija, i Univerzitet u Nišu, kome gravitiraju studenti iz južne i istočne Srbije. Drugi važan sporazum o kome danas raspravljamo, jeste sporazum sa Ruskom Federacijom, o osnivanju i uređenju rada kulturno-informacionih centara. Znamo, da u Beogradu postoji Ruski dom, nastao 1933. godine, kao kako bi smo se savremenim jezikom izrazili građanska inicijativa, odnosno inicijativa privatnih lica. Tadašnja ruska emigracija, brojna u Beogradu i celoj Kraljevini Jugoslavije, od sopstvenih sredstava, u ulici Kraljice Natalije, izgradila je svoju zgradu, Ruski dom, kao centar ruske kulture, u tadašnjoj Kraljevini Jugoslaviji. Godine 1946. vlasti Federativne Narodne Republike Jugoslavije tu zgradu predaju Sovjetskom savezu i on počinje da deluje, kao centar Sovjetske kulture, u Srbiji. Njegov pravni status uređen je sporazum između SFRJ i SSSR, iz 1961. godine, a 1994. godine Ruski dom, ta zgrada kako je mi poznajemo, ponela je naziv Ruski centar za kulturu i nauku. Ovim sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije, mi uređujemo rad tog ruskog centra, u Beogradu, ali ujedno uređujemo i osnivanje i delatnost, budućeg centra kulture Srbije u Moskvi. Rusija je, kao što sam rekao ovde kulturno prisutna preko svog centra, od 1933. godine, kome se menjao pravni status, ali mi, Republika Srbija, nismo imali kulturni centar u Ruskoj Federaciji i izgradnjom takvog kulturnog centra, koji na neki način mi sada podržavamo, jer je ovo prvi korak ka osnivanju tog srpskog centra, koji će biti u Moskvi, stvoriće se uslovi da nam Vlada Ruske Federacije pomogne u pronalaženju i opremanju jednog takvog objekta u Moskvi. Znamo da velike države kao što je Ruska federacija, ali i mnoge druge velike države u svetu, Francuska, Nemačka, Kina, Sjedinjene države, imaju takve centre u većini zemalja u svetu. Srbija, koja je teritorijalno i po broju stanovnika dosta manja u odnosu na njih, može da drži takve centre u zemljama regiona, koje su od posebnog značaja za Republiku Srbiju, pa je tako Aleksandar Vučić pre par godina, u centru Podgorice otvorio Srpsku kuću, kao svojevrsni centar okupljanja Srba iz Crne Gore, i centar za saradnju Republike Srbije, sa Srbima u Crnoj Gori i svima onima koji u Crnoj Gori govore srpskim jezikom. Ali Republika Srbija mora da ima takve centre i u značajnim međunarodnim državama i usvajanjem ovog sporazuma, Republika Srbija će u narednoj godini, nadam se, steći jedan takav centar u Rusiji, koji će biti značajan za promociju srpske kulture, ali i za saradnju srpske javnosti sa građanima Rusije, koji su i te kako naklonjeni Srbiji i srpskom narodu i srpskim interesima. Znamo da je Ruska federacija značajan partner Republike Srbije u očuvanju suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije na našoj južnoj srpskoj pokrajini, i Ruska federacija je glavna prepreka ulasku samoproglašene tzv. države Kosovo, u međunarodne organizacije. Takođe na dnevnom redu imamo i dva sporazuma, iz oblasti odbrane, jedan sa Kraljevinom Maroko, drugi sa Saveznom Republikom Nemačkom. Kraljevina Maroko, principijelno ne priznaje samoproglašenost nezavisnost Kosova, radi se o državi koja poštuje međunarodno pravo u odnosu na Republiku Srbiju. Što se sporazuma sa Nemačkom tiče, on nam je važan, zato što su nemački vojnici u okviru kontingenta KFOR-a prisutni na KiM, i zaključenje ovakvih međunarodnih sporazuma iz oblasti odbrane, važno je za povezivanje naše vojske sa vojskom Savezne Republike Nemačke, koja će u ne daj bože, nekim eskalacijama, nasilja na KiM, značajno brže moći da odreaguje, ukoliko dobije informacije, od Republike Srbije, od naše vojske, naših bezbednosnih službi i na dnevnom redu imamo i važan sporazum sa Ukrajinom, jer Ukrajina takođe ne priznaje nezavisnost naše južne srpske pokrajine. Ovo je sporazum o bezviznom režimu, za građane Ukrajine i građane Srbije, taj sporazum je i ranije postojao i režim je bio takav da je u 60 dana, mogao da se boravi bez vize 30 dana, a sada to povećavamo da građani Ukrajine u Srbiji i građani Srbije u Ukrajini, mogu da borave bez prekida najviše 90 dana, u jednom šestomesečnom periodu, što je otprilike standard u međunarodnim odnosima i u bezviznom režimima, koje Srbija ima i sa drugim zemljama, ima i sa EU, što će značajno povećati mogućnost poslovne saradnje, privrednog prisustva, naših kompanija u Ukrajini koje predstavlja značajno tržište, ali i mogućnost za neku ukrajinsku investiciju u Srbiji. Kao što sam rekao, svi ovi sporazumi oslikavaju međunarodni ugled koji Republika Srbija uživa od 2012. godine, na ovamo i koji se pažljivo gradi svakim potezom, Aleksandra Vučića. Bilo je osporavanja i kada je zaključivao Briselski sporazum, i kada je zaključivao Vašingtonski sporazum, ali je vreme pokazalo da su svi ti sporazumi bili u interesu Republike Srbije, naših nacionalnih ciljeva i naših građana. Aleksandar Vučić je motor integracija na Balkanu. Njegova inicijativa koja se odnedavno zove „ Otvoreni Balkan“, jeste revolucionarna za ovo područje. On je prvi posle nekoliko decenija, izgovorio rečenicu „ Balkan – balkanskim narodima“. Svi smo mi tamo negde u osmom razredu osnovne škole iz istorije učili da je ta rečenica mnoge državnike skupo koštala, neke i glave. Aleksandar Vučić smogao je snage da pokrene jednu takvu inicijativu, koja je pre svega mirovna, a zatim i ekonomska i da okupi interese država koje su možda u nekom ranijem periodu naši odnosi sa tim državama bili nezamislivi, tu pre svega mislim na Albaniju, ali i na Makedoniju, odnosno Republiku Severnu Makedoniju i ja bih, kao i većina građana Srbije, u Inicijativi „Otvoreni Balkan“ voleo da vidim i države u kojima živi značajan procenat srpskog stanovništva, Crnu Goru i BiH. „Otvoreni Balkan“ je bio osporavan, naročito u svojim prvim fazama. Neki su se plašili očito da je to inicijativa koje će drugi narodi, Albanci ili Makedonci, iskoristiti protiv Srba. Sada vidimo da „Otvorenog Balkana“ najveću korist ima upravo Republika Srbija i srpski narod i vidimo da se neke države, odnosno režimi u Crnoj Gori i BiH plaše uključenja u takvu jednu inicijativu. Dakle, oni ne veruju u snagu svojih zemalja zato što se Srbija već dokazala i pokazala kao država koja može da vodi aktivnu politiku na Balkanu, politiku mira i politiku integracija. Ja ću, kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, u danu za glasanje podržati sve sporazume koji su danas na dnevnom redu. Živela Srbija! Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Kovač, poštovana ministarka Vujović, dame i gospodo narodni poslanici, kolege prethodni govornici su dosta govorili o sporazumima i o svim ovim tačkama dnevnog reda koje govore o tome jasno. Kada malo bolje pogledate spisak svih tih sporazuma i čitav jedan niz aktivnosti naše zemlje u domenu spoljne politike i uspostavljanja bilateralnih odnosa na vojnom, privrednom i svakom drugom planu, dovoljno govori o tome koliko je naša spoljnopolitička aktivnost živa, koliko naše, prvenstveno Ministarstvo spoljnih poslova, ali i predsednik Republike, koji vodi jednu proaktivnu i ofanzivnu spoljnu i diplomatsku politiku, koliko rade na tome da se Srbija što bolje pozicionira i da Srbija bude što aktivnija u procesu regionalne saradnje, ali i saradnje sa članicama EU, ali i velikim svetskim silama i igračima na svetskom nivou. Dakle, ne prođe ni nekoliko nedelja a da mi nemamo na dnevnom redu neki sporazum vojnog, ekonomskog karaktera, karaktera koji se tiče zaštite investicija i svega onoga što će doneti do toga da život građana Republike Srbije bude bolji, da bude kvalitetniji. To je jedna država koja vodi jednu odgovornu spoljnu politiku, koja je se zasniva na onome što je i sam predsednik tadašnje Vlade Kraljevine Jugoslavije Milan Stojadinović definisao u svojoj političkoj doktrini, a to je unutrašnja stabilnost i mir na granicama. Iz ovoga, koliko sporazuma imamo i sa kim potpisujemo sporazume, jasno se vidi da je Srbija otvorena za partnerstvo, otvorena za saradnju sa svima, sa svim državama na svetu koje imaju nameru i koja naravno respektuju Srbiju na jedan pravi način i vide kao posebnog partnera na ovom delu Evrope, dakle Jugoistočnoj Evropi, na teritoriji Zapadnog Balkana. Predsednik Aleksandar Vučić kada je postao premijer 2014. godine definisao je dva ključna aspekta i dva ključna stuba razvoja države, a to su ekonomija i vojska i to je nešto što je, evo, posle sedam godina od tog vremena dovelo do toga da Srbija 2021. godine je jedna država koja sasvim drugačije izgleda ne samo građanima ovde koji žive u Srbiji, ne samo onim ljudima koji žive u regionu u susednim državama, nego i državama širom sveta. Od jedne države koja je bila svetski parija, koja je bila svetski gubitnik, koja je u ovom delu Evrope služila kao jedna vrsta džaka za udaranja, večitog i dežurnog krivca za sve ono što se negativno dešavalo u regionu, a i šire, postali smo jedna država koja postaje strateški partner, koja postaje pouzdan partner, ozbiljan partner glavnim svetskim igračima, i Ruskoj Federaciji i Narodnoj Republici Kini i SAD i zemljama EU, a posebno ću tu apostrofirati Nemačku i Francusku. Predsednik Vučić uspeva da od država koje nisu blagonaklone prema Srbiji, a to je sigurno Nemačka, stvori prijatelje, stvori takvu atmosferu i ambijent da, recimo, nemačke kompanije zapošljavaju u Srbiji više od 70.000 ljudi, da američke kompanije zapošljavaju preko 25.000 ljudi. Stvorio je preduslove i ambijent da Srbija obnavlja posle toliko decenija, savezništva i prijateljstva, svoje strateško partnerstvo sa Francuskom i stvara jako dobre lične odnose, ali i državne i državničke odnose sa predsednikom Makronom, stvarajući i implementirajući i realizujući jednu spoljnu politiku koja je realno i stvarno maestralna i koja na jedan maestralan način štiti vitalne nacionalne interese ove zemlje. Mi danas govorimo i o sporazumima u oblasti odbrane i svi oni koji su ga kritikovali, svi oni koji su ga napadali tokom ovih godina da neće moći da vodi izbalansiranu spoljnu politiku, da će Srbija morati da se opredeli, da će morati da se stavi na stranu, doživeli su svoj poraz, doživeli su ga na terenu realnosti, jer, evo, posle sedam ili osam godina Vučićevo insistiranje na vojnoj neutralnosti, Vučićevo insistiranje da ne napušta tradicionalne partnere i prijatelje, da vodi jednu suverenu spoljnu i unutrašnju politiku, doprinelo je tome da se Srbija sve intenzivnije i dinamičnije razvija, da u Srbiju žele svi da investiraju, da sa Srbijom žele svi da sarađuju kako na ekonomskom, tako i na vojnom polju i zato Srbija ima jedan jako visok stepen saradnje sa zemljama koje čine organizaciju NATO pakta, bilateralnu saradnju sa mnogim razvijenim zapadnim zemljama, vojnu saradnju sa Ruskom Federacijom, sa Narodnom Republikom Kinom, sa mnogim državama koje, naravno, dele iste vrednosti koje ima Srbija i koje promoviše Srbija i naš predsednik Aleksandar Vučić. Ideja vodilja naše i njegove politike je ideja slobodarstva, ideja slobode i jednakosti za sve građane koji žive u jednoj zemlji i poštovanje međunarodnog prava i jednakih aršina za sve koji predstavljaju faktore u međunarodnoj zajednici i to jeste posle sedam, osam godina pobeda te Vučićeve politike, jer smo pokazali da smo kao jedna fleksibilna država sposobni da vodimo izbalansiranu spoljnu politiku na taj način da možemo da sarađujemo sa svima, da možemo da prihvatamo partnerstva, ali da za ono što nije u interesu naših građana i naše države možemo da kažemo i „ne“. Možemo da kažemo „ne“ našim prijateljima u EU i u SAD, da nećemo uvoditi sankcije Ruskoj Federaciji. Možemo da im kažemo da smo željni i da želimo i njihove investicije i njihov novac ovde i otvaranje novih radnih mesta, ali da se nećemo odreći kineskih investicija i naših prijatelja koji su uz nas prethodnih nekoliko godina, pomažući nam, podržavajući nas u izgradnji infrastrukture i u celokupnoj, kompletnoj izgradnji ove države. Dakle, pokazali smo i Vučić je… U stvari, to je njegova najveća zasluga za sve ove godine, da Srbija konačno ima onu osobinu koja je u spoljno-političkim odnosima najbitnija – pouzdana, da je ona pouzdan partner, da Vučić ono što kaže u Vašingtonu govori to i u Moskvi i u Pekingu i u Briselu i gde god da se nađe. Srbija je jedna ozbiljna država, koja ume da zaštiti svoje vitalne nacionalne interese, ali i Vučić je jedini lider posle toliko godina i toliko decenija koji je rekao ovim građanima i našem narodu da je, pored ekonomije i ekonomskog razvoja, razvoj vojske, razvoj odbrambenih snaga i opremanje naše vojske i spremnost naše vojske i naših odbrambenih snaga nešto što u stvari štiti naš nacionalni interes i što definiše našu poziciju na regionalnom, evropskom i na globalnom planu. Sada, mnogi su ovde govorili o tome, kako je to bilo pre 2012. godine i jednostavno, kada stavite to kao na tas na jednoj vagi, vidite i uporedite, vidite u stvari do 2012. godine oni koji su vodili državu, koliko to nisu znali, koliko nisu imali kapaciteta i koliko nisu imali osnovnog političkog znanja i naravno, političke mudrosti, liderstva i umešnosti da zaštite naše nacionalne interese. S obzirom da su nam ta dva ključna stuba naše države na koja smo danas najviše ponosni i koji nam danas najbolje funkcionišu, zbog koga nas danas ceo svet poštuje, a to je ekonomija i vojska i naše odbrambene snage, da su tada 2012. godine gotovo bile pred kolapsom, zato što ljudi koji su tada vodili državu nisu znali to da rade, nisu znali da odrede prioritete, odnosno njihovi partikularni interesi i lični interesi su bili ispred državnih interesa i to je ono što jasno odvaja predsednika Aleksandra Vučića, njegovu političku doktrinu i njegovo političko liderstvo od onih, nažalost, koji su vodili ovu zemlju 12 godina, to je ogroman vremenski period, koji je toliko naneo lošega, toliko naneo zla Srbiji, da su nam sada potrebne godine, možda i decenije, da dođemo u onu poziciju koja Srbiji generalno u ovom regionu, u ovom delu Evrope i pripada. Vučić je uspeo da povrati ekonomiju, da podigne ekonomiju i uspeo je u onome što je bio možda i najteži zadatak - da vrati ponos ovoj državi, da vrati ponos ovom narodu, da vrati ponos ovoj vojsci, da vrati ponos policiji, da ona bude dobro opremljena, da ona ima svoju svrhu i da ono što najbitnije, građani Srbije budu sigurni, budu bezbedni, da ona bude garant mira, da bude garant stabilnosti i da bude jedina, najbitnija i najveća prepreka bilo kakvom ataku i bilo kakvom ugrožavanju nacionalnih interesa naše zemlje. Vučić je, kao što je to u procesu vojne saradnje i saradnje u oblasti odbrane, uspostavio jako dobru spoljnopolitičku saradnju koja se ne oslanja samo na EU, gde jeste osnovni cilj i strateški cilj naše zemlje da budemo punopravni član EU, ali sarađujemo i sa Višegradskom grupom. Ja sam jedan od onih poslanika i ljudi koji podržavaju veoma snažno, još snažnije saradnju sa Višegradskom grupom i potencijalno članstvo Srbije u Višegradskoj grupi više nego saradnju sa EU, zato što je to operativnije, zato što je to bolje, zato što mi nemamo nijedan politički problem ni sa Češkom, ni sa Slovačkom, ni sa Mađarskom, ni sa Poljskom, zato što su to zemlje sa kojima delimo iste vrednosti i mislim da je Vučić tu, sarađujući na regionalnom planu, sa zemljama pravoslavne kvadriterale, Višegradske grupe, napravio dodatnu mogućnost za Srbiju koju je krunisao ovom inicijativom „Otvoreni Balkan“, odnosno „Mini šengenom“, o kojoj je prethodni govornik moj uvaženi kolega Vladica Maričić onako detaljno i podrobno govorio, koja kada se realizuje, a siguran sam da hoće u narednom periodu, imaće jako dobre, pozitivne političke, ekonomske i sve druge efekte na našu zemlju, na kvalitet života naših građana i na sve ono što nas čeka kao velike političke, unutrašnje i spoljnopolitičke izazove, izazove u budućnosti. Kada govorimo o tački dnevnog reda koja ima za cilj unapređenje studentskog standarda, njihovog kvaliteta, njihovog boravka u studentskim centrima, želim da kažem da mislim da u proteklih nekoliko godina ono što je Srbija investirala u obrazovanje, u nauku, u nove tehnologije, da to nije toliko investirano u proteklih 100 godina. One uslove koje danas imaju studenti, one uslove koje danas imaju đaci u osnovnim i srednjim školama u Republici Srbiji, sa time možemo da se uporedimo sa najrazvijenijim evropskim zemljama. Ja ću vam samo dati nekoliko podataka koji su jako važni da se čuju, a radi se o egzaktnim činjenicama. U toku je podela, grad Beograd deli 67.592 tableta za sve učenike koji pohađaju državne škole od trećeg zaključno sa šestim razredom. Za sve učenike od trećeg do šestog razreda grad Beograd obezbeđuje digitalne udžbenike. To znači da će svaki učenik od trećeg, zaključno sa šestim razredom, u našem gradu imati tablet i digitalne udžbenike i mi to želimo da prošimo na celu Srbiju. Znači, mi radimo i digitalizaciju, uspevamo u tome i u samom osnovnom i u srednjem obrazovanju, s obzirom da smo kada je u pitanju visoko obrazovanje napravili puno, puno progresa i puno uspeha. Svaki tablet ima Telekomovu karticu sa besplatnim internetom, tako da će svako dete moći da koristi ovaj tablet u digitalnoj nastavi, bez obzira imaju li njegovi roditelji kući internet ili ne. Ovo je, dame i gospodo narodni poslanici, patriotizam. Ovo je ljubav prema svom narodu. Ovo su neke stvari koje su životne i koje predstavljaju ono što predstavlja politika Aleksandra Vučića, a to je semafor – koliko ste uradili za vaše građane, koliko ste uradili za vaš narod, koliko je vaša briga o deci, o ljudima, o starima, to sve može da se izmeri. Ja čestitam zameniku gradonačelnika, Goranu Vesiću, na svemu ovome što operativno radi za unapređenje kvaliteta života građana Beograda. I ovo može da posluži kao jako dobar primer za celu Srbiju i svim kolegama na teritoriji cele Srbije. Srbija će nastaviti sa ovako živim spoljnopolitičkim aktivnostima. Naravno da će naša Vlada i predsednik Republike imati snažnu podršku u tom domenu i naravno, u procesu nastavka vođenja spoljne politike, koja kao glavni prioritet i cilj ima zaštitu nacionalnog interesa i sve ono što je u interesu srpskog naroda i građana Republike Srbije. Vama, gospođo ministarka, želim još više, naravno, imate našu podršku ovde većine u parlamentu. Možda je vaš posao u Vladi i najkompleksniji. Vi imate taj, hajde da kažem, baš i nezahvalan zadatak da vašim angažmanom obezbedite ono što se zove optimum između ekonomskog razvoja i zaštite životne sredine. Pri tome, imate puno bočnih udaraca i ono što je predsednik države u nekoliko navrata napomenuo, borbu sa tim tzv. izmišljenim ekološkim džihadom. Ali, s obzirom koliko ste uradili na tom polju i da vam nije teško da odete sami, da odete lično i u Prijepolje da rešavate probleme i u Vinču i u mnoga druga žarišta koja se tiču zaštite životne sredine. Ne sumnjam da će i ovaj posao u narednom periodu biti dobro urađen i da ćemo zajednički uspeti da nađemo taj balans između preko potrebnog ekonomskog razvoja, razvoja energetike i energetskog sistema i energetskog potencijala naše zemlje, ali i kroz vođenje računa o zaštiti interesa, bezbednosti i zdravlja naših građana i, naravno, životne sredine, koja nema je svima u interesu da bude bolja, da bude kvalitetnija, da vazduh bude bolji, čistiji i kvalitetniji. U tom domenu, naravno, SNS, kao što je našla taj balans u procesu ekonomskog razvoja i odgovorne socijalne politike, tako će ga naći i na ovom planu i na ovom pitanju. I, naravno, predsednik Aleksandar Vučić će imati snažnu podršku nas iz SNS i koalicionih partnera u ovom procesu modernizacije naše zemlje, osnaživanja naše zemlje i daljeg jačanja ekonomije, vojske i odbrambenog sistema naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji izreka da niko nije dobio rat protiv prirode i protiv Boga. Ovo drugo posebno važi za Mila Đukanovića, Nenada Čanka i njihove pristalice. Ovo prvo da niko nije dobio rat protiv prirode, treba svi da uzmemo u pamet. Govorim o amandmanu na Protokol iz Montreala o supstancama koje oštećuju ozonski omotač. S tim u vezi treba da znamo da poljoprivreda kakva je danas, moderna poljoprivredna proizvodnja više oštećuje ozonski omotač nego sva prevozna sredstva na svetu. Dakle, ozonski omotač poljoprivreda samo iz oblasti stočarstva ošteti više nego sva prevozna sredstva na svetu, ne samo putnički automobili, vozovi, šinobusi, autobusi. Sva prevozna sredstva na svetu, na zemaljskoj kugli ne oštete ozonski omotač koliko se to čini u stočarstvu. Mislim da je vreme da i poljoprivrednu proizvodnju uređujemo na način da ona to što manje čini. S tim u vezi stočnu hranu treba pripremati tako da se dodaju razni dodaci koji smanjuju emisiju gasova koju stoka proizvodi i čime se u mnogome oštećuje ozonski omotač. Poljoprivredna proizvodnja u Srbiji je pretrpela teret socijalnog mira devedesetih godina i vojnih i ekonomskih pritisaka na našu zemlju i bila je dragocena u odbrani naše zemlje. Veliko je pitanje da li bi se tenkovima, raketama, vojnim snagama odbranili da nismo imali sopstvenu hranu, da nismo imali poljoprivredu koja je doprinela da ti vojni i ekonomski pritisci mogu da se umanje, odnosno da država i narod izdrže, dakle, da mogu da jedu, da koriste hranu, da budu puni energije, da ne budemo gladni i da na takav način smanjimo štetu vojnih i ekonomskih pritisaka. Nažalost, ti vojni i ekonomski pritisci mogu se u određenom trenutku ponoviti. Oni mogu da budu uzrokovani nekim bolestima i videli smo šta znači prehrambeni suverenitet koji smo imali u vreme kada je pandemija korone nastala. Dakle, svi koji su imali probleme u regionu u mnogome su zavisile i od Srbije koja je nahranila i sebe i druge, bez obzira na to šta drugi o Srbiji misle i šta drugi Srbiji misle da urade u nekom konačnom obračunu, kao što oni to vide. Dame i gospodo narodni poslanici, svi smo svedoci događaja u Crnoj Gori, svi smo bili svedoci događaja u Srebrenici i svi na osnovu tih nekih parametara možemo oceniti da neke naše dobre namere neki drugi narodi, neke druge države na različit način cene, na različit način pristupaju tome i proizvode probleme u regionu. Mislim da na Balkanu velike sile balkanske narode dele, vrlo vešto dele i koriste jedne protiv drugih. Moram reći i to da onima koji pristaju na takvu vrstu podele, a Srbija ne pristaje na to, da se uglavnom računi za sukobe koji se dese na Balkanu plate kožom, pre svega, balkanskih naroda, najčešće to budu, na našu žalost, Srbi. Dakle, u poslednjem velikom svetskom ratu Srba je poginulo između 13% i 15%, a Engleza koji su nas, to gospodin Martinović najbolje zna, u taj rat uveli plaćajući generalu Simoviću da 27. marta demonstracijama izazove napad na Srbiju, dakle Engleza je izginulo, koliko ja znam, 0,8%. To je nepobitni dokaz da se svi ti veliki sukobi na koji pristanu balkanski narodi, kao da jedva čekaju, kao pijanac u krčmi, da se veliki potuku pa da se i on priključi, da takve račune najčešće plaćamo vlastitom kožom, a naši balkanski narodi koji žive pored nas i zajedno sa nama treba takođe upozoriti da i njihova koža često dođe u opasnost zato što veliki misle sa nama, da mogu i bez nas i zato što plaćanje kožom nas balkanskih naroda za njih nije neka velika šteta. Dame i gospodo, postoji izreka Kenedija, to je u vezi ovih sporazuma koji se tiču naše odbrane. Postoji izreka koja se pripisuje uglavnom Titu itd, ali nešto modifikovana je bila Kenedijeva – samo spremni za rat, suludo je reći, ali samo spremni za rat možemo sačuvati mir. Da bi bili, ne daj bože, takve opcije da se dese ovde, da bili spremni za takvu mogućnost mi moramo biti dobro naoružani. Ne treba vas ubeđivati da smo 2012, 2013. godine zatekli dobro razoružanu vojsku. Srbija nije u tom trenutku bila vojno neutralna, Srbija je u tom trenutku bila vojno neutralisana. Takvu zemlju smo zatekli, kuću golih zidova, potpuno ekonomski razvaljenu i trebalo je imati strpljenja i dizati ekonomiju i srazmerno dizanju ekonomije dizati našu vojsku, kupovati naoružanje i postati neka sila na ovom Balkanu. Vojsku stalno treba unapređivati, i to gospodin Marinković često predstavlja na primeru Izraela. Mislim da moramo približno Izraelu da imamo sličnu politiku i da moramo dobro da se naoružamo. Da bi se dobro naoružali moj predlog je da iza rasta BDP svake godine na različite načine izdvajamo 25% tog rasta za opremu i vojsku koja nam, ne daj Bože, može zatrebati. U politici i vođenju države nije bitno samo šta pričate, već i šta prećutite. Mislim da politiku jedne zemlje treba voditi, a ona se tako vodi, da morate srazmerno mogućim protivnicima, mogućim prijateljima, mogućim neprijateljima, mogućim saveznicima planirati svoje poteze. Ne samo da morate planirati svoje poteze, već morate i predviđati poteze, eventualne poteze protivnika i na takav način kreirati mere i politiku koju ćete sprovoditi i na takav način izbeći, odnosno ukoliko bude štete smanjiti štetu što je više moguće. S tim u vezi, moj apel je da i dalje kupujemo vrhunsko naoružanje, da vojsku opremamo vrhunskom opremom, da na takav način, dronovima, savremenim raketama, sistemima u kojima se koristi što manje ljudstvo, mada sam i za služenje vojnog roka, da taj vojnik bude tehnološki vrlo dobro opremljen i da može da rukuje odgovarajućim tehnikama i opremom i da na takav način, ne daj Bože nekog sukoba, možemo da žrtvujemo tehniku i tehnička sredstva, a da ljude u eventualnom sukobu sprečimo. Moram moje seljake koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom i koji najviše vole državu, barem ja tako mislim, da upozorim da zemlju i dalje treba voleti na način na koji oni to čine, da i dalje treba ceniti našeg vojnika, da ono što u poljoprivredi, prerađivačkoj industriji zaradimo, što plug zaradi mač treba da odbrani, da moramo da imamo savremenu, dobro naoružanu vojsku i da, pre svega, seljački sinovi, ukoliko ih ima, treba što rađe da idu u vojsku, bilo da se to dešava po ugovoru, bilo da postanu oficiri, podoficiri, ali da mi moramo voleti svoju zemlju. Seljacima treba reći da ne treba da gledaju ove, srazmerno ovoj prvoj tački o kojoj sam ja govorio, ne treba da budu licemeri kao što je to Đilasova ekipa, razne ćute, kako se već zovu. To su osobe koje se navodno staraju o životnoj sredini. Ja poljoprivrednicima preporučujem da rade, koliko je to moguće, da proizvode organsku hranu, da se vratimo na određeni način na poljoprivrednu proizvodnju koja što manje šteti životnoj sredini, da ne cene životnu sredinu na način na koji to rade naši politički protivnici koji žele dobre puteve da doputuju u Beograd na protest, ali neće kamenolome. Dakle, na protest će doći verovatno automobili, a voleli bi čist vazduh. Onaj ko toliko ceni čist vazduh mogao bi da dođe biciklom, onaj model Nikola Jovanović 2019. godina. Mogli bi da dođu biciklom na taj protest. Koliko je to licemerno, ja na njihovom mestu, tog dana bih došao električnim automobilom, ali oni hoće električne automobile i hoće da država to podržava, subvencioniše, ali neće litijum. Dakle, hoćeš automobil električni, ali nećeš da imaš bateriju od litijuma. Još nešto bih im preporučio, kada se već toliko zalažu za životnu sredinu, kada su toliko protiv litijuma, da tog dana ne prave fotografije mobilnim telefonima. Ako si protiv litijuma, onda budu protiv baterija koje su u mobilnom telefonu, nemoj to da koristiš, nemoj te fotografije da eksploatišeš, jer u suprotnom ti baš i ne štitiš životnu sredinu, jer životna sredina je globalno pitanje. Nemoj neko da mi kaže da ćemo sad, ako svi drugu zagade vazduh, zemlju itd, mi ostati onako izolovani. Da se vratimo na vojsku, moje omiljeno pitanje. Mi treba da znamo da izbegavamo sukobe, često treba malo odglumiti slabost, što u ovom trenutku naše rukovodstvo ume da radi, da popusti, prepusti, i da ne zameri previše, recimo, Crnoj Gori, Srebrenici, odnosno BiH, na napadu, da popustimo. To je Sun Cu rekao, jel tako gospodine Marinkoviću, često treba odglumiti neku vrstu slabosti da bi nahranio protivničku aroganciju, jer onda kad mu nahraniš tu aroganciju, onda je on lakši protivnik nego kada krenete u neku vrstu konflikta, zato što je on na određeni način bezobrazan i zato što vas napada. Lakše je preduprediti neki sukob, u njega ne ući, nego izaći. Ja cenim sadašnje napore državnog rukovodstva da uprkos mnogobrojnim napadima koji se dešavaju iz nekih okolnih bivših jugoslovenskih republika, kojima smo mi na određeni način stvorili državnost a oni to zaboravili, da im ne odgovaramo na isti način i to ne smatram slabošću. Mi treba da budemo svesni svega, da uvek dok su se svi borili protiv nas, mi smo se uglavnom borili protiv sebe. Mi ne trebamo više da budemo ludo hrabri, sad moramo malo da budemo i mudri i moramo da cenimo svoju zemlju. Mi moramo da imamo velike gradove, meni je to jasno. Veoma je bitno koliko Srbija ima stanovnika, ali, dame i gospodo narodni poslanici, daj da vidimo kako je to stanovništvo raspoređeno, da nešto ostane i selu, da postoje tamo i ljudi, da se ne prazne naše teritorije, jer ako ispraznimo naše teritorije, na njih će doći neki drugi narod. Da podsetim da su Turci u Srbiji definitivno pukli kada su se povukli svi u velike gradove, onda su bili lakši protivnik za savladanje. Zato treba ceniti onu izjavu Stefana Nemanja koju je on svojevremeno dao, da narod bez zemlje nije narod i zato moramo ceniti i voleti svoju zemlju, jel tako gospodine Orliću, i podizati što više ekonomiju, jer kad podignemo ekonomiju do kraja, još više ćemo podići glavu naših građana i našu zastavu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu set međunarodnih sporazuma. Ne mogu da, i nezahvalno je pokušavati, da se odredi koji su važniji a koji su manje važni od tih međunarodnih sporazuma, svi imaju jednaku važnost. Kad pogledam današnji saziv i dnevni red ove Narodne skupštine i kad pogledam portale koje kontroliše Dragan Đilas, čini mi se da mi ne govorimo o jednoj istoj zemlji. Ako pogledamo po njegovim portalima, Republika Srbija i Aleksandar Vučić destabilizuju Crnu Goru, ruši teritorijalni integritet BiH, ugrožava interese Hrvatske, pronađu tu i po nekog prilično beznačajnog poslanika iz Evropskog parlamenta, kao što je Viola fon Kramon, koja opet tvrdi da Aleksandar Vučić utiče na događaje u Crnoj Gori, itd, itd. Međutim, ja moram da postavim jedno pitanje - da je čak i nešto od svega toga tačno, da li bismo danas raspravljali o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačke o saradnji u oblasti odbrane? Ja sam sasvim siguran da o tome danas ne bi raspravljali da je bilo šta od onoga što Đilas, njegovi portali, polu-privatni poslanici Evropskog parlamenta koji su lobisti za kosovsku nezavisnost i lobisti za to da Dragan Đilas bude na vlasti u Republici Srbiji, prenose. Nemačka sasvim sigurno ne bi jedan ovakav sporazum potpisala sa Republikom Srbijom. Možemo da mislimo o Nemačkoj šta god hoćemo, ali u svakom slučaju jedan ovakav sporazum značajan je za Republiku Srbiju iz više razloga, a ono što bivši režim nikako ne može da prihvati a to je da je sada Srbija politički stabilna, ekonomski jaka, bezbedno sigurna zemlja i da je za svakog partnera dobro došla zemlja. Čini mi se da to bivši režim ne može nikako da shvati. Takođe, ja ne bih da potcenjujem ni Sporazum koji Republika Srbija u oblasti odbrane potpisuje sa Kraljevinom Marokom. Bivši režim Kraljevinu Maroko nije prihvatao iskreno. Nisu shvatali njen značaj pre svega u afričkom svetu, nisu cenili ni Boris Tadić, ni Dragan Đilas, ni Vuk Jeremić i ostali jedan jako principijelan stav Kraljevine Maroko, a to je da ne samo da je Kraljevina Maroko odolevala pritisku da prizna tzv. nezavisnu državu Kosovo, nego je čak branila teritorijalni integritet Republike Srbije više nego što su to radili i Boris Tadić i Dragan Đilas i Vuk Jeremić. I dan-danas pozicija Kraljevine Maroko nije se promenila po pitanju naše južne pokrajine, niti ima naznake da će to da se desi. Ali, nekako valjda iz straha da neko ne zameri što Republika Srbija razvija prijateljske odnose sa Kraljevinom Maroko, ovakve sporazume nismo imali za vreme bivšeg režima. Čini mi se da su to jako ozbiljni problemi koje smo dobili u nasledstvo i koje treba da rešavamo i da ponovo gradimo ona iskrena prijateljstva koja smo odavno trebali da nastavimo. Međutim, šta drugo reći o ljudima kojima je… U stvari, ja mogu da razumem da neko ne voli Aleksandra Vučića, pogotovo ne bivši režim, mnogo su para izgubili, mnogo su privilegija izgubili, Srbija se nije raspala, Srbija nije postala njihova privatna imovina, ali ne mogu da razumem da su bivšem režimu, Draganu Đilasu, Vuku Jeremiću, draže neke druge zemlje nego Republika Srbija. I uvek će nekako u interesu tih drugih zemalja, navodno, da zastupaju interese, a pre svega najviše vole svoj džep. I otuda sva ona politika koju su sprovodili u proteklom periodu. Nisu beznačajni ni ovi sporazumi i kada je u pitanju studentski standard. Setite se samo koliko su nas napadali da naši građani, oni najmlađi studenti napuštaju Srbiju, a ništa nisu uradili po pitanju studentskog standarda dok su bili na vlasti. Ništa nisu uradili ni da te ljude koji su kretali na fakultete da im olakšaju njihov položaj i olakšaju uspešnije učenje. Bilo je bitno samo kako da se obogate. Kada su završavali fakultete, nisu pokušavali da pronađu strateške partnere koji bi zaposlili te naše studente u Srbiji da ostanu ovde i grade svoju budućnost, ovde se žene, udaju i rađaju decu, nego su im pronalazili načine kako da što pre napuste Srbiju. Naravno, uz neku finansijsku korist. Jedan ovakav sporazum sad pokazuje jednu sasvim obrnutu politiku, da hoćemo da naši studenti imaju što je god moguće bolje uslove za učenje, da budu što bolji stručnjaci, da ih motivišemo da ostanu da rade, kad završe studije, da žive i rade u Srbiji, što takođe bivši režim oličen sad u Draganu Đilasu nije radio. Imamo i Sporazum o Kulturno-informativnom centru između Srbije i Ruske Federacije. Da li smem da kažem da je to bila zabranjena tema za vreme bivšeg režima, da mi nikakav sporazum čak ni u oblasti kulture sa Ruskom Federacijom nismo mogli da potpišemo? To je bila zabranjena tema. Nije smelo o tome da se govori. Čak i ako bi se pojavio neki ruski političar, to je bilo nekako stidljivo. Sećam se posete predsednika Medvedeva Republici Srbiji. Gledali su da ga sakriju od građana Republike Srbije, zato što su bojali da će građani da pokažu pravi odnos Srbije prema Rusiji i Ruskoj Federaciji. Krili su ga po hotelima i ovde su ga bukvalno tajno, kroz čitav Beograd blokiran doveli u Narodnu skupštinu. Tako su se ponašali prema prijateljima. Da ne govorim o tome da Srbija i Ruska Federacija, odnosno ruski narod, ne mogu da kažem Ruska Federacija, imaju zajedničke istorijske trenutke, da imaju velikane koji su delili sudbinu, da li naše na teritoriji Ruske Federacije ili Rusije, da li njihove ovde u Srbiji kada se Srbija borila za svoje oslobođenje i sticanje svoje nove državnosti. Ali, nije bitno to, bilo je bitno da zapad ne vidi koliko srpski građani i srpski narod vole Ruse. Zato su sakrivali Medvedeva. Ili, Sporazum kojim oslobađamo građane Ukrajine od viza kada ulaze na teritoriju Republike Srbije. Bivši režim uporno pokušava Aleksandra Vučića i srpsko rukovodstvo da uvuče u srpsko-ukrajinski sukob. Na sve moguće načine otežavali su položaj Srbije koja se našla pred jednim velikim problemom, na svaki mogući način su otežavali poziciju Srbije, za sukob sa kojim mi nemamo veze i gde se merila svaka reč kada se govorilo o tome od strane našeg rukovodstva i od predsednika Aleksandra Vučića. Pokušavali su da nas posvađaju sa jednim narodom koji jeste nama prijatelj, istorijski prijatelj. Veliki broj crvenoarmijaca koji su oslobađali Beograd i Srbiju baš su sa teritorije današnje Ukrajine. Meni je žao što oni imaju građanski rat i žao mi je što ih isti ljudi koji predvode i Dragana Đilasa i Vuka Jeremića svađaju sa njima najbližima, isti oni koji hoće i nas da posvađaju sa građanima Crne Gore i Srbima iz Crne Gore i Crnogorcima, ajde i tako da ih nazovem. Evo, Republika Srbija još jednom potvrđuje da ugled koji je stekla u svetu i međunarodnoj zajednici nije bez razloga. Ukidamo vize građanima Ukrajine i mi pokazujemo dobru volji i saradnju između naša dva naroda, sve ono što bivši režim nikako ili nije hteo ili nije smeo da prihvati, jer su uvek bili zauzeti samo sobom, da slepo slušaju druge, da slepo slušaju ambasadore drugih zemalja samo sa jednim razlogom – da što duže ostanu na vlasti i što više para pokradu. Sad se ponovo oslanjaju da će neki drugi ambasadori i neke druge zemlje da ih dovedu na vlast. To vreme je prošlo. Na vlast se u Srbiji dolazi samo izborima, na vlast se dolazi na onaj način gde vam građani daju podršku, a znajući kakvi su ovi, Boga mi nikad više neće biti na vlasti i ne zaslužuju. Toliko su nam zla naneli, toliko su nam života upropastili i toliko su nam godina života ukrali.
Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Poštovana ministarko sa saradnicom, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, imali smo prilike da u diskusiji čujemo više informacija od uvaženih kolega vezano za predloge sporazuma. Ono što bih ja želeo da iskažem je da ovakva sednica i ovakve tačke dnevnog reda o kojima bi se diskutovalo u vreme tajkunskog žutog režima nisu ni postojali, zato što u njihovo vreme njih nije interesovalo kako da Srbiju unaprede, kako da je što bolje pozicioniraju na međunarodnom planu, kako da se uspostavi ta saradnja u svim segmentima društva, ne samo u ekonomiji, već i u oblasti vojske, u oblasti kulture, sporta, informisanosti. Ne, njih je sama interesovalo kako da ono što je postojalo u Srbiji opljačkaju od građana Srbije, kako da to strpaju u svoje džepove. Tu igricu koju su igrali do 2012. godine na svu sreću su završili. Nažalost ta cifra je došla do 619 miliona evra, ali u svakom slučaju voljom građana Srbije je ona zaustavljena i voljom građana više nikada se neće ponoviti. U vreme dok je na čelu Ministarstva odbrane bio Boris Tadić, a kasnije ga zamenio Šutanovac, u narodu poznat kao šuntanovac, njima je važno bilo kada su u pitanju odbrana i vojska samo kako će tenkove topiti, kako će svu imovinu koju vojska ima rasprodati, jer po njihovom mišljenju nije ni bilo potrebno osigurati bezbednost 36/2 MJ/MT i sigurnost građana Republike Srbije, a o međunarodnoj saradnji po pitanju odbrane, po pitanju razvoja odbrambene industrije, naučno-tehnoloških istraživanja u tim segmentima nije ni bilo. Dolaskom SNS na vlast i Aleksandra Vučića na čelo Ministarstva odbrane krenule su značajne bitke da se vode, da se vojska oporavi, da se naša odbrambena i namenska industrija oporave. Danas te rezultate i te kako možemo vodite, a posebno u komšiluku gde živim, u Trsteniku gde imamo PPT namensku industriju koja i te kako uspešno funkcioniše i radi, upošljava veliki broj građana. Drago mi je da svakim danom naša odbrambena industrija sve više napreduje, imamo novih naučnih i otkrića koja se implementiraju i zahvaljujući ovakvim vidovima saradnje mi ćemo to znanje moći da razmenimo i sa drugim državama i dalje da radimo na razvoju našeg instituta i odbrani. Apsolutno se slažem sa uvaženim i kolegom Marjanom Rističevićem da je potrebno dalje ulagati u vojnu tehniku, ulagati u našu odbrambenu industriju, podizati standard kada je u pitanju vojska, jer jedan od bitnih segmenata i uloga države i kada govorimo o tim ekonomskim doktrinama, bila ona kenzijanska ili liberalna, uvek govori da je jedan od glavnih zadataka države pobediti unutrašnji red i mir i osigurati spoljne granice države. Kada govorimo o ekologiji, sporazum koji je pred nama je jako bitan i još jedan dokaz da je Srbija važan deo Međunarodne zajednice, da se zajedno da drugim državama bori kako bi sprečila efekte globalnog zagrevanja, klimatskih promena i daje svoj skroman doprinos i koliko god on mali bio, ipak je značajan da se to predupredi. Glasanjem ovog sporazuma takođe ćemo dati taj doprinos, ali ono što želim da kažem jeste da borba za očuvanje životne sredine i ekologije ne može da se radi praznog stomaka. Za vreme tajkunskog režima nisu ni razmišljali o ekologiji, ali nažalost nisu razmišljali ni o stomacima građana, već su razmišljali kako da preduzeća koja su ti radnici gradili decenijama unazad, koja su njihovi preci gradili, da razore, da opljačkaju, da rasprodaju, opet kažem, da svoje duboke džepove popune, koji su često bili i bušni, pa kako su punili džepove, tako su ih brzo i praznili, ne gledajući kako će ti ljudi preživeti, kako će svoju decu moći da pomognu, kako će decu koja su na studijama da iškoluju i da na taj način obezbede budućnost ovoj zemlji, ako već nisu razmišljali o budućnosti tih porodica i dece. Danas je ta situacija drugačija zahvaljujući reformama koje su započete 2014. godine, koje je predvodio sadašnji predsednik Aleksandar Vučić sa svojim timom, doprinele su da stomaci građana budu puni i da budu još puniji i da na osnovu toga imamo dovoljno sredstava da možemo da se zalažemo i borimo i za očuvanje životne sredine i za ekologiju. Ono što je jako bitno kada govorimo o programu vezano za studentsko stanovanje, ovim programom će se završiti, kada govorimo o Niškom univerzitetu jedna važna investicija koja se decenijama unazad radi, a to je ta studentska zgrada za 400 ležajeva koja će biti i koja se nalazi u delu grada u kome se nalaze tehnički fakulteti. Inače da napomenem da Elektronski fakultet je jedan od fakulteta za ponos danas, koji daje značajne doprinose ne samo u obrazovanju mladih ljudi, već daje doprinos i u razvoju nauke i kao što znate u tom kompleksu je izgrađen i naučno-tehnološki park koji se i dan danas koristi od strane tih istih studenata i mladih inovatora da svoje biznis ideje pretoče u realnost, da to svoje znanje plasiraju na domaće i na međunarodno tržište, a to je sve nešto o čemu žuta vlast nije razmišljala i uzimala u obzir. Za njih je bilo bitno da je to zelena livada koja je služila za ispašu konja. Apsolutno nisu vodili računa ni o potrebama studenata, nisu vodili računa ni o potrebama naše nauke, ali je danas ta slika značajno promenjena. Takođe, izgradnja studentskog doma u Beogradu sa smeštajnim kapacitetima od 1.000 je takođe važna, jer znamo da je Beogradski univerzitet najstariji i da je ponos naše države i našeg obrazovnog sistema, ali sam siguran da se ovde neće stati, jer kao što su i moje uvažene kolege rekle, potrebe su još veće i radiće se značajno na tome. Ono što će svakako biti za ponos za sve veći broj mladih ljudi po završetku srednje škole, odlučuju se da upisuju fakultete, pa i oni koji se u međuvremenu zaposle, sa ciljem da nadograde svoje znanje i da budu još korisniji segment našeg društva. Ono što je bitno, mladi ljudi se u Srbiju vraćaju posle školovanja u inostranstvu, da svoje znanje ovde prenesu, čak se vraćaju da unaprede i više nivoe našeg obrazovanja. Sve ovo pričam iz razloga da ukažem da je ovo za njih bilo nebitno, što su moje kolege i potvrdile, a i građani Republike Srbije dovoljno su samo da se prisete kako je zemlja izgledala ranije, kakva je naša infrastruktura bila. Sećam se, u Kruševcu imali ste ni jedan ispravan semafor, retko ste mogli da nađete ulicu koja nije imala rupu u sebi, u kojima ste mogli da sadite mini bašte pa da se sadite urbanom poljoprivredom. Danas je slika skroz drugačija. Danas je Kruševac jedan od primera gradova u Srbiji koji postaju pravi gradovi po uzoru na evropske, gde imate zaista kvalitetnu infrastrukturu, imate odlične puteve, gradi se autoput Moravski koridor. Imate naselje Novi aerodrom, kako ga zovemo, koji će biti ponos grada, kao što je i „Beograda na vodi“ ponos Beograda i Srbije, jer je to naselje koje posle više decenija je u stvari novo naselje koje se gradi u Kruševcu, koje je nekada, slično kao u niškom kraju, kada sam pričao za elektronski fakultet služilo samo za ispašu konja. Danas tu već polako niču prve zgrade, investitori su kupili parcele za Vidovdan i obeležavanje 650 godina od postojanja Kruševca, tu smo svečano otkrili spomenik Knezu Lazaru, kao jedan mali, skromni vid zahvalnosti osnivaču grada Kruševca i jednom od naših velikih srednjevekovnih vlada, koji se borio za očuvanje srpstva i srpske države u periodu kada je to bilo najteže činiti. U Kruševcu se gradi aerodrom Rosulje, koji 20 i više godina nisu znali da završe, nije da nisu znali, nisu prosto ni hteli, nisu imali želje, jer opet kažem, jedino za šta su se oni zalagali bilo je kako samo da zadovolje svoje potrebe, kako svoje džepove da napune, a za građane ih je bilo baš briga. Ponosan sam kada govorim o sferi obrazovanja što je Kruševac dobio i prvi državni fakultet, Poljoprivredni fakultet, koji je osnovan 2017. godine, koji je ove godine upisao četvrtu generaciju studenata, koji ima odlučnu saradnju sa Institutom za krmno bilje, institutom koji su oni hteli da unište, a koji danas uspešno funkcioniše, koji nije zatvoren. To je jedna ispravna odluka, jer nažalost, Kruševac je bio jedini od većih gradova u slivu Zapadne Morave, koji nije imao državne fakultete, nije zapravo imao nijedan fakultet sa sedištem, a ipak je grad veličine od 127 hiljada i više stanovnika. Zaista sam ponosan na sve rezultate koji su učinjeni. Neću govoriti o privrednim uspesima, uspesima ekonomije, o tome smo često govorili. Kako bi oni probali da unize sve ove rezultate koji su ostvareni i u borbi protiv korone i u ekonomiji, podizanju životnog standarda, koriste svoje medije, naravno, daju naloge da po svaku cenu iskopaju određen statističke podatke koje bi tumačili na njima način koji odgovara, kako bi rekli, e, pa znate šta, niste vi napravili ne znam kakve uspehe, u naše vreme je mnogo bolje i mnogo se bolje živelo. Tako da, u jednoj od novina čiji je vlasnik naravno Dragan Đilas možete da pročitate tekst koji kaže „bajke o ekonomskom tigru“, u kome rade statističku analizu statistike privrede Republike Srbije od 2000. do 2011. godine, a onda rade dalje analizu od 2011. do 2021. godine, gde, jel te, oni su došli do zaključka da se u njihovo vreme mnogo bolje živelo. Gospodo tajkuni, sudski overeni lopovi i lažovi, ako se bolje živelo u vaše vreme, pa zašto su vas građani 2012. godine smenili? Zašto su na izborima izašli i podržali SNS i Aleksandra Vučića, a nisu vas ako se već hvalite da ste imali takve rezultate? Neću zalaziti u osnove statističke analize, jer je to bespotrebno, jer prosto svi ovi ljudi koji se bave ovakvim analizama, analize rade po novoj doktrini koju je otkrio Dragan Đilas i koju uspešno implementira u svojim statističkim analizama kada radi anketiranje javnog mnjenja u kojima on naravno uporno tvrdi kako ta njegova neka opozicija ima natprosečnu podršku, kako on može da smeni Aleksandra Vučića, a kada dođe vreme za izbore nema ga nigde. Povuče se u svoju rupu kao mali miš i onda glumi nekog Kalimera, govorili stalno – ovo je nepravda, ovo je nepravda. Tako ste imali prilike da pročitate i danas da Dragan Đilas i njegova strančica neće potpisati, odnosno podržati Predlog sporazuma za izlazak na izbore koje su evroparlamentarci pripremili, a po njihovom pozivu i onda se tu pravdaju kako jel te nisu to izborni uslovi koji njima odgovaraju, to su opet izborni uslovi koji idu na ruku Aleksandru Vučiću, a sa druge strane stalno tvrde kako Aleksandar Vučić više nema nikakvu podršku ni u EU, ni u međunarodnoj zajednici, kako je on nekakav diktator, tiranin protiv koga treba svi da se okrenu u svetu. Onda sami sebe demantuju. Vidite gospodo, to lažovi i rade. Vreme uvek pokaže ko govori istinu, a ko laže, a kada lažu krene samog sebe da demantuje, onda vam je jasno da zapravo sa njima nemate šta da tražiti, niti bilo kakvu podršku da im date. Juče smo u diskusiji zapravo jasno utvrdili da su oni svesni da nemaju podršku od strane građana Republike Srbije, da tu statističku analizu koju oni daju, da je to zapravo opet još jedna šarena laža iz seta asortimana „magla“ industrije Dragana Đilasa i Dragana Šolaka. Naravno, kada se govori o ovakvim stvarima nije ni čudo, jer prosto svima je bilo jasno u Srbiji da u tim pregovorima u kojima je on ušao, one je ušao zapravo da se ne bi dogovorio, da bi našao nekakve ponovo argumente da kaže kako neće izaći na izbore i da je ulica ta koja treba da odluči ko će upravljati u Republici Srbiji. Gospodo tajkuni, ulica nikada neće odlučivati o tome ko će upravljati Srbijom. Ulica nikada neće utvrđivati kakva će se politika voditi u Republici Srbiji. Odluku donose samo građani Republike Srbije na izborima koji se organizuju, a oni koji su želeli da rade na daljem unapređenju izbornih uslova koji su danas mnogostruko više bolji nego u onom periodu kada su žuti tajkuni vladali, kada su samovoljno povećavali izborni cenzus, jer su se plašili konkurencije i plašili su se svojih mesta, odbornika, gradonačelnika itd, danas kažu da su ti uslovi gori nego što su bili u njihovo vreme. Ne bih se baš složio, ne bi se složili ni građani Republike Srbije. U svakom slučaju, svi oni koji žele da daju maksimalan doprinos daljem unapređenju Republike Srbije, unapređenju života građana Republike Srbije su uvek dobrodošli i uvek njihove ideje volimo da saslušamo i ono što je dobro i što može da se implementira uvek ćemo implementirati, jer kažem, Aleksandru Vučiću i politici koju on vodi interes građana i boljeg života građana je na prvom mestu. Zato njega možete videti među stanovništvom kako razgovara, kako rešava probleme, a ne na „Tviteru“, na društvenim mrežama, na „Fejsbuku“ gde pokušava da, kao što radi Dragan Đilas i drugi, da vodi nekakvu „Tviter“ politiku, odnosno da se bave politikanstvom. Kada govorim o međunarodnim odnosima upravo ovaj brojni sporazumi koji su danas pred nama i koji će u budućnosti biti govore o poziciji Republike Srbije na međunarodnoj sceni koliko smo cenjeni i koliko nas vide kao odlične partnere u oblasti odbrane, oblasti nauke, ekonomske saradnje, pa i zajednička sednica vlada Mađarske i Srbije koja se održala u Mađarskoj upravo govori o tome i brojni sporazumi koji su tamo potpisani kako bi se dalje unapredio bilateralna saradnja dve države ide u prilog tome. U njihovo vreme toga nije ni bilo. Njima je bilo važno samo da ispunjavaju direktive koje su dobijali od interesnih grupa kako će uniziti Republiku Srbiju, a o tome koliko su u međunarodnim krugovima jaki govori upravo period kada je Kosovo, lažna država Kosovo samoinicijativno proglasila tu nezavisnost i koliko je država tada u stvari povuklo svoje priznanje. Ni jedna nije povukla, jer se oni nisu ni bavili time. Njima je zapravo bilo bitno samo kako će rasprodati, ne imovinu građana, nego vidite jasno i delove države, pa posle Kosova i Metohije došla bi verovatno Vojvodina, pa posle Vojvodine i drugi delovi Srbije. Dok to ne bi došlo u nekom krugu dvojke kojim bi se oni zadovoljili, a upravo je taj krug dvojke koji samo Dragana Đilasa interesuje i zbog čega on na izborima nikada neće smeti da se kandiduje ni za predsednika države, ni za premijera, jer njega interesuje jedino mesto gradonačelnika Beograda i da nastavi svoju pljačku u kome su ga građani sprečili 2013. godine kada je smenjen sa funkcije gradonačelnika. Juče smo imali prilike da čujemo samo jedno u nizu nedela koje je uradio sa PKB-om, a i moje kolege su pričali o mostu na Adi, a građani Beograda su to odlično mogli da vide i u infrastrukturnim radovima i drugim problemima koji u nasleđe vlasti koja ga je nasledila ostavio i koji su danas rešeni i kada grad Beograd ima i te kako rešen veliki broj problema, kada ima ogroman budžet, ogromne investicije koje se realizuju, ali ne investiciju privatne džepove, već investicije u bolji život građana Beograda. Tako da u danu za glasanje, apsolutno sa ponosom ću podržati predloge ovih sporazuma, jer je ovo nešto što jasno pokazuje našu želju i borbu za budućnost ove države, za budućnost naše dece, a pre svega, kažem ponosim se, jer sutradan kao roditelj tri deteta imaću svojoj deci šta da pričam, kako sam se kao narodni poslanik zajedno sa mojim uvaženim kolegama ovde borio da oni imaju tu sigurniju i bolju budućnost kako bi i oni sutradan mogli tim istim koracima da nastave. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku, Zoranu Tomiću. Reč ima narodni poslanik Dejan Kesar. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, cenjena ministarka sa saradnicom, poštovani građani Srbije, jedan od sporazuma koje danas pred nama narodnim poslanicima u domu Narodne skupštine jeste i predlog zakona, odnosno Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol. Sam Montrealski protokol predstavlja deo jedne mnogo značajnije teme, a to je tema zaštite životne sredine. Tema koja je postala vrlo aktuelna u poslednje vreme zahvaljujući naporima Vlade Republike Srbije, nadležnog Ministarstva za zaštitu životne sredine, a ono što je najvažnije predsednika Aleksandra Vučića da Srbiju učinimo zdravijom i ekološki prihvatljivijom zemljom. Skoro sve evropske države temu zaštite životne sredine stavljaju opravdano na prvo mesto. Zaista smatram da Srbija ide za evropskim državama, da idemo u dobrom pravcu i da zaista preduzimamo sve neophodne radnje kako bi Srbiju učinili i zdravijom i efikasnijom. Prepoznali smo probleme sa kojima se Srbija suočava u domenu zaštite životne sredine i želimo da ih rešimo na najbolji način, a sve u interesu građana Republike Srbije. Kada posmatrate pitanje zaštite životne sredine ona je zaista veoma kompleksno i ja bi u okviru tog kompleksnog, odnosno u okviru te kompleksne teme želeo da istaknem i individualni i kolektivni karakter. Taj individualni karakter polazi od samog pojedinca i mi svi kao pojedinci moramo da budemo svesni da svakom svojom radnjom možemo da utičemo da ta tema zaštite životne sredine bude još bolja i da Srbija bude još čistija i bude još zdravija. Svakako kao i svi problemi i tema zaštite životne sredine ima određene probleme sa kojima, odnosno koje mora da rešava uz pomoć države, koja mora da rešava uz pomoć nadležnih državnih institucija, odnosno nadležnog Ministarstva za zaštitu životne sredine. Zaista smatram da kada je Vlada Republike Srbije, odnosno premijerka Brnabić, temu zaštite životne sredine stavila na visoko mesto osnovnih prioriteta buduće Vlade i Ministarstvo za zaštitu životne sredine zajedno sa vama ministarka ispunjava sve ona očekivanja koje je istakla premijerka Brnabić u svom ekspozeu. Želeo bih da istaknem jedan primer, kada se vozite auto-putem od Beograda ka Nišu na jednoj svetlosnoj signalizaciji puteva Srbije stoji tekst, da koliko prirodi date ona vam toliko vraća. Zaista se slažem sa tim i zaista smatram da smo mi kao država od 2012. godine prepoznali stvari i da zajedno idemo u dobrom pravcu, a to jeste da Srbiju učinimo boljom u domenu zaštite životne sredine. Isto tako verujem da se po pitanju rešavanja suštinskih problema krećemo u dobrom smeru i to pokazuju sve one stvari koje Ministarstvo radi na terenu i taj rad na terenu je ključan i taj rad na terenu prepoznaju građani Srbije. Ukoliko imate problem u državi, bez obzira da li je on u sektoru bezbednosti, sektoru poljoprivrede, sektoru zaštite životne sredine, ne možete da sedite u kabinetu Ministarstva i da pravite određene strategije, već morate da odete na teren, morate da sagledate taj problem i zajedno sa građanima i zajedno sa svojim saradnicima da preduzmete mere u cilju rešavanja tih problema. Današnje Ministarstvo u zaštitu životne sredine te stvari radi na terenu. Rešili su problem deponije Stanjevina koje čeka svoje rešenje nekoliko desetina godina. Ono što predstavlja takođe veliki problem jeste i zagađenje vazduha i Ministarstvo je zajedno sa više lokalnih samouprava pokrenulo pitanje rešavanje višedecenijskih problema. Pravi primer toga jeste i poseta ministarke u Valjevu u kome je definisan postupak rekonstrukcije postojeće gradske toplane koja će nakon zamene velikog kotla buduće koristiti umesto mazuta, ekološki prihvatljivi gas. Takođe, doneta je odluka da se na teritoriji grada Bora zaštiti, odnosno zasadi preko 2.000 stabala crnog bora i time će se direktno uticati na zdraviji vazduh. Takođe, Ministarstvo, a tu takođe mislim i na Vladu Republike Srbije koja sprovodi politiku jeste, pre svega, zaštita životne sredine u lokalnim samoupravama, a ono što je najvažnije jeste uklanjanje smetlišta i deponija. Ali, ono što je velika razlika u odnosu na 2012. godinu, što mi te deponije ne uklanjamo onako kao je radio bivši ministar, Oliver Dulić, tada ministra za ekologiju u vreme vladavine DS i premijera Mirka Cvetkovića. Oni su tada deponije čistili samo da bi očistili budžet Republike Srbije i tada su pod nazivom „Očistimo Srbiju“, očistili skoro milion evra koji je bio namenjen za čišćenje deponija. Mi to svakako danas ne radimo, mi to radimo u postupcima koji su vrlo transparentni i koji su usmereni da Srbiju stave na visoko mesto kada govorimo o zaštiti životne sredine. Ono što je mnogo značajnije za nas koji sedimo u Narodnoj skupštini Republike Srbije i za nas koji se trudimo da svakodnevno radimo na dobrim, odnosno da debatujemo, razgovaramo o dobrim zakonskim predlozima i da se suočavamo i sa onim činjenicama sa kojima se možda u određenom domenu ne slažemo, jeste da se u poslednje vreme suočavamo sa sve više zelenih pokreta, ali čije aspiracije nisu samo vezane za zaštitu životne sredine. Predstavnici bivšeg režima, znajući da ta politika koju oni danas zastupaju ne može da prođe ni među građanima Republike Srbije, a čak ni među onima koji su glasali za njih do 2012. godine, oni su se dosetili da na jedan perfidan način uđu među stanovništvo Republike Srbije i da dobiju neophodne glasove kako bi ušli u određene institucije. To su uradili tako što su, opet kažem, na jedan perfidan način osnovali određene zelene pokrete, finansirali određene zelene pokrete kako bi sprovodili njihovu politiku na terenu. Fascinantno je kako se u isto vreme dešavaju protesti u kojima su jedini zahtevi isti oni koji se mogu čuti iz usta opozicionih lidera. I, kada govorimo o zelenim pokretima, tu je predsednik Aleksandar Vučić rekao da ćemo se mi u budućnosti susretati sa problemom zelenog džihada. To zaista jeste, jer vas će ucenjivati i preko zelenih pokreta za sve one stvari koje vi sprovodite tada u svojoj državi i koje ne odgovaraju tzv. zelenim pokretima. Već godinu dana mi se susrećemo sa različitim pozivima da se izađe na ulicu i da se tobože brani zaštita životne sredine i da se na tim istim protestima iznose isključivo politički stavovi. Ti politički stavovi jesu usmereni na rušenje Aleksandra Vučića i svega onoga što je protiv SNS i svega onoga što mi dobro radimo u svim institucijama, pa i u domu Narodne skupštine. Znate, kada određeni opozicionari govore da oni nemaju veze sa zelenim pokretima, da nemaju veze sa tzv. zelenim džihadom, podsetio bih vas da se u međustranačkom dijalogu u domu Narodne skupštine jedan od pokreta koji se ranije nazivao „Žuta patka“, a danas „Ne davimo Beograd“ nalazi na istom koloseku gde sve stranke pod pokroviteljstvom Dragana Đilasa razgovaraju sa evroparlamentarcima. Nije to ništa čudno, sve te stranke ne žele da pričaju sa legitimno izabranim predstavnicima svog naroda, ne žele da pričaju sa onim strankama koje učestvuju na koloseku bez evro predstavnika, zato što su oni to tako navikli i zato što verovatno očekuju da ih na političku scenu dovedu evroparlamentarci, da ih dovedu ljudi iz Brisela i Strazbura, a ne da ih dovedu građani Republike Srbije. Pravi primer toga jeste poseta, današnja poseta gospodina Zelenovića i gospodina Dobrice Veselinovića iz pokreta Ne davimo Beograd, u Briselu, i dokaz tome jeste i ova fotografija gde su se oni zajedno slikali ispred Evropskog parlamenta gde su gospoda umesto da se zalažu za zaštitu životne sredine otišli da govore o onim problemima sa kojima se mi suočavamo u Republici Srbiji. Ja bih želeo da pitam gospodina Dobricu Veselinovića, najpoznatijeg volontera na teritoriji Balkana, koji ima nekoliko stanova, koji ima čak i svoj poseban fond ili kako se on naziva, ja mislim da je fond ili je institut preko kojih on gospodin Zelenović i ostali zaštitnici životne sredine prikupljaju pare, pa su se gospodin Zelenović, gospodin ovde sa leve strane, koji je ranije već išao u evropski parlament i tužio Republiku Srbiju i Aleksandra Vučića kako je sve loše u Srbiji, a SNS i Aleksandar Vučić mu dali cenzus od 3% da može da uđe u ovaj parlament. Ali, znate šta njega neće ni građani Srbije zato što ga neće ni građani njegovog Šapca pošto vrlo dobro znaju šta je radio u Šapcu, a gospodin sa desne strane, najpoznatiji volonter u Republici Srbiji gospodin Dobrica Veselinović. Znate šta, šta je još veoma fascinantno? Vi imate gospodu iz pokreta „ne davimo Beograd“ koji su se ranije nazivali „žuta patka“ i sad oni iz jednih izbora u druge menjaju to ime. Jedne godine se zovu „žuta patka“, pa se onda zovu, ne znam kako je to bilo, udruženje za savski nasip, pa onda se zovu „ne davimo Beograd“. Ja to sagledavam tako da meni više izgledaju na neka preduzeća koja žele da prevare građane. Oni stalno menjaju svoja imana. Znate, to vam je isto kao sa određenim prevarama kada stalno menjate iz godine u godinu imena preduzeća. Znate zašto menjaju preduzeća, odnosno zašto menjaju i gazdu i zašto menjaju ime preduzeća? Zato što znaju za koju su se stvar zalagali u prethodnim godinama, a sve te stvari za koje su se zalagali su se ispostavile sa strane Aleksandra Vučića i SNS, da su oni, Aleksandar Vučić i SNS bili u pravu. „Žuta patka“ ukoliko se svi dobro setimo je pričala o tome da se „Beograd na vodi nikada neće izgraditi“ i da će od „Beograda na vodi“ ostati samo jedna maketa. Ja bih želeo, evo da pozovem i gospodina Dobricu Veselinovića i Lazovića i Zelenovića, da jedan dan zajedno prošetamo, zato što ja dolazim sa opštine Savski Venac, da odemo zajedno da prošetamo promenadom, pa da vidimo sve one zgrade i da opipamo da li je to od gipsa ili je to od betona. Vi danas imate na potezu savskog amfiteatra „Beograd na vodi“ koji predstavlja centar društvenih i poslovnih aktivnosti, gde će uskoro biti završena najviša zgrada u Beogradu, a oni su pričali o tome kako to nije dobro. Na potezu savskog amfiteatra ste imali miševe, pacove, nalazili ste igle, nalazili ste polomljene flaše, ljudi su tu svašta radili. Pa, taj deo Beograda je sad jedan od najmodernijih delova Beograda. Ljudima neposredno pored „Beograda na vodi“ je cena kvadrata skočila za nekoliko stotina evra, i oni nama pričaju o zaštiti životne sredine, a onda shvatite da u tim udruženjima stoje, odnosno sede samo ljudi koji žele da ostvare sopstveni profit, ali da nigde ne rade. Pa, gde gospodin Veselinović ima jedno prijavljeno formalno, odnosno gde ima formalno radno mesto? Nema ga nigde. I, onda oni pričaju o tome kako se oni zalažu za zaštitu životne sredine. Imali smo mi pre do 10, 15 dana, imali smo problem sa deponijom i to nismo krili. Taj problem deponije je star 30, 40 godina, ali ti predstavnici koji se zalažu za zaštitu životne sredine dovedu Violu fon Kramon ovde, predstavnicu Evropskog, odnosno poslanicu Evropskog parlamenta, dovedu je ovde i zajedno sa njom pod ruku odu na tu istu Vinču, a nakon te Vinče, Viola fon Kramon ode na N1 televiziju Dragana Šolaka i direktno se zalaže za nezavisnost Kosova i onda kada vidite u paketu Dragan Đilas, Dobrica Veselinović, razgovori sa evroparlamentarcima Viola fon Kramon, pa šta vam to govori? To stavimo znak jednakosti i znamo da se radi protiv Srbije. znači, sve ćemo da uradimo, da radimo protiv Aleksandra Vučića, da radimo protiv Srbije, da radimo protiv Vlade, da radimo protiv resornog ministarstva. Pa, kako se niste setili do 2012. godine da upirete prstom u sve probleme koji se nalaze u Srbiji u domenu zaštite životne sredine. Niste, jer vas to nije zanimalo. Danas vas zanima da vas dovedu evroparlamentarci, danas vas zanima da Viola fon Kramon, u Srbiji se zalaže za nezavisnost Kosova, danas vas zanima da vi dođete na vlast bez volje građana Republike Srbije. Mi svi ovde koji smo u Narodnoj Skupštini ćemo marljivo raditi na tome da usvajamo sve zakonske predloge i druge podzakonske akte koji su u interesu građana Srbije, ali ove ljude koji su danas u Briselu, dok mi ovde radimo za interese građana Srbije, oni verovatno sede u nekom restoranu i dogovaraju akcije koje će da rade, pošto pozivaju na buduće proteste 11, 12. i 13. već ne znam kada, ali moraju da znaju da je takav protest bio održan i 4. septembra. Ja bih želeo samo da ovo kamera zumira, 4. septembra su održani protesti, tzv. ekološki i pogledajte koliko je ljudi bilo na Trgu, ti isti koji pozivaju ti Zeleni pokreti, taj zeleni džihad, neće proći bolje ni 11. I zato bih želeo opet da kažem, pošto ste protiv svog naroda, radilii do 2012. godine, i pošto ste za određene odluke i Vlade sazivali po nalogu stranih ambasada i taj isti dnevni red nosili u strane ambasade, zaista vas molim da ukoliko poštujete građane Republike Srbije, ne idete u Brisel da kukate protiv Aleksandra Vučića, i SNS, i građana Republike Srbije, nego dajte da sednemo ovde i kao ozbiljni politički činioci razgovaramo, ali mislim da ni ti razgovori neće da vam pomognu, jer vi danas ne možete da pređete ni 3% koliko je potrebno za ulazak u Narodnu skupštinu. Zašto? Zato što građani ne vole prevarante, građani ne vole ljude koji više vole strance od svoje zemlje, i zato što građani vide u kom pravcu ide Srbija, a to je pravac prosperiteta i sigurnije budućnosti. Hvala.
Od vremena poslaničke grupe Aleksandar Vučić – za našu decu, ostalo je još 10 minuta. Ministarka ima reč.
Na kraju ću reći.
Na kraju, dobro. Reč ima narodna poslanica Nevenka Kostadinova.
Hvala predsedavajuća. Uvažena ministarka sa saradnicima, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, ja ću govoriti o Zakonu o potvrđivanju amandmana na Montrealski protokol, o supstancama koje oštećuje ozonski omotač. Čovečanstvo usled ubrzanog tehnološkog razvoja, industrijskog napretka, forsiranjem potrošnje kao glavnog pokretača svetske privrede, sa jedne strane je poboljšalo ljudski život, učinilo ga lepšim i lakšim, ali paralelno sa tim, narušeni su zakoni prirode, poremećena životna sredina i povećan štetni uticaj na nju. Tako su benefiti napretka i razvoja automatski za posledicu imali različite poremećaje čiji se efekti višestruko odražavaju na prirodu i zakone koji u njoj caruju, na zemljište, vodu i vazduh, na biljni i životinjski svet, na zdravlje i živote ljudi. Iz tih razloga se u prošlosti donošene različite konvencije, sporazumi i dogovori, a sve sa ciljem sprečavanja i eliminisanja uzroka, štetnog uticaja na životnu sredinu. Primer za to je Bečka konvencija, o zaštiti ozonskog omotača iz 1985. godine, čija je potpisnica bila bivša SFRJ, a koja je pozivala na saradnju i upravljanje supstancama koje oštećuju ozonski omotač. Kako ova Konvencija nije predviđala nikakve kontrolne mehanizme, usvojen je Montrealski protokol koji predviđa obavezu smanjenja proizvodnje i potrošnje supstanci, koje oštećuju ozonski omotač, a koji je ratifikovan od strane 197 zemalja, među kojima je i naša država Srbija. Na tekst Montrealskog protokola, kasnije su usvojena četiri amandmana koje je naša zemlja takođe ratifikovala. Montrealski protokol se pokazao kao veoma uspešan dokument iz oblasti zaštitne životne sredine, na sastanku u Uruandi 2016. godine, usvojen je Kigali amandman kojim se uvodi kontrola HFC supstanci, na isti način kao i za supstance koje oštećuju ozonski omotač. Tim amandmanom se fluor-ugljovodonici uvode u Montrealski protokol, čime se definiše i smanjenje proizvodnje i potrošnje ovih supstanci. Fluor- ugljovodonici su gasovi koji se koriste kao zamena za supstance koje oštećuju ozonski omotač. Ovi gasovi ne oštećuju ozonski sloj, ali imaju efekat staklene bašte i imaju veliki uticaj na klimatske promene čije su posledice, poput požara, poplava i slično, sve češće u zadnje vreme. Republika Srbija kao mala, ali odgovorna država je potvrdila sva četiri amandmana Montrealskog protokola, a potvrđivanjem Kigali amandmana nastavlja svoje delovanje u cilju očuvanja ozonskog omotača. Montrealski protokol je postepenom zamenom supstanci koje oštećuju ozonski omotač doprineo procesu oporavka omotača koji upija ultraljubičaste zrake koja sa sunca stižu na zemlju. Dakle, ozonski omotač je filter koji upija štetne ultraljubičaste zrake, koji kada bi stigli na zemlju uništili bi genetički materijal i onemogućili bi fotosintezu, što ubi ubilo biljni i životinjski svet. Iz ovoga jasno proizilazi značaj i važnost ozonskog omotača i još više značaj i važnost aktivnosti vezane za njegovo očuvanje. Naša država kao potpisnica Montrealskog protokola uspešno je implementirala sve ugovore i ispunila sve obaveze iz protokola. U procesu pridruživanje EU Republika Srbija je u obavezi da svoje zakonodavstvo usaglasi sa regulativom EU i o fluor-vodoničnim gasovima. Benefiti od Montrealskog protokola za zemlje potpisnice pored doprinosa očuvanju ozonskog omotača su brojne, od pristupa izvorima finansiranja za razno-razne projekte iz ove oblasti, preko tehničke saradnje i transfera tehnologija, razvojnih mogućnosti, kao i podrške za institucionalno jačanje i fleksibilnost u sprovođenju obaveza i implementacije planiranih aktivnosti. Ovaj sporazum je samo jedan u nizu usvojenih zakona u ovom sazivu Skupštine. Podsećam da smo nedavno usvojili Zakon o zaštiti prirode, pre toga Zakon o klimatskim promenama, Zakon o energetici, Zakon o obnovljivim izvorima energije, a svi oni imaju za cilj zaštitu i očuvanje životne sredine. Takođe, osvrnula bih se na još jedan veoma važan sporazum koji danas imamo na dnevnom redu, a koji se odnosi na projektni zajam između Saveta Evrope i Republike Srbije. Ovaj zajam jeste investicija, a ne trošak, jer će se sredstva iskoristiti za izgradnju smeštajnih kapaciteta za studente u Beogradu i Nišu. Kao neko ko dolazi sa juga Srbije i kao student niškog Univerziteta, jer je Niš administrativni centar južne i jugoistočne Srbije, smatram da je izgradnja smeštajnih kapaciteta za studente niškog Univerziteta od velikog značaja za studente iz tog dela Srbije. Ovo još više iz razloga što su roditelji studenata iz tog dela Srbije lošijeg materijalnog položaja, pa će proširenje smeštajnih kapaciteta u studentskim domovima dati mogućnost mnogim studentima lošijeg materijalnog stanja da reše problem smeštaja na kvalitetan način po pristupačnoj ceni. Ulaganje u studentski smeštaj je ulaganje u obrazovanje, a ulaganje u obrazovanje jeste investicija u bolju i lepšu budućnost jedne zemlje. Svi dobro znamo mudru izreku koja kaže – ako hoćete da jednu zemlju urnišete, onda joj uništite obrazovanje, a ako hoćete da jednu zemlju podignete, onda investirajte u njeno obrazovanje. Na kraju, u danu za glasanje, kao i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – za našu decu, podržaću predloge koje imamo danas na dnevnom redu. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Za reč se javila predlagač. Reč ima ministarka Vujović.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, građani i građanke Srbije, hvala vam na konstruktivnoj raspravi, jer smo danas imali na dnevnom redu izuzetno važne sporazume. Kao što ste i videli, pre svega, dva su izuzetno važna iz oblasti vojne saradnje Republike Srbije sa Vladom Kraljevine Maroka i Republike Srbije sa Vladom Savezne Republike Nemačke. Takođe ono što je od izuzetne važnosti za Republiku Srbiju jeste i ratifikacija Ugovora o zajmu kada govorimo o novim ulaganjima i proširenju kapaciteta studentskih domova širom Srbije, s obzirom na neophodnost proširenja tih kapaciteta kada se pogleda broj slobodnih mesta i kapaciteta u odnosu na broj prijavljenih, ratifikacija Ugovora o zajmu sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj i Republikom Srbijom u visini od 32 miliona evra. Svakako, puno vas se osvrnulo i na Montrealski protokol, na koji bi ja i posebno obratila pažnju, s obzirom na resor koji vodim. Pre svega, da vam se zahvalim još jednom na iscrpnim komentarima, sugestijama i na tome što ste razumeli važnost zaštite životne sredine, a i Montrealskog protokola. Kada govorimo o njemu, moram ponovo da naglasim da je to veoma uspešan međunarodni dokument iz oblasti zaštite životne sredine i da je dao izuzetno dobre rezultate po pitanjima obnavljanja ozonskog omotača. Jedan od najvažnijih globalnih problema koji je svakako i kod nas prisutan jeste problem i borba sa klimatskim promenama. U martu ove godine ste usvojili Zakon o klimatskim promenama, što je takođe učinilo jedan iskorak kada pričamo o zaštiti životne sredine. Mogu da vam najavim da ćemo mi u narednim danima formirati i nacionalni savet za klimatske promene, izuzetno važno telo pri Vladi koje će se i baviti ovim pitanjem. To je, naravno, bilo predviđeno i Zakonom o klimatskim promenama i to je ono što je novina i što će se dogoditi u narednim danima i u narednih pet godina će se baviti ovo telo tim pitanjima. U nacionalni savet su uključene sve zainteresovane strane. Dakle, jedan transparentan pristup, uz poštovanje struke i njihovo prisustvo u savetu. Takođe smo obuhvatili i nevladin sektor i eksperte i zajedno ćemo napraviti određene rezultate, iskreno se nadam. Glavni problem sa klimatskim posledicama svakako jeste što se oni ispoljavaju odloženo i mi sada osećamo klimatske promene koje su rezultirale na osnovu poslednjih 50 godina i zato je mnogo važno šta ćemo raditi danas, da ne bi neke buduće generacije osećale slične i posledice sa kojima se mi susrećemo. Zbog toga mi radimo više nego ikada u oblasti zaštite životne sredine. Moram da iskoristim priliku da još jednom istaknem da ministarstvo intenzivno radi kada govorimo o borbi sa aerozagađenjem. Takođe isto brinemo o zagađenju vode i zemljišta i podjednako se trudimo da podižemo i svest ljudi vezano za značaj ove teme. 40/3 GD/CG Kada govorimo o aerozagađenju, takođe moram da naglasim da izrađujemo program zaštite vazduha sa akcionim planom koji će definisati ciljeve i mere kada je reč o kvalitetu vazduha. To se po prvi put događa i svakako će pružiti i osnov za dalji razvoj usvajanja tih podzakonskih akata i nastavak primene evropskog zakonodavstva u oblasti zaštite vazduha. Konferencija će se održati u petak, na kojoj će se i predložiti neke od mera za nacionalni plan, odnosno Akcioni plan za zaštitu vazduha na teritoriji Republike Srbije. Takođe, u mesecu septembru sprovodimo i veliku akciju u 43 jedinice lokalne samouprave, a možda nam se još neke jedinice lokalne samouprave priključe, a to je svakako čišćenje divljih deponija i smetlišta širom čitave zemlje. Po nekoj proceni, ima oko 3,5 hiljade takvih deponija, mi ćemo u septembru očistiti 500. Dakle, svakako da ćemo svi zajedno da se trudimo da to očistimo zarad budućnosti novih generacija koje dolaze. Ja se trudim da im i danas sa ovog mesta skrenem pažnju, predsednicima opština i nadležnim organima u jedinicama lokalne samouprave, da te lokacije koje očistimo svakako i sačuvamo. To je ono što je zadatak svih nas i nadam se da će mnogi građani kojima su te lokacije i velika smetnja, prijavljivati neodgovorne pojedince i da ćemo se zajedno boriti za čistiju budućnost. Potvrđivanje ovog amandmana, da se vratim na Montrealski protokol, je značajno, pošto kontrolom potrošnje i upotrebom fluorovanih gasova sa efektom staklene bašte ćemo dati doprinos sprovođenju Pariskog sporazuma, odnosno smanjenju emisija gasova i globalnog porasta temperature. Uzimajući u obzir da bi usvajanjem ovog amandmana bili korak bliže ostvarenju cilja koji će svakako uticati na zaštitu životne sredine i budućnost svih građana, zahvaljujem vam se još jednom na raspravi i nadam se da ćete u danu za glasanje usvojiti sve ove predloge zakona koji su danas bili na dnevnom redu, uključujući, naravno, i Montrealski protokol. Hvala vam.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 2. do 7. tačke dnevnog reda. Sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova.