Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije, sednici prisustvuje 107 narodnih poslanika. Da bi utvrdili kvorum, molim da ubacimo kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da su u sali prisutna 94 narodna poslanika, što je više od jedne trećine i postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam sa da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Srđan Spasojević, Aleksandar Marton i Nenad Čanak. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2008. GODINU (sa pratećim dokumentima) Nastavljamo rad načelnim pretresom i dajem reč narodnom poslaniku Radoslavu Jevremoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu i ovaj predlog nije ništa drugo nego trgovina između stranaka vladajuće koalicije, odnosno njihovih ministara u smeru ko će više dobiti novca građana Srbije da njime raspolaže, a kao što je poznato da nikome o tome ne polaže račune. Može se reći da je ovaj budžet, odnosno Predlog budžeta uspeo da zadovolji sve interese i potrebe stranaka vladajuće koalicije jer je više puta menjan, da bi on ipak na kraju bio ona veza koja vezuje i nepovezivo. Da li će ta veza opstati, to ćemo videti. Ono što je važno na početku istaći su svakako primanja budžeta za 2008. godinu, koja su planirana u iznosu od 639.600.289.635 dinara i izdaci u iznosu od 654.429.163,862 dinara, što dovodi do prostog zaključka da ćete potrošiti ono čega nema, u iznosu od čak 14.828.874.227 dinara, odnosno ekonomski rečeno deficit ovog vašeg predloga budžeta je skoro 15 milijardi dinara. Kako ćete doći do 15 milijardi dinara za popunjavanje budžeta svima je jasno - preko zaduženja, podizanjem kredita po veoma nepovoljnim uslovima, a na teret građana Srbije. Kada se pogleda ova detaljna analiza, odnosno raspored po korisnicima, ma koliko vi to pokušavali da sakrijete, neke stvari uvek isplivaju gore. Na strani 12, razdeo 2, funkcija 110, ekonomska klasifikacije 422, koji se odnosi na predsednika Republike, planirani troškovi za putovanja iznose 43 miliona dinara, što je prosto neverovatna cifra kada se zna efekat tih putovanja, a on je ravan nuli. Na strani 13, razdeo 3, glava 3.2, funkcija 111, koji se odnosi na potpredsednika Vlade, izdvajaju se sredstva u iznosu od skoro 92 miliona dinara, što je preko 32 miliona dinara više od sredstava koja se izdvajaju za kabinet predsednika Vlade. Postavlja se pitanje: šta to znači? Da li to znači da u kabinetu predsednika Vlade ne rade ništa pa im treba manji iznos sredstava ili je možda potpredsednik Vlade važniji i bitniji od predsednika Vlade pa dobija veći iznos sredstava? Veoma je zanimljivo obrazloženje trošenja sredstava po pojedinim korisnicima, a koje se odnosi na kabinet potpredsednika Vlade, a ono glasi: "U okviru opredeljenih sredstava, najveće učešće u rashodima imaju troškovi putovanja vezani za ostvarivanje prioriteta i dugoročnog strateškog cilja Republike Srbije u pogledu pristupanja EU, posebno vezano za pregovore oko zaključivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju EU i šire podrške u pravcu bržeg integrisanja Republike u evropske tokove." Za ove troškove putovanja nećete imati potrebe jer iko ko ima imalo morala i ljudskosti ne može biti prijatelj sa nekim ko mu otima deo teritorije. Na strani 14. imamo Kancelariju za saradnju sa medijima, za koju se izdvaja 76 miliona 152 hiljade dinara, što je veliki iznos, posebno ako se zna da bi taj posao trebalo da obavlja generalni sekretarijat Vlade Republike Srbije, a ne kancelarija kao poseban organ. Razlog zbog kojih to obavlja poseban organ je stvaranje mogućnosti da zaposlite jedan određeni broj vaših kadrova. Na istoj strani 14, u razdelu 3, glava 3.5, funkcija 110, nalazi se Kancelarija za pridruživanje EU, za koju se izdvaja 78.947.000 dinara potpuno bespotrebno, jer svima je jasno da od ulaska u EU nema ništa, bar u neko dogledno vreme, a pogotovu posle stava nekih država članica EU u vezi budućeg rešavanja statusa pokrajine Kosova i Metohije. Kao što rekoh, ulazak u EU je nemoguća misija i nema potrebe na ovakav način povećavati troškove iovako osiromašenih građana države Srbije. Na strani 16. u raspodeli sredstava iz budžeta nalazi se i kancelarija Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava učinjenog na teritoriji bivše Jugoslavije od 1991. godine, sa iznosom od 53.404.000 dinara, a nigde u ovoj raspodeli sredstava nema kancelarije za pomoć odbrani lica koja odgovaraju pred Haškim tribunalom. Ovaj novac se troši samo za ispunjavanje zahteva Karle del Ponte. Na strani 20, razdeo 5, glava 5.8, funkcija 330, svoje mesto u budžetu je zauzelo i Tužilaštvo za ratne zločine, sa iznosom od preko 67.000.000 dinara, i evo ponovo jedan razdeo za Karlu del Ponte, jer ovo tužilaštvo goni isključivo lica po nalogu Karle del Ponte, a da niko ne pokušava da pred lice pravde izvede šiptarske teroriste koji su počinili brojne zločine. Što se tiče poljoprivrede, ona vam je kao i u prethodnom periodu na zadnjem mestu, a to se zaključuje po iznosu koji se izdvaja za poljoprivredu. Ne razmišljate vi da su poljoprivrednicima potrebna veća sredstva za kratkoročne i dugoročne kredite, za zasnivanje nove proizvodnje i nabavku mehanizacije. Vi se poljoprivrednika setite samo pred izbore, kada određenim ljudima podelite nešto malo kredita, a zatim kod tih istih ljudi idete pa se slikate u predizbornoj kampanji. Ne znate vi stvarno stanje u poljoprivredi, jer niste nikada bili među pravim poljoprivrednicima, a kako radite ne znam da li bi smeli i da odete. Kroz ovaj predlog budžeta vidljivo je postojanje velikog broja agencija za sve i svašta, prevedeno - za udomljavanje vaših kadrova, a takođe je vidljivo da nijedna od tih agencija nije dala potrebne rezultate, pa je stvarno nepotrebno izdvajati ogromna sredstva za rad ovih agencija, a time povećavati troškove državne administracije. Takođe ne treba propustiti da se spomene i Komisija za ispitivanje odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koja nije počela sa radom, a za nju se bespotrebno izdvajaju sredstva iz budžeta. Sve u svemu budžet je veoma loše urađen, ali od ovakvih stručnjaka vladajuće koalicije bolje nismo ni očekivali. Hvala.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo i osnovno što se može reći o ovom zakonu o budžetu je da je predizborni, da je inflatoran, da ne reguliše mnoge stvari koje je trebaloo regulisati, da je trošadžijski. Da krenemo od tačke do tačke. Izdaci iz budžeta utvrđeni u sledećim iznosima, pa kažepod tačkom 1.5, dotacije međunarodnim organizacijama. Dame i gospodo narodni poslanici, koje su to međunarodne organizacije koje će država Srbija morati da dotira? Da li su možda to sredstva koja se vraćaju nevladinim organizacijama preko Soroševe fondacije i ostalih fondacija u ovoj državi? Plaćaju uglavnom one koji rade o glavi Srbiji i srpskom narodu. Za projekte NIP je 4.150.000.000 evra, a NIP se koristi uglavnom u predizbornoj kampanji. Sredstva iz NIP se plasiraju prvenstveno u opštinama u kojima su na vlasti "žuto-žućkasta" koalicija. Kontrola leta; mi smo nedavno ugovor o kreditu koji je uzela kontrola leta imali ovde pred narodnim poslanicima. Podsećam vas da je kontrola leta najveći trošadžija u ovoj državi i da bukvalno rasipa sredstva prodajući prelete nad našim nebom. Nikola Stankov, direktor, za koga je evidentno da ima oko 1,6 miliona primanja mesečno. Kontrola leta je jedina institucija koja je ostala, da tako kažem, spona između Srbije i Crne Gore. Ne zato što je nebo nad Crnom Gorom toliko da bismo mogli sredstva da izvučemo i zbog preleta teritorije Crne Gore, nego isključivo što će se u tom međudržavnom preduzeću lako moći sakriti mnogi troškovi koje kontrola leta napravi. Mi smo jedina država koja je dala, da ne kažem privatnoj firmi, jer je kontrola leta akcionarsko društvo u kojem država Srbija ima negde oko pet posto. Dnevno ima preko 800 preleta, a plaća se od 1.200 dolara pa naviše. Od tih sredstava država Srbija ne vidi ništa. Čije to nebo prodaje kontrola leta? Čijim nebom lete ti avioni? Pored primedbe koju sam izrekao ovde kada je bio ovde ministar vojni - da mi ne možemo, odnosno da ta kontrola leta ne kontroliše vojne avione koji preleću nad našom teritorijom, tako da mi bukvalno ne znamo ko nam leti nad glavom. Putevi Srbije; autoput Novi Sad-Beograd, autoput Horgoš-Požega, za to je takođe deo sredstava izdvojen. Generalni sekretarijat Vlade - 161 milion, a plate u Generalnom sekretarijatu Vlade su 161.331.000 dinara. Kad pogledate plate, jasno vam je koliko je zaposlenih od buldožer revolucije naovamo u tim državnim institucijama, koliko se birokratija namnožila. Birokratija se deli po sistemu amebe, od jedne dve, od dve četiri, tako ste formirali radna mesta ne bi li udomili sve one koji nose vaše partijske knjižice, čak i da ništa nisu uradili za vašu stranku. Služba za ljudska i manjinska prava - 37 miliona. Koliko zaposlenih ima služba Koordinacionog tela Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, koja je kvalifikaciona struktura i ko su ti kadrovi koji su ovde zaposleni? Podsećam vas da je svojevremeno ovo telo vodio izvesni Nebojša Čović, koga sada nema više u političkom životu, ali se u međuvremenu dobro potkožio i obezbedio, da vas podsetim da je u nekim davnim vremenima, u prvim počecima privatizacije, taj čovek kupio FMP - kako i za kolike pare to građani Srbije ne znaju. Ima još jedno pitanje koje bode oči - Kancelarija Nacionalnog saveta za saradnju sa Međunarodnim tribunalom za krivično gonjenje lica odgovornih za teška kršenja međunarodnog humanitarnog prava počinjena na teritoriji bivše Jugoslavije. Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da sam član tima koji pomaže u pripremi odbrane profesora doktora Vojislava Šešelja, koji je sinoć briljantno "obrisao patos" sa prvim svedokom veštakom, noćas su građani Srbije imali prilike da vide kako se brani ne samo optuženi, nego kako se brani Srbija. Taj Nacionalni savet za saradnju sa Haškim tribunalom, lično sam nekoliko puta nosio zahteve za izvesne podatke, izvesnu dokumentaciju, koju je inače država Srbija ranije dostavila Haškom tribunalu, a vezano je za suđenje profesoru doktoru Vojislavu Šešelju. Do dana današnjeg mnogi od tih papira nisu došli u tim koji pomaže pripremu odbrane profesora doktora Vojislava Šešelja. Istovremeno, iz ovih sredstava se plaćaju sve one špijunčine koje jure ove ljude koji su optuženi pred Međunarodnim sudom. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što ova Kancelarija nacionalnog saveta, ovo što ovaj Nacionalni savet radi u državi Srbiji, i za to biva debelo plaćen, klasičan je oblik uzurpacije i zadnjeg dinara koji se za ovo odvoji. Jer bukvalno u korist države Srbije, u odbranu države Srbije ništa ne rade. Naravno, tim koji pomaže pripremu odbrane dr Vojislava Šešelja je na druge načine uspeo da dođe do velikog broja dokumenata i rezultate prikupljanja tog materijala ste mogli da vidite sinoć, moći ćete da vidite i večeras, moći ćete da vidite i u januaru i u narednim danima suđenja. Fond za mlade talente je takođe diskutabilan. Samo još nekoliko stvari, s obzirom da mi vreme prolazi. Kaže ovako - Ministarstvo finansija, pa onda kaže - izvršni i zakonodavni organi, finansijski i fiskalni poslovi i spoljni poslovi. Kada pogledate koliko je sredstava izdvojeno za ovo, vidite da je to jedna od najskupljih, da kažem tako, kancelarija - da državu Srbiju najviše košta. Sve u svemu, videlo se da će ovaj budžet otprilike u praskozorje predsedničkih izbora i zbog toga je ovakvo bahato trošenje para, koje u krajnjoj liniji uzimate od građana Srbije, svaki dinar, svaki evro koji se nalazi u ovom budžetu je, u krajnjoj liniji, skinut sa grbače građana Srbije. Tačno se vidi još nešto. Vidi se da ćete posle ovih predsedničkih izbora, jer očekujem da vi očekujete da ćete pobediti, ljuto se kajati i ono što ste obećali penzionerima, uostalom penzioneri znaju, niste ih prvi put prevarili, obećali ste im i u prošlim izborima i uvek pred izbore izađete - daćemo penzionerima tri hiljade, daćemo penzionerima pet hiljada, ma, ne dajete vi penzionerima ništa - to su penzioneri mukotrpnim četrdesetogodišnjim radom skinuli, odnosno zaradili. Ovo što krčmite i ovo što prodajete i crno ispod nokata neko je znojem zarađivao. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS neće glasati za ovaj predlog budžeta.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašla sam zbog gospodina Albijanića, da se vratim na 24 sata pre i jučerašnji početak sednice. Javila sam se po članu 226, da mi kao ekspert za oblast matematike objasni nešto što ga budem pitala, a sa druge strane da potvrdi da sam juče bila u pravu po članu 31, kada sam rekla da me bez razloga prekida u mojoj najavi, juče u ovo vreme, da će izvesni nesrećnik Antonio Oberšal da prođe kao bos po trnju. To je prvi svedok koga je antisrpski Haški tribunal doveo u Hag da svedoči protiv našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja, i pošto ja znam da je gospodin Albijanić stručnjak za oblast matematike, on je i sam sinoć samo na jednom primeru ekspertskog znanja našeg predsednika iz njegove oblasti, kada je u pitanju definicija imaginarnog broja, potvrdio da je neprikosnoveni lider srpskog naroda, da je čovek koji će svojim znanjem, svojim umećem i pre svega snagom svojih argumenata, kao što je i znanje iz oblasti matematike, fizike, političkih nauka, pravne nauke, istorije, da pobedi Haški tribunal. Da završim, kao što sam juče kada ste me prekinuli, gospodine Albijaniću, bez razloga, jer ste videli da je definicija apsolutno tačno, što priučeni, odnosno lažni fizičar Antonio Oberšal ne zna, kada je u pitanju i imaginarni broj, a naročito kada su u pitanju sve istorijske činjenice i argumenti kojima će predsednik naše stranke da brani Srbiju i srpski narod. Želim da vam kažem da je to vama dovoljan dokaz, da se mi ni sa čim ne šalimo i vrlo dobro znate da isključivo i uvek pred građane Srbije, pred svetsku javnost, kao što je to juče uradio prof. dr Vojislav Šešelj, izlazimo snagom argumenata. Na isti takav način od danas će snagom argumenata pred birače Srbije izlaziti gospodin Tomislav Nikolić. Uvereni smo u pobedu i mnogo pre nego što to očekuju i tužioci u Haškom tribunalu, pobedu predsednika naše stranke dr Vojislava Šešelja i njegov skori povratak u otadžbinu, a svakako ubedljivu pobedu gospodina Tomislava Nikolića na izborima 20. januara. To sinhronizovano delovanje dvojca Šešelj-Nikolić svakako nikoga ne može da ostavi ravnodušnim. To što predsednik naše stranke radi tamo za budućnost Srbije, a gospodin Nikolić svojim delovanjem ovde, jeste garancija da ćemo sigurno kao narod i kao država ići u bolju budućnost. Hvala.
Hvala, gospođice Jovanović. Mogu da potvrdim da je gospodin Šešelj bolje znao matematiku od njegovog sagovornika, ali pravnici sa matematikom slabije stoje inače. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, po Poslovniku.
Čl. 27, 104. i 226. Juče je predsednik Narodne skupštine, koga ovde ne vidim, iako sam od potpredsednika Narodne skupštine Radeta Obradovića dobio informaciju da je prema rasporedu trebalo on da predsedava u 10,00 ujutru, verovatno nema nameru da siđe, videćemo u toku dana kako će to izgledati, dakle, on je juče raspisao izbore za predsednika Republike, što je objavljeno u "Službenom glasniku" broj 117. U Ustavnom zakonu, u članu 3, stoji: "Izbore za predsednika Republike raspisaće predsednik Narodne skupštine do 31. decembra 2007. godine, odnosno najkasnije u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu poslednjeg od zakona kojim se uređuju položaj i izbori za predsednika Republike, odbrana i Vojska Srbije, spoljni poslovi i službe bezbednosti". Akcenat je na stupanju na snagu ovih zakona. Što se tiče zakona o predsedniku Republike i izboru predsednika Republike, ti zakoni su juče stupili na snagu. Kad je reč o navedenim drugim zakonima koji su izričito pobrojani u stavu 2. člana 3. Ustavnog zakona, kada je reč o zakonu o odbrani, veoma jasno stoji da je vakacio legisosam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". To stoji u članu 127. Zakona o odbrani. Dalje idemo, Zakon o Vojsci, to je verovatno nekom promaklo, ako kažemo nekom, promaklo je svima u ovoj Narodnoj skupštini, ali svima do jednog. To ne opravdava ni vlast ni opoziciju. Dan stupanja na snagu je 1. januar 2008. godine. Zakon o spoljnim poslovima, član 67 - ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti - osam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema tome, jasna je stvar da predsednik Narodne skupštine, koji sad ovde nije prisutan, nije postupio u skladu sa Ustavnim zakonom kada je raspisao izbore za predsednika Republike. DSS je juče iznela svoj stav kada je reč o kršenju koalicionog sporazuma koje je nesumnjivo, ali to se tiče naravno stranaka vladajuće koalicije. Žao mi je što zamaram opozicione stranke sa ovim, ali i mi smo rekli da će naša reakcija na to biti svakako posle 19. decembra, za kada je predviđena rasprava o Kosovu i Metohiji u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija. Naravno da je posle toga predviđena i rasprava u Narodnoj skupštini o Kosovu i Metohiji. Za nas su to svete stvari. Pre toga mi nećemo dati nikakav odgovor DS-u i radićemo sasvim normalno u ovom parlamentu. Nećemo ni na koji način ugroziti rad parlamenta do tog trenutka, niti će na bilo koji način biti ugrožen rad Vlade Republike Srbije. Što se tiče ovih primedbi koje sam ovde izneo, one se daju vrlo jednostavno rešiti. Predsednik Skupštine treba da povuče svoju odluku i da je donese u skladu sa članom 3. Ustavnog zakona. Hvala.
Narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik poslaničke grupe SPS, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, uveren sam da delim mišljenje svih opozicionih narodnih poslanika da nas uopšte ne zamarate kad govorite o vašim odnosima u vladajućoj koaliciji i predlažem da o tome govorite još malo. Inače, ovo potvrđuje svu neozbiljnost vladajuće koalicije, jer ovo što vi radite sa ovom državom i sa ovim narodom može biti u Ginisovoj knjizi rekorda. Vi koji sarađujete u ovoj vladi, kako se ponašate, ispada kao da Srbija ima neku Vladu ili nema. Molim vas da date već jedan odgovor jedni drugima. Ako možete da sarađujete, sarađujte, a ako ne možete raspišite parlamentarne izbore pa da Srbija dobije Vladu, u kojoj će oni koji se nalaze u Vladi barem govoriti jedni sa drugima, a ne rešavati svoja pitanja preko Ustavnog suda Srbije, koji ste takođe izabrali na način kako ste izabrali u okviru vladajuće koalicije. Već sam više puta ovde isticao, pitanje izbora i kada će biti raspisani izbori, nije pitanje o kojima vi odlučujete unutar vladajuće koalicije, to je pitanje poštovanja Ustavnog zakona i dogovora sa političkim strankama koje se nalaze u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vi ne samo da niste razgovarali unutar vladajuće koalicije, nego o tome niste obavili nikakve konsultacije ni sa drugim političkim strankama. Naravno da je bitno pitanje Kosova i Metohije i naravno da je veoma bitno da znamo kako će se Srbija ponašati. Ali, kako vi mislite da izgleda sednica Narodne skupštine Republike Srbije o Kosovu i Metohiji, kakav je to državni pregovarački tim, vi ćete ovde izneti izveštaj, sedeće jedni pored drugih, predsednik Republike Boris Tadić, predsednik Vlade Vojislav Koštunica, ministar Samardžić. Šta vi mislite, da će oni da govore samo za tu sednicu, a inače ne govore. Inače, sarađivaće samo za tu sednicu, a neće sarađivati. Mislim da treba da prestane sa ovom farsom. Vlada Republike Srbije i parlamentarna većina u Srbiji više ne postoji. Saopštite to građanima Srbije. Raspišite parlamentarne izbore kad ste već raspisali predsedniče, raspišite pokrajinske i lokalne, Srbija barem ako ide u promene, treba da ide u promene od početka pa do samog vrha. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, a zatim narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da ova rasprava o budžetu, a to je najvažniji zakonski akt koji jedan parlament može da donese, teče u senci dva daleko interesantnija politička događaja. Prvi je događaj par ekselans, a to je briljantna odbrana gospodina Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu, gde su oni koji su pratili suđenje mogli da vide kako je do besmisla doveo Šešelj optužnicu Haškog tribunala. S druge strane, videlo se kako je takozvani ekspert tužilaštva doveden na svoju pravu meru, a njegova prava mera je belosvetski šarlatan. Videli ste da je to povremeno bilo tragikomično posmatrati onu osobu koja za sebe pledira da je naučni radnik. Vratimo se mi našem budžetu i naravno, jasno je da ću da govorim o zdravstvenom delu ovog aspekta. Meni je jako žao što gospodin Cvetković, najverovatnije, neće moći da odgovori na moja postavljena pitanja, budući da sam siguran da on ovaj deo koji tretira zdravstvo nije ni kreirao. Da pođemo o zdravstvenog stanja našeg naroda, to bi morali prvo da kažemo. Možda jedna prethodna isto napomena mora da se da, nažalost, ova vlada, i gospodin Cvetković sledi intenciju te Vlade, ne shvata da je ulaganje u zdravstvo prava investicija, nego smatra ulaganje u zdravstvo potrošnjom. Razvijene zemlje sveta danas su shvatile da je ulaganje u zdravstvo ne potrošnja nego ulaganje, kako vi volite da kažete, u održiv razvoj. Dalje, naš narod izuzetno ceni zdravlje i smatra da je to jedna vrhunska vrednost koju valja imati u ovom našem životu. Šta je sa tim zdravljem danas? Nažalost, ugrožena je biološka egzistencija srpskog naroda. Kako je ugrožena? Belom kugom, i ono što je daleko važnije, umiranjem od hroničnih nezaraznih bolesti, koje su preventabilne. Dve epidemije haraju Srbijom, epidemija kardiovaskularnih bolesti i malignih bolesti, kao što je jedan od prethodnika za ovom govornicom već isticao. Naravno da veliku zaslugu ima i 19 najrazvijenijih zemalja sveta, koje su sa hiljadu aviona bacili 20.000 tona eksploziva, i to osiromašenog uranijuma, kasetnih bombi, na stanovništvo i na tlo naše zemlje. Sigurno da je posledica ovakvog stanja obolevanja uzrokovana i time. Ono što je poražavajuće, danas u Srbiji više umire nego pre 2000. godine i narod je bolesniji nego pre 2000. godine. Ono što moramo kazati, ko je za to zaslužan od 2000. godine do sada, to je upravo politika koju vodi DOS-ovska vlada, koja je personifikovana u liku i delu gospodina Milosavljevića, koji je i danas aktuelni ministar zdravlja. Da se ostavimo i korupcije sistemske, koja je generisana zakonima, pređimo samo na ovo što ste vi nama ovde predložili. Prvo moram da intervenišem, i to najoštrije da intervenišem, zbog onoga što ste nam napisali u Memorandumu koji prati ova budžet koji ste nam predložili. Naime, na strani 532, ne znam kako ste do toga došli, ali vi ste bili slobodni da napišete ovo i citiram, molim da mi ovo ne uđe u vreme: "Finansiranje funkcije zdravstva iz javnih izvora u periodu od 2002. do 2006. godine iznosilo je u proseku 6% BDP, a u 2007. godini je povećano na 6,4 BDP, što je visoko u odnosu na međunarodne standarde. Radi stvaranja fiskalno održivog sistema zdravstvene zaštite i blagog smanjenja udela izdataka za ove namene u bruto društvenom proizvodu sa 6,4 u 2007. godini na 5,9 u 2010. godini". Molim vas, kako ste smeli ovako nešto da napišete, gospodine Cvetkoviću, i da stojite iza toga. Nije mi bilo teško i upotrebiću dosta vremena da vidite kako to u svetu izgleda. Uzeo sam podatke Svetske zdravstvene organizacije iz 2007. godine, da vidite koliko svet izdvaja od bruto nacionalnog dohotka za zdravstvo. Sad ću vam čitati čitavu grupu zemalja i da mi vi onda kažete gde tu vidite ovo što ste vi rekli, da treba smanjivati i doći na kriminalan nivo od 5,9%. Svetska zdravstvena organizacija kaže da je minimum izdvajanja 5% i da to izdvajaju oni najsiromašniji. Evo vako: Albanija izdvaja 6,7; Argentina 9,6; Australija 9,6; Austrija 10,3; Belgija 9,7; Bosna i Hercegovina 8,3; Brazil 8,8; Bugarska 8, Kanada 9,8; Grčka 7,9; Nemačka 10,6; Francuska 10,5; oćete Amerika da čujete, 16% izdvaja od bruto nacionalnog dohotka. Gde ste našli uporište za ovako kriminalnu tvrdnju da mi izdvajamo mnogo i da moramo snižavati. Sad vas sa ovog mesta optužujem da vi smišljeno i planski radite na potpirivanju onoga što sam naznačio da je glavni problem, a to je biološka ugroženost ove nacije. Vi ovim stavovima, koje su vam izdiktirali mentori međunarodni koji sede u vašim kancelarijama, dodatno ugrožavate zdravlje i zdravstveno stanje stanovništva Srbije. To je vaš budžet. To je vaša slika. Ono što bi čovek sad mogao kazati o samim ovim stavkama, u načelu nemam mnogo nažalost vremena, skraćena je diskusija povodom ove tačke dnevnog reda, mi sve zakone donosimo na brzinu, ali proći ću malo kroz stavke za Ministarstvo zdravlja. Lako se vidi, ukratko da vam kažem, da Ministarstvo zdravlja raspolaže sa oko 11 milijardi dinara iz budžeta za zdravstvenu politiku koju će voditi. Tu su redovna delatnost, gde imamo uređenje i nadzor, zastupljena sa 741 milionom dinara, za preventivnu zdravstvenu zaštitu je izdvojeno 2,4 milijarde, za unapređenje uslova lečenja 3,4 milijarde i za zdravstvenu zaštitu po članu 22. Zakona o osiguranju četiri milijarde dinara. Ako pogledate ovu prvu stavku, uređenje i nadzor, znači ono što spada u redovan posao, ako gledate ciljeve koji su dati i ako gledate opis, videćete da je to krajnje laički i nestručno napisano. Evo šta se kaže u ciljevima, samo ću citirati: "Cilj ovog programa je da osigura uređenje, razvoj i nadzor sprovođenja zdravstvene politike". E sad, uređenje, razvoj i zdravstvenu politiku ne možemo staviti u nadležnost ministarstva. To je elementarno neznanje, to je nadležnost zakonodavnog organa, potpuno pobrkani lončići. Opet, interesantno je, kaže, da su ciljevi ovde sistem obaveznog zdravstvenog osiguranja, a onda kad vidite instrumente na koje se poziva, uopšte nije nigde naveden Zakon o zdravstvenom osiguranju. Pogledajte šta je tu napisano. Tih 700 i nešto miliona dinara, koji će biti izdvojeni, koristiće 106 zaposlenih osoba, da bi kao krajnji rezultati dobili prednacrte tri zakona i dve strategije. Ne bi to ni bilo strašno, ali ono što nije u redu sledi iza toga. U istoj stavci vi odjedanput vidite usluge po ugovoru i onda vidite da stručne usluge zahtevaju dodatnih 45 miliona dinara. Molim vas, 106 zaposlenih za ovu oblast, koja ima 700 i nešto miliona, a kao rezultat će dati tri zakonska predloga i dve strategije, mora još dodatno da plaća stručnjake. Zar ovih 106 nisu stručni? Tako je u svim stavkama i to je vaše lice, to je katastrofa. Vi trošite i traćite novac naroda, koji ste pokupili drakonskim porezima, na nešto što nije u redu i što ne doprinosi boljem zdravlju našeg stanovništva. Neću prolaziti kroz sve stavke, nemam mnogo vremena, ali kroz dve moram. Unapređenje zdravlja stanovništva za bolesti od posebnog socijalnog i medicinskog značaja. Neodgovoran način raspolaganja sredstvima. Zašto? Vi ovde imate niz projekata koji su navedeni, koji će da troše prilične novce, a sve su monoprojekti, svi se tiču jednog oboljenja. Projekti za sprečavanje monooboljenja su osamdesetih godina napušteni. Danas se rade integrisani projekti i mi pre sankcija smo bili učesnici CINDI programa do 1993. godine, pa smo onda zbog sankcija isključeni iz programa. Zašto nismo posle 2000. godine ponovo učesnici CINDI programa? CINDI program je nešto što treba da usvojimo i na čemu treba da radimo. Ono što je takođe jako smešno, u stavci učešće u finansiranju imamo program sprečavanja bolesti izazvanih konzumiranjem duvana. Da ne govorim kako je nakaradno definisano i šta je sve tu napisano, tu se troši 1,2 milijarde dinara, ali ono što se svodi ovde, znači program sprečavanja bolesti izazvanih konzumiranjem duvana, ovde imate jedan projekat koji kaže - unapređivanje zdravstvene zaštite obezbeđivanjem medicinske opreme za bolesti izazvane konzumiranjem duvana. Kaže ovako: opremaće se operacione sale adekvatnom opremom, monitoring aparatima, aparatima za anesteziju i nabavkom magnetne rezonance. Onda navodi da će se nabavljati i magnetna rezonanca za dečiju univerzitetsku kliniku. U stavci - sprečavanje bolesti izazvanih konzumiranjem duvana kupuje se magnetna rezonanca Univerzitetske klinike u Beogradu. Da li ste vi normalni? Da li deca puše? To je lečenje, to nije prevencija. Niz je takvih primera, nažalost, nemam vremena i ovo je skandalozno što radite. Vi, gospodine ministre, znam da niste krivi za to, podmetnuli su vam to. Kriv je gospodin Vojislav Koštunica što pušta da se izvesni laici, ima i teža reč koju neću upotrebiti, iživljavaju kroz ovako važne dokumente. Još jedna stavka koju ne mogu da preskočim, koja je jako ozbiljna u celoj stvari. Odjedanput se pojavljuje nešto što se zove učešće u finansiranju izgradnje i opremanje zdravstvenih ustanova, opet 1,2 milijarde. Pazite jednu stavku - kapitalne donacije organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, izgradnja, ulaganje investicionih tekućih zdravstvenih ustanova. Molim vas, ministre, to ste mogli da vidite, vi ste finansijer. Ne može po zakonu nikakve donacije da dobija fond, da bi davao za investiciona ulaganja, za proširivanja i opremanje zdravstvenih ustanova. Nadležan je onaj ko ih je osnovao. Da li vi to znate, gospodine Cvetkoviću? Ako znate, strašno je što ovo dozvoljavate, ako ne znate, ima i dela u ovome i vaše odgovornosti. Kada čovek malo pročeprka onda shvati o čemu se radi. Tajno se mimo javnosti gradi nova zgrada Zavoda za zdravstveno osiguranje. Danas kada nemamo dovoljno sredstava da lečimo naše građane, na placu bolnice "Dragiša Mišović" u izgradnji je nova velelepna zgrada za administraciju. Taj fond je leglo korupcije i kriminala. To je onaj fond koji je imao 2000. godine 60 zaposlenih i funkcionisao normalno, a danas ima 200 zaposlenih i u predlogu koji je dat naznačeno je da će u ovoj godini biti primljeno još 300 izvršilaca. Strašno. Građani nemaju da se leče, građanima se uskraćuju prava, a rasipa se na jednu glomaznu i neefikasnu, mogu slobodno da kažem, korumpiranu instituciju. Vi ste stali iza ovoga, gospodine ministre, i ne služi vam to na čast. Mi znamo zašto 300 novih. Vi donosite zakone, ovo se odnosi i na poslanike sa leve strane, koji su nemogući da se izvrše. Do 2006. godine kada je donet Zakon o zdravstvenoj zaštiti trebalo je da overavanje zdravstvenih knjižica vrši fond, on to ne vrši. Vlada je našla solomonsko rešenje i do 1. januara ove godine nema uslova da vrši overavanje te zdravstvene knjižice fond, nego će vršiti organizacije gde rade ljudi. Prošao je 1. januar, još se ništa nije dogodilo. Evo kako vi otprilike radite. Ovo što ovde stoji apsolutno je upereno protiv zdravlja naroda Srbije. Vi i vaši strani mentori, koji ste ovaj narod doveli u ovako tešku zdravstvenu situaciju, nastavljate na uništavanju biološkog integriteta ovog naroda i zbog toga SRS ne može da glasa, a otvoreno vam u lice kažemo – neka vas je sramota.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Da počnem otprilike pričom koja je bila negde u junu, preko dva miliona zaposlenih u Srbiji mora da održava, i u tome im pomaže ovaj budžet, nešto preko milion zaposlenih, milion i 300 hiljada ljudi, osoba, dece predškolske, srednjoškolske, fakultetske, koji moraju da namire iz toga sredstva za školovanje, sredstva za lečenje i 300 hiljada ljudi kojima je potreban nekakav vid socijalnih davanja. Tako da ovaj budžet, kada se uzme ona osnovna činjenica, sa 46% svog obima povukao prihod iz PDV-a, u kome su naravno oporezovane pelene, dečija odeća, oporezovano sve što je oporezovano u civilizovanoj zemlji, a u zemlji niskog nataliteta ne bi trebalo da bude. Ako je samo trećina od toga prihoda na dobit preduzeća i prihoda na profit koji su ostvarili građani štednjama, svojom imovinom i kapitalom, vidi se da ovakva poreska politika, fiskalna politika, koja je inače jedan konstituent i način kreiranja budžeta, niti je pravedna, niti je, ili moguće da jeste, prividno ujednačena i prividno jednaka. Ali, naravno da ne može takva biti, jer samo retke stavke se ne oporezuju poznatom stopom od 18%, koliko oporezujete stvari koje nikako u Srbiji ne bi trebalo da se oporezuju, ne ulazeći u to što vam je sa najvišeg duhovnog mesta rečeno i predloženo da se takve stvari ukinu. Ni u ovom budžetu to nije, pa je budžet i dalje ostao deficitaran. Verujem i da baron od Tiltona vama ne bi mogao, kada bi se povampirio, da dođe i da pomogne, da nađete pravu meru monetarne i finansijske politike kojom biste očuvali stabilnost budžeta. To što ovaj budžet predstavlja 27% bruto nacionalnog dohotka nije stvar za zanemarivanje. To što 7% tog dohotka zapravo ide na potrošnju administracije, koja je četiri puta veća od kada je koalicija DOS u bilo kojoj varijanti na vlasti, nije za zanemarivanje. To što četvrtina, 27%, ode na usluge administracije jeste veoma velika stavka koja ovaj budžet pogađa. Govorili smo o tome da mere uzimanja od građana, fiskalna politika, nije najbolje rešena. Čujemo da guverner NBS često kaže da sam svojim monetarnim postupcima, potezima, ne može očuvati monetarnu stabilnost bez konkretne pomoći Vlade. Neko nesnalaženje i dogovor među vama ne postoji, tako da monetarna stabilnost očigledno u državi ne postoji, to je bilo vidljivo skorašnjom krizom evra, koji je doduše ovog puta, ne u nameri da se uruši postavljanje Tomislava Nikolića na mesto koje mu pripada, nego iz nekih sasvim realnih i jasnih namera povlačenja stranog kapitala i konverzije te vrednosti u evro, zapravo i bio razlog nestabilnosti. To što govorite i što nije tako uverljivo doprinelo da izađete iz okvira planirane inflacije i da se približite 9,5-10 %. Kada ovakav, kako je konstruisan budžet pogledamo, po stavkama, retko ćemo gde naći da je nešto urađeno tako da mu primedbi nema. Bar najčešće stavljam primedbe na one kojima je najteže ući u trag, to su specijalizovane usluge, usluge po ugovoru i drugi način elegantno opranih para kojima se u trag ući ne može. Kada se radi o Ministarstvu nauke, ono je ostalo na sredstvima koja su gotovo u dlaku ista, čak nešto niža nego što su bila. U toj raspodeli usluge po ugovoru i specijalizovane usluge su gotovo dvostruko veće, ali bili su pošteni pa su pobrojali šta će se iz toga plaćati. Očekujem na odboru da do detalja razmotre još neke nama nejasne stvari - zašto iz naknade za socijalnu zaštitu idu stipendije i zašto je samo milion dinara dato za stipendiju, i srednjoškolaca, i dobrih studenata i onih koji su na takmičenjima osvojili nekakve nagrade. Nekoliko puta sam otvarao, nisam video još tri nule, pa da bude milijarda, a sedam milijardi su specijalizovane usluge i preko toga se održavaju instituti, projekti itd. Kad je već tako, hajde da vidimo zašto instituti za zaštitu zdravlja i zavodi za zaštitu zdravlja imaju tako visok nivo specijalizovanih usluga, ne ulazeći u to da to što oni rade je važno za državu i da to što rade u odnosu na ostale lekare, rade za jednako loše ili nešto malo bolje plate. Činjenica je da je 737 miliona podeljeno u nekoliko, u najmanju ruku, čudnih projekata. Ne znam koliko biste mogli bez ministra zdravlja da odgovarate na ova pitanja, ali zbog javnosti ću pokrenuti, makar i zbog onog dela lekara koji su uključeni u klinički oblik rada, kojima je jako bitno, pogotovo nažalost otkada je krenuo zakon i koji je uveo pravo biološkog opita po srpskim kliničkim centrima, u kliničko-bolničkim centrima, u većim bolnicama vlada jagma za ispitivanjem lekova na pacijentima, zakonska klauzula postoji. Mnogi to doživljavaju ne samo kao dokaz nekakve stručne kompetencije da u tome učestvuju, nego i kao mogućnost za nekakve pristojne dodatke na bedne plate. Kad to pogledate, da li je bila namera da se institutlijama iz preventive kroz specijalne usluge omogući da rade upravo što u opisu poslova rade. Glavni cilj je obezbeđenje pravovremenog reagovanja u sprečavanju masovnih epidemija, zaraznih bolesti, uključujući i obaveznu imunizaciju. Realizacija ciljeva: praćenje analiza podataka na osnovu statističkih, vitalnih i rutinskih podataka iz zdravstvenih ustanova. Dakle, nekome će ići 116 miliona dinara, sedeće u kancelariji, neće operisati, neće davati anestezije, neće ići u interventnu radiologiju, neće ići na dijalizu itd. Sedeti i obrađivati statistiku koja mu je došla. Oni primaju podatke k sebi. Je l' projekat kad neko izmeri pritisak i napiše recept? To je definisani rad. Izbegavajte te termine. Mnogo smo osetljivi na to jer svašta iza toga stoji. Razvoj informacionog sistema, pazite šta oni rade, projekat 53 miliona, isti ti instituti i zavodi za javno zdravlje, ažuriraju podatke o broju ustanova, kadrova; ažuriraju. Svaka sistematizacija zdravstvene ustanove koju mogu da dobiju, koju im neko ukrade, čistačica odnese, videće koliko ima rendgena, koliko kadrova, koliko sestara, koliko ultrazvučnih aparata. Šta za 53 miliona? Je l' to neki računar? Koliko vrede računari, a tih ustanova ima 24, zajedno sa Batutom. Nije to samo računar. Ta ista služba, u novom projektu, daje mišljenje o potrebama specijalizanta i subspecijalizanata. Socijalna medicina je vazda to davala, to niste promenili od Tita. Daje mišljenje, treba Kragujevcu jedan specijalista kardiologije, dati to mišljenje, koliko u Srbiji daju specijalizacija, stotinak, verovali ili ne, blizu 13 miliona. Jedan običan papir, verovali ili ne, odobrava se uvidom u stanje kadrova itd: 53 ovo, 13 ovo. Prosto neka čuju građani Srbije šta ti projekti nose. Gde su bili ti ljudi koji inače to po službenoj dužnosti prate. Šta radi socijalna medicina pri tome? Gde su bili kad su godinu i više specijalizacije u Srbiji, sem pred izbore, gotovo obustavljene. Ko je ovih 1.000 primio? Smem da se kladim da je 2/3 G 17, 300 lekara, 700 sestara, samo ste o tome pričali. Specijalizacije su išle na kašičicu. Sve je više starijih lekara. Uveli su 24-časovno dežurstvo u urgentnim centrima, koji nisu u mnogim mestima dobro definisani. Ljudi padaju na nos. Posle tog dežurstva niko kući ne može da ode u 8, kako mu je zakonodavac predvideo, ode u jedan. Rade jedno i po radno vreme, mnogima se ne plaća, masa njih imaju pripravnost u manjim centrima. Niko im nikad platio nije. Nama za njih projekata. Neko ko to treba da kaže- slušajte ministre, ovi ne mogu da rade, toliko i toliko lekara, sa tako malo sestara, samo da to negde napiše i notira 60 miliona za to mišljenje. Promocija zdravlja treba da bude, ali kad čitate šta im je plan i program idemo u vrtiće u škole u obdaništa i domove zdravlja i pričamo, verovatno valorizujemo zdravlje - perite ruke, ne idite u prerane seksualne odnose, nemojte se drogirati, nemojte ovo, nemojte ono. Što denivelirate nivo predškolskih ustanova srednjih i osnovnih škola? U školi u kojoj su moja deca, u gimnaziji, nikad niko nije došao iz nivoa instituta i zavoda za zaštitu zdravlja da priča o preventivi nego obavežu đaka da đak spremi predavanje o tome, pa đak priča. Neko će za to da uzme 108 miliona dinara. Možda napiše neki flajer,ko zna kad je odštampan, možda je i stari. Što za tuberkulozu neki novi flajer? Ne treba. Za HIV? Ne treba. Zamislite sad - nacionalni zdravstveni račun. Ukinuli ste SDK. To treba ''Batut'' da napravi.Nacionalni zdravstveni račun je šest miliona, to je verovatno sitnica za sve drugo, ali tu treba da se vodi evidencija svega što ulazi u fond zdravstva i što korisnici potroše, nekakva vaga. Što ulaz i izlaz novca da prati Batut? Od kad je to finansijska institucija? Na kraju da i Vlada ostane namirena, jedan čudan projekat, politika primarne zdravstvene zaštite na Balkanu, koja daje kapacitet Vladi za vođenje racionalne razvojne politike. Nesuvisle rečenice, samo da nečim pokrijete pare, 25 miliona, 27,5 miliona. Vozi. Sad neko telo u institutu pravi koncept kako će premijer i ministri da nastupaju, ali ne piše region Balkana, ne piše ništa. To bi ličilo kao kad čovek ovo gleda, da se ove institucije finansiraju iz projekata. Nisu to naučni instituti, to su zdravstvene institucije, imaju od čega da primaju plate. To je fini način elegantnog pranja para i podele, malo tebi, malo meni, da se Vlasine dosete, niko to neće da vidi, dok kliničari ginu tamo i rade, često ulaze u rizične kliničke biološke opite na bolesnicima, vi kroz ovo verovatno pomažete i drugima da se operu i stvari urede. Ovakvo davanje novca liči, kao kada bi poštaru koji rejonski deli u fahove, koverte, pisma i pošiljke, pa ih posle razvozi po gradu, pa mu platili dok ih slaže u fah i klasifikuje po veličini, težini i po ulicama, plus mu platili ono kad nosi. To je samo jedna od stavki specijalizovanih ustanova. Kada gleda čovek prosvetu ogromne su stavke. Prosveta je ovim budžetom dobila značajno više nego što je imala. Verovatno treba i tu nema dileme. Niko nije protiv toga, ali zašto manje od pola ljudi, dece dobijaju pravo da se školuju o trošku budžeta. Zašto se na mnogim fakultetima ne zna? Ulazi se u nivo master studija. Koliko će njih da bude? Deca polomiše noge po dekanatima. Niko da im kaže - izvinite, spremamo se da podižemo prosek, da poništimo ispit. Koji će biti kriterijum da uđe u master studije posle treće godine. Takvih informacija nećete naći. Samo ih šetaju od tetkice do tetkice, od prodekana do prodekana. Tu im niste pomogli, ove godine još manje nego ikada, a u toj proporciji Beograd je dobio više nego iko pravo na školovanje iz budžeta. Zaboravili ste vremena kada se moglo školovati o trošku države. Po tom vremenu se pljuje, a to je bilo vreme koje je mnogima omogućilo da završe fakultete. Šta sad hoćemo da postavimo sumnju. Na šta? Da ogromne pare, to su 3 milijarde, sistem ustanova za studentski standard i dve za srednjoškolski, to je 5,5 milijardi dinara ide na poboljšanje standarda. Sada bi bila kvačka da kažete – vidi, radikali protiv. Ne, mi smo za, ali da neko proprati ovo gde će pare da odu. Odlično, da vidimo za 5 milijardi koliko novih domova može da bude, a koliko prividno repariranih i koliko ugrađenih, kolko će od onih koji budu radili reparacije kupiti stanova u Beogradu, kupiti kola. To nas zanima, da dobijemo nekada taj izveštaj ovde, kako su ovolika sredstva utrošena. Neka ona budu i duplo veća i neka odu studentima, ali i za standard, za školarine i za druge razloge koji se mogu smatrati opravdanim da bi se poboljšala sudbina, a ne govoriti im o belom Šengenu i da je to kraj priče. Nije im sudbina beli Šengen, otići lakše, a s čim, kako? Nije nam valjda cilj da ih odškolujemo, pa da odu, nego da ih odškolujemo i da ostanu da ovde rade.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Batić, po Poslovniku, zatim narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, reklamiram povredu odredaba člana 27. i člana 98. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Mislim da treba da se prekine sednica Narodne skupštine, jer je potpuno besmisleno da u svetlu raspisanih predsedničkih izbora uopšte o bilo čemu razgovaramo. To deluje kao nekakva virtualna priča. Znam da vladajuća koalicija inače dugo funkcioniše poput Alise u zemlji čuda, ali čini mi se da je ovo kraj te bajke i kraj te lažne idile. Dakle, predlažem da se bar napravi pauza, da se sastanu šefovi poslaničkih klubova, da se vidi može li da se izađe iz ovog ćorsokaka, da se bar po nekom skraćenom postupku izglasa budžet, jer kako mislite da raspravljate o zakonskim predlozima ako u ovoj sali imate tri predsednička kandidata, ako će svi ovi ljudi danas, sutra, prekosutra da krenu u kampanju. Ako je to centralna tema u Srbiji danas, ko će još da se bavi zakonima? Ovde smo čuli, s jedne strane, da je raspisivanje izbora jednostrani akt, s druge strane, da je to deo nekog dogovora, s jedne strane, da je to u skladu sa koalicionim sporazumom, s druge strane, da je prekršen koalicioni sporazum. Čuli smo da je ovo poštovanje Ustava i Ustavnog zakona, čuli smo da je to kršenje Ustava i Ustavnog zakona. Jedan deo vladajuće koalicije, dve stranke u klin, dve stranke u ploču. Rasprava o Kosovu najavljuje se posle sednice Saveta bezbednosti. Gospodo patrioti, vi koji obećavate da će Kosovo zauvek biti naše, ''kasno Marko na Kosovo stiže''. Kakva rasprava nakon sednice Saveta bezbednosti? Dakle, sedite, ako možete dogovorite se, ali pošto je izvestan stav EU, onda je jedino potpuno normalno rešenje, pošto ne znamo da li će biti predsedničkih izbora ili će biti otkazani, da li će gospodin Dulić biti predsednik parlamenta ili će biti smenjen, da li će Vlada pasti ili će biti rekonstruisana, znači 1.000 nepoznanica. Mi ćemo, kao, spokojno da raspravljamo o zakonima! Dakle, u ime DHSS, u ime poslaničkog kluba LDP-a, smatramo da je jedino normalno rešenje raspisivanje izbora na svimnivoima, jer ako ode Kosovo, a svi kažu da će da ode, onda nastaje jedna nova državnopravna situacija, jedna nova ustavno-pravna situacija i onda izbori na svim nivoima. Pa onda, gospodo, ponovo podruke zajedno u ''kozaračkom kolu'', i ''Minhauzeni'' i ''Trnove Ružice'', i ''helanke'' i ''dokolenice'', i ''trutovi'' i ''radilice'', ali nećete dugo. Hvala.
Gospodine Batiću, što se tiče vašeg zahteva za prekid sednice i odražavanje sastanka šefova poslaničkih gruga, obavestiću vas da je jutros održan sastanak šefova poslaničkih grupa pre početka sednice, a na njemu je prisustvovao i zamenik predsednika poslaničke grupe LDP gospodin Milić, koji se, zajedno sa ostalima, složio da sednica ima normalan tok. Narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo bih hteo da kažem da sam se javio u vezi člana 27. Poslovnika, ali hteo bih da ispravim vas, gospodine Albijaniću. Molio bih, kada već govorite da je bio zamenik šefa poslaničke grupe LDP na sastanku šefova poslaničkih grupa, što ne kažete čiji predstavnici nisu bili na tom sastanku. Mislim da je korektno da kažete ko nije bio na tom sastanku, da bi javnost bila celovito upoznata s tim šta se događa u ovoj skupštini. Javio sam se zbog člana 27. Poslovnika, akoji je usko vezan, odnosno inspirisan sam članom 104. stav 2. Ustava – šta su obaveze predsednika Skupštine. Koliko znam, predsednik Skupštine, dok je bio na jednom dalekom putu, nije dolazio u ovu salu. Međutim, znam da nije na putu, znam da je u ovoj zgradi, ali njega ni juče ni danas ovde nema. Predsednik Skupštine treba da predsedava sednicama. Predsednik Skupštine treba da nam da odgovore na neka pitanja, a ne da se sakrije i da ga nema u ovoj sali, da poturi vas ili gospodina Mrkonjića, ili gospodina Esada itd. Znači, narodni poslanici očekuju od predsednika Skupštine da sedne na svoje mesto i da obavlja svoj posao. Gospodine ministre, nama je stvarno žao, videli ste da su se poslanici LDP zaista pripremili kada je u pitanju zakon o budžetu, za koji smatramo da je najznačajniji zakon koji Skupština može da donese. Zaista smo želeli da učestvujemo konstruktivno u ovoj raspravi. Imamo dosta primedbi, ali smo očekivali da dobijemo i neke odgovore od vas itd. Međutim, ovo sve sada gubi smisao. Gospodine Dulić mi pre neki dan nije dao reč dok je bio tu gospodin potpredsednik Vlade Božidar Đelić, da mu postavim neka pitanja i čvrsto je obećao, a svedok je potpredsednica Skupštine Nataša Jovanović, da će potpredsednik Vlade biti ovde narednih dana dok se bude raspravljalo o budžetu. Naravno, ni potpredsednika Vlade nema. Ima vremena da ode na televizijsku emisiju, ali nema vremena da dođe u skupštinsku salu i da da odgovore na neka pitanja. Ako je za njega ovaj budžet razvojni, kako onda u njegovom kabinetu ima 36 ljudi, šta oni rade? Da ne pričam ostale stvari i ostala obećanja koja je dao, a više spominje Kosovo nego premijer Koštunica. Nije zbog toga izabran na mesto potpredsednika. Gospodine Albijaniću, očekujem da založite vaš autoritet i da pozovete predsednika Skupštine da dođe u ovu salu da razgovaramo, da ispuni svoje obećanje i da dovede potpredsednika Vlade Božidara Đelića. Ako raspravljamo o najvažnijem zakonu, onda je logično da budu i ljudi koji predstavljaju ove institucije na najvišem nivou. Molim vas da učinite nešto po tom pitanju, odnosno zahtevam od vas.
Hvala, gospodine Maraš. Samo da vas obavestim da nisam ''poturen'', već izabrani potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije i da predsedavam Narodnom skupštinom u skladu sa ovlašćenjima predsednika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, narodu na Kosovu i Metohiji i raseljenim licima sa Kosova i Metohije mislim da je sada sve jasno. Raspisivanjem izbora, Kosovo i Metohija i sudbina tog naroda je gurnuta u drugi plan. Po ko zna koji put za ovo demokratsko vreme u demokratskoj koaliciji Kosovo se upotrebljava isključivo i samo u političke svrhe. Ovaj budžet i ovi izbori su po nalogu međunarodne zajednice. Mi danas, kao delegacija Srba sa Kosova i Metohije, u 15,00 časova imamo razgovor sa predsednikom države i to je u predizborne svrhe, da pitamo predsednika, šta znači raspisivanje izbora i šta znači "dobijanje demokratskog predsednika". Po nalogu Havijera Solane i drugih mentora, ajte vi Srbi na izbore, izaberite "demokratskog predsednika", a posle ćete, uslovno rečeno, dobiti kao nagradu nezavisno Kosovo. Da li je to taj scenario? Mislim da će narod to prezreti i da će narod ovog puta to uvideti i glasati za kandidata SP gospodina Milutina Mrkonjića. Gospodine, izađite ovde i kažite narodu. Za vas je Kosovo i Metohija balast, u teritorijalnom, fizičkom, vi biste ga se najradije odrekli. Evo dokaza. Gospodin ministar, juče sam postavio pitanje, nisam neki poslanik, nego poslanik Zvonimir Stević sa Kosova i Metohije. Evo vašeg odgovora, sledeće pitanje je bilo vezano za vodosnabdevanje Kosovske Mitrovice i još nekih gradova, koje je vrlo problematične i došlo je na Vladu Srbije da se reši kao problem. Vlada je donela neki zaključak. Nije neki zaključak, gospodo. Šta vi radite? Evo ga, zaključak Vlade Republike Srbije, u Beogradu 30. avgusta 2007. godine, u potpisu je potpredsednik, gospodin mr Božidar Đelić. Kaže zaključak: "1. Usvaja se informacija o realizaciji projekta izgradnje sistema za vodosnabdevanje Kosovske Mitrovice - sever, Zvečana i Zubinog Potoka, i potreba davanja garancije Republike Srbije koja je sastavni deo ovog zaključka. 2. Zadužuje se ministar finansija da za sledeću sednicu Vlade predloži odgovarajući akt o davanju garancija u okviru određenog budžetskog limita. 3. Ovaj zaključak radi realizacije dostaviti Ministarstvu finansija, Ministarstvu za Kosovo i Metohiju i Ministarstvu za infrastrukturu". Ministar kaže - zapravo radi se o tome da je Vlada dala zaključak Ministarstvu finansija, da u skladu sa zakonom reši taj problem. Mi nismo mogli da nađemo zakonski utemeljeno i brzo rešenje iz prostog razloga što se čitava ta stvar sastoji u tome da su lokalne zajednice sa jednom stranom firmom potpisale ugovor o realizaciji tog projekta, a zatim ta firma neće da uđe u ugovor, već traži praktično da Vlada da garanciju da će taj ugovor izvršiti, odnosno naplatiti ukoliko ne dođe do izvršenja ugovora. (Predsedavajući: Hvala.) Odgovor na ovo jeste da država nema nameru da ulaže u otvaranje i izgradnju fabrika. Znači, gospodo, na Kosovu i Metohiji život treba da stane do definisanja statusa, a posle ćemo da vidimo šta ćemo da činimo.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a zatim narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj budžet za 2008. godinu je isti kao i prethodni budžet DOS-a. Zašto je isti? Sve što obećavate je već viđeno. Država se zadužuje kod ko zna kojih banaka i po ko zna kojim uslovima. Bitno je da ste vi na vlasti, a ko će to da vrati, pa što bi vi o tome vodili brigu. Koliko je Srbija danas dužna? Analizirajući stavke budžeta tačno se vidi ko u kom pravcu ide. Svaki ministar ima želju da od tog kolača zahvati više za svoje ministarstvo i to se vidi naočigled u ovom budžetu. Ministar finansija, gospodin Cvetković, na njemu svojstven način predstavio je ovaj budžet u nadi da on ima perspektivu. Koju perspektivu kada je inflacija veća za 50 procenata od projektovane, zaposlenost u ovom budžetu se ne vidi, samo se pominje kao u magli, a znamo kolika je zaposlenost u Srbiji, znamo koji su socijalni problemi u Srbiji i sve što je vezano za rad. Investicije imaju stavku od 2 do 2,5 milijardi evra. Ko su ti investitori, kad znamo da oni koji ulaze u Srbiju i žele da investiraju ne mogu da se naplaćaju harača, reketa vašim ljudima koji se nalaze na tim mestima da im dozvole i daju sve papire da bi oni mogli da zatvore taj investicioni plan. Hoće svi da se ugrade. E, pa to ne može da izdrži nijedaninvestitor. Oni već poručuju samo da radikali dođu na vlast, kod njih nema takve rabote. Kako je planiran ovaj budžet sa deficitom od 14 milijardi, a prethodni sa suficitom od 40 milijardi? To su čudne oscilacije u čudnim poslovima budžeta. Nije valjda da to zavisi od ministara. Koju poruku šalje budžet građanima? Da će penzije, plate, biti veće, ali dokle? Neko je rekao da je ovo izborni budžet. Glasajte za nas i ne sekirajte se. Ali u životu to nije tako. Pošto sam član Odbora za poljoprivredu, mi smo ovaj deo budžeta koji se zove razdeo 14 - Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede raspravljali 26. 11. 2007. godine. I posle rasprave na Odboru, vladajuća većina je napustila Odbor, tako da Odbor nije imao kvorum da donese bilo kakvu odluku ili zaključak. Shvatio sam da do tog datuma konglomerat vlasti nije bio saglasan sa predloženim budžetom, sa ovim razdelom 14, a to se videlo i kasnije pošto su postojale tri varijante predloga. Tek kada se istrgovalo, onda je puštena poslednja verzija budžeta za 2008. godinu, smanjena za 80 miliona, a mislim na razdeo 14. Gospođa Jorgovanka Tabaković vam je u svom profesorskom izlaganju dočarala celu sliku ovog budžeta, gde između ostalog kaže - "budžet je slika i prilika napregnutosti vladajuće koalicije, on je slika sukobljenih interesa ljudi vladajuće koalicije." Ovo je neozbiljan budžet, bez završnih računa, bez revizorske komisije. Gospođa Jorgovanka dala vam je do znanja i oko konsolidovanih računa, kako oni funkcionišu i u koju svrhu vam služe. To je sve prevara do prevare. Šta biva sa agencijama? Pa mi smo vam uvek ukazivali da su to balasti vlasti i kad se one otmu od vlasti teško narodu. Kredite uzimate metodom omaške. Što se tiče razdela 14 ovog budžeta osvrnuću se samo na načela iz ovog dela. Nekada ste govorili da poljoprivredi pripada 10 posto od projektovanog budžeta. To znači da za našu poljoprivredu treba planirati 65 milijardi dinara. Šta se zbiva? Ovim budžetom ste planirali 27 milijardi. To je procentualno manje nego prošlih godina. Čuli smo da je ministar tražio 36 milijardi u nadi da će dobiti 32 milijarde, ali od toga nema ništa. Tu fali jedno četiri-pet milijardi dinara. Poruka je da sa ovakvom politikom poljoprivreda treba da se uništi i da dođe na prosjački štap, kako bi razni belosvetski lobisti mogli da plasiraju i trguju sa poljoprivrednim proizvodima na našem tržištu. Šta se to dešava u poljoprivredi? Ove jeseni je posejano manje pšenice za 50 procenata od planiranih površina, a planirano je da se zaseje 650 hiljada hektara. Zasejano je negde oko 300 hiljada. Ova setva poručuje građanima Srbije - čuvajte hleb i hlebno žito, imamo toliko da morate da vodite računa o svakom parčetu hleba. A nekada smo bili i izvoznici pšenice i to kvalitetne pšenice. Subvencije u poljoprivredi su planirane sa cifrom od 15,3 milijardi dinara. I to je malo, ako znamo strukturu organizacije poljoprivrede. Za mehanizaciju tri milijarde, to su navodno povećanja u odnosu na prethodne godine. A znamo kakva nam je mehanizacija u Srbiji. Sve su to izrađene mašine i ta mehanizacija mora hitno da se obnavlja, ako želimo da stanemo u red sa naprednim zemljama Evrope. Što se tiče ovih subvencija za vodoprivredu, i one su male. Znamo šta nam je činila suša i šta su nam činile poplave, tako da ovu oblast treba kvalitetno tretirati projektovanim finansijskim sredstvima. Navešću vam samo jedan primer koji je jednostavan, a to su zalivni sistemi u Srbiji koji su na najnižem stepenu u ovoj oblasti. Mi trenutno imamo tri posto površina pod zalivnim sistemima, a bilo bi dobro kada bi taj procenat bio 10. Tada bi mogli da izbegnemo sve nedaće vezano za sušne godine, a šteta od suša i poplava, ove 2007. godine je bila preko 40 milijardi dinara. Znamo da je globalno zagrevanje na vidiku i da će suše biti učestale iz godine u godinu i da zalivnim sistemima treba posvetiti veću pažnju. Postoje kanali i kompletna infrastruktura u Srbiji, tu su reke, jezera, sve je već tu, samo sa malo truda ta oblast može da se podigne na zavidan nivo. U ovu oblast je Ministarstvo planiralo 50 miliona dolara za tri godine i to jepod znakom pitanja ako neko ne bude vršio neke rebalanse budžeta i ova sredstva usmerio ka ski-stazama. Svugde i na svakom mestu pričamo o ruralnom razvoju, a ove godine u budžetu smo smanjili tu cifru za 300 do 400 miliona dinara. To je katastrofa. Ko će nam ostati na selu u budućnosti? Koje generacije da ostanu na selu kad znamo u kakvoj je situaciji danas selo: u lošem stanju po svim pitanjima. Ovaj budžet planira stidljivo 100 evra po hektaru. To je malo. Znaju moji prijatelji koji oru i seju tu našu zemlju. Hoćemo da stočarstvo da dovedemo do bebi-bifa. A kako kad ne ulažemo u taj proizvod? Tih 8.800 tona, to je već poznata cifra i nju moramo prevazići, i time govedarstvo podići na viši nivo. Što se tiče svinjogojstva, ono svake godine doživljava takva oscilatorna kretanja da smo na današnji dan došli do stanja da je cena žive stoke niska, a cena kukuruza visoka i dolazi do naglog slabljenja ove proizvodnje. Seljaci sada više razmišljaju o nekim drugim uzgojnim vrstama, a svinje polako smanjuju u svojim oborima. Ta politika mora da se promeni i da seljaci uzgajivači svinja znaju bar orijentaciono kolika je cena i koliko mogu da proizvedu u toku tog turnusa. Mi proizvodimo oko dva miliona tovljenika, a sa malo truda države možemo da proizvedemo osam miliona tovljenika. Voćarstvo i vinogradarstvo ovim budžetomje manjkavo za 220 miliona dinara, a znamo da su šljive i vinogradi bili naš brend. Ove godine su Rusi otkupili sve iz programa sirove šljive. Znači, treba država da šljivu vrati na nivo Drugog svetskog rata. Tada smo imali u Srbiji 40 miliona stabala šljive i po tome smo bili poznati. Vinograde hoćete da podižete, ali tu slabo radite. Samo jedna napomena, u Italiji vinogradari treba da se namuče sa administracijom oko zasada, kod nas to još nije tako. Zašto ne koristite kao država te prednosti. Znači, treba hitno sva vinogorja zasaditi mladim i novim sortama vinove loze. Znači, od projektovanih 65 milijardi nema ništa. To vam je verovatno strategija za neke naredne godine. Nećete vi to dočekati, jer će radikali radikalno pomoći sektoru poljoprivrede kad na leto preuzmu vlast. Od kredita ste našli kao bolji put, to su subvencije. Smatramo da kredite treba da dobiju stvarno oni koji ostaju na toj crnoj ili žutoj zemlji i da oni osete blagodet kredita, gde kamate treba da budu simbolične, jedan do tri posto, a ne 10 i 20 procenata. U ovom razdelu ima toga još što nisam pomenuo, a to je šumarstvo. Za ovu oblast je trebalo izdvojiti više u smislu da se saniraju ove štete koje su nastale putem požara koji su harali 2007. godine. Opožareno je 33.229 hektara šuma i šumskog zemljišta, u državnom vlasništvu 11.778 hektara i u privatnom 21.411 hektara. Štete su oko 40 miliona evra. Za sanaciju tih požara Ministarstvo mora da preduzme i dodatna finansijska sredstva kako bi to bilo sanirano. A da bi povećali šumovitost Srbije po glavi stanovnika, tu treba dodati, napraviti plan, odnosno plan postoji samo da se krene u tom pravcu. Kolika su za to potrebna sredstva, ovom prilikom ne želim da komentarišem, to se zna. Samo da vas podsetim, treba što više proizvesti i zasaditi sadnica na terenu.
Reč ima narodi poslanik Zoran Krasić.
Obično budžet iza velike količine brojeva prikriva nešto ili pokazuje nešto. Kada onaj ko predlaže budžet ima neku svoju ideološku postavku, onda to može da se shvati i da se pronađe neka logika između brojeva. Ali, to od kada je DOS došao na vlast s vremena na vreme se menja i dobija neke druge oblike. Da bi se bolje shvatilo ovo što ću u nastavku da pričam, da vas podsetim da DS obično kada kreće u izbore izmišlja poneku parolu, visokoumnu parolu, parolu koja se zasniva na nekoj nauci. Tako su odjednom prilikom pozivanja građana da glasaju za njih rekli, izbori su trenutak kada se zaključuje društveni ugovor između građana i onih koji treba da budu vlast. Kasnije ću da vam objasnim da je ta teorija napuštena još 1805. godine, ali to nije problem da Mićunović filozofira na taj način. Nedavno je bila još jedna parola, samo je jedan život, samo se jednom živi. Ona u suštini jeste protestantsko-materijalistička, sebična, nespojiva našem prostoru, ali i ona je dala neke rezultate. Sada ću da vam pokažem da te obe parole se nalaze u ovim brojevima ovde. One su jako izražene. Znači, ako je ovaj budžet društveni ugovor u ponudi DS-a, onda devet miliona građana Republike Srbije treba da zaključe donošenjem ovog zakona ugovor sa Vladom koja istupa u ime, sada ću vrlo precizno da kažem, negde oko 300.000 zaposlenih u državnoj administraciji, ako se tome doda još 105.000 zaposlenih u zdravstvu, znači građani Srbije, dakle devet miliona, zaključuju ugovor sa nekih otprilike 310.000 do 320.000 građana, koji su direktni korisnici ovog budžeta. Kakav je taj ugovor? Taj ugovor u režiji DS-a jeste, vi što ste građani morate da plaćate poreze, takse, naknade, da bi ovi koji su u upravi dobili plate. Kakve su njihove plate? Dragan Todorović nekoliko dana priča ovde kakve su te plate. Da li to građani Srbije mogu da plaćaju? Oni su izračunali da mogu do nekog iznosa, ali njima treba više, skoro 15 milijardi. Vidite koliko su oni skupi u tom društvenom ugovoru. Da su to ponudili prilikom izbora i da su rekli da će ovako da rade, siguran sam da ljudi ne bi glasali za njih, ali oni kažu - pošto ste glasali, dali ste nam pravo da vodimo državu. Morate da znate, dragi građani, šta sve tu ima. Dakle, 32.000 je vojnika, to će da se otpusti. Usput da vas podsetim, gospodine Cvetkoviću, ovaj što se predstavlja da je ministar odbrane, on je nekada radio u Ministarstvu, pa je bio višak radne snage, pa je uzeo 40 plata da bi oslobodio mesto da se više nikada ne zaposli u državnoj službi. Sada je ponovo došao u državnu službu. Vi pričinjavate štetu direktno na taj način što je on u radnom odnosu u Ministarstvu odbrane. On je primio otpremninu da ne bude više uopšte u državnoj službi, a vi ga vratili ponovo. Šta se radi sa radnicima koji izgube posao? Oni se ne vraćaju. Rekli ste, crveno-crna koalicija ima preko 100.000 policajaca, pa kada ste došli na vlast, rekli ste 20 i nešto hiljada, ali to je malo. Sada ste sve to podigli na 43.000, verovatno vam je i to malo. Kada ste došli, imali ste vojsku 60 ili 70 hiljada, a sada ste to sveli na 32.000. Zašto sve ovo pričam? Za ovu vladu svaki građanin Republike Srbije je trošak, a oni u svom poslovanju smatraju da troškove treba da smanje. Kako se smanjuju troškovi? Od kada su došli oni na vlast, svake godine 30 hiljada ljudi više umre nego što se rodi. Nemojte da se iznenadite, ako i dalje budu na vlasti, da za nekoliko godina predlažu - penzije se ukidaju, nema više penzija. Zašto? I penzija je trošak. Kako oni gledaju troškove? Ne mogu da obezbede pare koliko je njima potrebno, onda dajte da prodamo sve i mahom su sve prodali. Zašto - da bi napunili, kome, ovima 305 hiljada zaposlenih. Dva miliona ljudi radi i obezbeđuje svojim radom plate i egzistenciju, i status, molim vas status, još važnije, ljudima iz ove struke, koji su na vlasti, i oni imaju sve poluge da nateraju tih 1,7 miliona ljudi da sve plate da bi ovi uzeli. To je taj društveni ugovor DS - drp sistem, drpi gde stigneš. Šta imamo kao rezultat? Imamo mafijaško-zelenaške banke, da, mafijaško-zelenaške banke, i to je ta politika. Hajde malo da popričamo. Već nekoliko godina promovisan je jedan sistem da za stabilnost dinara i za stabilnost cena odgovara NBS. Narodna banka Srbije stalno nas obaveštava kako u ovoj zemlji inflacija treba da bude manja, a Vlada nas stalno obaveštava kako inflacija treba da bude veća. Ovaj iz NBS kaže da inflacija treba da bude manja, da bi mi bili interesantni stranim investitorima i onima koji ulažu sredstva u Srbiju da mogu odavde da izvlače profit - bankarima. Ali, ovima ne odgovara. Njima treba inflacija. Imamo taj sukob Narodne banke i Vlade i taj sukob neće da se reši. Kakva je odgovornost onoga ko odgovara za stabilnost cena? Nikakva, digne se kurs, vrati se kurs, digne se kurs, vrati se kurs, a cene uvek rastu. Je li tako? Da li ovi potenciraju pitanje odgovornosti - ne. Njih to ne interesuje. Zato što je Vlada tako podeljena, sankcionisana na etape - jedna, druga, treća. Da li se ovde vidi neka vizija šta ova vlada planira? Mi smo imali prilike ovde da slušamo Mlađana Dinkića kako je bio, jurio irske setere po Irskoj i izneo njihovo irsko čudo. Irsko čudo traje 30 godina, 15 godina je bilo neuspešno, postalo je uspešno, kako kažu Irci, kada su rešili tri stvari. Prvu stvar koju su rešili bilo je obrazovanje. Druga stvar koju su rešili je bio socijalni konsenzus, socijalni dogovor. Da li imamo mi socijalni dogovor u našoj zemlji između svih interesnih grupa - nemamo. Imamo ga s vremena na vreme, kada Vlada organizuje neki štrajk, štrajk da bi se podigle plate, da bi se podiglo nešto, da bi navodno oni nešto smirivali i završili ono što su oni planirali. Treća stvar su investicije. Gde su nam te investicije? U čemu se ogledaju te investicije koje dolaze u Srbiju? Ko se zaposlio od tih investicija? Samo znamo, prema vestima, da je Mlađan Dinkić toliko i toliko miliona odobrio toj i toj firmi, koja je rekla da će na nekoj ledini napraviti nešto i nešto, a to nešto će da zaposli toliko novih radnika. Znači, nama trebaju investitori iz inostranstva koji bi koristili sredstva budžeta. Sve je nakaradno postavljeno. Ovde nema vizije, nema jasnog programa. Postoji taj koncept društvenog ugovora - jedan je život, jedan je život ove vlade, društvenog ugovora po drp sistemu, uzmi da ovo sve isfinansiramo. Gde je tu stabilnost? Da li ste vi pitali građane Republike Srbije da mi treba da imamo samo 30 hiljada vojnika. Da li ste pitali vi građane Srbije koliko mi treba da imamo radnika zaposlenih u Narodnoj kancelariji? Koliko treba da imamo zaposlenih u ministarstvu koje ima šest državnih sekretara kod Mlađana Dinkića? Niste pitali građane, odrezali ste, vi ste vlast. Koliko hiljada novih ste zaposlili od 2001. godine do danas i kojih novih - svojih novih, vaših ideoloških sledbenika, kojima ste vi obećavali, vašim prvoborcima. Zato ste izmišljali agencije, zato ste izmišljali radna mesta. Izmišljate i putničke automobile, sve izmišljate, a ono što je atribut države uništavate i sve ste to uništili. Sad pokušavate i kažete da država ne sme da ima nikakve privredne funkcije, ne sme da se pita ni za šta. Šta kada prodate to - drži vodu dok majstori odu. Šta će da ostane posle vas? Ko će posle da podigne zemlju? Sa čim da se diže zemlja? Koji su vaši rezultati? Koji su vaši ciljevi - makroekonomska stabilnost, privredni razvoj, skup lepih pričica. Mi smo podneli veliki broj amandmana, pa ćemo povodom svake stavke da iznesemo konkretan stav i konkretnu kritiku. Da se vratim na onaj početak. Kada vam nešto predloži DS znajte da je to tekovina iz 1848. godine. Takav je bio zakon o radnim odnosima, takva je parola društvenog ugovora. Pa dajte malo osavremenite se, pogledajte neka moderna shvatanja neka - objektivnih i subjektivnih prava pojedinaca, mesto i uloga pojedinca u jednom društvu. Prilagodite nešto makar onome od čega će građani Srbije da imaju neke koristi, a ne o tome da vodite računa kako ste se dogovorili, koliko će koja štrafta da ima, koliko će da ima ovo ministarstvo, koliko će da ima ova stranka, koliko će da ima ona stranka. To je tako očigledno. U svim vašim prepirkama ovo je ipak budžet koji se tiče samo izbora i ničega više drugog.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zoranu Krasiću. Reč ima narodni poslanik Slaviša Topalović, neka se pripremi narodni poslanik Nikola Savić. Nema Slaviše. Narodni poslanik Nikola Savić, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, kolega Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, danas kada u ovom parlamentu usvajamo predlog budžeta za 2008. godinu, u Srbiji štrajkuju prosveta, sudstvo, vojni rezervisti. Najavljuju se štrajkovi u prosveti, u državnoj upravi i u još mnogim drugim granama. To je najbolji dokaz da ovaj budžet nije projektovan prema građanima Srbije, nego prema nekim drugim potrebama. Naravno, ako se malo dublje zaviri u ovaj budžet, onda se može videti prema kome je projektovan ovaj budžet. Ovaj budžet je projektovan prema potrebama nevladinih organizacija i prema potrebama same Nataše Kandić. Naravno, ovo ne govorim napamet, ovo ću sve dokazati kada budem detaljnije obrazlagao stavke budžeta. Čini mi se da je i Nataša Kandić imala dominantan uticaja na ovaj budžet. Džaba nam radovanje zbog činjenice da uskoro nećemo gledati Karlu del Ponte, kada imamo drugu ženu, domaću Karlu del Ponte, koja se ni po čemu ne razlikuje od one prave. Kao što sam u uvodu rekao, moje izlaganje će se najviše odnositi na stavku - dotacije nevladinim organizacijama - ekonomska klasifikacija 481. Naravno, ne želim da kažem da nam nisu potrebne nevladine organizacije i apriori nisam protiv njih, jer ima onih nevladinih organizacija koje su i te kako potrebne, ali sigurno nam nisu potrebne one nevladine organizacije koje kontroliše Nataša Kandić i njoj slični. Evo, izvući ću samo po ministarstvima koliko se odvaja za nevladine organizacije u kojem ministarstvu. Evo, recimo, u Službi za ljudska i manjinska prava, za nevladine organizacije 188 miliona, u Ministarstvu inostranih poslova 17 miliona, u Ministarstvu odbrane 4,2 miliona, Ministarstvo rada i socijalne politike 85, pa 17, pa 48, pa 480, Ministarstvo zaštite životne sredine 12 miliona, Ministarstvo kulture 180 itd. Znači, da ne nabrajam sve, jedna ogromna suma novca se odvaja za nevladine organizacije. Što je najbitnije, ovde se u budžetu ne kaže o kojim je nevladinim organizacijama reč. Navodi se samo nekoliko taksativno nevladinih organizacija, kao što je recimo u Ministarstvu odbrane, za Savez rezervnih vojnih starešina, onda za rad političkih stranaka, za finansiranje obnove Hilandara itd. Što se tiče transfera ostalim nivoima vlasti, za Koordinaciono telo Preševo, Bujanovac, Medveđa izdvaja se 310 miliona. Nije mi jasno kako je Koordinaciono telo za Preševo, Bujanovac i Medveđu organ vlasti i mislim da su ova sredstva prevelika, pogotovo ako se zna da sam Pčinjski okrug, kome pripada Preševo, Bujanovac i Medveđa, ima budžet od devet miliona, a samo za ovo koordinaciono telo se izdvaja 310 miliona. Da li je možda neki novi Nebojša Čović stavio šapu na ovaj novac i kako će se njime raspolagati? U Ministarstvu kulture stavka od 110 miliona izdvaja se za obnovu Hilandara, ali se ona usmerava opet preko nevladinih organizacija. Zbog čega se ovaj novac za obnovu Hilandara usmerava preko nevladinih organizacija, kada znamo da postoji Ministarstvo vera i postoji Zavod za zaštitu spomenika kulture? Kod Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, pod stavkom subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, 31.800.000 dinara opredeljuje se programu razvoja klastera. Tako piše u budžetu. Slušajte sada molim vas. Gospodine ministre, pitam vas, ko vam je podvalio ovaj izraz "klaster"? Da li vi uopšte znate šta je klaster? U doslovnom prevodu reč "klaster" znači kasetna bomba, a u širem značenju može se prevesti kao nešto grozno, što je opet na neki način kompatibilno sa nazivom kasetna bomba. Zaista, opet ona stara vaša praksa da kad želi nešto da se prikrije nazove se nekim izrazom kojeg niko ne razume, možda lepo zvuči, ali ovde i ne zvuči lepo, možda zvuči lepo za one koji ne razumeju, ali pošto dolazim iz Niša, morate da znate da ste na ovaj način povredili sve građane Niša, koji su na nekoliko lokacija tokom NATO agresije stradali od navedenih klastera, odnosno kasetnih bombi. Među njima je bila i jedna mlada žena od 25 godina, student pete godine medicine u sedmom mesecu trudnoće, stradala je od ovih klastera na pet metara od zgrade Niškog univerziteta. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nikoli Saviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo pred nama drugi primerak istog budžeta. Ne bih znao zašto je onaj prvobitni budžet povučen sa dnevnog reda, a mogu da kažem da ovakav predlog kakav jeste ništa naročito i ništa novo nisam ni očekivao od Demokratske stranke kada je u pitanju budžet. Sve stavke koje su ovde u budžetu predviđene uglavnom imaju za želju da se sakrije činjenica da se u 2008. godini planira enormno veliko zaduženje države. To zaduženje države je putem garancije koju će Republika Srbija da izda raznim javnim preduzećima, ustanovama, fondovima, kreditima koje će država sama da uzme i emitovanje hartija od vrednosti putem najverovatnije Narodne banke Republike Srbije. Mogao bih da razumem želju predlagača kada bi ta sredstva bila u stvari investiciona sredstva. Međutim, čitav budžet, čak i ovaj prezadužen budžet, isključivo ide u javnu potrošnju, za izdržavanje državnog aparata. Imali smo priliku da čujemo gospodina Todorovića, koji je čitao kolike su plate u pojedinim državnim organima i nije vam dovoljno to što već jedan deo vaših stranačkih prijatelja i funkcionera ima izuzetno visoka primanja, već nastavljate sa otvaranjem agencija. Evo, čak i u razdelu Ministarstva za ravnomerni regionalni razvoj već se spominje nova agencija, inicijalna sredstva za osnivanje agencije itd. Obično rukovodioci tih agencija su vama ili stranačke kolege, ili prijatelji, ili rođaci, a plate koje primaju u takvim paradržavnim organima, jer ne mogu drugačije nikako agenciju da nazovem, jesu iznosi koje neko primi za dve ili tri godine koliko oni prime za jedan mesec, i to kažem ne nižih zarada u Republici Srbiji nego prosečnih. Znači, jedno umnožavanje državnog aparata konstantno postoji, a sve pod izgovorom da je to nešto moderno, da je to stav Evropske unije, da mi u stvari usaglašavamo naše državno rukovodstvo, odnosno državni aparat sa aparatom zemalja Evropske unije. Možda u nečemu i pokušavate da ih imitirate, ali u ovome vrlo neuspešno, to mogu da kažem, jer ako postoji veliki broj agencija u nekoj državi, onda je broj državne administracije u ministarstvima izuzetno mali, odnosno ministar je taj koji samo koordinira jednim manjim timom i tehničkim službama, a rad agencija za koje je on nadležan, odnosno koje odgovaraju njemu za svoj rad. Ovde to nije slučaj. Znači, broj radnika u ministarstvu se neprestano povećava, u državnoj upravi se neprestano povećava, broj agencija se neprestano povećava, broj zaposlenih u agencijama takođe i valjda zbog stalnog jednog pritiska SRS-a kada su u pitanju agencije da ne bi Skupština osnivala više agencije, doneli ste Zakon o osnivanju agencija za osnivanje agencija. Tu ste pokazali kakvu u stvari državnu politiku vodite. Obezbedili ste sredstva čak i putem kredita za izdržavanje jednog ogromnog državnog aparata koji ničemu ne služi, mogu da kažem, veći deo državnog aparata ničemu ne služi. S druge strane, Vlada pokazuje izuzetno malu brigu za privredu i poljoprivredu, a možemo da kažemo da je poljoprivreda naša strateška grana i da ne možemo da imamo ni industriju bez poljoprivrede. U kom pravcu ide vaša briga za poljoprivredu? Pa evo, u sledećem: država će uzeti kredite, daće kredite, te iste, poljoprivrednicima, umesto da to uradi iz realnih izvora. Ali, kako? Razumeo bih da postoje određene subvencije u poljoprivredi, u smislu da se za gotov poljoprivredni proizvod da određena subvencija. Međutim, ovde toga nema, subvencionisanje pravog nema, znači, da subvenciju dobije neko ko koliko vredi, koliko napravi, koliko stvori. To država neće da plaća, ali hoće da podiže kredite, da kredite, naravno, pod izgovorom da radi za poljoprivredu, plasira navodnim poljoprivrednicima, a najčešće su to u stvari ljudi koji su vrlo bliski strankama koje raspolažu tim sredstvima. Samo da navedem jedan primer zloupotrebe, gospodine ministre, i to vašeg stranačkog kolege, tadašnji ministar u Vladi Zorana Đinđića, Marija Rašeta-Vukosavljević, podigla je podsticajni kredit za razvoj poljoprivrede, a otvorila je noćni klub. To je potpuna istina, to je čak i priznala, čak je i Zoran Živković tražio od nje da podnese ostavku zbog toga. Tako vi iz DS raspolažete narodnim parama. Dok je bio ministar poljoprivrede iz G17 plus, čak su osnivali mrežu poljoprivrednih proizvođača koji su morali da budu članovi G17 i odatle plasirali sredstva za kredite. Samo su članovi G17 mogli da dobiju kredit iz poljoprivrednih fondova. Opet, nikakve kontrole nije bilo i većina tih kredita su zloupotrebljeni. Čak postoje i dopisi, nije to sporno da se dokaže da je tako, da tadašnji ministar, Dulićka, šalje opštinskim odborima cirkularna pisma kako treba da postupe, kako da pronađu građane koji će da dobijaju kredite iz njenog ministarstva. Kada je u pitanju industrija, kada je u pitanju stimulacija izvoza, to ne postoji, postoje navodno sredstva u budžetu Republike Srbije kojima će da se obezbede izvozni aranžmani. Ama ljudi, ostavite vi privredu, da se oni sami snalaze, najbolje oni znaju svoju brigu da brinu, ali ih nagradite kad nešto plasiraju izvan zemlje, pod uslovom da to nije sirovina ili poluproizvod i da je većinski vlasnik kapitala državljanin Republike. Znači, da je osnivač sa ove teritorije, a ne da je došao ko zna odakle. Međutim, toga nema, opet će čak i takva sredstva po nekom ključu koji odredi Dinkić, pošto je to sad novac koji iz budžeta ide njemu, ta sredstva da budu opredeljena. Da je tačna činjenica da je ovaj budžet i rasipnički, i da će zadužiti još više građane Srbije, ide u prilog kako ste prikazali prihodnu stranu, odnosno rashodnu stranu budžeta Republike Srbije. Znači, pokušali su da ga prikažu samo sa onim iznosima i budžetskim primanjima koja su očigledna da su budžetska i ne mogu da se prikažu drugačije, jer i laik zna da to mora da bude prihod budžeta. Međutim, prihodi budžeta su i prihodi od privatizacije, toga ovde nema. A kredite koje ste planirali da podignete, to ste prikazali na vrlo lukav način tako što ste i podizanje kredita, i vraćanje starih kredita stavili kroz jednu poziciju, u jednoj tabeli budžeta Republike Srbije. Ali, i to bi bilo previše glomazno i previše veliko, pa ste na sasvim drugom mestu stavili na jednom da se glavnice otplaćuju, a na drugom mestu kamate. Znači, očigledna je želja da Vlada Republike Srbije, odnosno DS, sakrije koliko planira da zaduži državu u toku 2008. godine. Koliko je to ozbiljno zaduženje da navedem samo iz jednog primera, da se za prateće troškove zaduživanja planira skoro dve milijarde dinara. Neka uzme neko digitron pa neka izračuna koliko kredita može da se podigne sa dve milijarde dinara, ako su troškovi zaduživanja u proseku od 1 do 3%. To je iznos koji ne verujem da ćemo uskoro moći, ako nastavite ovim tempom, da plaćamo. Gospodine ministre, dugujete građanima Srbije još jedno objašnjenje, a to je da izađete za ovu govornicu i da kažete da je emisija hartije od vrednosti isto što i štampanje novca, da država na taj način štampa novac, često obezvređuje dinar, da Narodna banka Srbije takođe emituje hartije od vrednosti i igra se kursom dinara. Ko god da ima malo smisla za posao, imo nešto slobodnih para, samo novim kursnim razlikama je novac mogao da dva ili tri puta oplodi samo na špekulaciji u vezi samoga kursa i ne može niko da me ubedi da iza toga ne stoji guverner Jelašić, ne stoji ministar Dinkić, a bogami, gospodine ministre, počeo sam da sumnjam da i vi u tome delu imate svoju ulogu kada su u pitanju hartije od vrednosti. Izađite i kažite da je u toku 2006. godine Narodna banka Srbije emitovala hartije od vrednosti u iznosu od 30 milijardi dinara, da je napravila gubitak od 30 milijardi dinara i da su taj gubitak morali da plate građani Srbije iz budžeta Republike Srbije. To je što se tiče špekulacija. Mogu da kažem još jednu stvar, gospodine ministre, da ste u jednom delu čak bili vrlo bezobrazni i prema narodnim poslanicima, mislim da je to član 22, koji se tiče tog nekog viška sredstava koji je uplaćen političkim strankama, napisali ste kao da su stranke pokrale taj novac. Nemam ništa protiv, ako je greškom došlo do viših odnosno većih davanja, da se taj novac vrati u budžet odnosno građanima Srbije, ali nemojte da okrivljujete političke stranke. Za nesaglasnost Zakona o finansiranju političkih stranaka i budžeta Republike Srbije, kriv je predlagač zakona. A zašto je političkim strankama više novca isplaćeno, kriv je ministar kao izvršilac budžeta i kriva je Uprava za trezor, koja se stara o usklađenosti zakona o budžetu sa drugim zakonima. Tako da nemojte da optužujete tim tekstom političke stranke koje su trošile, ne nego kojima je greškom Ministarstva i Trezora više uplaćeno. To bi bio prihvatljiviji izraz. Prihvatite odgovornost na sebe kada je to u pitanju. Još uvek i Odboru za finansije i ovoj skupštini dugujete objašnjenje šta je to budžet i zašto mi pravimo konsolidovani račun trezora? Biće o tome u raspravi o budžetskom sistemu, zašto ako sve vreme pokušavamo da budžet umanjimo, da li njegovu prihodnu, da li njegovu rashodnu stranu. Prikažite jedanput lepo: budžet je tolki, najjasnije što može, da laik može da pročita. Poreski prihodi su toliki, prihodi od taksa, pa pravosudnih, pa administrativnih, pa koje koji sud naplaćuje, opštinski, okružni jesu toliki, napišite zadužićemo budžet tolko, emitovaćemo hartije od vrednosti tolko, a ne da se stalno nešto krije i ako hoćemo nešto da saznamo moramo dobro da potražimo ona najsitnija slovca koja možete da stavite u ionako sićušan, da kažem, materijal koji je po obimu izuzetno veliki ali fizički mali, da pronađemo stavke kako mislite da napravite budžet i kako ćemo ta sredstva da trošimo. U svakom slučaju, gospodine ministre, da završim ovim, SRS je podnela preko 70 amandmana. Drago mi je u jednom delu da se ovaj budžet i rasprava o budžetu poklopila sa predstojećim predsedničkim izborima. Mislim da je predlog budžeta izuzetno loš za predsednika DS Borisa Tadića. Ovo će biti prava poslastica za poslanike SRS, da pokažu kako Boris Tadić i DS misle u 2008. godini da troše narodni novac.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Reč ima narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović. Neka se pripremi narodni poslanik dr Zoran Šami.
Kolege poslanici, prvo moram da iznesem jedno svoje lično mišljenje i ubeđenje i jedno razočarenje što, kada se radi o ovako ozbiljnom zakonu, o izglasavanju budžeta Republike Srbije, ovoliko malo ljudi učestvuje u raspravi u načelu i ovoliko malo ljudi iz vladajuće koalicije istinski misli na stvarni standard našeg naroda i na ono što je napisano kako će se potrošiti sva ova sredstva koja su kupljena godinu dana. Ono što sam želela da kažem, usred ove najozbiljnije rasprave, juče na tajnom sastanku predsednik Skupštine raspisuje izbore. To je više nego poražavajuće za narod, a ono što sam u međuvremenu čula u hodniku, to je da je svojoj koleginici iz DS rekao - moraš da sediš u prvoj klupi i da klimaš glavom, jer neko mora da ostane u sali i da klima glavom. Poštovani građani, to što su oni ostali u sali u prvoj klupi i da klimaju glavom nama apsolutno ništa ne znači, naročito ne SRS i naročito ne građanima Srbije. Još nešto što sam primetila juče, a to je da poslanik iz DS, koji se jako obradovao raspisivanju izbora, konkretno se radi o Srđanu Milivojeviću, došao je i onda je pružio ruku prvo gospodinu ministru i onda redom od poslanika do poslanika, od klupe do klupe čestitao predizbornu kampanju. U tome mu se pridružio i narodni poslanik Jovan Nešović, poslanik G17 plus iz Kraljeva. Oni su se juče obradovali, ne znam čemu, smatram da je suviše rano i smatram da će biti vremena kada će stvarno da se razočaraju i to vrlo brzo. Smatram da raspisivanje izbora ima velike veze sa budžetom i ovo što sada govorim nije samo politički govor, nego ću kasnije objasniti da ima velike veze sa dnevni redom. Ono za šta su se obradovala ova dva čoveka juče i za šta su se obradovale ove dve stranke je upravo zato što smatraju da njihova politika i njihovi izborni rezultati imaju veliko uporište u ovom političkom projektu koji je sve samo ne ekonomski dokumenat, odnosno ne ekonomski projekat. Evo kako su ove dve stranke instalirane u ovom budžetu i kako ću objasniti reči gospodina Cvetkovića, ministra finansija, kada kaže da njegov budžet, odnosno budžet vladajuće koalicije, odnosno Ministarstva finansija nije izborni. Jeste izborni i to ću vam objasniti. Ovo ne mogu da nazovem knjigom, smatram da je ovo skup samo nekih statističkih podataka, gospodine ministre. Vi ste prekjuče, kada ste davali neki svoj ekspoze vezano za budžet, imali veliku muku da pročitate, vaše čitanje je otprilike trajalo jedan sat i vi ste se preznojili dok ste ovo pročitali, ne ovo nego određene segmente. Zamislite kako se preznojio jedan običan građanin Srbije, kako su se preznojili svi građani Srbije dok su došli do ove cifre koju ste ovde nazvali budžetom Republike Srbije. Ovaj budžet Republike Srbije nije vaša zarada. Ovaj budžet Republike Srbije, kao što znate, ispravite me ako grešim, u 93% prihoda jeste prihod iz poreza građana. Građani Republike Srbije, sa kojima se poistovećuje SRS, nisu očekivali da vaša ekspertska Vlada i vi kao eksperti nećete ispuniti ono što ste obećali narodu 2000. godine i tako izveli prevrat, jer ste obećali narodu bolji život. Tada su još postojale naše fabrike, gospodine ministre i gospodo iz vladajuće koalicije. Tada je Srbija još imala kapitala, ali fabrike nisu radile. Vi ste iskoristili srednju klasu, srednji sloj našeg naroda, kojeg sada više nema, pomoću njega ste izveli prevrat 5. oktobra, jer ste tada obećali, u stvari doslovce ste ovako govorili, ne konkretno vi nego ljudi iz DS, konkretno, neću govoriti sada ko, jer tog čoveka više nema, da nas na granici čekaju ogromna sredstva koja će podići "Zastavu" u Kragujevcu, koja će podići Fabriku vagona u Kraljevu, koja će podići "Magnohrom" u Kraljevu, koja će otvoriti sve zatvorene firme i koja će ponovo da vrate reku ljudi koji su ostali bez posla u svoje fabrike. Vi ste pomoću te političke i socijalne manipulacije uradili ono što ste uradili 5. oktobra 2000. godine. Inače, da je narod znao šta ga čeka i da će tranzicija trajati osam godina i da još uvek nije izvesno kada će da se završi, znate kada biste izveli 5. oktobar i kada bi došlo do promena do kojih je došlo. Vi ste u stvari tada prevarili narod. To nije demagoška priča niti politička SRS. To je jedna istinita priča, to su činjenice iz života. Skoro sam došla u redove poslanika i nosim najsvežije utiske iz naroda, potičem iz srednje klase i odlično znam šta boli ovaj narod. Ono što sam htela da vam kažem zašto je vaš budžet predizborni. Zato što ste u budžetu instalirali dva čoveka koje niste mogli da izbegnete, jedan se zove Mlađan Dinkić, a drugi se zove Dragan Đilas. Taj prvi koji se zove Mlađan Dinkić ima nadležnosti nad regionalnim razvojem, nad turizmom, nad skijalištima, nad privatnim preduzetništvom, nad privatizacijom i svim onim što je vitalno i što je od izuzetnog značaja za opstanak ovog društva. Ono što radi sa njegovom minornom strankom, koja je jedva prošla cenzus, on vam je u stvari napravio Vladu. Kako vam je napravio, tako ste i pukli. Možda je malo grub izraz za mene, ali je pravi izraz za vas. Vaša vlada ne postoji. Vi ste morali da raspišete izbore jer ste morali između dva zla da izaberete manje. Niste mogli više da trpite neizvesnost koju vam nudi određena politička situacija i morali ste da prekinete negde na nekom mestu. Kako i šta videćete kako, i videćete dokle ćete da stignete. Uradili ste najgore, ne samo za narod, nego ste uradili najgore i za vašu stranku. Vrlo nelogičan potez po meni. Meni je žao, ali nije mi žao jer je upravo sada red na SRS i konačno je red da ovaj narod dobije jednu pravu vladu i jednog pravog predsednika, koji će istinski da misli na narod i koji će istinski da izvede ovaj narod iz ove tame, iz ovog tihog samoubistva u koje ste doveli. Jedno je, rekla sam, Mlađan Dinkić. Dali ste mu sve moguće resore. Da li ste morali ili ste hteli, to vi najbolje znate, a najbolje narod oseća šta to znači. Drugo, ono što ste napravili, molim vas gospodine Cvetkoviću za pažnju, ono drugo što ste napravili, to je Nacionalni investicioni plan. Dali ste ogromna sredstva u ruke jednog čoveka koji se zove Dragan Đilas. Šta on radi sa tim sredstvima? Evo šta radi. Po nekim zahtevima lokalnih samouprava, upravo to radi, sprema se za predsedničke i lokalne izbore, pa onda Mlađan Dinkić i Dragan Đilas rade zajedno. I onda će doći u Kraljevo, ta gospoda, otvoriće svoje kancelarije, kao što otvaraju. Nezavisno od naroda, mi ne znamo šta rade te kancelarije. Jednostavno traže da se sav narod politizuje, hteo on to ili ne, traže od građana na silu da budu pripadnici njihovih stranaka da bi mogli da uzmu kredite, da bi mogli da uvedu struju, da bi mogli da naprave nešto puta i ne znam šta već sve obećavaju. To su sitna obećanja. Apelujem na naš narod da više na takva sitna obećanja ne pada. Takva sitna obećanja su od 2000. do 2008. godine dovela do propasti. Ljudi, mi umiremo polako, nemamo čime da se lečimo. Rekla sam o Mlađanu Dinkiću, rekla sam o Draganu Đilasu, još nešto da vas pitam. Prošle godine, odnosno ove tekuće, ovaista gospoda su imala približno ista sredstva. Hajde da pitamo građane Kraljeva -šta su oni osetili kao boljitak, konkretno u Kraljevu, od ministra za regionalni razvoj, ravnomerni regionalni razvoj, koji je 1:15, što nije normalno ni u jednoj zemlji. Šta je uradio taj Nacionalni investicioni plan za Kraljevo? Znate li da imamo vodu punu fenola koju pijemo? Znate li da Ibar kad izlije, bunari izliju? Znate li da taj Ibar ide sa Kosova? Znate da nas niko ne obaveštava šta će biti kad se Kosovo proglasi nezavisnim? Znate li da neko može da nas potruje preko noći? Znate li da niko nikadao tome mislio nije? Znate li koliko izbeglica imamo u Kraljevu? Gde vam je stavka u budžetu za takve stvari? Za rad i socijalnu politiku, Ljajić, koji kaže prekjuče na B92- jeste, vi ste u pravu, mi nismo moćni da radimo svoj posao, ne možemo da uhapsimo Mladića, mi to ne umemo,ne da nećemo, nego ne znamo. Još nešto. Gde su vam stavke za ove promašene privatizacije? Šta ćete raditi sa ljudima iz Magnohroma? Ljudi iz Magnohroma su se obraćali svim državnim institucijama za koje su ljudi mislili da postoje, a državne institucije ne postoje. Ne mogu da objasnim ljudima da državne institucije ne postoje i ono što postoji nije u koordinaciji jedna sa drugom. Podelili ste tako ministarstva da pojma nemate šta koje ministarstvo radi. Vi kao ministar finansija ne znate gde stoje državne rezerve. Kažete ne znam, pitaću. Vi kao ministar finansija ne znate da su pelene kod nas tri puta skuplje nego u Nemačkoj. Vi kao ministar finansija, verovatno nemate male bebe, možda imate unučiće, ali vi verovatno kupujete one džambo pelene od 50 komada. Neko kupuje po jednu ili dve, samo za noć. Preko dana pere, rizikuje da se dete prehladi. Vi naši veliki eksperti, stručnjaci koji su 2000. godine došli na vlast da vrate privredu na svoje noge, našli ste da zarađujete na fiskalnoj politici. Našli ste da zarađujete na plenama za bebe. Kažete - ne možete da se odreknete tog vida dohotka u budžetu jer smatrate da mora negde neka opšta stopa da se poveća, ukoliko se odreknete pelena. Šta vi to, ljudi, radite ? Zar ne znate drugačije da zaradite nego na bebama? Zar ne znate drugačije da zaradite nego da uzmete od majke koja ujutru ode u prodavnicu, nema drugu prodavnicu osim Maksi diskonta, Tempa i ostalih veleprodaja, maloprodaja. Još nešto da kažem, nije kriv Mišković, nije kriv nijedan tajkun u ovoj zemlji, kriva je vlast, krivi ste vi gospodo. Mi smo od 2000. godine očekivali, svi građani Srbije, srednja klasa. Mislim da mnogo štošta imate da kažete posle ovoga, naročito na vašu ekspertsku vladu koja zarađuje na pelenama i na fiskalnoj politici. Napunili ste budžet 93% od građana od fiskalne politike. Smatram da ovaj vaš budžet ne zaslužuje nikakvu pažnju. To što ste došli ovde i što klimate glavom u prvim redovima dva-tri dana ništa ne znači. Videćemo koliko ćete amandmana SRS da usvojite. Smatram da ćete usvojiti samo one formalne prirode, da se čuje da ste vi nešto usvojili, a možda i mi ne treba da pišemo više takve amandmane, gde vam je tačka, da vas gramatički ispravljamo, da vam dajemo tu mogućnost da javno kažete da i vi sarađujete. Jako mi je žao što imam malo vremena za sve ovo, ali ono što mogu da kažem, da ono sinoć, ko je gledao, a gledalo je više od pola Srbije, da gospodin ekspert za masovne komunikacije, gospodin Oberšal, sinoć je svedočio u korist SRS, odnosno u korist srpskog naroda. Mogu da mu se zahvalim u ime srpskog naroda, kako nas je lepo branio svojim neznanjem i kako je dozvolio da naš najveći srpski patriota – najveći srpski junak, jedan od najvećih, možda i najveći, istorija će pokazati – pokaže svo znanje, svo umeće, svu inteligenciju i sav svoj moral koji čovek nosi, jer on kaže - imam samo zvezdano nebo iznad mene i lični moral u sebi, samo me to obavezuje i ništa više. Ljudi, SRS će ovog puta sigurno pobediti i povesti ovaj narod na pravi put. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vesni Nikolić-Vukajlović. Reč ima narodni poslanik dr Zoran Šami, neka se pripremi narodni poslanik Saša Valjarević.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama je budžet Vlade Srbije za 2008. godinu i odmah da kažem da će DSS podržati taj budžet. Dužan sam da iznesem i jedan moj lični stav, a to je da je ovo dobro napravljen budžet. Objasniću kako to dobro. Dakle, pred nama je budžet sa prihodima koji su manji za 14,8 milijardi od rashoda, a rashodi su 645 milijardi. Kad smo već kod prihoda, odmah da kažem da je budžet napravljen vrlo obazrivo. Previđen je porast prihoda od poreza za samo 16 % . Kad kažem - samo 16%, treba imati na umu da je inflacija u 2007. blizu 10%. Prema tome, realan porast prihoda od poreza je negde oko 5,5 posto. Čak sam uveren da je moglo vrlo lako da se planira i nešto veći porast prihoda od poreza nego što je planirano. Ali, dobro, pokazaće se u realizaciji budžeta. Verujem da, kada realizujemo budžet za 2008. godinu, deficita, zapravo, neće ni biti. S druge strane, neporeski prihodi su uvećani samo za stopu inflacije. Nisu uvećavani uopšte, a verujem da će i tu biti nekog porasta, obzirom na opšta dešavanja u društvu, u ekonomskoj sferi. Ovde je bilo primedbi kako je budžet rasipnički, jer tobož se mnogo odvajana plate. Pogledajte, možete i sami da proverite, negde blizu 177 milijardi ili otprilike oko 28 odsto se odvaja za sve plate. Ako uzmete u obzir da samo na prosvetu odlazi 92 milijarde, na vojsku 22, onda sve ovo ostalo, uključujući i zdravstvo i sve ono što država finansira, dakle plate odnose samo 28 posto. Kada smo kod plata odmah da kažem, one su formalno podignute od 153 milijarde na 177 milijardi, dakle za 24 milijarde, ali treba imati na umu da su godinama, da ne kažem decenijama neki sektori u društvu strašno osiromašavani: prosveta, zdravstvo, vojska. U prvoj polovini 2007. godine mi smo ugasili požar u prosveti, kada su im osetno podignute plate. Naravno da to, kada se prikazuje u masi, predstavlja odgovarajući porast koji izgleda mnogo, ali, zapravo, nije mnogo. Uzgred rečeno, to nema veze sa ovim budžetom 2008. godine, ali sam uveren da Vlada Srbije, u ovom slučaju gospodin ministar finansija, u saradnji sa svojim kolegama nadležnim ministrima, mora u budućnosti pronaći neke druge mehanizme finansiranja prosvete i zdravstva posebno, jer sadašnji način se, praktično, svodi na sledeće: svaki učitelj, svaki profesor, svaki lekar, svaka medicinska sestra ima, da kažem, lični odnos sa Vladom Srbije, lični ugovor. Naravno, kada se to tako predstavi, tu se vrlo često finansiraju neke mrtve duše, s jedne strane. S druge strane, i prosveta i zdravstvo nemaju utisak da sami treba da raspolažu nekim sredstvima, nego se samo obraćaju ovoj i svim budućim vladama ispostavljajući odgovarajuće račune. Mislim da model finansiranja i prosvete i zdravstva treba u budućnosti promeniti, da, s jedne strane, dobijemo zadovoljnije izvršioce tih usluga, dakle profesore, lekare, medicinske sestre itd., a da, s druge strane, državu to ne košta enormno mnogo i da može da finansira i u tim oblastima neke druge stvari. Pogledajte budžet za prosvetu – 106 milijardi, od toga 92 milijarde za plate, a sve ostalo je samo 14 milijardi. Onda dolazimo u poziciju, govorio sam o tome kada je usvojen prethodni budžet, da su sredstva, recimo, za talentovane učenike i studente zanemarljivo mala, čak bih smeo da kažem nedopustivo mala. Dakle, predstoji, očigledno, da u narednim godinama stabilizujemo budžete za potrošače, kao što su prosveta i zdravstvo. Rekao sam potrošače, iako je to nešto u šta ova država mora da ulaže. Ulaganje u prosvetu ne daje, doduše, odmah rezultate, ali mi u to moramo ulagati, da ne bi držali ono ''divno'' 41. mesto od 57 zemalja u testiranju koje je nedavno obavljeno. Uveren sam da ima prosvetnih radnika koji zaslužuju duplo veću plate od one koju imaju, no bojim se da ima i onih koji ne zaslužuju ni onu platu koju sada imaju. Konačno, mora da se kaže još nešto. Naš budžet, za razliku od budžeta nekih drugih, da kažem, srećnijih zemalja, ima neke otežavajuće faktore koji su važili i pre nekoliko godina, a bojim se da će važiti i u narednih nekoliko godina. U najkraćem ću da ih prebrojim. Prvo, mi smo još početkom 70-ih godina prošlog veka uništili penzioni fond. Niko normalan ne izdržava penzije iz tekuće potrošnje, a to mi moramo da radimo, jer tog fonda nema. Drugo, opljačkana je stara devizna štednja. Moramo da je vratimo, preuzeli smo prirodno tu obavezu da građane moramo obeštetiti za ono što im je država pre 10-15 godina uzela. Treće, čitavi segmenti, to sam već kazao, društva su strašno osiromašeni: prosveta, zdravstvo, vojska itd. Krenulo se u popravljanje položaja tih struktura, ali to zahteva i vreme, naravno i novac. Inače, svako dobronameran, ovde je bilo primedbi da je država mnogo zadužena, to uopšte nije tačno, nemamo vremena sada za neke velike analize, ali stvarno nije tačno. Mi ne spadamo u red mnogo zaduženih država. To jedna površna analiza govori. Dakle, ponoviću još jednom, DSS će sa zadovoljstvom glasati za usvajanje ovog budžeta, a lično sam uveren da će se pokazati da će prihodi budžeta biti veći nego što su planirani i da ćemo, zapravo, 2008. godinu završiti sa, da kažem, pozitivnom nulom, kao što je to i red.
Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević, a zatim narodni poslanik Petar Petrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege su do sada dosta rekle o samoj projekciji ovog budžeta, ali nije zgoreg još nešto dodati, obzirom da je SRS veoma ozbiljno analizirala projekciju ovogodišnjeg budžeta. Kao što ste čuli, mi smo uložili preko 70 amandmana, o kojima ćemo mnogo više reći o pojedinim pozicijama budžeta. Ukupno gledano, ovaj budžet je identičan maltene budžetu iz 2007. godine. Razlika je u tome što se ovaj budžet donosi u zakonskom roku, odnosno raspravlja se i radi se usvajanje kako je propisano zakonom. Znamo da smo prošli budžet donosili u junu. Mislim da nijedna država u svetu nije donosila budžet za tu kalendarsku godinu kada već prođe preko godinu dana. Što se tiče ovog budžeta za 2008. godinu, on je projektovan na 639 milijardi, a izdaci budžeta su 654 milijarde, tako da se očekuje deficit od 14 milijardi dinara. Kada govorimo o ostvarivanju projekcije makroekonomskih pokazatelja u 2008. godini, ovde ste naveli šta će sve ova Vlada u idućoj godini preduzeti da sprovede makroekonomsku politiku i projekciju ovog budžeta: jačanje privatnog sektora koji će kreirati nove investicije, izvoz i nova radna mesta. Što se tiče novih investicija, njih najmanje ima u ovom budžetu. Ovaj budžet je antirazvojni, antireformski, ovaj budžet je čisto jedna projekcija snage političkih stranaka u ovom parlamentu. S obzirom da se izvršila podela ministarstva još prošle godine kada se formirala Vlada, tačno se vidi i prema sredstvima koja su izdvojena u budžetu, kolika je čija politička moć toliko je sredstava i dobio. S obzirom da se već odavno najavljivalo da će biti izbora, vidi se da je ovo pripremljen, jer je prvi put dat budžet, pa je povučen sa dnevnog reda, pa je došlo do određenih izmena, izborni budžet. Što se tiče ostvarivanja izvoza, zna se da u Srbiji od 2000. do danas privreda je u totalnom kolapsu, da mi samo uvozimo, da nešto veoma malo naše robe izvozimo. To se vidi po projekciji budžeta gde se za poljoprivredu veoma malo izdvaja. Vaše obećanja poljoprivrednicima od 100 evra, da ćete time povećati poljoprivrednu proizvodnju ili povećati agrar, nisu urodile plodom, iako ste obilazili iz okruga u okrug i slali svoje načelnike okruga da im pričaju lepu bajku. Međutim, naši građani nisu toliko naivni da poveruju u tu priču, jer oni znaju sami koliko košta šta na tržištu da bi mogli da dobiju gotov proizvod. Što se tiče ostalih ministarstava, ovde se pominje da će se makroekonomska politika za sledeću godinu bazirati na otvaranju novih radnih mesta. Samo ne znam gde ćete otvoriti ta radna mesta, s obzirom da svakog dana se vrši privatizacija i zatvara se jedna po jedna fabrika, sve ono što je privatizovano je zatvoreno, otpušteni su radnici, a sada ovde pominjete da ćete otvoriti nova radna mesta. Od 2000. do 2007. godine preko milion građana je ostalo bez posla. Sa ovim nacionalnim programom koji ste imali u vezi zapošljavanja, jedan veoma mali broj ljudi je mogao da bude zaposlen u ovim postojećim firmama, a to su ostala još ova javna preduzeća. Međutim, i ona su popunjena i nema više prostora, maltene sedi po nekoliko kolega u kancelarijama i nemaju uopšte prostora da rade, a kamoli da se otvaraju nova radna mesta. To je još jedna u nizu izbornih prevara od strane DS i vladajućih stranaka koji čine ovu koaliciju. Juče kada je kolega govorio iz G17, baš u okviru budžeta i ovih projekcija koje se planiraju za 2008. godinu, on kao da ne živi u Srbiji ili jednostavno je dobio govor koji mora da iznese ovde za govornicom, da bi opravdao sve ovo što radi ova vlada i za sve ove rezultate koje ona postiže, odnosno koje ne postiže. Rezultati ove vlade su svakodnevni štrajkovi, počev od zdravstva, sudstva i svih ostalih privatizovanih firmi, jer svakog dana kada dolazimo na zasedanje Skupštine, možemo da vidimo naše građane koji su ostali bez posla, koji dolaze i štrajkuju i traže da ih primimo i da razgovaraju sa nama, i da li možemo da im pomognemo da nekako izađu iz ove situacije u koju ste ih vi doveli od 2000. godine do danas. Kada smo imali Odbor za finansije i kada je gospodin ministar, zajedno sa svojim saradnicima, pokušao da opravda Nacrt ovog budžeta za 2008. godinu, posle niza primedbi koje mu je izneo i predsednik Odbora, gospođa Jorgovanka Tabaković, kao i mi poslanici SRS, po završetku tog sastanka imali smo sastanak sa predsednikom Saveta državne revizorske institucije. Čekali smo dve godine da se državna revizorska institucija formira. Kada je trebalo da se formira, govorili smo da je to važno za državu, jer ta državna revizorska institucija upravo kontroliše kako se troši novac građana Srbije. Međutim, na samom sastanku predsednik Saveta državne revizorske institucije gospodin Radoslav Sretenović ukazao je na niz propusta i na niz problema koji oni imaju kao Državna revizorska institucija. Ovde je projektovano da njihov budžet iznosi 296.000. Međutim, vi ste im uskratili to, tako da ste im prepolovili budžet. Oni nemaju prostorija da rade, niti gde mogu normalno da funkcionišu i obavljaju ono za šta ih je birala ova Narodna skupština. Međutim, pored apela prema najvišim institucijama ove države i predsedniku Skupštine, Vlade i Srbije, nisu dobili adekvatne uslove za rad, tako da ove godine neće moći da urade reviziju, već će morati da angažuju određenu agenciju koja će to umesto revizorske institucije da uradi. A znamo da u Srbiji reviziju mahom rade agencije, gde su obično vlasnici članovi DS. To je ono, kadija te tuži, kadija ti sudi. Znači, mi ćemo u narednom periodu imati revizorsku instituciju koju ćemo platiti, a nećemo imati od njih izveštaj, već ćemo imati određene agencije koje će sigurno pobediti na tenderu, i to iz redova vladajuće koalicije, koja ima svoje članove koji su vlasnici tih agencija. Kompletan izveštaj će verovatno biti pozitivan i da se sve radi u skladu sa zakonom. Juče je gospodin Todorović upravo govoreći i o budžetu i o platama pojedinih direktora javnih preduzeća i dokazao zašto ovo nije razvojni, već potrošački budžet, jer se plate pojedinih direktora kreću čak u granicama od 500, 600, pa i više hiljada dinara. Predsednik upravnog odbora ili direktor NIS-a imaju milion dinara mesečno i koštaju građane Srbije. Tu se vidi da kada je došlo do formiranja ove vlade i do podele resora da je došlo do enormnog povećanja tih menadžerskih plata. Oni fiksne plate imaju u nekim granicama zakona. Međutim, dobijaju menadžerski dodatak koji niko ne kontroliše i koji se nigde ne prikazuje u poslovanju određenih preduzeća. Što se tiče ostalih javnih preduzeća, i tu su enormno velike plate, to je isto i sa elektranama i kopovima, gde se isto kreću preko pola miliona dinara. Onda razne agencije, na primer, kada se SRS kada je bio prošli budžet protivila tome da se toliko agencija otvara pored postojećih ministarstava i da se ne uvećava toliki državni aparat, vi ste rekli da je to potreba da bi mogla normalno da funkcioniše i da bi mogli da ostvarite određene rezultate. Godinu dana posle toga rezultata nikakvih nema, već samo uvećanje, sve više pomoćnika i sve više direktora tih agencija, tako da tu dolazi do podele stranačkih kvota koje imate, tako da samo zapošljavate određene članove političkih stranaka. Kao što je koleginica pre toga rekla, uslovljavate pojedine kvalitetne ljude koji, da bi se dokazali u svom radu, moraju da budu pripadnici posebno G17 i DS. SRS neće glasati za ovakav budžet, jer smatramo da ovaj budžet nema ništa razvojnog niti reformskog, već je ovo jedan izborni budžet koji ste vi pripremili, da bi u narednom periodu i dalje obećavali građanima, kao što su obećavali svih ovih sedam, a već je i osma godina, ali veoma brzo će doći do promene na čelu same države, a nadamo se i svim ostalim institucijama. Onda ćete videti kada bude SRS i gospodin Tomislav Nikolić kao predsednik Srbije, u kom će pravcu ići Srbija, da će imati svetliju i bolju budućnost.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Milenković.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslanika Jedinstvene Srbije, koji su u poslaničkom klubu DSS-NS, izneću određene primedbe i sugestije na predloženi plan prihoda i rashoda Vlade Republike Srbije za 2008. godinu, ali odmah da kažem da će poslanici Jedinstvene Srbije glasati za ovaj budžet, ne iz razloga što smatraju da je on idealan, već iz jednog principijelnog razloga, jer smo podržali ovu vladu, podržaćemo i ovaj budžet. Istovremeno smatramo da u ovom trenutku Srbija mora da dobije budžet, da ne bismo ušli u krizu vlasti u trenucima kada je zemlja u velikoj opasnosti da ostane bez 15% svoje teritorije gde su ruke pružili mnogi belosvetski hohštapleri i moćnici. U ovom predlogu zakona o budžetu ono što nas je pomalo na početku iznenadilo, kada gledamo prvu stranu ovog budžeta, jeste da se odmah predviđa deficit budžeta za cirka 14 milijardi. Međutim, iz obrazloženja se vidi način kako će se nadomestiti tih 14 milijardi deficita. Jedan od načina jeste i novac od privatizacije koja će nastupiti u 2008. godini. Mišljenja smo da je možda bilo bolje da se ne uđe u plan budžeta sa deficitom i da se ne planira da se novac od privatizacije, eventualne privatizacije, usmeri na pokriće deficita, već da se usmeri tamo gde je potrebniji, za otvaranje novih radnih mesta i za pružanje mogućnosti zapošljavanjem mladih i školovanih ljudi. Činjenice pokazuju, i praksa dosadašnja, da su uglavnom privatizacije donosile odmah jedan broj ljudi koji je ostajao bez posla, bez obzira što su po raznoraznim socijalnim programima ti radnici dobijali određenu svotu novca. Međutim, kada vrate sve one dugove i obaveze koje imaju i koje su imali do tada, ostajali su i bez novca i bez radnog mesta. Svoje izlaganje uglavnom ću da usmerim na dva ministarstva, a to je Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva i Ministarstvo rada i socijalne politike. Vidimo da su sredstva predviđena budžetom za 2008. godinu za Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva neznatno povećana u odnosu na ranija sredstva i da su određenim ekonomskim klasifikacijama uopšteno predviđaju iznosi za određene subvencije, dodatke, pomoći poljoprivrednim proizvođačima. Dame i gospodo narodni poslanici, i Vlada bi morala da zna, žao mi je što tu nije ministar poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, da ova zemlja ovako siromašna kakva je, mora u budućim godinama da svoj opstanak i svoj razvitak bazira na poljoprivredi, vodoprivredi i šumarstvu, jer smatramo mi iz Jedinstvene Srbije da se tu nalaze ogromne rezerve koje treba iskoristiti, i samo treba dati finansijske injekcije poljoprivredi i poljoprivrednim proizvođačima i svima onima koji se nalaze ili su vezani neposredno za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo. Mi smo u predizbornoj kampanji čuli obećanja da će svakom poljoprivrednom proizvođaču biti u 2008. godini isplaćeno po 100 evra za svaki hektar površine, da će biti isplaćeno 80 evra za svako utovljeno june itd. Nadamo se da će Vlada ispoštovati ovo obećanje i da će ti poljoprivredni proizvođači već od januara početi da dobijaju ta finansijska sredstva, da ne čekamo da dođe maj i juni, kada se već završi ciklus one prolećne setve i kada ta sredstva neće imati onaj efekat koji bi trebalo da ima. Posebno bih skrenuo pažnju i zamolio ministra finansija, s obzirom da to nije njegova oblast, da prenese gospodinu ministru Milosavljeviću, ministru poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, da posebnu pažnju u 2008. godini obrati za izdvajanje mnogo većih sredstava za zaštitu poljoprivrednih useva od grada i od poplava. Mi svake godine lečimo poljoprivredne proizvođače koji pretrpe štete od grada i od poplava, a vrlo malo ulažemo preventivno da zaštitimo poljoprivredu i poljoprivredne proizvođače od ovih šteta koje nastaju od ovih prirodnih pojava. Kada ovo kažem, mislim na to da mi danas naše poljoprivredne useve štitimo od grada onako kako su se štitili pre 50 godina i više. Postavlja se pitanje i da uporedimo statističke podatke koliko pretrpe poljoprivrednici štetu od grada u Holandiji, Francuskoj ili nekoj drugoj zemlji i kako se tamo razvijaju gradobitni oblaci, a kako u Srbiji. Mi se još uvek štitimo da upotrebim taj izraz, ćorcima, odnosno imamo primitivnu protivgradnu zaštitu, jer imamo ljude koje lokalna samouprava plaća da bi dežurali pored gradobitnih topova i da štite poljoprivredne useve. Tako ona lokalna samouprava koja nema dovoljno sredstava da isplati tim strelcima, oni nisu vrlo često na položajima, pa dolazi do štete i mislim da tu Ministarstvo poljoprivrede mora da nađe načina da na jedan sveobuhvatan način reši to pitanje u Republici Srbiji. Kada sam rekao da treba da se zaštitimo i od poplava, mislim da mnogo sredstava više treba da se usmeri prema Republičkoj direkciji za vode. Mi danas imamo ogroman problem u Srbiji da su mnoge reke, mnogi potoci i sve one bujice, koje nastaju od tih reka i potoka, razlog su što su one zapuštene, zamuljene, nije se godinama čistilo ništa i onda kada dođe do velikih kiša, normalno da te količine vode ne mogu da se smeste u predviđene vodotokove i dolazi do neželjenih posledica, a posledice su katastrofalne. Imamo poslednji primer Vlasotinca i ne znam kojih još gradova. Dakle, što bi lekari rekli, bolje da delujemo preventivno, a ne da posle plaćamo štetu tim ljudima, tim proizvođačima i stanovnicima, građanima koji su pretrpeli štetu. Drugo pitanje i drugo ministarstvo na koje ću ukazati jeste Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, i to prvenstveno kod najmlađe kategorije, ona sredstva koja su predviđena za pomoć porodicama koje dobijaju decu, da li prvo, drugo ili treće, i mi moramo u Srbiji da se suočimo konačno sa jednom velikom istinom, a to je da je Srbija iz godine u godinu sve manja po broju stanovnika. Prema nekim statističkim podacima do kojih sam ja došao, Srbija se svake godine smanjuje za jedan grad veličine 30 do 40 hiljada stanovnika. U Srbiji u ovom trenutku nestaje 200 naselja, nestaju biološki i nema više ko da živi u tim krajevima. Zato mi moramo da povedemo odlučnu bitku protiv bele kuge, i postavlja se pitanje kako. Mala su sredstva ova koja su predviđena u budžetu Republike Srbije za ovu oblast. Dame i gospodo narodni poslanici, i građani Srbije, samo ću reći kako se mi u opštini Jagodina borimo protiv bele kuge. Odlukom opštine Jagodina od 1. januara 2008. godine svako četvrto, peto, šesto ili bilo koje sledeće dete dobijaće od opštine iz budžeta 200 evra mesečno do punoletstva. Dakle, ove godine i ranijih godina svako novorođeno dete, bez obzira u kakvom je materijalnom položaju porodica, dobija 200 evra ili 16.000 dinara odmah po rođenju. Pomažemo predškolsku i školsku decu, prvake kada pođu u prvi razred, bez obzira na materijalno stanje roditelja dobijaju po 5.000 dinara. Takve i slične poteze mora da predvidi i Vlada Republike Srbije, da planira sredstva u mnogo većem obimu i da se pomogne da Srbija prevaziđe belu kugu, da se plač novorođenčadi čuje što više i u što većem broju porodica u Srbiji. Ne mogu da odem sa ove govornice a da vam, gospodine ministre, ne uputim jednu primedbu na to, ne kako ste vi radili nego kako su radile ranije vlade kada je u pitanju lokalna samouprava. Ne mogu u isti koš da se trpaju sve lokalne samouprave, i one koje štede i daju svojim građanima sredstva iz budžeta, i one koje ta sredstva uglavnom opredeljuju za kupovinu skupocenih automobila, za raznorazne menadžere, savetnike, glavne urbaniste itd. U opštini Jagodina nema savetnika, nema menadžera, nema glavnog urbaniste, jer postoji služba koja to radi. Sve te pare koje bi otišle na te plate odlaze građanima opštine Jagodina za sve vrste pomoći, socijalne i svake druge. Iz tog razloga smo na neki način kažnjeni. Reći ću vam da je Vlada Republike Srbije svojom odlukom oslobodila neka preduzeća koja se nalaze u tzv. restrukturiranju od obaveza plaćanja poreza na imovinu, a zna se da je porez na imovinu u stoprocentnom iznosu - prihod lokalne samouprave. Poručujem svakoj vladi, pa i ovoj, ako želite da budete Božić Bata i da nekom nešto poklanjate, poklanjajte svoje, a ne tuđe. Prema tome, ono što je izvorni prihod lokalne samouprave mora da pripadne lokalnoj samoupravi ili da se nadomesti na neki drugi način. To je preporuka ovoj vladi za ubuduće. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo sa moje strane i sa strane Jedinstvene Srbije nije bila kritika budžeta. Ovo je moj skroman prilog i doprinos da se okrenemo sebi, da budžet bude usmeren prema svim građanima Republike Srbije, prema svim lokalnim samoupravama na ravnopravan način. Ponavljam, bez obzira na izrečene primedbe, mi poslanici Jedinstvene Srbije koji se nalaze u poslaničkom klubu DSS i NS podržaćemo ovaj predlog budžeta. Hvala.
Hvala, gospodine Petroviću. Reč ima ministar finansija Vlade Republike Srbije, gospodin dr Mirko Cvetković. Ministar je zamolio za reč malo pre kraja načelne rasprave. Hvala na razumevanju.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da pred kraj, ali ne i na samom kraju, kažem nekoliko rečenica. Nažalost, moram da idem na Vladu, a ono što ostane iza mene imaćemo prilike, družićemo se, imamo sto i nešto amandmana, tako da ćemo moći da pričamo. Sada bih dao nekoliko opservacija vezano za ono što je bilo rečeno na početku, uz zaista zahvalnost za kritike, ideje i uopšte pristup koji je odisao u najvećoj meri konstruktivnošću. S jedne strane, izraženo je i date su određene primedbe na visinu pojedinih razdela. Pri tome je spomenuta poljoprivreda kao nešto što bi trebalo u nekom narednom budžetu da bude veće. Zatim, kod zdravstva takođe su nedovoljna sredstva i takođe da su mala sredstva za socijalnu zaštitu. U isto vreme, kritikovana je visina sredstava koja je predodređena za NIP i visina sredstava koja je predodređena, rečeno je za Mlađana Dinkića, a nije rečeno za koje ministarstvo. Naravno, mogu da kažem da je pravo svakoga da procenjuje, ali da ćemo ove primedbe koje su bile iznesene uzeti u obzir kod razmatranja dalje politike, naravno ne za 2008. godinu. Jedan od poslanika je ponovo aktuelizovao jučerašnju priču vezanu za vodovod na severnom Kosovu, pri tome na kraju nije tačno citirao moje reči, pa zbog toga želim da kažem da je u početku sve tačno rekao, ali je rekao da sam navodno rekao da od toga nema ništa. Ne, rekao sam da Ministarstvo finansija, u sklopu postojećeg zakona, ne može to da reši. Zato će ići na predlog da se napravi jedan specifičan zakon za taj problem, jer se bez toga on ne može rešiti. Pitanje prevoda klastera, jer se verovatno pod njim može podrazumevati i kasetna bomba. Inače, zvanični prevod je da "klaster" znači grozd ili grupu, ili pojedine elemente koji su spakovani u jedan grozd. Ali, ako je to kritika vezano za upotrebu stranih reči, mogu da je prihvatim i da u tom smislu malo više vodimo računa. Data je takođe konstatacija da emisija hartija od vrednosti je štampanje novca i samim tim opasna po inflaciju. Želim da kažem da to nije tačno. Zapravo, suprotno. Emisije hartija od vrednosti, ako se pod njima podrazumevaju državne hartije od vrednosti ,koje emituje bilo budžet u vrlo malom obimu ili Narodna banka u znatno većem, dakle emisija tih papira ima zadatak da povuče likvidnost. Oni to kažu - da izvrši sterilizaciju. U suštini, time se povlači novac. To je taj novac koji se ulaže u kupovinu ovih papira i ta operacija ima sasvim suprotno dejstvo od operacije štampanja novca, gde vi sada u suštini upumpavate dodatnu količinu novca u privredu. Ovde vi novac povlačite. Drugo, bilo je reči o konsolidovanom računu Trezora kao nečem što predstavlja element netransparentnosti u trošenju sredstava. Želim prosto da vas obavestim da konsolidovani račun Trezora jeste jedan termin koji se upotrebljava za zbir svih trezora računa. Dakle, to nije jedan račun u smislu da je to jedan pa da se svi uklapaju u njega, već tu postoji čitav niz računa raznih budžetskih korisnika i kada se kaže "konsolidovan račun trezora" to prosto znači jednu matematičku operaciju - da vi sa svih tih računa skinete salda i da ih izrazite u okviru jedne cifre, odnosno dugovnu i potražnu stranu. Neko je takođe rekao da država ovim budžetom uzima 93 posto od građana. U suštini bih rekao da je ovde ipak to malo neprecizno rečeno. Ne uzima se 93 posto, nego 100 posto, i to ne od građana, nego od privrede i od građana ove zemlje. Dakle, to je ono što građani i privreda stvore, bez obzira što se to zove poreski ili neporeski prihod, znači sto posto budžeta se uzima od onog kolača koji zajednički ovde stvorimo i naravno tih sto posto se i troši. Bilo je primedbi na Državnu revizorsku instituciju i na iznos od 296 hiljada dinara koji im je dodeljen, a koji je nedovoljan. Nije mi jasan smisao primedaba, hajde da budem precizniji, imajući u vidu da je u budžetu za Državnu revizorsku instituciju predviđeno 500 puta više sredstava nego tih 296, dakle predviđeno je 150 miliona dinara, što je blizu dva miliona evra. To su sredstva koja će njoj biti na raspolaganju u narednoj godini, tako da se ne može govoriti o nekom posebnom stavljanju te institucije u lošu situaciju. Naravno, svi počeci su teški. Verujem da ona ima problema sada kada je tek osnovana - nema prostorija, nema ničega. To je logično, ali ne zaboravimo da je ona osnovana pre mesec-dva dana, a mi ovde govorimo o nečem što će se desiti u 2008. godini. Što se tiče bele kuge i ovih predloga, mislim da su predlozi jako interesantni i lično sam zagovornik nacionalne strategije i populacione politike, koja bi razrešila čak i taj problem oko PDV-a, odnosno razrešila bi problem uopšte - šta je to što mi želimo i na koji način želimo da delujemo podsticajno, tako da su za nas dobri ti primeri sa lokala. Još da vidimo kakve efekte daju, ali kao sugestija je to jako dobro. Evo, time bih završio ovo kratko izlaganje. Želim da nastavimo isto ovako konstruktivno da se družimo oko amandmana i naravno preporučujem da konačno date svoj pozitivan glas za budžet. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo, šteta je što ministar odlazi jer imam jedno pitanje o načinu trošenja budžetskih sredstava, prilično maćehinskom, a tiče se sume od 40 miliona dinara, koja je iz Fonda za razvoj Mlađan Dinkić praktično poklonio Kombinatu Trepča. Kombinatu koji ne radi praktično sedam godina, nema pokretanja proizvodnje, sve se rasprodaje, sve se uništava, sve se ruši, ali pre neki dan je Kombinat Trepča održao nekakvu svoju proslavu, ne znam u ime čega i zbog čega. Najviše priznanje je dodelio premijeru gospodinu Koštunici. Evo ilustrativnog primera kako se troše te pare. Kombinat Trepča imao je vlasništvo na poslovnom prostoru u Knez Mihailovoj ulici od 229 metara kvadratnih, dakle na najekskluzivnijem mestu u Beogradu. Direktor Kombinata Trepča, bez odluke upravnog odbora, a predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju Narodne skupštine je inače član Upravnog odbora Kombinata Trepča, dakle direktor Trepče, bez odluke upravnog odbora, bez da je sproveden postupak oglašavanja ili licitacije, zaključuje ugovor sa kupcem, koji prodaje ovaj ekskluzivni prostor po ceni od 2.200 evra po kvadratu, što je dva do tri puta jeftinije od realne cene poslovnog prostora u Knez Mihailovoj ulici. I što je dodatno interesantno, dakle kao da je njegova svojina, nema tendera odnosno licitacije, nema odluke upravnog odbora, čovek prodaje kao da je njegovo privatno vlasništvo, po ceni koja je dva do tri puta niža od realne, a onda u tom nazoviugovoru kupoprodajna cena treba da se uplati na žiro račun jedinstvene organizacije sindikata Trepča. Pazite, taj fenomen. Kakve to veze ima, kako se troše pare kao Alajbegova slama? Onda, 70.000 evra je prva rata, a kaže ostatak kupoprodajne cene platiće se u osam jednakih rata, a nema ni kad počinju ni kad se završavaju, ali ima ovlašćenje kupca da može odmah da se uknjiži. To je priča o trošenju budžetskih sredstava, to je priča kako se država rasprodaje na doboš, to je briga o Srbima sa Kosova i Metohije, da ne govorim o kriminalu vezanom za prodaju olovnog koncentrata Trepče. Ovde ima ljudi koji su članovi upravnog odbora, predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju član upravnog odbora Trepče, pa bi bio red da nam povodom rasprave o budžetu ilustrativno objasni kako se maćehinski troše budžetska sredstva. Hvala.
Hvala, gospodine Batiću. Reč ima narodni poslanik Marko Milenković, a zatim narodni poslanik Radovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, situacija u kojoj se nalazimo danas kada treba da usvajamo budžet u poslednjem momentu, nameće nam osnovno pitanje - ko je kriv za to? Da li su to poslanici opozicije ili su to predstavnici DS, DSS i G17, koji su najpre svojim besmislenim pregovorima mesecima mučili građane Srbije, donosili skandalozne uredbe o privremenom finansiranju, a kada su napokon skrpili Vladu, cilj im nije bio očuvanje Kosova i Metohije, cilj im nije bio ekonomski razvoj i bolji standard svih građana, cilj im nije bio uspostavljanje pravne države koja garantuje sigurnost i jednakost građanima, već im je jedini cilj bio interesna podela kolača i trošenje budžeta Republike Srbije odnosno trošenje narodnog novca. Budžet jedne države najverniji je pokazatelj da li je država dobro uređena ili nije. Kada ste došli na vlast 2000. godine, obećavali ste građanima sve životne blagodeti i racionalnu i efikasnu državu. A gde se nalazimo danas i kako živimo? Od 8. do 30. novembra stigle su nam tri varijante budžeta. U odnosu na prvu varijantu, poslednja varijanta budžeta uvećava troškove za 100 miliona dinara, i to uglavnom za Dinkića, za davanje kredita za turizam preko raznoraznih agencija, bez kriterijuma, mimo zakona, nekakvim uredbama. Kroz današnju projekciju budžeta Vladanam ponovo šalje lošu poruku jer država u stvari preraspodeljuje 639.600.300.000 dinara, od kojih je samo 596 milijardi prikupljeno porezima, 15 milijardi taksama, osam milijardi novčanim kaznama, tri milijarde od igara na sreću, a tek 18 milijardi ostalim neporeskim prihodima, pitamo se kojim? U neuverljivom ministrovom izlaganju, kao da ne veruje u ono što čita, ministar Cvetković u jednom je u pravu: Vlada Republike Srbije je rekorder u deficitu budžeta za 2008. godinu. Dalje, kažete da ćete za budžetski deficit i izdatke po osnovu otplate duga i nabavke finansijske imovine, u iznosu od 89 milijardi dinara, sredstva obezbediti iz privatizacionih primanja, kredita, donacija i finansijske imovine budžeta. Ovde spajate nespojivo, nabrajate neprecizno, paušalno na jednom mestu sve moguće izvore prihoda i mislite da ste pojasnili član 2. Predloga zakona o budžetu za 2008. godinu. U članu 3. hrabro priznajete da je stanje duga Republike Srbije krajem septembra ove godine iznosilo 9.044.193.797 evra, a budžetom za 2008. kroz davanje garancija i novo uzimanje zajmova i kredita zadužujete nas sa 1.341.550.000 evra, bez prikazane kamate, stvarajući nove dužničke obaveze građanima Srbije. Nudite Predlog zakona o budžetu za 2008. koji nije ni razvojni, ni socijalni, već neracionalno potrošački, sa nesagledanim rešenjem problema prosvetnih radnika, državnih službenika i radnika u lokalnim samoupravama, poljoprivrednih proizvođača, studenata, penzionera i socijalno najugroženijih slojeva stanovništva. Ne nudite ravnomerni regionalni razvoj, posebno ne razvoj siromašnih opština, ne sagledavate radnike koji su ostali bez posla u toku haotične, pljačkaške privatizacije od 5. oktobra 2000. godine do danas, ne obezbeđujete dovoljna sredstva za povoljne kredite poljoprivrednim proizvođačima, ne subvencionirate i ne regresirate ratarsku i stočarsku proizvodnju koja je u sve goroj situaciji, ali zato zadovoljavate interese vladajuće koalicije, jer je novac budžeta koji građani sakupljaju fuzioni element staro-nove kohabitacione Vlade Vojislava Koštunice, i taj narodni novac pegla sve nesuglasice između pripadnika vlasti - gospodara života i novca u Srbiji. Stalno bespotrebno osnivate veliki broj agencija i namenjujete im ogromna budžetska sredstva, kasnije iste osamostaljujete, dajući im monopolske poslove. Definicija budžeta je jasna. Ovim budžetom Vlada rasprodaje naše nasledstvo privatizacijom i uzima nove kredite da bi finansirala svoje potrebe, a rezultat je isti: upropašćavanje budućnosti naših građana. Osim toga, pod prihodima prikazujete manje novca od taksi negoli 2006. godine ili u 2008. godini isto novca od igara na sreću kao pre tri godine. Ko će u to da vam poveruje? U hijerarhiji pravnih akata samo Ustav je iznad budžeta. Međutim, vi ste zbog predsedničkih izbora požurili sa donošenjem zakona o vojsci, o odbrani, o službama bezbednosti, predsedniku, o spoljnim poslovima, dok ste budžet gurnuli u stranu, iako su ove teme tesno povezane, jer samo novi predsednik Srbije, Tomislav Nikolić i SRS, garantuju realno finansiranje budžeta, njegovu razvojnu komponentu i bolji standard za sve građane Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Milenkoviću. Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović, a zatim narodni poslanik Radiša Ilić.
Gospodo predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, predstavnici Ministarstva, danas me je kolega Pastor upitao kome ćeš danas čestitati bilo šta. Pa, želim da, nisam čuo da je neko sa ove govornice to uradio, u svoje ime, u ime Lige socijaldemokrata Vojvodine i u ime većine poslanika ove Narodne skupštine čestitam profesoru dr Rajku Kuzmanoviću na izboru za predsednika Republike Srpske. Čestitam i stranci kojoj on pripada, Savezu nezavisnih socijaldemokrata. Zašto to radim? Zato što je to ipak narod kome i ja pripadam i odakle sam potekao, i drago mi je da rešavaju ono što se postavlja pred njih. Kada sam sa svojim prijateljima i rodbinom iz Republike Srpske pričao i upitao zašto je rezultat SRS tako slab, u šali su mi rekli da su većinu svojih radikala oni poslali nama. Držim da to nije tako, već da je to odraz kvaliteta programa i čoveka koji je bio kandidat te stranke. Želim da čestitam i predsedniku ove Narodne skupštine gospodinu Duliću, jer je napokon, bar za mene, pokazao da ima kičmu i da želi da rešava probleme, ne da ih nagomilava. Zakon o budžetu Republike Srbije, bez obzira na zakon koji smo ne tako davno usvojili u ovom narodnom domu, umesto 1. novembra došao je u ovaj dom tek 30. novembra ove godine, znači sa velikim zakašnjenjem i ogroman pritisak je, pogotovo od strane Vlade Republike Srbije, na Narodnu skupštinu da ga usvoji do 15. decembra, dokle zakon kaže da je to potrebno. Mislim da će to biti malo neizvodljivo, bez obzira na sav naum predsednika da isforsira to sve. Da li će se ikad razgovarati i gledati ko je kriv za to što ovakvi predlozi zakona stižu sa ovolikim zakašnjenjem? Nadam se da hoće. Svako priča o onom što ga najviše boli, a ja moram da podsetim ovaj dom na član 184. stav 4. Ustava Republike Srbije, u kome doslovce piše: budžet Autonomne pokrajine Vojvodine iznosi najmanje 7% u odnosu na budžet Republike Srbije, s tim što se tri sedmine budžeta Autonomne pokrajine Vojvodine koristi za finansiranje kapitalnih rashoda. Pokušalo je Ministarstvo i ovi koji su predložili ovaj zakon, da u članu 4. Predloga zakona o budžetu malo zakomplikuju i da učine ovaj zakon nekim originalnim svojim delom na taj način što su se trudili da pokažu šta je to što će iz budžeta Republike Srbije pripasti budžeta AP Vojvodine, što je po meni i po većini nas veoma nemušto urađeno i nepotrebno rađeno na taj način. Šta sam hteo da predložim? Bar je matematika, to predsedavajući trenutno najbolje od svih nas zna, egzaktna nauka, tu nema može ovako, onako. Predlog budžeta Republike Srbije, zaokruživaću cifre, otprilike je 655 milijardi dinara za 2008. godinu. Ako se uzme najmanje 7%, onda je u tom članu 4. ovog predloženog zakona moglo jednostavno da se napiše da će budžetu AP Vojvodine pripasti 45 milijardi dinara, a ne na ovaj način 18% od ovoga, 42% od onoga, od toga koje se nikada ne može izmeriti jer ne postoje mehanizmi da bi to bilo ko prekontrolisao. Kako je to bilo prošle godine probaću da ilustrujem na primeru Fonda za kapitalna ulaganja AP Vojvodine. Taj fond je formiran 12. decembra 2006. godine, eto, juče je slavio godišnjicu formiranja, i osnivački ulog tog fonda je bio 800 miliona dinara, koja su obezbeđena iz budžeta AP Vojvodine. Do 30. septembra iz ovog fonda je utrošeno oko četiri milijarde 474 miliona dinara, a prema budžetu AP Vojvodine iz budžeta Republike Srbije u ovaj fond je planirano da se slije 20.529.729.181,83 dinara. Do tog 30. septembra tekuće godine od ovih novaca u ovaj fond je transferisano svega dve milijarde. Čuli smo ovde uveravanja od potpredsednika Vlade i od ministra da će se do kraja godine preneti i ovih ostalih 18,5 milijardi. Meni zvuči neverovatnim i pre sam pristalica da poverujem u ono što većina govori da će ovaj fond raditi u 2007. godini sa svega 40% predviđenih sredstava. Prezenteri ovog fonda pričaju po Vojvodini, štampaju brošure da će se kroz fond plasirati u investicije u Vojvodini 22 milijarde ove godine, a da će u 2008. godini tu biti 29 milijardi. Držim da je ovo prosto nemoguće i verujem da su građani AP Vojvodine na ovaj način debelo obmanuti, jer, u najboljem slučaju, možda nešto preko 40% ovih novaca će stići. Imamo poziciju u budžetu koja se zove Nacionalni investicioni plan i na toj poziciji je predviđeno 18,8 milijardi u 2008. godini da se utroši. Jedna velika prevara po meni je unutra napisana, a upućena je kako građanima AP Vojvodine tako i građanima cele Republike Srbije, a ona glasi ovako - od tih sredstava 9,8 milijardi pripada građanima Republike Srbije, semAP Vojvodine, a AP Vojvodini pripada 9 milijardi tih sredstava. Kada to građani pogledaju na prvi pogled onda će imati puno pravo da kažu, pa šta se ovi Vojvođani bune kad njima pripada 50% od svih sredstava koji su predviđeni Nacionalnim investicionim planom. Vojvođanima ne trebaju ovakve pozicije, mi ne tražimo ništa drugo nego da se ispoštuje gore pomenuti član Ustava Republike Srbije, koji je tačno predvideo šta i koliko najmanje pripada budžetu AP Vojvodine iz budžeta Republike Srbije. Ima ozbiljnih nagoveštaja da su u Vojvodini u toku pripreme za raspisivanje nagrade onome ko reši na koji način vi tih 7% realizujete prema budžetu AP Vojvodine. Želim da skrenem posebno pažnju, mislim da se to tiče svih građana Republike Srbije, a to je odnos Predloga zakona prema lokalnim samoupravama. Zaokruživaću cifre, piše na toj poziciji u Ministarstvu finansija da će se transferisati sredstva u iznosu od oko 36,1 milijarde dinara u 2008. godini lokalnim samoupravama. Prvo, ovo odslikava dokle je Republika Srbija došla sa decentralizacijom. Drugo, dosadašnja praksa je pokazala, i verujem da će se i ovo ministarstvo tako ponašati, da su ova sredstva deljena bez ikakvih kriterijuma, odnosno čime su se do sada ministarstva finansija rukovodila. Pokazaću vam na primeru Vojvodine. Najmanja opština na teritoriji AP Vojvodine jesu Sremski Karlovci, nešto veća je Irig. Karlovci imaju oko 9.000 građana, Irig ima blizu 11.000 građana i Bački Petrovac je nešto veći. Ove tri lokalne samouprave su u 2005. i 2006. godini dobijale više transferisanih sredstava iz budžeta Republike Srbije od npr. opštine Bačka Topola, koja ima bezmalo 40.000 stanovnika i 23 naseljena mesta. Želim da ukažem na pozicije penzionera koje oni lako mogu prepoznati u ovom predloženom zakonu, a ogledaju se u sledećem: od 2001. do 2003. godine Republika Srbije je svojim penzionerima uvećala penzije za četiri puta; od 2004. do 2007. godine, do današnjeg dana, te penzije su uvećane svega dva puta. Čuli smo od ministra da će u PIO direktno iz budžeta biti prebačena jedna trećina svih potreba ovog fonda za penzije. Ako sam dobro upamtio, to je negde 177 milijardi dinara. Razmišljam da bi puno bolje bilo da se Vlada Republike Srbije pozabavi time da minimalna osnovica plate u Republici Srbiji je često i najčešće onaj iznos koji poslodavci isplaćuju putem žiro-računa ili kako se to danas kaže kroz legalne tokove. Plate su mnogo veće i češće u većem iznosu nego što se isplaćuju preko žiro-računa isplaćuju se u kovertama, odnosno na crno, što sve čini da je prosečna plata u Republici Srbiji sigurno veća od onoga što se pokazuje kada se pogleda samo ono što je prošlo preko žiro-računa, odnosno da su naši penzioneri debelo zakinuti, jer na osnovu prosečne plate, penzioneri to dobro računaju, računa se osnovica za isplatu penzija. Vlada Republike Srbije mora naći mehanizme i naći načina da stane na put, ne može verovatno nikada totalno stati na put svemu ovome, ovakvom načinu ponašanja većeg dela naših preduzetnika, ali bar donekle da to iskoreni jer će time sigurno učiniti da naši penzioneri bolje žive, odnosno da se manje novaca direktno iz budžeta Republike Srbije prebacuje u PIO, odnosno u Fond za penzije. Na samom kraju, da spomenem nešto što mi mnogo bode oči, a to je tretman Državne revizorske institucije, kako u ovom predlogu budžeta, tako i ukupno od strane Vlade Republike Srbije. Koliko sam uspeo da pronađem, predviđeno je da svega 67 ljudi u 2008. godini obavlja ovaj posao u našoj Republici, što je za mene nezamislivo da 67 ljudi, koji nemaju krov nad glavom, kojima su predviđene mnogo male plate, slabo motivisani, da će uspeti da sve ovo iskontrolišu i da paze na koji način se troše kako pare iz ovog budžeta, tako i iz svih ostalih budžeta na teritoriji Republike Srbije. Od kolege Nenada Čanka čuli ste da i zbog ovoga poslanička grupa Vojvođanski poslanici neće podržati ovogodišnji predlog budžeta Republike Srbije.
Narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan budžet sličan po opredeljenim sredstvima kao i prethodnih godina od kada Srbijom vlada DOS. Budžet je slika i prilika stanja u Vladi Republike Srbije i odnosa među koalicionim partnerima. Za sve one izmišljene agencije, budžetske stavke mnogih direkcija, stranke vladajuće koalicije bukvalno razvlače državne pare opredeljujući ih što više ka ministarstvima, direkcijama, upravama i agencijama gde sede njihove stranačke kolege. Jednostavno, baš ih briga za opštu bedu stanovništva u Srbiji, baš ih briga što hoće da nam otmu Kosovo i Metohiju, baš ih briga što je bezbednost građana u Republici Srbiji na nuli. Vojska Srbije je uništena, nespremna da zaštiti Kosovo i Metohiju. Granica Republike Srbije se ne čuva, bukvalno je šuplja kao švajcarski sir, a u celoj toj situaciji ministar tera vojsku da sluša njegovog tasta kako 10. decembra pevuši u hali, u danu kada se Srbija deli između opstanka i nestanka. Stičem utisak da pojedini ministri ne misle dobro državi Srbiji. To smo imali prilike da čujemo ovde od njih lično i setimo se samo ministra odbrane Dragana Šutanovca i njegove izjave ljubavi NATO alijansi. Ovo govorim iz razloga što sam gledajući razdeo Ministarstva odbrane stekao utisak da se u Srbiji i oko Srbije bukvalno ne dešava ništa. Stanje je redovno, nema nekih većih izdataka za vojsku, kao da Srbima na Kosovu i Metohiji ne preti egzodus kao od 17. marta. Vojska, mislim na one što nisu po porodilištima i po staračkim domovima, kao da je postala komunalno preduzeće. Neozbiljnost u pogledu jačanja tehničke opremljenosti, obučenosti pripadnika Vojske Srbije dobro se vidi baš po ovim opredeljenim sredstvima, kao da se Vlada i njen ministar plaše da kupe jednu konzervu više za vojnički obrok, kao da se Vlada i njen ministar plaše da kupe jedan metak više za odbranu suvereniteta države Srbije, kao da ne sme da se stvara oružana sila dostojna slavnih predaka i slavne istorije. U ovom razdelu, u stavci 485, predviđena su sredstva za naknadu štete nanetu od strane državnih organa u visini od 704 miliona dinara. Sada pitam, po ko zna koji put, hoće li se konačno iz ovih sredstava izdvojiti novac za nadoknadu štete građanima opštine Paraćin i Ćuprija, a zbog situacije oko eksplozije vojnog skladišta? Samo da podsetim, preostali dug iznosi oko 270 miliona dinara za fizička lica i vlasnike privrednih objekata. Prekjuče, u prvom momentu nisam shvatio reakciju poslanika vladajuće koalicije, tačnije poslanika Demokratske stranke, kada je u salu ušao potpredsednik Vlade, poznat kao "vojvoda od Meridijan banke", doduše, mogli ste da čujete negodovanja poslanika SRS, to je zbog onih 11 miliona evra, doduše u akcijama koje su u međuvremenu prodate. Zašto je to tako? Ako treba da sudimo po opredeljenim sredstvima iz budžeta za kabinet predsednika Vlade Republike Srbije i za kabinet potpredsednika Vlade Republike Srbije, onda mi je jasno što su tako poslanici DS reagovali. Oni su bukvalno pozdravljali predsednika Vlade. Na strani 13. Predloga budžeta jasno se vidi, nešto neverovatno, ovo je verovatno moguće samo u zemlji Srbiji, možda i u nekoj afričkoj zemlji. O čemu se radi? Opredeljena sredstva za kabinet predsednika Vlade Republike Srbije iznose 59 miliona 449 hiljada dinara. Opredeljena sredstva za kabinet potpredsednika Vlade "vojvode od Meridijan banke" iznose 91 milion 739 hiljada. Ako hoćete da se bavimo matematikom, znači Boža Đelić, "vojvoda od Meridijan banke" ima više za 21 milion opredeljenih sredstava od predsednika Vlade. Sada prosto pitanje - da li Koštunica manje radi ili Božidar Đelić ima veća ovlašćenja? Što se tiče Ministarstva za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, želeo bih da pomenem - opredeljena sredstva Upravi za šume. Dobro znamo da je prošle godine požar odneo na desetine hiljada hektara šuma. Iza tih požara ostao je pustoš u šumama Srbije. Narušena je privredna ravnoteža, zemljište je izloženo eroziji, a naselja su posle jakih kiša doživela strašne poplave, pogotovo je to bilo vidljivo na jugu Srbije, gde je bilo najviše požara. Radi podsećanja, a to je govorio kolega Plužarević, požarom je bilo zahvaćeno oko 33 hiljade hektara šuma, koje su i stradale, od toga 12 hiljada državnih i 21 hiljada šuma u privatnom vlasništvu. Ukupni troškovi samog gašenja požara su iznosili oko 35 miliona dinara, dok se šteta procenjuje na 150 miliona dinara. Gledajući opredeljena sredstva Upravi za šume, stičem utisak da namenskih sredstava za sanaciju požarišta nema. I kada smo kod gašenja požara, pitao bih poslanike, a i javnost, koliko beše aviona je poslala Evropska unija da gasimo požare po Srbiji? Ili, koliko je aviona poslao NATO pakt da gasimo požare po Srbiji? Doduše, oni šalju avione kada treba da se izazivaju požari, da se pali, da se bombarduje. Jedinu pomoć su nam pružili naša braća iz Rusije. Da Rusi nisu došli, izgorela bi Srbija bukvalno do Avale. Jednostavno, bez Rusa se ne može, sviđalo se to nekome ili ne. Što se tiče subvencija u poljoprivredi, to je stara proverena metoda, a opredeljeno je za subvenciju oko 15 milijardi i 300 miliona dinara, samo što ovoga puta nije linija iz G 17 plus već iz Demokratske stranke. Postupak je isti, lepo se organizuju, da kažem pod navodnicima - demokrate poljoprivrednici, malo je čudna ova kombinacija, izmisle projekte i pare su tu. Kakve farme, plantaže, vinogradi, plastenici? Od toga nema ništa. Tu će da niknu disko-klubovi, kafane, kockarnice, sve po receptu. Da, gospođo Kolundžija, po receptu vaše stranačke koleginice, bivše ministarske saobraćaja iz Demokratske stranke, Marije Rašete-Vukosavljević, znate zbog čega. Neko je u načelnoj raspravi od poslanika iz vladajuće koalicije, ili stranaka DOS-a, rekao doslovce: prodali smo jedne godine jedno, druge godine drugo, prodali smo cementare, šećerane, duvansku industriju, a Srbija dobro zna kako je sve to prodato. Kažem - niste prodali, već ste dali za džabe. Kada ste toliko bili pametni, što niste hapsili Kolesara za cementaru u Popovcu i za Sartid? Dakle, postojeća grupa Srpske radikalne stranke neće glasati za ovakav predlog budžeta,jerongrađanimaSrbijenenudi ništa dobro, samo još veću bedu, nesigurnost i apatiju. Na kraju, pošto sam poslednji govornik ove rasprave o budžetu, poručio bih građanima Srbije da će 20. januara Srbija, pobedom Tomislava Nikolića, ući u period prosperiteta, jačanja i stabilnosti i da će uz pomoć našeg iskrenog i bratskog saveznika, velike i moćne Rusije, sačuvati celovitu Srbiju. Živeli.
Hvala, gospodine Iliću. Pošto smo iscrpli listu govornika narodnih poslanika, da li se predstavnici poslaničkih grupa javljaju za reč, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo po članu 93. Poslovnika? (Ne) Hvala lepo. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu. Jedinstveni pretres o predlozima odluka o davanju saglasnosti na finansijske planove za 2008. godinu: a) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje; b) Nacionalne službe za zapošljavanje i v) Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Prelazimo na zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o privatizaciji i Predlogu zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Sada nećemo otvoriti načelni pretres. Koristim ovu priliku, bilo je čestitanja, da Njegovom kraljevskom visočanstvu, princu Aleksandru Karađorđeviću, princezi Katarini, sinovima, porodici Karađorđević čestitam slavu Sveti apostol Andrej Prvozvani. Određujem pauzu. Nastavljamo rad u 15 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 2-3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI I PREDLOG ZAKONA O PRAVU NA BESPLATNE AKCIJE I NOVČANU NAKNADU KOJU GRAĐANI OSTVARUJU U POSTUPKU PRIVATIZACIJE (zajedno u načelu) Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i Predlogu zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ono raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Formulari su pristigli. Molim vas da ih preuzmete. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS po ovoj tački dnevnog reda narodni poslanik Milisav Petronijević, da su ovlašćeni predstavnici poslaničkog kluba SRS narodni poslanici Zdravko Topalović i Veroljub Arsić i da je ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba DS narodni poslanik Dragan Vujadinović. Saglasno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i Predlogu zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Dopustite mi da sada, na početku rasprave, dam reč sebi da bih odgovorio na neka pitanja koja su se postavljala u toku jutra, a vezano za raspisivanje predsedničkih izbora. Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste obavešteni, juče sam poslao obaveštenje šefovima poslaničkih grupa i potpredsednicima Narodne skupštine, sa molbom da se obaveste narodni poslanici, da će u toku jučerašnjeg dana da budu raspisani predsednički izbori. To je bila moja ustavna obaveza i to je obaveza koja proističe iz Ustavnog zakona, koga svi pokušavamo da se držimo u onoj meri u kojoj je to moguće, s obzirom na realne političke prilike koje imamo. Kao što znate, od samog starta ovog saziva parlamenta imamo problem da izvršavamo obaveze iz Ustavnog zakona, jer je proteklo jako mnogo vremena, da bi sve one obaveze koje je Ustavni zakon predvideo, a tiču se zakonodavnih aktivnosti, ovaj parlament ispunio na vreme. Zahvaljujući, pre svega, svima vama, svim poslaničkim grupama i svim političkim strankama, korektnom i konstruktivnom radu, uspeli smo da u jednom relativno kratkom roku, u veoma dugim parlamentarnim debatama, donesemo sve zakone koji su neophodni za raspisivanje predsedničkih izbora. Radi se o šest zakona - zakon koji definiše izbor predsednika Republike, zakon koji definiše poziciju predsednika Republike i četiri zakona koja definišu vojsku, odbranu, službe bezbednosti i spoljne poslove. Takođe se nadam da ćemo isto tako konstruktivnim radom u narednom periodu izglasati zakone koji su neophodni da se raspišu lokalni izbori. Pozivam vas već sada da u narednoj nedelji ili u naredne dve nedelje, do kraja godine, konstruktivnim radom omogućimo da ovaj parlament donese te neophodne zakone. Odluka koja je donesena je u potpunosti u skladu sa Ustavnim zakonom i sa Ustavom. Ustav je želeo da se ove godine dese predsednički izbori. Ustav je želeo da se zakoni koji su neophodni za raspisivanje predsedničkih izbora donesu možda čak na početku godine. Kada je ustavopisac definisao obaveze iz Ustavnog zakona, pogotovo obaveze koje se tiču termina i rokova, tada je predviđeno da krajnji termin za raspisivanje predsedničkih izbora bude 31. decembar 2007. godine, a ukoliko se ti zakoni donesu ranije, da termin raspisivanja predsedničkih izbora ne bude kasniji od 60 dana od stupanja na snagu zadnjeg zakona koji je definisan Ustavnim zakonom. Svi mi to znamo vrlo dobro. U poslednjih nekoliko meseci smo imali intenzivne debate na tu temu kada bi trebalo raspisati predsedničke izbore. Bilo je mnogo drugačijih pravnih tumačenja, ali smo svi bili svesni toga da je ove zakone neophodno doneti i oni su najzad doneti. Što se tiče osporavanja termina predsedničkih izbora, to je stvar o kojoj može da se razgovara. Intenzivne konsultacije traju o datumu predsedničkih izbora u poslednjih nekoliko meseci. Uvek sam korektno, u razgovorima sa šefovima poslaničkih grupa, pokušavao da ih obaveštavam o intenzitetu tih konsultacija, vezano za sam datum kada će predsednički izbori biti raspisani. Postojalo je nekoliko datuma koji su bili u opciji. Svi smo svedoci toga da su ti datumi takođe bili i u medijima, postojale su mnoge medijske špekulacije, 20. januar je bio jedan od datuma o kome su postojale medijske špekulacije. Oko termina raspisivanja izbora i datuma kada će izbori biti održani bilo je puno razgovora, ali na kraju nije bilo dogovora i to je, pretpostavljam, razlog zbog čega su postojale reakcije od strane jednog poslaničkog kluba koje ovde uvažavam. Svako osporavanje ustavnosti odluke treba da dobije svoj epilog na Ustavnom sudu. U toku jučerašnjeg dana 10 sudija Ustavnog suda je položilo zakletvu preda mnom, kao predsednikom Skupštine.Faktički Ustavni sud od danas počinje da funkcioniše i molim svakoga ko ima nameru da tu odluku ospori da se obrati Ustavnom sudu. Ne bi bilo dobro da se proces predsedničkih izbora u ovako teškom trenutku u kome se zemlja nalazi, kada postoji potreba da se u potpunosti legitimizuje i osnaži institucija naše zemlje, na samom startu delegitimizuje nečim što, po mom mišljenju, predstavlja sholastičku pravnu raspravu, a tiče se datuma kada zakoni stupaju na snagu. Neki zakoni stupaju na snagu ovih dana. Zakon po kome će se predsednički izbori održati, dakle, Zakon o izborima za predsednika Republike je stupio na snagu juče i tada su se, po mom dubokom uverenju, stekli uslovi da se po tom zakonu izbori raspišu. Do dana kada predsednik Republike bude izabran, na snagu će stupiti svi neophodni zakoni koji definišu njegove nadležnosti u svim ovim oblastima koje su tim zakonima definisani. Opet ponavljam, ne bih želeo da ulazim u rasprave oko toga. Neka o tome da svoj sud Ustavni sud. Ono što bih želeo jeste da vas pozovem na korektan dijalog, na korektnu debatu o temama koje su danas na dnevnom redu, da ne uđemo sada za skupštinskom govornicom u bilo kakve rasprave koje bi mogle da opterete dalji zakonodavni proces u ovoj skupštini, koji, opet ponavljam, mora da bude intenzivan. Ono na što želim danas da se osvrnem jeste u dubokom saglasju sa jednim poslom koji pokušavam da ovde obavljam u proteklih sedam meseci, a tiče se odnosa između parlamenta, kao zakonodavne vlasti, kao najvišeg demokratskog tela ove zemlje, i izvršne vlasti. Sada hoću da postavim poslaničko pitanje Vladi Republike Srbije – ko daje pravo stručnim službama Vlade Republike Srbije da komentarišu na bilo koji način odluke koje donosi ovaj dom? Odakle pravo bilo kom organu Vlade da se meša u poslove parlamenta i da osporava odluke predsednika parlamenta? Na osnovu kog zakona, na osnovu koje ustavne norme se stručne službe Vlade Republike Srbije usuđuju da rade bilo šta što je vezano za rad ovog parlamenta? Stručne službe Vlade Republike Srbije treba da, na primer, daju komentar na amandmane koje su narodni poslanici podneli na budžet, stručne službe Vlade Republike Srbije treba da rade svoj posao. Bio ja sutra predsednik parlamenta ili bio bilo ko od vas, ne smemo nikada više da dopustimo da se na tako flagrantan način Vlada meša u rad parlamenta. Ovo je moje uverenje koje želim da podelim sa vama. To je nedopustivo i to više ne sme da se dešava. Političke stranke imaju pravo da izražavaju svoj stav, ali niko nema pravo da koristi jednu tako važnu instituciju, kao što je Vlada Republike Srbije, da bi izneo stav koji je, očigledno, stav jedne političke organizacije. Za sam kraj, najiskrenije bih vas zamolio, pošto se ovde spominje i pitanje moje odgovornosti, ukoliko Ustavni sud utvrdi da je moja odluka bila protivustavna, ona će, naravno, biti povučena i tada, naravno, neću biti predsednik ovog doma. Ukoliko 126 poslanika svojim potpisima zahteva moju smenu, to će biti najkraća rasprava u istoriji ovog parlamenta, ali budite sigurni i ukoliko se to desi, otići ću sa punim uverenjem da je odluka koju sam doneo bila u potpunom skladu sa Ustavom i zakonom i da smo omogućili našim građanima da u najskorijem roku izaberu tako važnog čoveka kao što je predsednik naše države. Zahvaljujem vam se puno.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, šef poslaničke grupe DSS.
Član 27. član 104. i član 226. Dakle, osećam da je ovo, na neki način, bio odgovor na ono što sam rekao jutros kada sam ustvrdio, podsetiću, da je odluka o raspisivanju predsedničkih izbora doneta uprkos činjenici da jedan broj zakona, koji je pobrojan u stavu 2. člana 3. Ustavnog zakona, nije stupio na snagu, iako se prostim i jednostavnim čitanjem odredbe stava 2. člana 3. Ustavnog zakona može videti da su to zaista preduslovi za preduzimanje ovakve radnje. Nisam rekao da je to ništa naročito strašno, sem što je u jednom delu prekršen koalicioni sporazum, jer je to učinjeno bez saglasnosti partnera. S druge strane, strašno je ukoliko se time povredi jedna važeća odredba i to Ustavnog zakona. Rekao sam da tome ima leka i naravno da popravljanje jedne takve odluke ili ispravka, vraćanje na staro i donošenje ponovne odluke u skladu sa Ustavnim zakonom, može problem rešiti. Naravno, nijednog trenutka nisam govorio o terminu održavanja izbora. To nijednog trenutka nije bila tema. To nije nešto što preokupira naše misli. Mi smo govorili o nekim drugim stvarima, o Kosovu i Metohiji, o sednici Saveta bezbednosti koja će se održati 19. decembra. To je ono što preokupira naše misli. Kada je već reč o datumima, dakle, rekli smo da je krajnji rok 31. decembar, ali juče nije bio 31. decembar, ni danas nije 31. decembar. Dakle, do 31. decembra imamo nekih 17 dana. Ne vidim šta je bio toliki problem da se u tih 17 sledećih dana donese odluka koja bi bila nesporno, ali nesporno među svima, ko god kako tumačio član 3. stav 2. ovoga zakona, doneta da bi bila potpuno u skladu sa Ustavnim zakonom. Znači, ne vidim šta je bio toliki problem. To je ono što hoću da kažem. Sledeća stvar, kada je reč o odgovornosti, mi iz DSS smo rekli vrlo jasno naš stav. Može se postaviti pitanje i nepoštovanja sporazuma, i odgovornosti itd, ali mi ga nećemo postaviti. Objasnio sam zbog čega: ne, za sada. Zbog sednice Saveta bezbednosti 19. decembra o Kosovu i Metohiji i zbog toga što će, verovatno, nakon te sednice Saveta bezbednosti uslediti potreba, kao što je i najavljeno, da se i ova skupština izjasni o tom vrlo važnom pitanju i da da neke odgovore koje javnost od nas očekuje. To je za nas apsolutni prioritet. Ništa drugo ne može biti iznad toga. Što se tiče utvrđivanja odgovornosti na nekim drugim organima ili telima, to prosto ne mogu da prihvatim, zato što Ustavni sud Republike Srbije, prema Ustavu i prema Zakonu o Ustavnom sudu, rešava o ustavnosti i zakonitosti opštih akata. Akt o raspisivanju izbora je pojedinačni akt. Prema tome, ova tema se nikada neće naći na Ustavnom sudu.
Po Poslovniku se javila narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu člana 27. stav 1. tačka 3. Poslovnika Narodne skupštine. Gospodine Duliću, vi ste danas nastupili, otprilike, slično kao i onoga dana kada ste izabrani za predsednika Skupštine. Tada ste, podsećam i vas i javnost, naravno, protiv Poslovnika, održali jedan monolog, obećali kako će Skupština raditi danonoćno, kako ćemo poštovati Ustav, kako ćemo poštovati obaveze iz Zakona o sprovođenju Ustava. Tada smo vam skrenuli pažnju da niste mogli tako da nastupate. Sada vam, takođe, skrećem pažnju da niste mogli sami sebe da najavite. Imali ste potpredsednika pored sebe. Trebalo je da gospodin Džudžević sedne tu gde ste vi i da vas najavi kao narodnog poslanika, jer vi možete, naravno, da diskutujete kao i svi narodni poslanici. Vaša objašnjenja koja imate potrebe da date vezano za raspisivanje izbora kao predsednik parlamenta, to je trebalo da uradite na konferenciji za novinare. Moram da vam kažem da ništa od ovoga što ste rekli,nažalost, nije tačno. Najpre, nismo doneli zakone na koje smo bili u obavezi prema Ustavnom zakonu, u rokovima koje je predviđao Zakon o sprovođenju Ustava. Izbori koje ste raspisali nisu u skladu sa Ustavom, zato što jeste istina da je samo jedan zakon stupio na snagu, a to je Zakon o izboru predsednika Republike. Ostala tri zakona još nisu stupila na snagu; dva će stupiti na snagu 19. decembra, jer su objavljeni 11. decembra u ''Službenom glasniku'', a Zakon o vojsci stupa na snagu tek 1. januara 2008. godine. Gospodine Duliću, nisu vas dobro vaši pravni savetnici posavetovali, očigledno. Član 3. Zakona za sprovođenje Ustava, u drugom stavu, predviđa da izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine do 31. decembra 2007. godine, odnosno najkasnije u roku od 60 dana od dana stupanja na snagu poslednjeg zakona od zakona kojima se uređuju položaj i izbori za predsednika Republike, odbrana i Vojska Srbije, spoljni poslovi i službe bezbednosti. Dakle, ovo su kumulativni uslovi, vrlo jasno i precizno definisani ovim zakonom i niste imali ustavnih uslova da raspišete izbore. Meni je ovo vaše obraćanje malopre ličilo na oproštajni govor. Očekivala sam da ćete već sada da kažete da ćete podneti ostavku. Vi ste, doduše, to obećali da ćete učiniti ukoliko Ustavni sud utvrdi da je neustavna odluka koju ste doneli. Šta su vaši motivi i zašto se žuri Borisu Tadiću i DS, to je vaša stvar, ali morali ste da se potrudite da se zakoni donesu u skladu i u rokovima previđenim Ustavom, da sva četiri zakona stupe na snagu i onda ste tek imali uslove da raspišete izbore. Naravno, što se tiče SRS i našeg odnosa prema raspisanim izborima, sutra će naša Centralna otadžbinska uprava da donese odluku. Ubeđena sam da će kandidat biti gospodin Tomislav Nikolić. Još više sam ubeđena da će gospodin Tomislav Nikolić biti i predsednik Republike posle ovih izbora. Tim pre bi mi bilo draže da ste sačekali ove rokove i da ste izbore raspisali u skladu sa Ustavom i u skladu sa Zakonom za sprovođenje Ustava, gospodine Duliću.
Zahvaljujem gospođi Radeti. Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Izvinjavam se što sam, eto, na početku uzeo reč, ali postojala je potreba da se objasne stvari koje su danas ovde jutros figurirale, a tiču se predsedničkih izbora. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, danas ću u ime Vlade Republike Srbije obrazložiti dva predloga zakona i radi se o veoma važnim zakonima, koji će, s jedne strane, pokazati kontinuitet od 2001. godine u jednom ključnom procesu tranzicije, a to je proces svojinske transformacije, i s druge strane, omogućiti polovini naših građana, procenjeno je negde četiri miliona građana da učestvuju u tom procesu. Radi se o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i zakonu o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Zašto su ovi zakoni važni? Važni su zato što imamo na delu jedan proces privatizacije koji, naravno, kao i svi procesi tog tipa, ne mogu udovoljiti sve potrebe. Želimo istovremeno da uspostavimo efikasnu privredu, da taj proces bude pravičan, ali ipak kontinuitet tokom četiri kabineta predloženog koncepta privatizacije u 2001. godini, za koji podsećam da su i radikali, kada je predložen 2001. godine, rekli da je u načelu dobar. Naravno, nisu glasali za njega, ali mislim da je bilo jasno da je predloženi model privatizacije u našim okolnostima, uvažavajući iskustvo svih drugih zemalja u tranziciji, bio optimalan. Kao prevashodni metod privatizacije, otvoreno nadmetanje za određeni privredni subjekt, što se tiče aukcije, za onog koji predloži najbolje finansijske uslove, a što se tiče većih preduzeća kroz proces tzv. tendera. Uz cenu uslovi su i investicije i socijalni program. To se iskustvo pokazalo kao veoma dobar model. Naravno, ni on nije perfektan. Imamo 15%, to je procena Agencije za privatizaciju, ugovora koji moraju da budu raskinuti, jer jedan broj novih vlasnika nije ispunio sopstvene obaveze. Sam čin raskida je pokazao da ovaj model daje rezultate, jer zapravo i on je potvrda da se ne odustaje od prvobitnih ciljeva koji su bili predloženi u momentu same privatizacije. Danas, i počeću prvo sa izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, predlaže se zaokruženje tog prvog procesa, daje se novi realni rok do kraja sledeće godine, da se zaokruži privatizacija tzv. društvenog dela naše svojine. Drugi zakon omogućava da svi oni koji još nisu učestvovali u procesu privatizacije imaju šansu da u njemu učestvuju. Znam da današnje izlaganje će biti od prvoklasnog značaja za sve one građane koji još nisu učestvovali u tom procesu, da se radi o penzionerima, studentima, seljacima, službenicima, domaćicama, vojnicima, pripadnicima naših oružanih snaga, pripadnicima javnih službi, prosvete, zdravstva, pravosuđa, rečju svih onih koji su u prethodnim godinama, a neki od njih decenijama, dali veliki doprinos u izgradnji naše zemlje i njene ekonomije. Sada imaju mogućnost da učestvuju u ovom procesu. Dozvolite mi, gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, da počnem zakonom o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Imamo devet ključnih predloženih izmena, jer radi se o izmenama zakona koji već postoji. Prva predložena izmena, to je da je utvrđeni rok za okončanje procesa privatizacije društvenih preduzeća, tj. objave poziva na tender, da budemo precizni tehnički, tj. aukciju do 31. decembra sledeće godine. Postojao je prethodni rok, a to je 31. decembar ove godine. Mislim da tih dodatnih 12 meseci nisu u velikom zakašnjenju procesa. Naprotiv, ako uporedimo performansu Srbije sa drugim zemljama u tranziciji, videćemo da je ovaj proces veoma efikasno priveden kraju i ovo što je preostalo će biti posve sigurno završeno u sledećih 12 meseci. Pod dva, pooštravaju se uslovi za učešće u privatizaciji. Zabranjuje se učešće u privatizaciji za osuđivana lica i lica protiv kojih se vodi krivični postupak za određena teža krivična dela. Na ovaj način ne uvodimo pravnu nesigurnost, već samo izričito stavljamo do znanja da se neće tolerisati ulazak prljavog kapitala i da će samo oni koji se nisu ogrešili o zakon biti u stanju da učestvuju u ovom postupku. Treća promena, ubrzava se postupak. Iskustvo je pokazalo da je nužno pojednostavljenje procedure, naročito u pripremi preduzeća za privatizaciju putem brže pripreme potrebne dokumentacije. Na srpskom jeziku, preostala preduzeća za privatizaciju su, po pravilu, ona gde ima najvećih opterećenja, najvećih problema i zapravo pravično je da se predloži brža i jednostavnija procedura, tako da i oni budu privatizovani, da dobiju šansu za novi početak. U tom smislu, pojednostavljenje ove procedure će im dati tu šansu. Četvrto, učešće zaposlenih u raspodeli viška prihoda iz restrukturiranja. Predviđa se ovim izmenama i dopunama Zakona mogućnost da se deo viška prihoda od prodaje imovine preduzeća u restrukturiranju, naravno, po prvobitnom izmirenju poverilaca, i na taj način se ne derogira ono što je naš pravni poredak, gde se obaveze moraju poštovati, predviđa se mogućnost da se taj višak raspodeli delimično i zaposlenima, po kriterijumima i iznosima koji će biti utvrđeni uredbom Vlade. To je nešto što interesuje naročito u ovom momentu, zaposlene u RTB Bor, Geneksu i onim drugim preduzećima koja su u procesu restrukturiranja, da zaposleni u tim preduzećima ne snose odgovornost za teškoće u kojima su se našla ta preduzeća. Pravično je da ukoliko ostane novca posle prodaje imovine tih preduzeća, kada se budu pravično izmirili i po jednakim uslovima svi poverioci, da deo tih prihoda bude dodeljen i zaposlenima u tim preduzećima. Vlada je već naznačila iznose o kojima se radi, to je minimum 250 evra po godini radnog staža i nešto više po određenim mogućnostima. Bilo kako bilo, na ovaj način i onim zaposlenima u tim preduzećima pokazujemo da ova država, ova vlada imaju kapacitet da i njima omoguće određene beneficije iz postupka kroz koji i oni prolaze, i često je to mukotrpni proces, i na ovaj način mislimo da će to omogućiti bolju budućnost i onima koji su zaposleni tamo. Peto, radi se o zaštiti zaposlenih nakon privatizacije. Tu imamo plodove iskustva u Srbiji. Ustanovljava se obaveza kupca da plati minimalne zarade zaposlenima, kao i pripadajuće poreze i doprinose za najmanje devet meseci tokom jedne godine, odnosno ukoliko isplata izostane u tri meseca u toku jedne godine raskida se ugovor. Na taj način, omogućavamo zaposlenima nakon privatizacije da se njihova prava, ponajviše ona koja se tiču penzije, zdravstvenog osiguranja, osiguranja protiv nezaposlenosti, izmire. Ukoliko se te obaveze ne ispune, raskida se ugovor. Šesto, imamo tokom prodaje preduzeća, ustanovili smo jedan broj dosta komplikovanih pravnih situacija, naročito u domenu imovine subjekata iz bivše SFRJ. Omogućena je prodaja imovine tih subjekata, kao i deponovanje ostvarene cene na poseban račun. Drugim rečima, ni na koji način naša zemlja neće derogirati pregovore koji se tiču sukcesije, oni su do sada obavljeni na jedan korektan način, tako očekujemo da oni budu i zaokruženi u godinama koje dolaze. S druge strane, ne možemo čekati da sve bude završeno da bi zaokružili privatizaciju jednog broja subjekata. Rešenje je i tu, pred vama, poštovani poslanici, a to je da se prodaja izvrši, a da za podmirenje eventualnih potraživanja iz republika bivše SFRJ, da taj novac ne bude potrošen, već deponovan na posebnom računu kod Narodne banke Srbije. Sedma promena, to je zaštita od poverilaca. Jedna od veoma važnih odredaba koje su se do sada nalazile na nivou podzakonskog akta i samim tim ovaj zakon predlaže da se ta uspešna odredba podigne na mesto i na nivo zakona, to je da u toku privatizacije svih preduzeća, uz postojeću zabranu za ona preduzeća koja se nalaze u postupku restrukturiranja, da za sva ta preduzeća postoji zabrana prinudnog izvršenja sa strane svih državnih poverilaca, da na taj način izbegnemo rasparčavanje, ako mi dozvolite takav izraz, te imovine, baš u onom momentu kada može doći do novog vlasnika i do bolje budućnosti. I na taj način zaštita od tih poverilaca je specifična, ona ni na koji način neće derogirati naš utvrđeni sistem, već je ovde da omogući preostalim preduzećima privatizaciju, da dođu do momenta privatizacije sa ukupnim poslovanjem i na način koji neće biti blokiran račun, rasparčana imovina, serija sudskih procesa i da na taj način, kao što se nažalost desilo u nekoliko primera, ne dođe do nečega što bi bila bolja budućnost za zaposlene u tim preduzećima. Osma promena, to je nastavak tendera nakon raskida ugovora pre uplate cene, to predviđa mogućnost pozivanja drugoplasiranog na pregovore kako bi se izbegli problemi, jedan od tih problema smo uočili oko pitanja RTB Bora. Videli ste da smo imali u roku od nekoliko meseci dva oprečna pravna mišljenja. Nema razloga da to tako bude. U pitanju je bila nejasnoća u zakonu, menjamo zakon i ovoga puta je sve jasno, da na taj način možemo da sprovedemo efikasne pregovore i da na pravi način se pozove na pregovore drugoplasirani, ukoliko prvoplasirani ne ispuni uslove na koje se obavezao tokom postupka privatizacije. Poslednja i veoma važna predložena izmena i dopuna, to je bolja zaštita državnih interesa u slučaju raskida ugovora. I tu imamo plodove iskustva. Dakle, kao prvo, ovim zakonom se sprečava kupac da putem investicija i dokapitalizacija tokom trajanja ugovora obezbedi kontrolu u privatizovanom preduzeću, čak i nakon raskida ugovora. Naravno, kao što rekoh, mali je broj takvih transakcija, ali ipak bilo ih je nekoliko. Ova izmena zakona omogućava bolju zaštitu interesa države, tako da sve stečene akcije kupca postaju sopstvene akcije preduzeća i vraćaju se kupcu nakon izvršenja svih obaveza, odnosno prodaju se i prihod daju kupcu u slučaju raskida ugovora. Na taj način, predviđa se veoma jasno rešenje da, ukoliko dođe do raskida ugovora, onaj kupac koji nije ispunio sopstvene obaveze, ne može kroz određene pravne radnje koje bi izvršio posle privatizacije da na neki način zacementira sopstvenu poziciju i pokuša da spreči jedan valjan raskid ovog ugovora. Drugi element u smislu zaštite državnih interesa nakon privatizacije i u slučaju raskida ugovora tiče se preciznijeg regulisanja preuzimanja kontrole od strane Akcijskog fonda nakon raskida ugovora i zabrana donošenja ključnih odluka od strane uprave postavljene od strane kupca u tom periodu. Ne možemo dozvoliti da kupac koji nije ispunio obaveze na bilo koji način sprečava državne organe da preuzmu i upravljačku kontrolu nad tim licem. Bilo je nekoliko takvih slučajeva. Na ovaj način i ukoliko ovaj dom izglasa ove izmene i dopune, imaćemo sve pravne mogućnosti da to sprečimo. Da zaokružim moje izlaganje ovog prvog zakona, radi se o promenama koje su od izuzetnog značaja, zbog toga se nalaze pred ovim cenjenim domom po hitnom postupku, tako bi mogli da damo pravi rok i da zaokružimo jedan proces, koji sam po sebi uvek može biti predmet diskusije, nigde taj proces nije bio lak, niti je lak i u zemljama sa punom tržišnom ekonomijom. Iskustvo je pokazalo u Srbiji da je predloženi model pokazao veoma dobre rezultate, uočene manjkavosti se ovim izmenama i dopunama otklanjaju i očekujemo da na taj način, misleći ponajviše na zaposlene u onim preduzećima koja još nisu privatizovana u našoj ekonomiji, i to je u neku ruku i dokaz u realnom životu superiornosti, u skoro svim slučajevima, privatne svojine nad bilo kojom drugom formom svojine, a ne da tu treba odstupiti sa bilo kakvom ideologijom. Državna svojina ima svoje mesto, zadrugarstvo ima svoje mesto, a pred ovim cenjenim domom će se naći i određeni zakoni koji će omogućiti i zajednička ulaganja i delovanje države i privatnog sektora, ali suštinski tamo gde nema ni prirodnog monopola niti bilo kakvih drugih stvari, a privatna svojina je pokazala u istim sektorima, po pravilu, preduzeća koja su privatizovana pokazala su bolje rezultate i u poslovanju i za njihove zaposlene od onih koja još nisu prošla kroz taj postupak. Ovo je šansa da i ti zaposleni, da ta preduzeća, da te lokalne sredine i te grane dođu do više investicija vlasnika koji će biti u stanju da investiraju i da unaprede performanse tih preduzeća. Poštovani poslanici, sada bi hteo da obrazložim zakon koji će omogućiti da četiri miliona naših građana, prema proceni Vlade, dođu do vredne imovine, prema našoj proceni ne manjoj od hiljadu evra po stanovnika koji će učestvovati u ovom procesu. Naravno, kada kažem ove cifre, ni na koji način, jer i to je deo tržišne ekonomije, ne dajemo garanciju, ali Srbija ovim zakonom predlaže da, sa jedne strane, kao sve zemlje u tranziciji, otvori postupak privatizacije i onima koji ne rade u preduzećima ili koji nemaju novac da učestvuju kroz berzu i na neke druge načine u dokapitalizaciji i radu preduzeća. Srbija, za razliku od skoro svih drugih zemalja u tranziciji, nudi građanima, radi se o četiri miliona, ljudima koji rade u državnoj upravi, profesorima, lekarima, medicinskim sestrama, vojnicima, policajcima, domaćicama, penzionerima, svima onima koji nisu do sada učestvovali u procesu privatizacije, njima se nudi šest, za početak, najkvalitetnijih preduzeća koje ima naša zemlja. Na taj način će obezbediti jedno realno pravo nad vrednostima akcija koje će omogućiti pokretanje tri ključna procesa. Sada bi hteo da vam kažem da ovaj zakon, kao prvo, omogućava učestvovanje pola našeg stanovništva, više od polovine, u procesu privatizacije. To je samo po sebi izuzetno važan čin koji omogućava da ova tranzicija bude pravična, da se ova tržišna ekonomija na pravi način približi svim našim građanima i to će biti momenat kada će svi naši građani, njih skoro četiri miliona, biti u stanju da dobiju veoma vredne akcije, koje će biti i plod njihovog truda u godinama i decenijama koje su prethodile, ali isto tako otvoriće drugi proces koji je veoma bitan, a to je proces koji naša zemlja još nije zaokružila, to je proces restrukturiranja i unapređenja poslovanja naših javnih preduzeća. Na taj način naša zemlja od 2008. godine do 2010. godine će po veoma brzom postupku povećati performanse ključnog dela naše ekonomije. Javna preduzeća nisu baš bilo koja preduzeća. Efikasna javna preduzeća su garancija efikasnosti celog ekonomskog sistema. Konkurentna javna preduzeća koja daju dobre usluge, pristupačne, obezbeđuju i konkurentnost i efikasnost svih drugih preduzeća u našoj zemlji, i daju prave usluge i šanse svim građanima naše zemlje. Uzgred budi rečeno, jedno od njih, a radi se o "Telekomu" Srbije, već je uspelo da nastupi na dva tržišta u našem susedstvu, a radi se o BiH i Crnoj Gori, i na ovaj način, uveren sam, omogućićemo formiranje regionalnih lidera, tamo gde je velika šansa za našu zemlju. Sigurno je, i u to sam uveren, da će to biti slučaj u telekomunikacijama, i u slučaju proizvodnje električne energije, ali mislim da će ovaj proces nama omogućiti da razmišljamo i nešto šire. Treći proces koji se ovde otvara, to je proces razvoja tržišta kapitala na jedan uređen način, na jedan transparentan način. Naša berza je već jedna od najvećih u regionu, ali i dalje kaska za nekim berzama koje se nalaze u zemljama u tranziciji. Pojavljivanje ovih deonica će biti mogućnost da institucionalni investitori, i o tome je bilo priče u prethodnoj tački ovog dnevnog reda oko budžeta, otvoriće mogućnost i za investicije, i ne samo za naše građane, već i za banke, osiguravajuća društva, penzione fondove, investicione fondove. Na ovaj način Srbija će se afirmisati kao finansijski i ekonomski lider i centar našeg regiona, ne zato što mi to želimo, nego zato što će to tako biti u realnosti i utemeljeno u ovim postupcima. Dozvolite mi, gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo, da sada preciziram nekoliko odredaba ovog zakona.
Gospodine Đeliću, izvinjavam se, samo sekund. Pošto mi imamo naš Poslovnik koji me obavezuje da obavestim narodne poslanike da će, u skladu sa članom 85. stav 2, Narodna skupština raditi i nakon 18 časova, odnosno do završetka ove tačke, a ne kasnije od 20 časova. Izvinjavam se, to sam morao da uradim do 16 sati. Izvolite sada.
Hvala, bićemo zajedno barem do 20 časova. Što se tiče prvog aspekta, a to je mogućnost da skoro četiri miliona građana, naša procena u ovom momentu je da se radi o 3.780.000 građana, ostvare pravo, ako to žele, na 15 posto akcija po tržišnoj vrednosti preduzeća, i to preduzeća koja su među najpoznatijima i najvrednijima u našoj zemlji. Radi se, naravno, o EPS-u, o NIS-u, o JAT-u, o Aerodromu Nikola Tesla, o Galenici i o Telekomu. To nije sve. Zakonom o privatizaciji od 2001. godine bila je predviđena jedna ovakva mogućnost i imamo već danas deonice 68 preduzeća, prema nekoj proceni, u vrednosti od 200 do 250 miliona evra, koje će istovremeno biti podeljene. Zbog toga, kada govorimo o podeli besplatnih akcija, govorimo isto i o podeli novčane naknade, jer ne bi bilo efikasno na skoro četiri miliona građana da se dele deonice po toliko malim iznosima. To ne bi bilo efikasno i uopšte ne bi bilo isplativo za građane. Omogućićemo da građani, tamo gde je iznos od prodaje tih akcija i vrednost tih akcija relativno nizak, dobiju novčanu naknadu. Ko ima pravo, po ovom predloženom zakonu, na besplatne akcije i novčanu nadoknadu? Prava se otvaraju svim punoletnim građanima naše zemlje pod sledećim uslovima: da su punoletni na dan 31. decembar 2007. godine i da su na dan evidentiranja, jer već od januara sledeće godine, pa u jednom predloženom periodu koji neće biti manji od šest meseci, svi građani će biti u mogućnosti da se evidentiraju, pa očekujemo da u toku sledeće godine svi oni budu upisani u birački spisak. To je način na koji smo pokazali da učešće u demokratskom životu, učešće u nečemu što je aktivna uloga građanina jeste preduslov da bi se ostvarila i određena prava u domenu privatizacije. To je pravi način na koji se kompletiraju demokratija i tržišna ekonomija. Drugo, traži se da budu državljani na dan 30. jun 2007. godine. Jedan od dobrih aspekata ovog zakona, na koje smo ponosni, jeste da srpski pasoš vredi. Da se ne bi desile zloupotrebe da neko naknadno traži državljanstvo samo zbog ovoga, znamo o tome je bilo priče i u ovom domu pre koju nedelju, pre koji mesec, oko izmena i dopuna Zakona o državljanstvu. Naravno, dobrodošli su samo oni koji žele da dobiju naše državljanstvo ukoliko ispunjavaju uslove, ali ukoliko to urade i nisu imali naše državljanstvo na dan 30. jun 2007. godine, pre koji mesec, neće moći da ostvare ova prava. Na taj način izbegavamo mogućnosti bilo kakvih zloupotreba. Istovremeno, tražimo da imaju prebivalište na teritoriji Srbije na dan 30. jun 2007. godine, odnosno da imaju status privremeno raseljenog lica sa teritorije Kosova i Metohije. Četvrto, da nisu ostvarili pravo na besplatne akcije na osnovu prethodnih propisa. Na taj način jasno stavljamo do znanja da je ovaj zakon otvoren onima koji još nisu učestvovali u programu privatizacije i, napokon, da su se upisali u evidenciju nosilaca prava u skladu sa ovim zakonom. Jasno je da upisati skoro četiri miliona građana u roku od šest meseci, što bi bio najkraći rok, samo po sebi je logistički poduhvat. Zbog toga Vlada, na predlog Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, predložiće mehanizam, ali sigurno je da ćemo to raditi i kroz pošte, jer one imaju najveću mrežu na našoj teritoriji, uspostavićemo sistem evidentiranja koji neće biti ni previše komplikovan ni previše naporan. Biće predviđeni, naravno, specifični uslovi za one koji nisu pokretni. Naravno, ukoliko je neko bolestan, ukoliko neko nije tu u datom momentu u tom periodu, iz objektivnih razloga, a ispunjava uslove da se upiše, naravno naša Vlada će obezbediti uslove da i oni mogu da ostvare sopstvena prava. To je ono, otprilike, što se tiče četiri miliona građana. Naravno, u ovom zakonu imamo i specifične odredbe koje se tiču zaposlenih i bivših zaposlenih u preduzećima koja su predmet ovog zakona i koji, naravno, ispunjavaju prethodno napomenute uslove. Naša procena je da će na ovaj način negde oko 150 hiljada zaposlenih i bivših zaposlenih u javnim preduzećima ostvariti značajna prava. Naša procena je, i to je ono što je predloženo u ovom zakonu, da naši građani u proseku ostvare minimalnu vrednost od hiljadu evra, a da zaposleni i bivši zaposleni iz javnih preduzeća ostvare jednu značajnu vrednost, koja je ovde procenjena otprilike četiri hiljade evra po osobi. Čini nam se da je to prava mera pravičnosti. Čuli smo razne predloge iz raznih sindikata. Mislimo da je pravično da zaposleni i bivši zaposleni ostvare veće pravo, ali mislimo i nadamo se da ćemo dobiti vašu podršku u tome domenu, da nije pravično, o tome je bilo reči i tokom prethodne debate o budžetu, da oni koji imaju već značajno bolje plate, stabilnija radna mesta, i to u onim momentima kada je bilo najteže u ovoj zemlji, da istovremeno ostvare dobitak kroz ovaj proces koji bi bio 20, 40 i 50 puta veći od građana naše zemlje. Zbog toga je ovaj predlog doveo do jednog žustrog, ali iskrenog socijalnog dijaloga. Moram da vam kažem da je Vlada Republike Srbije, danas, uz dodatne konsultacije sa socijalnim partnerima, usvojila na sednici koja se završila oko 15 časova amandman Vlade na ovaj zakon. Pošto je to novina, hteo bih da ga ovde obrazložim malo preciznije. U predlogu koji je dostavljen Narodnoj skupštini bilo je predviđeno da zaposleni i bivši zaposleni odluče do 30. juna sledeće godine da li žele, i to pojedinačno u svakom preduzeću, kroz referendum, većinski, da ostvare pravo na akcije, i to 200 evra po godini radnog staža na procenjenoj tržišnoj vrednosti preduzeća pre privatizacije, ili radije žele, i to su neke od odredaba u ovom zakonu, da ostvare otprilike, kao što rekoh malopre, četiri hiljade evra u novcu odmah čim krene taj postupak privatizacije iliti tokom tog procesa privatizacije. Kroz dodatne konsultacije sa reprezentativnim sindikatima odlučeno je, i to je smisao tih amandmana, jer ih ima ukupno osam, na zahtev socijalnih partnera da se mogućnost za taj bonus i tu novčanu naknadu briše, iz razloga što su reprezentativni sindikati rekli da to dovodi do komplikacija. Posle dodatnih konsultacija sa zaposlenima i bivšim zaposlenima, i oni žele da imaju pravo na akcije. Čini nam se da je to dobro, jer na taj način nema razlike između građana Srbije i zaposlenih u javnim preduzećima, u smislu metode na osnovu koje oni ostvaruju prava. U smislu iznosa postoje razlike o kojima sam pričao, ali na ovaj način mislimo da ćemo imati isto i efikasniji pristup i zbog toga je vlada pristala, i zbog toga se pred vama nalazi i naći će se amandman koji to omogućava. Dodatna izmena, koja je veoma važna i koju želim da vam saopštim, koja je isto u amandmanima koje je Vlada prihvatila i danas izglasala i poslala ovom domu, to je - da se omogući zaposlenima koji su eventualno imali neka prava u nekom društvenom preduzeću, da ostvare i prava, ukoliko su proveli dodatni broj godina u javnim preduzećima, na te akcije. Prevedeno na srpski, ukoliko je zaposleni u EPS radio pet godina u jednom preduzeću i eventualno imao određena prava na akcije u tom preduzeću, ali posle toga se zaposlio u EPS-u, NIS-u, Telekomu, jednom od ovih šest preduzeća koja su ovde napomenuta - ta osoba će imati isto prava na akcije po uslovima koji su naznačeni u ovom zakonu. Na taj način čini mi se da je nađena prava mera dijaloga sa zaposlenima i bivšim zaposlenima u javnim preduzećima, i Vlada je pokazala i na ovaj način da je otvorena za dijalog, a i da istovremeno želi da brani opšti interes i da neće tolerisati da jedna grupa, ma koliko bila talentovana, a zaposleni i bivši zaposleni u javnim preduzećima su sigurno u toj kategoriji u ogromnoj većini, neće dozvoliti da se za to toleriše takva razlika da oni ostvare vrednosti koje su 20, 40 ili 50 veće od onog što imaju druga preduzeća. Kako se sprovodi ovaj postupak? Agencija, kao što rekoh, sprovešće postupak evidentiranja tokom 2008. godine. Prva procena je da će to uraditi od 1. januara sledeće godine do kraja juna sledeće godine i da će biti angažovani značajni resursi, velika kampanja približavanja i sve pogodnosti za oni koji ispunjavaju ove uslove da dođu do te evidencije. Veoma je važno da se ljudi evidentiraju. Ovaj postupak nije obavezan, ali isto tako je veoma važan i zbog toga imamo taj uslov upisa na birački spisak. Na taj način građani se identifikuju kao aktivni članovi našeg društva i za glasanje, učešće u političkom životu i isto tako kroz ostvarivanje prava na besplatne akcije, kao aktivni učesnici ekonomskih, socijalnih i tehnoloških promena u našem društvu. Istovremeno, želim da dam jedno upozorenje, a to je da smo se pripremajući ovaj zakon rukovodili i onim rđavim iskustvima koje su imale određene zemlje u tranziciji sa ovakvim programima, mada, kao što rekoh, nikada se nisu nudila ovako vredna preduzeća. Imam poruku za svih četiri miliona građana, a to je - od momenta kada se evidentirate po zakonu, ne smete raspolagati ovim akcijama, niti pravom na te akcije, niti pravom na poklon tih akcija, bilo kakav promet tim pravima i akcijama je protivzakonit. Zašto to radimo? Iz razloga što je iskustvo pokazalo da je u manje uređenim sistemima, a to nije Srbija i to dokazujemo ovim odredbama zakona, postojao rizik da dođe do koncentracije mimo tržišta svojine, da jedan broj posrednika, brokera, advokata, raznih ljudi, dođe do građana i kaže - hajde, prodaj mi tvoje akcije ili hajde prodaj mi tvoja prava na akcije, danas ću ti isplatiti određenu sumu, dovoljno je to za tebe, ali u momentu kada dođe do akcija, onda će se videti da su oni napravili jedan veliki profit. Poštovani građani Srbije, to nije u vašem interesu i zbog toga Vlada Republike Srbije u ovom zakonu nudi optimalno rešenje, a to je da trgovina ovim akcijama počne, i samo počne, na zakonit način šest meseci posle pojavljivanja akcija tih preduzeća na Beogradskoj berzi. Na taj način vi i cela naša javnost biće u mogućnosti da uoči kakva je prava vrednost tih akcija. Imaćemo transparentan način trgovanja, imaćemo sve institucije na mestu i imaćete utom momentu pravo da apsolutno slobodno raspolažete sa vašim akcijama. Ali, pre toga to ne bi bilo u vašem interesu, to ne bi bilo u interesu Srbije, to ne bi bilo u interesu javnih preduzeća i zbog toga ovaj zakon to i zabranjuje. Na taj način, uveren sam, izbeći ćemo i taj ružni nusproizvod koji se desio u nekim drugim procesima ovog tipa, i zbog toga od samog početka želim da naznačim da će Vlada Republike Srbije i svi državni organi izuzetno pomno pratiti i žestoko kazniti bilo kakve pojave koje bi bile protivzakonite, pokušaja bilo kakvog prava ili akcija sa kojima će raspolagati naši građani. Na taj način niko neće biti prevaren. Zbog toga mogu da kažem da to naravno ne znači da građani neće ostvariti prava, naprotiv, evidentiranje upisa ovih akcija će biti završen, što se tiče preduzeća koja sam pomenuo, do kraja 2010. godine. Toliko o onome ko ima prava. Nešto što je veoma važno, to je da u ovom momentu besplatne akcije će stvarno biti besplatne. Ovim zakonom se u potpunosti reguliše i poreski tretman i troškovi koji se mogu roditi oko prve trgovine ovim akcijama. Vlada Republike Srbije predlaže da ove akcije budu besplatne. Samim tim one neće biti oporezovane, samim tim neće biti naplaćen bilo kakav porez na kapitalnu dobit za građane koji dobiju ove akcije. I ne samo to, Vlada Republike Srbije će preuzeti na budžet, znači platiće kroz ovaj program sve troškove brokera koji se eventualno pojave u ovome, i to sve do prve transakcije na tržištu. Samim tim besplatne akcije će stvarno biti besplatne akcije za naše građane. Što se tiče zaposlenih, imajući u vidu da ostvaruju prava koja se rade ne na nečemu što će se videti na tržištu, nego po procenjenoj tržišnoj vrednosti pre privatizacije, oni će imati isti poreski tretman kao i svi drugi zaposleni u postupku privatizacije do sada. Toliko o prvom aspektu i verovatno najvažnijem za naše građane, a to je ko i na koji način će ostvariti prava i dobit od ovog programa. Međutim, želim da kažem, poštovani gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, nekoliko reči o ova preostala druga dva procesa koja su veoma važna. Drugi proces koji će omogućiti ovaj zakon je ubrzanje restrukturiranja i povećanje efikasnosti jednog ključnog segmenta naše ekonomije, a radi se o javnim preduzećima. Naravno, poslednjih godina određeni napredak je napravljen. Sva javna preduzeća bolje posluju nego što su poslovala prethodnih godina. Naravno, to dolazi i kroz jedan broj teških odluka, ali sveukupno to je omogućilo da javna preduzeća stanu na noge. Sećam se 2001. i 2002. godine kada posle godina, tj. decenije nikakvih ulaganja, bilo je posle neizvesno da li će biti dovoljno električne energije. Srećom, ta pitanja su sada iza nas. Da li to znači da je sve perfektno u javnim preduzećima? Daleko od toga. Zbog toga jedna velika šansa koju otvara ovaj zakon je da se oroči restrukturiranje i da se u javnim preduzećima oseti potreba još više nego pre da dođe do nužnih promena, ne samo zbog tih samih javnih preduzeća, već zbog toga što oni imaju lančani efekat i na naše građane i na ostatak privrede i zbog ostatka naše ekonomije. Daću nekoliko konkretnih primera. Izlazak na berzu, tj. strateško partnerstvo, koji su preduslovi da bi se ove akcije pojavile na tržištu kapitala, a šest meseci posle toga došlo do trgovine što se tiče građana koji ostvaruju prava kroz ovaj postupak. To će značiti da će ta preduzeća morati da pripreme ne samo finansijske izveštaje po međunarodnim standardima, nego da će oni imati obavezu da, kao sva druga preduzeća na Beogradskoj berzi, dosegnu nivo korporativnog upravljanja, prozirnosti u poslovanju, koje će omogućiti da svi naši građani, svi naši poreski obveznici budu uvereni da raspolažu na pravi način tim resursima koji su na njihovom raspolaganju. Samim tim, evo velike šanse da i naša javna preduzeća dođu do dodatnih sredstava, da dođu do strateškog partnera. Želim da kažem da ovaj zakon ne predodređuje u kojoj će formi doći do tih procesa u preduzećima, već će to biti predmet još jedne rasprave u ovom parlamentu koja će se ticati strategije, restrukturiranja i privatizacije javnih preduzeća, a za ona veća od njih, važna, kao što su NIS i neke druge, naravno, biće potrebno doneti odgovarajuće zakonske propise u ovom domu. Tako da, poštovani narodni poslanici, ovaj zakon ne znači da ćemo, kako bi narod rekao, prodati javni sektor. Ja sam se i više puta izrazio u ovom domu oko tog pitanja. Postoji optimum, optimum za Srbiju, najbolje za Srbiju nije da se ništa ne radi, ali sigurno najbolje za Srbiju nije da se sve proda. Najbolje za Srbiju zavisi od određenog preduzeća, u konkretnim slučajevima nije isto i nije ista situacija JAT Ervejza kao što je situacija našeg EPS-a. To su dva odvojena pitanja i samim tim svako od tih preduzeća će imati specifični tretman, sa kojim će naravno ovaj cenjeni dom biti upoznat. Samim tim, taj drugi proces, proces unapređenje funkcionisanja našeg javnog sektora, ove tri godine koje dolaze će biti momenat kada će, nalik onome što je uradio dobar deo naše privrede uz mnogo poboljšane performanse, to vidimo kroz privredni rast od 7% ove godine i vidimo u protekli tri godine da ako uzmemo završne račune za 2006. godinu, primera radi, vidimo da ona preduzeća koja su privatizovana su značajno poboljšale produktivnost, imaju profit i oni koji su zaposleni u tim preduzećima imaju stabilne plate koje rastu. Samim tim, taj drugi proces je nešto što će u potpunosti zaokružiti reformu ovog ključnog segmenta naše ekonomije javnih preduzeća. Treći i poslednji proces koji želim da napomenem je proces razvoja tržišta kapitala koji će otvoriti primena ovakvog zakona. Srbija ima sve da postane ekonomski i finansijski centar ovog dela Evrope. Ovaj zakon će biti mehanizam na koji će naša Beogradska berza biti centar svih dešavanja u jugoistočnoj Evropi, centar pažnje za sve koji žele da se bave ovim poslom na načine koji će omogućiti ne samo privlačenje sredstava za ova preduzeća, već i dolazak ovih deonica, ovih akcija i ovih preduzeća na berzu daće stabilnost našoj berzi, mnogo veću kapitalizaciju. Sa sadašnjih 17 milijardi evra, ona će značajno porasti, imaćemo efekat aktivnosti na druge berze i očekujem da će doći kroz ovaj proces i do dodatnog ukrupnjavanja, gde će Beograd biti sam centar zbivanja, u to sam duboko uveren, a isto tako omogućiće drugim preduzećima, kroz investitore koji će biti privučeni ovim postupkom, da dođu do potrebnih sredstava. Na taj način ćemo omogućiti celom našu ekonomskom sistemu da dolazi do nužnih sredstava i nužnih investitora, i na ovaj način na 4,7 milijardi dolara, koliko je naša zemlja privukla investicija prošle godine, procenjenih 3 milijarde dolara, koliko će privući ove godine, ovaj zakon će isto obezbediti sve preduslove da naša zemlja nastavi da privlači od 3 do 5 milijardi dolara investicije svake godine. Postoje procene prema kojima će taj iznos biti još nešto veći, ali sigurno da sa ovim zakonom ćemo obezbediti sve preduslove da naša zemlja bude centar ekonomskih, finansijskih zbivanja na Balkanu. Da li to znači kraj postupka privatizacije i svojinskih promena? Ne. Preostala je jedna karika, to je zakon o denacionalizaciji. Želim da vam kažem da je Ministarstvo finansija Vlade Republike Srbije pripremilo nacrt. On je već sada u javnoj debati i očekujemo da će on u redovnom zasedanju cenjenog doma sledeće godine biti na dnevnom redu, i tako ćemo u jednom rekordnom roku od sedam-osam godina uspeti da zaokružimo ono što je trajalo 15 do 20 godina u drugim zemljama u tranziciji. Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, pred vama su dva veoma važna predloga zakona. Nadam se da ćemo, u interesu svih naših građana, svih zaposlenih, svih koji nisu bili u stanju da realizuju svoja prava kroz proces privatizacije, jednoglasno, nadam se, da podržimo ove promene. Ne mogu zamisliti koji su to razlozi koji bi mogli da dovedu određenu političku partiju da zatvori vrata akcionarstvu našim građanima u godinama koje dolaze. Zbog toga nadam se da ćemo imati i konsenzus oko ovih zakona. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem potpredsedniku Vlade gospodinu Đeliću. Po Poslovniku, narodni poslanik Slobodan Maraš, pa onda narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, javio sam se u skladu sa članovima 225. i 226. Meni treba objašnjenje da bih mogao da obavljam svoj poslanički posao u budućnosti, da mi vi odgovorite, gospodine potpredsedniče, da li postoji Vlada, da li postoji vladajuća koalicija, da li postoji većina u ovoj skupštini, pošto ste izneverili obećanje koje ste dali pre dva dana, i vi i predsednik Skupštine, da ćete ovde biti neprestano i kad se o budžetu pričalo, niste sigurno stigli da čujete danas šefa poslaničke grupe DSS, gospodina Aligrudića. Nimalo nežno nisu govorili o vama iz DS, rekli su da ste pogazili koalicioni sporazum i, što je još gore, rekli su da ste pogazili Ustavni zakon raspisujući izbore za predsednika. Mi se tim izborima radujemo, ali ponavljam šta su oni rekli. Iz vaših redova je došla na to tišina. Tražim od vas da nam kažete da li Vlada funkcioniše. Prema informacije koje imamo, da je danas na Vladi bila nirvana, ni jedna ružna reč nije rečena, nigde se nije naslutilo da postoji neki sukob. Zbog toga je bitno da građani Srbije znaju da je sve ovo pozorište. Građani, ovo što se dešava u proteklih 24 sata je pozorište i pokušaj izigravanja sukoba, odnosno da se pokaže da postoji sukob između DS i DSS. Ako postoji taj sukob, prijatelji iz DS, pa napustite tu Vladu, napustite Koštunicu. Mi se radujemo predsedničkim izborima, jer su predsednički izbori zaista šansa da se jednom za sva vremena pobedi Koštunica i da se pobedi ova nesposobna Vlada. Šta je posledica ovih predsedničkih izbora? Posledica je raspisivanje izbora na svim nivoima, znači i republičkih izbora, parlamentarnih novih, i pokrajinskih, i lokalnih. Zaista očekujem od vas neki odgovor koji bi nam omogućio kao poslanicima da možemo da radimo dalje. Zbrzana je rasprava o budžetu. Pogledajte koliko se poslanika prijavilo da raspravlja o ova dva, što vi kažete, važna zakona. Za nas je svaki zakon važan. Sve je učinjeno da ovo ide po nekom ubrzanom ritmu. Još nešto što me interesuje, a to bih molio da mi neko iz DSS kaže, a možete i vi, gospodine Đeliću, vi ste više puta izgovorili reč Kosovo nego Koštunica. Pa, nisu vas, gospodine Đeliću, vi ste bili kandidat DS za premijera, možete ćakulati sa vašom saradnicom, ali to je istina, vi ste bili kandidat DS za premijera da bi približili Srbiju Evropi. Vi ne radite ništa po tom pitanju, obmanjujete javnost i više puta ste izgovorili reč Kosovo. Zbog čega vladajuća većina nije zakazala sednicu da pričamo o Kosovu pre 19., pre saveta bezbednosti, nego ćemo raspravljati 22, kad vaš premijer i vaš predsednik uprskaju celu priču, dođe do potpune propasti, i onda će se naći ovde u Skupštini, i mi poslanici treba da vadimo iz vatre kestenje, što narod kaže. Očekujem od vas odgovor na neka pitanja.
Zahvaljujem, kolega Maraš. Riječ po Poslovniku ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, da je potpredsednik Vlade, njegovo vojvodstvo Božidar Đelić, ovaj govor održao na tribini, na nekom predizbornom mitingu, a da iza njegovih leđa piše "pošteno", jer to beše parola svojevremeno DS, ili da piše "ljudi, samo jedan život imamo" i to im je bila parola, rado bih saslušao ovu priču. Gospodine Đeliću, kampanja jeste počela, ali se kampanja sprovodi na ulici. Ovde se usvajaju zakoni. Poslanički klub Srpske radikalne stranke je pripremio veliki broj amandmana, i o zakonima i o amandmanima ćemo naknadno razgovarati, ali nemojte zaluđivati građane Srbije da im vi dajete nešto. Da prepričam ovo što je reko gospodin Božidar Đelić - daćemo vam 1.000 evra, koje nećete da dobijete, i onda nećete moći da ih koristite narednih šest meseci, a oni koji rade u javnim preduzećima dobiće 4.000 evra ili 200 evra po godini, koje takođe neće dobiti, i moći će tek posle šest meseci, jer će u međuvremenu berze da prorade, u međuvremenu će te akcije da dođu na berzu, u međuvremenu će da skoče cene akcija i u međuvremenu ćete i vi, građani Srbije, moći da imate 11 miliona evra. Gospodin Đelić je bez dinara za dve godine napravio kapital od 11 miliona evra, koristeći akcije, doduše, nije bilo NIS, EPS, bila je Meridijan banka. S obzirom da je Meridijan banka slabija finansijski od NIS-a i EPS-a, jer godina od rata naovamo građani Srbije ulažu u ta preduzeća, vrednost akcija koje ćete dobiti, ali nećete ih dobiti, biće daleko veća i mnogo brže ćete, svi građani Srbije, doći do 11 miliona evra. Onda ćemo svi da budemo milioneri i živećemo kao u bajci. Gospodine Đeliću, za kafanskim stolom možete nešto i da slažete, ali građane Srbije nemojte lagati i nemojte počinjati predizbornu kampanju sa ove govornice.
Ovlašćeni predstavnik SRS narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se otmem utisku kada sam sada slušao Božidara Đelića, u narodu poznatog kao Boža derikoža, vojvoda od Meridijan banke, kao da sam se vratio u 2001. godinu i ne mogu da se otmem utisku da je ipak sadašnji potpredsednik Vlade malo evoluirao, odnosno malo uznapredovao i kada je priča u pitanju, i kada je osnovna kultura u pitanju, ne skače više preko stolova, ali u osnovi ostao je isti. Znači, kada Božidar Đelić i Aleksandar Vlahović kažu reč restruktuiranje, znam da će nekoliko hiljada ljudi da ostane bez posla. To od kada priča od 2001. godine koliko je građana Srbije ostalo bez posla u postupku privatizacije. I, gle čuda, sada se pojavljuje bivši ministar finansija, sadašnji potpredsednik u Vladi, koji obećava građanima da će nešto da im da, kao da to što on daje nisu sticale generacije i da je to već na određen način javno dobro koje pripada svim građanima, gospodine potpredsedniče Vlade. Voleo bih da, kada je u pitanju Božidar Đelić, ne uzima SRS u usta, barem u onome što SRS priča. Bio sam poslanik i tada kada se donosio zakon o privatizaciji i niko nije rekao iz SRS da je zakon o privatizaciji dobar. Rekao je i predsednik SRS, i ostali narodni poslanici, nas 22, da je zakon bolji od prethodnog, ali da je daleko od toga da je dobar. Da smo bili u pravu govori činjenica koliko je ljudi ostalo bez posla, koliko je bilo zloupotreba u postupku privatizacije i kako su često vitalni kolektivi, vitalni privredni subjekti prodavani u bescenje zbog manjkavosti samog Zakona o privatizaciji. Navešću samo jedan primer, gospodine Đeliću, a to je primer kupovine turističko-ugostiteljskog preduzeća "Avala" iz Požarevca, sada tu nešto radi UBPOK čini mi se oko njih, neki su već i pohapšeni, gde su tri ili četiri čoveka kupili čitavo jedno preduzeće koje nije imalo obaveze prema poveriocima, nije imalo obaveze prema bankama, nije imalo obaveze prema fondovima, kupili za 200 hiljada maraka i samo nekoliko meseci posle toga jedan jedini lokal tog preduzeća prodali su za 200 hiljada evra. Vratili su kompletnu investiciju i još na jednom lokalu samo zaradili. Toliko o jednom primeru zloupotreba. Ima još toga, pogotovo kada pogledamo zakon baš o toj privatizaciji i uporedimo sa ovim zakonom o besplatnoj podeli akcija. Postavljam jedno pitanje: otkud ministru, odnosno potpredsedniku Vlade tolika naknadna pamet da on sada predviđa zaštitni mehanizam za građane koji treba da dobiju besplatne akcije? Kažem odlično, ali ne mogu da se otmem utisku onog ranije što ste radili kao ministar finansija. Ne mogu da se otmem utisku zašto niste zaštitili i građane koji su imali staru deviznu štednju i koji su dobijali obveznice od Republike Srbije. Ko je trgovao tim obveznicama? Nacionalna štedionica. Ko je zaradio novac? Miodrag Kostić, MK komerc. Je l' vam poznato to ime, gospodine potpredsedniče Vlade? Baš se pitam šta je sa tim čovekom, hoće li i on sada u nekoj besplatnoj podeli akcija da učestvuje? Hoće li sada i on da stekne protivpravnu imovinsku korist? Da li to beše onaj koji je kupio tri šećerane za po tri evra, gospodine potpredsedniče Vlade? Čini mi se da je taj. Toliko o tome koliko je vaš Zakon o privatizaciji bio dobar i šta ste radili kada ste bili ministar finansija. Da pogledamo kako to izgleda kroz ove nove zakonske predloge. Prvo, ovaj zakon koji ste napisali je najobičniji predizborni zakon. Voleo bih da se većina ovoga što piše u zakonu stvarno desi, ali da korist imaju građani kojima dugujete te obveznice i akcije, a ne pojedinci koji će na tržištu hartija od vrednosti da profitiraju. Dajete u pojedinim odredbama zakona da imam pravo da sumnjam na vas kada je to u pitanju, jer imam takvo iskustvo s vama, gospodine potpredsedniče. Rekoste, kada je u pitanju Zakon o privatizaciji, zabrana da lica koja su pod istragom učestvuju u postupku privatizacije. Postaviću vam pitanje: šta je sa DDOR Novi Sad? Nemam ništa protiv, osim u jednom delu - koja su pravosnažno optužena, gospodine potpredsedniče Vlade, jer ako imate 11 miliona evra neku ušteđevinu, a došli ste ovde bez dinara, mogu da vam napišem krivičnu prijavu, i to osnovanu, i da budete pod istragom. Ne možete onda da učestvujete u postupku privatizacije. Kada budete imali pravosnažnu optužnicu, onda možete da postavljate zabranu. Šta je bilo sa DDOR Novi Sad i kako lice koje je učestvovalo u trgovini cigaretama sa crnogorskom mafijom i izdajničkim režimom Mila Đukanovića može da kupuje imovinu Srbije? Toliko o tome kako je ova vlada nešto bolja od one prve. U članu 12. Predloga zakona o besplatnoj podeli akcija kažete - cena akcije po kojoj Akcijski fond prodaje akcije ne može biti manja od cene po akciji koju je platio kupac kapitala u postupku privatizacije. Kada neko pročita rekao bi sasvim u redu, a nije. Neki privredni subjekti su privatizovani još pre četiri ili pet godina. Kolika je inflacija bila? Koliko se taj kapital početne prodajne cene akcija do sada obezvredio, gospodine potpredsedniče Vlade? Gde to vi žurite? Zašto niste napisali - uvećan za rast cena troškova života, za indeks inflacije, kako god hoćete, ali da stavljate onaj dinar iz 2002. i dinar iz 2008. da budu u istoj ravni, ne mogu. Tada je jedna nemačka marka koštala 20 dinara, a jedan evro 40. Gde su sada? Nema od toga ništa, gospodine potpredsedniče Vlade. U članu 23. zakona, odnosno u članu gde se procenjuje početna cena kapitala, kaže se u drugoj tački prvog stava - pravo na prenos akcija tog preduzeća u visini od 200 evra po punoj godini radnog staža u tom preduzeću obračunato prema procenjenoj tržišnoj vrednosti ukupnog kapitala preduzeća pre sprovedene privatizacije računato u dinarskoj protivvrednosti po kursu Narodne banke itd. Gospodine potpredsedniče, kojom metodom ćete da utvrdite početnu cenu, odnosno procenjenu cenu vrednosti kapitala jednog preduzeća? To piše u ovom zakonu? Vrednost se formira po više osnova – aktiva, pasiva, kako će da se uradi amortizacija, kako će da se uradi revalorizacija. Da li može matematički i knjigovodstveno da o jednom istom pravnom licu date sasvim dve različite procene? Moguće je. Da li je moguće da bude po zakonu? Moguće je, pa ste tamo, kada je u pitanju Zakon o računovodstvu i reviziji, odredili da ministar propisuje i određuje koji će postupak amortizacije i revalorizacije da bude. Zašto ovde to Vlada ne radi? Kome ste to ostavili? Agenciji? Kako to radi Agencija? Isto kao što je radila sa Sartidom. Koja je procenjena vrednost Sartida? Kaže – 26 miliona dolara, umanjeno za neke troškove – 21 milion. Ali, taj koji je vršio procenu Sartida se ogradio od toga da ne raspolaže pravim podacima. Šta ste vi uradili? Za 21 milion dolara otpisali sve dugove Sartidu, prihvatili da država plati te obaveze prema stranim bankama, poubijali naše banke i prodali „US STEEL-u“ – nešto što vredi pola miliona dolara najmanje. U tome ste, gospodine potpredsedniče Vlade, učestvovali i vi isto sa vašim stranačkim prijateljem, sa vašim stranačkim kolegom, Aleksandrom Vlahovićem. Tu još možemo da dođemo i do ove grupe – Janjušević, Kolesar itd. Možda ste hteli da napišete jedan zakon, koji u osnovi jedino vama može da služi za izbornu kampanju koja je evo ovde na vratima. Ali, za sve ono što ste radili, što se vidi u ovom predlogu zakona, ostavljate sebi mogućnost da to ponovo radite, i to se vidi iz čl. 29. stav 2, gde Vlada može da određuje i postavlja odredbe mimo ovog zakona, a u članu 31. uopšte da ne primenjuje zakon. Ko će tu da strpa pare u džep? Verovatno ista ekipa kao iz Vlade Zorana Đinđića. I vi ste u toj ekipi.
Hvala. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Džudževiću, niste vi razlog javljanja, jer vi i gospodin Mrkonjić izuzetno dobro vodite ove naše sednice. Razlog ovog mog javljanja nalazi se u članu 104. i 136. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Smatram da je uvredljivo za Narodnu skupštinu da ova dva zakona predstavlja Božidar Đelić. Smatram da nisu ispunili obavezu iz člana 136, nisu dali adekvatna objašnjenja za ova dva predloga zakona. To ću vam pokazati na nekoliko primera. Ova vlada ponaša se, kada je u pitanju Đelić i bilo koja vlada gde on sedi, po sistemu – sit ne veruje gladnom. O čemu se radi? Koliko se sećam, 2001. godine, kada je ovaj gospodin ovde došao, nije imalo kuče za šta da ga ujede. Nije imao ni krevet, a posle nekoliko godina saznasmo – 11 miliona. Kaže – bio je vredan, bio je marljiv i bio je uspešan. I gospodin Batić je bio s vama u toj vladi, i on je bio vredan, uspešan, i obijali su mu kola, i uzimali su mu heklere, i svašta je bilo, pa još nisam čuo da ima 11 miliona evra. Lako je vama, Vojislavu Koštunici i ostalima da rasprodajete ono u čijem stvaranju niste učestvovali, niste se odricali, niste imali nikakve obaveze prema ovoj državi i prema ovoj privredi. Pošto nemate nikakve obaveze, nikada niste zažuljili svoje ruke nekim radom, vi nemate osećaj za vrednost, vi imate samo osećaj za neke iluzije i drp sistem. Koristim priliku da istestiram gospodina Đelića. Gospodine Đeliću, u vaše vreme je krenuo stečaje nad „Jugoeksportom“. Daću vam kompletnu dokumentaciju. Izađite pa nam odgovorite šta je sa „Jugoeksportom“, ko će da ga mazne. Daću vam dokumentaciju, imate sve ovde. Slali su oni i vama i Koštunici. Ima ovde i proglas Demokratske stranke Srbije kada su pozivali na štrajk, podržavali štrajk ovih radnika. Pa vi lepo ekspertski savladajte ovu temu i u pogledu vrednosti, i u pogledu površine lokala, poslovnog prostora, kapitala i odgovorite ko je bacio oko? Ovde imate spisak stečajnih upravnika, svih ovih koji su se muvali, šta su petljali, ko je drpao, ko je koliko uzimao. Sve vi to nama lepo odgovorite. Odgovorite samo još na jedno pitanje. Jutros čitam u novinama, kaže – neki tamo je pevao, a neki mu opljačkali stan. Apsolutno sam siguran da je to sve unutar iste porodice. Dok je tast pevao, zet je organizovao pljačku stana. Vama to smešno. Njega ste vi isplatili da ne bude državni službenik, on ponovo državni službenik. Dali ste mu otpremninu 40 plata. Gospodine Đeliću, vi ste mogli 2001. i 2002. godine sa ovom vašom šarenom pričom da prolazite u javnosti, a 2007. ne može ta priča da prođe; 2007. godine ta priča ne može da prođe! Gledajte bezobrazluk Vlade, Đelić obrazlaže ove zakone. To je uvreda za Narodnu skupštinu, uvreda za građane. Sit da veruje gladnima – hajte, nemojte, molim vas.
Zahvaljujem. Po Poslovniku narodni poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, mislim da me gospodin Krasić pomenuo u pogrešnom kontekstu u svakom slučaju. Prvo, jedan sam od retkih ljudi na političkoj sceni koji je imućan ušao u politiku. Neke nije imalo ni kuče za šta da ujede kada su počeli da se bave politikom, onda su se neki, posle nekoliko godina, prisetili da su imali, ali ne bih time da se bavim. Priča o heklerima, takođe, nema nikakve veze sa mnom. Činjenica je da je policajcima koji su me pratili jednom bio obijen auto, uzeto neko oružje, pronađeno, vraćeno, itd. Nemam ni telohranitelje, nemam ništa, nije bitno, ali se zato osećam da mogu mirno i spokojno da spavam. Ono zbog čega sam se javio za reč je sledeće – i dalje tvrdim da jepotpuno besmislenoodržavanjesedniceparlamentaunovonastalim okolnostima, kada više ne znamo da li postoji vladajuća koalicija. Postoji na papiru, ali faktički ne postoji. Videli smo i danas tumačenja predsednika parlamenta, da je ispoštovan koalicioni dogovor, da su se stekli uslovi i da su, u skladu sa Ustavnim zakonom, izbori raspisani. Takođe, videli smo drugi stav, da nije ispoštovan koalicioni sporazum, da se nisu stekli uslovi i da je protivustavno. Vidimo poprilično prenaglašeno pozivanje predsednika parlamenta na Ustavni sud. To mi liči da njegova opcija ima većinu u Ustavnom sudu, pošto smo inače rekli da je to partijski sud. Dakle, partija ili grupa partija ima većinu u Ustavnom sudu. Međutim, ima drugi problem koji sam i danas spomenuo. Izborne radnje su počele da teku od momenta raspisivanja izbora. Do ovog momenta, Ustavni sud nije konstituisan. Tu je već problem. Tu je stvar za jedan ozbiljan Ustavni sud. Plašim se da nećemo stići do ovih tačaka dnevnog reda, jer je potpuno izvesno da će, ako ne danas i sutra, odmah nakon 19., sednice Saveta bezbednosti, krenuti predizborna kampanja. Onda o zakonima, pogotovo ovim zakonima koji su šarena laža, slatka prevara, dimna zavesa i magla neće biti reči. Onda je pitanje ko će da deli plen od ovih predizbornih zakona. Da vidimo prvo ko će biti predsednik parlamenta, hoće li se održati Vlada, hoće li biti rekonstruisana Vlada, pa onda da nastavimo zakonodavnu delatnost. Rekao sam i danas pre podne, u toj kampanji možete zajedno i Trnova ružica i Baron Minhauzen, i trut i radilice, i helanke i dokolenice. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega Batiću. Čuli smo stav.) Ono što bih na kraju rekao gospodinu Krasiću, nije problem koliko ko ima para, problem je ako izneverite one koji su vas stvorili, jer ne možete biti istovremeno u vladi Vilija Branta i onoga ko je bio pre Vilija Branta.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Replika gospodinu Batiću. Gospodine Batiću, samo sam izneo činjenice. Nije imalo kuče za šta da ga ujede, vama su obili kola. Opštepoznate činjenice. Druga stvar gde ste vi mene za srce ujeli, ovo mora javnost da zna, vi ste napravili izuzetno lepu paralelu sa ideološkim sklopom nekih ličnosti. Ne ulazim sada u ovo trenutno, sa Koštunicom, bez Koštunice, volimo se, ne volimo se, uzimala-davala. Neki interes postoji. Ali, znam Đelićevu predistoriju, pre 2001. godine. Gospodine Batiću, opet iznosim opštepoznate činjenice. Kako nam dođe Panić, dođe nam i Đelić. Koliko se sećam, nešto ne sme baš da se kreće po inostranstvu, prema tom istočnom bloku. I tamo je učestvovao u nekim privatizacijama, ne Panić nego Đelić. Ko vam ga gurnu 2001. godine? Jeste ga videli, tri godine ga nije bilou politici uopšte. Javljao se kao predsednik upravnog odbora, javljao se u ime Saveta stranih investitora, raspisaše se izbori, odmah prvi na listi DS. Koja sila njega goni da i demokrate ne mogu da se otkače od njega. Vidite šta se dešava? On je vanzemaljac, stranac, odakle dolazi. On kada dođe, nešto mora da se pokosi ovde kod nas. Nešto mora da se desi. Valjda smo mi jači za jedno iskustvo? Slažem se, 2001. je bio lepa atrakcija, malecko, crno, sa belim kragnicama, pa tako leptopirkast, pa jugića, pa simpatičan, pa neoženjen, pa ovo, pa ono, pa lepo priča, pa lepo skiči ko Mile drekavac i sve to bilo interesantno ljudima. Ali čim prošlo godinu-dve dana, videli šta se dešava. Gde god je prošao nema, sve poravnato. Ta ideologija o kojoj ste pričali u drugom kontekstu svodi se na novac i političku moć, sa novcem i bez novca. On je zloupotrebio političku moć, stekao bogatstvo i sad se drži da očuva svoje bogatstvo. Njemu je politika sredstvo očuvanja bogatstva. Zato sam rekao - sit ne veruje gladnom. To je uvreda kada Đelić nama obrazlaže ove zakone. On priča o četiri miliona građana koji će da dobiju nešto malo sutra. To je uvredljivo. Poštujmo dostojanstvo ove zgrade. Nas je neko poslao ovde da brinemo o interesima građana, a ne o interesima ovakvih ljudi. Za lične interese ovih ljudi, Savet investitora ove banke, neka ga tamo dok ga Jočić ne uhapsi.
Po Poslovniku narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospodine Krasiću, ne bih da se bavim likom i delom gospodina Đelića. Rekao sam kad su bila na dnevnom redu poslanička pitanja, mene je gospodin Đelić razočarao onog momenta kada je 30. avgusta o. g. na svečanoj javnoj sednici Vlade, pred novinarima, rekao da je Vojislav Koštunica prvi istinski demokratski premijer Srbije, a njegova vlada prva većinska demokratska evropska vlada. Mislim da čovek koga je stvorio Zoran Đinđić kad to izjavi, to dovoljno govori o njemu samom i ne bih se više bavio likom i delom gospodina Đelića, plašim se da, ako dođe do raspada vladajuće koalicije, da će se njegovim likom i delom baviti neke druge institucije. Ali, to opet nije moja briga i nije moj problem. Ovde je problem ono što je na dnevnom redu, a to su privatizacije koje su sa ovom i prethodnom vladom afere i kriminal. Polemisano je o onim nekadašnjim privatizacijama, obećavana preispitivanja, pominje se neprestano Sartid. Zaista ne znam detalje o tome, jer iako sam bio član vlade nisam se time bavio. Ali, onaj ko je preispitivao privatizacije vlade Zorana Đinđića i Vlade Zorana Živkovića, sadašnji premijer, otišao u isti taj Sartid da pusti u rad visoku peć i samim tim potvrdio da je ta privatizacija valjda u redu, ali neka se i tim stvarima bave nadležni organi, ako tu ima nekih zloupotreba. Potrajaće ova rasprava, pa ćemo izneti sijaset detalja o krađama, aferama i zloupotrebama vezanim za privatizacije u vreme prethodne vlade i u vreme ove poslednje vlade. Poslednja od njih je ''Voda voda'', u koju su umešani i neki od ministara u ovoj vladi.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 136. našeg poslovnika. Gospodine Džudževiću, zamolio bih vas da ova dva predloga zakona, koja su spojena radi zajedničke rasprave, uzmete i pogledate, pošto ću da citiram neke stvari koje su ovde navedene. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, rečenica glasi - za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini određen je mr Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja. Nema ga. Drugi zakon, to je ovaj gde časte građane Srbije. Za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini određeni su Božidar Đelić, potpredsednik vlade, mr Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, i dr Predrag Bubalo, ministar trgovine i usluga. Molim vas da mi objasnite - da li su oni ovde oređeni alternativno ili kumulativno? Ako su određeni alternativno, može da bude jedan da je prisutan, pa se tretira da je ispunjen uslov. Ako su određeni kumulativno, onda moraju sva trojica da budu ovde. Jedan je iz DS, jedan iz G17 plus, jedan iz DSS. Vidite koje nepoverenje. Ne sme jedan da zastupa ovaj zakon o podeli besplatnih akcija građanima, nego moraju da budu prisutni svi predstavnici ove koalicione vlade, da bi podelili na 33,3% sve blagodeti koje daju građanima Republike Srbije. Zato vas molim, ako je ovo kumulativno, da sva trojica budu ovde prisutni, jer stičem utisak da će razlika da postoji u obrazlaganju ovog zakona između gospodina Bubala, između gospodina Dinkića i gospodina Đelića. Mada bih vam preporučio da Đelić bude sa ove strane, Dinkića sa ove i Bubalo, jer ako bi njih dvojica bili zajedno, onda bi morali da pozivamo obezbeđenje, jer ova govornica bi bila zauzeta u obrazlaganju ko je više dao doprinosa, ko je bolji, a mislim da bi za građane Srbije bila mnogo interesantnija tema ko je bogatiji.
Narodni poslanik Zdravko Topalović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo, građani Srbije, gospodin Đelić nije u sali, baš mi je žao. Po osnovu njegovog ranijeg nadimka, koji je njemu bio simpatičan, po Diznijevom junaku Miki Mausu, današnja priča je kao iz Diznilenda. Čuli ste, građani Srbije će dobiti po 1.000 evra, svi će biti srećni i zadovoljni, a privatizacija će konačno biti sprovedena kako treba. U to ne mogu da verujem, jer na ovim prostorima tranzicija je dobila pravi sinonim - krađa, i to teška krađa. Gospodin Đelić je u analizi, to jest grupa ministra, grupa autora, kako kaže moj uvaženi kolega Krasić, dala i neko objašnjenje efekta ovog zakona, pa kaže: ''Donošenjem zakona o privatizaciji omogućava se privatizacija društvenog i državnog kapitala, priliv inostranog kapitala, stvaranje efikasnog privrednog ambijenta'' i ostalo. Prava poenta priče je da se ovde sprema jedna velika, nezabeležena krađa svetskih razmera, to je privatizacija javnih preduzeća i preostalog državnog i društvenog kapitala. Normalno da to sve dolazi u jeku izborne kampanje zajedničkog im kandidat DS za predsednika i treba narodu ispričati ovakvu neku priču iz Diznilenda. Vidim da ovim zakonom niste popravili to da se privatizuje samo 49% kapitala, a ne 70%, za šta se zalažete i dovodite u pitanje da se privatizacija izvrši od strane nekog od tajkuna naklonjenog vašoj vlasti. Trudili ste se da ovim zakonom maksimalno onesposobite i konkurenciju. Konkretno, u članu 3. naveli ste ko sve ne može da učestvuje u privatizaciji. Pomenuli ste fizičko lice koje je osuđivano ili protiv koga se vodi postupak za sledeća krivična dela, slažemo se: razbojništva, ubistva, neovlašćena proizvodnja, držanje i stavljanje u promet opojnih droga, sve; ali, evo npr. zločinačko udruživanje. Više puta sam za ovom govornicom, imali ste prilike da čujete, baš vas gospodine ministre, gospodina Dinkića, Cvetkovića, Milosavljevića, Bubala optuživao za zločinačko udruživanje protiv finansijskog i privrednog sistema Srbije, ali to je još uvek optužba za ovom govornicom. Tako u ovom Predlogu zakona stoji: zločinačko udruživanje. Vi bez neke pravosnažne odluke, dovoljno je da optužite nekog iz redova konkurencije, pokrenete krivičnu prijavu pred samu aukciju ili javni tender, postupak krene i isključite ga iz procesa privatizacije. Šta znači neovlašćeno bavljenje određenom delatnošću? Znate dobro u kakvom je okruženju Srbija privređivala i radila 90-ih godina, u sankcijama. Veći broj pravnih lica normalno da je radio na ivici sive ekonomije, da bi mogao da obezbedi bilo kakve zarade za svoje radnike, da te radnike ne bi prepustio ulici. Kad smo kod neovlašćenog bavljenja određenom delatnošću, bukvalno otvarate mogućnost da čak ne date nekome ko se bavio prodajom nekog multilevela ili Avon kozmetike. Vrlo neprecizno i vrlo neodređeno. Vratimo se ovom zločinačkom udruživanju. Spomenuo sam vas. Normalno, ovim ne mogu da vas isključim iz procesa privatizacije, a optužuje nas. Verujte, jednog dana, kada SRS bude na vlasti, vi ćete sigurno biti sudski procesuirani, odgovaraćete za ovo zločinačko udruživanje i dobićete pravu kaznu, jer tada će ministar biti, normalno, srpski radikal, ministar pravosuđa, pravosuđe neće biti opterećeno korupcijom i lepo ćete imati vremena da u miru zatvorske ćelije pišete memoare i kako ste uspeli da uništite finansijski sistem ove države. Što se tiče člana 2, dajete prevelika ovlašćenja Agenciji za privatizaciju. Bukvalno, ceo postupak privatizacije sada sprovodi Agencija. Kako će biti kontrolisana? Od strane direktora Agencije. On će biti odgovoran, on će i kontrolisati. Kadija te tuži, kadija ti sudi. Odlično. Čak predviđate da on bude i likvidacioni upravnik. Divno. Sve ćete na jednom mestu, biće i nama lakše da utvrdimo odgovornost ljudi koji će raditi ovako nečasne radnje. U članu 4. kažete da privatizaciju treba sprovesti najkasnije do 31. decembra 2008. godine, a likvidaciju ste predvideli ''ako društveni kapital, odnosno imovina subjekta privatizacije nije prodata ni posle trećeg sprovedenog javnog tendera ili subjekat privatizacije nije podneo godišnji finansijski izveštaj Agenciji nadležnoj za vođenje registra privrednih subjekata dve godine uzastopno''. Molim vas, dve godine uzastopno? Šta radi onda finansijska policija, NBS, poreska uprava? Znači, ne rade ništa. Ono o čemu smo pričali juče o budžetu, vrlo tromo reaguje, ne sprovodi adekvatne kaznene odredbe i još da nekog isključite i uputite pod likvidacioni postupak zato što dve godine nije dostavio dokumentaciju. To zaista ne razumem, voleo bih da čujem da mi se obrazloži da li je u pitanju kašnjenje poreske uprave, mada smo imali ovde neverovatnih primera. Dok je Dinkić bio ministar finansija, čak je poreski dug Lutrije Srbije tretirao kao dokapitalizaciju državne lutrije. Neverovatno. Imam to rešenje, pa ću vam iskopirati i doneću da vidite. To je idealno za zatvor posle uspešnog obavljanja njegove ministarske funkcije. Izmene i dopune Zakona o privatizaciji su loše, normalno, u svrhu vaše, pre svega medijske promocije, vas i pomenutih ministara, pune neodređenosti, a praksa je sasvim drugačija od one priče koju ste nam vi izneli, to jest od one Diznilend priče. SRS ne učestvuje u radu skupštinskog Odbora za privatizaciju zbog principijelnih razloga. To moramo da napomenemo zbog javnosti. Predsednik Odbora gospodin Novaković je iz iste partije kao i resorni ministar Dinkić. Ne želimo da dajemo kvorum i učestvujemo u glasanju kada predsednik Odbora izvršava uskostranačke zadatke ministra Dinkića i time onemogućava neke intervencije Odbora u utvrđenim brojnim nepravilnostima u procesu privatizacije društvenog i državnog kapitala. Ovo je gospodinu Novakoviću drugi mandat. On je izgleda umislio da je ''drug Tito'' tog odbora i da će doživotno biti, dogod se ne završi privatizacija. Vidite kako gospoda iz G 17, uz pomoć gospodina Đelića i drugih ministara, sprovode ovu privatizaciju ''transparentno'', ne dajući mogućnost bilo kakvog učešća opozicije u odlučivanju, a znate da na sve privatizacije u Srbiji koje su do sada sprovedene ima brojnih burnih reakcija i javnosti i zaposlenih, i to, moramo da kažemo, opravdanih. Danas su ispred skupštinskih vrata bili prisutni radnici ''Posavine'', čekali su zdušno da se pojavi gospodin Dinkić. Verovatno su bili razočarani. Žao mi je što su ranije odustali od svojih namera, pa su otišli kućama, nisu dočekali gospodina Đelića, imali su štošta da ga pitaju. SRS nije tražila mesto predsednika u ovom odboru, već da resorni ministar i predsednik skupštinskog odbora nisu iz iste političke partije. Mi, srpski radikali, pažljivo pratimo sve šta se dešava sa privatizacijom u Srbiji, obećavamo da ćemo dolaskom na vlast sve one ministre iz DOS-ovih vlada koji su razbili naš privredni i finansijski sistem procesuirati, onako kako smo i pričali i omogućiti im pisanje memoara iz zatvorskih ćelija. Postavili ste direktore javnih preduzeća, znači Vlada Srbije, završavam, prema podeli plena, tj. plana privatizacije. Znači, na čelu EPS-a neko iz DSS-a, na čelu NIS-a DS. Aerodrom "Nikola Tesla" je strašno interesantna priča, na čelo Aerodroma je došao čuveni gospodin Bojan Krišto, koji je učestvovao u finansijskom srozavanju lutrijskog sistema u Srbiji. Videli ste da Lutrija Srbije, tj. igre na sreću pune budžet sa svega tri milijarde dinara. Ko je odgovoran za to? SRS se zalaže da građani Srbije dobiju i više od 1.000 evra u akcijama, ali da država onda preko berze ne pokrene neke špekulativne radnje, cene tih akcija obori, otkupi ih po bezvrednim i beznačajnim iznosima, a primer u okruženju, pošto toliko hvalite okruženje, jeste primer Telekoma Hrvatske. Prema tome, vrlo je nečasno da o besplatnim akcijama u iznosu od 1.000 evra pričaju direktori javnih preduzeća i ljudi iz Vlade koji imaju primanja u tim javnim preduzećima po osnovu upravnih odbora i mesta direktora od pet do sedam hiljada evra.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP-a, nakon toga narodni poslanik Milisav Petronijević, ovlašćeni predstavnik SPS-a, pa gospodin Vujadinović ispred DS. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, pre nego što bih počeo, nadovezao bih se na jedno od prethodnih pitanja, a to je gde su još dva ministra koja su predviđena da ovde sede i da nam odgovaraju na određena pitanja, odnosno da nam objasne neke stvari koje nam možda nisu jasne. Prethodnik koji ih je pomenuo mislim da je pogrešio. Nije razlog u tome što gospodin Bubalo i gospodin Dinkić ne bi želeli da sede zajedno sa potpredsednikom i da postoji neki sukob. Moram da ponovim, taj sukob je fingiran, to je samo predstava i pozorište, a svi dobro znamo da pomenuta dva ministra i potpredsednik Vlade rado imaju mesto koje zajedno posećuju, a to je kompanija "Delta" odnosno gospodin Mišković, da li "Delta siti", da li "Gala voda" otvaranje, da li odbrana gospodina Miškovića od Saveta za borbu protiv korupcije. Podneli smo amandmane na ova dva zakona kao poslanička grupa LDP i od toga kakva je sudbina tih amandmana, odnosno da li će predlagač te amandmane prihvatiti zavisiće da li ćemo glasati za ova dva predloga zakona ili ne. Ključna naša primedba se odnosi na stav 3. člana Zakona o podeli besplatnih akcija. Odnosi se na to da, po nama, ovo sve liči na jedan predizborni zakon, na jedno dodvoravanje biračima, pogotovo onima koji pune 18 godina. Potpuno nam je neshvatljivo, voleo bih to da nam objasnite, gospodine potpredsedniče, da oni koji su napunili 18 godina i oni koji su 35 godina privređivali i stvarali u ovoj državidobijaju isti iznos. Po nama bi bilo mnogo prihvatljivije da svi startuju sa iste osnove, da svi dobiju istu osnovu, a da se u zavisnosti od godina staža poveća iznos koji će dobiti svaki građanin. Malopre ste spominjali berzu i da će berza regulisati određene odnose kada budu bile podeljene ove akcije, odnosno da možemo imati puno poverenje u berzu. Moram da vas podsetim da su svi tzv. stranci sa berze pobegli i povukli se sa berze. Ostao ih je mali broj. Vi jako dobro znate koji je razlog tome: jedno veliko nepoverenje koje vlada prema političkoj klimi u ovoj državi, a jedan od generatora te političke klime, odnosno najveći generator je Vlada Republike Srbije, na čelu sa predsednikom Koštunicom i vama kao potpredsednikom Vlade. Šta će se desiti građani kada dobijete akcije u vrednosti od 1.000 evra? Gospodin Đelić je malopre napomenuo, ako sam dobro razumeo gospodine Đeliću, vi ćete me ispraviti, da šest meseci neće moći da se otuđuju i prenose te akcije. Da li sam dobro razumeo? Duže, okej. Koliki god period da bude, razumeo sam da je šest meseci, ali potpredsednik kaže da je duže, da mu verujemo. Doći ćemo u sledeću situaciju: većina građana koja će dobiti ove akcije zaista živi na jednoj ivici egzistencije i svi znamo koliko smo siromašno društvo. Svako ko bude dobio uslovno rečeno vrednost od 1.000 evra, sigurni smo, u momentu kada bude mogao da ih otuđi, pokušaće da ih što pre proda i da sebi omogući koliko toliko lakšu egzistenciju u nekom periodu. Šta će se onda desiti? Ko će se pojaviti kao kupac? Kao kupac će se pojaviti tzv. tajkuni, a naravno i prvi među njima. Zaista me živo interesuje, gospodine Đeliću, da li ćete jednog dana, kada gospodin Mišković postane vlasnik Telekoma Srbije, ići na neku svečanost, neko otvaranje i tom prilikom. Takođe, šta je nama veoma zabrinjavajuće. Vi ste rekli da svi oni koji su bili u sukobu sa zakonom neće moći da učestvuju u privatizaciji. Šta je sa onima koje zakon goni, koje MUP, odnosno gospodin Jočić, ni na koji način ne procesuira i koje čak ni sudovi ne smeju da pozovu kao svedoke, pa čak i onda kada su oni oštećeni? Ni na koji način ne smeju da se pojave pred sudom, odnosno niko ne sme da ih pozove. Šta ćemo sa njima? Oni će moći da učestvuju u privatizaciji. Bojim se da ne postoji mehanizam da se zaštite građani koji će dobiti ove akcije, da se zaštitimo od zloupotreba, odnosno da se zaštitimo od toga da tajkuni, na kraju, pokupuju sve ove akcije i postanu vlasnici ne samo polovine Srbije, nego i cele Srbije, znači da i ono što je ostalo u državnom vlasništvu napokon dođe u ruke tajkuna. Ko će pratiti da ne dođe do zloupotreba, gospodine Đeliću? Vi ste svaki kontrolni organ pokušali da uništite. Vi ste prvi koji je pretio Savetu za borbu protiv korupcije da će biti ugašen. Nakon toga,naravno posle packi koje ste dobili od ljudi koji su zaduženi za marketing u vašoj stranci, vi ste brže-bolje organizovali neki sastanak sa gospođom Vericom Barać i, naravno, epilog tog sastanka nam je svima poznat. Smanjen je iznos u budžetu za Savet za borbu protiv korupcije za 2008. godinu. Građani to treba da znaju. Bio je pokušaj od strane ministra Cvetkovića da se obmane javnost i da se kaže da je Savet za borbu protiv korupcije tražio manja sredstva; to nije tačno. Gospođa Verica Barać je to demantovala. Oni su tražili više sredstava. Ali,Vlada u kojoj se nalazi gospodin Đelić, kao potpredsednik, smanjila je sredstva u budžetu za 2008. godinu Savetu za borbu protiv korupcije. Drugi organ koji bi trebalo da kontroliše kako se troše budžetska sredstva, to je Državna revizorska institucija. Pod jedan, juče smo konstatovali to da se oni nalaze kao podstanari u ovoj zgradi, odnosno njihov savet. Pod dva, što je mnogo značajnije, i njima su umanjili sredstva koja su tražili u budžetu za 2008. godinu. Gospodine Đeliću, gde god treba da postoji kontrola, kako se troše budžetska sredstva, da li ima korupcije u ovoj državi, isto tako i kada bude bilo podela ovih akcija, vi ćete sve učiniti, Vlada Vojislava Koštunice i vaša Vlada, sve će učiniti da onemogući tu kontrolu i da po ko zna koji put dođemo u situaciju da građani budu izigrani i da zakoni budu izigrani. Još jednom vas molim da dobro pročitate sve amandmane, ne samo one koje je podnela LDP, nego koliko sam video veliki broj amandmana su podnele i kolege iz onih poslaničkih grupa čiji bi ministri trebalo da brane ova dva zakona. Dobro još jednom prostudirajte sve amandmane, popravite malo ove zakone i imaćete podršku LDP, naravno, kada su u pitanju ovi zakoni. Za sve ostalo što radite, nemate podršku ni LDP, a pogotovo nemate podršku građana. Nadam se da će to biti veoma brzo očitovano. Nažalost, nisam bio u prilici da vam lično postavim neka pitanja i ne bih sada zloupotrebljavao ovu temu, jer ste vi pre neki dan istrčali iz ove sale nakon govora koji ste nam održali, pa ću to ostaviti za završnu reč, pošto mi imamo 20 minuta, a sada smo iskoristili ovo, pa ćemo drugi deo vremena koji nam je ostao iskoristiti nakon rasprave.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, ovlašćeni predstavnik SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, SPS smatra da su danas na dnevnom redu dva zakona od veoma velike važnosti za građane Srbije. Već dugo vremena privatizacija i sve ono što prati privatizaciju je predmet rasprava, sporenja, tužbi, nezadovoljstava ogromnih itd. Zato smatramo da je ovo veoma važno pitanje. Nažalost, ova dva pitanja, odnosno ova dva zakona, zakon o izmenama zakona o privatizaciji i zakon o pravu na podelu besplatnih akcija, nalaze se u senci ovih aktuelnih zbivanja juče i danas, a to je da ova vladajuća većina činom raspisivanja izbora je pokazala neodgovornost za vođenje ove države, u trenucima kada se država nalazi u jednoj teškoj situaciji i pred jednim velikim ispitom da učini sve, da pozove sve građane, sve partije, da se svi okupimo oko jednog jedinstvenog zadatka, a to je da učinimo sve da Kosovo sačuvamo i da ono ostane u sastavu Republike Srbije. Vladajuća većina to pitanje je podredila partijskim interesima, čak nisu mogli ni da se dogovore, pa makar jedinstveno da raspišu izbore za predsednika Srbije, već su se i tu, po ko zna koji put, podelili i, naravno, trošak će snositi Srbija, građani Srbije. Mi smo slušali danas polemike ovde jednog dela vladajuće koalicije sa drugim delom vladajuće koalicije. I jedni i drugi su se zaklinjali u Ustav, u Ustavni zakon. Pitam ih, da li je stvarno tako, da li znaju da po Ustavnom zakonu do 31. decembra treba da se raspišu izbori za lokalnu samoupravu. Danima smo upozoravali u ovoj skupštini na stanje u pojedinim opštinama u Srbiji, u pojedinim velikim gradovima, gde je ukinuta izborna volja građana, nabrajali te opštine. Zar i to nije značajno pitanje i ustavna obaveza? Kada to kažem, imam u vidu da je Ustavni zakon obavezao da se do kraja godine, a ima još svega dve nedelje, donesu četiri zakona koji regulišu tu oblast. Postavljam pitanje kada će se to doneti, ako imamo u vidu koliko tačaka ima dnevni red ove sednice, da imamo u vidu da će valjda jednom doći na dnevni red ono što zahtevamo danima, a to je izveštaj o toku pregovora Kosova i Metohije, kada će ti zakoni doći na dnevni red, i nije li i to ustavna obaveza koja mora da se ispoštuje ili je jednostavno preovladao partijski interes da se, kako kada kome odgovara, održi jedan deo izbora, a drugi deo izbora nije bitan. Kada su u pitanju ova dva zakona, gospodine Đeliću, želim, pre nego što pređem na njih, samo da vam kažem sledeće, a to je, jeste vi ovde danas ova dva predloga zakona predstavili kao predizbornu kampanju ili početak, sasvim je svejedno, ali obećavam vam da će poslanici SPS u narednim danima, a podneli su preko 30 amandmana na oba zakona, dati vam priliku da odgovorite i na mnoga pitanja koja su značajna za građane Srbije iz ove oblasti. Ono što želim ukratko samo da kažem, drago mi je da je Vlada prihvatila amandman SPS na član 23 zakona o pravu na dodelu besplatnih akcija. Doduše, vi rekoste, to je Vlada uložila amandman. Mi nismo sujetni kao što je Vlada sujetna, nama je sasvim svejedno, nama je bitno da takve odredbe u članu 23, a kasnije ću se vratiti na to, više nema. Inače, nije ni Vlada to uradila zato što je nešto tako želela, jer je ponudila sasvim drugačije rešenje. Ovo je jednostavno iznuđen potez od strane Samostalnih sindikata Srbije, mi smo ih podržali u tome i mi ih podržavamo stalno u tome da učine sve i da dođu do izražaja u zaštiti radnika u svim procesima, pa i u procesu privatizacije. Kada bude bilo rasprave o amandmanima, mi ćemo detaljno o svakom od njih govoriti. Ono što želim da kažem, imajući u vidu da je ovo načelna rasprava, ove godine navršava se 10 godina otkako je počeo proces svojinske transformacije u Srbiji. Godine 1997, donošenjem Zakona o svojinskoj transformaciji, 2001. godine donošenjem Zakona o privatizaciji, izmenama 2003. godine i 2005. godine. Dakle, posle 10 godina sprovođenja tog procesa privatizacije, jedna stvar je sigurna, građani su imali ogromna očekivanja od ovog procesa. Znali su da su u postupku svojinske transformacije u pitanju ogromna bogatstva koja su oni godinama sticali, imali su velika očekivanja da će to na najpravedniji način da se uradi i da će od te privatizacije svi imati vajde. Kratko samo da podsetim, Zakon o svojinskoj transformaciji 1997. godine imao je za koncept da 60% akcija podeli besplatno svima zaposlenima, svim bivšim zaposlenima, svim penzionerima, svim nezaposlenim, svima zaposlenima u drugim preduzećima, poljoprivrednicima registrovanim i neregistrovanim i da ne nabrajam dalje. Smatrajući da je pošteno da oni koji su stvarali dobra godinama, da oni najviše imaju prava i da dobiju povratno od te privatizacije. Godine 2001. je promenjen koncept, kada je donet Zakon o privatizaciji i koji je imao drugačiji način privatizacije, a malopre smo čuli u uvodnom izlaganju gospodina Đelića da pokušava i sada da, kako bih rekao, objasni, kao da je on na dnevnom redu, da je to dobar metod. Neću govoriti o tome, jer je prošlo dosta godina, ali želim nešto drugo da kažem. Želim da kažem, u odnosu na one sjajne izrečene, od strane gospodina Đelića reči u odnosu na ovu privatizaciju, želim da kažem da ogroman broj građana Srbije ne misli tako. Ogroman broj građana Srbije je razočaran ovakvim načinom privatizacije. Privatizacija, niti je dokazala da je efikasna ni ekonomski, ni razvojno, da bismo mogli još detaljnije o tome da pričamo, bilo bi dobro da ukrstimo argumente. Zato pitanje, gospodine Đeliću, koliko preduzeća je privatizovano, koliki su efekti te privatizacije, za šta su utrošeni ili gde se troše ti efekti i onda bi mogli detaljnije o tome da razgovaramo. Jedna stvar je sigurna - nije socijalno pravedna. Nije socijalno pravedna iz prostog razloga što je ostavila ogroman broj ljudi nezaposlen, ostavio ih je bez posla i kako može da bude privatizacija uspešna, ako umesto da povećava broj zaposlenih, povećava stopu nezaposlenosti do najveće u Evropi. Da ne dužim dalje, jedna je stvar sigurna da građani tako misle, a mi se potpuno slažemo s njima, oni smatraju da se privatizacija svela mahom na rasprodaju uspešnih i potencijalno profitabilnih preduzeća, a da su ostale, i sami ste rekli, one neatraktivne firme, a i koje su privatizovane uglavnom su završile u stečaju. Ukoliko su dobile novog vlasnika, on bi otpuštao radnike, proglašavao je bankrot itd. Teško je ubediti građane Srbije, u uslovima u kojima žive, kako je to uspešno. Ako se, naravno, to posmatra statistički, prosek jeste dobar, ali ako se malo razgrne vidi se da se u stvari jedna mala grupa ljudi enormno obogatila na račun ovoga i ogroman broj stanovnika postao još siromašniji. Gospodine Đeliću, molim da komentarišete podatke Unicefa. Rekli ste da je siromaštvo prepolovljeno. Rekli ste da je ono sada na nivou 490 hiljada. Unicef je izbacio podatak, pokrenuo je akciju za pomoć - da je samo 400 hiljada dece ispod granice siromaštva. Ako tome dodamo ogroman broj nezaposlenih, ako dodamo preko 700 hiljada penzionera, koji su na ivici preživljavanja i da ne nabrajam dalje, ključno pitanje upravo jeste u tome šta je sa 60 posto nedovoljno materijalno obezbeđenih koji žive u konstantnoj neizvesnosti, koji ne znaju da li će sutra ostati bez posla, nemaju ušteđevinu, prilično su zaduženi itd. Da ne dužim, građani tako misle, uvereni su tako i mi smatramo da su u pravu. Ovo je neuspela reforma i nijedna reforma neće uspeti ako nije socijalno pravedna. SPS jeste za reforme i podržaće svaku, ali koja je socijalno pravedna. Samo ukratko komentarisaću ove predloge zakona koji su ovde na dnevnom redu, imajući u vidu, ponavljam, da imamo preko 30 amandmana. Iskoristiću ovu priliku da nabrojim bezbroj primera za svaki amandman, po nekoliko primera, koji traže odgovor, a nema ga. Napomenuću samo neke. Ne znam ko više nije pričao o Sartidu, od građana do Saveta za korupciju, vašeg saveta koji ste formirali. Građani su i dan-danas ostali bez odgovora šta je s tim. Da ne pričam o Centromarketu, da ne pričam o Fabrici šećera "Dimitrije Tucović",gde se već godinama vodi na način da dođe u stečaj, da se rasproda imovina, koja je inače ogromna i koja pokriva sve. Da ne nabrajam dalje, "Magnohrom", gde se umesto proizvodnje seku vagoni i da ne nabrajam dalje. Sasvim na kraju, kontrola privatizacije je bila loša, imala je instrumente Agencije za privatizaciju i Ministarstvo. Molim vas, kada je u pitanju privatizacija i jedni i drugi imaju imperijalno ovlašćenje, a nisu iskoristili to pravo. Tamo je nabrojano nekih sedam-osam razloga za raskid ugovora. Tražim odgovor na pitanje - koliko je ugovora raskinuto po tim stavkama, koliko je raskinuto zato što nije investirano, koliko je raskinuto i da li uopšte ima neki ugovor raskinut zbog toga što nije zaštita zaposlenih sprovedena u skladu sa ugovorom o privatizaciji itd. Kada su u pitanju prava na besplatne akcije, želim da napomenem samo nekoliko reči. Pravo na besplatne akcije nije pravo kojim raspolaže gospodin Đelić, pa će on dati građanima Srbije to. To je obaveza ove države, koja je proistekla iz odredaba Zakona o privatizaciji 2001. godine. Tamo je stajalo da će se privatizacija završiti za četiri godine, a posle toga besplatne akcije će se podeliti građanima Srbije, svima. Naravno, sledeće 2003. godine, opet za četiri godine kraj, i sada imamo Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji koji ponovo pomera rok za 2009, a ne 2008. godinu. Kraj 2008. je nešto drugo, da je objavio tender. To mu izgleda kao ono za EU. Vlasti DOS-a su 2000. godine rekle da za sedam godina smo u EU, pa 2003. opet za sedam godina, pa 2005. opet za sedam godina, evo i sada - opet za sedam godina. Sasvim na kraju, kada su u pitanju besplatne akcije - to je pravo koje su građani dobili. Ovde je problem - da li je ovako zamišljena besplatna podela akcija pravedna, da li je pravična? Ne dovodim u pitanje da tako nije stajalo u zakonu, ali da li je pravično ako isto dobija i onaj koji nije počeo da radi i onaj ko jeproveo 40 godina radnog veka? Ali, o. k, ko neće podržati nešto da građanin dobije. Imam samo jedno konkretno pitanje, gospodine Đeliću. Ovim zakonom se suspenduje član 9a Zakona o javnim preduzećima. Da vas podsetim, član 9a Zakona o javnim preduzećima kaže - da se do 30 posto mogu preneti akcije bez naknade, 15 posto za besplatne akcije građanima, a do 15 posto zaposlenima u javnim preduzećima. Zašto do 15 posto? Zato što su to velika sredstva. Ali tamo stoji, gospodine Đeliću, još jedna odredba. Ono što ostane do tih 15 posto preneće se u Privatizacioni registar. Vi kažete u zakonu da se 15 posto deli, a šta je sa ovim drugim, ostatkom od 15 posto koji se nalaze u Privatizacionom registru. Da li su za toliko uskraćeni građani Srbije da ih dobiju. Kada su u pitanju zaposleni u javnim preduzećima, želim da ponovim, onakav predlog kako je Vlada dala da mogu da biraju, da li će dobiti akcije u visini od 200 evra ili novčanu naknadu. Mi smo, podržavajući sindikat, uložili amandman da treba da dobiju akcije, a ne novčanu naknadu. Sindikat je tu bio u pravu. Sada vidim da je Vlada to prihvatila i to je dobro. Zašto? Radnici javnih preduzeća nisu samo direktori koji imaju pet, šest, sedam hiljada evra platu, nego ogroman broj ljudi koji radi i te kako požrtvovano svoj posao za ne tako velike pare. Oni ne treba da budu privilegovani, ali ne treba da budu ni diskriminisani. Ako svi zaposleni imaju pravo na 200 evra akcija, onda i oni imaju pravo. Sasvim na kraju, gospodine Đeliću, taj član 9a je usvojen 2005. godine na zahtev SPS. Tada je SPS podržavala Vladu u Skupštini i jeste tada blokirala donošenje zakona iz dva razloga. Prvi razlog je bio da se isto tako omogući podela tih akcija u ovoj visini o kojoj sam govorio, a drugi razlog, gospodine Đeliću, za koji od vas tražim decidan odgovor - koliki procenat će biti prodaje javnih preduzeća. Tada smo upozorili vladu Vojislava Koštunice - ako Vlada bude prodala više od 50 posto vlasništva nad javnim preduzećima, odmah ćemo povući podršku i pašće Vlada. I sad vas upozoravamo, nikada nećemo pristati na to da Vlada ne ostane većinski vlasnik u javnim preduzećima. Dakle, da ne ostane vlasnik 51% akcija u preduzeću. Molim vas da date vrlo direktan odgovor, imajući u vidu da ovde u zakonu stoji da će istovremeno sa donošenjem ovog zakona Vlada usvojiti ili utvrditi i koncept prema javnim preduzećima. Malopre smo čuli od vas da ćete izaći sa strategijom, a za neka javna preduzeća i sa posebnim zakonom. Želim još jednom jasno da vam kažem, SPS nikada neće prihvatiti, nikada neće pristati, učiniće sve, do pozivanja građana i sindikata na proteste i bojkot, ako se Vlada opredeli da privatizuje više od 51% akcija javnih preduzeća. O detaljima govorićemo kada budu amandmani, kada bude bila rasprava o amandmanima, imaćemo dosta toga da kažemo i dosta prilika da damo gospodinu Đeliću da pruži konkretnih odgovora na sva ta pitanja. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104 Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a odnosi se na izlaganje gospodina Vladana Batića u prepodnevnoj raspravi. Molim predsedavajućeg da mi vreme citiranja ne uzme u obzir jer da bih dokazao da se za ovom govornicom vrlo često iznose neistine, otprilike da Kosovo i Metohija, Odbor za Kosovo i Metohiju i poslanici sa Kosova i Metohije u ovoj Narodnoj skupštini svakodnevno su otprilike crveni tepih za promotivnu kampanju gospodina Vladana Batića. Citiraću vam jutrašnje izlaganje gospodina Batića: "Evo ilustrativnog primera kako se troše pare. Kombinat Trepča imao je vlasništvo na poslovnom prostoru u Knez Mihailovoj ulici od 229 metara kvadratnih, dakle na najekskluzivnijem mestu u Beogradu. Direktor Kombinata Trepča, bez odluke Upravnog odbora, a predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju Narodne skupštine je inače član Upravnog odbora Kombinata Trepča, bez postupka oglašavanja ili licitacije, zaključuje ugovor sa kupcem koji prodaje ovaj ekskluzivni prostor po ceni od 2.200 evra po kvadratu, što je dva do tri puta jeftinije" itd. Onda na kraju se kaže: "To je priča o trošenju budžetskih sredstava, to je priča kako se država rasprodaje na doboš, to je briga o Srbima sa Kosova i Metohije, da ne govorim o kriminalu vezano za prodaju olovnog koncentrata Trepče. Ovde ima ljudi koji su članovi Upravnog odbora, predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju član je Upravnog odbora Trepče, pa bi bio red povodom rasprave o budžetu da nam ilustrativno objasni kako se maćehinski troše budžetska sredstva". S obzirom da u svemu ovome ama baš ništa nije tačno, to nije prvi put, jer očigledno je da gospodin Batić pravi razdor među Srbima na Kosovu, sad koje podatke i od koga on dobija za ovakav način optužbe, to ne znam, ali bi dobro bilo da se sa time prekine, jer Skupština akcionara vezano za ove navode holdinga RMHK "Trepča" je donela svoju odluku, znači skupština, ne upravni odbor, na predlog upravnog odbora je skupština akcionara donela odluku o utvrđenju nepokretnosti. To je 21. marta. Znači nije tačno da nema odluke. Onda kaže član 4. te odluke - komisija će sprovesti postupak javne prodaje prikupljanjem pisanih ponuda, u skladu sa Zakonom o prometu nepokretnosti. Oglas o prodaji objekta komisija će objaviti u jednom od dnevnih listova ili "Službenom glasniku Republike Srbije". Tačno je da sam član Upravnog odbora Trepče, ali od 25. 03, to je odluka Fonda za razvoj Republike Srbije, gde se imenujem za člana upravnog odbora Trepče. Znači, apsolutno se imaju dokazi da to nije tačno, kažem, opet, u nizu navoda gospodina Batića, pa ga molim...
Hvala, gospodine Milentijeviću.
Molim vas da završim, inače javiću se ponovo po Poslovniku, jer ova priča mora da ima svoj kraj. Tako da molim gospodina Batića, s obzirom da iznosi laži, a ovo je nepobitna u nizu, da se izvini meni kao predsedniku Odbora za Kosovo i Metohiju i svim radnicima Kombinata Trepčaa. U suprotnom da se za ovom govornicom odrekne imuniteta narodnog poslanika, pa da sve ono što iznosi za ovom govornicom dokaže na sudu. Hvala.
Hvala, gospodine Milentijeviću. Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS-a.
Poštovane dame i gospodo, poštovani gospodine potpredsedniče, poštovana gospodo iz Agencije i Ministarstva za privredu, molim zaista za pažnju jer se nadam da će izneti podaci biti dragoceni za informisanje o ovom postupku, centralnom postupku svih tranzicionih procesa u svim zemljama jugoistočne Evrope koje su imale preovlađujuću dominantnu društvenu ili državnu svojinu. Opet ću govoriti svojom metodom CIP - cifre ispred politike. Šest godina je prošlo nakon donošenja Zakona o privatizaciji 2001. godine u julu i zaista može da se izvrši neki bilans aktive i pasive. Novi zakon 2001. godine zasnovan na prodaji putem javne aukcije, javnog tendera kao isključivim metodama privatizacije, s tim što je onaj ostatak 30% kod aukcija se delio insajderima, a kod tendera 15% insajderima, odnosno bivšim i sadašnjim zaposlenim u tim preduzećima. Ima dosta kritika zašto nije korišćen dominantno princip opšte ili većinske vaučerizacije. Kao što se i pozivaju dosta ti koji su zagovornici, pozivaju se na profesora Aleksandra Bajta, koji kaže - nećemo da prodamo ništa što ne treba prodati, a prodaćemo sve što treba prodati. To je dobar metod, ali taj metod se mogao koristiti 1990. godine, kada smo imali 100% aktive, a ona je 2000. godine iznosila 40% od te osnovice iz 1989. godine. Tada, 2000. godine, metod dominantne vaučerizacije ili insajderske prodaje se nije mogao koristiti jer nije imalo supstance. Aktiva je bila spala na 40% u odnosu na nivo iz 1989. godine. Šta se do sada uradilo za prvih šest godina? Privatizovano je 1.900 firmi, oko 1.900 firmi, verovatno podaci nisu možda potpuno zadnjih dana ažurirani, putem tendera oko 90 i 1.800 putem javnih aukcija; raskinuto je oko 280 privatizacija, od toga sedam ili osam tendera, 280 ili 15%, kao što je već potpredsednik rekao. U istom periodu reprivatizovano, dakle, ono što je, kao što je trebalo sve firme da uradimo, što je privatizovano insajderskom privatizacijom od 1989, odnosno od 1990. pa nadalje, reprivatizovano je oko 900 firmi, gde imamo Hemofarm, Apatinska pivara, Čelarevo, Knjaz Miloš, Soko Štark, reprivatizovano, odnosno prodate akcije malih akcionara putem ponude za preuzimanje za velike pare zato što su imale aktivu. Prihodi od privatizacije u ovom intervalu su ostvareni sa oko 4 milijarde evra, gde je prodajna cena kao prvi atribut prodaje iznosila oko 2,4 milijardi evra, obavezne investicije kao druga sastavna komponenta obavezna 1,2 milijarde i obavezni socijalni program oko 0,4 milijarde. Svi znamo da je najveću prodajnu cenu od tih društvenih preduzeća imao Filip Moris, 400 miliona, itd. Ostalo je da se privatizuje od društvenih preduzeća, ali živih preduzeća još oko 700 i ta preduzeća se moraju privatizovati po izmenama i dopunama zakona, zaključno sa 31. 12. 2008. godine. Ostalo je takođe da se počne privatizacija i oko 30 preduzeća u restrukturiranju, takozvanih velikih sistema, koja su restrukturirana po posebnom programu Vlade, gde je bilo 70, a ostalo je da se dokrajči restrukturiranje još oko 30 i da se izvrši konačna privatizacija. Ostalo je da počne i da se završi vlasničko uređenje oko 17 republičkih i oko 450 lokalnih preduzeća, da se urede vlasnički ta tzv. javna preduzeća, ona koja će biti ili većinska državna, ili manjinski državna ili potpuno privatizovana, ali uglavnom njima sledi privatizacija. Tu bih rekao nekoliko, po mom mišljenju, osnovnih primedbi koje su pratile ovaj proces. Po mom mišljenju, najslabija tačka jeste što je trajalo šest godina. Privatizacija zahteva brzinu. Sve što se ovde izlaže kao greške, kao propusti, mnogo je manje od propadanja supstance kada u sudaru dve svojine nečije, odnosno privatne i ničije, odnosno društvene, susret nečije i ničije svojine zakonito rađa korupciju, a daleko je od principa jedne normalne, efikasne, tržišne ekonomije. Konačno, to smo mi plebiscitarno rekli, ceo parlament, cela država, time što smo u Ustavu ukinuli društvenu svojinu. Prema tome, to je prema mom dubokom uverenju osnovna greška, odnosno da nije iskorišćeno da se proces privatizacije u što većem broju subjekata privatizacije obavi. Drugi deo, već pomenuto odugovlačenje sa restrukturiranjem velikih sistema. Zna se da je u restrukturiranju 70 velikih sistema, po posebnom programu Vlade, uloženo 8 milijardi evra, oko 8, otpust dugova 7 i direktne subvencije iz budžeta milijarda, a da je dosadašnji prihod 300 miliona evra i da još 30 tih velikih sistema tzv. čeka na završetak restrukturiranja. Apelujem i kao pojedinac i ispred poslaničke grupe DS da se zaista požuri sa restrukturiranjem i konačnom privatizacijom tih 30 velikih sistem, jer uvek će troškovi biti veći od prihoda. Definitivno i za Bor, Prvu petoletku, EI Niš, IMR Rakovica, 14. oktobar, IMT, Prva iskra Barič, Fabrika kablova Jagodina, Zastava, FAP i ostali sistemi, zaista treba požuriti, jer su troškovi veći od potencijalnih prihoda. Tu u okviru privatizacije javnih preduzeća ima još uvek TOP kompanija, društvenih preduzeća. Npr, Beogradski i Novosadski sajam, to su TOP kompanije, Geneks, Ikarbus, Petrohemija Pančevo, Heba, PKB korporacija, Zavod za udžbenike, ne znam da li je on dobio poseban status, i još neka preduzeća gde se mogu ostvariti određeni privatizacioni prihodi, gde treba očekivati. U ovoj prethodnoj grupi teško se mogu očekivati posebno veliki privatizacioni prihodi. Bez obzira ko šta bude govorio i bez obzira koliko sindikati budu govorili, ostaćemo bez posla, pa oni nemaju posla 10 godina zadnjih, 20 godina nemaju posla. Onda sledi jedan veliki vruć krompir koji stalno ne sme da se uzme u ruku, a mora se jednom uzeti u ruku. On je pomenut i sreća je što je ovim zakonom o opštoj vaučerizaciji, početku opšte vaučerizacije, praktično, imperativno, postavljena norma da se javna preduzeća moraju privatizovati do 2010. godine. Jer, u suštini, to je najteži deo privatizacije. Radi se i o političkim, ekonomskim snažnim značajnim subjektima, gde je vrlo teško ući u jednu radikalnu privatizaciju. Sve zemlje Evrope su baš na primeru tih velikih javnih preduzeća ili gubile ili dobijale bitku. Mislim da je sada sazrelo vreme i jednoglasnost u Vladi da se uđe u restrukturiranje i povećanje efikasnosti, pod dva, i pod tri, definitivno vlasničko uređenje javnih preduzeća, i republičkih i lokalnih. Prva mera koju sam rekao, prva mera koja je već počela odnosi se na opštu vaučerizaciju prvih šest velikih javnih preduzeća kroz izdvajanje 15% akcija za davanje svim punoletnim građanima. Zaista, ne da to treba pozdraviti, gospodo, nego treba pitati zašto to nije ranije urađeno. Samo to može biti pitanje odgovarajuće, jer konačno imamo i uporedne primere, sve zemlje su u određenoj meri, posebno one koje mi pominjemo, izvršile vaučerizaciju. I to, da li će to vredeti 1.000 ili 500, ili 2.000 evra, to je zaista vrlo važno, ali mora se prvo skočiti pa onda reći hop, gospodo. Moramo prvo skočiti i početi restrukturiranje i opštu vaučerizaciju. Ovo je taj prvi korak. Mi smo imali 40% BDP, sad imamo 65. Prvi kao neki analitičar ekonomski sam nezadovoljan tim tempom, ali je jedan nivo 65% BDP, a jedan je nivo 40%. Mi smo imali plate, ponavljam, 57 evra 2000. godine, sada su 350 evra. Možda kupovna moć nije toliko puta rasla, ali je daleko veća. Ko god objektivno posmatra, ako posmatra kroz bezbojne naočari, a ne kroz ružičaste, niti kroz crne, on to mora reći. Ljudi su dobili veće plate, veća primanja, imaju mogućnost kredita i ono što od vremena Ante Markovića nisu radili, a to je da kupuju televizore i frižidere, pa i kola, sada su počeli. Gospodo, to svi vidimo. Još nekoliko reči o dva zakona. Na Odboru za privatizaciju u ime naše grupe i po svom ličnom mišljenju predložio sam već da se briše ovo alternativno pravo na novčani iznos, na novčani bonus za radnika javnih preduzeća. Dovoljno je da im se da maksimum koji je važio za sve ostale radnike. Nisam podneo amandman, napisao sam amandman, nisam ga podneo zbog toga što je rečeno da je Vlada sama postigla dogovor da se taj alternativni oblik prava za sadašnje i bivše radnike javnih preduzeća da se briše, da ostane samo pravo na akcije. Mislim da je to jedino bitno, da se time postiže da će ti radnici imati maksimum prava pod jedan, i pod dva da se berza, Beogradska berza koja je počela 2004. godine da radi i bez obzira na te svoje fluktuacije i na povlačenje kapitala i na padanje akcija, ona je živ organizam. Mi danas trgujemo ili ne trgujemo, ali veliki broj fizičkih lica danas trguje na beogradskoj berzi, kupuje i prodaje, otvara vlasničke račune, ide kod investicionih fondova, ide kod brokera i radi sa akcijama. Trebalo bi da nas ima sve više, a time ako četiri miliona ljudi uđe na tu berzu ona može samo ojačati, ona može samo osnažiti. Nema tu nikakve partijske logike i navijanja. To je fakat, to je činjenica. Kako će biti to ćemo videti. Imamo stope rasta, da mora biti 6, pa 6,5%, pa 6,5% do 2010. godine. Ako ne bude, gde ste gospodine ministre? Šta ste rekli ako ne bude? Sedam posto će BDP rasti 2007. godine. Ako to ne bude neko treba da odgovara. Ako ne bude iduće 6%, tu smo, a ne da kažemo da sumnjamo u sve što nosi atribut tržišne ekonomije, a svi se kao zalažemo za tržišnu ekonomiju. Ne može i jare i pare. Još jedan poseban aspekt koga bih posebno predložio i sugerisao, u ime čitave poslaničke grupe. Naši ljudi, prosečan građanin nije uopšte obrazovan i edukovan u pogledu znanja, u pogledu saznanja o akcijama, obveznicama, fondovima i svim ostalim atributima sekundarnog tržišta. Zbog toga predlažem i molim potpredsednika Vlade da se i preko javnog servisa obrazuje serija informativnih emisija o ovom zakonu i uopšte o trgovini akcijama, obveznicama i da se posebno, preko organa lokalne samouprave i preko centara za socijalni rad, koji pripadaju Ministarstvu za rad i socijalnu politiku, izvrši edukacija onih ljudi nepismenih, polupismenih, koji uopšte ne znaju o čemu se radi. Njih je po procenama oko 300 do 400 hiljada. Hajdemo da njih uključimo zaista, pa neka to bude tih 1.000 evra, 500 evra, ali za te ljude je 500 evra veliko. Na kraju, zaista mislim da, bez obzira na naočare, ružičaste ili crne, kada se radi o tržišnim zakonima, ovi zakoni će zaista biti usvojeni jednoglasno ili skoro jednoglasno i u tom smislu pozivam vas da glasate za.
Hvala, gospodine Vujadinoviću. Inspirativno kao i uvek. Reč ima potpredsednik Vlade, gospodin Božidar Đelić.
Prvo, želeo bih da pomenem nekoliko stvari. Prva stvar se tiče načina privatizacije. Želim da kažem da ovih šest preduzeća ne rade u istim granama i njihova situacije je podosta različita. Teško je uporediti situaciju jednog Telekoma Srbije, koji se veoma dobro nosi, hvala mu i svima onima koji rade tamo, sa konkurencijom, dva veoma jaka međunarodna konkurenta na našem tržištu, i našao je mogućnost da uđe na tržište Bosne i Hercegovine i Crne Gore. Uz to, dobijajući podršku najveće finansijske organizacije na svetu, koja je dala kredit od 700 miliona dolara bez ikakve suverene garancije. To je mera napretka koju je doživeo Telekom Srbije i mogućnosti koje to preduzeće otvara za one koji će dobiti besplatne akcije u tom preduzeću, a da Srbija nema nikakvu žurbu da izvrši bilo kakvu većinsku privatizaciju tog preduzeća. Doći će vreme kada ćemo razgovarati o modelu, ali sigurno je da za Telekom Srbije u sledeće tri godine nije potrebna nikakva većinska prodaja. Mnogo je verovatniji izlazak na berzu, koji bi omogućio dokapitalizaciju, tako da se refinansira i ovaj kredit, dobiju dodatna sredstva da bi se razvili i da Telekom Srbije bude ono što je, na primer, mađarski ''Matav'' uspeo da uradi, a to je da ima regionalni pristup i mislim da ćemo na taj način imati izuzetno snažno preduzeće. Što se tiče JAT ervejza, situacija je drugačija. Znamo da je Vlada Republike Srbije posle tendera dobila privatizacionog savetnika koji će do kraja godine dati određene predloge. Postoji snažno interesovanje nekoliko preduzeća za strateško partnerstvo i Vlada će do kraja godine odrediti koji će to biti model. Budite sigurni da će to biti na način na koji će se sačuvati ime, sačuvati zastava naše zemlje nad tim avionima, budite uvereni da će uslovi biti sigurno da strateški partner obezbedi nove avione koji će omogućiti svakodnevne veze Beograda sa prestonicama u okruženju i to će ojačati mesto Beograda i naše zemlje Srbije kao regionalnog lidera, i napokon naravno odgovarajuće investicije, uz širenje poslovanja JAT ervejza i isto tako unapređenje situacije zaposlenih. Vidimo na ta dva primera razliku. Isto tako možemo reći da EPS ni na koji način neće biti privatizovan većinskom metodom, da za EPS ono što predstoji to je da se izgrade dodatni kapaciteti i to ne mora ići u sledeće dve godine kroz otvaranje kapitala, već kroz zajedničko ulaganje sa strateškim partnerima, naravno kroz otvoreni tender. Što se tiče NIS-a, postoje dve mogućnosti. Jedna je manjinska privatizacija, druga je većinska. U svakom slučaju, to će se uraditi u interesu Srbije i na taj način da mi povećamo naš kapacitet da postanemo regionalna velesila u domenu energetike. Znate da je Vlada Ruske Federacije predložila određeni memorandum, on se razmatra. Radna grupa je formirana i naravno ovaj dom će biti u potpunosti upoznat sa eventualnim rezultatima tih diskusija, jer kao međudržavni ugovor i sporazum on će proći verifikaciju Skupštine. U svakom slučaju, to će se uraditi na način koji će povećati vrednost svih tih preduzeća i omogućiti liderstvo našoj zemlji i u tom domenu. Što se tiče Galenike, ona je na jednom otvorenom tržištu, ima nekoliko snažnih konkurenata i ovaj proces je ovde da obezbedi dodatna sredstva da izgradi nužne pogone koji će omogućiti sertifikaciju. Ona ima do 2009. godine, ako se ne varam do juna 2009. godine, da dobije odgovarajuće sertifikacije, da bi mogla da se nosi sa međunarodnom konkurencijom koja postoji ovde. Naša zemlja ima nekoliko interesantnih preduzeća u tom domenu. Neka su u domaćem vlasništvu, neka u inostranom. U svakom slučaju, imamo realnu šansu da budemo zemlja farmaceutske industrije i ovaj program će to omogućiti Galenici. Što se tiče Aerodroma, nikakva većinska prodaja ne dolazi u obzir. Naravno, treba obezbediti dodatna sredstva za širenje poslovanja Aerodroma. On je prva stvar koju vide svi stranci koji dođu u našu zemlju. Istovremeno, za naše građane i za poslovne ljude to je isto kapija kroz koju oni idu u svet. Isto tako to je velika ekonomska šansa. Daću samo jedan primer, ne da je to uporedna cifra za nas, ali u Velikoj Britaniji ''Hitrou'', londonski aerodrom, predstavlja 3% ekonomije cele zemlje, tako da veliki broj aktivnosti i dodate vrednosti su moguće oko Aerodroma. I jedno zajedničko ulaganje kroz međunarodni tender za izgradnju kargo centra u Beogradu je dodatni infrastrukturni poduhvat koji će preduzeti naš aerodrom. Oko ovog pitanja koje je jedan poslanik pokrenuo još će biti rasprave na Vladi. Idemo prema usvajanju jedne strategije za svako od ovih preduzeća i vidimo da imaju specifični položaj. Druga stvar koju želim da napomenem, to je da naravno Vlada Republike Srbije će uraditi sve da svi građani koji imaju pravo na ove akcije dođu do ovih akcija. Jedno od ključnih merila uspeha ovog programa je da li oni koji su u najtežoj situaciji u ovom momentu, a imamo i dalje veoma veliki broj teških situacija, od ljudi koji nemaju stalnu adresu, ljudi koji još nemaju sređene lične papire, to će biti mogućnost, istovremeno i velika akcija na terenu će biti sprovedena, i to ne samo komunikacija preko sredstava javnog informisanja, nego i na terenu, da obezbedimo da kroz ovu akciju dodatno, ako smem tako da se izrazim, socijalizujemo, obezbedimo najugroženijima da postanu punopravni članovi našeg društva. I ponavljam, nije slučajno zašto jedan od uslova da se dođe do akcija to je da budu upisani na birački spisak. Moramo da obezbedimo i kroz ovaj proces, koji obezbeđuje značajnu dobit za svakog građanina ove zemlje koji još nije učestvovao u procesu privatizacije, da postane punopravni građanin, kao neko ko glasa, pa neka glasa za koga hoće, ali da glasa, da bude aktivan učesnik našeg života, političkog života, javnog života naše zemlje. S druge strane, dolazeći u posed vrednih akcija, da postane aktivni učesnik i ekonomskih procesa, a kroz taj postupak da obezbedi značajnu dobit za sebe, za svoju porodicu. Hvala puno na vašoj pažnji.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Po Poslovniku narodni poslanik Zoran Krasić, pa Rajko Baralić, pa Veroljub Arsić.
Gospodine Albijaniću, mislim da ovo što je gospodin Đelić rekao jeste delimično nešto što se uklapa u član 136. našeg Poslovnika, ali da je nedovoljno. Izuzetno mi je drago što poslanik vladajuće stranke iz Demokratske stranke je izašao za govornicu i saopštio neke statističke podatke. Ali, bilo bi dobro da te podatke Vlada dostavi i ovoj grupi poslanika koji pripadaju opoziciji. Zašto? Odnosi se na podatke o broju privatizovanih preduzeća, efektima te privatizacije itd. Ništa nije strašno, nema tu nikakvih tajnih podataka. Ali, zašto je potrebno da se ti podaci dostave? Da bi mi kritički sagledali dosadašnji tok privatizacije, jer ukoliko nemamo takvih podataka, onda publika može da ostane zbunjena, kada izađe poslanik vlasti, kritikuje vlast i onda na kraju, u poslednjoj rečenici saopšti nešto što apsolutno demantuje sve ono što je prethodno rekao. Imam taj feler da namećem teme, pa sada namećem temu za pravilnu primenu člana 136. našeg Poslovnika. Tražio bih da nam Vlada odgovori koje su zamisli privatizacije, koji je cilj privatizacije? Da li samo da se definiše ko je vlasnik te imovine? Da li je možda cilj da se prikupe sredstva za neke nove investicije, da država investira? Da li je možda cilj da se popune neki socijalni fondovi, što ne sporim da može da bude jedan od vrlo važnih ciljeva? Ili je cilj da se napuni budžet kako bi Vlada kupila nova kola, zaposlila što više svojih partijskih kadrova i na drugi način situirala onu drugu stranu iz društvenog ugovora? Naravno, očekujem da Vlada odgovori kakav je bio socijalni dogovor za ovih šest i po godina, jer bez socijalnog dogovora nemoguće je da se sprovede neka transformacija, pogotovo jednog društva koje se nalazi tako dugo u tranziciji. Još jedna stvar koja je vrlo bitna, a ako se ima u vidu iskustvo nekih drugih država koje su prošle kroz taj bolni tranzicioni period, na koji način je Vlada štitila ceo proces? Česi su imali, recimo, između dve i tri milijarde maraka u to vreme pomoći iz inostranstva da bi njihova centralna banka očuvala stabilnost valute, kako ne bi došlo do poremećaja. Sada kod nas od onih šest i po milijardi koje su bile na granici kada je paljena Savezna skupština, naravno, nema ništa. Kod nas je prvo krenuto sa bankama. Mislim da je redosled malo pobrkan. Što se tiče neke socijalne pravde i socijalne ravnopravnosti u tranzicionom periodu, krivo mi je što sam zaboravio mobilni. Je l' vi znate, gospodine Đeliću, da imate to preduzeće za gas, naše centralno, koje je veliki gubitaš? Ali, kada se saberu svi prihodi čelnika tog preduzeća, to je devet hiljada evra mesečno u dinarskoj protivvrednosti. Kako onda može ta vaša privatizacija da bude socijalno pravedna, uspešna, stimulativna, blagonaklona, kada imate nekoga ko radi za manje od 100 evra mesečno i nekoga ko prima 9 hiljada evra mesečno? Ipak, sit ne veruje gladnom.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, gospodine Đeliću, drugi put danas vi iz Demokratske stranke dezavuišete jedan postupak koji se naziva: podnošenje amandmana. Molim vas da to ne radite. Nemate za to ni jedan razlog. SPS je podnela na ovaj zakon, kao i na sve druge zakone, brojne amandmane, shodno svojoj političkoj proceni. Između ostalog, i amandmane koji se tiču čl. 23. do 27. koji su ovde spomenuti kao bonus. Vi ste, gospodine potpredsedniče Vlade, u uvodnom izlaganju rekli da je Vlada Republike Srbije podnela amandman i da neće više biti bonusa, a to je rekao i gospodin Vujadinović, da je on upravo hteo i samo što nije, pa kada je obavešten, onda to nije učinio. A stvari stoje ovako: SPS sve svoje amandmane na ovaj zakon je podnela 12. 12. u 10,10 časova; G 17 plus istovetne amandmane podnela je 12. 12. u 12,05 časova. A onda, ne lezi vraže, Vlada Republike Srbije podnosi iste amandmane, G 17 povlači amandmane i vi ovde saopštavate političku odluku da ste vi dobri i lepi i da 600 hiljada članova Nezavisnog sindikata s vama jeste postiglo dogovor. A ja vas obaveštavam da to ništa niste morali da radite. Imali ste sve te amandmane, pažljivo ih pogledajte, preuzmite političku hrabrost pa ih prihvatite, jer ih je podnela SPS i recite – ovo su amandmani kojipopravljaju zakon na način kao što odgovara sindikatu. Tuđe perje ne priliči nikome. Dakle, vaša je stvar kako ćete to da radite. Što se mene tiče, nemoralno je da to Vlada čini kada dve poslaničke grupe imaju takve amandmane. To nije fer. To u političkom smislu nije fer. Naročito nije fer prema poslanicima opozicije. Gospodine Đeliću, dugo se mi ovde borimo i znamo, i daće bog još ćemo, ali nema potrebe to da radite. Nije nikakva sramota prihvatiti jedan ili pet amandmana jedne opozicione poslaničke grupe. To je potpuno čista pozicija. Nama vaša vlast, vaša većina prihvata amandmane, gotovo po svakom zakonu u proteklih nekoliko meseci, jer su takvi da se prosto ne mogu odbiti. Neki od amandmana budu prihvaćeni. Evo, pogledajte, po svakom zakonu. Dakle, ovo je trebalo da uradite. To je bilo časno. Ovo što ste uradili spada u domen niskog političkog udarca. Ovo je niska politička borba i moj je posao da vam kažem da ovde ne sedim zbog toga da podižem dnevnice, moj posao je ovde da sedim, da lovim vaše greške, da vas političkih raskrinkam i da dokažem da radite stvari na neprincipijelan politički način. Zahvaljujem. Očekujem da se izvinite poslanicima SPS zbog načina na koji izlazite u susret radnicima, odnosno Samostalnom sindikatu. Mi podržavamo to što ćete vi to prihvatiti, ali sam bio dužan da vam kažem na koji način to radite.
Hvala, gospodine Baraliću. Možda je sindikat svima dostavio amandmane, a vi ste bili najbrži. Narodni poslanik Veroljub Arsić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, vama o kršenju Poslovnika više neću govoriti, kada ga vi kršite, jer vi ste beznadežan slučaj, o tome ne vredi govoriti.
Nemojte, gospodine Arsiću, samo recite kada sam prekršio?
Ne vredi na to obraćati previše pažnje. Što se tiče mog kolege iz Demokratske stranke, iskoristiću to pravo da mu odgovorim za sve ono što je rekao za ovom govornicom sličnim rečima kojima je on to rekao, ali prihvatljivijim za građane Srbije. Znači, ne postoje dve prizme i dva pogleda. Vi ste upravo rekli građanima Srbije da će da ostanu bez posla i da je to dobro za njih. Ništa drugo niste rekli. Mišljenje SRS je da to nije dobro ni za njih ni za državu. Kažete - nisu imali pravi posao 10, 20 godina unazad. Ne bih se s time složio. A čak i da jeste tako, je l' treba da ih ubijemo? Je l' ne treba da im damo da oni zasnivaju porodicu, je l' ne treba da im damo da školuju decu? Je l' ne treba da im damo da se leče? Vi ste sve to rekli pred podnošenje kandidatura za predsednika Republike Srbije. Drago mi je što ste jasno i glasno rekli ša misli DS građanima Srbije. Postavljam pitanje zašto, koji je razlog. Da bi vaše kolege iz DS, iz ove vladajuće većine, imale platu recimo po 600.000 dinara. Znači, NIS mora da podiže cene naftnim derivatima, da utiče na cenu hrane, da bi direktor NIS-a primao platu od 600.000. Hajde nećemo JAT, nećemo Aerodrom. Šta je sa ŽTP? Podižemo kredit. Zašto? Da bi direktor primao platu od 300-400 hiljada. Sva ona usta koja će zbog privatizacije da ostanu gladna, po vama, treba da ih poubijamo da ne biste morali na njih da trošite novac. Još nešto, lepe šarene laže pričate, lakše je kupiti frižider i kupiti auto, ima kredita. Uporedite te kredite sa kamatnim stopama koje su ovde sa zemljama iz EU. Što ih u nečemu ne kopirate, u čemu treba, a neu ovome. Nisu ni blizu, dva, dva i po, tri puta više. Kad pričamo o tim vrednostima, moram da priznam da ste u nečemu bili u pravu. Lakše je danas od jedne prosečne plate, gledajući paritet plata i robe, kupiti frižider ili automobil. Možda vam je ranije trebalo 500 plata za frižider, sad vam treba 300 plata. Ali, koliko puta je skuplja hrana? Koliko puta je skuplja struja? Koliko puta su veći troškovi života? Koliko je skuplje školovanje za decu? Koliko je skuplje lečenje dece? Koliko su skuplji fakulteti? Kad to saberete i oduzmete, vidite koliko vam ostaje, mnogo manje nego pre 5. oktobra.
Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, predsednica poslaničke grupe G17 plus. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine potpredsedniče Vlade, drage kolege narodni poslanici, ukratko ću reći o Predlogu zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Bavila sam se više primerima iz regiona i na tome sam bazirala svoj govor. Niko do sada nije delio besplatne akcije na način kako će to biti urađeno u Srbiji, zato što se u ovakvom postupku ne dobijaju vaučer bez pokrića, već realne pare kroz akcije. Ovim zakonom se, na neki način, ispravljaju nepravde iz prošlosti u meri u kojoj je to moguće, ako je to uopšte moguće, a pojačava se i ubrzava proces restrukturiranja i privatizacije javnih preduzeća. Po podeli besplatnih akcija najsvetliji primer je Slovenija, koja je to uradila još početkom '90. godina, odmah nakon otcepljenja. Njihov primer niko iz regiona nije iskopirao, a podela besplatnih akcija nije baš bila popularna među našim komšijama. Dakle, privatizacione vaučere dobili su svi građani Slovenije. Oni koji su 1993. imali do 20 godina, dobili su vaučer ili sertifikat od 100.000 tolara, to je sadašnjih oko 1.300 evra. Ovi vaučeri nisu mogli da se unovčavaju, već samo da se njima kupuju akcije u preduzećima. Građanima do 30 godina starosti pripalo je 200.000 tolara, odnosno oko 2.600 evra, a oni građani do 40 godina starosti dobili su 300.000 tolara ili oko 3.900 evra. Građani koji su imali do 50 godina dobili su 400.000 tolara ili 5.200 evra, a stariji od 50 čak 500.000 tolara ili 6.500 evra. Postojala je i mogućnost dobijanja popusta od 50% ako se kupe akcije u firmi u kojoj građanin i radi. Slovenci su sami birali za čije akcije će iskoristiti vaučere. Najmudriji su bili oni koji su ih iskoristili za kupovinu akcije Mure, Uniona, Leka Krke, Pivovarne Laško, ali akcije tih kompanija su stalno rasle i danas su te kompanije veoma uspešne. U Sloveniji je, međutim, bilo i gubitnika. To su bili oni koji su uložili vaučer u neprofitabilna preduzeća. Akcije su pale, nije bilo dividendi i sertifikati su postali samo bezvredni papiri. U jednom trenutku, pred kraj privatizacije, dogodilo se da je kod građana bilo više vaučera nego imovine za privatizaciju. Što se tiče građana Hrvatske, oni nisu dobili besplatne akcije, već su imali povlastice prilikom kupovine na berzi. Prvi put po metodi inicijalne javne ponude građani su kupovali akcije naftne kompanije ''Ina'' u vrednosti do 5.000 evra, a i mnogi građani Hrvatske se nisu libili da uzmu kredit ili prodaju stan kako bi kupili ove akcije. Cena u javnoj ponudi je bila 1.690 kuna, odnosno 230 evra iprvog dana trgovanja akcije Ine su na Zagrebačkoj berzi skočile za 28%, uz ukupan promet od skoro 190 miliona kuna, odnosno gotovo 26 miliona evra. Prvog dana na berzi svaki građanin koji je učestvovao u inicijalnoj javnoj ponudi Ine zaradio je 90 dolara po akciji. Slučaj Hrvatskog telekoma je svež, mislim da je većina nas za to čula, ako ne i bliže pročitala. Tu je vlada putem javne ponude prodala 32,5% akcija i to 25% građanima i 7% institucionalnim investitorima. Cena akcije u javnoj ponudi je bila 265 kuna, odnosno 36 evra, a prosečan paket 15.100 kuna, odnosno 2.070 evra. Cena po akciji već prvog dana je porasla za 115 kuna i to je rast od 43% ,u toku dana je izlazila do nivoa od 419 kuna. Građani koji su prodali pakete od 63 akcije prvog dana po ceni od 419 kuna, zaradili su čak 1.328 evra. U Mađarskoj primena ovog metoda inicijalne javne ponude kod mađarske kompanije za prevoz putnika Nabi iz 1997., jedna je od najuspešnijih inicijalnih javnih ponuda u ovoj zemlji, jer su akcije skočile, a kompanija ojačala. Dobar primer je i kod Mađarskog MOL-a, koji sada vredi 13 milijardi evra. I u Rumuniji imaju iskustva sa inicijalnom javnom ponudom. Jedan od najuspešnijih je bio slučaj kompjuterske kompanije Flamingo internacional iz jula 2005. Moram da kažem da ni Bugarska nije loš primer, a dve banke su imale značajan uspeh. Prvog dana trgovanja ''Corporatecommertial bank'' imala je skok od 30%, a nedelju dana kasnije ''First investment bank'' je porasla za 13%. Da se sad vratimo na Srbiju, kad smo videli kako je to urađeno u regionu. Svi koji do sada nisu dobili besplatne akcije u procesu privatizacije ovim zakonom dobijaju pravo na njih. Zaposleni u javnim preduzećima dobijaju pravo da pre otpočinjanja privatizacije u svakom od navedenih šest preduzeća upišu akcije, a tih šest preduzeća su EPS, uključujući i elektromreže Srbije, Rudnik Resavica, kopovi Kosova, termoelektrane Kosova, elektro Kosmet, NIS, uključujući i Trans-naftu i Srbija gas, JAT, Telekom, uključujući i PTT Srbiju, Aerodrom Beograd i Galenika. Svi punoletni građani koji su stekli punoletstvo 31. decembra 2008., a imaju državljanstvo Srbije najkasnije do 30. juna 2007., imaju pravo na besplatne akcije i svi dobijaju podjednako. Celokupna masa sredstava za građane deliće se na oko 3.850.000 osoba, a računica govori da će građanima biti podeljeno oko četiri milijarde evra. Ovaj zakon je obaveza nasleđena još od 2001. godine. Da nije bilo ovog predloga o kome danas raspravljamo, iz Privatizacionog registra bi moglo da se dobije 50-60 evra po osobi. Ideja je da se ovim predlogom ubrza proces privatizacije i listiranja izlaska javnih preduzeća na berzu. Besplatne akcije su motiv da se kroz proces restrukturiranja promene vlasništva i način funkcionisanja na berzi brže skine svaki veo tajnosti o poslovanju javnih preduzeća. O tome smo više puta raspravljali u ovom parlamentu. Neću govoriti mnogo o detaljima. Čuli ste to i od potpredsednika Vlade i pojedinih narodnih poslanika. Samo ću reći da je procena da je tržišna vrednost svih šest javnih preduzeća u momentu privatizacije oko 25 milijardi evra. Računica kaže da je 15% te sume tri milijarde i 750 miliona evra, da se toj sumi dodaje novac od već privatizovanih 68 preduzeća metodom tendera, što iznosi oko 250 miliona evra. Kada se podvuče crta, ukupna suma za građane je oko 4 milijarde evra. Kada se doda ono što mogu da podele i dobiju zaposleni i bivši radnici šest javnih preduzeća, ukupna suma koja će biti podeljena iznosi 4,75 milijardi evra. Važno je reći da su ovo procene, a da stvarne tržišne vrednosti mogu biti i veće, a mogu biti, što se ipak vrlo retko dešava, niže od ove sume. Može biti da ovaj predlog nije idealan, da nije ni najbolji, ali je po prvi put predviđeno da i običan čovek dobije neki realan novac, jer je učestvovao u stvaranju onoga što je nacionalno bogatstvo i vrednost. Ovaj zakon će svakako ubrzati privatizaciju, naterati javna preduzeća da izađu na berzu, usmeriti pažnju investitora prema nama, pripremiti sve nas za pravila i principe tržišta EU. Znači, pored para za obične ljude, to je sasvim dovoljno od jednog zakona. Što se tiče ovih izmena o kojima je govorio gospodin potpredsednik Vlade, mi znamo da su sindikati obilazili, da tako kažem, sve poslaničke grupe i da smo svi, na osnovu onoga što su sindikati zahtevali, podnosili amandmane. Neke od tih amandmana Vlada je prihvatila, a ključno je to što su sindikati ipak rešili da ne moraju da na sopstvenom referendumu u sopstvenoj firmi da se opredeljuju između bonusa i akcija. Meni se čini da je ponekad bolje da ljudima ne date pravo izbora, nego da propišete šta treba da se uradi, jer kada im date pravo izbora, onda ih zbunite, pa se većina boji da li će manjina biti zadovoljna, onda se manjina boji da će ih većina preglasati. No, da ne elaboriram dalje. U svakom slučaju, u naknadnim razmatranjima i razgovorima sa relevantnim sindikatima zaključeno je da se u određenoj meri komplikuje ostvarivanje prava zaposlenih i bivših zaposlenih i da je na taj način doneta odluka da se ukloni koncept novčane naknade ili bonusa, kako je to bilo u prvobitnom predlogu zakona, iz celokupnog teksta. To su tražile određene sindikalne organizacije, a mi narodni poslanici smo te predloge izneli Vladi i na kraju, kada dobijemo prečišćen tekst zakona, videćemo šta je sve od predloga usvojeno. Hvala na pažnji.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Po Poslovniku, narodni poslanik Slaviša Topalović. Nije valjda predsedavajući prekršio Poslovnik?
Gospodine Albijaniću, pročitajte Poslovnik, pa mislim da će vam biti jasno. Član 225. Hteo bih da se osvrnem na izlaganje gospodina Vujadinovića.
Rekao sam da niko ne sme da dira gospodina Vujadinovića ovde u Skupštini.
Da li ste vi neki supermen? Malopre smo čuli od gospodina Vujadinovića hvalospeve kako se odlično živi u Srbiji otkako je DOS došao na vlast, kako svi mogu da uzmu kredite, da se zaduže i prezaduže, kako su velike plate, kako je kupovna moć povećana. Evo vam nekoliko podataka, gospodine Vujadinoviću, i vama iz DOS i iz DS, jer ostalih nema, valjda je pukla ta vaša koalicija. Od privatizacije Robnih kuća je dobijeno 2,6 milijarde dolara. Do tada ste imali 2 milijarde dolara direktnih investicija uloženih u našu zemlju. Od 2 milijarde dolara direktnih investicija, stopa nezaposlenosti raste. Znači, pored toliko ulaganja. Ne znam gde je sada potpredsednik Vlade Božidar Đelić, on je izašao. Da je tu, sada bih mu objasnio. Od njega samo želim da čujem, kao i građani Srbije, kako je uspeo na svoje ime da uknjiži 11 miliona evra akcija Meridijan banke, a posle objavljivanja u štampi i posle govora poslanika SRS u Skupštini o tome, odjednom Božidar Đelić nema ni jednu akciju u Meridijan banci. Znači, gde je trag tih njegovih akcija u vrednosti od 11 miliona evra, kada porez nije platio, ako ih je prodao, kome je prodao, gde su te akcije završile i na koji način je on to stekao? Žao mi je što je izašao. Da se vratimo na ovo. Stopa nezaposlenosti je u porastu. To je rekao pre dva dana i vaš ministar finansija gospodin Cvetković. Opet kažem, od dve milijarde direktnih investicija, ni jedno radno mesto. Koliko to investicija treba da bude uloženo u Srbiju da bi se stopa nezaposlenosti umanjila ili skroz svela na nulu? Koliki je to novac, ako vama nije dovoljno dve milijarde ni za jedno radno mesto? Gospodine Vujadinoviću, zaboravili ste u svom govoru da kažete i da se osvrnete na to koliko je građana Srbije ostalo bez posla, bez plata i bez svog radnog mesta. Nedavno sam pričao ovde o Aerodromu ''Nikola Tesla'' i 440 radnika koji su ostali bez posla otkako im je došao novi direktor Bojan Krišto iz G17, šifrovane stranke. To su vaši, gospodine Albijaniću. Vi ste mi pretili da ćete odmah izaći na repliku posle toga, ali ste izašli iz sale. Samo još jedna rečenica. U kojoj vi zemlji živite kada ne znate kako narod živi u Srbiji i koliko ljudi je ostalo bez posla u Srbiji?
Replika, narodni poslanik Dragan Vujadinović.
Poštovana gospodo, veoma kratko. Jake i prejake reči izađu i zaborave se, ali cifre ostaju. Cifre su, i vreme, i nama i svima sudija (da, i taj članak). Cifra je pobednik i ona kaže ovo što sam, praktično, citirao. Drugo, nikada nisam rekao da je dobro, niti to mislim. Ni blizu nije dobro, ali je, gospodo, bolje, mnogo je bolje. To cifre kažu.
Gospodine Vujadinoviću, ako sam vas dobro razumeo, vi kažete da je matematika kraljica nauka? Hvala. Konačno, prelazimo na redosled narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Lazarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, u ovoj objedinjenoj raspravi danas imamo na dnevnom redu, dva vrlo bitna zakona, čini mi se, pre svega za građane Srbije, dakle, Predlog zakona o izmenama Zakona o privatizaciji i ovaj drugi zakon o kome ću nešto više govoriti, a to je Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju ostvaruju građani u procesu privatizacije. Dakle, o privatizaciji ste mogli da čujete podrobnije. Na jedan, čini mi se, fleksibilniji i pravičniji način uređuje neke delove koji se tiču privatizacije u budućnosti, za ove firme koje su preostale da se privatizuju. Onemogućavaju one sa sumnjivim kapitalom da učestvuju u privatizaciji, a negde je i fleksibilniji prema radnicima, koji prosto imaju svoja prava koje moraju biti zaštićena u onom radu koji se tiče da ako tri meseca, recimo, ne primaju platu i one minimalne zarade, može da se raskine taj proces privatizacije. Ovaj drugi zakon, a čini mi se da je značajan, pre svega zanimljiv je za građane, za bar četiri miliona građana Srbije. To je Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu u procesu privatizacije. Moram da napomenem da ovaj zakon, zapravo, proističe iz obaveze Zakona o privatizaciji iz 2001. godine, koji propisuje da će i oni građani koji nisu učestvovali, to jest nisu dobili akcije u privatizaciji, dobiti akcije pa da se privatizacija završi, a da će dobiti te akcije koje su išle u privatizacioni fond. Dakle, 15% od svakog preduzeća koje se privatizovalo bile su u privatizacionom fondu i sve te akcije za ovih 68 preduzeća vrede, po procenama, negde između 200 i 250 miliona evra. Kada bi se to podelilo na četiri miliona građana koji do sada nisu ostvarili ovo pravo od prodaje društvene imovine koju su i oni stvarali, to bi bila mala suma koju bi građani dobili, čini mi se da bi bilo ponižavajuće za građane Srbije da na taj način učestvuju u dobijanju akcija koje su svakako zaslužili. Onda dolazimo do ovog predloga zakona koji podrazumeva privatizaciju šest javnih preduzeća. Čini mi se da je to jako dobra ideja i to podržavamo. Svakako G17 plus podržava tu ideju da se privatizuju i ovih šest javnih preduzeća koje svakako najviše vrede. U kasnijem izlaganju objasniću zašto su tih šest javnih preduzeća dobar reper za sve ono što se dešava. Ako uzmemo, recimo, da četiri hiljade dinara treba da podelimo na četiri osobe, ovaj zakon predviđa da svaka osoba dobije po 1.000 dinara i to je negde pravično. Da li je najpravednije ne znam, nisam siguran, ali ako podelimo ovih 1.000 dinara svakom od njih, u sumi, u jednoj porodici, to će značiti da su svi podjednako dobili. Ovde smo čuli raznorazne ideje da li se može podeliti po godinama, da li po godinama radnog staža. Mislim da je ovo ipak najpravičnije, i oni mladi, i oni studenti, i oni koji su sada postali punoletni i koji postaju punoletni, imaće prava i mogućnosti da nauče šta je to berza i država će im u tome pomoći. Čini mi se da je ovo jedan od retkih praktičnih zakona koji pomaže ljudima da se na jedan besplatan način školuju i gde država daje nešto građanima Srbije. Hajde da krenem sa tim i da objasnim, a pre svega, građanima Srbije, poslanici svakako to dovoljno znaju, nije na odmet ponoviti ko sve ima pravo na ove besplatne akcije. Dakle, ove besplatne akcije koje će se deliti imaju svi punoletni građani Srbije koji ispune pet sledećih uslova: da steknu punoletnost do kraja 31. decembra ove godine, drugi uslov je da imaju državljanstvo Republike Srbije zaključno sa 30. junom 2007. godine, treći uslov je da imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije sa 30. 6. 2007. godine, četvrti uslov da do sada nisu učestvovali u procesu dobijanja akcija i peti uslov je da budu evidentirani. Dakle, svi oni, a predviđa se, kao što sam rekao, da ih ima četiri miliona, koji ostvaruju ovo pravo i koji se evidentiraju uz sve ove prethodne uslove koje sampobrojao, imaće pravo da dobiju akcije koje su zapravo podeljene u dva dela. Prvo će imati pravo na akcije, a kasnije, kada se ta preduzeća privatizuju i kada se utvrdi tržišna vrednost svih tih javnih preduzeća, imaće pravo da trguju tim akcijama. Druga kategorija ljudi koji će imati pravo da dobiju akcije od prodaje javnih preduzeća to su zaposleni u tim javnim preduzećima. Dakle, samo da pomenem, šest javnih preduzeća će ući u ovaj proces privatizacije to su NIS, EPS, Telekom, JAT, Aerodrom "Nikola Tesla" i Galenika. Šta i kako se deli? S jedne strane, deli se novac, to smo rekli, do kraja 2008. godine, Akcijski fond će prodavati sve one akcije koje su u privatizacionom fondu nagomilane tokom ovih godina, dakle, 68 preduzeća je privatizovano, ali sva ostala koja budu privatizovana do kraja 2008. godine ući će u tu sumu koja će se podeliti. Pretpostavljam da ima puno zainteresovanih koji će ove akcije platiti ne niže nego što su ih kupovali na početku, ne niže nego što su firme koje su se privatizovale, oni koji su otkupili na početku ove firme plaćali te akcije, neće plaćati po nižoj ceni. Siguran sam da će akcije skočiti i da će cene ovih akcija biti mnogo veće zbog toga što su te firme uspešne, a pojavljuju se novi ozbiljni igrači na ovom tržištu koji će biti zainteresovani da investiraju. Ono što je drugo što će se podeliti, to su akcije i to smo već rekli, 15% od šest javnih preduzeća. Do kraja 2010. godine se predviđa da će se javna preduzeća privatizovati. Po kom modelu ovaj zakon ne predviđa, niti prejudicira, ali smo mogli da čujemo i od potpredsednika Vlade da postoje različiti modeli i mislim da će Vlada izaći sa strategijom uskoro na koji način će se privatizovati javna preduzeća. Svakako da će morati da se vodi računa o tome da država u nekim od tih javnih preduzeća svakako mora da ostane većinski vlasnik. Ono što je treći segment ovih podela, a to je ovih 200 evra, očigledno definitivno i ono najznačajnije što će zaposleni u ovim javnim preduzećima dobiti, pošto je uz saglasnost Vlade ovaj deo o onom bonusu otpao. Dakle, 200 evra po godini radnog staža dobiće svi zaposleni i čini mi se da je to takođe pravično da podele sa građanima Srbije, sa onima koji do sada nisu imali pravo da ostvare akcije, svu tu sumu koja će biti na raspolaganju. Mislim da je bitno za sve one koji su ravnopravni članovi ovog društva i učestvovali su u izgradnji tih javnih preduzeća, da li od poreza koji su se odvajali tokom ovih godina, za sve one prosvetne radnike, zdravstvene radnike, za sve one koji rade u vojsci, policiji, ali i za poljoprivrednike, za nezaposlene, za studente, za te mlade ljude koji dolaze, bitno je da će i oni učestvovati u raspodeli ovih akcija i da će imati pravo da tim akcijama krenu u jednu novu priču, a to je trgovina na berzi. Zašto su ove akcije potpuno besplatne, to je jako pozitivno i treba napomenuti. Potpuno su besplatne ne samo što ih država daje, nego zato što se oslobađa onog poreza koji biste plaćali na njih i pri tome će država, to jest Vlada izabrati brokere koje će ona platiti za prvu trgovinu tih akcija. To je jako bitno. Dakle, građani su potpuno oslobođeni svih troškova koje će imati kada krenu u trgovinu ovim akcijama. Prenos tih akcija će se, kao što sam rekao, obavljati tako što će svi evidentirani imati pravo na njih. Dakle, ta evidencija će se obavljati u šest meseci, pretpostavljam, po usvajanju zakona. Neće biti kraći rok od šest meseci. Jako je bitno da građani znaju da je ta evidencija potpuno besplatna. Imali smo prilike da prethodnih meseci, možda malo ranije, vidimo neka udruženja građana koja su se pojavljivala i koja su čak naplaćivala neke iznose građanima da upisuju besplatne akcije. Dakle, građani treba da znaju da su to najobičniji hohštapleri koji ne to nemaju pravo, koji to nisu mogli da rade. Agencija za privatizaciju će potpuno besplatno, preko određenih svojih službi, obezbediti i omogućiti da građani potpuno besplatno upišu svoje akcije. Na kraju krajeva, jako je bitno da prava ovih akcija nisu prenosiva. Dakle, bilo je reči, čini mi se da treba da se još jednom potencira, ne postoje oni mešetari koji će vam ponuditi neku nižu vrednost da bi ranije otkupili, zato što će predvideti da te akcije neće vredeti, naravno predvideti po njihovom, pretpostavljam, pogrešno. Ne postoji mogućnost da prenesete akcije na nekoga, osim nasleđivanjem u slučaju smrtnosti člana porodice koji je ostvario pravo na te akcije. Dozvolite da kažem nešto o dobrobitima koje će ovaj zakon o besplatnoj prodaji akcija imati kako za same građane, tako i za preduzeća, ali i za državu u celini. Dakle, na neki način, jedna dobrobit koja nije valorizovana u materijalnom i dobrobit je za sve, tj. pravda za sve. Svi građani su na neki način ovim obuhvaćeni, i svi građani imaju neku solidarnost i treba da budu u delu podele onoga što je država rešila da proda. Mislim da je to jedna od moralnih kategorija koje će građani osetiti, a svakako da je uvođenje akcionarstva i oživljavanje naše berze takođe bitno. Vi ćete dobiti jedan papir čija će vrednost će se utvrditi kada se to preduzeće proda, javno preduzeće, u roku od šest meseci i dobićete vrednost tog papira. Vi ćete moći da trgujete. Ili ćete ih prodati odmah, ili ćete kalkulisati i probati da zaradite, a što je takođe jedan od modela poboljšanja rada same berze. Ono što mi se čini da je jako bitno, a ovde nije pominjano, doći ćemo do javnosti u radu javnih preduzeća. Kada postanemo akcionari ili kada ta javna preduzeća emituju neke akcije koje će građani moći da kupuju ili kada promene svoje vlasnike, neće moći da Narodna skupština i poslanici se bore sa tim da saznaju kolike su plate zaposlenih u javnim preduzećima. Neće moći da to budu neke tvrđave koje su zatvorene i znaćemo kako rade. Ovih dana smo mogli da pročitamo i jedan od izveštaja transparentnosti koji je govorio kako građani participiraju rad nekih javnih preduzeća. Dakle, tamo gde su građani procenili da moraju da plaćaju, na neki način da podmićuju zaposlene u nekima od javnih preduzeća, kao što je, recimo, da bi dobili priključak za telefon moraju da daju 420 evra. To se više neće moći događati. Javnost u radu tih javnih preduzeća će ovim biti zaista transparentna i biće omogućeno svima da, pretpostavljam, nadam se da će se to dogoditi, da imaju uvid u to kako ta javna preduzeća rade. Za preduzeće je jako bitno da ova sredstva koja će dobiti od te privatizacije ulože u restrukturiranje, i to će omogućiti da ta preduzeća bolje rade i da imaju bolje uslove. Za državu, na kraju krajeva, država kada proda deo kapitala imaće sredstva da ulaže u izgradnju mostova, u ravnomerni regionalni razvoj, da radi na izgradnji infrastrukture ove Srbije i čini mi se da je to takođe nešto što je jako bitno da prosto ujednačimo različite delove ove države na pravi način i da pomognemo i izgradimo tamo gde je jako bitno. Dakle, svakako će grupa G17 plus podržati ova dva zakona i svakako ćemo glasati. Mislim da na kraju, ako dozvolite da kažem, ovo ne doživljavam kao politički marketing i ne doživljavam kao predizborni trik, jer mislim da su građani ovo zaslužili zakonom koji je još 2001. godine usvojen, ali je ovo proces koji će do 2010. godine, do kada se ne restrukturiraju sva privatna preduzeća, biti za sve građane, pa bez obzira koja vlada bude tada na vlasti ili koja opcija bude vladala ovom Srbijom, i građani su ti o kojima moramo da vodimo računa.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, a nakon njega Rajko Baralić.
Poštovani poslanici, poštovani predstavnici Vlade, za Romsku partiju sigurno da je ovo jedan od zakona za koji ću kao narodni poslanik da glasam iz jednostavnog razloga zato što on treba da doprinese velikom broju građana koji žive na ivici socijalne bede, da koliko-toliko poboljša njihov kućni budžet. Međutim, nekoliko stvari želim u tom pravcu da kažem i da iznesem određene probleme sa kojima ćemo da se suočimo oko toga. Nastavio bih na ovo što je govorio kolega iz G17 plus da zaista ćemo imati problema oko upisa prava na sticanje akcija, jer mnogi idu Srbijom, traže po dve ili tri hiljade dinara, navodno, da će da upisuju građanima akcije i da u tom pravcu očekujem od gospodina potpredsednika Vlade i od Vlade da oni zaista, kolega Albijaniću, samo da dozvolite da kažem ovo potpredsedniku Vlade ako je moguće. U tom pravcu očekujem da zaista u sistemu kancelarije ili ko će već da vrši upis, pokušate to da spustite na najniži nivo lokalnih zajednica, jer upravo socijalno ugroženim kategorijama, da se omogući da u mesnim zajednicama ili već negde blizu kod mesta stanovanja, upisuju te akcije i na taj način ćemo najbolje da se izborimo protiv onih koji pokušavaju da zloupotrebljavaju taj novac. Drugo, svi govore da će svi građani Srbije da imaju mogućnost da dobiju te besplatne akcije. Međutim, ovako kako je koncipiran zakon, mi imamo problem sa licima koja nemaju lična dokumenta. Pokušao sam da predložim jedan broj amandmana da se i tim licima, pod određenim mogućnostima, stvore uslovi da ona mogu da uživaju ovo pravo. Suština mog amandmana se svodi na sledeće, da ta lica ne moraju da imaju do 30. juna 2007. godine državljanstvo i prebivalište, već moraju da dokažu da su imali uslove i u to vreme da imaju državljanstvo. Dakle, da se de facto ne menja situacija. Znači, oni u tom postupku moraju da dokažu da su imali tog dana državljanstvo, ali tog dana nisu imali formalno, znači, nisu bili upisani u knjigu državljana. Tu sam podneo amandmane, to su tri amandmana, gde se govori u jednom od amandmana na član 2, da ispune uslove iz stavova 1, 4, 5, člana 2, a sa druge strane, da nikada nisu imali državljanstvo neke druge države. Treće, da su uslovi za dobijanje državljanstva Republike Srbije postojali 30. juna 2007. godine. Takođe se govori da obezbede lična dokumenta najkasnije šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Pošto ste vi u svom predlogu zakona definisali da će najmanje šest meseci da traje period upisa, tim građanima se omogućava da u tom periodu obezbede lična dokumenta i da zaista sa ličnim dokumentima izvrše upis, ali se sam ovaj formalni uslov na drugačiji način definiše. Prihvatam mogućnost da mi nismo u detalje pratili logiku predlagača zakona i u tom pravcu sigurno da možemo da izvršimo neke izmene u toku rasprave, i da prilagodimo ove amandmane i eventualno Vlada da predloži neke amandmane ili da predloži nadležni odbor određeni broj amandmana. Zaista molim da izađemo u susret, radi se otprilike o sto hiljada građana Srbije, to su građani koji su zaista socijalno najugroženija kategorija. Ukoliko mi stvorimo takvim porodicama, u kojima žive četiri ili pet punoletnih članova, dajemo četiri ili pet hiljada evra sa kojima mogu da reše ljudi ispod Gazele svoje stambeno pitanje, mogu da reše da počnu neki biznis. I onda tu vidim da ovaj postupak ima i tu dimenziju, i mi smo spremni da u tom pravcu pomognemo i da otvorimo tu debatu, ali dajte da pre nego što se bude usvajao ovaj zakon, da učinimo nešto u tom pravcu. Vi ste u svom izlaganju govorili o tome da će ljudi koji nemaju lična dokumenta, da će da ostvare to pravo kada ste govorili i ja bih zamolio da vidim koje je to vaše rešenje. Hvala najlepše.
Reč ima gospodin Đelić.
Prvo što želim da kažem, to je da je jedan od veoma važnih ciljeva ovog zakona, zapravo da i najugroženiji slojevi našeg društva vide kroz ovaj proces mogućnost, ne samo da ostvare prava, nego da dožive novu šansu za resocijalizaciju. Tu vidimo tri ključne grupe, prvo Rome, i kao što već godinama pokušavamo, a to je da postoji doza kredibiliteta, nismo zaboravili ni zahteve koji su postojali sa strane predstavnika romske nacionalnosti za sastanak i taj sastanak je predviđen, kao što znate, pozvani ste i vi i drugi predstavnici romske manjine, da razmotrimo i ona pitanja koja su postavljena kada smo odgovarali na poslanička pitanja. Naime na koji način se ostvaruju prava i da li treba formirati određene koordinacione mehanizme da bi romska manjina mogla da ostvari prava. Da ne bude da se ljudi, ako mogu tako slobodnije da se izrazim, sete Roma kada su izbori, nego da radimo u kontinuitetu u poboljšanju uslova života pripadnika romske manjine u našoj zemlji. Samim tim, ovaj zakon nije samo šansa da svi punoletni građani romske manjine imaju mogućnosti da dođu do novca, i to jeste važna motivacija, a mi vidimo mogućnosti ne samo u saradnji sa predstavnicima te manjine, nego i sa predstavnicima drugih državnih organa i zbog toga će biti predstavnici MUP, biće prisutni, jer jedan broj problema koji su se rešavali u proteklih nekoliko godina, kada nije bilo valjanih papira, dobro znamo da je MUP nalazilo načina da prevaziđe određene teškoće, ponajviše za potrebe zdravstvene zaštite pripadnika romske manjine. To je prva kategorija. Predlažem da na tom sastanku razmotrimo sva ta pitanja. Imate danas angažman sa Vladom Republike Srbije, da svaki Rom koji ispunjava ove uslove, da nađemo odgovarajuće rešenje da oni dođu do njihovih prava. Ali, vidite, ovo je šansa da istovremeno, ne da kažemo, hajde da oni mogu da ostvare ova prava bez papira koje treba da imaju drugi građani, nego da i oni svi dobiju te papire. Druga stvar da se upišu, da oni isto glasaju, jer to je najvažnija stvar u kontinuitetu, da na taj način ostvare svoja građanska i ekonomska prava. Dve druge grupe na koje naročito mislimo, to su privremeno raseljena lica sa Kosova i Metohije koji glasaju u našoj zemlji i tu želimo da izbegnemo bilo kakve probleme da bi oni mogli da ostvare prava. Treće, situacija koja je specifična, a to su izbeglice, oni koji imaju taj status, svi oni koji imaju odgovarajuće uslove. Veoma velika pažnja će biti usmerena da te tri kategorije naročito dođu do prava koja otvara ovaj zakon, a istovremeno da ostvare sva njihova građanska prava. Naravno, sa te tri grupe se ne iscrpljuje lista onih na koje smo naročito mislili, jer jednostavno on se obraća većini naših građana, a to je četiri miliona građana. Mi želimo da naročito oni koji su na selu, prigradskim naseljima, to jeste manjkavost naše tranzicije do sada, i to otvoreno kažem, odnosno jedno od velikih merila uspeha ove tranzicije jeste - da li ona povećava ili smanjuje jednakosti u društvu. Tranzicija, bilo je malopre reči o tome, smanjuje siromaštvo. Istina je i na to sam ponosan, ne kao član vlade nego kao građanin naše zemlje, da je to tako veliko siromaštvo značajno opalo u našoj zemlji. Ali, nikako ne mogu biti zadovoljan što i dan-danas 490 hiljada naših građana živi ispod regionalne granice siromaštva, a to znači da porodica od tri člana, dva odrasla i jedno maloletno dete ima manje od 18 hiljada i 800 dinara neto mesečno. Na to nisam ponosan, ali sam ponosan što danas predlažem ovaj zakon, jer taj zakon neće rešiti sve probleme, naravno, to bi bio populizam da će rešiti, ali sigurno je da otvara nove mogućnosti, naročito za one slojeve našeg društva koji nisu sebe dovoljno videli kao pobednike u ovoj tranziciji, koji i dalje imaju velike probleme. Tako, ovaj zakon je naročita šansa za pripadnike romske manjine, za privremeno raseljena lica sa KiM, za izbeglice, a isto tako za penzionerske parove koji žive u gradovima sa nedovoljnim prihodima, mnogobrojne porodice, isto tako oni koji žive na selu, koji žive u nekoj formi izolacije i proizvode za sopstveno preživljavanje, međutim nisu u dovoljnoj meri uključeni u promene u našem društvu. Ne kažem, naravno, da će ovaj zakon i davanje besplatnih akcija, već sam uveren, o tome je gospođa Grubješić malopre govorila, dati vrednost ukoliko ljudi budu u poziciji da sačuvaju ove akcije i duže vreme od onoga kada bude njihovo trgovanje, ta vrednost će biti značajno veća. Pošto ne želimo da uvodimo ljude u zabludu, mi smo dali jednu konzervativnu procenu da je vrednost u sledeće tri godine, jer to neće doći u jednom mahu. Jedanput kada se evidentirate biće ove akcije i novac će dolaziti u više navrata. Svaki put kada dođe do privatizacije, izlazak na berzu, strateško partnerstvo, dokapitalizacija, kada se utvrdi jedna profesionalna cena kroz takmičenje na tržištu, koju jedan veliki investitor je spreman da plati - to je ono što će se kotirati na Beogradskoj berzi. Šest meseci posle toga svi građani koji su dobili ove besplatne akcije i zaposleni, tu nema nikakve razlike, već su zaposleni, građani mogu da trguju i moći će da počnu da razvijaju njihova prava. Mi znamo da će jedan broj građana hteti, zato što teško živi, da proda, ali će biti veoma važno, čak i u tim situacijama da uslovi budu takvi, uveren sam da će oni biti takvi, da i oni kroz vreme realizuju njihovo pravo. Vidite da taj zakon, pod jedan, naravno daje vrednost u ruke građanima. U pravu su oni koji su rekli da nije to nešto što je Vlada izmislila i stavila na raspolaganje. Da, poštovani narodni poslanici, na ovaj način se vidi akumulirani talenat generacija koje su formirale našu zemlju, ali istovremeno kroz ovo otvaranje kapitala ne samo da najširi slojevi našeg društva će imati mogućnosti da učestvuju, da dobiju nazad nešto od onog truda i poreza koji su plaćali svih ovih godina, već kroz dodatnu privatizaciju, dokapitalizaciju i strateško partnerstvo ovih preduzeća naše javne finansije će dobiti novu šansu, način na koji ćemo finansirati sledeću generaciju infrastrukturnih projekata - pet mostova, koridor 10, multimodularnu luku na Dunavu i seriju drugih velikih infrastrukturnih projekata koji će obeležiti decenije koje dolaze. Za naše građane to znači mogućnost i novac. Istovremeno, za one koji nisu upisani evo veoma dobrog podsticaja da napokon ostvare i ona njihova građanska prava da se uključe da glasaju, i napokon za one koji su u težoj situaciji ubeđen sam da će ovo biti prava motivacija, da 2008. godine za najugroženije slojeve, zato što će se uspostaviti jedan direktan kontakt na lokalu, uz učešće onih koji predstavljaju njih, pa i vas, gospodine Šajn, i svi oni drugi, da počnemo da dodatno sa tim bolje uočimo koji su problemi i da ih rešavamo. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem. Izvolite, ima reč narodni poslanik Milorad Buha.
Hvala, predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na izlaganje potpredsednika Vlade i moraću ga upozoriti da izbeglice, prema odredbama ovog zakona, neće ostvariti pravo na besplatnu dodelu akcija. Znači, nemamo uporište. Član 2, koji definiše nosioce prava, ne omogućava i ne stvara prostor da izbeglička populacija dobije pravo na besplatnu podelu akcija. Posebno se to odnosi na izbeglice iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. To pravo nisu Srbi ostvarili u Republici Hrvatskoj, nisu zbog toga što je Hrvatska 92. godine donela zakon o privatizaciji, sa oročenim rokom do kada se može to pravo ostvariti. S obzirom da je bio period rata, Srbi tamo nisu mogli otići i ostvariti to svoje pravo. U kasnijem periodu nije postojala mogućnost da se to pravo ostvari kroz određene revizije zakonskih projekata itd. Ni ovim zakonom se izbeglicama ne omogućava, velikom broju izbeglica, da dobiju pravo na akcije. Nemaju pravo, reći ću vam podatak - 2006. godine je u Komesarijatu za izbeglice bilo 96 hiljada izbeglih lica sa statusom izbeglica. Ove godine, prema podacima Komesarijata, to je negde 67 hiljada. Ali, Srbi izbeglice koji imaju status izbeglice, da bi dobili prebivalište ovde moraju otići u Hrvatsku. Velika većina Srba ne sme tamo da ode, posebno muška populacija koja je učestvovala u ratnim sukobima, veliki broj. Prema mojim podacima u Saveznom MUP 2003. i 2004. godine bilo je oko 150 hiljada Srba izbeglica koji su tražili državljanstvo, da bi dobili ličnu kartu i prebivalište, kako stoji ovde u odredbama ovog zakona. Sada trenutno u MUP ima oko stotinak hiljada zahteva i pitanje je kada će ti zahtevi biti rešeni. Ovde smo mi to rekli, tačno od utvrđenog datuma ostvaruje se pravo. Ko nema prebivalište ne može ostvariti to pravo. Veliki deo izbegličke populacije neće to pravo moći ostvariti. Apelujem na vas da dobro razmislite. Ta prava nismo ostvarili u Republici Hrvatskoj - ta prava nam morate omogućiti da ih dobijemo.
Zahvaljujem, gospodine Buha. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladan Vučićević. Izvolite.
Zahvaljujem, neko je zaboravio olovku, ja sam pošteni pronalazač, vratiću. O ova dva zakona govoriću nekoliko minuta, o detaljima ćemo govoriti po amandmanima. Vi ste, gospodine potpredsedniče, u uvodnom izlaganju rekli da je 2001. godine usvojen Zakon o privatizaciji i tom prilikom ste rekli ko je kako glasao za zakon. Da vam pomognem, niste precizno rekli - protiv Zakona o privatizaciji glasala je samo SPS, u načelu i u celini. Dakle, to je važno. Ovo je već nekoliko puta izmena i dopuna Zakona o privatizaciji, nekoliko puta se prolongira zadati rok. Kada biste vi sada imali vremena, znam da nemate vremena, pa da pogledate amandmane koje je pisala SPS 2001. godine, videli biste da ste kasnije u tri izmene i dopune inkorporirali nekoliko rešenja koja smo davali 2001. godine. Sada vam dajem besplatan savet - kad napišemo amandmane prihvatite ih odmah zato što to manje košta sve nas, poreske obveznike, a građanima Srbije donosi bolja rešenja. Tako je bilo i kod zakona, vi ste bili ministar finansija i ovlašćeni predstavnik za Zakon o javnim nabavkama, i da ne pričamo o tome, ima još nekoliko drugih. Dakle, nije muka prihvatiti dobar amandman. Kad to prevaziđete u politici, vi onda postajete odgovoran političar i postajete odgovorna vlast onda kad prihvatite bolje rešenje od onog kojeg ste predložili, bez obzira ko ga potpisao, i onda je to potpuno čista pozicija. Eto, to je onako, s obzirom da ste vi naumili da dugo budete vlast, verujem da ćete naučiti, mi ćemo naravno sve učiniti da vi budete opozicija, i to je legitimno i to ništa nije sporno. Kod izmena idopuna Zakona o privatizaciji komentarisaću samo jednu stvar, a to je ovo nastojanje da se tzv. prljavim novcem više ne mogu kupovati preduzeća u postupku privatizacije. Nisam ovde poneo nikakav papir, ali na svom zakonu na margini sam zabeležio – kasno. To je kasno, gospodine potpredsedniče Vlade, zato što je ogroman broj preduzeća u Srbiji kupljen prljavim, krvavim novcem neke od njih, zato što je ogroman broj ljudi koji ne bi ni u jednoj normalnoj zemlji mogao da dokaže kako je zaradio ijedan dinar, dakle neki od tih ljudi postali su vlasnici enormnog društvenog bogatstva. Oni danas upravljaju velikim sistemima, a pri tom je država praktično u potpunosti onemogućena da na bilo koji način kontroliše kako oni to čine. Da neko ne razume pogrešno, ima časnih ljudi u Srbiji koji su kupili firme i dobro rade. Dakle, mi njima čestitamo i njima se klanjamo do crne zemlje. Svako ko je kupio firmu, ko je svoj kapital stekao zakonito, ko je na osnovu Zakona o privatizaciji i na osnovu ugovora sa Agencijom za privatizaciju ispoštovao sve elemente ugovora, socijalni program, investicije itd, još jednom ću da ponovim - klanjamo se do crne zemlje. Ali, mi ovde ne govorimo o toj manjini ljudi, već govorimo o onim ljudima koji su kupili ogromne sisteme, ogromne površine zemlje, govorim o poljoprivrednom zemljištu, postali su vlasnici latifundija, koji su kupili mlinove, koji su kupili šećerane, koji su kupili mnoge druge stvari u Srbiji, oni ne mogu da dokažu, gospodine Đeliću, ovom vašom unakrsnom metodom o sintetičkom porezu ako to hoćete da konačno primenite, oni ne mogu da dokažu kako su zaradili nijedan dinar. Na Odboru za privatizaciju polemisao sam o ovoj temi sa gospodinom Vlahovićem kada je Lukoil kupovao Beopetrol. Gospodin Vlahović je tada rekao - nama je važno da to neko kupi, u ovom trenutku je to važnije od toga kojim parama to kupuje. Ne znam kako je Lukoil zaradio pare i ne bavim se time, ali govorim samo o principu itd. Ako je ovo pokušaj da se opere nečista savest u vezi sa ovim, nemam ništa protiv, ali ponovo vam kažem - to je kasno. To je kasno zato što vas podsećam ... možete li vi iz Demokratske stranke da malo ne ćakulate dok govori narodni poslanik. Stvarno se izvinjavam, obraćam se potpredsedniku Vlade po pitanjima koja mene veoma zanimaju. Vi možete na sednici izvršnog odbora DS-a na poslaničkom klubu, za ručkom itd, da razgovarate do mile volje. Dakle, prosto vas molim, to nije fer, vi imate svo vreme gospodine Đeliću ovog sveta za DS. Ne slušate me, nemoguće, vi ne možete da radite šest operacija u istom trenutku, to potpuno znam. Molim vas, ovde je sada veoma važno da mi kažemo šta se ovim postiže. Evo, sačekaću gospodine predsedniče, vi zaustavite vreme, kad oni završe razgovor nastaviću. Dakle, elementarna pristojnost to nalaže. Dakle, za svaki zakon pripremam se ozbiljno, zastupam ozbiljni politički program i ozbiljne političke ideje, i danas imam čast da između ostalog govorim u ime Samostalnog sindikata Srbije i u ime političkog programa SPS. Dakle, ovde ništa ne govori Rajko Baralić, nego govore svi ti ljudi, jedan milion ljudi u istom trenutku. Dakle, videćemo šta ćete prihvatiti od amandmana i da li mi možemo da glasamo za ovu izmenu i dopunu. Što se tiče ovog drugog dela koje je da kažem kraće, kolokvijalno već sada u štampi se zove zakon o besplatnim akcijama, osnovni zakon to pravo daje. U zakonu o privatizaciji se kaže da će činovnici, radnici, seljaci i poštena inteligencija koja nema prilike da radi dobiti svoje akcije onda kada se završi proces privatizacije. To nije ekskluzivno pravo koje daje sada izmena i dopuna ovog zakona, ali želim da kažem jeste zakon stavljen na dnevni red Narodne skupštine tačno zbog onoga zbog čega ste vi malopre rekli. Pošto ovde niste bili juče, juče sam o tome govorio, dakle, potpuno se ponavlja u cikličnim, da kažem, razmacima, kad je kampanja, vi imate to. Ponavljam ponovo javno, hoćete li, govorim vi kao Vlada, sada amnestirati zatvorenike, to je obećanje iz one kampanje, hoćete li preregistrovati crnogorske table, kolokvijalno, to je iz one kampanje, hoćete li vratiti denacionalizovanu imovinu, to je iz one kampanje, hoćete li otvoriti policijska dosije, to je iz one kampanje i hoćete li dati besplatne akcije, to je iz ove kampanje? To je pet stvari. Ako hoćete, pozdravljamo i obaveštavamo vas da je SPS već glasala da se otvore policijski dosijei na Odboru za bezbednost. Polemišem sa vama, gospodine potpredsedniče, u vezi sa odredbom zakona koja spominje birački spisak. Vi ste žestoko kritikovali 99. godine to što Srbija nema jedinstveni birački spisak. Neki vaši sadašnji koalicioni partneri su ukrali disk koji jeste birački spisak od RIK i obećali da će to, čim oni postanu vlast, da se dogodi u Srbiji. Evo, još se to nije dogodilo, a prošlo je sedam godina. Dakle, koliko godina treba? Evo, priznajem, mi nismo imali jedinstveni birački spisak, sram nas bilo. Vi ste sedam godina na vlasti i nemate jedinstven birački spisak. Da ga imate, a to je vaše izborno obećanje 1999. godine, vama ne bi trebala odredba u zakonu da svaki građanin koji je upisan u birački spisak ostvari ovo pravo i osim toga to je neustavno. Videćemo kako će Zakonodavni odbor da odreaguje na ovo zato što birački spisak isključivo služi da građani punoletni Republike Srbije, državljanin Republike Srbije ostvari pravo da se kandiduje i da glasa, i nema treće. Osim toga, država snosi odgovornost da formira birački spisak. Podsećam vas da je država Srbija pre 30 godina uvela jedinstven matični broj kad to nije imao gotovo niko u Evropi. To jeste sjajna baza da se na osnovu nje može napraviti šta god ko želi a da bude nepogrešivo tačno. Ako je bila ideja da se odredbom ovog zakona pomogne nepismenim građanima kakvih ima, socijalno ugroženim građanima kakvih ima a nisu upisani iz bilo kog razloga u birački spisak, naravno imam razlog da primetim da je to koketiranje sa jednim rezervoarom glasova koji vas zanima, a moje je pravo da vam to saopštim i da vam kažem da to može da se uradi i bez ove odredbe u zakonu a ona nije usaglašena sa Ustavom. Ne može niko na osnovu tog prava ostvariti to pravo, niti niko može izgubiti ovo pravo ako nije upisan u birački spisak, to će dobiti na svakom ozbiljnom sudu ako uđe u odgovarajući sudski proces. Dakle, razumem šta je bila vaša namera. Mi ćemo možda i glasati za oba ova zakona, za ovaj o besplatnim akcijama svakako zato što vi jeste već sada naše amandmane u formi amandmana Vlade Republike Srbije obećali da prihvatite. Nije tačno ono što je rekla gospođa Grubješić, da je Vlada već prihvatila. Ne, mi se ne bismo bunili, nego je Vlada napisala amandmane kao naše, a nije prihvatila ni amandmane G17 ni amandmane iz SPS. Ali dobro, videćemo kako će stvari da se razvijaju. Jedva čekam Zakonodavni odbor sutra u 12,00 sati, da vidim kako će to da prođe tamo i onda idemo amandman po amandman i svaki ćemo obrazlagati, daćemo odgovarajuće primere. Ukoliko budu bili prihvaćeni ključni amandmani mi možemo da glasamo i za jedan i za drugi zakon, ukoliko ne, naravno, onda mi nemamo ni obavezu ni političku potrebu, pri čemu, naravno, ne želimo ni mi da na bilo koji način osporavamo nekome ovo pravo da dobije na osnovu zakona, da ga iskoristi. Samo još jedna rečenica. Nedavno je jedan broj narodnih poslanika imao prilike da se uveri kako je izgledala češka vaučerska privatizacija. Nemam vremena da to elaboriram, pa onda možete videti, nisam siguran šta je ovde zadata tema, da jedan vešt tajkun može da otkupi u samo tri meseca praktično tri četvrtine društvenog bogatstva jedne zemlje. Pri tome treba da veoma oprezno postupamo sa ovim zato što jeste moguće da se dogode različite stvari. Na kraju, ako zaista nećete da prodate 51% strateških javnih preduzeća, mi to pozdravljamo, ali ako hoćete, sada obaveštavam građane da ovih 1000 evra koje ćete im sada pokloniti, platiće kroz cenu struje za godinu dana čim bude privatizovan EPS. Vas, gospodine potpredsedniče, obaveštavam da jedan direktor elektromreže Srbije danas, to je vaše javno preduzeće, kad kažem vaše, dakle, vi ste vlast, ima toliku platu koju ne može da pokrije hiljadu naplaćenih prosečnih potrošnji električne energije u Srbiji. Njegova je plata, gospodine potpredsedniče, u bruto iznosu tačno toliko koliko sam sada vama rekao, a šef vaše stranke i predsednik države, koji je sada trenutno Boris Tadić, ima platu 120.000 dinara. Ponovo pitam sve u Srbiji, kako je moguće da u javnim preduzećima, a neka od njih kao što je NIS, proglašavaju svoje plate državnom tajnom i obaveštavaju Administrativni odbor da je to tako, kako je moguće da oni to mogu da rade i kako je moguće da je njihov posao više vrednovan nego posao šefa države? To nikad neću razumeti i nikad neću prihvatiti. U tom smislu vas molim da vi tu nešto uradite i da te ljude koji imaju samo obavezu da odu na jedan sastanak u tri meseca i primaju, kao u Telekomu, 200.000 mesečno, predsednik, a 160.000 član upravnog odbora ili 140.000 u Pošti i na nekim drugim mestima, da objasnimo građanima Srbije o čemu se ovde radi. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Baraliću. Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić. Izvolite.
Želim prvo da kažem, gospodine Baraliću, a isto tako hteo bih da kažem gospodinu Buhi iz SRS, da nema nikakve forme ostrašćenosti sa strane Vlade, da ako već idemo u ovom pravcu, stvarno želim u ime Vlade da sve poslaničke grupe podrže ovaj zakon, jer, kao što smo rekli, nije ova imovina i svojina nešto što je formirala jedna politička partija ili ova i ona vlada. Ovde se radi o akumuliranom trudu nekoliko generacija naših građana. Samim tim sasvim je pravično, to su bili građani, da kažem, teško je sad raščivijati i razmrsiti sve konce koji su postojali u vreme SFRJ, ko je šta finansirao, to je velika priča i ceo proces sukcesije se bavi tim pitanjem i mnogo velikih teškoća se dešava, što na nivou država, što na nivou građana. Želim da kažem da nema ostrašćenosti, da jednostavno, u pravu ste, gospodine Baraliću, poslednjih sedam godina, koliko se bavim ovim poslom, bilo je dobrih ideja SPS i bili ste u pravu za Zakon o javnim nabavkama i da, predložili smo, setite se, godinu i po dana kasnije da naši ponuđači imaju prednost od 20% u ceni i ta prednost i dan-danas postoji. U tom smislu, kako da vam kažem, nekoliko poslaničkih grupa je predložilo skoro istovetne amandmane i Vlada ne polaže nikakva autorska prava, nego, čini mi se, tu smo svi imali nešto što je dragoceno a to je socijalni dijalog. Ne verujem da SPS ima monopol nad tim dijalogom, niti ste ovlašćeni predlagači Samostalnog sindikata, možda su to bila neka vremena 90-tih, ali toga više nema. Sindikati su se obratili svim političkim partijama, koliko vidim, u ovom domu, partiji levice, kao što su DS i SPS, ali i partije desnice, kao što je G17 plus. U suštini, ono što je važno, to je da je nađena prava mera kroz socijalni dijalog. Svi smo saglasni da je bolje za sve da zaposleni i bivši zaposleni u javnim preduzećima ostvaruju prava u akcijama u iznosu od 200 evra po godini radnog staža i u proporciji kapitala prema procenjenoj tržišnoj vrednosti pre privatizacije. Oko toga smo se složili i to je dobro. Druga stvar oko koje smo se složili, to je da oni koji danas rade ili koji su dobar deo njihovog radnog veka proveli u javnim preduzećima, a eventualno su ostvarili neka prava u društvenom preduzeću, moći će da ostvare prava shodno broju godina koje su efektivno proveli radeći u javnim preduzećima. Mislim da, ukoliko ste predložili taj amandman to je dobro, G17 plus ga je isto predložio, Vlada Republike Srbije ga je predložila i mislim da tu imamo jedan konsenzus. Što se tiče statusa izbeglica, evo mi smo se ovde konsultovali, samo želim da kažem u ime Vlade Republike Srbije da ukoliko mislimo da u ovom tekstu nije moguće za one koji imaju status izbeglica i znamo da ima različitih situacija, Vlada je spremna da razmotri i eventualno i amandman sutra na odboru, na taj način da izbeglice ne budu kažnjene dva puta, na način da ne mogu da ostvare prava u bivšoj SFRJ i da danas ne mogu da ostvare prava kao drugi građani naše zemlje. Naravno to ćemo uraditi na taj način da ne otvorimo prostor, i siguran sam da je to apsolutno moguće, da ne dođe do nekih neregularnih situacija, ali mislim da smo dovoljno uređena zemlja, da i oni koji imaju status izbeglica, uređeno i spremno sa Komesarijatom za izbeglice da otvorimo i ovaj program i njima. Tako da tu nema nikakve dvojbe. Želimo da i izbeglice, dovoljno je bilo patnje, dovoljno je bilo problema, red je kada dolazi do jedne pozitivne stvari u našoj zemlji da ovo bude u potpunosti otvoreno i za njih. Hvala puno. Pozivam vas da sa nama razmotrite svi zajedno, bilo je određenih predloga, tu je gospodin Meho Omerović, koji je predložio jedan amandman, koji u jednom delu nije bio moguć, ali ajde da prepravimo, gospodine Buha, ajde da napravimo zajedno jedan amandman koji će sutra odbor prihvatiti tako da izbeglice u potpunosti učestvuju u ovoj programu. Hvala puno.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Rajko Baralić. Neka se pripremi narodni poslanik Vladan Vučićević.
Gospodine potpredsedniče, nama nije problem ko će, na osnovu čega će Vlada da prihvati amandmane o kojima je ovde reč. Nama je važno da ti amandmani budu prihvaćeni. Naravno da nam je bilo važno i da saopštimo sve ovo. Nisam rekao da mi imamo ekskluzivno u ime Samostalnog sindikata, ali sam rekao da između ostalog govorimo i u ime Samostalnog sindikata. To je potpuno čista formulacija, jer ne želim ni da njima napravim bilo kakvu sindikalnu i političku štetu na taj način. Teška su vremena i veoma pažljivo biram reči, to inače nije nepoznato ovde, kada govorim o stvarima koje treba precizno definisati. Ukoliko, ovo je sada konkretan odgovor, narodni poslanici prihvate ili vaše amandmane, govorim o amandmanima Vlade Republike Srbije, ili naše, mi ćemo za zakona da glasamo. A što se tiče ovog o čemu je govorio gospodin Buha i vi sada, samo vas molim da interno raseljena lica na bilo koji način ne ostanu ovde obespravljena i onda bismo i mi na odboru, naši članovi odbora, glasali za ovo i onda bismo mogli glasati za zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Buha, imate i vi repliku takođe. Pošto je spisak pravljen na početku rasprave i korektno je da ljudi koji su na spisku govore redom. Svi ostali koji se uključujete kasnije dobićete reč na kraju. Mislim da je to fer, tako da će posle gospodina Buhe da govori narodni poslanik Vladan Vučićević, pa potom narodni poslanik Saša Valjarević, i onda idemo redom kako je dogovoreno. Izvolite gospodine Buha.
Što se tiče izbeglica samo još malo pojašnjenja. S obzirom da sam izučavao sporazum o sukcesiji, sasvim imamo dovoljno prostora u sporazumu o sukcesiji da ugradimo ovo pravo koje je stečeno pravo. Znači, svaki građanin Republike Hrvatske je to pravo ostvario po osnovi ovog sporazuma. On je danas u jednom nedefinisanom stanju. Zašto? Zato što neki žive ovde od 1991. godine, stekli su ili nisu stekli pravo. Ima slučajeva i dan-danas koji su 1991. godine došli ovde i nisu dobili državljanstvo, još su u nekoj magli, u nekom nedefinisanom stanju. Imamo aneks G sporazuma o sukcesiji koji govori o privatnoj svojini i stečenim pravima. U okviru njega možemo to ostvariti. Mi uvek zaboravljamo da je to pravo koje proizilazi iz sporazuma o sukcesiji, građanin, Srbin ostvario u Hrvatskoj i u međusobnom prebijanju između jednog sukcesora i drugog to pravo moramo prebaciti na Hrvatsku. Znači, on će ga ostvariti ovde, ali nemojte da, kao sva prava koja su proistekla iz izbegličkog statusa, pala su sva na Republiku Srbiju. To se mora pretočiti tamo. Vi to kada budete preko ove komisije Republičke vlade o sukcesiji, vi to morate međusobno prebijati, vi to morate međusobno usklađivati, da niko ne ostane oštećen. Srbi su ostali oštećeni, naša imovina je tamo, ogromna. Imamo određene podatke da je to 30 milijardi evra. Gde su tu izgubljena prava? Gde je pravična naknada koja proizilazi iz sporazuma o normalizaciji odnosa između Republike Hrvatske i Republike Srbije itd, da ne širimo. Znači, mislim da imamo dovoljno prostora da to možemo sada ugraditi. Iznormirati to pravo možemo vrlo lagano s obzirom da imamo materijalni sporazum, odnosno materijalno pravo koje proizilazi iz ovog sporazuma. Nadalje, što se tiče privremeno raseljenih lica, imamo u članu 2. Predloga zakona o pravu na besplatne akcije, imamo u stavu 1. tačka 3. da su na dan 30. juna 2007. godine imala prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno status privremeno raseljenog lica sa Kosova i Metohije. Ovo prebivalište nema svoju formu, bitno je da su stekla status privremeno raseljenog lica sa Kosova i Metohije. Pitanje je da li su svi ostvarili to pravo. Po nekoj inerciji, kada je došlo do egzodusa i iseljenja sa Kosova i Metohije, ljudi su došli ovde, prebivalište imaju tamo, a ovde imaju boravište. Ne znam da li i za njih moramo ozbiljno razmisliti, da li je dovoljna formulacija ovo što je ovde status raseljenog lica sa Kosova i Metohije i tu da vidimo da ne izbacimo nekoga ko objektivno ima ovo pravo.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, danas ova skupština raspravlja o dva vrlo bitna zakona. Kada je reč o privatizaciji, iznad zakona o privatizaciji uvek to izaziva polemiku među poslanicima, naravno i među građanima Srbije. Srbija je jedna od zemalja koja je zadnja počela i koja je započela tranziciju. Mislim da iz toga što je zadnja započela to je i dobro i loše. Dobro je iz jednog prostog razloga što smo imali prilike da vidimo loša iskustva zemalja iz okruženja i da ta loša iskustva privatizacije se ne dese u Srbiji. To je dobro, a loše je što smo započeli zadnji i što proces privatizacije nismo okončali, nismo završili. Ono što građani s pravom zameraju, a vezano za privatizaciju, smatraju da ona nije bila realna, da ona nije bila poštena u nekom prethodnom periodu. Sigurno da se nikada ne može napraviti poštena i realna privatizacija da svi budu zadovoljni, uvek ima onih koji su zadovoljni, onih koji su manje zadovoljni i danas u Srbiji imamo enormno bogate ljude i enormno siromašne ljude. Obično su enormno bogati ljudi, to je realnost, to je slika Srbije, oni koji su uspeli da na jeftin način, a možda i kroz nedovoljno jasne zakonske alternative dođu do velikih, enormno velikih sredstava i firmi za vrlo kratko vreme i na jednostavan način. DOS je napravio možda najveće greške jer je pritisak tada bio upravo na privatizaciju najuspešnijih preduzeća ili onih koji su imali dobru perspektivu. Pa setimo se samo u tom nekom periodu šest nekih cementara koje su privatizovane za samo šest evra ili šest dolara ili tako nešto. Koliko? Tri cementare. Šećerane za šest, izvinjavam se. Šećerane su za šest, a cementare su bile nešto skuplje, ali sigurno ne u realnoj vrednosti. Vrlo se dobro sećam kada je bila ta privatizacija, baš sam danas slušao neki izveštaj da su šećerane najperspektivniji posao u Srbiji i najuspešnije firme. Sećam se u to vreme Karleuša je imala neku aukciju svojih odevnih predmeta, pa su ti odevni predmeti, da ne nabrajam koji, bili skuplji no šest šećerana. To je naravno izazivalo veliku sumnju kod građana i polemiku da jednostavno to nije dobro i da to nije dobro kako za građane Srbije tako i za državu Srbiju. Priča o novim vlasnicima i ljudima koji su kupili ta preduzeća izazivala je veliku sumnju i onda vidite neko anonimno ime koje se pojavi, dobio je novac od babe, od tetke, od oca, od ujaka, od prijatelja iz inostranstva, prosto da čovek ne može da poveruje koliko su neki ljudi spremni da nekim ljudima učine, da im pozajme, daju novac, a u stvari radilo se, to su mnogi poslanici rekli, o prljavom novcu koji je na jedan vrlo specifičan način bio opran. I zato je ovaj zakon sada koji reguliše to dobar zakon i poslanici Nove Srbije će glasati, ali stvarno stoji jedna primedba da je taj zakon trebalo doneti mnogo pre, jer mislimo da je dosta tog prljavog kapitala već ušlo u Srbiju. Kada se kaže ovde da se jednostavno ne želi da taj prljav novac uđe u budžet Republike Srbije, nažalost u nekim prethodnim budžetima taj prljav novac je ulazio i to je zamerka mnogih građana koji su godinama izdvajali od svojih ličnih dohodaka za izgradnju tih firmi. Mi poslanici Nove Srbije i Nova Srbija je apsolutno za privatizaciju. Smatramo da taj proces privatizacije treba što pre da se završi, ali ne po svaku cenu. Ono što stvarno treba regulisati, možda i posebnim zakonom, a to je da oni koji su privatizovali firme plaćaju obaveze prema državi i to je vrlo bitno. Vrlo često se sada pominju ovde velike firme i priča se o njima, da li su na jedan zakonit način ili nezakonit način došli do tih sredstava. Moram reći lično svoje mišljenje i svoj stav, mislim da je Srbija u prethodnom periodu opljačkana na zakonit način, upravo tako što je uvek postojala neka odluka, postojao neki zakon, postojao neki akt, ali mnogi su došli do velikog bogatstva, pa su postali enormno bogati preko noći, a naravno mnogi su u Srbiji postali enormno siromašni jer su ostali bez radnih mesta, a naravno i bez osnovnih sredstava za život. Problem ovih zakona, pa i ovoga sada koji se donosi, jeste kako i na koji način će se ulagati sredstva od privatizacije. U mnogim lokalnim samoupravama gde, u krajnjoj liniji, postoje ti poslovni subjekti tj. objekti zagađuju te sredine, a lokalna samouprava od tih sredstava ima samo 5%, što mislimo da je strašno malo. S druge strane, doneli smo u Ustavu po ravnomernom regionalnom razvoju, pa bi bilo normalno da ova sredstva dobrim delom od privatizacije idu u ravnomerni regionalni razvoj, da nam se upravo ne desi da imamo dve Srbije, jednu siromašnu Srbiju, jednu bogatu Srbiju, da imamo bogat glavni grad, bogat Beograd, gde će živeti tri miliona ljudi, i naravno, jednu siromašnu Srbiju, a to je ono sve što je van Beograda. Mi danas, to sam i juče rekao, imamo situaciju da mnogi sa periferije Srbije, centralne i južne Srbije, znači iz provincije, kako se to popularno kaže, a bave se određenim poslom, dolaze ovde u Beograd, jer samo ovde može da se obrne kapital, ovde postoji tržište i ovde ima posla, a na rubovima centralne i južne Srbije, Šumadije, jednostavno nema se mogućnosti zarade. Zato smatramo da je ovaj zakon došao možda u periodu kada je i značajno, kada se treba da se privatizuju javna preduzeća i treba zaštititi tu imovinu da je ne kupe opet oni ljudi sa krvavim, prljavim novcem, ljudi koji imaju dosta krivičnih dela iza sebe, ljudi koji imaju sumnjivu prošlost. Poslanici Nove Srbije će prihvatiti i glasati za ovaj zakon. Žao nam je što ovakve odredbe zakona nisu bile donete mnogo ranije, a upravo iz tog razloga da se ne desi ono što se dešavalo da su firme koje su godinama građenei mnogi uložili svoj znoj, svoj trud, svoj rad, odricali se, uplaćivali samodoprinose, besplatne dnevnice, subote, nedelje itd, a na kraju je to sada završilo u rukama nekih ljudi za strašno male novce, kao što sam naveo primer tih šećerana za nekih šest evra, dolara itd. Drugi zakon, koji je isto tako vrlo važan za građane Srbije, jeste Predlog zakona o pravu na besplatne akcije, novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Ovde je, naravno, rečeno, i ovaj zakon u javnosti danas možda izaziva najviše polemike kod građana. Mnogi radnici, pa i sindikati javnih preduzeća, bili su za to da se na neki način ne uključe svi građani u dobijanje besplatnih akcija. Poslanici Nove Srbije se apsolutno zalažu za to da se upravo svi građani uključe u dobijanje besplatnih akcija. To je jedino pravedno. Zašto je jedino pravedno da se svi građani uključe? Upravo iz razloga što su svi građani i učestvovali u izgradnji, naravno i u formiranju tih javnih preduzeća. Hajde da vidimo kako su to građani uspeli i kako je svaki građanin ponaosob učestvovao. Što se tiče određenih preduzeća, niste mogli da rešite da dobijete električnu energiju dok ne platite brojilo za svoju kuću. Svaki građanin je morao da uplati brojilo da bi dobio električnu energiju. Kada ste hteli da uvedete telefon, svako je morao da uplati centralu u pošti, pa je morao da plati i svaki metar kabla čim prođe određenu dužinu, mislim da je to 100 metara. Ako ste hteli jaču struju, morali ste da platite trafostanicu, kabl, pa i kroz neko vreme, pre mnogo besplatnih dnevnica, subota, nedelja je odrađeno da ta javna preduzeća budu onakva kakva jesu. Mnogi su učestvovali i sva ta imovina koju ste morali da platite za dobijanje brojila, kabla itd. je postajala imovina tih javnih preduzeća. Tako su građani zaslužili da svi dobiju sada te akcije. Bez obzira što su određeni sindikati mislili, pa i radnici javnih preduzeća, da treba da pripada samo njima da pripadne to, nikada se neće doći do prave pravde i do istine da jednostavno svi budu zadovoljni. S pravom oni građani koji su radili 40 godina imaju pravo da se ljute, a možda su preminuli pre tri ili šest meseci, godinu dana, zato što ne mogu da dobiju i njihovi naslednici. Imaju pravo da se ljute. Mislim da je ovaj zakon ipak relativno ispravio određene nepravilnosti i da će doći do određene pravde. Ali, gospodin Rajko Baralić je rekao neke stvari, kao poslanik moram da se složim, ne vidim zašto određene stvari uslovljavamo. Ono što mi možemo izneti kao možda određenu nepravilnost vezano za ovaj zakon, zašto se sada građanima Srbije, mladim ljudima uslovljava da moraju biti u biračkom spisku? Prvo, nije obaveza građana da se prijavljuju, obaveza je lokalne samouprave da upiše građane u birački spisak, a to da li će građanin da izađe na izbore ili neće da izađe na izbore, to je njegovo demokratsko pravo i ne vidim ni jedan jedini razlog da to mora biti uslov. Mislim da je tu gospodin Baralić bio apsolutno u pravu. Neće moći niko da ospori građaninu koji ima 18 godina da ne dobije besplatne akcije samo zato što nije ispunio jedan od uslova i nije se upisao u birački spisak. Mislim da to, na neki način, s pravom kod određenih ljudi izaziva sumnju da možda eto postoji neka politička kalkulacija, da ako se to sada desi do kraja godine, biće simpatični oni ljudi koji su predložili ovaj zakon. Ovaj zakon je predložila Vlada, ovaj zakon usvaja Skupština, usvajaju ga svi poslanici. Siguran sam u to da će za ovaj zakon glasati i mnoge opozicione stranke. Možda će biti apsolutnog saglasja, a ne vidim ni jednog jedinog razloga da i ne bude apsolutnog saglasja oko ovog zakona o podeli akcija građanima Srbije, zato što, kao čovek, mislim i naša poslanička grupa Nove Srbije, a koliko vidim i ostale poslaničke grupe misle isto – da treba to građani da dobiju, sa malim nijansama, a te nijanse se nalaze u amandmanima koji su poslanici podneli u određenim varijacijama šta treba promeniti, možda doterati zakon ili napraviti bolju ravnotežu pravde. Mislim da je to uvek, kada su ovakvi zakoni u pitanju, vrlo teško. To da li će, kako je rečeno, i kako kaže ovde u zakonu da će svaki građanin dobiti po hiljadu evra, a da će 150 hiljada zaposlenih dobiti po četiri hiljade evra. Ono što je vrlo važno, važno je da se ne desi ono što se dešavalo u zemljama u okruženju – da vrednost tih akcija posle ne vredi možda flašu–dve piva. To se ne sme dozvoliti. Na neki način tu vrednost, koja je predviđena i koja je rečena – tih hiljadu evra i ovih četiri hiljade evra, na neki način treba zaštititi, jer jednostavno taj novac građani treba da dobiju. Radi se o velikom novcu, radi se o vrlo bitnim i značajnim javnim preduzećima koja treba da budu privatizovana. Ono što poslanici Nove Srbije smatraju da jednostavno, a to je isto primer iz zemalja iz okruženja, javna preduzeća su preduzeća koja treba da budu zadnja privatizovana. Jednostavno, sve one greške koje su pravljene u nekom prethodnom periodu moraju biti ispeglane i moraju se izbeći kod privatizacije javnih preduzeća. zato što su u izgradnji tih preduzeća učestvovali svi građani i ne sme se dozvoliti da sa privatizacijom tih preduzeća sutra dođe do enormno velikih poskupljenja koja će opteretiti džep svakog građanina ponaosob. Ono što ću na kraju reći, to je da smatramo da su ovi zakoni u interesu građana Srbije, da se iskreno nadamo da će biti sprovedeni po slovu zakona i da će se eventualne manipulacije, po bilo kom osnovu, vezano za jedan i drugi zakon izbeći i da ćemo učinitioba ova zakona na zadovoljstvo građana. Poslanici NS glasaće za oba zakona u želji da se nepravda, koja je možda učinjena do sada, ispravi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević, a neka se pripremi narodni poslanik Milan Nikolić.
Gospodine predsedniče, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dva zakona, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i zakon o podeli besplatnih akcija. Osvrnuću se prvo na izmene i dopune zakona o privatizaciji. Moram da vas ispravim, gospodine Đeliću, jer sam se konsultovao sa kolegama koji su bili poslanici 2000. godine, u mandatu kada ste vi bili ministar, da SRS nije podržala zakon o privatizaciji 2001. godine. Možda je u svojim izlaganjima samo rekla da ima nekih delova zakona koji su možda bolji nego što je bio prethodni. Međutim, nije podržala ovaj zakon, tako da nije tačna ta informacija koju ste vi izneli ovde za govornicom. Što se tiče same privatizacije od 2000-2001. godine pa sve do danas, građani Srbije su mogli da vide kako su privatizovana sva ta preduzeća. Preko 2.000 preduzeća je privatizovano, od toga veoma mali broj je nastavio dalje da radi. Sva ta preduzeća koja su privatizovana rasprodala su svu onu imovinu koja je mogla da se rasproda, radnici su ostavljeni bez socijalnog programa, ostali su na ulici, ostali su bez posla, tako da sad imamo preko milion nezaposlenih u Srbiji. Kolega Vukadinović je pomenuo da je raskinuta privatizacija u 280 preduzeća u Srbiji. To nije tačna informacija, mnogo više, a tek će ih biti. Znate kada? Kad bude SRS došla na vlast, jer ćemo onda putinskim metodama izvršiti proveru svih privatizacija. Takođe sam član Odbora za privatizaciju, SRS ne učestvuje u radu Odbora, jer je predsednik Odbora za privatizaciju iz iste stranke iz koje je ministar, a to je iz G17 plus, ali pomno pratimo sve privatizacije koje se vrše u Srbiji i koje su sada u toku. Čak smo za neke privatizacije ukazivali, pa su one sprečene, posebno kada je došlo do restrukturiranja, ovo što ste vi pomenuli u elektroprivredi. Daću vam primer pet restruktuiranih preduzeća u elektroprivredi u Kostolcu, gde je jedno od tihpreduzeća Rio, trebalo je da bude privatizovano, pa kad smo intervenisali za ovom govornicom, stopirala se privatizacija Ria. Jer kao što su mnoge privatizacije u Srbiji urađene, gde je nerealno procenjena vrednost tih preduzeća, tako je pokušano i u ovom preduzeću. Dosta tih privatizovanih firmi je zatvoreno ili je posle izvršena preprodaja tih privatizovanih preduzeća. Vidim da ste ovde u zakonu uključili zabranu, u članu 12. tačka 4., za fizička lica koja su osuđivana i protiv kojih se vodi postupak za sledeća krivična dela, pa ste nabrojali krivična dela protiv privrede, službene dužnosti, teškog ubistva, krađe itd. Mislim da ste zakasnili, da je trebalo mnogo ranije to da uradite, jer kada je SRS ukazivala da mnogi iz kriminalnog miljea kupuju po Srbiji razna preduzeća, da ne krenem da nabrajam od velikih poljoprivrednih kombinata - Krmivo produkt itd, ko je sve to kupio, jedan od tih poljoprivrednih kombinata kupljen je i u Braničevskom okrugu, kupljena su i mnoga preduzeća koja nikada više nisu krenula da rade, već su sada u stečaju i zatvorena su. Mnogi ljudi su tada ostali bez posla. Mnogo je prljavog novca i mnogo je novca koji je stečen na nezakonit način ušlo u mnoge budžete koje ste donosili od 2000. do danas. I sad u ovaj budžet, gde je završena rasprava i koji treba da se usvoji, ušlo je mnogo prljavog novca jer su završene sve privatizacije. Privatizacijom ovih 2.000 preduzeća koja su već privatizovana mi smo završili u Srbiji sa privatizacijom tih manjih preduzeća. Ovi veliki sistemi koji su sada sledeći na redu, to je krupan zalogaj za naše tajkune u Srbiji, to su krupni zalogaji gde će se boriti moćne svetske firme, pominje se i Gasprom i sve ostale moćne svetske kompanije koje će učestvovati u toj privatizaciji. Verujem da će ipak ta privatizacijabiti mnogo realnija, znam za mnogapreduzeća gde su se nameštali tenderi, kako su pojedina lica zastupala određene ljude koji su sa one strane zakona i umesto njih su kupovali ta preduzeća na raznim aukcijama, gde se posle toga pojavljuju samo kao vlasnici. Onda čujemo da je u tom i tom gradu taj i taj kriminalac kupio, da je u tom i tom gradu toliko i toliko preduzeća, tako da su maltene postali u pojedinim lokalnim sredinama gospodari tih lokalnih samouprava. Kada smo mi na sve to upozoravali, vi ste govorili da je to politikantstvo, da ne mislimo dobro građanima Srbije, nego da hoćemo samo da ubiramo političke poene. Vidite da ste ipak došli na to i da ste sada to uvrstili. To jeste dobro, ali mislimo da je sad kasno. Šta bih još imao da kažem u vezi zakona o privatizaciji? U ovom zakonu rečeno je da ceo postupak privatizacije omogućuje likvidacionom upravniku ili Agenciji da ona sprovede privatizaciju. Imali smo primer zadnjeg hapšenja kompletne mafije, kako je zovu, đubretarska mafija, gde su izvršili nerealnu procenu kapitala tih preduzeća, tih kompanija i gde su kupili mnogo preduzeća društvenih koji su bili u postupku privatizacije, gde su ti mnogi stečajni upravnici koji su učestvovali u toj privatizaciji uhapšeni. Vi im ovim zakonom omogućujete da oni i dalje to rade, tako da nećemo imati kontrolu u privatizaciji još nekih preduzeća koja su ostala, koja su sada u postupku privatizacije. Za Sartid mislim da je dovoljno govoreno svih ovih meseci i dana. Razni feljtoni izlaze, razne informacije se dobijaju, a mi smo dobili kompletnu dokumentaciju kako je izvršena privatizacija Sartida. O tome ćemo govoriti kada se budu završili izbori, kada gospodin Nikolić bude izabran za predsednika Srbije i kad budemo krenuli u raščišćavanje i proveru svih privatizacija od 2000. do 2007. godine, pa ćemo onda izneti potpune informacije, da to ne bi bila samo predizborna kampanja. Kao što je i ovaj budžet predizborni, tako su i ovi zakoni tačno ciljani, da se sada donose, pred same izbore, a i najnoviji naslovi u vezi ovog zakona o besplatnim akcijama - mi vama akcije, a vi nama glasove.
Zahvaljujem gospodinu Valjareviću. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Poštovani predsedniče, uvaženi potpredsedniče Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, meni je, nažalost, ostalo dosta kratko vreme, ali hoću da potvrdim da se radi o dva veoma važna zakonska projekta, o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i o besplatnoj podeli akcija. Mislim da nema privatizacije koja nije bolna. Takođe, nema nekog posebnog komentara i one 1997. godine, i 2001, i izmena i dopune koje su usledile 2005. godine, da nije bilo dobre namere da se privatizacija sprovede na pravi način. Uostalom, to je i Skupština potvrdila, tako da ne možemo da određene opcije u tom delu osudimo, da nije bilo dobre namere u procesu privatizacije. Nažalost, kao i svuda u okruženju i ovde je bilo mnogih devijacija. Iskustva koja su se sticala od prvog zakona nadalje težila su ka popravkama određenih propusta koji su u zakonu bili. Mislim da je nagomilano iskustvo upravo ovo sada, što kroz ove izmene i dopune dajemo. Međutim, želim da ukažem na jednu opasnost koja može uslediti, a radi se o još 700 firmi koje treba vrlo brzo, tokom 2008. godine, da budu privatizovane. Tu ne mislim na javna preduzeća. Radi se o ogromnim kapacitetima, radi se o firmama koje su uglavnom prerađivačkog kapaciteta i složene po organizaciji, i koje će veoma teško biti tako lako i za kratko vreme prodati. Treba biti obazriv, ne tako brzoplet, da firme sa dobrim šansama, pre svega tržišnim, ne budu nesmotreno dovedene u situaciju da kroz jedan, drugi ili treći tender ne budu privatizovane i da dođu u proces privatizacije. Mislim da tu može da dođe do ozbiljnih regionalnih problema, a mislim da nepotrebno možemo da izbacimo još jedan veliki broj radnika da ostanu bez posla, a u stvari, to nije neophodno. Verujem da će iskustvo, koje se do sada steklo, biti opomena da do takvih situacija ne dolazi. U svakom slučaju, ako govorimo o toj nepravednoj privatizaciji, ona je bila i u tome da su bez dovoljne provere izvora bogatstva određenih kupaca naših preduzeća, proveravana, ali sada smo u situaciji da ne dođemo u tu situaciju. Mislim da će se verovatno i kroz amandmane dosta toga definisati, kako da se problemi razreše. Mislim da smo previše fer u odnosu na bivše republike SFRJ. Mi i sada kažemo, imovina koja će se prodati, dobro je da to tako uradimo, da ostane na posebnim računima, da bi se u procesu sukcesije taj problem razrešio. Međutim, imamo situaciju da je imovina Srbije u ostalim republikama bivše Jugoslavije prodata i da vlasnici tog kapitala veoma teško mogu da dođu do svoje imovine. Mislim da bi ta sredstva mogla da budu u nekoj sukcesiji, u kompenzaciji u odnosu na vlasnike kapitala u tim zemljama, upravo iz prodaje ove imovine koja dođe do ovoga. Mislim da je dobro što se sada predviđa da se ne ponavljaju procedure u pogledu raspisivanja tendera, aukcija itd, nego da ukoliko dođe do nesporazuma i da prvi kupac koji ne obezbedi uslove iz ugovora sa Agencijom za privatizaciju, da na red dolazi drugi kupac koji može da nastavi proces dogovaranja oko kupovine. Kada je u pitanju zakon o besplatnoj podeli akcija, mislim da od trenutka kada se razgovaralo o privatizaciji, SPS je odavno za koncept privatizacije. SPS smatra da je neophodno da svi građani koji su učestvovali u izgradnji zemlje, generacije koje su to činile, da treba da podele taj deo kolača od privatizacije. Dobro je da je došao trenutak da možemo na ovaj način preko 4 miliona građana ove zemlje obezbedimo jednim delom posedovanja tog društvenog kapitala. Naravno, ne mogu a da ne kažem da tu postoji i dalje određena nepravda, jer nije svejedno onaj ko je taj kapital stvarao 30-40 godina i onaj ko je napunio 18 godina. Možda je moglo da se malo razmisli, pa da se tu naprave neke male razlike u primanjima, ali verovatno i zbog brzine i potrebe da dobar deo stanovništva, koji ipak vidi perspektivu u nekom rešavanju svog socijalnog problema ovim sredstvima, da se ovo što pre desi. Pošto moje vreme ističe, hvala lepo.
Ostalo je još pet minuta. Sledeća na redu je narodni poslanik Nadica Momirov. Molim vas da se uklopite u to vreme.
Poštovane dame i gospodo, Predlog zakona o besplatnoj podeli akcija, o kome danas raspravljamo, zapravo je realizacija mogućnosti koja je bila predviđena Zakonom o privatizaciji još iz 2001. godine. O podeli besplatnih akcija prilikom privatizacije javnih preduzeća pričalo se od 2001. godine. Tokom mandata prošle Vlade, a takođe i tokom mandata ove Vlade, javnost to jest građani su intenzivirali pitanja vezana za privatizaciju javnih preduzeća. Privatizacija preduzeća je ubrzana ove godine i jasno je da će biti aktuelna i privatizacija ovih velikih javnih preduzeća. S obzirom da su to bila društvena preduzeća, s obzirom da su građani učestvovali u stvaranju ovih preduzeća, pravedno je i jasno je i podrazumeva se da građani treba da učestvuju ne samo u procesu odlučivanja na koji način će se izvršiti privatizacija ovih javnih preduzeća, nego i u samom procesu privatizacije. Praktično, javna rasprava o ovom pitanju traje od 2001. godine. Proces dogovora sa sindikatima je takođe obavljen i svedoci smo da sindikati su učestvovali praktično u ovom procesu sve do početka rasprave u načelu o ovom predlogu zakona. Na osnovu svih ovih rasprava, takođe i pregovora i dogovora sa sindikatima, napravljen je Predlog zakona koji je predložen od strane Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja na čelu sa gospodinom Dinkićem, koji je na čelu tog ministarstva. Neću govoriti o detaljima ovog predloga zakona, jer smo imali priliku da čujemo već o tome. Izneću samo nekoliko komentara i činjenica. Kao što smo imali priliku da čujemo poređenja kako je izvršena privatizacija javnih preduzeća u državama u okruženju, imali smo da čujemo primere iz Slovenije, Hrvatske, Mađarske i Rumunije, jasno je da ovaj predlog zakona o besplatnoj podeli akcija nije urađen ni u jednoj od ovihzemalja. On je specifičan i originalan za našu zemlju. Ovim postupkom se neće dobiti neki vaučeri bez pokrića, već realne pare kroz akcije. Takođe, ovim predlogom zakona pokušavamo da ispravimo nepravdu iz prošlosti, ako je to uopšte moguće, ali i da se pojača motiv građana za restrukturiranje i privatizaciju javnih preduzeća. Svi koji do sada nisu dobili besplatne akcije u procesu privatizacije, ovim zakonom dobijaju pravo na njih. To podrazumeva da će morati da se evidentiraju i da na taj način iskažu zainteresovanost da žele da uzmu ove akcije. Najčešća zamerka Predlogu ovog zakona jeste činjenica da svi dobijaju jednako, a pogotovo to pogađa one koji imaju duži radni staž. To su građani koji su godinama radili, savesno plaćali poreze i savesno učestvovali u razvoju našeg društva. Sa njihove tačke gledišta, jasno je da oni vide tu nepravdu. Međutim, ne možemo zaboraviti i na naše mlađe građane koji, zbog svega onoga što nam se dešavalo devedesetih godina, nisu bili u prilici da realizuje svoje planove i snove. Trebamo im dati šansu, jer ono što se tada dešavalo je bila nepravda. Ako dobiju šansu, podrazumeva se, naravno, da će moći da realizuju bar deo nekih svojih planova koji su imali u onom vremenu, a, takođe, na taj način imaju motiv da i dalje i oni učestvuju u razvoju ovog društva i da ostanu u Srbiji. Besplatne akcije su, takođe, motiv da se kroz proces restrukturiranja i promene vlasništva i privatizaciju javnih preduzeća skine veo tajnosti u poslovanju. Zbog toga ćemo imati pojačanu dinamiku u toku privatizacije, takođe ćemo biti u fokusu finansijskih centara, a pospešićemo i direktne strane investicije, koje će u narednom periodu premašiti sve rekorde koje smo do danas imali ili nismo imali. Sve u svemu, trebalo bi da dostignemo neki rekordni nivo od početka tranzicije. Još jednom naglašavam, privatizacija javnih preduzeća se mora desiti, što pre to bolje. Svi građani će učestvovati u procesu privatizacije i postupak je transparentan. Zbog svega ovog navedenog, pozivam sve poslanike da glasamo za ovaj predlog zakona o besplatnoj podeli akcija, kao što će to učiniti poslanička grupa G17 plus.
Zahvaljujem gospođi Nadici Momirov. Ovde stajemo. Nastavak je sutra u 10,00 sati. Startuje se sa narodnim poslanikom Momčilom Duvnjakom. Odmah da vam dam informaciju, sutra ćemo, takođe, raditi do 20,00 časova. Subota i nedelja se ne radi i nastavljamo onda u ponedeljak.