Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici:Velimir Ilić i Miloš Radulović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuje i Aniko Muškinja-Hajnrih, državna sekretarka u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZABRANI DISKRIMINACIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragan Živkov, Nikola Žutić, Srboljub Živanović, Boris Aleksić, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Željko Tomić, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Nikola Lazić, Donka Banović i Željko Tomić, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Željko Tomić i Donka Banović, zatim narodni poslanik Zoran Antić, Konstantin Arsenović, Veroljub Arsić, Milan Avramović, Dragan Aćimović, Zoran Babić, zajedno narodni poslanici Donka Banović, Miloš Radulović i Aleksandar Pejčić, zajedno narodni poslanici Donka Banović, Zoran Šami i Nikola Lazić, zatim narodni poslanik Igor Bečić, Elena Božić-Talijan, Zoran Bortić, Jelena Budimirović, Milorad Buha, Jovan Damjanović, Božidar Delić, Lidija Dimitrijević, Momčilo Duvnjak, zajedno narodni poslanici Čedomir Jovanović, Nenad Milić, Ivan Andrić, Vesna Pešić, Nataša Mićić, Slobodan Maraš, Nenad Prokić, Nebojša Ranđelović, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Zoran Ostojić i Žarko Korać, zatim narodna poslanica Aleksandra Ilić, narodni poslanik Radiša Ilić, Aleksandra Janković, Vladan Jeremić, Radica Jocić, Petar Jojić, Nataša Jovanović, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Milorad Krstin, zajedno narodni poslanici Nikola Lazić, Miloš Radulović i Donka Banović, Saša Maksimović, Dušan Marić, Vesna Marić, zajedno narodni poslanici Dragan Marković-Palma, Petar Petrović i Jasmina Milošević, zatim narodni poslanik Momir Marković, Aleksandar Martinović, Zoran Mašić, Goran Mihajlović, Ljiljana Miladinović, Marko Milenković, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Mirko Munjić, Milan M. Nikolić, Tomislav Nikolić, zajedno narodni poslanici Zoran Nikolić, Nikola Lazić i Donka Banović, narodni poslanik Meho Omerović, narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, zajedno narodni poslanici Aleksandar Pejčić, Vladimir Milentijević i Dragan Šormaz, narodni poslanik Borislav Pelević, Sreto Perić, zajedno narodni poslanici Miroslav Petković, Zoran Nikolić i Arsen Đurić, zajedno narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović i Donka Banović, zatim narodni poslanik Ljubiša Petković, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Zoran Popović, Mileta Poskurica, Dobrislav Prelić, Tomislav Ljubenović, Gojko Radić, Milovan Radovanović, zajedno narodni poslanici Milica Radović, Donka Banović i Željko Tomić, zajedno narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Nikola Lazić, zatim narodna poslanica Marina Raguš, narodni poslanik Nikola Savić, Sulejman Spaho, Srđan Spasojević, Dragan Stevanović, zajedno narodne poslanice Snežana Stojanović-Plavšić i Gordana Rajkov, narodni poslanik Filip Stojanović, Jorgovanka Tabaković, Dragan Todorović, Marina Toman, Vučeta Tošković, Milan Veselinović, Lidija Vukićević, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Stefan Zankov, Dragan Čolić, Milan Škrbić, Zlata Đerić, Branimir Đokić i zajedno narodni poslanici Arsen Đurić, Donka Banović i Nikola Lazić. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio amandman narodne poslanice Aleksandre Ilić na član 14. kao nepotpun, pa taj amandman ne može biti predmet rasprave i o njemu se ne može glasati. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov iznad člana 1. amandman je podneo Vladan Jeremić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Vreme na raspolaganju svakog predsednika ili ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je 15 minuta, a vreme poslaničkim grupama u raspravi u pojedinostima deli se proporcionalno broju poslanika u poslaničkoj grupi, a najviše do pet časova, odnosno do 10 časova ukupno za amandmane. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, broj podnetih amandmana na Predlog zakona o zabrani diskriminacije, koji je veći od 500, kao i činjenica da su amandmane na Predlog ovog zakona podneli i poslanici vladajuće koalicije, najbolji je dokaz o kvalitetu, odnosno nekvalitetu ovog zakonskog projekta. Ako znamo da su protiv ovog predloga zakona ustale sve tradicionalne crkve i verske zajednice, ako znamo da su ustale brojne patriotske nevladine organizacije, političke stranke, pre svega one u opoziciji, istaknute javne ličnosti, onda može da se izvuče nedvosmislen zaključak da je Predlog zakona loš. SRS je u početku mogla da smatra da su određena rešenja koja su sadržana u Predlogu ovog zakona posledica neznanja, neukosti, možda ne neke loše želje nego nesposobnosti da se određeni interesi i određeni pogledi pretoče na odgovarajući način u Predlog zakona. Međutim, posle onoga što je pre nekoliko dana ovde za ovom govornicom izrekao gospodin Dragoljub Mićunović kao siva eminencija DS, nama u SRS je potpuno jasno kakav je pravi smisao ovog zakona. Gospodin Mićunović je, kao jedan od osnivača DS, jedan od njenih ideologa, rekao ono što ministar Čiplić nije smeo da kaže, a to je – da je DS namerno sad, u ovo vreme, izašla sa ovim zakonskim projektom i sa samo jednim jedinim ciljem, a to je da se legalizuje jedna društvena grupa, odnosno jedan deo populacije stanovništva Srbije, a to su oni koji u odnosu na većinu drugih građana Srbije imaju neku specifičnu seksualnu orijentaciju. Svi ostali – invalidi, deca, omladina, stari, oni su samo fasada, ne donosi se ovaj zakon zbog njih. Ovaj zakon se donosi zato što DS, po uputstvima svojih političkih mentora sa zapada, hoće da legalizuje određene oblike psihoseksualnih devijacija. Gospodin Dragoljub Mićunović je rekao ono što u stvari misle oni koji stoje iza DS, a to je – da njih baš briga za belu kugu u Srbiji, da njih baš briga da li će u Srbiji živeti Srbi ili Kinezi, baš ih briga šta će biti sa srpskim narodom za 50 ili 100 godina. Očigledno je da je zakon i pisan po toj intenciji. Smisao ovog zakonskog projekta jeste da se uništi duhovni, biološki i moralni sklop srpskog naroda, da se poremete i unište sve tradicionalne moralne vrednosti koje postoje kod Srba i kod svih drugih građana Srbije i da se nastavi ono što NATO nije uspeo da uništi 1999. godine. Može slobodno da se kaže da je ovaj zakon, ako ga usvojite u tekstu u kakvom ste ga predložili, nastavak NATO agresije na Srbiju. Uopšte nije slučajno što mi baš ovih dana, kada obeležavamo 10 godina od varvarskog i divljačkog bombardovanja Srbije od strane NATO pakta, raspravljamo o Predlogu zakona o diskriminaciji. Ono što NATO bombarderi nisu uspeli da unište 1999. godine, to danas traba da uništi vladajuća koalicija, pre svega DS, predlažući ovakav zakon, koji je u suštini uperen protiv vitalnih interesa srpskog naroda. NATO nije uspeo 99. godine da uništi Srbiju, nije uspeo da uništi Srbe, kao što nije uspeo da ih uništi ni 94, ni 95. godine, kada je takođe, suprotno Povelji UN, bombardovao položaje Vojske Republike Srpske Krajine, odnosno Vojske Republike Srpske. Ali, zato taj posao, umesto NATO bombardera, treba da završe poslanici i ministri vladajuće koalicije – treba biološki i duhovno uništiti i obezglaviti, pre svega, srpski narod. Vi ćete, glasajući za ovaj zakonski projekat da legalizujete nešto što je svuda u civilizovanom svetu proglašeno nenormalnim, patološkim i u suštini nečovečnim. Ovih dana je bilo mnogo reči o toj pojavi. Verovatno će o tome biti reči i danas. Gospodo iz vladajuće koalicije, uprkos vašem zaklinjanju na ljudska prava, slobode, demokratiju, tekovine EU itd. homoseksualizam, ma šta vi o tome rekli, biološki je necelishodan. Homoseksualizam ne može da dovede do rađanja novog života. Vi kao vlast u Srbiji, umesto da preduzmete sve mere – ekonomske, socijalne politike, da se u Srbiji rađa što više dece, svake dece, ne samo srpske, već i romske, i mađarske, i slovačke, i bugarske, jer svako dete je dar Božiji, bez obzira kako se krste njegovi roditelji, kojoj naciji ili veri pripadaju, ali da u Srbiji bude što više dece. Sa ovim zakonom ne da neće biti više dece, biće ih manje. Vi na ovaj način legalizujete jedan vid seksualne orijentacije koji je biološki potpuno necelishodan. Umesto da preduzmete sve potrebne mere da se izvrši jedna biološka obnova stanovništva Srbije, da nam čitavi krajevi Srbije ne budu pusti, da se Srbija ne svede na nekoliko velikih gradova, kao što su Beograd, Novi Sad, Kragujevac i Niš, vi radite suprotno od toga. Vi ubijate ideju da je brak određena vrednost, vi ubijate ideju da je novi život određena vrednost, vi ćete ovim zakonom praktično da stavite tačku na biološku snagu, pre svega, srpskog naroda. Broj podnetih amandmana od strane poslanika SRS govori o tome da je zakonski predlog loš, potpuno loš. Žalosno je što je vladajuća koalicija iskoristila invalide, stare osobe, decu, omladinu, nezaposlene kao fasadu. Vi njihov položaj ovim zakonom nećete popraviti. Njihov položaj je već uređen nizom zakonskih propisa koji postoje u Republici Srbiji unazad nekoliko godina. Vaš pravi cilj je da legalizujete homoseksualizam. Sledeći korak je da legalizujete homoseksualne brakove i da homoseksualcima dozvolite da usvajaju decu. To je vaš pravi cilj. U stvari, krajnja namera onih koji stoje iza vas jeste da za 50, odnosno 100 godina više ne bude Srba, da Srbija bude potpuno pusta i da onda SAD, NATO pakt i razni belosvetski kriminalci ovde, na ovim prostorima, mogu da rade šta im je volja.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe Za evropsku Srbiju.
Poštovana predsedavajuća, uvažene kolege narodni poslanici, istina je da je ovaj zakon napravljen zbog toga što je neophodno zakonom regulisati i onemogućiti svaki oblik diskriminacije. Namera da se ceo ovaj zakon pretvori u jedan član zapravo je pokušaj da se oni koji su protiv toga da se zakon o zabrani diskriminacije donese sakrivaju iza tog jednog jedinog člana, jer ako bi rekli – narod može da izumre i zbog toga što žene rade, pa neće da rađaju, što imaju pravo da se ne udaju, što imaju pravo da se razvedu. To takođe uništava biološku masu naroda, kako se to često skriva. Ali je malo nepopularno reći da smo protiv diskriminacije žena, pa onda izbegavamo to da kažemo. Isto tako, ovo je zakon koji zabranjuje diskriminaciju invalida. Kao što je borba za ravnopravnost i jednakost invalida takođe bila teška borba, u kojoj su isti oni koji su danas protiv ovog zakona smatrali da su invalidi nakazni na licu Božijeg dela, i da ih treba sklanjati, i da oni nisu neko ko treba da uživa ista prava kao i svi drugi, ali je nepopularno govoriti o invalidima, pa se onda ta tema izbegava. Ovo jeste zakon koji obuhvata sve oblike diskriminacije, ovo jeste zakon koji obuhvata sve kategorije koje su izložene diskriminaciji i ovo jeste zakon koji pokazuje da li smo mi kao društvo spremni i sposobni da osvojimo novi prostor slobode za posebno osetljive grupe, koje ne samo u srpskom društvu, i u drugim društvima, jesu izložene zbog raznih predrasuda diskriminaciji. Ono što je za nas jako važno jeste da je Srbija smogla snage da ovim zakonom obuhvati i ono što je pretvoreno kao jedina tema ovog zakona, da obuhvati i one kategorije koje su sada najosetljivije kategorije, jer je srpsko društvo ipak napredovalo i u pravima žena i u pravima drugih osetljivih kategorija, ali je očigledno izrazito netrpeljivo i spremno na svaki oblik diskriminacije prema jednoj grupi naših građana, a to su ljudi drugačije seksualne orijentacije. Zbog toga je bilo važno da se ovim zakonom obuhvate sve osetljive kategorije, i zato je to samo jedan član u ovom zakonu, i zato to nije ceo ovaj zakon, ovaj zakon se zaista suštinski bavi svim oblicima diskriminacije, svim instrumentima koji će onemogućiti diskriminaciju bilo koje grupe i bavi se afirmacijom jednog društvenog miljea u kome diskriminacije nikoga neće biti društveno prihvatljiva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balin Pastor, predsednik Poslaničke grupe manjina.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 143. stava 3. iskoristio bih 15 minuta ispred Poslaničke grupe manjina da govorim o ovom predlogu zakona i u načelu i u pojedinostima, pošto to pravo nisam iskoristio prošle nedelje kada je bila načelna rasprava povodom ovog vrlo bitnog predloga zakona. Pošto se sada razmatra Predlog zakona o zabrani diskriminacije u pojedinostima, moram da iskažem iskrenu radost što su narodni poslanici pokazali tako veliko interesovanje za definisanje okvira borbe protiv diskriminacije predlažući skoro 500 amandmana. Nadam da će ti amandmani poboljšati zakon i nadam se da su poslanici upravo iz te pobude i želje da se poboljša zakon podneli te amandmane, što će se videti u raspravi. Što se tiče Predloga zakona o zabrani diskriminacije, mislim da je ovaj predlog među najbitnijim predlozima zakona koje Narodna skupština u ovoj godini treba da razmotri i usvoji. To se pokazalo i po tome što je taj zakon u proceduri od 20. februara 2009. godine, a trebalo je da se nađe na dnevnom redu već 5. marta, znači, za samo 15 dana otkada se nalazi predlog u skupštinskoj proceduri, ali nažalost taj zakon je povučen na telefonskoj sednici Vlade zbog protivljenja SPC ili svih tradicionalnih crkava. Mi ni dan danas ne znamo zašto je taj zakon povučen i smatramo da nije dobro što je taj zakon bio povučen, ne zbog toga što smatramo da nije dobro što su neki članovi tog predloga izmenjeni, nego zbog toga što taj primer pokazuje da se u Srbiji vrlo važna pitanja i dan danas rešavaju izvan institucija, i to nije dobro za Srbiju, to nije dobro za demokratiju u Srbiji. Mi smatramo da je bilo bolje da narodni poslanici podnesu određene amandmane umesto SPC, odnosno svih tradicionalnih crkava i nije dobro što je taj predlog povučen iz skupštinske procedure samo nekoliko sati pre dana kada je trebao da se ovaj predlog nađe na dnevnom redu Narodne skupštine, ali je to tako učinjeno i kada je to već tako učinjeno, smatram da je dobro što taj predlog zakona nije promenjen u velikoj meri, da su samo određene nepreciznosti otklonjene i da Predlog nije suštinski izmenjen, pošto SVM smatra da je ovaj predlog zakona o zabrani diskriminacija dobar. Dobro je što koncepcija zakona, odnosno predloga nije promenjena i što je namera predlagača ostala neokrnjena. Uvek se kaže da je ovaj zakon bitan zbog toga što predstavlja preduslov za viznu liberalizaciju, predstavlja pred uslov za stavljanje Srbije na belu šengensku listu.To je nesumnjivo tako i naravno da je dobro što će usvajanjem ovog zakona Narodna skupština za nekoliko dana ispuniti sve uslove iz mape puta i biće otklonjeni svi pravni nedostaci i u pravnom smislu ćemo biti spremni za bezvizni režim. Smatram da nije prvenstveno bitno što se ovaj predlog zakona nalazi na dnevnom redu zbog toga što je to pred uslov za viznu liberalizaciju, važno je što je ovaj predlog zakona na dnevnom redu zbog toga što nažalost u Srbiji određene grupe su u velikoj meri i danas, u 2009. godini, ranjive. Vrlo je dobro što će ovaj zakon na sveobuhvatan način postaviti okvire za zabranu diskriminacije u Republici Srbiji. Znamo da su politički kriterijumi pristupanja EU definisani još 1993. godine u Kopenhagenu i u tim kopenhagenškim kriterijumima nedvosmisleno se kaže da treba postaviti okvire za zabranu, za borbu protiv diskriminacije i ovaj predlog zakona na vrlo dobar način to i čini. Isto tako, želim da podsetim uvažene kolege narodne poslanike da u izveštaju Evropske komisije za 2008. godinu stoji – okvirni zakon o zabrani diskriminacije nije još uvek usvojen. To je jedna velika mana Srbije na putu ka EU i vrlo je dobro što će taj nedostatak biti uklonjen za nekoliko dana. U ovom izveštaju Evropske komisije za 2008. godinu takođe se kaže da u praksi još uvek postoji široko rasprostranjena diskriminacija protiv nacionalnih manjina, romske populacije i žena, kao i osoba sa posebnom seksualnom orijentacijom. Ovo sam isto tako citirao iz izveštaja Evropske komisije za 2008. godinu. Ovaj predlog zakona je u decembru 2007. godine dobio veoma povoljno mišljenje Venecijanske komisije Saveta Evrope i to je svakako jedna preporuka da ovaj zakon treba usvojiti. Vrlo je dobro što je ovaj zakon sveobuhvatan. Lična svojstva na osnovu kojih može doći do diskriminacije su dovoljno široko postavljena. Ovaj zakon će se odnositi i na državljane Srbije i na inostrana lica, odnosno lica koja nemaju državljanstvo Republike Srbije kada se zateknu na teritoriji Republike Srbije i na pravna lica. Veoma je bitno što će govor mržnje na osnovu ovog zakona biti oblik diskriminacije i da će se to definisati ovim zakonom, a isto tako je vrlo bitno što se eksplicitno kaže da se ne smatraju diskriminacijom posebne mere uvedene radi postizanja pune ravnopravnosti, zaštite i napretka lica, odnosno grupe lica koja se nalaze u nejednakom položaju. To je tzv. pozitivna diskriminacija. Ona je sadržana i u Ustavu Republike Srbije, a sada će naći mesto i u ovom zakonu o zabrani diskriminacije. U noveliranom članu 18. se precizira da se neće smatrati diskriminacijom postupanje sveštenika i verskih službenika koje je u skladu sa doktrinom, uverenjima ili ciljevima crkava i verskih zajednica registrovanih u skladu sa zakonom. Ovim preciziranjem je nedvosmisleno rečeno da crvke, odnosno sveštenici, tradicionalne crkve i sveštenici neće biti u opasnosti i neće biti moguće optužiti sveštenike za diskriminaciju samo zbog toga što će oni propagirati doktrinu ili uverenja crkve. Vrlo je napredno i to što će se diskriminacijom u oblasti rada biti obuhvaćeni i volonteri i učenici na praksi. To su grupe lica koje su vrlo često bila žrtve diskriminacije na radu i dobro je što će biti postavljeni okviri za zabranu diskriminacije i u odnosu na ova lica. Način ostvarivanja i zaštite prava pripadnika nacionalnih manjina uređuje se posebnim zakonom. Ovim zakonom je regulisano samo u jednom članu, to je član 24. Po tome se vidi da je ovaj zakon sveobuhvatan i da se ne odnosi samo na zaštitu pripadnika nacionalnih manjina od diskriminacije. Vrlo je dobro što će se izabrati i poverenik za zaštitu ravnopravnost. Ovu instituciju ne smatramo suvišnim uvećavanjem i onako glomazne administracije, kako to tvrde pojedine opozicione stranke. Administracija u Srbiji jeste nažalost glomazna, ali smatramo da je poverenik za zaštitu ravnopravnosti od izuzetnog značaja i da ovaj zakon ne bi mogao da zaživi u praksi, kako bi to trebalo da se desi, bez uspostavljanja poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Dobro je što je postupanje pred poverenikom detaljno razrađeno Predlogom zakona, kao i nadležnosti poverenika. Vrlo je napredno rešenje i to što će u ime i uz saglasnost lica čije je pravo povređeno pritužbu moći podneti i organizacije koje se bave zaštitom ljudskih prava ili druga lica. Dobro znamo da žrtve diskriminacije, nažalost, u prošlosti nisu uvek prijavile diskriminaciju iz određenih razloga, pre svega od bojazni da će zbog toga oni biti ponovo diskriminisani i vrlo je dobro što će umesto njih i organizacije moći da podnesu pritužbu umesto žrtava diskriminacije. Naravno da je to dobro što će sudska zaštita, odnosno što će u sudskoj zaštiti postupak biti hitan i to ukazuje na to da će država ove procese u slučajevima diskriminacije tretirati na način kako je to poželjno. Na kraju bih želeo da kažem da će Poslanička grupa manjina svakako glasati za ovaj zakon. Raduje nas što će Srbija dobiti zakon o zabrani diskriminacije i dobro je što prvobitan tekst nije izmenjen u većoj meri, što je suština ostala ista. Dozvolite mi da iskoristim mogućnost što je gospodin ministar Čiplić prisutan danas u Narodnoj skupštini i da ga pitam šta je sa zakonom o nacionalnim savetima. Moram da kaže da je vrlo dobro što je Ministarstvo u izradu ovoga predloga zakona uključilo predstavnike nacionalnih saveta i što je uvažilo primedbe nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Smatramo da je radna verzija tog zakona vrlo dobra i da će omogućiti da se na najbolji mogući način reguliše pitanje izbora nacionalnih saveta, nadležnosti tih tela, koje su i Ustavom spomenute, odnosno koje su ustavna kategorija, a isto tako i pitanje finansiranja. Samo bi bilo najbitnije da se ovaj predlog zakona usvoji do leta ove godine. Ministar vrlo dobro zna da trenutno postoji 16 nacionalnih saveta nacionalnih manjina i da je većini istekao mandat, da trenutno ne postoji pravni okvir za reizbor tih tela, da nije na najbolji način regulisano ni pitanje nadležnosti i finansiranje tih tela. Ukoliko želimo da Srbija otkloni sve nedostatke u pravnoj regulativi što se tiče pripadnika nacionalnih manjina i zaštite nacionalnih manjina, onda ovaj zakon svakako što skorije treba usvojiti. Gospodine Ministre, molio bih vas da odgovorite na pitanje dokle je stiglo i kada možemo očekivati da se ovaj vrlo bitan zakon nađe u skupštinskoj proceduri. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vreme na raspolaganju ovlašćenog predstavnika je sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije prvi put da se SRS imputira da smo fašisti, da smo rasisti, da smo protiv ovoga, da smo protiv onoga, to jednostavno nije tačno. Smatram da ste, gospođo Kolundžija, uz svo uvažavanje koje izražavam prema vama kao dami, pre svega uvredili žene koje su poslanici SRS. Dovoljno je samo da bacite letimičan pogled pa da vidite kako mi u SRS diskriminišemo žene. Vidite li vi ovde gospođu Gordanu Pop-Lazić? Vidite li Vesnu Marić? Vidite li Lidiju Dimitrijević? Vidite li Marinu Raguš? Vidite li da smo za potpredsednika Narodne skupštine izabrali jednu damu – Natašu Jovanović? O kakvoj vi to diskriminaciji žena govorite u SRS? Gospođo Kolundžija, nismo mi da se diskriminiše bilo ko u Srbiji, treba zaštiti sve ugrožene društvene kategorije, i decu i omladinu, i starije ljude, i penzionere, i nezaposlene i invalide itd. Ono što vam govorimo to je da se ovim zakonom ne pruža adekvatan sistem pravne zaštite. Uzalud pričate da treba zaštiti invalide. Kako ćete ih zaštiti? Tako što taj invalid, ne daj bože, sutra ako mu neko diskriminiše njegova prava može da se obrati tom vašem povereniku za zaštitu od diskriminacije i jedino što taj poverenik može da uradi to je da uputi pismenu opomenu onome ko vrši diskriminaciju i cela stvar se na tome završava? Kakva zaštita invalida? Šta invalid ima od toga? Šta bilo ko ima od toga? Da ste hteli da obezbedite efikasnu zaštitu za sve te društvene kategorije morali ste da propišete odgovarajuća krivična dela i da strogimzatvorom i novčanim kaznama kaznite one koji su hteli da diskriminišu decu, omladinu, invalide, starije ljude itd. Ali, vama nije stalo da zaštitite bilo koga, vama je stalo da legalizujete samo jednu malu grupu ljudi koja postoji u Srbiji zato što hoćete da ono što nije normalno. Možete, gospođo Kolundžija, da kažete sto puta da je homoseksualizam normalan, nije normalan i Svetska zdravstvena organizacija kaže da je to poremećaj i svuda u svetu, svaki civilizovan i pristojan čovek reći će da to nije normalno. I umesto da država Srbija podstiče rađanje, da nam se rađaju deca, da mladi ljudi stupaju u brak, da zasnivaju svoju porodicu, vi radite sve suprotno od toga, razbijate porodicu, destimulišete rađanje. Gospodin Mićunović izađe za govornicu i kaže – lažu radikali da u Srbiji postoji bela kuga, a svi demografi, svi ljudi koji se bave statistikom kažu da su nam čitavi krajevi Srbije pusti. O tome se radi. Nas u SRS i te kako zanima da li će za 50 ili 100 godina u Srbiji živeti Srbi ili će živeti neko drugi. Dozvolite, Srbija je, ipak, država srpskog naroda i mi hoćemo da srpski narod opstane, a ne da nestane. Hoćemo da bude što više Srba i da u Srbiji bude što više i mađarske dece, slovačke, romske i sve druge, ali vi ubijate samu ideju rađanja novog života u Srbiji. O tome se radi. Molim vas, gospođo Kolundžija, vas i sve ostale vaše kolege iz DS, nemojte da iznosite laži o tome da neko u SRS diskriminiše homoseksualce. Uvek smo rekli i to smo istakli i u načelnoj raspravi: ako čovek hoće da bude homoseksualac, neka bude, ali neka bude u svojoj kući, u svom stanu. Zašto homoseksualizam podižete na nivo društvene norme? Zašto bi homoseksualizam odjedanput trebalo da postane društvena vrednost? O tome se radi. Privatno, u četiri zida, neka čovek bude šta god želi, nemamo ništa protiv toga. I homoseksualci treba da se leče, i homoseksualci treba da se zapošljavaju, i homoseksualac ima pravo da živi kao i ostali građani Srbije, ali nemojte homoseksualizam podizati na nivo nečega što je normalno, kada to nije normalno. Jednostavno, nije normalno. Ne samo da religije osuđuju takav oblik ponašanja, nego i vi sami, kad ne biste bili licemerni. Evo, ostanite sami sa sobom i sa svojom savešću, i pitajte ste se vi koji promovišete ovaj zakon, da li biste hteli, ako je svejedno da li ste u ljubavi sa muškarcem ili sa ženom, da vam sin jednog dana, umesto snajke, dovede zeta ili da vam dovede snajku sa brkovima? Pa, ne biste hteli. Znate, vi ste licemeri, vi kažete: nema veze, neka se to dešava nekom drugom. Može to sutra da se desi i vama i vašoj porodici. Nemojte da izgubite iz vida jednu činjenicu: ako homoseksualizam proglasite društveno prihvatljivom pojavom i ako dozvolite javno izražavanje ne samo homoseksualizma nego i svih drugih oblika seksualne devijacije, to će izazvati prirodan revolt onih koji su protiv toga. Imaćete na ulicama Srbije sukobe homoseksualaca i onih koji su protiv toga, imaćete sukobe pedofila i onih koji su protiv toga. Zašto to radite? Zašto izazivate jedan latentan građanski rat u Srbiji? Zar vam nije već sada jasno, iz izjava ljudi i pre nego što je ovaj zakon usvojen, da postoje silni otpori ovom zakonu? Nemoguće je da su odjedanput i Irinej Bulović, i nadbiskup beogradski Hočevar, i svi oni silni intelektualci preko noći postali fašisti, niko od njih ne zna šta je Evropa, niko od njih ne zna ništa dok im vi to ne kažete. To je naivno. Naravno, niste vi koji ovde sedite idejni tvorci ovoga. Neko drugi vuče konce, neko drugi ko ne želi dobro ne samo SRS nego ni vama, ni našoj deci, ni vašoj. O tome se radi. Nemojte da budete slepi kod zdravih očiju. Mislite malo svojom glavom i gledajte na svet svojim očima, a ne američkim, francuskim, nemačkim, masonskim ili ko zna kakvim drugim.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici, molim vas da pažljivo pratite pretres. Vrlo jasno sam pitala da li neko želi reč i ostavila pauzu i to se nije dogodilo. Sada smo na pretresu člana 1, amandmana koji je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Malo više pažnje u toku sednice. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Gospođo Čomić, ovo je diskriminacija od ranog jutra. Nemojte biti nervozni, tek smo počeli sa radom. Dakle, kolega je podneo amandman pre mene i niste mu dali mogućnost da ga obrazloži. Čak i ako ste pitali i ako se nije u tom trenutku javio, jer je bio govornik za govornicom, mogli ste da pitate ponovo. To je vaša obaveza.
Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite u raspravi u pojedinostima o amandmanu na član 1, kojem ste podnosilac. Molim vas da, poštujući član 103, govorite o tom amandmanu. Uvidom u stenogram i uvidom u tok sednice možete videti da sam postupila potpuno ispravno, a vas upozoravam da će se za kršenje člana 103. izricati mere, jer je to predsedavajući dužan na osnovu člana 100. Izvolite.
Dobro je da to vide građani Srbije. Dakle, podneo sam amandman na član 1. stav 1. u kome se kaže da su ovim zakonom predviđeni svi oblici diskriminacije i njihovo sankcionisanja. Pošto to nije tačno, u ovom zakonu nisu predviđeni svi oblici diskriminacije, tačnije antidiskriminacije i za njihovo sankcionisanje ne postoji neka odgovornost, tražio sam da se u članu 1. stav 1. briše. Iz kojih razloga sam to tražio? Ako uzmemo u obzir da se izmenom predloženog člana Predloga ovog zakona faktički ne osnažuje odredba člana 21. Ustava, o zabrani diskriminacije, koja kaže da su pred Ustavom svi jednaki, onda možemo doći do zaključka opšte prirode i prakse, koja se kosi sa ovim vašim predlogom, a to je: šta je sa diskriminaciju Srba u Haškom tribunalu; šta je sa diskriminacijom Srba na Kosovu i Metohiji; šta je sa presudom Euleksa šiptarskom teroristi koji je oslobođen za dizanje u vazduh «Niš ekspresa»; šta je sa diskriminacijom Srba u celini; šta je sa diskriminaciju koju sprovodite vi od 2000. godine naovamo, kroz institucije, kroz zdravstvo, kroz korupciju, kroz lokalne samouprave; šta je sa voljom birača, koji su glasali, preko milion i nešto glasova su dali SRS, a danas se to u ovoj sali ne vidi; šta je sa voljom glasova na lokalnom nivou, ljudi su glasali za SRS, a kroz mandate se to ne vidi; šta je sa lažnim sudskim procesima, sa presudama? Gde su tu oblici diskriminacije, gde je zaštita od toga? Gde je zaštita na radu, ovoga što navodite ovde vezano za sindikate, za zaposlene, za manje i niže oblike diskriminacije. To u praksi ovde ne postoji...
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj amandman na najočigledniji način govori zapravo o nameri da se ovakav zakon ne donese i o otporu prema tome da se na zakonom uređen način spreči svaki oblik diskriminacije. Dakle, amandmanom se predlaže da se briše član koji glasi: ''Ovim zakonom uređuje se opšta zabrana diskriminacije, oblici i slučajevi diskriminacije, kao i postupci zaštite od diskriminacije''. Amandmanom se traži da se ovaj član briše. To jasno pokazuje da se zapravo radi o otporu prema zakonu koji bi uredio pitanje zabrane diskriminacije.
Da li još neko želi reč? Možete kao ovlašćeni predstavnik, a koristite vreme koje je na raspolaganju poslaničke grupe SRS. Narodni poslaniče Milane Avramoviću, nemate pravo na repliku. Svaki narodni poslanik ima pravo na svoju argumentaciju. Kada narodni poslanik argumentuje svoj stav, jedan broj narodnih poslanika se duboko ne slaže i smatra netačnim. Kada drugi narodni poslanik argumentuje svoj stav, drugi broj narodnih poslanika to smatra netačnim. Dokle god narodni poslanici poštuju članove Poslovnika, dotle imaju pravo na ono što smatraju stilom argumentacije dobrim za njihov stav. Narodni poslaniče, izvinite što ste sačekali, samo da objasnimo zašto nema pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da je SRS protiv ovakvog zakona o zabrani diskriminacije. Mi smo apsolutno protiv bilo kog oblika diskriminacije, ali vi iz DS uporno obmanjujete javnost. Vi nećete da kažete, uostalom to je ministar rekao u obrazlaganju Predloga zakona, ali vi sada prećutkujete kad je došlo vreme rasprave u pojedinostima, da u Srbiji postoji preko 15 zakona kojima se štite određene društvene kategorije. Imate Zakon o zdravstvenoj zaštiti, imate Porodični zakon, imate Krivični zakonik, imate Zakon o radio-difuziji, imate Zakon o sprečavanju izgreda na sportskim priredbama, imate Zakon o radu. Dakle, postoji čitav niz zakona koji su već predvideli odgovarajuće oblike zaštite određenih kategorija građana Srbije: invalida, dece, omladine, starih ljudi itd. Dakle, postoji zakonska regulativa, ali vi sada hoćete da napravite neku vrstu Potemkinovog sela. Vas ne zanima kod ovog zakona da zaštitite invalide, jer vi njih iskreno da hoćete da zaštitite, onda biste omogućili, ako ste gledali pre nekoliko dana RTS, onom nesrećnom čoveku, Živoradu Vasiljkoviću iz Mladenovca, da čovek na odgovarajući način vrši svoja prava. Ne, takvi ljudi će i dalje da žive teškim životom. Vi ćete kao da donesete neki zakon kojim ćete navodno da ubrzate put Srbije u EU, ali ne da biste popravili suštinski položaj tih ugroženih društvenih kategorija. Ne. Vama je cilj samo jedan, vi hoćete da legalizujete određene patološke vidove seksualne orijentacije i to je pravi cilj ovog zakona. Sve ostalo je kozmetika. Molim vas, gospođo Kolundžija, kakvu zaštitu može da očekuje invalid po ovom zakonu? Može da se obrati pismeno povereniku za zaštitu od diskriminacije i taj poverenik kada ispita sve činjenice, može da uputi opomenu onome ko je vršio diskriminaciju, pa ako taj neće da postupi po opomeni, onda će opomena da bude javno objavljena. Kakvu korist ima invalid od toga? Kakvu korist ima dete od toga? Kakvu korist ima bilo ko od toga? Pravna zaštita koju ste vi predvideli ovim predlogom zakona je besmislena. To nije nikakva zaštita. To je da se kaže, eto, postoji neki poverenik. Prvo, taj poverenik nije Ustavom predviđen i uopšte ne znam kako mislite da obrazujete državne organe koji nisu Ustavom predviđeni. I da je predviđen Ustavom, instrumenti koji mu stoje na raspolaganju su apsolutno nedovoljni da bilo kome i u bilo kojoj sferi društvenog života ozbiljno pomogne. Naravno da smo protiv diskriminacije, pa ako neko trpi diskriminaciju onda su to valjda poslanici SRS. Uzmite zapisnike sa sednica Administrativnog odbora. Ispada da samo radikali ovde upućuju neke teške reči, samo radikali su nedisciplinovani, ostali su apostoli, ostali su sveci. Nemoguće da je to tako. Nemoguće da nijedan poslanik DS nije novčano kažnjen otkako je uvedena represija u Narodnu skupštinu. Nemoguće. Svedok sam, kao i moje kolege iz SRS, kada čovek izađe ovde za govornicu, prava salva uvreda krene sa ove strane. Da li je neko kažnjen? Nije. Kažnjeni su isključivo poslanici SRS. Ako neko zna šta je diskriminacija, znamo mi srpski radikali, zna naš predsednik Vojislav Šešelj. Sve moguće međunarodne konvencije, svaki elementarni pravni akt je pogažen kada je u pitanju dr Vojislav Šešelj. Tu više ništa ne važi, ni Povelja UN, ni Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, ni Ustav Srbije, apsolutno ne važi ništa. Treba uništiti čoveka koji neće da se pokloni novom svetskom poretku. Ovim zakonom treba uništiti srpski narod koji se ne uklapa u novi svetski poredak. Treba uništiti biološku supstancu srpskog naroda. Vi to ovim zakonom činite. Žalosno je što među vama ima ljudi koji su duboko svesni svih opasnosti koje ovaj zakon u sebi nosi. Oni to komentarišu po kuloarima, na ulicama, u razgovorima preko telefona. Ovde će sagnute glave morati da glasaju za ovaj zakonski projekat, zato što su vaši politički mentori naredili da se ovaj zakon usvoji. A da u vladajućoj koaliciji ne cvetaju ruže povodom ovog zakona, najbolji vam je dokaz gospodin Dragan Marković Palma, koji je rekao da njegovi poslanici neće glasati za ovaj zakon. Vi mi sada objasnite, ako čovek neće glasati za ovaj zakon, da li je on preko noći postao antievropejac, protiv EU i protiv bele šengenske vize. I kakva je ta vaša koalicija. Neki malo hoće u Evropu, a neki malo neće. Vi ste rekli, ova vlada ima jasan kurs, što brži ulazak Srbije u EU. Povodom tih famoznih šengen viza, gospođo Kolundžija, hajde da ne budemo mala deca. Vama je pre neki dan Angela Merkel, kancelarka Savezne Republike Nemačke, rekla, zaboravite ulazak u EU, eventualno će ući Hrvatska, Srbija, BiH, Crna Gora i Albanija čekaće ko zna koliko godina da uđu u EU. Što se tiče belih šengenskih viza, češki ministar spoljnih poslova je rekao da će Srbija možda do polovine 2010. godine da dođe na dnevni red da se razmatra njen zahtev da bude stavljena na belu šengen listu. Dakle, nema ništa od toga. Ne zato što je SRS protiv toga, ne možemo mi to da sprečimo. EU iz svojih razloga ne želi Srbiju kao svog člana. Da li vam je to jasno? Jednostavno, ne žele. Da li vam je jasno kada vam se kaže da nema prijema novih članica EU dok svaka postojeća država članica ne ratifikuje Lisabonski ugovor. Tu ima da prođu decenije dok se taj proces ne okonča. Vi sada svaku nepodopštinu koja nekom padne na pamet stavljate u proceduru u Skupštinu i kažete, e, to je sad uslov za ulazak u EU. Nije. To je nečija paklena namera da se uništi srpski narod, ali se nama sve ono što je upereno protiv Srba uporno godinama promoviše kao da je to naš uslov za ulazak u EU. Ako Srbija u EU treba da uđe bez Srba, onda nam EU ne treba.
Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Možete da koristite i vreme koje vam je na raspolaganju kao članu poslaničke grupe SRS. Da li govorite o povredi Poslovnika ili koristite vreme? Povreda Poslovnika. Izvolite.
Koristim pravo iz člana 101, u kome jedan stav kaže...
Narodni poslaniče, pravo da se dobije reč na osnovu člana 101. je po trećem stavu, kao što ste videli, pravo koje ima predsedavajući, diskreciono pravo, i ne predstavlja temu za povredu Poslovnika. Zahvaljujem. Zahvaljujem narodni poslaniče. Za član 101. ne možete da tvrdite da je Poslovnik povređen, pošto je pravo na repliku diskreciono pravo predsedavajućeg. Hvala. Ministar, gospodin Svetozar Čiplić. Izvolite.
Poštovane poslanice, poštovani poslanici, ne treba da se plašimo ili plašite onog čega nema. U ovom zakonu, ponovo ponavljam, ne ustanovljava se nikakvo novo pravo koje već ne postoji, koje već Ustavom nije dato. Šta u ovom zakonu nema? U ovom zakonu svakako ne može biti u tom članu 21. ništa što bi bila pravna pretpostavka za, kako je ovde za ovom govornicom izneto od kritičara ovog zakona, istopolne brakove. Član 62. Ustava RS kaže – brak se zaključuje na osnovu slobodno datog pristanka muškarca i žene pred državnim organom. Mislim da to od ovog trenutka ne bi trebalo da bude dilema da toga u ovom članu više nema. Tačno je da postoji veliki broj zakona u pravnom poretku RS koji govore o zabrani diskriminacije pojedinih ugroženih kategorija. To sam naveo kao argumentaciju da ovaj okvirni zakon i bude donet, jer to što stoji u tim zakonima je izolovano. Ono nije povezano u sistem. To je jedno od osnovnih mana takvih zakonskih rešenja u resornim zakonima. Praktično, jedan jedini zakon za koji možemo da kažemo da sistemski štiti od diskriminacije, to je onaj koji se tiče osoba sa invaliditetom. Prednost ovog zakona je, ponavljam, Republika Srbija, bez obzira na nacionalnost, a nacionalnost ne određuje da li je neko invalid, da li je neko dete, da li je neko žena, da li je neko nezaposlen, ovaj zakon duguje građanima Srbije upravo zbog međunarodnih konvencija koje je potpisala i kojima se obavezala da će doneti ovaj zakon. Igrom slučaja, sada se desilo da još uvek, zbog bele šengen liste, ovo dobijemo i kao uslov. Zaštita protiv diskriminacije koja je ovde propisana poverenikom nije jedina, nije osnovna, ona je dodatna, pored krivično-pravne zaštite koja postoji. Zapravo, kada, kako pravni poredak i nalaže, ukrstite pravne norme, kada ukrstite i krivično zakonodavstvo, onda vidite kakva je pravna zaštita za pojedine kategorije, odnosno ko ne uživa krivično-pravnu zaštitu, odnosno šta je krivično-pravno diskriminisano, i tu nema nikakve dileme. Ono što je bitno, mislim da je to stav svih onih koji stoje iza ovog zakona, kada Srbija bude donela ovaj zakon, Srbija će biti čista lica i pred bogom i pred ljudima. To je ono što je bitno. Hvala.
Dvoje poslanika su se javila. Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, osećam obavezu kao zamenik šefa poslaničke grupe SRS da vam samo neke stvari stavim u izgled, vezano za ovu diskriminaciju koju vi sprovodite prema poslanicima SRS. Da me ne biste isključili, reći ću da je to vezano upravo za član 101. [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, član 101. nije predmet kojim možete dobiti reč da govorite o povredi Poslovnika. Bilo koji drugi član koji se odnosi na povredu Poslovnika učinjenu neposredno pre javljanja za reč, može, član 101. je diskreciono pravo predsedavajućeg, kada i u kojim slučajevima daje pravo na repliku. Uvidom u stenogram možete videti da je tako primenjivan član od početka usvajanja novog Poslovnika. Zahvaljujem. (Gordana Pop-Lazić: Ja ću onda po članu 27.) Moraćete se javiti ponovo, ako želite da govorite o nekom drugom članu. (Gordana Pop-Lazić: Ponovo se javljam.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović prvo ima reč, pošto se javio kada ste završili. (Gordana Pop-Lazić: On će meni prepustiti reč.) Molim vas da se vratite na mesto, pošto to, ko će kome ustupiti reč i ko će dobiti reč, odlučuje predsedavajući. Molim vas da se vratite na mesto. Govornici ne može da priđe niko bez dozvole predsedavajućeg, niti može da govori bez dozvole predsedavajućeg. Narodni poslanik Sulejman Spaho nepristojno i nedolično se obraća predsedavajućoj i izričem vam prvu opomenu za dobacivanje i kršenje člana 104. Upozoravam vas da je nedolično i nepristojno dobacivanje predsedavajućem ili drugim narodnim poslanicima razlog za izricanje opomene. Kada predsedavajući vidi da je do povrede člana 104. došlo, dužna je ili dužan po članu 100. da opomenu izrekne. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Zahvaljujem i biću vam veoma zahvalna ako me pustite ovih dva minuta da vam nešto kažem. Član 27. u alineji 5. predsedniku Narodne skupštine, u ovom slučaju onome ko predsedava, daje ovlašćenje da vrši druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom. Dakle, svi članovi ovog poslovnika, i sprovođenje i rad ove skupštine u vašoj je nadležnosti u izvesnom smislu, čak mislim u velikom obimu, jer vi diktirate tu atmosferu u parlamentu. Kad neko hoće da vam ukaže na to da ima pravo da nekome nešto replicira, nigde u Poslovniku ne piše da je to vaše diskreciono pravo. Piše upravo ovako, da tu odluku vi donosite - odluku u slučajevima iz st. 1. i 2. ovog člana donosi predsednik Narodne skupštine. Šta smo time hteli da vam damo kao dodatno ovlašćenje? Da vi, eventualno, procenite u kom momentu treba da prekinete taj lanac replika, ali ne možete da zabranite poslanicima koji smatraju da su pogrešno protumačeni da jedni sa drugim vode debatu i da prodiskutuju. Na taj način zaista sužavate rad parlamentaraca na nešto što vi verovatno zamišljate tako parlament, ali mi ga tako ne doživljavamo i verujem da ga i ova strana ne doživljava, i koristeći to pravo. Sad da uvredim nekog poslanika ili nekog ko izađe sa ove moje leve strane, pogrešno nešto protumači od onoga što sam rekla, sigurno ću opet tražiti reč ili će on tražiti reč, i to je ta debata koju mi želimo. Mi to radimo zbog javnosti, zbog kvaliteta ove rasprave, a nigde, gospođo predsedavajuća, ne stoji diskreciono pravo (Predsedavajuća: Dva minuta, zahvaljujem.) da vi odlučite šta će ko da radi. Možete, ali to ne vodi, verujte, ničemu.
Nema povrede člana 27, stava koji ste citirali o staranju o redu tokom sednice Narodne skupštine. Vrlo pažljivo slušam sve govornike i onog trenutka kada se pojavi osnov za repliku, pravo na repliku i pravo na reč bude dato. Uvidom u stenogram, možete da se uverite da govorim istinu. Tokom izlaganja narodnih poslanika, od početka prepodnevnog rada, nijedan od govornika nije dao osnov za repliku bilo kome drugom, a odluku o tome donosi predsedavajući. I piše u tom članu, baš zato da o tome odluku ne donose narodni poslanici, nego je to odgovornost predsedavajućeg, da donese odluku kada oceni da je ili nije došlo do osnova za repliku. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS, nije zadovoljna i molim da se u danu za glasanje o povredi člana 27. izjasni Narodna skupština. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 61 minut. Izvinjavam se, Aleksandar Martinović. Zaista, izvinite još jednom.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je uvek smešno kada se državni funkcioneri iz DS pozivaju na Ustav i kažu – nešto nije moguće zato što ne piše u Ustavu. Gospodine Čipliću, nađite mi član Ustava koji predviđa da u Srbiji, kao državni organ, postoji poverenik za zaštitu od diskriminacije. U kom to članu Ustava piše? Ne piše nigde. To ste vi izmislili. To je izmišljen državni organ koji nije predviđen Ustavom Republike Srbije. Kao stručnjak za ustavno pravo znate, kao što znam i ja, da se ne mogu formirati državni organi a da prethodno nisu predviđeni Ustavom. Dakle, ovaj organ je neustavan. To je prva stvar. Druga stvar, vi ni Slobodana Miloševića niste mogli da isporučite po tada važećem Ustavu 2001. godine, pa ste ga isporučili. Mnogo toga vi niste mogli da uradite po Ustavu. Kada je reč o Ustavu, vi se ponašate po principu političke celishodnosti – kad mi odgovara u jednom trenutku da se Ustav poštuje, onda ćemo da ga poštujemo, a kad mi ne odgovara – Ustav je prevaziđen, ima nekih pravnih praznina, onda možemo da radimo i mimo Ustava. Ovo je samo prvi korak ka legalizaciji nečega što je duboko protivno ljudskoj prirodi i to je moje lično duboko ubeđenje. Ovo je samo prvi korak. Sada ćete dopustiti da se javno promovišu određeni oblici seksualne patologije, dopustićete ovim zakonom. Sledeći korak je da ćete dopustiti zaključivanje homoseksualnih brakova. Treći korak je da ćete dopustiti homoseksualcima da usvajaju decu. Sve tri mere su duboko protivne vitalnim interesima i srpskog naroda i svih građana koji žive u Srbiji. Jednostavno, homoseksualizam, pedofilija, sodomija, nisu biološki opravdani oblici seksualnog ponašanja i ne mogu da dovedu do rađanja novog života, mogu samo da prouzrokuju nevolju, muku, patnju, suze, krv itd. Država to ne sme da radi. Država odnosno ljudi koji je vode, ako hoće da budu nacionalno odgovorni, onda politiku ne smeju da vode od danas do sutra, nego moraju da vode politiku tako da razmišljaju šta će biti za narednih 100 ili 200 godina. Uostalom, ugledajte se na vaše prijatelje Amerikance. Oni imaju trust mozgova koji planiraju američku politiku za narednih 300 godina i ništa što se dešava u svetu ne dešava se slučajno. Neko je nešto isplanirao, neko je nešto odredio, neko iz pozadine vuče konce. Mi se ponašamo kao neko beslovesno stado koje tumara po mraku istorije, danas ćemo da poštujemo Ustav, sutra nećemo, baš nas briga da li će u Srbiji postojati ili neće postojati bela kuga, da li će u Srbiji žive Srbi ili Tajvanci, Tajlanđani, Eskimi itd. Tako se država ne vodi, odnosno vodi se, ali se vodi na kratke staze i vodi se u propast.
Reč ima poslanik Milan Avramović. Još jedanput se izvinjavam narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću na grešci pri prezimenu.
Moram da koristim pravo naše poslaničke grupe kada je u pitanju vreme da bih objasnio gledaocima, uostalom, građanima Srbije i svim poslanicima razlog podnošenja mog amandmana. Dakle, u članu 1. stav 1. kaže se – ovim zakonom uređuje se opšta zabrana diskriminacije. Opšta diskriminacija ne podrazumeva sve ovo što je navedeno u članu 13. kao teški oblici diskriminacije. Opšta diskriminacija ne može biti nikako genocid ili etničko čišćenje. To je ono što je svrstano pod ovim zakonom i ono za šta će se neko hvatati da odgovara na osnovu ovog zakona za genocid ili za etničko čišćenje. Dakle, opšta diskriminacija ne može biti genocid i etničko čišćenje. Zato sam tražio da se taj termin ''opšta diskriminacija'' briše. To je ratni zločin, to je krivično delo, to je organizaciono zločinačko udruženje. To je nešto što se ne definiše ovim zakonom, a ovim zakonom pod opštu diskriminaciju podleže i to. Primer Naser Orić, po ovom zakonu bi bio na udaru da bude maltene i nagrađen za ono što je uradio u Srebrenici. Jedan klasičan primer koji govori da opšta diskriminacija ne sadrži sve ono što nas gazi u samom procesu života i u slučaju u kome se Srbija nalazi. Imamo diskriminaciju na svakom koraku u svakom smislu reči i u svakom pogledu. Kada idete da se zaposlite prvo vas pitaju – da li ste član neke stranke? U zavisnosti od vašeg odgovora napravili ste sebi položaj u vrsti kandidature hoćete li biti zaposleni ili ne. Pogledajte koliko je uslova potrebno da se zaposlite negde: da li ste član neke stranke, da ste imućni, da ima ko da stane iza vas, da ima neko nešto od vas. Imamo diskriminaciju da jedna trudnica ne može da se zaposli, imamo diskriminaciju da jedan običan sindikat ne može da funkcioniše onako kako treba zato što iznosi istinu, da se sankcionišu predsednici sindikata, da se sankcionišu oni koji podignu glas, koji kažu da nešto nije po zakonu kako treba. Nemojte selektovati zakon i svrstavati one ljude u opštu diskriminaciju. Opšta diskriminacija ne postoji kada su u pitanju ova dva termina – genocid i etničko čišćenje. Opšta diskriminacija ne postoji ni kao svest za ljude koji su seksualno opredeljeni kao homoseksualci. To nije opšta pojava. To nisu normalne stvari da se nalaze u ovom zakonu. Zato sam podneo amandman da se termin opšta diskriminacija briše. Izvinjavam se i hvala na vremenu.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Snežana Sedlar-Kenig. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe G17 plus je 28 minuta i 48 sekundi.
Predsedavajuća, kolege i koleginice narodni poslanici, jedan od prethodnih govornika iz SRS po prethodnom amandmanu, gospodin Martinović, rekao je da recimo ranjiva grupa invalida nema pravo na zaštitu koja je regulisana ovim zakonom. Verovatno nije stigao da pogleda materijal, s obzirom da je prihvaćen amandman gospođe narodnih poslanica Snežane Plavšić-Stojanović i Gordane Rajkov, gde se u članu 26. dodaje stav 2, koji kaže da se i na ranjivu grupu invalida primenjuju članovi zakona od 41. do 46, koji se odnose na pravnu zaštitu grupe ljude sa invaliditetom. Još nešto, mislim da je ovim zakonom izuzetno dobro rešeno pitanje pravne zaštite, zbog toga što se zaista primenjuju i mnoge novine. Na primer, žrtva diskriminacije nije jedina koja može da traži pravo zaštite, ovog puta u zakonu je predviđeno da to umesto žrtve diskriminacije, koja može da bude i neuka i ne zna sva svoja prava, to može da uradi i poverenik za zaštitu ravnopravnosti, mislim i na sudsku zaštitu, a isto tako i organizacije koje se bavi ljudskim pravima. Takođe, postoji niz novina kao što su uvođenje privremenih mera, hitnost postupka itd. Još jednu rečenicu, zašto mi kao poslanička grupa G17 plus mislimo, a to nisam stigla da kažem u svom izlaganju pre neki dan, da je neophodno doneti i podržaćemo svesrdno donošenje ovog zakona, a to je pre svega zbog toga što je diskriminacija najgrublji, najflagrantniji i najteži oblik povrede dostojanstva jednog pojedinca, čoveka, ljudskog bića, stavljanja u neravnopravan položaj samo zbog jedne njegove osobine ili samo zbog jednog njegovog ličnog svojstva. Zbog toga je neophodno doneti ovaj zakon, ali i da ga efikasno i dosledno primenjujemo. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da uopšte nisam ubeđen u opravdanost argumenata koje je iznela moja uvažena prethodnica. Dakle, ovde se izgleda mešaju dve stvari: da li je SRS protiv bilo kog oblika diskriminacije? Jeste. Da li smo protiv ovog zakona? Jesmo. Zato što ovaj zakon ne pruža adekvatan vid pravne zaštite od diskriminacije. Možda se vama koji niste pravnici sada ova materija čini malo komplikovanom i nejasnom, ali uvek vodite računa koja je krajnja sankcija za diskriminaciju. Krajnja sankcija po ovom zakonu je, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, smešna. To je opomena koju upućuje poverenik, pa ako taj koji vrši diskriminaciju neće da postupi po opomeni, onda će poverenik da mu kaže – pazi dobro šta radiš, ova moja opomena će biti javno objavljena. Ko se više u Srbiji boji javnih opomena? Ne boji se niko. Ova sankcija je smešna, odnosno sankcije u pravom smislu te reči i nema. Nesporno je da u Srbiji ima primera diskriminacije i SRS sve te primere osuđuje, ali vi ovim zakonom ne štitite žrtve diskriminacije. Poverenik nije nikakva zaštita. Poverenik je jedan neustavni organ koga ste predvideli ovim zakonom, da biste na to mesto doveli opet nekog svog partijskog čoveka koji će da prima platu u državnom trošku i da ga snabdete određenim birokratskim aparatom. Nikakvu zaštitu on bilo kome u bilo kojoj sferi društvenog života neće uspeti da pruži. Ono što je rekao gospodin Čiplić, postoji već krivično-pravna zaštita, za neke oblike diskriminacije, gospodine Čipliću, postoji, ali za neke oblike diskriminacije ne postoji. Koliko znam, u Krivičnom zakoniku Republike Srbije ne postoji aparthejd kao krivično delo, ne postoji etničko čišćenje kao krivično delo. Genocid postoji, ali aparthejd i etničko čišćenje ne postoji. Sada kada bismo stvar sveli na apsurd, a vi je očigledno svodite, ne znam iz kojih razloga, to znači da je u Srbiji dozvoljeno vršiti i aparthejd i etničko čišćenje, a jedina sankcija koja u ta dva teška oblika diskriminacije može da se izrekne jeste da poverenik nekome uputi opomenu. Znači, pobijete 100.000 ljudi i onda poverenik uputi neku opomenu. Kakva je to sankcija? To je smešno. Dakle, vi ovim zakonom apsolutno ne štitite žrtve diskriminacije. Da hoćete da ih zaštitite onda biste predvideli čitav niz krivičnih dela, predvideli biste sudski postupak, kazne zatvora i to stroge kazne zatvora, i novčane kazne za one koji ugrožavaju građane Srbije po osnovu nekog njihovog ličnog svojstva. Vama to nije cilj. Vas ne zanimaju ni invalidi, ni nezaposleni, ni deca, ni omladina. (Predsedavajuća: Tri minuta, narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno.) Vas zanima da biološki uništite srpski narod.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 55 minuta.
Gospodine ministre, evo samo jednog primera i jednog dokaza da ovaj zakon ne nudi adekvatnu pravnu zaštitu od diskriminacije. Jesmo li mi ovih dana bili svedoci da su ministar pravde gospođa Malović i gospodin Dinkić izašli u javnost sa tezom da treba obustaviti radne sporove? Je l' jesu? Bilo je u štampi, svugde u medijima je bilo. Pitam vas da li smo svi mi jednaki pred sudom. Ustav kaže da jesmo. Zašto ovi koji vode radne sporove su na ovaj način diskriminisani i moraju da se gurnu u ćošak jer neki drugi imaju prioritet? Kako je uopšte moguće da do toga dođe? Ne znam da li će do toga doći, ali mediji su se ovih dana time bavili i te izjave njihove postoje. Šta da radimo mi protiv jednog i drugog ministra? Da ih prijavimo povereniku kada donesemo ovaj zakon? Izvinite, to nije obuhvaćeno ovim zakonom. Dakle, upravo ta vlada koja nam nudi ovaj zakon o zabrani diskriminacije vrši diskriminaciju. Vidite koji je to apsurd. Samo sam to htela radi javnosti da iznesem, a vi se pozabavite time sa članovima Vlade.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Nataša Jovanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 54 minuta.
Gospođo Čomić, koliko je bio gospodin Milan Avramović u pravu kada je, obrazlažući kao i kolega Martinović, rekao da ne postoji opšta diskriminacija, potvrdila je i koleginica iz poslaničke grupe G17 plus. Pogledala sam, koleginice, prihvaćen je amandman na član 26. vaše poslaničke grupe. Međutim, očigledno je i jasno je bilo, a i vama, da taj termin ''opšti'' ništa ne znači i da ste vi morali da reagujete tako što ste obavezali predlagača zakona da se povede računa o invalidima i onda je amandman vaš, koji kaže da se za slučajeve diskriminacije osoba sa invaliditetom primenjuju članovi od 41. do 46, nešto što je sada u zakonu obavezujuće. Ali, ako to sada tako posmatramo, onda moramo da idemo i korak dalje i da sve grupe lica i sve potencijalne građane Srbije koji će biti na bilo koji način diskriminisani, kroz prihvatanje od strane gospodina Čiplića kao predlagača, odnosno Vlade, na takav način zaštitimo. Evo kada govorimo onima čija su verska prava ugrožena. Naime, gospodine Čipliću, napravljen je jedan katastrofalan propust prilikom donošenja Mitrovdanskog ustava pre dve godine i kada nisu u članu 44. Ustava pobrojane tradicionalne verske zajednice, a njih je sedam u Srbiji. Međutim, nižim aktom, odnosno pojedinim zakonima, kao što je Zakon o osnovnom obrazovanju, gde se u poglavlju organizovanja verske nastave po školama, koja je uvedena pre nekoliko godina, čini mi se 2005. godine, tačno su pobrojane tradicionalne verske zajednice. Sada vi meni objasnite, a kod nas je kolega Slađan Mijaljević tretirao te slučajeve agresivnog ponašanja verskih sekti, koje pre svega truju i razdiru srpsko nacionalno tkivo, i utiču pogubno na srpsku omladinu, i ne samo na pripadnike Srpske pravoslavne crkve, nego i drugih tradicionalnih verskih zajednica, kako ćemo onda mi njih da zaštitimo, kada sa druge strane imamo nakaradan Zakon o crkvama i verskim zajednicama, gospodine Čipliću, gde u članu 3, čini mi se, tog zakona je dozvoljeno da se upis u registar vrši za sve one verske zajednice, kako su ih oni nazvali, koji imaju određeni broj svojih pripadnika? Tako je raniji ministar vera, koji je obrazlagao taj zakon pred Narodnom skupštinom, rekao da mi moramo da se povinujemo realnosti da postoje tzv. nove protestantske crkve, kako ih je on nazvao, a u stvari to su sve sekte. Da li one imaju izrazito destruktivno delovanje ili imaju neki prikriveni smisao svog kvaziverskog delovanja, u to mogu sada da ulaze stručnjaci pre svega iz te oblasti. Evo, navešću vam takav drastičan primer iz šumadijske eparhije, pripadnici Srpske pravoslavne crkve, odnosno sveštena lica dolaze pod udar i na najgori mogući način preživljavaju ono što preživljavaju mnogi građani Srbije, a pre svega srpska deca, da na njih ispred porte crkve, na sveštenike u mantiji, nasrću pripadnici verskih sekti. Da ne govorimo o građanima Srbije, svedoci ste toga, pa verovatno i u naselju u kome vi živite, da su agresivni, a pre svega su najagresivniji ovi pripadnici sekte Jehovini svedoci i mnogi drugi. U Kragujevcu ima samo da sada kragujevačka policija zna najmanje 15 tzv. verskih sekti, a u stvari, to su potencijalni razarajući faktori našeg društva i uništavanja pre svega naše dece. Prema tome, mi možemo da kažemo, s obzirom na to da ste vi sve podveli pod opšte, da je ovaj zakon, a sudeći i po vašim obrazloženjima, a pre svega izlaganjima poslanika DS, Nade Kolundžije i Dragoljuba Mićunovića, anacionalno totalitaran, ne znam kako drugačije da ga nazovem. Zaista, anacionalno totalitaran, jer vi nas terate da budemo kao neke amebe, da budemo ništa, da ne znamo ni svoj jezik, ni kulturu, da ne znamo kome pripadamo, ne samo mi Srbi, nego i predstavnici drugih i verskih i nacionalnih zajednica u našem društvu. Prema tome, ovaj zakon je poguban za naše društvo, za Srbiju, i ne samo za Srbe, nego za sve njene građane. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, gospodine ministre, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije. Amandman glasi – u članu 1. stav 1. posle reči ''zabrana'', reč ''diskriminacije'' i reč ''kao'' brišu se. Prvi stav Predloga zakona glasi doslovno: ''Ovim zakonom uređuje se opšta zabrana diskriminacije, oblici i slučajevi diskriminacije, kao i postupci zaštite od diskriminacije.'' Kada se izbrišu navedene riječi, on glasi: ''Ovim zakonom uređuje se opšta zabrana, oblici i slučajevi diskriminacije, i postupci zaštite od diskriminacije.'' Dakle, takva je varijanta zakona kada se izbrišu sporne riječi. Ovaj prvi stav, dakle, jezički i pravopisno je rogobatan. Ima li nadležno ministarstvo bilo kakvog lektora ili se ovi zakoni jednostavno prepisuju iz evropskih zakonskih uzora? Navedene riječi se jednostavno moraju izbaciti, bez obzira što je autor amandmana jedan radikal. Dalje, u obrazloženju amandmana naveo sam sledeće. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije. Odredbe Ustava čitam zbog građana Srbije prvenstveno: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porijekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti... (Predsedavajuća: Dva minuta, zahvaljujem narodni poslaniče.) Samo da kažem da je ovaj amandman toliko opravdan i logičan da očekujem da će ga ipak Vlada na kraju prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
S obzirom da predsedavajući i na mestu kažnjava naše poslanike ...
Narodni poslaniče, ne možete u vremenu koje vam je na raspolaganju za raspravu u pojedinostima komentarisati odluke predsedavajućeg, koje su načinjene u skladu sa Poslovnikom. Molim da se držite dnevnog reda. Primenjujem član 103, na čega sam obavezna, kao što sam obavezna po članu 100. dužna da izreknem opomenu za narodne poslanike koji to ne čine. Vaših dva minuta vam je na raspolaganju. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se radi o zakonu o diskriminaciji, želim ovde javno da izjavim, kao porodičan čovek i kao čovek koji sam dugo radio u prosveti, da se i ovde u ovom parlamentu vrši diskriminacija manjine nad većinom. Ovaj zakon, o kome se danas govori, jeste u stvari teško zamajavanje građana Srbije, u vremenu kada i ekonomski i politički Srbija tone, u vremenu kada nam preti opstanak Republike Srpske, u vremenu kada su u Crnoj Gori vrši diskriminacija nad većinskim srpskim življem, u vremenu kada se na KiM čini diskriminacija i geto srpskog naroda, u vremenu kada su štrajkovi širom naše zemlje Srbije. Videćete da su ovih dana i oružari, jedina firma „Zastava“ Kragujevac, Namenske proizvodnje, koji su nešto radili, proizvodili, sada su i oni u štrajku. Znači, i njima preti opstanak i primanje ličnih dohodaka. Mi raspravljamo sada o jednom zakonu koji baš nema nikakve veze sa vremenom u kome živimo. Naime, i Evropski parlament je u više navrata doneo odluku o tome kako se treba boriti protiv raznih kultova, sekti i organizacija. Evo, iskoristiću priliku da vam pročitam zaključak Evropskog parlamenta iz 1992. godine, gde se doslovce kaže – smatrajući da su mnoge religijske i druge sekte aktivne u EU, legalizovane, te zbog toga zahtevaju da njihove organizacije i aktivnosti budu zaštićene garancijom o individualnoj i verskoj slobodi, što je utemeljeno u Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima. Sledeća tačka: smatrajući da nasuprot tome, određene sekte koje kao delovi jedne međunarodne mreže operišu EU, vrše ilegalne i kriminalne aktivnosti i stalno krše ljudska prava i bave se zlostavljanjima... (Predsedavajuća: Dva minuta, zahvaljujem.) seksualnim zloupotrebama, oduzimanjem slobode itd.
Zahvaljujem, dva minuta je. Narodni poslaniče, iskoristili ste vreme na raspolaganju za raspravu o amandmanu. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Paja Momčilov. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 49 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde nam je rečeno da mi poslanici SRS želimo samo da obezvredimo zakon i da ne glasamo o njemu, a upravo iz amandmana koje podnosimo, jedan takav sam podneo, ne znam da li ću stići da ga obrazložim, ide upravo za tom intencijom da mi želimo da popravimo ukoliko je moguće, zakon, da bi eventualno bio usvojen. Vidite vi ovde, da izađe nama predstavnik evropejske struje i mondijalista, vođa jedne poslaničke grupe i kaže „invalidi“. Sada, da je dotična dama pročitala bukvar građanskih prava, onda bi videla da ne može da se govori o invalidima i ne može da se govori o hendikepiranim osobama, a može da se govori „o osobama sa invaliditetom“, može da se govori „o osobama sa hendikepom“. Gospodo Evropejci, pazite šta govorite, budite u skladu sa evropskim i civilizacijskim tekovinama i tako govorite. Sa par reči samo bih, eto rekao, pošto je bila rasprava, pa vidim da je i gospodin ministar uzimao reč i raspravljao, odnosno ukazao bih na par stvari. Vidite, vi donosite ovaj zakon u jedno nevreme, u jednom interregnumu, kada bi daleko bilo logičnije da raspravljamo – kako ćemo ekonomsku krizu savladati, kako ćemo egzistencijalne probleme naroda i građana Srbije rešiti. No, hajde sad, imamo takav zakon. Vi ovim zakonom donosite i nova tela. Vi i dalje umnožavate administraciju upravo u ovim teškim vremenima, a plus toga to je potpuno nepotrebno. I te kako ima licemerja kada se vi zalažete za ovakav zakon. Gledajte kako je sa zapošljavanjem naših starih osoba. Ko će da zaposli osobu preko 50 godina? Šta je sa pacijentima? Šta je sa listama čekanja koje se mogu preskočiti uplaćivanjem u državnim službama? Šta je sa vanstandardnim uslugama? Da ne govorim o tome. Šta je sa izbeglicama? Idite u sabirne centre, pa pogledajte. I onda, da ne govorimo o Romima? I šta: zarad Evrope? Ista Evropa vam ne da da idete u Evropu. Koliko je sada prošlo od 2000. godine – nije li to diskriminacija, da ne govorim zašto? Na kraju krajeva, vi pristajete da sledite ono što vam je zadat zadatak od te Evrope, a ta Evropa bogami učinila je jedno veliko zlo i nedelo, barem ono što je rečeno, ukinula je slobodu jednom narodu koji navodno nije znao da se služi slobodom. To je Kami rekao – da je to jedan od najvećih zločina. Vi ste saradnici upravo ovih. Vidite, sporni su član 18. i član 21. Dobro, član 18. sigurno je remetio neka prava, koja je Zakonom o verskim zajednicama dobila verska zajednica, a misli se na ove najveće crkve. Naravno, član 21. Velika je rasprava o seksualnoj orijentaciji. Tu je rečeno mnogo stvari koje su tačne, a mnoge stvari su i netačne. Molim vas, jeste Svetska zdravstvena organizacija kazala da seksualna orijentacija sama po sebi nije poremećaj, ali ista zdravstvene organizacija, ako pogledate šifarnik te zdravstvene organizacije, čitav niz poremećaja, pa i ovaj, dovodi u drugu vezu sa drugim poremećajima. Neću to vama sada čitati, lekari to bolje znaju. Na kraju krajeva, ako vi uzmete pa pogledate, recimo verujem da većina od vas zna za akademika Vladetu Jerotića, jednog od istaknutih psihijatara, slobodno mogu da kažem velikana srpske psihijatrije i akademika, koji u svom delu ''Psihodinamika i psihoterapija neuroza'', iz 2007. godine je to izdanje, ima tačku homoseksualizam, gde se ta tačka lepo razrađuje. Opet o tome neću da govorim. Tu se govori i o terapiji ovog poremećaja i to je apsolutno poremećaj. Ako hoćete istine radi, kada govorite o homoseksualizmu, nije loše pročitati ni knjigu Homoseksualnost, odabrani članci, koja je objavljena 2003. godine, objavio je „Ihtus“ ovde kod nas, gde vi imate niz članaka gde se nedvosmisleno dokazuje da se radi o socijalnom poremećaju. Ne mora da se radi o medicinskom, ali se radi o socijalnom poremećaju. Koga to interesuje, 50 godina istražuje se ovaj problem. Ako hoćete da govorite sa stanovišta nauke, evo, dao sam vam jednu knjigu, jedan izvor, gde ćete o tome moći mnogo toga da pročitate, pa ćete videti da je tu ugroženo zdravlje homoseksualaca, i da je povećan broj kriminalnih dela, i da su slabije međuljudske veze među njima, a da ne govorimo o svemu što utiče na koheziju društvenog života i što narušava koheziju društvenog života. No, to su neosporne činjenice. Amerikance često volite da ističete kao primer demokratije i kako vi sledite taj put. Evo da vidite šta nam Amerikanci kažu. Čitam vam interno uputstvo američkog Ministarstva odbrane. Kaže ovako – homoseksualnost se navodi među duševnim poremećajima, kao što su šizofrenija ili mentalna zaostalost. Američkoj vojsci je zabranjeno tražiti podatke o seksualnoj orijentaciji svog ljudstva, ali je dozvoljeno iz službe odstraniti sve one koji se otvoreno deklarišu sami kao homoseksualci. Možete i to potražiti, koga interesuje, daću mu referencu odakle to može da vidi. Vidite, mi sada raspravljamo u suštini o jednoj stvarii tu se možda ne razumemo – zabrana diskriminacije po osnovu neke lične sklonosti nije isto što i sloboda javnog izražavanja te lične sklonosti. O tome mi pričamo i tu se mi možda sporimo. Mi, srpski radikali, ne sporimo homoseksualcima pravo da budu homoseksualci. Mi nećemo da oni zbog toga budu diskriminisani. Međutim, mi se borimo protiv toga da oni javno ispoljavaju to svoje opredeljenje, sa ciljem i tendencijom da kažu da je to jednako kao i heteroseksualno. Sad ću pokušati da vam kažem zbog čega smatram da mi imamo pravo da to tražimo. Ako mi govorimo o nečemu što se zove moral, slažem se, jedan od istaknutih državnika, nažalost nije živ, rekao je, između ostalog, ako treba da gutaš žabe, progutaj najveću, a rekao je i drugu stvar – kome je do morala, treba da ide u crkvu. Ipak, mislim da moralne norme ipak važe i za ovo društvo ovde. Slažem se i da je srpsko savremeno društvo visoko diferencirano, heterogenizovano je, individualizovano je, da je ono i ambivalentno, i da je ono razbijeno na niz kognitivnih entiteta. Ako gledate teorije moralne, da nabrojimo one glavne, etika, koja se oslanja na teoriju društvenog ugovora od Tomasa Hobsa do Rusoa, ide ona i kaže – poštovanje prava i slobode drugih je bitno, s tim se manje-više svi slažemo; deontološka etika govori o dužnostima i da je neophodno ispunjavati dužnost po svaku cenu. Kant je tu i te kako važan, njegov kategorički imperativ, da o njemu ne govorim. Kant kaže još jednu stvar – delaj tako da uvek bude cilj, a ne sredstvo ono što je zadovoljavanje nečeg što je moralni imperativ. Imate, naravno, i konsenkvencijanističku etiku, gde imate i teoriju utilitarizma, gde se kaže – korisno je sve što proizvodi sreću i zadovoljstvo i sprečava bol i patnju. Ali, Mil je otišao dalje, pa je rekao u svom hedonističkom stavu Utilitarizam ovako – postoji hijerarhija zadovoljstava i vrh je agregatna sreća mnogih. Šta je ta agregatna sreća mnogih? To je sigurno čovek. A kako se do čoveka dolazi? Prokreacijom. Šta je osnov prokreacije? Osnov prokreacije je heteroseksualni odnosi i brak. Sad ću vam pročitati dva citata i time ću završiti ovo svoje izlaganje. Jedan je šta je rekao Filaret Mitropolit Moskovski – brak je tajanstvo u kome se, uz slobodno dato obećanje mladoženje i neveste na uzajamnu supružničku vernost pred sveštenikom i crkvom, blagosilja njihova supružnička zajednica po uzoru na duhovnu zajednicu Hrista i crkve. Za njih kaže, mogli bi biti blagodat čistog jednodušja radi blagoslovenog rađanja i hrišćanskog odgajanja dece. Još jednu stvar da vam kažem. Nebriga o deci, potomstvu, najveći je od svih grehova i on dovodi do krajnjeg bezbožništva. To je rekao Jovan Zlatousti. Prema tome, srpski radikali se pridržavaju moralnih normi i najveća nam je vrednost čovek, a do čoveka se dolazi heteroseksualnim odnosom i brakom. Vi ako mislite drugačije, izvolite. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanica Lidija Vukićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je 39 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, broj amandmana koje je podnela SRS i, rekao bih, njihova suština ne govori o odnosu SRS prema diskriminaciji, kako se sa ove govornice od strane skupštinske većine pokušava nametnuti, to govori o našem odnosu prema ovom zakonu. Vi ste malopre rekli kada ste počeli da govorite da u ovom zakonu nema ničega što Ustavom nije nepredviđeno. Onda se postavlja pitanje zašto usvajamo ovakav zakon? Danas, juče, prekjuče, odnosno svih dana u kojima se vodila rasprava o ovom zakonu, predstavnici skupštinske većine koji su pokušali da brane stav Vlade da se usvoji ovakav zakon pozivali su se na štošta, čak su rekli da istorija predstavlja osvajanje slobode. To bi trebalo da se razume kao da danas u ovom istorijskom trenutku, usvajajući ovaj zakon o zabrani diskriminacije, Srbija u principu osvaja određene slobode. Vidite, svaka sloboda, to sam već jednom rekao, koja u određenom trenutku ili na određenom nivou nema limit, pretvara se u svoju suprotnost, pretvara se u anarhiju. Vi se, gospodine ministre, delujući u Vladi kojoj pripadate, zalažete za jedno, ne bih rekao liberalno, nego neoliberalno društvo. Po mišljenju SRS, to svakako nije dobro i to je nešto protiv čega ćemo se boriti i politički delovati. Pojavom liberalizma kroz istoriju mnogi su se ljudi bavili, ljudi od vere, nauke i znanja, i među njima je, gospodine ministre, jedan američki pravoslavni teolog, jeromonah Sarafim Rouz. On je, pričajući i analizirajući liberalizam, uvek i u svakoj rečenici dovodio u vezu liberalizam sa Nihilizmom i sa Fridrihom Ničeom. Postoje dve rečenice koje su jako interesantne i u kojima ceo zakon koji je danas pred nama možete da prepoznate, a upravo su rečenice Fridriha Ničea. ''Od svega što je nekada smatrano istinom, nijednoj reči ne treba verovati. Sve što je nekada prezreno kao bezbožno, zabranjeno, gnusno i kobno, sve to sada cveta na putevima istine''. U principu cele društvene i prilike i okolnosti u kojima se Srbija danas nalazi mogu da se sažmu u ove dve rečenice. Ako to i nije tako, posle stupanja na snagu jednog ovakvog zakona i ukoliko dođe do njegove primene, Srbija će svakako ličiti na sve ono što je sadržano u ove dve rečenice. Danas govorimo o diskriminaciji u trenutku kada su u Srbiji predstavnici organizacija ili političkih struktura koje imaju podršku dva do pet posto građana ove države u javnosti, pa i za ovom govornicom, razapinjali one iza kojih stoji 95% naroda ove države. Pravoslavni pravoslavnu crkvu, katolici katoličku crkvu, Jevreji jevrejsku, Muslimani islamsku itd. To je prvi i najveći dokaz koliko je u suštini u stvari diskriminacija danas u Srbiji prisutna. U Srbiji se danas koncept ovog zakona usvaja po modelu na najliberalnija društva u Evropi. Vi ste kao vlast sve probleme koje Srbija ima rešili, još samo da usvojimo standarde EU koji su, recimo, prisutni u Holandiji i da se diskriminacijom u Srbiji bavimo na način na koji se to radi u Holandiji. Ponavljam, sve ste rešili, još samo da rešite status i prava homoseksualaca. Gospodine ministre, objektivno u Srbiji postoji diskriminacija. Postoji diskriminacija koja je mogla da se rešava i kojoj ste kao vlada i vlast mogli da se suprotstavljate, jer ste imali izgrađene mehanizme za to, a vi to ne radite. Postaviću vam, izneti i pred vas i pred javnost Srbije samo dva primera. Znate, gospodine ministre, danas kada odete na intervju ili na razgovor za radno mesto u nekoj stranoj kompaniji ili nekoj firmi domaćeg tajkuna, u intervju koji obavljaju s vama ne pitaju vas da li ste homoseksualac, pitaju vas, čak u pisanim formularima to stoji, da li ćete da se udate i nameravate li da rađate decu? Postoje mehanizmi kojima je Srbija protiv ovakvih vidova diskriminacije mogla da se bori, ali nije bilo političke volje u Vladi koju vi predstavljate. Danas, gospodine ministre, nije retka pojava da u Srbiji, pre nego što potpišete ugovor o stupanju u radni odnos, morate da potpišete blanko sporazum raskida radnog odnosa. Vi nemate hrabrosti i političke volje da se s takvim stvarima suočite. Nemojte da pričate da je ovo zakon koji je u funkciji sprečavanja diskriminacije. Nemamo nameru svojim pričama da probudimo savest vas u Vladi da je ovaj zakon loš, da zakon povučete. Niti ste ga pisali, tačno je da je politički i po političkom diktatu ga i usvajate danas u ovom parlamentu, ali namera nam je da eventualno, ako ima još neko na toj strani, ukoliko ima savesti kod istih, da definitivno ovo ne prihvate i ne podrže protivno svojoj savesti, protivno svim onim načelima - moralnim, duhovnim, istorijskim i kulturnim, koji nas čine onakvima kakvim mi to danas jesmo, onakvima kakvi nas svi u svetu prepoznaju i onakvima kakvi bi doveka trebali da budemo i da ostanemo. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS 32 minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo, Branimir Đokić je podneo amandman na član 1. stav 1. ovog zakona koji glasi: ''Ovim zakonom uređuje se opšta zabrana diskriminacije, oblici i slučajevi diskriminacije, kao i postupci zaštite od diskriminacije''. Narodni poslanik Branimir Đokić predlaže, zbog jednostavnosti, da se nakon riječi ''zabrana'', brišu riječi ''diskriminacija'' i ''slučajevi''. Riječ diskriminacija se u ovome stavu ponavlja tri puta, što je potpuno bespotrebno. U ovom predlogu zakona najveća mana je ta što su izjednačeni opšti, suštinski, nažalost masovni, vrlo česti slučajevi diskriminacije, sa zanemarljivim, društveno nebitnim i često nepostojećim, ali medijski izvikanim slučajevima diskriminacije. Primer za to je ova skupštinska rasprava i sve ono što prati upućivanje ovog zakona u skupštinsku proceduru. Već dve nedelje političari, mediji, verske zajednice u Srbiji, narodni poslanici uglavnom se bave jednom temom – da li će pederi imati pravo da sklapaju međusobne brakove i svojom dekadencijom praktično ismevaju tradicije srpskog naroda, ismevaju moral i ismevaju prirodu. Dok se bavimo raspravom o lažnim primerima diskriminacije, u Srbiji imamo milione slučajeva stvarne diskriminacije o kojima niko ne govori. Ukazaću na neke od tih primera. U Srbiji živi najmanje 600.000 Srba prognanih sa KiM, iz Hrvatske i BiH, kojima je uskraćeno osnovno ljudsko pravo da se vrate na svoja imanja i da žive od svoje imovine. Drugi primer – najmanje 100.000 Srba, koji su ostali da žive na KiM, žive pod terorom okupacione vlasti NATO pakta i Oslobodilačke vojske Kosova, a pod zastavom UN. Na početku 21. vijeka, u srcu Evrope, u srpskoj državi više od 100.000 Srba živi kao u rezervatu. Nemaju pravo na slobodu kretanja, nemaju pravo da obrađuju svoju zemlju, nemaju pravo da slobodno posećuju verske objekte i groblja svojih predaka, decu u školu često prate u pratnji vojske i policije. Treći slučaj diskriminacije je diskriminacija nezaposlenih. U ovoj zemlji ima, prema zvaničnim podacima, 700.000 ljudi koji uzaludno traži posao. Njih 70.000 posao traže duže od 10 godina. Istovremeno imamo slučajeve, na hiljade slučajeva ministara, direktora raznih partijskih kadrova, opštinskih funkcionera koji primaju dve plate: jednu platu koju primaju na stalnom radnom mestu, koja otprilike iznosi 2-3 prosečne plate u Srbiji i istovremeno primaju dodatnu platu kao članovi raznih komisija, upravnih odbora, o tome je ovde bilo riječi. Kao što znate, neke od tih plata su po 20-30 puta veće od prosečnih plata. Četvrti slučaj diskriminacije, prema zvaničnim podacima, u Srbiji svakog meseca 10.000 ljudi sa svojih radnih mjesta biva isterano na ulicu. Šta to znači? To znači, dok mi danas razgovaramo, da će 330 radnika ostati bez hleba, kojim prehranjuje članove svoje porodice, jer vlasnici preduzeća u kojima su radili koriste ovu svetsku ekonomsku krizu kao izgovor da se otarase viška radnika, da praktično sa istim brojem radnika obavljaju isti obim posla, one poslove koje im je do sada obavljalo 20 radnika, ubuduće će obavljati 10, naravno, za iste pare. U ovom zemlji postoji, prema zvaničnim podacima, 500.000 ljudi koji žive ispod granice siromaštva. Nemaju šta da jedu. Međutim, o njihovom pravu da ne budu gladni ova skupština još uvijek nije raspravljala. Istovremeno, u ovoj zemlji imamo ljude, poput Miškovića, Beka, Peconija, Hamovića, Lazarevića, Karića, Miodraga Kostića, Zorana Drakulića, koji imaju stotine miliona i milijarde evra, i niko ih ne pita kako su to zaradili. Na jednoj strani imamo pola miliona gladnih, koji nemaju šta da jedu, na drugoj strani imamo ljude koji imaju milijarde evra imovine. Jedan od drastičnih oblika diskriminacije je diskriminacija u obrazovanju. Deca bogatih u ovoj zemlji mogu da se školuju na najprestižnijim školama i univerzitetima u inostranstvu, u najskupljim svetskim metropolama. Na drugoj strani, deca siromašnih nemaju dovoljno novca da kupe knjige i da plate autobusku kartu do škole. Još teži oblik diskriminacije je diskriminacija u zdravstvu. Bogati imaju pravo da biraju bolnice u kojima će biti lečeni i lekare koji će da ih leče. Bogati imaju pravo na specijalne apartmane u bolnicama. U zdravstvu imamo diskriminaciju nerođene dece. Djeca siromašnih, nerođena djeca siromašnih u Srbiji imaju mnogo manju šansu da se rode nego djeca bogatih. Diskriminacija nije zaobišla čak ni oblast sporta. U našim najboljim klubovima, u reprezentacijama, ne igraju najbolji, nego igraju tatini i mamini sinovi, kojima su očevi novcem obezbijedili mjesto u klubovima i reprezentacijama. Da ne bih koristio vreme poslaničke grupe, ostalo što sam imao ću reći u okviru amandmana koje sam podneo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Aćimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije ispred poslaničke grupe SRS. U članu 1. stav 1. reč ''opšta'' briše se. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koja glasi: ''Pred Ustavom i zakonom su svi jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije''. Zakon o zabrani diskriminacije je tvorevina vladajuće koalicije, sačinjena sa ciljem da ovim zakonom diskriminiše 95% građana Srbije koji ne misle kao vi. Recimo, 95% građana Srbije se izjasnilo da pripadaju jednoj od tradicionalnih verskih zajednica, od čega 85% pravoslavnoj crkvi. Ovim zakonskim projektima želite legalizovati mnoge organizacije koje ugrožavaju budućnost naše dece, a to su udruženja homoseksualaca i raznih verskih sekti. Prihvatanjem ovog amandmana, kao i drugih amandmana SRS, poboljšaćete ovaj zakonski projekat, koji u stvari nije ni trebalo da postoji, jer se ovim zakonom duplira već nešto što postoji u Ustavu Republike Srbije, u članu 21. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnio sam amandman na član 1. stav 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije. Amandman je odbijen od strane Vlade, ali ću ovde govoriti o jednom vidu diskriminacije koja ima i međunarodno-pravni karakter, ali prevashodno je bitno sa domaćeg aspekta da se o ovom obliku diskriminacije ovde razgovara. Radi se o diskriminacije izbegličke populacije. Kada sam rekao da diskriminacija ima i međunarodno-pravni karakter, moramo reći da su genocid i etničko čišćenje, koji su predviđeni kao teži oblici diskriminacije, bili prisutni kod ove populacije, jer je populacija koja je proterana iz RSK i Republike Hrvatske proterana na temelju genocidne politike, etničkog čišćenja hrvatske države i na prostore Republike Srbije je došlo preko 400.000 Krajišnika. Ukupna srpska populacija u Hrvatskoj je udaljena sa ognjišta na kojima su od pamtiveka živeli, u broju između 500.000 i 800.000. U čemu se sastoji diskriminacija? Diskriminacija se sastoji u tome da se hrvatski državni organi zalažu da se nijedno od oduzetih prava, i kolektivna i individualna prava, ne vraćaju srpskoj populaciji. S druge strane, srpski državni organi imaju obaveze da pomognu ovoj populaciji u smislu ublažavanja diskriminatorskih aktivnosti hrvatske države. (Predsedavajuća: Dva minuta. Zahvaljujem.) Nastaviću u skladu sa vremenom poslaničke grupe. Na temelju kojih propisa proizilazi obaveza ove države? Naime, članom 13. Ustava Republike Srbije predviđeno je da Republika Srbija štiti prava i interese svojih državljana u inostranstvu. Pored toga, moramo ukazati na odredbe člana 4. Zakona o izbeglicama Republike Srbije, koji kaže: ''Republika Srbija obezbeđuje kolektivnu zaštitu ličnih, imovinskih i drugih prava i sloboda izbeglica i obezbeđuje im međunarodno-pravnu zaštitu''. Da li to državni organi Republike Srbije čine? Ne čine. Sada ću vam pročitati odgovor na jedno moje pitanje koje sam uputio Ministarstvu spoljnih poslova, Ministarstvu rada i socijalne politike i Komesarijatu za izbeglice. Odgovoreno mi je 14. novembra prošle godine, sa potpisom prvog potpredsednika Vlade – zamenika predsednika Vlade, gospodina Ivice Dačića, koji u odgovoru kaže sledeće: ''I pored potpisanih dokumenata između Republike Srbije i Republike Hrvatske, kojima su se potpisnice obavezale da preduzmu mere radi ostvarivanja imovinskih i socijalnih prava povratnika (misli se na Sporazum o normalizaciji odnosa između Srbije i Hrvatske, Sporazum o socijalnom osiguranju, Sporazum o sukcesiji itd), povratnici srpske nacionalnosti u Republiku Hrvatsku se i danas sreću sa nemogućnošću pristupa pripadajućim ljudskim pravima vezanim za povratak oduzetih stanarskih prava, obnovu imovine, povratak uzurpiranog poljoprivrednog zemljišta, rešavanje statusnih pitanja vezanih za sticanje državljanstva Republike Hrvatske, poteškoćama u vezi sa priznavanjem prava iz radnog odnosa i penzijskog osiguranja, optužnicama za ratne zločine i hapšenje povratnika, etnički motivisanim zločinima i ekonomskim zlostavljanjem u područjima u kojima se vraćaju Srbi, privatizacijom bez učešća Srba itd.'' To su sve oblici diskriminacije koje imaju Srbi u postupku povratka svojih kolektivnih i individualnih prava. Koja su to kolektivna prava koja se Srbima ne vraćaju po ustavno-pravnom sistemu Republike Hrvatske? Ministar za ljudska i manjinska prava mora posebno obratiti pažnju zato što nijednog trenutka od ovog ministarstva nisam dobio informaciju, ni na sajtu, to intenzivno pratim, nijedno slovo o diskriminaciji nad Srbima i u Hrvatskoj, kao nacionalne manjine, a i Srbima koji su dobili državljanstvo, oni su državljani Srbije, po ustavnoj odredbi je obaveza svih državnih organa da ta prava vrate. O kojim pravima se radi? Kolektivnim pravima, pravo na ravnopravnost i konstitutivnost. To pravo nam je pripadalo po Ustavu iz 74. godine, kao i Srbima u BiH. Danas Srbi u BiH predstavljaju ravnopravan konstitutivan narod. Srbi iz Hrvatske to pravo nemaju. Po sistemu ravnopravnosti, ista prava za istu državu. Ako je to od strane međunarodne zajednice dato Srbima u BiH, po istom tom principu je trebalo to pravo da dobiju Srbi u Hrvatskoj, nisu dobili. Nadalje, pravo na ravnopravnost jezika i pisma. To pravo nemamo. Pravo na slobodno ispovedanje vere. Nemamo. U periodu od 1995. godine do danas u Hrvatskoj je prisilnim putem promenilo veru preko 40.000 Srba. To je podatak SPC, na temelju potvrda koje oni daju svakom pravoslavcu koji menja veru i odlazi u rimokatoličku veru. Da govorimo o setu imovinskih i socijalnih prava, povratak imovine i imovinskih prava, zatim obnova zapaljenih i pokradenih kuća, stanova, poslovnih i industrijskih objekata, povratak stanarskih prava. Preko 50.000 stanova u društvenom vlasništvu su Srbi imali u Hrvatskoj. Danas nijedan stan u društvenom vlasništvu, po ranijem i sadašnjem zakonodavstvu Hrvatske, nije vraćen. Svi stanovi Srbima u BiH su vraćeni. To je diskriminacija o kojoj moramo razgovarati ovde. Po nekoj prosečnoj tržišnoj vrednosti, 50.000 stanova, to je dve i po milijarde. To su ogromna sredstva. Ta sredstva će se preliti u budžetski sistem, finansijski sistem Republike Srbije, ojačati finansijski sistem. O ovom pitanju se mora razgovarati, Hrvatska se mora prisiliti. Postoji određeni interes međunarodne zajednice, koja je u dosadašnjem periodu tražila od Hrvatske, međutim, srpski organi ništa nisu učinili. Dalje, besplatne akcije, isplata penzija. U periodu od 1991. do 1999. godine Srbi nisu dobijali penzije. Radi se o preko 50.000 penzionera koji nisu u tom periodu dobijali penzije. Međunarodna zajednica je striktno naložila Hrvatskoj da te penzije hrvatski penzioni fond isplati penzionerima koji su to pravo stekli. Međutim, do dana današnjeg nijedna penzija po tom osnovu nije isplaćena. Zbog vremena prekidam, ali ću nastaviti kasnije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. stav 1, gde se reči ''od diskriminacije'' brišu. Suština podnetog amandmana je u stvari suština svega onog negativnog što su radikali rekli o ovom zakonu, svega ono što je rekla i SPC i ostale tradicionalne verske zajednice, ali i medicina. Reči ''od diskriminacije'', za koje sam predložio amandmanom da se brišu, apsolutno su nepotrebne u predloženom tekstu člana 1, s obzirom da je sasvim jasno da se ovaj član odnosi na diskriminaciju, a ovde je reč o postupcima zaštite. Pitanje je sada kako će se sprovesti zaštita u kontrasmeru, od recimo nekoga ko sebi zacrta u glavu da je diskriminisan, jer ima bolesnu želju da kaže svakome da je pomalo ili mnogo seksualno nastran ili njegovo udruženje, pa ko ga sa gnušanjem otera od sebe ili mu uskrati neki termin na televiziji, verovatno će biti podložan kaznenim odredbama ovog zakona. Takvi bolesnici će hteti medije, televizije, specijalne emisije, kačiće postere svojih udruženja na bandere, zakupljivaće skupe bilborde, pred kojima ćemo deci morati da pokrivamo oči kada ih vodimo niz ulicu. Ko će građane Srbije da štiti od takvih koji i te kako priželjkuju ovaj zakon, da bi svoju bolesnu viziju slobode ljudskih prava sprovodili mentalno terorišući građane, koji osnovne moralne i porodične vrednosti smatraju za jedino ispravne. Ovde nikako ne ubrajam socijalne grupe, poput invalida, prognanih lica itd, o kojima je bilo govora, ali upravo se i sada, i bez ovog zakona, vrši diskriminacija građana... (Predsedavajuća: Dva minuta.) završavam. ... koji poštuju zakone, koji poštuju neka pravila.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1.amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 20 minuta.
Kolega Jadranko Vuković je podneo amandman na član 1. stav 1, ali ja ću nastaviti tamo gde sam malopre stao. Radi se o individualnim imovinskim i socijalnim pravima koja su Srbi stekli prema ustavnim i pravosudnim zakonodavnim propisima Republike Hrvatske, a Hrvatska država to onemogućava. Jedno od bitnih, vitalnih prava je pravo na besplatnu podelu akcija, odnosno učešća u društvenoj i državnoj imovini, koji su bili predviđeni još saveznim propisima iz 1990. i 1991. godine, a to pravo su ostvarili hrvatski državljani, dok Srbi genocidnom politikom i etničkim čišćenjem to pravo nisu mogli ostvariti. O čemu se radi? Radi se o tome da su hrvatski državni organi smisleno onemogućili ostvarivanje ovog prava Srbima koji nisu fizički mogli biti prisutni u Republici Hrvatskoj i podneti zahtev za ostvarivanje ovog prava. Međutim, odredbe saveznih propisa su postale i ostale obaveza prava republičkim organima Republike Hrvatske i oni to pravo moraju ostvariti. Republika Srbija tu mora pomoći srpskoj populaciji iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske da ostvarimo to pravo. Radi se o ogromnim sredstvima. Prema podacima Vlade Republike Srpke Krajine u progonstvu, radi se o ukupnoj svoti od 15,5 milijardi evra, koja bi trebalo da u kontu procentualnog učešća srpske populacije pripadne Srbima. Ogromna su sredstva po ovom pitanjui o ovom problemu se mora razgovarati, što predstavlja set diskriminacionih postupaka hrvatskih organa i zalažem se i tražim od Skupštine, od Vlade i od državnih organa da se ovo prava Srbima vrati. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1.amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. stav 1. Reč ''opšta'', reč ''oblici'' i reč ''kao'' brišu se. Obrazloženje: amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona, kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije i zabrani diskriminacije, koja glasi: Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti, psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Ne smatraju se diskriminacijom posebne mere koje Republika Srbija može uvesti radi postizanja pune ravnopravnosti lica ili grupa koje su u suštinskom nejednakom položaju sa ostalim građanima Srbije''. Ako mi dozvolite, nastavio bih da trošim vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče ovog zakona o diskriminaciji sigurno mogu da kažem da ako oće Srbija i srpski narod, pa i sve njene nacionalne manjine, da sačuvamo duhovnost i da sačuvamo nešto što je od značaja, ne može se i ja, kao Rom i romske nacionalnosti, ne mogu da shvatim ovakav da se ovakav zakon o orijentaciji seksa i homoseksualizma upravo glasa u ovoj državi. Hoću da vam kažem kao čovek koji sam prošao više od pola planete ovog sveta i naišao sam u Nemačkoj gde su Cigani, Sinti, Romi, i onda su imali jednog homoseksualca, čim sam došao oni su mi rekli da je on obeležen, zove se Mahardo, s njim niko ne razgovara, niko ne kontaktira, on je izolovan od nacije u kojoj živi, a znaju i mnogo šire. Ako mi želimo da sačuvamo biološku budućnost Srbije, kada kažemo da nam preti bela kuga, da li ćemo sa istopolnim partnerima sačuvati biološku budućnost naše države. Hoću samo da kažem da je Svetska organizacija Roma proglasila homoseksualizam kao bolest. Zar mi treba, Republika Srbija... oprostite, dođite, pa šta hoćete da kažete, dođite pa kažite, nemojte me prekidati. U ovoj Srbiji je dosta naneto zla, dosta je naneto ono što je najgore u svetu. Da li treba sada da uvozimo evropsku epidemiju i bolest? Mi Romi, a i SRS nije takvog stava. Potpredsednik sam Svetskog parlamenta Roma i član SRS i ovo se brani u celom svetu. Prema tome, u romskoj zajednici, a i u čistoj pravoslavnoj srpskoj državi i slovenskim narodima, to vam izričito kažem, jer sam bio u kontaktu, homoseksualizam je bolest i oni je tako tretiraju. Nije na odmet demokratija, nije na odmet da se razgovara. Ali, faktičko stanje je takvo kakvo jeste, ako je to potvrdila i svetska organizacija i rekla. Mi treba da zaštitimo društvene kategorije. Mi treba da zaštitimo narod i građane koji žive na ivici bede, i života i smrti. Zahvaljujem se kolegama koji su ovde govorili o romskoj populaciji i zajednici, kako je ona na ivici egzistencije, siromaštva, to je sve u redu. To je samo, što kažu, de fakto, ali de jure nema niko da sprovede, pa se pita, ako ste vi na vlasti, gospodo, zašto to niste sproveli. Mi ne možemo u ovoj državi stalno da pričamo i da govorimo o faktičkom stanju. Moramo iz faktičkog stanja da uđemo u realizaciju. Molim vas, deset godina Romi žive ispod mostova, deset godina žive sa pacovima, zmijama, deset godina jedu hranu iz kontejnera. Da li je to demokratija? Znam da je naša država u vrlo teškom političkom, ekonomskom, socijalnom problemu, ali molim vas deset godina je prošlo, mi smo građani ove Srbije. Tražimo integraciju u ovoj državi. Tražimo da budemo građani kao i svi drugi građani. Imamo veliku istoriju sa srpskim narodom. Braćo Srbi, vodite računa o romskoj zajednici, o manjinskom narodu, kao i o svim manjinskim narodima i građanima. Nemojte dopustiti ovu muku. Ovo je stihijsko ubijanje romskog naroda, stihijsko nestajanje romskog naroda. Nemamo vek kao ostali građani. Prema tome, dajte da vidimo da rešimo goruća pitanja koja su u državi, a ne da unesemo nešto što nije potrebno. SRS će dati sve potrebne i adekvatne saglasnosti i doprinose kad se tiče vizne liberalizacije, kad se tiče boljeg života itd. Međutim, ovo sada je nešto što svet ne poznaje, pa mi dozvolite. U 417 romskih porodica, gde ima 2.128 članova, skoro svi su nepismeni, nezaposleni, žive u nehigijenskim uslovima, uglavnom su to nužni smeštaji, imaju puno dece, problemi su im osnovna dokumentacija, pa sva deca rođena posle 1999. godine nisu upisana u matične knjige rođenih. Takva situacija je širom Srbije, širom Beograda. Mogu da vam kažem da u Beogradu ima 157 naselja – Jabučki rit, Mali Leskovac, Deponija Rospi Ćuprija, Jojkićev Dunavac itd, sve je to slična, pa i teža situacija nego što imamo Gazelu. Gazela je još dobra. Vi niste obišli, ja sam obišao i prenosim vam faktički stanje sa terena. Molim državu, molim ministarstva da učine ono što treba, jer i ovo je jedan vid teške diskriminacije. Razgovarao sam skoro sa gospodinom ministrom Čiplićem, ministrom za ljudska i manjinska prava, razgovarao sam s njim u jednom kratkom periodu, ali sam zaključio da stvarno želi da integriše romski narod i da pomogne u svim oblastima gde njegovo ministarstvo može. Zato apelujem i na druga ministarstva da čine šta čini ministar Čiplić. Hvala lepo. Javiću se kasnije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije. Amandman glasi: ''U članu 1. stav 1. reč – opšta, reč – slučajevi i reč – kao brišu se.'' Pošto smo svi ovde, dosadašnji govornici, skretali pažnju na razloge zašto ovoliko amandmana podnosimo, samo ću reći da je ovaj zakon izuzetno loš, da broj amandmana pokazuje broj primedbi koje imamo. Odmah na početku bih rekao ministru Čipliću da je u svom malopređašnjem izlaganju upotrebio jednu rečenicu koja odmah dovodi u pitanje ovaj zakon. Skrenuli ste nam pažnju da se mi plašimo nečega što nema. U članu 6, koji sada nije predmet mog izlaganja, upravo tražimo da se briše nešto što je hipotetički, a vi pogledajte pa se izjasnite na tu okolnost. Hteo bih da kažem da se u ovom momentu u Beogradu vrši jedna teška diskriminacija. Romska deca žive po kartonskim naseljima, kao što je moj prethodnik govorio, a ovakvim zakonima na brzinu otvara se prostor da se zloupotrebljavaju neki zakoni koji bi trebalo da se sprovode i da budu dobri. Ovaj zakon krije onaj član 21, koji mu je krajnji cilj, da se nešto što je devijantno, što je loše za Srbiju, za ovaj narod, sprovede u delo i to tako što će profesori imati pravo da na našu decu vrše pritisak, ako su homoseksualci ili nekih drugih devijantnih sklonosti. Skrenuću pažnju na jednu drugu vrstu diskriminacije pod vidom sličnih zakona... (Predsedavajuća: Dva minuta, zahvaljujem.) Iskoristiću samo 30 sekundi od vremena koje pripada stranci. Želim da istaknem ovde da se čuje da su Radetu Đuranu, stanovniku Beograda, oteta deca pod vidom Zakona o zaštiti prava deteta, od strane Centra za socijalni rad grada Beograda, uz asistenciju Centra za socijalni rad opštine Palilula, o čemu je obavešten i ministar Rasim Ljajić. I od 15. januara, kada je čovek slomio nogu, do danas deca ne idu u školu, iako su pre toga bili redovni učenici, redovno išli u obdanište i imali svu brigu. Čovek ima kuću od 200 kvadrata, radni odnos, radno sposoban, i od Centra za socijalni rad označen pre nekoliko godina za lice koje je dobilo isključivo pravo o brizi o toj deci. Deca su mu oteta onog momenta kada je polomio nogu i od Centra za socijalni rad zatražio štake. Sve ostalo je laž. Tražim da se ministar o ovome izjasni hitno. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što se može videti, narodni poslanici poslaničkog kluba SRS podneli su veliki broj amandmana na Predlog zakona o zabrani diskriminacije. Podnela sam amandman na član 1. stav 1. i predložila da se posle reči ''zabrana'' reč''diskriminacije'' briše. Po ko zna koji put ponoviću naš stav da je SRS protiv svakog vida diskriminacije, a za izričito poštovanje ljudskih prava i sloboda koje su zagarantovane Ustavom. Srpski radikali ne opravdavaju pravljenje bilo kakve razlike i nejednako postupanje s ljudima. Naprotiv, smatramo da, pored toga što je potrebno poštovati Ustav kao najviši pravni akt, potrebno je i ponašati se u skladu sa moralnim principima i vrednostima. Protiv smo svakog postupanja koje može povrediti ljudsko dostojanstvo, uznemiriti i poniziti neko lice, izazvati mržnju, neravnopravnost ili netrpeljivost po bilo kom osnovu. Želim da napomenem da SRS, ukazujući na negativnosti u ovom predlogu zakona, nikako time ne pruža otpor prema garantovanju nečijih prava. Više puta smo istakli da prioritet u ovom društvu u pogledu ostvarivanja svih svojih prava moraju imati osobe sa invaliditetom, pripadnici nacionalnih manjina, deca, stara lica. Njima se mora obezbediti zaštita svih opštepriznatih ljudskih prava i u odnosu na njih mora se postupati na način kojim se poštuje načelo jednakosti. S druge strane, kada govorimo o odredbama ovog predloga zakona koje se odnose na zabranu verske diskriminacije i diskriminacije na osnovu seksualne orijentacije, i dalje kod ovih oblasti postoje neprecizne formulacije... (Predsedavajuća: Dva minuta.) Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. ovog zakona o zabrani diskriminacije, stav 1, koji glasi da u članu 1. stav 1. posle reči ''zabrana'', ''diskriminacije'' i ''oblici i'' – brišu se. U obrazloženju amandmana se predlaže da Predlog zakona, kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije koja glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog i drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti, psihičkog ili fizičkog invaliditeta.“ U odgovoru Vlade zašto se ne prihvata amandman koji sam podneo stoji – amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženom odredbom utvrđena sadržina zakona, a Predlog zakona sadrži, između ostalog, i odredbe o oblicima diskriminacije. S obzirom da je na ovakav način odgovoreno, da se ne bi na bilo koji način prihvatio bilo koji amandman koji je podnela SRS, u našim izlaganjima u raspravi oko ovog zakona izneli smo mnoge stvari koje ovaj zakon spotiče i smatramo da se ovim zakonom neće smanjiti diskriminacija, već će se još više povećati tj. doći će do većeg broja diskriminacije u Srbiji nego što je bilo do sada. Ovaj predlog zakona je protivustavan, pravnički besmislen i nepraktičan. Vređa tradicionalno moralna shvatanja ne samo srpskog naroda, već svih građana Republike Srbije, što smo pokazali kroz svoja izlaganja, sigurno svojim dobrim i preciznim objašnjenjima koja su naši poslanici ispred SRS izneli. Ali, Vlada i ministar ostaju gluvi na sve ovo i smatram da nijedan amandman koji je SRS podnela neće prihvatiti samo iz razloga zato što ih je upravo ona podnela. Hvala lepo.
Hvala i vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da u okviru ova dva minuta koliko mi stoji na raspolaganju za obrazlaganje amandmana pokušam da problematizujem jednu tvrdnju koju smo čuli od gospodina Čiplića, a to je da je o ovom predlogu zakona vođena jedna vrlo kvalitetna javna rasprava, da su konsultovani svi, sve odgovarajuće državne i društvene institucije i da što se tiče Predloga zakona ništa nije sporno. Pre svega, očigledno je da u samoj vladajućoj koaliciji ta javna rasprava nije vođena. Očigledno je da u vladajućoj koaliciji i te kako postoje disonantni tonovi, da jedan deo vladajuće koalicije predlaže ovaj predlog zakona i brani ga, neki iskreno, većina neiskreno, većina po službenoj dužnosti, zato što to tako moraju. Onaj drugi deo vladajuće koalicije je jasno stavio do znanja i narodnim poslanicima i građanima Srbije da ni pod kakvim uslovima neće glasati za ovaj predlog zakona. Sama činjenica jasno govori o tome ne da nije vođena javna rasprava, nego ta rasprava nije vođena čak ni unutar vladajuće koalicije, jer da je vođena ne bismo došli u situaciju da jedan deo vladajuće koalicije podržava ovaj zakon, a da drugi deo vladajuće koalicije ustaje protiv tog zakona. Ako je vođena javna rasprava i ako je u vladajućoj koaliciji sve jasno, a nije jasno mnogo toga, postavlja se pitanje – kako je moguće da na Predlog zakona o zabrani diskriminacije, koji je prošao vrlo kvalitetnu, uspešnu javnu raspravu, konsultovani svi društveni činioci, sve političke partije koje čine vladajuću koaliciju, imate amandman na predlog vladajuće koalicije koju su podneli, recimo, Gordana Rajkov, Snežana Stojanović-Plavšić, Zoran Bortić i mnogi drugi poslanici vladajuće koalicije? Dakle, ni vama samima nije jasno o čemu se radi i za čega ćete u danu za glasanje morati da glasate.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Željko Tomić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Donka Banović.
U ime poslaničke grupe DSS, zajedno sa još dvojicom kolega, podnela amandman na član 1. i amandman je prilično jednostavan i jasan. Ovim amandmanom predlažemo da u Predlogu ovog zakona, gde je predviđeno da se formira posebna služba poverenika za zaštitu ravnopravnosti, pošto smatramo da je to nepotrebno, stoji da sve ovo što zakon predviđa da se radi obavlja već sada postojeći Zaštitnik građana. To može da bude i po analogiji, jer kada smo usvojili Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, pošto smo već imali i imamo Poverenika za pristup informacijama od javnog značaja, on je i čitava njegova služba dobila zadatak da i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti sprovodi. Smatramo da je ovo bespotrebno povećavanje administracije. Nije potrebno osnivati novu službu i poverenika za zaštitu ravnopravnosti, nego taj posao treba da obavlja Zaštitnik građana. Predviđeno je ovim zakonom da ta buduća služba ima čak od 30 do 40 radnika. To je apsolutno nepotrebno, pogotovo ako su nam puna usta priče o tome kako država mora da štedi. Imali smo ovih dana priliku da čujemo kako jedno ministarstvo preporučuje sudovima, čak šalje dopis i Vrhovnom sudu i okružnim sudovima, da se obustave svi postupci iz oblasti radnih sporova, kako bi država uštedela i kako neka preduzeća ne bi bila ugrožena. Mislim da je taj dopis sramota i sramota je na koji način se izvršna vlast ove zemlje meša u rad sudova i sudske vlasti. Hvala.
Hvala i vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Marina Raguš. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 1. stav 2. Pročitaću prvo izvornu verziju člana: ''Ovim zakonom ustanovljava se Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kao samostalan državni organ, nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom.'' Naša poslanička grupa smatra da reč – nezavisan mora da se briše iz ovog predloga i da član 1. u novoj verziji glasi : Ovim zakonom ustanovljava se Poverenik kao samostalan državni organ u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom. Ne može biti poverenik nezavisan iz prostog razloga što je njegov zadatak upravo da sprovodi članove zakona koji su ovde predloženi i zakon je sam po sebi pun mnogo nedoumica i logičkih nejasnoća, i u koliziji je sa više članova. Recimo, član 33. stav 2. kaže – da poverenik jednom godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini. Ako gospođa Dejanović ili vi gospodine ministre zatražite od poverenika da vam podnese izveštaj, on će se jednostavno pozvati na član 1. i reći da je nezavisan. Nevisnost ne može da se shvati u bukvalnom smislu reči, jer je sigurno da čim odgovara Narodnoj skupštini taj poverenik ne može da bude nezavisan. Isto tako, u članu 33. tačka 9. data je mogućnost Povereniku da preporučuje organima javne vlasti i drugim licima mere za ostvarivanje ravnopravnosti. U tom članu 33... (Predsedavajući: Vreme.) iskoristiću samo tridesetak sekundi od poslaničke grupe... znači, ne postoji obrnuta mogućnost da neko utiče na rad poverenika, što znači da ova reč ''nezavisan'' u svakom slučaju mora da se briše iz ovog člana. To sada dalje otvara niz ostalih pitanja vezanih za ličnost poverenika. Znači, rečeno je tamo da, pored toga što mora da bude pravnik, treba da ima deset godina radnog iskustva u oblasti zaštite ljudskih prava, pa vi na taj način diskriminišete ostale pravnike koji nisu bili u ovom domenu da ne mogu da konkurišu za mesto poverenika, to je jedan tipičan vid diskriminacije prilikom zapošljavanja. Postavio bih onda jedno logično pitanje – šta će onda raditi gospođa Nataša Kandić, gospođa Biserko i ostali dušebrižnici srpskog naroda, jer oni su sada nevladine organizacije? Ako Vlada uspostavi instituciju poverenika, onda je logično da se postavi pitanje da li uopšte treba da postoje ove nevladine organizacije i čime se one bave, jer ako postoji institucija, onda će one biti potpuno suvišne.
Da li još neko želi reč? (Da.) Gospođica Marina Raguš. Vreme poslaničke grupe SRS je osam minuta i 40 sekundi. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, drago mi je da vas vidim ovde u sali. Moram da vas podsetim da ste mi ostali dužni par odgovora na nekoliko pitanja od prošli put. Nadam se da ćemo tokom rasprave u pojedinostima i čuti vaš odgovor. Da ne trošim vreme predviđeno za poslaničku grupu, dakle, ono što bi trebalo zaista da bude, uslovno rečeno, još jedna slika srpskog društva koje bi trebalo da bude utemeljeno na Ustavom garantovanim pravima, pogotovo kada je reč o članu 21. stav 3, u kojem se kaže da je zabranjena svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja. SRS naravno da misli da je srpskom društvu i te kako potreban zakon za borbu protiv diskriminacije zato što srpsko društvo odslikava diskriminaciju u svim oblastima društvenog ispoljavanja. S obzirom da govorim uglavnom o konkretnim primerima, jedan od najflagrantnijih primera političkog diskriminisanja je naravno slučaj Vojislava Šešelja, ne samo zato što to tvrdi SRS, već i zato što eventualno sada možemo da navedemo druge izvore. Imali ste bivšeg tužioca, glavnog tužioca Haškog tribunala, gospođu Del Ponte, koja je posvedočila o tome da je, nažalost, ubijeni premijer i nekadašnji predsednik DS gospodin Đinđić preporučio Karli del Ponte da vodi dr Šešelja u Hag i da ga ne vraća.Drugi izvor koji takođe govori u prilog najužasnijeg primera političke diskriminacije, dakle, potpune diskriminacije jednog političkog protivnika većine koja je došla na vlast posle 5. oktobra, jeste izvor o kojem se govori u sada već čuvenoj knjizi ''Sačekuša za Srbiju''. Ovo je, pretpostavljam da znate, bivši šef beogradske Udbe, gospodin Zoran Mijatović, koji sasvim sigurno nije bio naklonjen SRS nikada. On u jednom delu ''Fenomen Šešelj'' govori upravo o toj vrsti političke diskriminacije, smišljenoj od strane DOS. Šešelj je nesumnjivo bio, kaže on, fenomen ne samo za Klintonov štab, Šešeljem će se intenzivno baviti i čelnici DOS u vreme kampanje za republičke parlamentarne izbore. Bilo je i onih, kako navodi bivši šef beogradske Udbe, gospodin Zoran Mijatović, koji su nakon dolaska na vlast smatrali ne samo da Šešelja treba izručiti Hagu, nego i zabraniti delatnost SRS. Te činjenice se nisu mnogo ni tajile u javnosti, ali je sve teško išlo jer su protiv sebe imali dobro organizovanu stranku i njegovog lidera. Naše duboko političko ubeđenje je da od toga stranke koje su gravitirale oko nekadašnjeg DOS-a, koji i dalje čine vlast u Srbiji, nisu odustale. Skorašnji primer je dokaz toga. Kaže – posebnu upornost u dokazivanju zločinačke aktivnosti Radikalne strankeispoljavao je ministar Dušan Mihajlović, stalnim insistiranjem, a to je direktno mešanje u rad tajne službe, da oba resora pokušaju da iščeprkaju nešto o učešću Šešeljevih radikala u ratnim zločinima. Između ostalog, gospodin Mijatović kaže: ''Kako to da vi, profesore, nemate baš nikakve podatke o zločinima Šešeljevih dobrovoljaca? Cela Srbija o tome nešto zna.'' Naravno, gospodin Mihajlović je bio vrlo uporan u tome, pronašao je konačno dva svedoka. Gospodin Mijatović se odupro takvom ponašanju i pokušaju korišćenja tajne službe u političke svrhe. Pošto je gospodin Mijatović očekivao kapitalne svedoke zločina, on to nije dobio, to su samo bili iskazi ljudi koji su bili ucenjeni da tako govore zarad lične koristi, on se zapravo tada i vrlo značajno zamerio tadašnjem ministru policije. Ali, bez obzira na sve to, ono što je suštinski važno jeste sledeće – da je dr Vojislav Šešelj ne samo po tvrđenju gospodina Mijatovića u knjizi ''Sačekuša za Srbiju'',ne samo po pisanju Karle del Ponte, bivšeg glavnog tužioca Haškog tribunala, politički diskriminisan. Optužnica je pisana u Srbiji i poslat je u Haški tribunal da bi se sklonio sa političke scene Srbije. Po čijem nalogu? Direktno po nalogu Vašingtona. Dakle, s obzirom da sam vam navela jedan primer koji se odnosi na predsednika SRS, trenutno najjače opozicione stranke u Srbiji, SRS izražava sumnju, a pri tom i zabrinutost, s obzirom da se Skupština polako ali sigurno pretvara u disciplinsku komisiju Borisa Tadića, a Srbija zbog ugrožavanja i diskriminacije ekonomskih i socijalnih prava državljana Srbije u gulag gospodina Borisa Tadića, da će ovaj zakon o borbi protiv diskriminacije nažalost biti tek samo mrtvo slovo na papiru za većinu građana Srbije, a za političke neistomišljenike batina.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 1. stav 2. Predloga zakona. Svrha amandmana je da ukaže na neadekvatnost Predloga zakona u trenutku kada čak i probriselska vlast priznaje u Srbiji da je nastupila ekonomska kriza i da će ona potrajati nekoliko godine. Na primer, gospodin Ljajić, ministar nadležan za socijalnu politiku, u jednim dnevnim novinama juče izjavio je da će kriza trajati duže nego što se to mislilo. S druge strane, u suštini Predlog zakona se bavi jednom marginalnom grupom u trenutku kada je ekonomska kriza zahvatila celu našu zemlju, a ne fokusira se na političku diskriminaciju koja je najveći problem ove zemlje kada se radi o ljudskim pravima. Naravno, tu pre svega mislim na ograničavanje slobode izražavanja, koju garantuje Evropska konvencija o ljudskim pravima iz 1950. godine. Opozicione partije pre svega, ali i intelektualci koji se ne slažu sa vladajućom probriselskom dogmom su na udaru ove prakse. Nažalost, videli smo da je upravo ministar koji je nadležna za ljudska prava i koji treba najviše da ih štiti predlagao 8. oktobra 2008. godine u izjavi za ''Novosti'' da se poslanicima oduzimaju mandati na osnovu političkog, a ne pravnog tumačenja slobode izražavanja, jer bi to tumačenje, po njegovoj verziji, vršila vladajuća većina u Skupštini, a ne pravosudni organi. Dakle, bez pozivanja na međunarodno-pravne principe, praksu Evropskog suda za ljudska prava, praksu Vrhovnog suda SAD i član 19. Univerzalne deklaracije o pravima čoveka, ministar u suštini predlaže da se svako ko se ne slaže sa vladajućom dogmom i kritikuje probriselsku ideologiju, politiku ove vlasti, može biti optužen za politički nekorektan govor koji remeti... (Predsedavajući: Vreme.)... probriselsku idilu u Srbiji i širi neprijateljstvo prema Briselu. To je zapravo, dame i gospodo, upravo ugrožavanje slobode izražavanja i gušenje demokratije i to od strane ministra koji je nažalost nadležan upravo za ljudska prava.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Vesna Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 47. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnela sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije. U članu 1, u stavu 2. reč ''ravnopravnosti'' zamenjuje se rečima ''od diskriminacije'', a reč ''državni'' briše se. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije. SRS sve promene zakona želi da zasnuje na činjenici – da je Ustav Republike Srbije, kao izraz političkog dogovora svih relevantnih političkih snaga u Srbiji, potpuno jasno definisao pojavne oblike diskriminacije, da je to veoma široko obuhvaćeno i da zakonom, koji je izraz političke volje pojedinih lobija i centara moći u Srbiji, to ne treba preispitivati ili degradirati. Zakon je apsolutno u funkciji promocije sloboda, koje se Ustavom ne mogu definisati i tretirati i koje su u apsolutnoj suprotnosti sa našim duhovnim, tradicionalnim i moralnim vrednostima, u čijem duhu je proistekao i sam Ustav. Hvala.
Hvala i vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo, podnio sam amandman na stav 2. člana 1. ovog predloga zakona koji glasi: ''Ovim zakonom ustanovljava se Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kao samostalni državni organ, nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom.'' Po meni, ovde postoji jedna nelogičnost. Smatram, ako je u pitanju državni organ, da je onda teško poverovati da može biti u pitanju i samostalni i nezavisni organ u obavljanju svojih poslova. Iz tih razloga predlažem da se ovaj termin ''državni organ'' jednostavno, jer smatram da je suvišan, briše. Neka ostane ''samostalni organ, nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom''. Koristim priliku da ministru Čipliću skrenem pažnju na jedan, po mom mišljenju, drastičan slučaj diskriminacije radnika u radnom odnosu. Ovde imam potvrdu koju je dobio radnik Stojan Stojković iz Fabrike za proizvodnju alata i mašina ''Goša'' iz Smederevske Palanke. Kaže: ''Potvrda, kojom se potvrđuje da Stojković Stojan, radnik 313 ''Goša'', Fabrika za proizvodnju alata i mašina, ima za period 11-ti, 12-ti mesec u 2008. godini i prvi mesec u 2009. godini neto lični dohodak od 8.500 dinara, prosek 2.833,33 dinara. Potvrda se izdaje radi ostvarivanja prava na lečenje i u druge svrhe se ne može koristiti''. U potpisu je referent, neki Cvetković ili neka Cvetković. Molim gospodina ministra da iskoristi svoje pravo i ispita ovaj slučaj i zaštiti prava gospodina Stojkovića i svih ostalih radnika ''Goše''. Inače, očekivao sam da se po ovom pitanju javi gospodin Dragan Šormaz, pošto je on poslanik iz Podunavskog okruga. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Za repliku se javio narodni poslanik gospodin Dragan Šormaz. Izvolite.
Kolega Novakoviću, mora replika, direktno sam pomenut. Mislim, ispada da se mi iz DSS... (Zoran Krasić, sa mesta: Da li to vi mene pominjete?) da, gospodine Krasiću, vas spominjem... jer ispada da mi iz DSS se ne bavimo problemima zaposlenih i radnika. Naravno, mi sve to skupljamo, gospodine Mariću, i naravno da tražimo način, ali kako? Kako da pomognemo, kada je nesposobna izvršna vlast u zemlji? Kada oni nemaju, odnosno evo oni samo povećavaju javnu potrošnju. Mi podržavamo vaš amandman, jer šta će uvođenje novih organa, novih službi. Onda, kada se uvede taj poverenik, on mora da pravi svoja odeljenja, pa su onda diskriminisani po ovom pitanju, pa su diskriminisani po onom, mora iz budžeta da se finansira – znači, da se povećava javna potrošnja. Malopre, takođe, pitate se šta će da radi Nataša Kandić, neki od vas. Ima šta da radi – davaće naloge Ivici Dačiću i dalje da hapsi po Srbiji one koji su branili zemlju od bombardovanja, bespravnog, NATO pakta, a među njima sam bio i ja. Možda će Dačić i mene da hapsi? Ko zna, u takvoj zemlji? Zato što da postavljam sa govornice pitanja njima iz izvršne vlasti, kada oni nisu sposobni bilo šta da reše, a ništa se i ne pitaju. Sve im odlučuje neko drugi, onaj ko ih je formirao i Nataša Kandić i takvi. (Zoran Krasić, sa mesta: Ja sam ovde diskriminisan, ne daju mi reč. Prozvao me je, gospodine Novakoviću.)
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnelo poslanik Bojan Mladenović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, homoseksualci do sada uopšte nisu bili diskriminisani. Imaju apsolutno sva prava – da idu u školu, na fakultet, da rade, imaju zdravstvenu zaštitu, potpuno su ravnopravni i jednaki sa drugim građanima. Bili su privilegovani u jednom segmentu, to se uopšte ne spominje ovih dana, a to je – odsluženje vojnog roka. Samim priznanjem da su homoseksualci, dobijali su odlaganje vojnog roka na godinu, pa onda opet na godinu, a kasnije bivali i trajno oslobođeni ove obaveze. To znači, kada se usvoji zakon – svi su ravnopravni, svi su jednaki i oni će morati ići u vojsku i biće podložni mobilizaciji. Imaćemo uskoro vojsku punu homoseksualaca. Kako će to uticati na odbranu naše zemlje i da li će uticati, veliko je pitanje? Biće tu ljubavnih jada između samih vojnika, biće preljuba i slično, biće nenormalnih pojava. Zamislite situacije, gde se jedan vojnik zaljubi u drugoga, pa se vole u kasarni, pa se poljube i zamislite kad raskinu, kako će to uticati na odnose između njih i odnose u samoj vojsci? Pa će njihove ljubavne jade slušati i drugi vojnici, i desetari i drugi. Dolaziće i do ljubomore, ako neko nekome preotme dečka ili se neko zaljubi u jednog vojnika, a ljubav nije obostrana, nije mu uzvraćena – biće im jako teško. [[Aplauz.]] U poseti vojniku, dame i gospodo, ili na zakletvu, možemo očekivati da će pored majki, očeva, devojaka, braće i sestara, uskoro dolaziti i momci i muževi vojnika. Kuda sve to vodi? Kuda ide Srbija? Dobićemo nakaradnu vojsku, nakaradnu Srbiju, dobićemo popularizaciju homoseksualizma, koja apsolutno ništa ne može doneti – niti dobro Srbiji, ni građanima Srbije.
Dobro bi nam donelo da ste se osvrnuli na vaš amandman, ali svako ima pravo da priča. Na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milorad Krstin. Želite li reč gospodine Krstin?
Gospodine predsedavajući, nisam još stao za govornicu, a vi ste mi uključili da idu sekunde. Ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman, ali, gospodine Čipliću, kao i sama Vlada, mislim da vi ne vodite puno računa o ovim problemima koji su već počeli da pritiskaju Srbiju, mislim na ovu ekonomsku krizu, finansijsku, koja će nas, kako reče guverner Jelašić, pratiti sigurno do kraja 2011. godine, a ubeđen sam da će ona trajati i duže. Da pređem, ostalo mi je puno vremena, građani Srbije, još svega minut i nekih 12 sekundi za amandman. Pokušaću da ga obrazložim. Meni je teško, jer neće ga mnogi razumeti, a posebno vi ministre, jer toliko po novom Poslovniku mogu da uspem da pričam o ovom amandmanu, a to su dva minuta. U članu 1. stav 2. reč ''ravnopravnost'' zamenjuje se rečima ''prava jednakosti'', a reč ''samostalan'' i reči ''utvrđenih ovim zakonom'' brišu se. Obrazloženje – ovaj amandman usmeren je da se preciznije odredi naziv poverenika za zaštitu prava ustanovljenih ovim zakonom. Gospodine ministre, ako predlagač predlaže da naziv zakona bude – zakon o zabrani diskriminacije, onda saglasno istom nazivu pravilnije je da se ustanovi organ za zaštitu prava ustanovljenih ovim zakonom pod nazivom – poverenik za zaštitu prava jednakosti, jer je isto pravo jednakosti ustavna kategorija ustanovljena članom 21. Ustava Republike Srbije, ili da naziv poverenika bude u vezi sa novim nazivom – poverenik za zaštitu od diskriminacije. Smatram da bi naziv više odgovarao suštini i cilju ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.Vlada se valjda nije izjasnila. Reč ima gospodin Petar Jojić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, predloženi amandman ima za cilj da se usaglasi odredba Ustava člana 21. sa Predlogom zakona, jer Ustav predviđa jednakost, a ne ravnopravnost. Zbog toga mislim da je ovaj amandman prihvatljiv, jer on u stvari ispravlja ono što nije upodobljeno sa Ustavom. S druge strane, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče samog ovog predloga zakona, odredbe ovog zakona su u direktnoj protivrečnosti sa odredbama Ustava Republike Srbije i to člana 18. Zakonom se može propisati način ostvarivanja ovih prava samo ako je ustavno izričito predviđeno. Drugi deo Ustava u 64. člana upravo se bavi i garantuje osnovna ljudska prava. Osim toga, u 18 zakona i zakonskih propisa pronašao sam da su zaštićena sva osnovna ljudska, politička i građanska i manjinska prava. Što se tiče ovog zakona, moram reći da on nije konzistentan, jer se ovim zakonom remeti pravni poredak. Kako? Imate da se vodi postupak pred poverenikom, pred sudom, da se vodi pred sudijom za prekršaje i da se vodi na tri različita nivoa. Zbog toga ovaj zakon u svakom slučaju ne treba prihvatiti. Ono što je rekao gospodin Martinović, desiće se onim predlagačima i onim protagonistima koji ovo zagovaraju da će im se dogoditi da će im sinovi sa snajama doći, ali snaje sa bradom i brkovima, pa će morati da im plate i putovanje, i medeni mesec. To je ono što kod nas nije prihvatljivo. Gospodine potpredsedniče, dozvolite mi, pozvan sam večeras od strane građana upravo o ovom zakonu da govorim u naseljenom mestu Mramorak, opština Kovin, u kome će tema biti upravo diskriminacija, a diskriminacija se odnosi na opštinu Kovin, gde su individualni poljoprivredni proizvođači diskriminisani i nisu mogli da učestvuju ravnopravno u uzimanju u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. To su uzeli lopovi, pljačkaši i tajkuni. Oni drže, ali državi ne plaćaju. To je najveći problem. To je diskriminacija. Nemojte pedere sada da favorizujete, jer oni ne mogu biti ni u kakvom prioritetu od naših građana, poljoprivrednika, radnika i seljaka. Naši seljaci, naši poljoprivrednici su u tri rata u kojima su učestvovali izvlačili Srbiju iz blata. Sada seljaci moraju ovu državu da spasavaju i da obezbede određenu egzistenciju našim građanima. Nema prioriteta sa ovim zakonom, nema sreće sa ovim zakonom. Ovim Vlada Srbije, poručujem građanima Srbije, daruje pederski zakon i uništava porodicu Srbije.
Prinudili ste me da vas na osnovu člana 104. upozorim na dostojanstvo Skupštine i da ne upotrebljavate ubuduće izraze koji su uvredljivi. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Radica Jocić. Vreme predviđeno za poslaničku grupu SRS je 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, podnela sam amandman ispred poslaničke grupe SRS na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije i to na stav 2. Amandmanom sam predložila da se reč ''ravnopravnost'' zameni rečima ''od diskriminacije'', a da se reč ''samostalan'' briše. Tako bi stav 2. člana 1. glasio – ovim zakonom ustanovljava se poverenik za zaštitu od diskriminacije kao državni organ nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom. Ne vidim zašto bi se poverenik, koji je uzgred protivustavna kategorija, koga uspostavljate ovim predlogom zakona o zabrani diskriminacije, zvao poverenik za zaštitu ravnopravnosti. Najlogičnije je da se on označi kao poverenik za zaštitu od diskriminacije, što sam i predložila amandmanom. Takođe, smatram da ako u istoj rečenici Predloga zakona stoji da je poverenik i samostalan i nezavisan, jedna od tih reči nije neophodna. Ako je poverenik nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom on kao deo državnog aparata u svakom slučaju ima ograničenu samostalnost, pa sam predložila da se reč ''samostalan'' briše. Ovih dana otkako je počela rasprava o ovom predlogu zakona svedoci smo svi u srpskoj javnosti da su svi počeli da ističu razne vidove diskriminacije nad raznim društvenim grupama, o kojima je već više puta ovde bilo reči. Imam jedno pitanje – da li će poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kako ga vi zovete, ili zaštitu od diskriminacije, kako mi predlažemo, moći svojim opomenama da zaštiti žene, ali i muškarce, decu, ali i odrasle, invalide, ali i one koji to nisu, bolesne, ali i zdrave, nezaposlene, ali i zaposlene, homoseksualce, ali i heteroseksualce, raseljene i prognane, ali i one koji su na svojim ognjištima, beskućnike i one u svojim domovima, Rome i Srbe, siromašne i bogate, stare, ali i mlade, demokrate, ali i radikale? Dame i gospodo, ispred SRS želim još jednom da istaknem da Ustav Republike Srbije u svom 21. članu garantuje da su svi građani Srbije jednaki, da je zabranjena svaka diskriminacija, neposredna i posredna, po bilo kom osnovu i bez obzira što je ovaj zakon uslov na putu Srbije prema EU, mislim da apsolutno ne doprinosi boljem i sigurnijem položaju pojedinca u Srbiji.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Reč ima narodni poslanik gospodinVlada Milojković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 1. stav 2. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, koji glasi: reči ''za zaštitu ravnopravnosti'', reč ''samostalan'' i reči ''utvrđenih ovim zakonom'' brišu se. SRS smatra da je ovaj i ovakav zakon loš i da ga treba odbaciti, što pokazuje i veliki broj amandmana SRS. Uvođenje poverenika kao samostalnog državnog organa može biti veoma opasno. Dame i gospodo, prilikom izbora poverenika da li je moguće ne napraviti grešku, pa izabrati na tako važnu funkciju pedofila, homoseksualca ili već ko zna kakvog bolesnika? Čija će prava da štiti i da li neće biti pristrasan? Ovaj zakon će štititi i takvog poverenika. Sve ovo vama iz vladajuće većine ne smeta, s obzirom da u obrazloženju ovog zakona navodite da je osnov za donošenje ovog zakona dobijanje bele šengen vize i brži ulazak u EU, a ne zaštita građana. Sam Ustav Republike Srbije dovoljno štiti građane, samo ga treba poštovati. Vama je ovaj predlog zakona poslužio da legalizujete jednu grupu ljudi koja ima drugačije seksualno opredeljenje, a da vam svi ostali vidovi diskriminacije nisu bitni.
Na član 1. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Reč ima poslanik gospodin Ognjen Mihajlović. Izvolite.
Pre nego što se obratim građanima Srbije, gospodine predsedavajući, želeo bih da vas nešto pitam, da mi skrenete pažnju, pošto ne želim da budem ponovo kažnjen. Malopre ste u izlaganju gospodina Jojića našli neke uvredljive reči, hoćete li biti ljubazni, da mi kažete tačno o kojoj se reči radi, da je slučajno ne ponovim? Da li možete da mi kažete, gospodine predsedavajući?
Samo vi izvolite, vaš amandman je na redu.
O kojoj reči se radi, da je slučajno ne upotrebim, molim vas?
Ukoliko želite da govorite o amandmanu vreme vam teče.
Poštovaću građane Srbije, pa ću da im kažem da sam podneo amandman na član 1. stav 2, koji počinje ovako. Ovim amandmanom predlažemo izmene navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije koji glasi - pred Ustavom i zakonom svi su jednaki itd. i u tom smislu. Znači, već imamo Ustav kao vrhovni akt ove zemlje, pravni akt koji izgleda ovaj zakon uopšte ne poznaje, ne priznaje i automatski ga tako svrstava u red nižerazrednih zakona. Međutim, skrenuo bih građanstvu pažnju na jedno važnije pitanje nego što je homoseksualizam, šta god da to na tom latinskom jeziku znači. Mi imamo neku svoju reč, pretpostavljam da je za vas uvredljiva, a smatram da je uobičajena, to je reč peder. Dakle, hoću da skrenem pažnju građana sa pedera na nešto mnogo ozbiljnije. Naime, Vrhovni sud je okružnim sudovima prosledio dopis Ministarstva ekonomije, u kome se traži da se prekinu sva suđenja i zamrznu izvršenja pravosnažnih sudskih odluka koje se tiču radnih odnosa. Ukoliko prihvate ovaj zakon sudovi bi tuženim poslodavcima omogućili...
Hvala. Vreme vam je isteklo. Na član 1. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Reč ima narodni poslanik gospodinTomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovim zakonom kulturna i verska osećanja građana Srbije stavljamo u jedan podređeni položaj. Podneo sam amandman na član 1. stav 2. Predloga zakona o zabrani diskriminacije. U članu 1. stav 2. kaže se: ovim zakonom ustanovljava se Poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kao samostalni državni organ, nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom. Amandmanom sam predložio da se u navedenom stavu 1. reč ''državni'' briše. Predlagač ovim zakonom želi da ustanovi još jedan novi državni organ. Potreba za ovakvim državnim organom ne postoji, pre svega zato što zaštitom ravnopravnosti treba da se bave pravosudni organi, a pored toga postoji i Zaštitnik građana. Ustanovljenjem poverenika za zaštitu ravnopravnosti doći će do nepotrebnog dupliranja nadležnosti i do povećanja državne administracije. U vreme kada nas je zadesila ekonomska kriza poslednje što nam je potrebno jeste uvećanje činovničkog aparata, jer se na taj način uvećava javna potrošnja, a svakodnevno čujemo priče o nastojanju vlasti da se javna potrošnja smanji. Govori se o mogućnosti da dođe do smanjenja plata i penzija, a sa druge strane stvaraju se novi državni organi za kojima nema potrebe. Pored svega, poverenik za zaštitu ravnopravnosti je protivustavna kategorija, tj. osnivanje takvog državnog organa nije predviđeno Ustavom Republike Srbije. Prihvatanje ovog amandmana imalo bi veliku korist jer bi se na taj način, između ostalog, ostvarile značajne uštede koje su neophodne u ovo vreme ekonomske krize.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Reč ima podnosilac amandmana gospodinSlađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, drage kolege, u ime SRS na član 1. stav 2. podneo sam amandman da se brišu reči ''ravnopravnosti'' i da se zamene reči ''od diskriminacije'', a reči ''samostalni državni'' i reči ''utvrđenih ovim zakonom'' brišu. Naravno, Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da poverenik kao državni organ koji štiti od diskriminacije mora da bude samostalan i nezavisan u svom radu. Podneo sam amandman sa obrazloženjem gde predlažemo da se sa ovim amandmanom pojača član 21. Ustava Republike Srbije. Naravno, pored člana 21. Ustava Republike Srbije, postoje i drugi zakoni koji regulišu određenu problematiku, određene institucije koje sprovode određene zakone, tako da lice koje samo konstatuje i predlaže određene predloge na određene događaje, a nema neku ozbiljnu izvršnu ili zakonodavnu vlast, jednostavno je samo dupliranje posla, otvaranje novih radnih mesta, pojačavanje administracije. Očigledno da u ovim teškim vremenima, kada je sve manje posla u onim fabrikama koje niste otvorili, na onim radnim mestima koja niste otvorili, vi pokušavate da svoje poslušnike, svoje prijatelje i svoj partijski aparat negde zaposlite. Možda i neke vođe nekih nevladinih organizacija, koje polako gube određeno da kažemo tržište, na ovaj način hoćete da udomite, tako da će neke Nataše, neke Sonje i njima slični možda postati upravo poverenici za zaštitu nekih ljudskih prava, a pitanje je samo koliko su oni ljudskih prava pogazili.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima potpredsednica Skupštine gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, u ime SRS sam tražila da se reč ''ravnopravnost'' zameni rečima ''zabrana od diskriminacije''. Proverila sam kod kolege mr Martinovića, pošto je stručnjak i za ustavno pravo i za sve druge pravne oblasti, kada je, jer nisam bila sigurna, počela ta reč ''ravnopravnost'' u ustavno-pravnoj teoriji kod nas da se pojavljuje. Rekao mi je da je to posle Drugog svetskog rata. Naravno, to je komunistička kovanica. Mogu da vam kažem da ni u jednom odboru, pa čak ni u odboru Saveta Evrope, ne postoji odbor koji ima u svom nazivu reč ''ravnopravan'', nego ''jednake mogućnosti''. Eto, to je ostalo tako da se prepisuje od Brozovih ustava, pa mi imamo odredbu Ustava koja se tiče ravnopravnosti polova, jednakih mogućnosti žena i muškaraca. Međutim, gospodine Čipliću, to nije tako u Srbiji danas, iako imamo 19 godina višestranačja. Pre nekoliko dana naša koleginica iz prošlog saziva Skupštine, a sada predsednik odborničke grupe SRS u Kraljevu i u tom trenutku zamenik gradonačelnika Vesna Vukajlović-Nikolić, pretučena je od strane jednog kolege. Kolega je nekada bio član DSS, formirao je neku grupu građana, izvesni Ljubiša Jovašević, nasrnuo je na Vesnu Vukajlović-Nikolić samo zbog toga što mu se ne dopada to što SRS brani zakon o lokalnoj samoupravi i brani odredbe zakona koje DS, uz pomoć onih koje nahvata posle nekoliko meseci da prekomponuje političku scenu neke opštine i grada, pokušava da pravi. To baš rade vaši ''žuti'' u svim gradovima gde se dočepaju takve prilike. (Predsedavajući: Hvala.) Gospodine Novakoviću, koristiću još 30 sekundi ovog vremena.
Nema više vremena. Na član 1. amandmanje podnela poslanik Dušanka Plećević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica gospođa Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 1. Predloga zakona, da se posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi: ''Nijedna odredba ovog zakona o zabrani diskriminacije, garantovana Ustavom Republike Srbije, ne može se ograničiti, niti se od nje može odstupiti za slučaj ratnog ili vanrednog stanja''. Smatram neophodnim da se zabrana diskriminacije sprovodi uvek, pa i u navedenim slučajevima, jer su sloboda i ravnopravnost garantovani članom 21. Ustava, koji govori o zabrani diskriminacije. Ako se ovaj amandman ne usvoji, može se desiti da, u slučaju zavođenja vanrednog ili ratnog stanja, odredbe ovog zakona budu zloupotrebljene i da se pod raznim izgovorima sprovode diskriminatorni postupci, pre svega na političkoj i nacionalnoj osnovi. Takvu praksu smo već imali kod zavođenja vanrednog stanja i policijske akcije Sablja posle ubistva Zorana Đinđića. U toj akciji, kao što je poznato, uhapšeno je oko 12.000 ljudi. Neosnovano privođenim i hapšenim građanima nije saopštavano u kom se statusu nalaze, budući da od toga zavise njihova prava. Niko nije znao da li je priveden ili osumnjičen, o njihovom zadržavanju nije obaveštena porodica, niti su imali pravo na advokata. Od uhapšenih i procesuiranih neznatan broj je doveden u neku vezu sa ubistvom Zorana Đinđića, dok su ostali bili obični kriminalci. Međutim, najveći deo pritvaranih i privođenih građana nisu imali nikakve veze ni sa ubistvom, ni sa kriminalom, što znači da je ova akcija smišljena i vođena protiv političkih neistomišljenika od strane Dosovog režima. Zbog ovog političkog nasilja i progona, poreski obveznici su platili ili će tek platiti desetine miliona dinara odštete žrtvama. Ovo iskustvo iz 2003. godine nalaže nam oprez i bez obzira što se odlukom Skupštine može odstupiti od ljudskih i manjinskih prava u tom ograničenom vremenu, bar će se isključiti mogućnost diskriminacije na zakonskoj osnovi.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandmanje podneo poslanik Dragan Stevanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, svojim amandmanom sam predvideo da se u članu 1. posle stava 2. doda i stav 3. koji glasi: ''Poverenik je dužan da se u radu pridržava i da štiti ljudska i manjinska prava i slobode od člana 18. do člana 81. Ustava Republike Srbije''. Kao što sam rekao i malopre kada sam govorio, gospodine ministre, ovi amandmani SRS nisu izraz ili odraz SRS prema fenomenu diskriminacije, nego upravo prema zakonu koji ste pred nas poslanike izneli. Mislim da ste, ukoliko ste čitali ili gledali ove amandmane i obrazloženja, mogli da vidite da SRS apsolutno insistira na ustavnim normama. Zašto? Mi smatramo, zbog činjenice da je Ustav Republike Srbije donet u jednoj atmosferi opšteg političkog konsenzusa, kroz njega razvijeni svi mehanizmi kojima se štite prava i slobode svih oblika manjina s jedne strane, a s druge strane smatramo da su razrađeni mehanizmi kojima se te iste manjine štite ili brane od svih oblika diskriminacije. Ono što, takođe, daje za pravo da izrazimo bojazan na ovaj zakon jeste i, recimo, konstatacija koju ste naveli u obrazloženju ovog zakona, a to je da je ovaj predlog opšteg antidiskriminacionog zakona dovoljno elastičan i da otvara mogućnost za donošenje nekih zakona koji će obezbediti regulativu za neke posebne oblasti i posebne kategorije lica. Smatramo da je, u tom kontekstu, zakon prilično neodređen, da se daje jedan široki spektar sloboda koje će aktuelna vlast u Srbiji da zloupotrebi i iz te činjenice će proisteći zakoni o legalizaciji gej brakova i svih ostalih socijalnih i nekih drugih devijantnih pojava koje, objektivno, želite da zažive u ovom društvu.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, da vas upozorim da je u članu 21. ovog zakona taj zakon neustavan, jer sam pogledao sve članove od 18. do 81. Ustava Srbije i nigde ne piše da seksualno opredeljenje nije Ustavom obuhvaćeno. Podneo sam amandman na član 1, gde tražim da se posle stava 2. dodaje stav 3. koji glasi – poverenik ne sme da potčini funkciji i vršenju poslova iz svoje nadležnosti svoje seksualno opredeljenje i zato je dužan da javnost obavesti o svom seksualnom opredeljenju. Naime, šta će se desiti? Vi u ovom glavinjanju prema Evropi sami sebi postavljate prepreke i doći ćete jednog trenutka u situaciju da zbog tih prepreka kočite ulazak Srbije u Evropu. Prvo, institucija poverenika ne znači samo jedan čovek, nego znači piramidu oko koje će se bar još dve-tri hiljade ljudi zaposliti, a već ste dobili opomenu od EU da smanjite javnu potrošnju, što podrazumeva da smanjujete i državni birokratski aparat. U obrazloženju zašto ne prihvatate amandman pozivate se na član 18. Zakona o radu, gde piše zabrana od diskriminacije. Međutim, moram da vas upozorim, obzirom da sam rekao da Ustav to malo drugačije definiše, da vam čak ni ovaj deo Zakona o radu, član 18. Zakona o radu nije ustavan. Ustav je vrhovni pravni akt u koji moraju da se uklapaju svi zakoni i sva pravna akta koje ova država donosi. Ne može se menjati Ustav da bi se zakon...
Hvala.
Da li mogu da koristim druga tri minuta?
Ne može. Narodni poslanik Marina Toman jednim amandmanom je predložila izmene čl. 1. i 28. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođica Marina Toman.
Dame i gospodo, ovim amandmanom tražimo da se u članu 1, koji se odnosi na osnovne odredbe zakona, odnosno uređuje predmet zakona, posle stava 2. doda novi stav 3. Naime, ovim zakonom, u isto vreme kada pojedini predstavnici Vlade najavljuju smanjenje državne administracije, predviđeno je uspostavljanje nove institucije - poverenik za ravnopravnost, kao samostalan državni organ nezavisan u svom radu u obavljanju poslova. Koliko je nezavisan u svom radu pokazuje dosadašnja praksa kada su ove institucije u pitanju. Stav 3. bi nalagao da poverenik mora da poseduje opštu zdravstvenu sposobnost i da svakih šest meseci dokazuje da ispunjava taj uslov. Amandmanom predlažemo da se isti stav doda i posle tačke 3, kao tačka 4. u članu 28. Naime, zbog oblasti koju reguliše poverenika za ravnopravnost, veoma je važno da on pored osobina navedenih u tački 3, odnosno da poseduje visoke moralne i stručne kvalitete, mora da poseduje i opštu zdravstvenu sposobnost. Amandmanom kojim se predlaže izmena navedenog člana osnažila bi se ustavna odredba iz člana 21. Ustava Srbije o zabrani diskriminacije, a koja glasi da – pred Ustavom i zakonom su svi jednaki. Vlada tvrdi da je oblast koju zakon reguliše veoma važna, pa stoga i zakon. Slažemo se da je ova oblast veoma važna. Međutim, kako su pojedine odredbe definisane, mislimo da im niste pridali dovoljno važnosti i da moraju da se osnaže. Predlažemo da prihvatite ovaj naš amandman. Vlada je inače odbila ovaj amandman uz obrazloženje da su pravila o zdravstvenoj sposobnosti zaposlenih regulisani drugim propisima. To nikako ne može da bude valjan razlog za odbijanje amandmana, pošto vam nije smetalo da ovim zakonom obuhvatite i neke kategorije diskriminacije koje su regulisane drugim zakonima ili da neke od najtežih zločina proglasite diskriminacijom.
Hvala, gospođice Toman. Na član 1. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije i to na njegov prvi član, tako da se u tom članu posle 2. stava dodaje 3. stav, koji ima zadatak da bliže definiše najvažnije obaveze poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Ovaj poverenik, koga predviđate ovim zakonom ovde, predstavlja samostalni državni organ, kako ste to ovde kazali. Naravno, njegova uloga ne bi trebalo da se svede na protokolarnu nego bi njegova uloga trebalo da bude ta da zaštiti najveće i najvažnije vrednosti, pre svega porodice, braka, dece i ostalih. Nažalost, onako kako ste koncipirali ovaj zakon, stiče se utisak da se sve odvija potpuno obrnutim redom. Naime, ovaj zakon izgleda da je napravljen ne zbog ove kategorije koju sam napomenuo, nego, pre svega, zbog gej populacije. Gej populacija je upravo suprotna svim našim tradicionalnim i porodičnim vrednostima. Da je tako, zaista potvrđuje jedan primer. Pre neki dan imali ste priliku svi da čujete, jedan maloletnik, prestupnik koji izdržava kaznu u Vaspitno-popravnom zavodu u Nišu zbog silovanja drugog maloletnika, kada je pušten na dopust kod svojih roditelja u Vranje, to isto delo je ponovio. Možete zamisliti njegove roditelje kada sa ove govornice čuju one koji brane ovaj zakon ili kada sutra, u sudskom procesu, advokat koji ga bude zastupao kaže – znate....
Hvala vam. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević.
U ime SRS podnela sam amandman na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, a koji se odnosi na predmet zakona. U amandmanu se predlaže da se u članu 1. posle stava 2. dodaje novi stav 3. koji glasi: ''U primeni ovog zakona mora se poštovati odredba člana 18. stav 2. Ustava Republike Srbije, kojom se zajamčena prava i slobode neposredno primenjuju u skladu sa Ustavom i međunarodnim standardima''. U obrazloženju koje sam navela navodi se da se ovim amandmanom predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona, kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. koji se odnosi na diskriminaciju. Znači, pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Ovaj predlog zakona ne samo da nije usklađen sa Ustavom Republike Srbije, on je antisrpski, jer ne poštuje tradicionalne moralne vrednosti i shvatanja građana Srbije i kanone SPC i svih drugih verskih zajednica u Srbiji. Ovim zakonom se ne uređuje opšta zabrana diskriminacije lica, odnosno grupa lica koja se nalaze u nejednakom položaju, jer pored Ustava, koji zabranjuje sve vrste diskriminacije, postoji nacionalno zakonodavstvo, uglavnom u skladu sa međunarodnim standardima, čiji su osnov potvrdile međunarodne konvencije. Ovaj zakon skreće pažnju sa gorućeg problema države Srbije, odnosno skreće pažnju sa bele kuge ili pada nataliteta i na taj način država Srbija polako ali sigurno izumire. Ovaj zakon je skandalozan... (Predsedavajući: Vreme.) s jedne strane jednima daje prava, a drugima se ta prava uskraćuju. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Amandman se odnosi na član 1. i on kaže – sve odredbe ovog zakona moraju se primenjivati u smislu člana 21. Ustava Republike Srbije. Cilj ovog amandmana je da se već u članu 1. zakona ukaže na svu snagu i jačinu člana 21. Ustava Srbije. Međutim, slepo prihvatanje nekih tuđih vrednosti apsolutno vas neće dovesti nigde. Postavlja se pitanje – šta je to što vas tera da prihvatite nešto što je apsolutno neprihvatljivo u srpskom narodu, da prihvatite nešto što je protiv tradicionalnih vrednosti koje su vekovima važile u srpskom narodu, da prihvatite nešto što je protiv moralnih normi opšteprihvaćenih kod ovog naroda, da prihvatite nešto što je protiv prirode. Zašto se ne ugledate na vaše prijatelje Nemce, koji u jednoj svojoj finoj poslovici kažu – ako priroda hoće desno, ne idi levo. Izgleda i ovde priroda hoće da ne idete levo, da idete desno, ali rekao bih da ono malo crvenog kojeg ima u vama ili sa vama ili oko vas, upravo vas tera da idete levo. Na kraju, rekao bih da zaista slepo podaništvo neće vas odvesti nigde, jer hraneći kravu kakaoom, nećete pomusti čokoladno mleko.
Narodni poslanik Vitomir Plužarević jednim amandmanom predložio je izmene članova 1. i 32. Vlada nije prihvatila, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 1, koji glasi da sedište poverenika bude u Kosovskoj Mitrovici. SRS predlaže da ovaj poverenik bude smešten u žiži zbivanja i kršenja diskriminacije po svim osnovama na KiM gde suSrbi ostali, izloženi velikoj diskriminaciji albanskih separatista i svi koji pomažu toj kvazidržavi da se oduzme od Srbije 15% teritorije. Predlagač zakona, u svom uvodnom obrazloženju, vezuje se za Ustav i načela Ustava, gde svi Srbi i građani Srbije imaju ista prava. Nikom od nas Srba, ni građana Srbije, ne pada na pamet da mi želimo da nekog diskriminišemo. Valjda je to poznata stvar u Srbiji i šire. Nama Srbima i ostalim građanima se nameću neke čudne zakonske varijante koje ni svet ne prihvata. Npr. Rusija, Nemačka, Austrija i druge zemlje nemaju takve zakone koje vi nama danas predlažete. Neko od poslanika vladajuće koalicije u obrazloženju ovog zakona u načelu nabrojao je zemlje i slične zakone u tim zemljama koje su ovo pitanje rešile ili rešavaju. Neću ih ponavljati, jer to nije uporedivo sa Srbijom. Postoje zemlje gde po bilo kom osnovu ova oblast se neguje i to mi u Srbiji znamo i vidimo, ali se to nas ne tiče. Nas zabrinjava da naša Vlada ovu oblast smatra normalnom. To je i ministar u obraćanju narodnim poslanicima u više navrata istakao, a ne misli tako. Znamo da on to mora tako da komentariše, ali intimno i on sam je protiv tog zakona. (Predsedavajući: Hvala.) Tu leži ceo problem ovog zakona.
Po Poslovniku, za reč se javila gospođica Nataša Jovanović, potpredsednica Skupštine. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, reklamiram član 104. Poslovnika zato što već 25 minuta, od trenutka kada sam počela da govorim po amandmanu, nema tona u prenosu na RTS. Naime, sada sam dobila poruke iz šest gradova Srbije sa različitih strana, tako da ne mislite da je problem samo u nekom gradu. Ovo sada građani ne mogu da čuju, pretpostavljaju da nešto tražim i da se bunim zbog nečega što je ovakva atmosfera i situacija u Skupštini. Ali vama da kažem, gospodine Novakoviću, verovatno je to zbog činjenice, a ta vest je danas obišla i Srbiju i ceo svet, da je kraljica nemog filma u stvari bila Srpkinja, izvesna Tamara Stojanović, koja je imala svoje umetničko ime, pa pretpostavljam da ste, solidarišući se sa onima koji proslavljaju doba nemog filma, vi isključili ton u Narodnoj skupštini. Stvarno ne znam šta da kažem, jer ovih 25 minuta moramo da vratimo. Dakle, vratićemo se ako ustanovimo da je to tako za veći deo srpske javnost popodne, pa od početka idemo, od amandmana koji sam podnela na član 1, pa da krenu sve druge kolege da se javljaju, jer ovo stvarno nema smisla. Ne mogu sada da optužujem ni ljude iz RTS, jer ne znam o čemu se radi, ali ako je to tako, a jeste, budite sigurni, jer javljaju se ljudi iz svih krajeva Srbije, onda treba da prekinemo zasedanje i da sačekamo neko objašnjenje i da vidimo dalje šta će biti. Ovo zaista nema smisla. Najpre sam mislila da je samo kod nekoga, pošto mi se javljao vojvoda Mirko Blagojević iz Republike Srpske, iz Bijeljine, i prvi mi je to javio, a znate da su četničke vojvode uvek prve u svemu, onda sam proverila i kaže koleginica u našem kabinetu da ... [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Vreme je isteklo. Nema povrede odredbe člana 104. Zamenik sekretara je upravo otišao da proveri o čemu se radi, a da li tona ima u Bijeljini ili ne, verujte, to nije naš problem. Na član 1. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan M. Nikolić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na zakon o zabrani diskriminacije. (Predsedavajući: Dozvolite narodnom poslaniku da se obrati.) U članu 1. posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi: ''Opšta zabrana diskriminacije tumači se na način propisan članom 21. Ustava Republike Srbije.'' Ukratko obrazloženje. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije koja glasi – pred Ustavom i zakonom svi su jednaki itd. Razlozi za donošenje ovog zakona, koji u velikoj meri vređa dostojanstvo, čestitost i moral građana Srbije, a zasniva se na poštovanju međunarodnih standarda i obaveza preuzetih ratifikacijama međunarodnih ugovora, a pre svega onih koji se odnose na garanciju ljudskih prava i sloboda. Pre bi se reklo da je to nalog srpskih moćnika koji kreiraju svetsku politiku, a ovim zakonom žele da zaštite svoje istomišljenike. SRS je protiv bilo kakvog vida i oblika diskriminacije. Ovaj zakon je protivustavan, pravno besmislen i nepraktičan. Protiv ovog zakona su sve tradicionalne verske zajednice, mnoge istaknute ličnosti, kao i nevladine organizacije. Pitanja koja se razmatraju u ovom zakonu opsedaju velike ljudske umove, pa se u svakoj novoj generaciji saznanja o njima... (Predsedavajući: Hvala, gospodine Nikoliću, vreme je prošlo.) proširuju, ali se uporedo sa njima ostvaruju nove dileme i ... [[Isključen mikrofon.]]
Povredu Poslovnika reklamira gospodin Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
(Poslanik simulira govor, zbog isključenja tona za vreme TV prenosa.)
Izvinjavam se, pre nego što nastavite, hoćete li biti ljubazni da se pozovete na član Poslovnika?
Pozvao sam se već na član Poslovnika. Nego, nema tona.
Nisam vas razumeo. Hoćete li ponoviti? Hvala. Nema povrede člana, tako da vas molim da ne zloupotrebljavate Poslovnik. Gospodine Markoviću, jeste li zadovoljni mojim objašnjenjem? Hvala. Na član 1. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Zoran Popović. Izvolite.
Ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, tako što sam predložio da se posle stava 2. doda stav 3, koji glasi: U obavljanju poslova iz svoje nadležnosti poverenik ne sme prekršiti zabranu diskriminacije iz člana 21. Ustava Republike Srbije. Ovaj amandman je neophodno usvojiti iz razloga što se ovim predlogom zakona u pravnom sistemu Republike Srbije uspostavlja još jedan potpuno novi državni organ koji do sada nije postojao, a koji će nositi naziv – poverenik za zaštitu ravnopravnosti. Da li će režim Borisa Tadića na ovu funkciju izabrati Natašu Kandić, dokazanog izdajnika srpskog naroda, mi srpski radikali to još uvek ne znamo, ali ukoliko gospođa Kandić zatraži imenovanje na funkciju poverenika, onda je izvesno da ćete morati da menjate ovaj zakon, jer gospođa Kandić, iako defiluje kao zaštitnik stranaka na suđenjima za ratne zločine u Specijalnom sudu u Beogradu, nije diplomirani pravnik, tako da ne ispunjava uslove za izbor. Međutim, bez obzira da li vi iz režima na funkciju poverenika za zaštitu ravnopravnosti izaberete Natašu Kandić ili neku drugu Kandićku, ono što je za nas u SRS izuzetno važno jeste činjenica da taj ko tumači primenu odredaba ovog zakona u praksi nikako ne sme da bude iznad Ustava Republike Srbije, odnosno ne sme da bude iznad člana 21. Ustava. Dakle, smisao ovog amandmana je da poverenik za zaštitu ravnopravnosti u vršenju svoje nadležnosti ne može i ne sme zloupotrebljavati to što je samostalni državni organ, to što je nezavisan u vršenju svoje nadležnosti koja mu je zakonom poverena, kao ni to što je pod zaštitom imuniteta. Jednostavno, ovim zakonom se mora propisati da poverenik nije iznad Ustava Republike Srbije i da svoju funkciju ne sme shvatiti kao nagradu za lojalnost režimu Borisa Tadića, jer njegova samostalnost, nezavisnost i imunitet od krivičnog gonjenja ne podrazumevaju da on ne sme ugrožavati ustavna prava i slobode jednih građana, kako bi obezbedio prava i slobode drugih građana koji mu se obrate za pomoć.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine predsedavajući, srpski radikali istrajavaju u ovim nemogućim uslovima da građanima Srbije približe svoje stavove i govore, na kraju krajeva, u ime građana koji su ih birali, vezano za ovaj zakon, ali kao što vidite to je nemoguće. Čak smo i mi međusobno diskriminisani, jer je neko u stanju da govori brže, neko sporije, pa za dva minuta ne možete da kažete ništa. Ali, hoćemo upravo da pokažemo koliko je ovaj vaš Poslovnik sulud, neprihvatljiv, nakaradan, antidemokratski, kako god hoćete da ga nazove, ali nije ono što treba da bude i omogući narodnim poslanicima da iznesu argumentaciju. Postaviću samo jedno pitanje, neću da pričam uopšte o čemu se radi u ovom mom amandmanu, ministru ovde, konstatujući da samo socijalna država može da doprinese da se uspostavi puna jednakost, neću da govorim o diskriminaciji, i da vas pitam kako ćete da uspostavite jednakost dece, invalidne dece koja treba da idu u osnovnu školu, a ne mogu da uđu zbog toga što nema ovakvog lifta kakav smo mi napravili u Skupštini ili nema uopšte lifta da mogu da se popnu do prvog, drugog, trećeg sprata? Rekli ste da vam treba samo 40.000 za sprovođenje ovog zakona. Kako ćete to da omogućite? Kako ćete da im omogućite da idu u srednju školu kada nemate srednju školu za decu sa cerebralnom paralizom, recimo, a deca su mentalno očuvana, mogu da se školuju, mogu na sve studije, mogu da završe gimnaziju, mogu da završe koju god hoćete školu? Kako ćete to da uradite? Kome će oni da se žale? Bogu ocu. Ne može niko da im pomogne po ovom vašem zakonu i time ste pokazali da ovaj zakon slobodno možete da iscepate.
Na osnovu člana 85. stav 1, određujem pauzu od jedan sat. Nastavićemo u 15.00 sati. Prijatno.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice prvog redovnog zasedanja raspravom u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, kojim sam predložio da se posle stava 2. doda novi stav 3. koji treba da glasi: ''Poverenik je dužan da se u radu pridržava i da štiti ljudska i manjinska prava i slobode, od člana 18. do člana 81. Ustava Republike Srbije, a u slučaju sumnje da postoji kontradiktornost ili protivrečnost, ili međusobna isključivost, onda za bolje razumevanje i primenu mora se pridržavati preambule Ustava Republike Srbije''. Dame i gospodo, Srbija je država sa dugom ustavotvornom tradicijom. Sama reč Ustav u našem jeziku označava ograničenje vlasti i samovolje. Još je daleke 1349. godine Zakonikom Stefana Uroša Četvrtog Dušana bilo predviđeno da sudije moraju da sude po zakonu, a ne u strahu od cara. U Dušanovom zakoniku se, dakle, u članovima 171. i 172. prvi put pojavljuju elementi ustavnosti. Zbog svog značaja, ljudska prava su garantovana Ustavom, njima se bavi Ustavni sud, upravo zbog ogromnog značaja ljudskih prava. Smatram da je neophodno da poverenik za zaštitu ravnopravnosti posebnu pažnju obrati na Ustav Srbije. Ljudska prava ne možemo da odvojimo od Ustava, zato je više nego očigledno da i u ovom zakonu pozivanje na Ustav ne sme da bude samo pro forme. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije i, pored ponuđena dva stava u Predlogu zakona, predložio sam da se doda i treći stav člana 1. zakona koji bi glasio: ''Odredbe ovog zakona moraju da se tumače i primenjuju u korist unapređenja vrednosti demokratskog društva, saglasno međunarodnim standardima prihvaćenim od većine država članica UN i praksi međunarodnih institucija koje nadziru njihovo sprovođenje''. Dakle, SRS stoji na stanovištu da, pored očuvanja tradicije srpskog društva i drugih građana koji žive u Srbiji, treba razvijati i unapređivati vrednosti demokratskog društva. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman. Mene sada zanima kakva je demokratska vlada, kakvi su pokušaji ulaska u EU ako se ne prihvati ovakav amandman. Usput da kažem da ste vi ovim zakonom daleko od EU. Mi nemamo ništa protiv toga. Mi zapravo želimo da vi još brže idete od EU, a s razloga što je to nadnacionalna državna tvorevina koja pretpostavlja interese 15% teritorije, a svakako i Vlada Republike Srbije, naše države ličnim interesima i onih koji vrše vlast, odnosno ministrima u Vladi, a i samoj EU. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime SRS sam podneo amandman na član 1. Predloga zakona o zabrani diskriminacije i predložio da se u članu 1. posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi: ''Republika Srbija jamči neotuđivost ljudskih i manjinskih prava i preko svojih organa je garant očuvanja ljudskog dostojanstva i ostvarivanja pune slobode i jednakosti svakog pojedinca u pravednom, otvorenom i demokratskom društvu, zasnovanom na načelu vladavine prava i na teritoriji AP Kosovo i Metohija''. Predloženi amandman utemeljen je u članu 19. i članu 21. Ustava Republike Srbije. Član 19. Ustava Republike Srbije glasi: ''Jemstva neotuđivih ljudskih i manjinskih prava u Ustavu služe očuvanju ljudskog dostojanstva i ostvarenju pune slobode i jednakosti svakog pojedinca u pravednom, otvorenom i demokratskom društvu, zasnovanom na načelu vladavine prava''. Član 21, pročitaću samo stav 1. koji glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije''. Zbog ograničenog vremena nisam u mogućnosti da podrobnije branim amandman, ali želim da naglasim da se stavom 3. u članu 1. predloženog zakona regulišu i prava na zabranu diskriminacije u Pokrajini Kosovo i Metohija. Zato predlažem da se prihvati ovaj amandman. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić. Molim ministra da oslobodi prolaz poslaniku da bi mogao da stigne do govornice i obrazloži svoj amandman. Izvinite što vas je ometao ministar.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. da se posle stava 2. dodaje novi stav 3. koji glasi: ''U obavljanju poslova iz svoje nadležnosti poverenik ne sme da zloupotrebljava funkciju kako bi neposredno ili posredno uticao na politička uverenja građana''. Pre nego što pređem na obrazlaganje zbog čega mislim da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, moram pročitati obrazloženje koje sam dobio, zbog čega se amandman ne prihvata: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što Predlog zakona već sadrži odredbe kojima se obezbeđuje zabrana zloupotrebe funkcije. Naime, uticanje na političko uverenje građana smatra se nesavesnim radom, što je razlog za razrešenje poverenika''. Prosto, neverovatno, ali bih voleo da vidim ko je razrešen uopšte sa svoje funkcije zbog raznih zloupotreba položaja? S obzirom na jako kratko vreme pokušaću da obrazložim ministru zbog čega mislim da bi trebalo ovaj amandman prihvatiti. U stavu 2. ovog člana ustanovljava se poverenik za zaštitu ravnopravnosti, kao samostalni državni organ, nezavisan u obavljanju poslova utvrđenih ovim zakonom. Zato je ovaj amandman osnovan i služi da se u Predlog zakona uvrsti kao zaštita građana, koji žele da svoja politička uverenja iznose slobodno, što im daje za pravo član 21. Ustava Republike Srbije. Poučeni iskustvom iz mnogih zakona gde se odredi poverenik ili kako ga već nazovete, često se stavi u funkciju vladajuće stranke ili većine i zloupotrebljava funkciju za dobro svoje političke partije. Ovim amandmanom se neće sprečiti zloupotreba, jer vi ne poštujete ni Ustav, a ne zakone u skladu sa njim, ali će bar upozoravati poverenika da ne sme da zloupotrebi funkciju. Ako ima bar malo profesionalizma i savesti biće mu kočnica da ne utiče na politička uverenja građana. Ovaj amandman je osnovan i nema vremena u samo dva minuta reći sve primere kako se državni službenici i funkcioneri stavljaju u službu svojih stranaka i zanemaruju činjenicu da su oni tu gde jesu da štite interese svih građana, a ne samo svoje političke partije. Sami ste trebali ovo da predvidite i ugradite u Predlog zakona.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Da.) Obavešteni smo da će direktnog prenosa danas biti do 18.30, pa ćemo produžiti rad do 18.30, eto pola sata, dok bude i direktnog prenosa. Takođe bih htela da vas obavestim da sutra, zbog toga što je 10-to godišnjica od NATO bombardovanja, poslanici imaju potrebu da budu ili u svojim lokalnim sredinama ili u okviru partijskih aktivnosti, da taj dan osmisle na taj način kako oni smatraju da treba, tako da sutra parlament neće zasedati. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Janković. Gospođa Janković želi reč. Izvolite
U članu 2. tačka 1) nakon reči ''a koji se zasniva na rasi, boji kože, precima, državljanstvu, nacionalnoj pripadnosti ili etničkom poreklu, jeziku, verskim ili političkim ubeđenjima, polu'' brišu se reči ''rodnom identitetu, seksualnoj orijentaciji''. Obrazloženje: budući da su u članu 2. pod tačkom 1) definisani pojmovi koji bi trebalo da doprinesu sveobuhvatnoj definiciji pojma diskriminacije, a u skladu sa Ustavom Republike Srbije i dokumentima Saveta Evrope, neprihvatljivo je unošenje paušalno definisanih kategorija, poput – ''rodnog identiteta'' i ''seksualne orijentacije''. Naime, ''rodni identitet'' je krajnje proizvoljno definisan kao ''individualni osećaj pripadanja muškom, ženskom, nečem između ili nijednom, koji može ili ne mora biti u skladu sa društveno prihvaćenim normama i ulogama'' (izvor: Pojmovnik, objavljen na zvaničnom sajtu organizacije Lambda, centra za promociju i unapređenje LGBT ljudskih prava i queer kulture, koja je članica ove koalicije protiv diskriminacije). Na sličan način, krajnje proizvoljno je definisan pojam seksualne orijentacije – kao ''trajno, emotivno, romantično, seksualno ili platonsko stanje privlačnosti prema drugoj osobi'', uz priznavanje sledećih modaliteta seksualne orijentacije: biseksualnost, heteroseksualnost, homoseksualnost, panseksualnost i aseksualnost (izvor: Vikipedija, slobodna enciklopedija, detaljnije imate na sajtu Vikipedije). Ustav Srbije eksplicitno garantuje pravo na slobodu ispoljavanja verskih uverenja (član 43. stav 2), slobodu izražavanja nacionalne pripadnosti, opštu garanciju slobode mišljenja i izražavanja ideja i obaveštenja, što znači da ni rodni identitet ili seksualna orijentacija ne spadaju u red Ustavom zagarantovanih prava. U slučaju rodnog identiteta ili seksualne orijentacije radi se o sklonostima koje su u domenu privatnog života svakog čoveka i njihovo javno izražavanje protivi se Ustavom, Zakonom, i međunarodnim dokumentima garantovanom pravu građana na zaštitu javnog morala, privatnog i porodičnog života, i neprikosnovenosti dostojanstva ljudske ličnosti, kao i verskim uverenjima 95% građana Srbije koji su se izjasnili kao vernici tradicionalnih verskih zajednica.
Vreme. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman na član 2. sa predlogom da se u stavu 1. tačka 1) reči ''ili njima bliska lica'' brišu. Znači, da se ta lica brišu, odnosno da se te reči brišu iz Predloga zakona. Vi, gospodine ministre, a i veći broj narodnih poslanika koji su se afirmativno izjašnjavali o ovom zakonu, rekli ste da ovaj zakon dugujemo građanima Srbije. Možda sa pojedinim odredbama ovakav zakon građani Srbije bi mogli i da progutaju, određene su sigurno uperene protiv interesa građana Republike Srbije, ali pre donošenja ovog zakona ova vlada mnogo više duguje građanima Srbije. To je pre svega – poljoprivrednim proizvođačima premije, subvencije i niz drugih obaveza; zatim legalizacija građevinskih objekata; lečenje, pre svega mislim na primarnu zaštitu, mislim na lečenje steriliteta, kvalitetno sudstvo; kvalitetno školstvo. To su dakle one obaveze Vlade Republike Srbije, koje ona duguje građanima Srbije, bez obzira na nacionalnu, versku ili bilo koju drugu pripadnost. U svom komentaru, koji je išao u prilog prihvatanju ovog zakona, vi ste rekli da je ovo dopuna zaštite, odnosno zabrane diskriminacije, što je za nas iz SRS apsolutno neprihvatljivo, prevedeno jednom rečniku koji možemo svi da razumemo jeste – kada bi jedan seljak ...
Imate još pola minuta, izvolite.
Dobro, kada bi jedan seljak poveo svoju kravu na ispašu i usput poneo čokoladu da joj da, ako tamo ne bude dobra paša – mislim da to niko ne radi, da to nije primereno. Isto i ovaj dopunski zakon za koji ste vi rekli – ukoliko imamo Krivični zakonik i imamo niz drugih zakona koji regulišu ispravan odnos prema građanima Srbije, ovakav jedan dopunski zakon sigurno nije potreban. Mislim da nije trebalo ovoliko vremena trošiti vezano za ovaj zakon.
Zahvaljujem, gospodine Periću. Na član 2. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li gospodin Munjić želi reč? Da, izvolite
Podneo sam amandman na član 2. stav 1. tačka 1), tako što reč ''neopravdano'' treba da se briše. Ako ste ovim članom predvideli da postoji neopravdano pravljenje razlike ili neopravdano postupanje koje se zasniva na rasi, boji kože, jeziku, nacionalnoj pripadnosti itd, onda se iz toga stvara logičan zaključak da postoji i opravdano postupanje, u smislu pravljenja razlike prema ovim svojstvima. Upravo to je nedopustivo i iz tog razloga sam predložio da se ova reč ''neopravdano'' briše. Međutim, smatram da je vama ipak najvažnije da ovim slepim prihvatanjem nekih evropskih kvazivrednosti zaista budete u milosti onih čije naloge primate. Oni vas uporno neće i u odnosu na data obećanja koja ste kao aktuelna vlast davali pre izbora, smatram da se ponašate po onoj izreci ''kako su prešli vodu, tako su sveca zaboravili''. I vi ste davali mnoga obećanja pre izbora, setite se obećavali ste državu blagostanja, 300.000 radnih mesta, 1.000 evra besplatnih akcija, obračun sa mafijom, sa tajkunima itd. Međutim, za sve ovo što ste obećali pre izbora dobili ste orden od naroda, a to je vlast. Mnogi treba da znaju, onima kojima nedostaje orden zasluga protiv naroda, uskoro će dobiti rešetke sa zlatnim sunčevim zracima. Hvala vam.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Reč ima gospođa Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije. Amandmanom sam predložila da se u članu 2. stav 1. tačka 1) posle reči ''sindikalnim'' reči ''i drugim'' brišu. U obrazloženju amandmana se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koji glasi: Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu bez diskriminacije. Ovom prilikom bih se, pošto smo više puta u toku dana iznosili razne primere raznih vrsta diskriminacija, založila, pošto je prošli put bilo kratko vreme, za profesiju kojoj inače pripadam dok nisam postala narodni poslanik, to je časna profesorska profesija. Kada smo više puta ovde isticali da deca, tj. učenici moraju biti zaštićeni vezano za svaku njihovu osobinu koju poseduju, da se ni na koji način ne diskriminišu, da se bude maksimalno tolerantan, da im se omogući da u školi imaju sva svoja prava, da se to isto učini i ovim i drugim zakonima vezano i za nastavnike i profesore. Jer, ako se ovako bude nastavilo, sva prava ne sporim da imaju i roditelji i učenici, ali takođe u procesu sticanja znanja kada mi od male dece pravimo odrasle ljude, nastavnici moraju da budu takođe zaštićeni.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Popoviću.
Ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, tako što sam predložio da se u članu 2. stav 1. tačka 1) reč ''precima'' briše. Zakonodavac u Predlogu ovog zakona u članu 2. stav 1. tačka 1) definiše pojmove diskriminacije i diskriminatorsko postupanje, pa se pod ovim pojmom i ovim postupanjem označava: svako neopravdano pravljenje razlika ili nejednako postupanje, odnosno propuštanje u odnosu na lica ili grupe, kao i na članove njihovih porodica ili njima bliska lica, na otvoren ili prikriven način, a koji se zasniva na rasi, boji kože, precima, državljanstvu, nacionalnoj pripadnosti ili etničkom poreklu, jeziku, verskim ili političkim ubeđenjima, polu, rodnom identitetu, seksualnoj orijentaciji, imovnom stanju, rođenju, genetskim osobenostima, zdravstvenom stanju, invaliditetu, bračnom i porodičnom statusu, osuđivanosti, starosnom dobu, izgledu, članstvu u političkim, sindikalnim i drugim organizacijama i drugim stvarnim, odnosno pretpostavljenim ličnim svojstvima. Mi u SRS smatramo da ni sam ovlašćeni predlagač ovog zakona ne razume šta su autori zakona hteli da kažu kada su pretke spominjali u odredbi ovog člana i kako će se takav vid diskriminacije, ukoliko postoji, zaista i dokazivati u postupcima koji se pokrenu radi utvrđivanja povrede ovog zakona. Međutim, sve je jasno ako se samo pogleda obrazloženje ovog predloga zakona, u kome stoji da je ovakav pojam diskriminacije upodobljen definiciji diskriminacije u dokumentima Saveta Evrope i u direktivama EU. To znači, gospodo iz vladajuće većine, da je ponovo radila resavsko-prepisivačka škola i da ste vi ovaj zakon, kao i većinu drugih zakona, samo prepisivali od neke članice EU i predložili na usvajanje, iako ne znate kako ćete primeniti njegove odredbe u praksi. Zbog toga, ostavite naše pretke da počivaju u miru, prihvatite ovaj amandman i prestanite da se svojim postupcima brukate pred vašim potomcima.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 2, a kojim se u stavu 1. predlaže brisanje reči ''svako neopravdano'', upravo pokazuje koliko je vladajuća koalicija neiskrena u srceparajućoj odbrani ovog, slobodno mogu da kažem, štetnog i opasnog po društvo zakona. Zašto kažem da je neiskrena vladajuća koalicija kada je u pitanju podrška ovom zakonu? Odbijen je amandman kojim se iz teksta u članu 2. stav 1. brišu reči ''svako neopravdano''. To onda znači da po vama iz vladajuće koalicije postoji opravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje. Molio bih gospodina ministra da nam objasni zašto nije prihvaćen amandman SRS koji eliminiše svaku podelu na neopravdano ili opravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje. Neka ministar kaže kako on i oni koji su smislili ovakav zakon zamišljaju da postoji neka opravdana diskriminacija. Možda zamišljaju da je opravdana diskriminacija prema građanima Srbije na osnovu članstva u političkim, sindikalnim i drugim organizacijama, pa im treba zatvarati usta diskriminacionim poslovničkim merama, a to se, tobože, prikazuje u medijima kao uspeh demokratije. Da podsetim, za uspeh demokratije su smatrali i izum giljotine u francuskoj buržoaskoj revoluciji, pa biste vi, takođe, ovde mogli da instalirate jednu za govornicom i čim bi vam nešto loše zvučalo ili vam se ne bi dopalo ono što kaže narodni poslanik, pritiskom na taster vi ćete to lako rešiti, jer kad ljudima sečete misli i reči lako je da im ... [[isključen mikrofon.]]
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, podnela sam amandman na član 2. stav 1. tačka 1), gde tražim da se reči ''na otvoren ili prikriven način'', pa se sad tu nabrajaju svi oblici diskriminacije, brišu, iz razloga što Ustav te termine ne poznaje, nego govori o neposrednoj ili posrednoj diskriminaciji. Trebalo je onda i u ovaj zakon tako nešto da se uvrsti. Ako je najveća vrednost našeg društva i svakog civilizovanog društva čovek, a zna se kako se do čoveka dolazi, dakle, heteroseksualnim odnosom, ako je afirmacija neprirodnog, po meni, diskriminacija prirodnog, i ako postavimo pitanje šta je uzrok i svrha, šta je posledica seksualnosti, i damo jedan jedini mogući odgovor, da je to humana biološka reprodukcija, da je seksualnost prirodni nagon, a ne voljni izbor, onda zaista stavljate u neravnopravan položaj one koji su, da tako kažem, heteroseksualni i to u odnosu na one koje pokušavate da ovde izdvojite kao ugroženu grupu, kako biste vi to vašim rečnikom rekli, el džebiti osobe, baš tim naglaskom i tom skraćenicom. Mnogo je onih diskriminacija koje ovaj zakon ne spominje i sve vreme kako izlazim za ovu govornicu upravo o tome govorim, ali evo dva minuta je isteklo, možda prilikom sledećeg amandmana, sada ne mogu taj primerda navedem.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman da se u članu 2. stav 1. tačka 1) reči ''i porodičnom'' brišu. U ovom stavu se govori o zabrani diskriminacije u odnosu na lica i grupe po raznim osnovama, između ostalog bračnom i porodičnom statusu. Smatram nepotrebnim izraz ''i porodičnom'', jer je to stanje definisano bračnim statusom, a pojam''porodični status'' je nedefinisan, pa samim tim i suvišan. Osvrnula bih se na deo člana koji se odnosi na zabranu diskriminacije u odnosu na nacionalnu pripadnost i etničko poreklo. Dolazim iz Bora, višenacionalne sredine, gde pored većinskog srpskog stanovništva živi oko 25 pripadnika raznih nacija. Posle srpske, na drugom mestu po brojnosti je vlaška nacionalna manjina. Prema poslednjem popisu u borskoj opštini ih ima 10.064. Veći deo ove autohtone etničke zajednice želi da sačuva svoju nacionalnu, kulturnu i jezičku osobenost. Zato se krajem prošle godine inicijalni odbor od pet članova, od kojih su tri člana Vlaškog nacionalnog saveta, uz 500 potpisa, pismeno obratio i vašem ministarstvu, Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, zatim Ministarstvu kulture, Ministarstvu prosvete, Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Srpskoj akademiji nauka, Balkanološkom institutu i, na kraju, Vladi Srbije za pomoć u vezi standardizacije svog jezika i usvajanja pisma. Nijedna od institucija nije reagovala niti im pružila pomoć u ovom poslu, umesto toga građanima vlaške nacionalnosti neki njihovi lobirani, prorumunski orijentisani sunarodnici, zajedno sa DS sa kojom su u koaliciji, nameću rumunski jezik sa elementima nacionalne kulture za učenike vlaške nacionalne manjine kao izborni nastavni predmet odobren od Ministarstva prosvete od pre mesec dana. Pripadnici vlaške manjine nikad neće prihvatiti da preko noći postanu Rumuni, već žele da budu ono što su.
Gospođo Plećević, isteklo je vreme. Na član 2. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o zabrani diskriminacije i to na njegov 1. stav, gde reč ''osuđivanosti'' treba da se briše. Zbog čega? Ako ostane reč ''osuđivanosti'' onda je ovaj član zakona suprotan Ustavu Srbije, odnosno njegovom 21. članu, gde se jasno kaže u kojim slučajevima se vrši diskriminacija. I ne samo to, ako bi ostalo ovako ovo bi imalo potpuno kontraefekat od onoga što je zamislio predlagač, jer bukvalno bi ukazivali na nekoga, bežite od njega, znate, on je osuđivan. Znamo da onaj ko je osuđen iz bilo kojih razloga i izdržao kaznu, on je odradio svoje i to je završena priča. Pogotovo ako znamo da je veliki broj ljudi koji je izdržavao kaznu to izdržavao recimo zbog prekršaja iz oblasti bezbednosti saobraćaja, iz nekih krivičnih dela koja su izvršena iz nehata, ali jednostavno opet ubacujete ovo u zakon. Naravno, da ne govorimo o političkim osuđenicima, o ljudima koji su izdržavali kaznu zbog političkih razloga. Evo, ovde je stigao i vaš ideolog, ideolog DS, i on je jedan od onih koji je izdržavao kaznu zbog političkih razloga i nikome od poslanika SRS ili bilo kome nije ni palo na pamet da ukaže na tu činjenicu – znate, on je osuđivan ili nešto slično. Naravno, neki put osuđivanost zbog političkih razloga može biti i afirmativna, to vidimo na primeru našeg predsednika, koji se u Hagu brani od optužbe koja nije...
Hoćete li privedete kraju? Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li želi reč? (Nije ovde.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Gospodin Radovanović nije ovde, tako da ne može da obrazloži. Na član 2. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospođice Jovanović.
Tu se govori o pojmu diskriminacije i tražila sam da se u zagradi izbriše reč ''isključivanje'' i objašnjavala sam taj pojam diskriminacije i ravnopravnosti kada sam govorila o amandmanu na član 1. A sada bih da vam kažem, gospodine Čipliću i gospođo Đukić-Dejanović, da smo diskriminisani kao narodni poslanici i članovi Odbora za odbranu i bezbednost, a to sve vezano za ovaj član, gde se kaže da niko ne može da bude diskriminisan po osnovu političke pripadnosti. Naime, postoje neka lica u ovoj zemlji koja ne mogu budu pripadnici nijedne političke stranke, navodno, pa tako ni direktor BIA Saša Vukadinović, ali on je sasvim sigurno član DS i vi to vrlo dobro znate, tako da se desilo nešto neverovatno. U procesu vašeg pridruživanja i kandidovanja za ulazak u EU, za koji vam je Angela Merkel rekla da Srbija nikada neće ući, vi ne dozvoljavate civilnu kontrolu snaga bezbednosti u ovoj zemlji. To je strašno. Danas je trebalo da imamo odbor koji je gospodin Todorović zakazao u 12.00 časova, da se ovde pojavi Saša Vukadinović i da odgovora na naša pitanja, pa makar i na zatvorenom delu sednice, ali da ga propitujemo koja su to lica, a on je rekao da je njih 56, prisluškivana, praćena i obrađivana za vreme operacija ''Mačva'', ''Šumadija'' i ''Kaktus''. Ta lica su sasvim sigurno deo političkog, kriminalnog, privrednog i ostalog miljea u periodu vladavine Zorana Đinđića i došli smo do saznanja da su ti pojedinci koji su praćeni tesno politički povezani sa ubistvom Zorana Đinđića. Očigledno je da DS ne odgovara da o tome raspravljamo, a naša su prava suspendovana, jer je ovo jedini parlament u svetu u kojem ne postoji civilna kontrola bezbednosnih snaga. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li, gospodine Vukoviću, želite da obrazložite amandman?
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ispred SRS amandman na član 2. stav 1, gde se reč ''sindikalnim'' briše. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koji glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti i psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Ne smatraju se diskriminacijom posebne mere koje Republika Srbija može uvesti radi postizanja pune ravnopravnosti lica ili grupe lica koja su suštinski u nejednakom položaju sa ostalim građanima''.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović - Milosavljević. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da želite da obrazložite amandman? (Da.)
U ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 2. Predloga zakona o zabrani diskriminacije. Član 2. odnosi se na pojmove koji se koriste u ovom predlogu zakona. Ustav Republike Srbije daje osnov za sveobuhvatnu definiciju pojma diskriminacije. Amandmanom sam predložila da se u članu 2. stav 1. tačka 1) reči ''ili grupe, kao i na članove njihovih porodica'' brišu. Ovo sam predložila upravo iz razloga što ovaj amandman pokazuje koliko je ovaj zakon neusklađen i u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. U obrazloženju sam navela da se ovim amandmanom predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona, kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koji glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije''. Ostalo neću da čitam. Veoma su opasne tendencije koje su u ovom zakonu očigledne, a usmerene su na razbijanje porodice. Opstanak našeg društva i države je moguće samo ako ostane zdrava porodica koju nije zahvatila erozija morala. Iz ljudskog telesnog sklopa očigledno je da osnovna funkcija polnosti produženje vrste. Svi zakoni moraju biti u skladu sa moralom i etikom, pa i ovaj zakon. Neprihvatljivo je transseksualizam stavljati u isti rang sa nacionalnim i drugim...
Zahvaljujem, isteklo je vreme. Na član 2. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako čitavom Predlogu zakona, tako i članu 2, narodni poslanici SRS posvetili su puno pažnje i podneli dosta amandmana. Član 2. stav 1. tačka 1) Predloga zakona, na koji sam podnela amandman, glasi: ''izrazi ''diskriminacija'' i ''diskriminatorsko postupanje'' označavaju svako neopravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje, odnosno propuštanje (isključivanje, ograničavanje ili davanje prvenstva) u odnosu na lica ili grupe, kao i na članove njihovih porodica ili njima bliska lica, na otvoreni ili prikriven način, a koji se zasniva na rasi, boji kože, precima, državljanstvu, nacionalnoj pripadnosti ili etničkom poreklu, jeziku, verskim ili političkim ubeđenjima, polu, rodnom identitetu, seksualnoj orijentaciji, imovnom stanju, rođenju, genetskim osobenostima, zdravstvenom stanju, invaliditetu, bračnom i porodičnom statusu, osuđivanosti, starosnom dobu, izgledu, članstvu u političkim, sindikalnim i drugim organizacijama i drugim stvarnim, odnosno pretpostavljenim ličnim svojstvima''. Amandmanom koji sam podnela na član 2. stav 1. tačka 1) predložila sam da se brišu reči ''imovnom stanju''. U Ustavu Republike Srbije, član 21, već je jasno definisana zabrana diskriminacije. U stavu 3. već piše da je zabranjena svaka diskriminacija, između ostalog i po osnovu imovnog stanja. Imovno stanje, kao lično svojstvo, ni u kom slučaju ne sme predstavljati osnov za diskriminisanje ljudskih bića. Licima lošeg imovnog stanja mora biti garantovano da će sva svoja prava moći da ostvare pod istovetnim uslovima pod kojima ih ostvaruju oni koji su dobrog materijalnog stanja. Činjenica je da je siromaštvo sve prisutnije i da imamo pojavu sve izraženijeg raslojavanja.
Završilo se dva minuta. Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Prelić ima reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2, s tim da se u stavu 1. tačka 1): izrazi ''diskriminacija'' i ''diskriminatorsko postupanje'' označavaju svako neopravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje, odnosno propuštanje u odnosu na lice ili grupe, kao i na članove njihovih porodica ili njima bliskih lica, na otvoren ili prikriven način, a koji se zasniva na rasi, boji kože, verska i politička ubeđenja'' itd, i ''rodnom identitetu''. Ovaj pojam ''rodni identitet'' je u raspravi u načelu spomenut nekoliko puta. Čak je zatraženo i od gospodina Čiplića da objasni šta u stvari znači taj pojam i šta, u svakom slučaju, objašnjava ili označava. Nismo dobili odgovor, jer rodni identitet kao pojam ništa i ne znači. Jednostavno, to je pisac ovog predloga zakona u svom nekom stvaralačkom zanosu ubacio, ne razmišljajući šta je hteo tim pojmom da zaštiti od diskriminacije. Voleo bih, ako ne prihvata ministar ovaj moj amandman, da izađe i da proba da da bar jedan primer gde bi i pod kojim okolnostima moglo da dođe do diskriminacije po osnovu ili iz razloga rodnog identiteta. Ne treba da budete sujetni i sve amandmane SRS odbacite, već ih poslušajte i razmislite da li imaju osnova ili nemaju. Ne, vi sve ili veliku većinu i ne čujete, već odbacite i osudite amandmane SRS kao opstrukciju, a svaki ili bar većina je osnovana i smislena i čini svaki predlog zakona jasnijim, kvalitetnijim i, pre svega, za građane korisnijim.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik gospodin Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko želimo dobru budućnost našoj državi i našoj omladini, najveće zlo u svetu je homoseksualizam i narkomanija. Ukoliko usvojimo ovaj zakon o homoseksualizimu, sigurno će doći na red i narkomanija. To su najveća dva zla u svetu, a nadam se da se to neće desiti i kod nas. Oću da kažem da u našoj državi imamo Ustav, imamo zakon o ljudskim i manjinskim pravima, gde nas naš zakon štiti od diskriminacije, segregacije i svega onog što je negativno. Dešava se kod nas pojedinačno, ali u našoj državi, generalno, nemamo ono što se dešava u Evropi i u svetu, a to je strašno, a to je ono što se zove ksenofobija, segregacijai rasizam. Mi imamo ovde nedovoljnu brigu, kod nas nema diskriminacije, ima nedovoljne brige o nacionalnim manjinama, osobito o mojoj populaciji kojoj pripadam. Verujem da, pored svih ovih ustava koje imamo, ne treba doneti nešto nakaradno, što nam ne donosi budućnost, progres, stabilizaciju i ono što nije loše za našu zemlju. To treba da primenjujemo. Ako bi bio dobar taj zakon o jednopolnim odnosima, zašto ga nema u Evropi, ima ga u par država? Nema ga u Evropi, nema ga u svetu. Rekao sam malopre da sam obišao i svuda gde god je homoseksualizam, to je nakaradno i građani beže od njega. Zato naša država mora da beži od toga.
Prošlo je dva minuta. Zahvaljujem. Gospođa Kolundžija želi o ovom amandmanu. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, za nas je ovaj amandman potpuno neprihvatljiv i mislim da podnosioci amandmana na član 2, kojih ima 20-ak i koji svaki, jedan po jedan, traže da se briše određena kategorija prema kojoj se vrši diskriminacija, i ovim amandmanom se traži da se iz opšteg pojma diskriminacije izbrišu nacionalna pripadnost i etičko poreklo. Dakle, postavlja se pitanje zašto to neko traži. Potpuno je jasno da su ovi amandmani podneti samo zbog toga da bi se zapravo govorilo protiv zakona, a ne da bi ovaj zakon bio poboljšan. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Krasiću, niste imali izlaganje i ništa nije bilo. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, morali ste da upozorite prethodnog govornika da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Prethodnik nije ušao u sadržinu onoga što se predlaže ovim amandmanom, a ono što ste mogli da primetite, moj prethodnik nije čak ni pročitao obrazloženje podnosioca amandmana, već je iskoristila priliku da zloupotrebi Poslovnik kako bi napala SRS zbog toga što postoje amandmani na odgovarajuće odredbe ovog predloženog zakona. Da je dotična gospođa pročitala obrazloženje, videla bi da su svi ovi amandmani u funkciji da se osnaži član 21. Ustava Republike Srbije i time što je neinformisana i želi da demonstrira diskriminaciju prema SRS, odnosno mržnju prema SRS zato što mora da sedi ovde i da sluša ove amandmane, ona je izokrenula ovu stvar. Molim vas da joj umnožite član 21. Ustava Republike Srbije i dadate gospođi Nadi Kolundžiji da nauči napamet, kako ne bi pravila greške.
Nije bilo povrede Poslovnika. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Gospodin Milojković nije tu. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, ne znam šta bih mogao za ova dva minuta da vam kažem povodom ovog amandmana, kao i stotine amandmana koje je podnela SRS. Mogu nešto da citiram gospođu Kolundžiju, koja je pre neki dan rekla da je ovo u poslednjih pet godina sigurno jedan od najbitnijih i najkvalitetnijih zakona koji je došao pred ovaj parlament. Razumem tu njihovu brigu za ovaj zakon, jer im diktiraju oni koji su im napravili i stvorili vlast da vladaju Srbijom, a ne voljom građana. Moram da kažem drugu stvar. Kada će jednom vladajuća većina shvatiti da neki zakoni nisu bitniji, kada će shvatiti da treba doneti izmene i dopune Zakona o zakupu državnog poljoprivrednog zemljišta, gde se nažalost stvorila još jedna mafija, još jedna korupcija u Srbiji, a to je agrarna mafija. Ponavljam, zašto vezujem tu agrarnu mafiju za ovaj zakon o zabrani diskriminacije. Gospodo, ima onih koji su platili zakup državnog poljoprivrednog zemljišta, a to su jadnici, oni koji kupuju po 20-30 ha, a oni koji kupuju na stotine i na hiljade hektara, u 2008. godini nisu dali ni dinara. To je diskriminacija prema onim jadnim malim poljoprivrednicima i seljacima koji su platili zakup državnog poljoprivrednog zemljišta, a oni tajkuni i oni moćnici koji zakupljuju više hiljada hektara nisu u stanju da plate to.
Zahvaljujem, gospodine Krstić. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 2. stav 1. i reči – briše se ''bračnom i''. Obrazloženje: amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije koja glasi – pred Ustavom i zakonom svi su jednaki itd. Kada su u pitanju pojmovi diskriminacije i diskriminatornog ponašanja data je definicija iz koje treba brisati reči – bračna i seksualna orijentacija, jer je to protivno odredbama Porodičnog zakona Republike Srbije i član 3. navedenog zakona, gde stoji da je brak zakonom uređena zajednica života žene i muškarca. To je sve saglasno Konvenciji o pristanku na brak, o minimalnoj starosti za sklapanje braka i registrovanju braka od 26. 10. 1973. godine, zatim Konvenciji o sklapanju braka i o priznavanju punovažnosti braka od 14. 3. 1978. godine, zatim konvenciji i preporuci Međunarodne organizacije rada, kao što su Konvencija o zaštiti materinstva iz 1952. godine i 2000. godine. U izveštaju Evropske komisije za 2008. godinu stoji da u Srbiji u praksi još uvek postoji široko rasprostranjena diskriminacija protiv nacionalnih manjina, romske populacije, žena, kao i osoba sa posebnom seksualnom orijentacijom. Ovo je poslužilo da se donese ovakav zakon, koji ugrožava i vređa dostojanstvo srpskog naroda. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Da li želite reč? (Da.)
Podneo sam amandman na član 2. stav 1. gde se briše reč – ''polu'', ali to je više iz određenih principijelnih razloga, jer ako je Vlada mogla nama ovakav jedan zakon, koji je prepisan i koji je skupljen sa više strana i predložen, da se mi ovde nekoliko nedelja zamajavamo sa njim, onda i mi imamo pravo da podnosimo određene amandmane na određene članove i da dajemo naša obrazloženja. Ovo je regulisano Ustavom i to članom 21: Pred Ustavom i zakonom su svi jednaki. Pored Ustava postoje drugi zakoni gde su određena prava o diskriminaciji regulisana, te smatramo da ovaj zakon nije dobar, da je napravljen upravo zbog toga da bi nekome doneo nova radna mesta i da bi otvorio radno mesto poverenika, s jedne strane. S druge strane, da se zaposli nekoliko desetina ljudi iz vaših partija, a opet, s treće strane, ne može ništa da uradi i da reguliše ni taj poverenik, a ni oni članovi koji se donose, jer to je sve mrtvo slovo na papiru, s obzirom da ste do sada doneli na desetine i desetine zakona koje određene institucije ne sprovode. Ovo što se nalazi u ovom zakonu, nalazi se i u drugim zakonima i takođe se ne sprovodi. Određene institucije koje treba da sprovode, one upravo ne sprovode to što piše u tim zakonima, tako da su naši zakoni pretežno mrtvo slovo na papiru. A vi sa bezbroj ovih zakona koje donosite po spisku koji vam je propisala EU, radite upravo samo na tome da ispunjavate nečije tuđe želje i da ispunjavate neke programe koje su vam oni dali i koje su oni prepisali. Desilo se u jednom slučaju u članu 18, gde ste kompletnu definiciju iz rezolucija EU odbacili, koju sam podneo recimo na član 18, tako da se ovde igramo ne znam čega. Gubimo vreme, pričamo jedni drugima (Predsednik: Zahvaljujem, gospodine Mijaljeviću.), ovo je više nego smešno.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Gospodine Momčilov, da li želite reč? (Da.) Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rečeno ovde, gospodin Krasić je lepo objasnio suštinu koju želimo da postignemo upravo ovim izmenama člana 2. Smatramo da ovde, gde se govori o pojmovima, treba jasno istaći jednu činjenicu, da je to nepotrebno. Zbog čega? Zato što želimo da afirmišemo član 21. Ustava, koji jasno ovim odredbama koje u iskazu ima može da bude sasvim dovoljan i nije potrebna čak ni dodatna zakonska regulativa. Može se ona primeniti drugim zakonskim rešenjima i to nije sporno. Vidite šta je meni odgovoreno. Odgovoreno mi je da ovo nije u skladu sa 78. članom Ustava, ako se izbaci jedan od pojmova koji se ovde navode. Šta je član 78. Ustava? To je zabrana nasilne asimilacije pripadnika nacionalnih manjina. Gde ste to našli da se afirmacijom člana 21, za koji se zalažemo, za prvi paket građanskih prava, dodatno može da bude i drugi, a ne treći, kako želite da ubacite ovde, krši član 78. našim predlogom? To je izmišljotina i nešto nedozvoljeno. Još je interesantnije u članu 1. kako vi radite, kako ste dali odgovor kada sam rekao da treba prilikom preduzimanja mera, radi obezbeđenja jednakosti i ravnopravnosti svih građana, mora se maksimalno poštovati odredba člana Ustava Republike Srbije. Vi mi odgovarate da se ovim predlogom ne poštuje Ustav Srbije. To je apsurd, sramota kakve odgovore dajete. Da li ste vi, gospodine ministre, ovo pročitali i ovakav odgovor dali meni na prvi i na drugi član? Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodin Jojić nije ovde. Da li još neko želi reč po amandmanu? Na član 2. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Gospodine Buha, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o amandmanima SRS na član 2, moramo reći da smo uputili sasvim dovoljan broj amandmana i da je trebalo promeniti suštinu ovog člana. Nastaviću priču oko izbegličke populacije i ukazati ministru za ljudska i manjinska prava da se Srbima u Hrvatskoj danas krše ljudska prava, ali i državni organi Republike Srbije također krše ljudska i manjinska prava. Upozoravam Ministarstvo za ljudska i manjinska prava da otkloni sve ono što je učinjeno od strane državnih organa Republike Srbije. Povrede su brojne, čine se i u oblasti građanskih prava i u oblasti individualnih, ličnih, socijalnih, imovinskih prava. Predaću vam nekoliko akata koje su sačinile nevladine organizacije Krajišnika koje su formirane. Pred sobom imam Humanitarni centar za integraciju i toleranciju, koji je sačinio jednu analizu zaštite ljudskih prava i prava nacionalnih manjina u Republici Srbiji. Pored toga imamo jedan materijal koji je sačinilo Udruženje penzionera iz Hrvatske, sa sedištem u Beogradu. Zatim, nekoliko udruženja Krajišnika koji su obradili razne materije, od stanarskih prava, imovinskih prava, povratka u Republiku Hrvatsku, liste ratnih zločinaca koja je i danas vrlo aktuelna itd. Državni organi Republike Srbije ne čine ništa u smislu preduzimanja mera da se zaštite Srbi koji se vraćaju u Hrvatsku, da se zaštiti njihova imovina, da se Srbi normalno vrate u Republiku Hrvatsku, shodno odredbama Sporazuma o normalizaciji odnosa između Republike Srbije i Republike Hrvatske.
Vreme, zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Aćimoviću, izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije, u članu 2. stav 1. tačka 1) reč – ''izgledu'' – briše se. Obrazlažem: ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije glasi: ''Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, ruđenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti, psihičkog ili fizičkog invaliditeta.'' Ovim zakonom ste diskriminisali sedam tradicionalnih verskih zajednica, jer ne slušajući njih vi ste legalizovali verske sekte i ostale nečasne organizacije, pa vas pitamo, gospodo iz Vlade Srbije, i vas koji činite većinu – kakvu budućnost da očekujemo? Kako će se osećati normalan bračni par koji vodi svoju decu za ruke i kako će im objasniti zašto se ljube dve žene ili dva muškarca, i da li smeju izraziti bilo kakav revolt ako su ovim zakonom legalizovani homoseksualci, verske sekte i sva druga nemoralna i nenormalna ponašanja koje će zastupati neki vaš poverenik za zaštitu ravnopravnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Gospodin Žutić nije ovde. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović, koji takođe nije tu. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Mihajloviću, imate reč.
Amandman koji sam brižljivo pripremao ponovo je dezavuisan. Zašto? Zato što mangupluci trenutnog režima prevazilaze i najbezobrazniju maštu. Naime, Vrhovni sud Srbije je okružnim sudovima prosledio dopis Ministarstva ekonomije u kome se traži da se prekinu sva suđenja i zamrznu izvršenja pravosnažnih sudskih odluka koje se tiču radnih odnosa. Kada sam to čuo, nisam verovao svojim ušima. Iza svega stoji čovek koji je državni sekretar Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, a zove se Nebojša Ćirić. Čovek je izašao na televiziju. Ponadao sam se da će reći da to nije istina. Međutim, u svom plitkom umu on je našao argumente da to brani. Rekao je – između dva zla, biramo manje. Gospodine Ćiriću i tačnije Mlađane Dinkiću, koji ga očigledno manipulišeš, ti si izabrao treće zlo. Uništavaš i ovo malo demokratije što ima u Srbiji. Kakva je to zemlja u kojoj ne važe zakoni, u kojoj Ministarstvo ekonomije upravlja pravosuđem? Ima li smisla bilo koji zakon koji se donese u ovoj skupštini? U nekoj drugoj srećnijoj zemlji, gde ljudi nisu dovedeni u ovakvo stanje apatije, na ulicama bi bilo pet, deset, ko zna koliko miliona građana. Sumrak demokratije. Ali, znate li zašto vam ovo treba? Otpuštate ljude na sve strane. U ovom trenutku otpuštate radnike opštine Zemun. Zato vam treba ovaj zakon, da ne bi mogli da vas tuže i da se pošteno vrate na posao koji im je otet, jer na njega treba da dođe neko sa ispravnom partijskom knjižicom. Poslali ste prinudnog upravnika u Zemun, izvesnog mesara iz Batajnice, koji sada tamo uz pomoć advokata, poznatog pijanca zemunskog pod nadimkom ''Mimoza'', inače mu je prezime Nedeljković, ako se ne varam, u ime Aleksandra Vučića sprovodi... [[Isključen mikrofon.]]
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Toman, imate reč.
Dame i gospodo, amandman predviđa da se u članu 2. stav 1. tačka 1) reč ''ograničavanje'' izbriše. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana, kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Srbije o zabrani diskriminacije. Već smo pokazali tokom diskusije da nije sporno da je SRS i programski i ideološki protiv bilo kog oblika diskriminacije, ali ovaj Vladin Predlog zakona o zabrani diskriminacije je pravnički besmislen i nepraktičan, što će dokazati naši pravnici tokom svojih izlaganja. Ovaj zakon, u ovom obliku, neće moći da se primeni u praksi i potvrdiće tezu SRS-a, uostalom to ste i vi i vaše kolege tvrdili, da se on mora usvojiti zbog stavljanja Srbije na belu šengen listu. Činjenica da se zakon uglavnom donosi reda radi, potvrđuju poslednje inicijative pojedinih ministara, odnosno članova Vlade, o tome je malopre govorio i moj kolega Ognjen Mihajlović. Ministre, pošto pokušavate da nas ubedite u tvrdnje kako je ovaj zakon važan jer je diskriminacija u Srbiji nedopustiva, zašto niste stali u odbranu zakona o zagarantovanim pravima radnika koja će im biti oduzeta skandaloznom preporukom ministra za ekonomiju i regionalni razvoj i Ministarstva pravde da se razni sporovi i njihovo izvršenje zamrznu na godinu dana. Ova preporuka ne samo što vrši protivzakonit i protivustavan pritisak na sudstvo, već vrši i diskriminaciju radnika, tako što im ukida pravo da pred sudom zatraže zaštitu svojih zakonom zagarantovanih prava. Ministre Čipliću, ova govornica danas je idealna prilika da se obratite radnicima i osudite diskriminativne inicijative vaših kolega. Vi ste ipak ministar za zaštitu ljudskih i manjinskih prava... [[Isključen mikrofon.]] Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Martinoviću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo koliko je ovaj zakon besmislen i koliko ne pruža adekvatnu pravnu zaštitu žrtvama diskriminacije. Sav besmisao ovog zakona, odnosno još uvek Predloga zakona sadržan je u članu 40. Evo kako glasi član 40, gospođo Kolundžija – ako lice kome je preporuka upućena ne postupi po preporuci, taj koji je izvršio diskriminaciju, odnosno ne otkloni povredu prava, poverenik mu izriče meru opomene, dakle, prva sankcija je mera opomene, za genocid, za aparthejd, za etničko čišćenje, za ko zna kakvo iživljavanje nad ljudima, dakle mera opomene. Onda ako lice iz stava 1. ovog člana ne otkloni povredu prava u roku od 30 dana od dana izricanja opomene poverenik može o tome obavestiti javnost. Zamislite kakva strašna sankcija, da javnost bude obaveštena. Pa onda – mera opomene izriče se rešenjem protiv koga nije dopuštena posebna žalba, strašna sankcija. I onda poslednje – na postupak pred poverenikom shodno se primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje opšti upravni postupak. Gospodin Čiplić sigurno zna da se u upravnom postupku ne izriču bilo kakve sankcije. Drugim rečima, sankcija za diskriminaciju po ovom zakonu nema. Sve to što vi pričate, invalidi, deca, nezaposleni, starije osobe, žene itd. je priča za malu decu. Sankcija za povrede nečijih prava u ovom zakonu nema. Da li je tako, gospodine Čipliću? Vi znate, kao i ja, da se u upravnom postupku ne izriču bilo kakve sankcije. U upravnom postupku se izdaje građevinska dozvola, saobraćajna dozvola, poresko rešenje itd. Ovim zakonom se apsolutno ne pruža ni jedan validan vid pravne zaštite žrtvama diskriminacije.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Dali je gospodin Milenković tu? Ne. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 2. stav 1. tačka 1) tražio sam da se brišu reči – ''starosnom dobu'', jer ne smatram da je starost diskriminacija. U mestu gde sam rođen, gde sam vaspitavan i školovan, u kući se učilo od malih nogu da se starijim ljudima nazovedobar dan, bez obzira da li ga poznajete, da se ljubi ruka. U Srbiji u kojoj sam odrastao starijim ljudima se skidala kapa. U Srbiji, dame i gospodo iz žutog preduzeća, koju vi stvarate, starost stoji u redu po nekoliko sati dva puta mesečno pred poštom , u kilometarskim redovima stoje pred poštom da primi ono malo crkavice koju vi nazivate penzijom. Zar nije diskriminacija za stare i iznemogle, za bolesne da ne mogu sebi da priušte sve skuplje lekove, koji su na negativnoj tzv. listi i od kojih im život zavisi? Da ne govorimo o pozitivnoj listi koja se takođe plaća, jer za lek koji košta do 100 dinara plaća se participacija 40 dinara, prema tome to je 40% od cene leka, a skupljih lekova nema. Koliko je starih ispod egzistencijalnog minimuma? Zar nije to diskriminacija? Koliko se starih ljudi koji su životni vek preživeli, gospodine Milivojeviću ovo nije nimalo smešno, hrani u narodnim kuhinjama i taj jedini obrok koji dobiju tamo im je za ceo dan? To je diskriminacija.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Na član 2. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Gospodin Đokić nije ovde. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević, koja takođe nije ovde. Da li neko drugi želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. stav 2. Ustava Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam takođe amandman na član 2. U obrazloženju teksta ovog zakona Vlada je rekla: ''U članu 2. stav 1. tačka 2), 3) i 4) Predloga zakona objašnjava se na koga se zakon odnosi. Budući da je u pitanju sistemski zakon ne izuzima se ni jedan pojedinac niti grupacija u društvu, već se Predlog zakona odnosi na svakog ko postupa diskriminatorski.'' Dalje u razlozima za donošenje zakona kaže se da je jedan od prioriteta Vlade jačanje socijalne odgovornosti prema građanima u cilju poboljšanja uslova života i rada svih građana Srbije, a posebno najugroženijih kategorija stanovništva. Evo, možda u ove tri zadnje reči ovog obrazloženja koje sam pročitao stoji suština i inicijacija našeg sporenja i juče, i prekjuče, i danas i ubuduće kada je u pitanju zakon o zabrani diskriminacije. Na potpuno drugačiji način ugrožene kategorije stanovništva u ovoj državi doživljavamo mi iz SRS-a i vi koji danas činite skupštinsku većinu. Za vas to homoseksualci, a za nas su to neki drugi ljudi, neke druge grupe građana, o kojima smo pokušali danas da govorimo i da na njihove probleme ukažemo. Gospodine ministre, danas sam otvorio pitanje o dve kategorije ljudi koji objektivno, iako postoji kroz Ustav rešeno, kroz zakon rešeno, njihovo zagarantovano pravo na rad, pravo na rad ne mogu da ostvare. Ne možete da ubedite ni mene, niti bilo koga u ovoj prostoriji da diskriminacija kojoj su izloženi nije mogla da se apstrahuje zbog činjenice da ne postoji zakonska regulativa, to je isključivo problem političke volje vladajuće većine danas u Srbiji. Ovim zakonom ništa nećete rešiti, samo ćete još jedanput i po ko zna koji put u jednoj oblasti otvoriti Pandorinu kutiju. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Gospodin Škrbić nije ovde. Da li neko drugi možda želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Marić, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije kojim sam predložila da se u članu 2. stav 1. tačka 1) reči ''zdravstvenom stanju'' brišu. Prava su u potpunosti definisana Ustavom, tako da je neophodno u zakonu definisati obaveze, ako je to uopšte potreba. Ovim predlogom zakona vi demonstrirate pomodarstvo i umesto modernog teksta dobili ste nejasan i nepregledan tekst. Htela bih da vas podsetim da ste pre ovog zakona imali mogućnost, na primer, da zaštitite žene od diskriminacije, odnosno da stanete u zaštitu žena prilikom zapošljavanja, kada moraju da potpisuju izjave da od dana stupanja na radno mesto neće ostati u drugom stanju u narednih nekoliko godina ili koje dobijaju otkaz kada se vrate sa porodiljskog odsustva. Vas zaštita od diskriminacije ne interesuje. Ovaj zakon donosite da biste građanima bacili prašinu u oči, jer ne znate kako da popravite težak položaj našeg stanovništva. Namera ovog amandmana je da se uskrati svaka mogućnost da se zakonom ozvaniče prava koja će biti u funkciji promocije onih kategorija i modela ponašanja koji nisu u skladu sa verskim i naučnim principima kojima se uređuje život. Srbija ima sve neophodne zakone kojima su definisana prava i slobode, tj. obaveze, problem je što se oni ne poštuju. Ovim zakonom želi se indirektno definisati privilegovan položaj homoseksualne manjine.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li, gospodine Krasiću, želite da obrazložite amandman? Izvolite.
Potpuno sam iznenađen, gospođo Đukić-Dejanović, kako to da nisu prihvatili ovo. O čemu se radi? Dragi gledaoci, morate da budete svesni činjenice da se ovim zakonom reguliše nešto što je najbolje regulisano Ustavom Republike Srbije. Ustav Republike Srbije garantuje političku jednakost i u okviru toga ravnopravnost svakog fizičkog lica, svakog građanina, svakog državljanina, svakog stranca koji se nalazi na teritoriji Republike Srbije. A onda ova mala grupa ljudi iz Vlade Republike Srbije se dosetila da kaže da će posebnim zakonom da se reši nešto što je opšta zabrana diskriminacije i to rade na način kako devalviraju Ustav Republike Srbije. Zamolio bih vas, poslanici, da uzmete Ustav Republike Srbije, da pogledate član 21. stav 3, kao mogućnost pravljenja razlike među fizičkim licima javlja se pripadnost, poreklo, uverenje, stanje i na kraju invaliditet. U ovom članu na koji sam podneo ovaj amandman oni, kao oblik diskriminacije, mogući, hipotetički, pojavljuje se i seksualna orijentacija. To u prevodu znači sklonost ili da budem još precizniji, nastranost. Ovo nema nikakvih dodirnih tačaka sa Ustavom Republike Srbije, a ovaj gospodin bi morao da zna da ono što se zove korpus ljudskih prava, ukoliko se reguliše posebnim zakonom, onda može samo da se reguliše način ostvarivanja nekog prava, konkretno, u ovoj oblasti to je način ostvarivanja prava na jednakost i prava na ravnopravnost. Ali, oni su zapljusnuti idejom o beloj šengen vizi, samo da vas podsetim, od bele šengen vize nema ništa, jedanput su nam rekli – donesite zakon o readmisiji, drugi put – potpišite onaj sporazum, a treći put – donesite nove pasoše.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Pre toga gospodin ministar želi reč. Izvolite, gospodine ministre.
Dragi poslanici i drage poslanice, zaista bih voleo, što je nemoguće, da ova rasprava bude čisto pravna, ipak se nalazimo u parlamentu, ali uvaženi poslanik kolega Krasić je citirao stav 3. člana 21. Ustava, koji počinje rečima: ''Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito ...''. Znači, nije isključeno, Ustav je samo precizirao određene osnove, ali je prethodno rekao – po svakom osnovu. To je osnov, između ostalog, ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. (Zoran Krasić, sa mesta: Replika.) Nema osnova za repliku. Niste pogrešno shvaćeni, nije ministar ništa rekao što vas je moglo uvrediti. Mislite da vas nije ispravno protumačio? Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, je l' vidite da znam kako da se ophodim i da isteram zeca iz šume? Molim vas, videli ste, napokon je Vlada progovorila. Neću da objašnjavam ove stvari koje ne moraju da se objasne. Predlažem da Narodna skupština donese odluku, zaključak, rezoluciju, deklaraciju i ako treba zakon da gospodina Čiplića predložimo da bude pravni savetnik Baraka Obame, Sarkozija, Angele Merkel i ovih drugih, i da njima ugurate ovakav predlog zakona kakav gurate kod nas. Znate li kako ćete da prođete? Na vratima ima da vam kažu – nemojte, molim vas, da ulazite ovde sa takvim jednim predlogom. Samo javnost da podsetim, državni organi koji zaslužuju ili imaju ovlašćenja, ili imaju prava i obaveze i snabdeveni su atributima samostalnosti i nezavisnosti, svi su propisani Ustavom Republike Srbije. Poverenik za ravnopravnost ne postoji kao kategorija u Ustavu Republike Srbije, ali nešto slično što treba da vodi računa o zabrani diskriminacije u smislu zaštite ljudskih prava jeste Zaštitnik građana. Oni izvlače ovo iz Zaštitnika građana, definišu poseban neki državni organ samo zbog toga što u okviru jedne nastrane grupe postoje dve kategorije ljudi: jedni koji smatraju da njihova prava nisu ugrožena, niti njihova privatnost, i jedni koji žele javno da se time ponose i da se hvale, i da svoju nastranost definišu kao normalan obrazac ponašanja u Republici Srbiji. Ako mi ne verujete, obratite malo pažnju na reklame koje se emituju na našim televizijama.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra amandman nije u skladu sa članom 21. stav 3. Ustava Republike Srbije. Da li, gospodine Mariću, želite da obrazložite svoj amandman? Izvolite.
Dame i gospodo, predložio sam da se u članu 2. tačka 1) brišu reči "verskim ili", jer smatram da bi se na taj način osnažila ustavna odredba o zabrani diskriminacije iz člana 21. stav 3. Ustava RS, koji je upravo citirao gospodin Čiplić. Iskoristiću ovu priliku da gospodinu Čipliću skrenem pažnju na još jedan mogući slučaj diskriminacije radnika, konkretno u Velikoj Plani. Dobio sam pismo od Dragoslava Ivanovića, Koporinska 9, Bresje kod Velike Plane, u kojem on između ostalog kaže sledeće:"Od 1981. godine radim u Fabrici stočne hrane "Deseti oktobar", najviše na poslovima glavnog mlinara. Pre osam godina fabrika je privatizovana i postala deo kompanije "Sto posto" iz Beograda. Svoj posao sam radio krajnje odgovorno, a 24. decembra 2008. godine dobio sam otkaz kao tehnološki višak. Da bi mi napisali da sam tehnološki višak, ucenili su me da potpišem da mi je preduzeće isplatilo sva dugovanja, uključujući i primanja koja mi slede u prvih šest meseci nakon dobijanja otkaza. Da to nisam potpisao, da mi u rešenju ne piše da sam tehnološki višak, ne bih imao mogućnost da ostvarim prava na birou rada. Pred kraj 2008. godine kompanija je otpustila još oko 90 radnika. Osim još jednog radnika, kojem su kao i meni napisali da je tehnološki višak, svi ostali radnici su prisiljeni da potpišu – da preduzeće napuštaju svojevoljno. Otkako je Fabrika stočne hrane postala deo kompanije "Sto odsto", a da bi nam uplaćivali manje doprinose, preko računa su nam isplaćivali minimalne zarade, a ostatak plate direktno na ruke". U potpisu – Dragoslav Ivanović iz Velike Plane. Apelujem na gospodina ministra da Vlada, njegovo ministarstvo i Ministarstvo za rad i socijalna pitanja utvrde istinitost ovih navoda i da preduzmu određene mere za zaštitu radnika.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Gospodin Aleksić nije tu. Da li neko drugi po amandmanu želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović, koji takođe nije tu. Na član 2. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Živkov želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. stav 1. ovog zakona, da se tačka 2) briše i tačke 3) i 4) postaju tačke 2) i 3). Amandman se predlaže izmenom navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila odredba iz člana 21. Ustava RS o zabrani diskriminacije, a ovaj tekst obrazloženja smo već čuli od mojih kolega koji su imali slična obrazloženja u amandmanima. U tački 2) izrazi "lice" i ''svako" označavaju onoga ko boravi na teritoriji Republike Srbije, da ne bih čitao kompletan tekst, Vlada je odgovorila na amandman – da ne prihvata iz razloga što reči "lice'' i ''svako" je u tekstu obrazložila i bolje objašnjava šta znače reči "lice i svako". Moglo je i da se prihvati ovaj amandman, jer ne menja nikakvu suštinu što se tiče ovog zakona, a mnoge odredbe koje želite kroz ovaj zakon da proturite su mnogo značajnije nego ovaj amandman koji sam podneo, koji naravno i skupštinska većina prilikom glasanja bi mogla da prihvati, s obzirom da ga Vlada nije prihvatila. Želeo bih samo da se obratim gospodinu ministru. Da li se oseća odgovornim za neka kasnija dešavanja i rušenje morala u državi Republici Srbiji usvajanjem ovog zakona, s obzirom da će sada kroz Republiku Srbiju, gradove itd, mnoge organizacije koje po članu 21. ovog zakona se imenuju i jednostavno zakonski se priznaju, da li će i oni održavati na ulicama takve skupove, kao što su druge seksualne orijentacije, nego što je ona što u prirodi čoveka postoji. Otkako je sveta i veka uvek su se diskriminisale i osuđivale takve organizacije i takve pristalice. Smatram da ste u ovoj našoj zemlji, s obzirom da je i privatizacija urađena na način kakav jeste, diskriminisali kompletan narod u državi Republici Srbiji koji su stvarali ovu zemlju na ovakav način koji želite da sprovedete kroz zakon i ova opredeljenja koja obuhvataju seksualnu orijentaciju.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li je gospodin Duvnjak tu? Nije. Na član 2. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč gospodin Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime SRS podneo sam amandman na član 2. stav 1. tačka 2) predloženog zakona o zabrani diskriminacije i predložio brisanje reči "ili je lice bez državljanstva". Za mene je pojam "bez državljanstva" u Predlogu ovog zakona potpuno nedefinisan. Strani državljani to sigurno ne mogu biti, jer prilikom ulaska u našu zemlju moraju pri sebi imati putnu ispravu, odnosno pasoš kojim dokazuju svoj identitet i državu iz koje dolaze.
Na član 2. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko drugi želi reč po amandmanu? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Gospodin Mihajlović takođe nije u sali. Da li neko drugi želi reč po amandmanu? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović, koji nije u sali. Da li neko drugi želi reč? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Gospodin Živanović takođe nije u sali. Da li neko drugi želi reč po amandmanu? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vitomir Plužarević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Plužarević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 2. stav 1. tačka ''3) izraz "građanin" označava lice koje je državljanin Republike Srbije'' – briše se. Mi predlažemo da u ovom članu 2. tačka 4) postane tačka 3) i time ovaj član dobije u kvalitetu, znači mi smo to tako videli. Ovim zakonom neko želi da Srbija postane Meka homoseksualizma, lezbijki i svih ostalih nastranih grupa, da mogu slobodno u Evropi biti kao Farska, Sejšelska ili Maršalska ostrva. Znači, nekome je to cilj da od Srbije stvori jedno takvo područje, gde bi došlo do ispunjavanja nekih njihovih želja. Mi kao SRS podneli smo 436 amandmana na ovaj zakon i time obaveštavamo javnost Srbije – da je ovaj zakon neustavan, da je ovaj zakon nakaradan, da ovaj zakon nema smisla, da se vekovne tradicije našeg naroda unište ovim zakonom, odnosno da brak kao institucija ne može više da postoji u onom smislu tradicionalnom, kako je to kod nas vekovima negovano. Samo ću još da iskoristim trenutak i da prokomentarišem: kada ćete zaustaviti diskriminaciju na Kosovu i Metohiji, kada ćete tom narodu obezbediti struju, vodu, slobodu, a možda sutra i hleb. Da li znate da ti ljudi danas ... [[isključen mikrofon.]]
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u mom prethodnom obraćanju po amandmanu 1. hteo sam da potkrepim tvrdnje SRS i naših amandmana kako ovaj zakon nije trebalo da se nađe uopšte u ovoj skupštinskoj proceduri. Naime, pošto se vi zaklinjete u Evropu i nekakve konvencije evropske, i da je vama naloženo, tobože, da je ovaj zakon uslov za belu šengen vizu, samo ću citirati odluke Evropskog parlamenta koje niste pre dozvolili da kažem, iz razloga što nije bilo vremena. Jedan od zaključaka Evropskog parlamenta 1992. godine je bio – određene sekte koje kao deo jedne međunarodne mreže operišu u Evropi, vrše ilegalne kriminalne aktivnosti i stalno krše ljudska prava i bave se zlostavljanjima, seksualnim zloupotrebama, oduzimanjem slobode, trgovinom ljudi, podsticanjem na agresivno ponašanje, širenjem rasističkog mišljenja, poreskim prevarama, ilegalnim prometom kapitala, trgovinom naoružanja i drogom, povredama prava na rad i ilegalnom lekarskom praksom. Vidite, ovo je samo jedan od zaključaka Evropskog parlamenta, gde se navodi šta to rade sekte i zbog čega mnoge zemlje u Evropi nemaju ovakav zakon kao što vi nama danas predlažete. Evo zaključak kako se bore protiv njih. Tačka 8: Ovlašćujem svoje veće za osnovne slobode i unutrašnje poslovanje da predloži nadležnim većima nacionalnih parlamenata da svoju sledeću zajedničku sednicu posvete temi sekte. Na taj način bi mogle da se razmene informacije o organizacijama, metodama rada i ponašanju sekti u pojedinim državama članicama i da se pokažu najbolje metode za ograničavanje i zaustavljanje neželjenih aktivnosti ovih sekti, kao i strategiju za prosvećivanje stanovništva o njima. [[isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovani ministre, podneo sam amandman na član 2. stav 1. tačka 4) Predloga zakona o zabrani diskriminacije, u kojem sam predložio da se reči ''odnosno u pretežnom delu'' brišu. U ovom članu utvrđuje se pojam ''organ javne vlasti''. Svojim amandmanom želeo sam simbolično da vam ukažem na činjenicu da je taj pojam već odavno definisan u našoj pravnoj praksi i brojnim pravnim aktima. Ovako važni pojmovi se najčešće obrazlažu posebnim članovima i uvek zasebno. Vi ste ovim predlogom zakona pokušali da demonstrirate jedno pomodarstvo, ali ste umesto modernog teksta dobili nepregledan i nejasan tekst. Ovom prilikom želim da vas podsetim da nije tačno da pre ovog zakona vi niste imali mogućnost da zaštitite npr. žene od diskriminacije. Mogli ste to da uradite npr. po Zakonu o radu. Morali ste da zaštitite žene koje dobijaju otkaz zato što su se vratile sa porodiljskog odsustva, koje ucenjuju potpisivanjem izjave da tri do pet godina od dana stupanja na radno mesto neće ostati trudne. Morali ste da zaštitite i one koji rade po osnovu ugovora o delu, a po Zakonu o radu bi morali da imaju ugovor o radu, ali vas zaštita od diskriminacije ne interesuje. Vi donosite ovaj zakon samo da bi građanima zamazali oči i zato što ne znate šta da učinite kako bi popravili stravičan ekonomski položaj našeg stanovništva. Maksima ''hleba i igara'' je pod vama dobila novu verziju koja glasi – za hleb se sami snađite, a režim se sa zakonom igra. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Raguš.
Gospođo Đukić-Dejanović, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandmani koje je podnela poslanička grupa SRS zapravo po svojoj suštini ojačavaju taj čuveni član 21. Ustava, kao najvećeg zakonodavnog akta u Srbiji, a mi primerima samo pokušavamo da oslikamo naravno društvo kojim, uslovno rečeno, stranke koje gravitiraju oko nekadašnjeg DOS-a vladaju. Ovo je, dame i gospodo, projekat nekadašnje nezavisne elektronske mreže ANEM, nastao 93. godine, 97. godine je zapravo pokrivao 70% područja, odnosno stanovništva Jugoslavije, broj članova je bio 30 stanica. Dakle, pričamo o periodu koji se najčešće na određenim mestima kada je reč o demokratiji, stanju ljudskih prava zove totalitarnim periodima, u kojem je bez ikakvih smetnji 97. godine radila Asocijacija nezavisnih elektronskih medija. Da se podsetimo ko je njih finansirao. Godine 98. otvoreno društvo iz Budimpešte, Fond za otvoreno društvo, pa USAID, britansko ministarstvo spoljnih poslova, pa SIDA EU, holandsko ministarstvo spoljnih poslova. Dakle, imali su nesmetan pristup satelitu, bibisijevoj mreži i naravno Internetu. Dakle, govorimo o mogućnosti slobodnog širenja i izražavanja političkih ubeđenja. S druge strane, mi smo u 2009. godini i pretpostavljam, gospodine ministre, da ste imali prilike da vidite izveštaj Zaštitnika građana za 2008. godinu, koji između ostalog kaže – ljudske i manjinske slobode i prava u Republici Srbiji se štite i poštuju, pri čemu je nivo slobode i prava garantovan propisima viši nego nivo njihovog ostvarivanja i zaštite u praksi. Kada je reč o političkoj diskriminaciji ili (Predsednik: Vreme.)… izvinjavam se.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Mijaljević nije u sali. Na član 3. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Vlada nije prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Munjić ima reč.
Amandman glasi: ''Pravo na efikasnu zaštitu od svih oblika diskriminacije na teritoriji Republike Srbije imaju pravna i fizička lica''. U izveštaju vaših prijatelja iz Evropske komisije stoji da okvirni zakon o zabrani diskriminacije u Srbiji još nije usvojen, pa onda kažu – u praksi postoji široko rasprostranjena diskriminacija protiv nacionalnih manjina, romske populacije i žena, kao i osoba sa posebnom seksualnom orijentacijom. Dalje, oni kažu u dokumentu evropskog partnerstva – usvojiti sveobuhvatan zakon protiv diskriminacije i obezbediti odgovarajuću institucionalnu podršku žrtvama. Pazite, oni kažu žrtvama. Za njih, a i za vas koji ih podržavate, žrtve nisu nevina deca i civili koji su poginuli u besomučnom i divljačkom bombardovanju Srbije pre 10 godina. Za vas, kao i za njih, žrtve nisu ni oni koji danas posle 10 godina u najtežim mukama umiru od osiromašenog uranijuma, koji su vaši prijatelji prosipali nad Srbijom. Za vas, kao i za njih, žrtve nisu ni oni koji, pored toga što umiru od osiromašenog uranijuma, takođe umiru od mnogih drugih bolesti, a pored toga pri bombardovanju nastale su ogromne posledice u toku razaranja Srbije. Za njih, a i za vas koji ih podržavate, žrtve nisu ni nesrećni Srbi sa Kosova i Metohije, koji su u raljama ekstremista i za koje je Njegoš rekao da su zaista ... [[isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, po amandmanu gospodina Munjića.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po ovom amandmanu obzirom da je u stavu 1. člana 3. rečeno da svako ima pravo da ga nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije. Obzirom da je ovde u stavu 1. ukazano na to da se očekuje da nadležni sudovi u Republici Srbiji efikasno štite prava zajemčena Ustavom i ovim zakonom, postavlja se pitanje na koji način Vlada Republike Srbije, u svetlu ovih događaja koji se odnose na nalog Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, vidi pravosuđe u Srbiji, kako uopšte vidi situaciju da nadležni sudovi postupaju u slučaju kršenja ljudskih prava? Imamo neverovatnu stvar da jedno ministarstvo Vlade nalaže sudovima da ne postupaju, nalaže sudovima da građani nemaju mogućnost u izvršnom postupku da ostvare svoja prava koja su dobili u redovnom sudskom postupku. Postavlja se pitanje da li su zaposleni koji su tužili i dobili na sudu u ovom slučaju diskriminisani i kakve su to kontradiktornosti, kakve su to, da ne kažem, hipokrizije u kojima se ova vlada nalazi? Očekuje se da sudovi efikasno rade i štite ljudska prava, a s druge strane se sudovima nalaže da ne rade ništa. Podsećam vas, ovde smo slušali predstavnike Vlade koji su pompezno najavili reformu pravosuđa, napominjući jedan jedini veliki razlog da su sudovi neefikasni i sada ćemo tumbe-naglavce da okrenemo čitav pravosudni sistem u Srbiji zato što sudovi ne rade efikasno, a onda imamo Vladu koja nalaže sudovima da ne rade efikasno. To je jedna kontradikcija s kojom se suočavamo i zaista je teško objasniti ikome u Srbiji, pogotovo hiljadama zaposlenih koji su tužili i dobili presude, da se sada suočavaju s činjenicom da Vlada nalaže da im se ta prava i ta sredstva koja su dobili pred sudovima ne realizuju. Ova vlada je vlada naopakih prioriteta, o čemu smo govorili na početku, kada je predsednik izložio svoj ekspoze. I umesto danas, kada ulazimo u sve dublju recesiju, kada ulazimo u sve dublju ekonomsku krizu, kada su građani u strahu da li će moći da otplaćuju svoje kredite, kada smo u situaciji da mnogi preduzetnici i fizička lica zatvaraju svoje preduzetničke radnje, mi raspravljamo o jednom zakonu koji ima samo jedan cilj, da na sve moguće načine omogući promociju homoseksualizma, primera radi, u obdaništima, vrtićima ili u osnovnim školama. Pitanje je da li je Vlada dobro promislila posledice ovakvog jednog zakona i kakve su posledice u situaciji da se to upravo događa u takvim ustanovama kao što su obdaništa, vrtići i osnovne škole? Želim ovde da kažem još jednu stvar koja upravo ukazuje da raspravljamo o nečemu što u ovom trenutku nikako ne može biti prioritet. Pa, zar nije sramota srpsku Skupštinu da Ruska duma raspravlja i donosi deklaraciju povodom 10 godina bombardovanja Srbije, da srpski parlament o tome ćuti i da naše kolege i braća u Ruskoj dumi zauzimaju stavove povodom tog zločina nad Srbijom, a mi raspravljamo o ovoj temi koja, verujte, u Srbiji nikoga ne zanima. Pritisnuta Srbija ekonomskom krizom, pritisnuta neizvesnostima, sećanjima na stradanja, raspravljamo o zakonu koji ima samo jedan cilj, da omogući nekome i da taj sutra promoviše nešto što nije u duhu morala i tradicije srpskog naroda već jedan milenijum. Podsećam još jednom, pravosuđe u Srbiji posle ovakvog čina Vlade sigurno ne može biti garant sigurnosti građana, pogotovo ne može biti jemac realizacije i zaštite ovakvih prava. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 3. stav 1. predlaže se brisanje reči ''efikasno'' u rečenici koja govori o zaštiti od svih oblika diskriminacije preko nadležnih sudova i drugih organa javne vlasti Republike Srbije. Što bi neko u zakonu naglašavao da se sada u nekim situacijama treba efikasno štiti nečija prava? Valjda se podrazumeva da se moraju na osnovu zakona štititi prava građana. Kako to da se sada nečija prava štite efikasno, a nečija neefikasno? To ćemo objasniti na jednom primeru. Ko je taj ko treba da proceni da efikasno primeni ovaj zakon u smislu zaštite, recimo, homoseksualca profesora, koji zbog svoje umobolne sklonosti maltretira, a to je teško dokazati, svog učenika i onda otac tog učenika odluči da svog sina uzme u zaštitu tako što će tog bolesnika jednostavno propustiti kroz šake, ne bi li ga naučio nešto o zaštiti ljudskih prava. Prema roditelju koji je navodno prekršio član 21. i ugrozio prava tog umobolnika na slobodu izražavanja njegove seksualne orijentacije efikasno se preduzimaju mere na osnovu ovog zakona kojim bi se podičila i Sodoma i Gomora. Kada neko nekog ubije, kada neko, recimo, opljačka benzinsku pumpu ili državnu kasu, kada neko prospe tone otrovnih hemikalija, tada treba neefikasno štititi prava građana i... [[isključen mikrofon.]]
Hvala. Na član 3. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 3. i tražim da se stav 1. ovog člana ''Svako ima pravo da ga nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije'' menja i glasi: ''Svako ima pravo pred nadležnim sudovima i drugim organima javne vlasti Republike Srbije na efikasnu zaštitu od diskriminacije''. Ovom izmenom se akcenat stavlja na pravo na efikasnu zaštitu od diskriminacije, umesto na nadležne sudove, druge organe javne vlasti Srbije, kako stoji u ovom članu, jer to je inače njihov posao. Suština je u pravu na zaštitu, a ne na organima koji zaštitu sprovode. Inače, ovim se ističu prava i pojašnjavaju pojmovi u duhu srpskog jezika umesto nedefinisanih uopštenih fraza i jezičkih nedoumica, kojih ima dosta u raznim članovima Predloga zakona, kao što su govor mržnje, floskula smišljena u ko zna čijoj fantaziji, zatim postupanja koja uopšte ne precizira inkriminišuću radnju, pa će stoga biti predmet česte zloupotrebe. Zatim, pojam neopravdano pravljenje razlike, gde se ne precizira šta je opravdano pravljenje razlike, odnosno da li je svako pravljenje razlike diskriminacija, obzirom da je Ustavom zabranjena po bilo kom osnovu. Zatim, pojam seksualna orijentacija, što valjda predstavlja i postojanje seksualne dezorijentacije. Pozivam predlagača zakona da, pored suštinskih, usvoji sve jezičke korekcije, jer je srpski jezik jasan, direktan i precizan, pa nema potrebe ni za kakvim jezičkim nedoumicama, posrbljenim inokovanicama i drugim jezičkim egzibicijama.
Da li još neko želi reč? Gospodin Srđan Spasojević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, gospodine predsedavajući, prekršili ste član 27. Poslovnika, jer posle izlaganja narodnog poslanika Radiše Ilića mi niste dali mogućnost da se o ovom amandmanu, u okviru vremena poslaničkih grupa, a podigao sam ruku, niste mi dozvolili da se povodom ovog amandmana javim. Mislim da to nije korektno. Razumem potrebu da vi trčite kada su u pitanju ovi amandmani. Em je, što bi narod rekao, ovim poslovnikom poslanicima uskraćeno pravo da diskutuju o amandmanima i potpuno je nekorektno da, ako se neko javi po amandmanu, a činjenica je da neke poslaničke grupe zbog obilja amandmana i skraćenog vremena neće ni stići da komentarišu i diskutuju o ovim amandmanima. Dakle, zaista vas molim da ubuduće obratite pažnju na salu, da je podignuta ruka, jer sam povodom amandmana Radiše Ilića hteo da se javim. Ovo je zaista presedan. Potpuno je neprihvatljivo ovakvo ponašanje. U Srbiji se stvarno dešavaju čudne stvari. Čudo neviđeno je sve ovo što se dešava sa apelima sudovima da se radni sporovi, gospodine predsedavajući,jednostavno stave po strani. Šta ćemo sa sudskom zaštitom? Šta ćemo sa radnim pravom? Šta ćemo uopšte sa ljudima koji će ostati bez posla? Ovo je poruka za ljude koji su pravosnažnim presudama ostvarili svoje pravo, a i velika poruka svim budućim radnicima, koji će sigurno u ovoj krizi ostati bez posla, da nemaju šta da traže u sudskoj zaštiti. Prema tome, molim vas, ako se ne poštuju prava radnika, ako se ne poštuju prava građana, ako se ne poštuju prava narodnih poslanika, o čemu mi pričamo ovde, gospodine ministre, o diskriminaciji? Diskriminisani su svi ljudi u Srbiji koji neće imati pravo na sudsku zaštitu i narodni poslanici koji ne mogu da dobiju reč.
Da li želite da govorite o amandmanu. Moguće je da nisam primetio, nikakve namere nema. Izvinjavam vam se, ako ste vi u pravu. Ako sam uspeo i ako sam vas primetio sada kada ste reklamirali Poslovnik, zašto ne bi, izvinjavam se ako vas nisam video. Da li želite reč o amandmanu Radiše Ilića, gospodine Spasojeviću? (Ne.) Da li još neko želi reč o amandmanu gospođe Dušanke Plećević? (Ne.) Na član 3.amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da lineko želi reč? (Ne.) Na član 3.amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da lineko želi reč? (Ne.) Na član 3.amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Jadranko Vuković. Izvolite.
Uvaženi gospodine Novakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. stav 1. Predlagač zakona u članu 3. stav 1. ističe da svako ima pravo da ga nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije. Predlažemo da sečlan 3. stav 1. menja i da glasi: ''Svako ima pravo na efikasnu zaštitu od svih vidova diskriminacije''. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koji glasi: ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu, a naročito po osnovu rase, pola, nacionalne pripadnosti, društvenog porekla, rođenja, veroispovesti, političkog ili drugog uverenja, imovnog stanja, kulture, jezika, starosti i psihičkog ili fizičkog invaliditeta. Ne smatraju se diskriminacijom posebne mere koje Republika Srbija može uvesti radi postizanja pune ravnopravnosti lica ili grupe lica koje su suštinski u nejednakom položaju sa ostalim građanima''. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3.amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Gordana Paunović-Milosavljević.
U ime poslaničke grupe SRS, podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, tako da se stav 1. menja i glasi: ''Organi javne vlasti Republike Srbije dužni su da građanima i pravnim licima pruže zaštitu od svakog vida diskriminacije''. SRS se uvek zalaže za ravnopravnost svih polova, muškaraca, žena i dece. Ono što se ovih dana desilo u Kraljevu, u vreme kada se ovoj skupštini predlaže Predlog zakona protiv diskriminacije, želela bih da saopštim preko ove govornice. Znači, desio se incident u zgradi Skupštine grada Kraljeva. Tada je, 20. marta 2009. godine, u sedam časova i 45 minuta, napadnuta naša koleginica Vesna Vukajlović-Nikolić od strane doktora Ljubiše Jovaševića, koji je zamenik gradonačelnika u Kraljevu i pri tom je dobila teške telesne povrede. Imamo ovde saopštenje iz Zdravstvenog centra ''Studenica'' Kraljevo, gde se ona odmah posle tih povreda javila na Hirurško odeljenje. Povređena je kaže, u tuči, od strane drugog lica, zadobila je povredu desne podlaktice i šake, i objektivnim pregledom konstatovano je da postoji izuzetno jaka bolna osetljivost i, takođe, postoji i fizička i psihička... (Predsedavajuća: Hvala.). Šta će te vi kao ministar da preduzmete...
Vreme vam je isteklo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, podneo sam amandman na član 3. stav 1. Predloga zakona o diskriminaciji i predložio sam da se on promeni tako da glasi: ''Građani i pravna lica imaju pravo pred nadležnim organima javne vlasti Republike Srbije na efikasnu zaštitu o diskriminaciji''. Dame i gospodo, zaštita od diskriminacije nije šala, to nije dečija igra. Ljudska prava su ustavna kategorija, nema više kategorije od te. Mi imamo obaveze da jasno i precizno odredimo ko je nadležan da štiti fizička i pravna lica građana Srbije na efikasan način od diskriminacije. To ne mogu svi da rade, moraju to da čine oni koji su osposobljeni za tako nešto. Da li u organima javne vlasti imate proceduru za zaštitu građana od diskriminacije? Ili će oni tu zaštitu obavljati slobodnim stilom. Dame i gospodo, proizvoljnost ne može da postoji za ovako važnu kategoriju. Zato vas pozivam da prihvatite moj amandman. Hvala.
Hvala i vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć. Reč ima gospodin Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pročitaću odredbu člana 3. Predloga zakona o zabrani diskriminacije, zato što je ona esencija ovog zakona, a odnosi se na obavezu državnih organa, pravosudnih organa, da štite svakog ko ima pravo na zaštitu od svih oblika diskriminacije. Naime, u više navrata sam se obraćao brojnim državnim organima, prevashodno ministarstvima, koja imaju zakonska ovlašćenja u smislu zaštite od diskriminacije, pa sam tako uputio nekoliko poslaničkih pitanja Ministarstvu spoljnih poslova, Ministarstvu za dijasporu, Ministarstvu rada i socijalne politike, Komesarijatu za izbeglice i drugim državnim organima, i tražio intervenciju od diskriminacije koja se provodi nad Srbima iz Republike Srpske Krajine, Republike Hrvatske, u smislu oživotvorenja prava koja su hrvatski organi oduzeli, uskratili u periodu od 1991. do 1995. godine, a posebno u periodu posle 1995. godine, posle genocidne politike hrvatske vlasti i etničkog čišćenja prostora na kojima su Srbi živeli od pamtiveka. U svim odgovorima na poslanička pitanja može se izvesti jedan zaključak, da hrvatski organi, tako bar stoji u odgovorima, hrvatski organi ne žele da izvršavaju odredbe međunarodnog prava, njihovog unutrašnjeg prava i potpisanih multilateralnih i bilateralnih sporazuma između Hrvatske i Srbije. Šta čine državni organi da se spreči ta pasivnost hrvatskih organa? Šta čine državni organi Republike Srbije da se spreči otvorena diskriminacija prema Srbima koji su danas državljani Republike Srbije i koji prema odredbama člana 3. ovog predloga, prema članu 13. Ustava, moraju zaštiti građane u smislu oživotvorenja njihovih prava i prava njihovih interesa. (Predsedavajući: Hvala.) Ne čine ništa. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno sam začuđen odgovorima koje dobijam od Vlade. Šta stoji u članu 3. u prvom stavu? ''Svako ima pravo da ga nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije''. Šta smo predložili mi ispred SRS? Mi kažemo – organi javne vlasti Republike Srbije dužni su da građanima pruže zaštitu od svakog vida diskriminacije. Znači, Vlada kaže, građani imaju pravo, a mi kažemo ne, država ima dužnost da pruži zaštitu. Šta se odgovara meni? Odgovara mi se ovako, kaže – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana pod rednim brojem 119. Amandman pod brojem 119. je dobio ovakvo obrazloženje – Amandman se ne prihvata, sudska zaštita je oblik zaštite od diskriminacije, a pravo pristupa suda jedno je od osnovnih ljudskih prava. Bože, koja nepismenost. Nisam pravnik, pitao sam pravnike, da li kada mi kažemo da organi javne vlasti, to podrazumeva i sudove, a meni pravnici kažu da. Pa šta mi onda ovakve gluposti odgovarate. Što se brukate? Ovo vređa inteligenciju prosečnog čoveka. Nemojte tako. Izađite i dajte mi ovde obrazloženje. Naravno, mi smatramo da pored sudova ima mesta i za zaštitnika prava građana. Vi tako ne smatrate, dali ste svoje obrazloženje, pa nikom ništa. Ovako smešna obrazloženja koja vi dajete meni, a ponovo se vraćam na prvi član koji sam uputio, gde tražim da vi poštujete Ustav, a vi kažete odbijate mi zato što nisam poštovao Ustav. Nemojte to da radite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Marina Toman.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom predlažemo da se članu 3. stav 1. promeni i da glasi: ''Svako u Republici Srbiji ima pravo na odgovarajuću zaštitu od svih oblika diskriminacije''. Naravno, to naše predloženo rešenje nikako ne isključuje da tu zaštitu svako može da potraži kod nadležnih sudova, organa javne vlasti, pozivajući se na kršenje, pre svega Ustava, pa i zakona. Danas se suočavamo sa jednim apsurdom. Pred nama se nalazi Predlog zakona protiv diskriminacije, a suočavamo se sa činjenicom da se diskriminacija sprovodi upravo kod onih koji predlažu ovaj zakon. Ne znam kako bi na drugi način mogli da okarakterišemo predlog Vlade da se sa dodatnih 5% oporezuju sva neto primanja veća od 20.000 dinara. Zar to nije diskriminacija velikog broja radnika i penzionera, zar to nije udar na njihov standard? Pitajte one koji primaju 20.000 dinara mesečno da li solidarni porez od dodatnih 5% ne smatraju diskriminacijom. Da apsurd bude veći, ovom diskriminativnom merom prikupiće se sredstva u iznosu od oko 1,8 miliona evra mesečno, a što na godišnjem nivou predstavlja oko 10% prihoda kojeg se naša država odrekla jednostavnom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma, odlukom kojom je pojedine oblasti naše privrede stavila u diskriminatorski položaj u odnosu na ekonomiju pojedinih zemalja EU. Znači, pre nego što se ovaj zakon pojavio pred Skupštinom, njegovi predlagači morali su da preispitaju neke svoje diskriminatorske poteze, jer onda vaša tvrdnja, ministre, da je Vlada ovaj zakon dužna građanima Srbije, svakako ne bi bila besmislena.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da istaknem da ono što je rekao gospodin Čiplić u diskusiji s gospodinom Krasićem zaista nije tačno. Gospodin Krasić je tačno primetio da se zakonima mogu samo predviđati načini ostvarivanja prava koji su već Ustavom predviđeni. Izgleda da se mi ovde ne razumemo, gospodine ministre. Jedno je zabrana diskriminacije i apsolutno niko u SRS, mislim da ne postoji nijedan razuman čovek koji bi bio protiv zabrane diskriminacije, ali jedno je zabrana diskriminacije, a drugo je dozvoljavanje nekome, odnosno određenim društvenim grupama, da javno ispoljavaju svoja seksualna uverenja, odnosno svoju seksualnu orijentaciju. To nema veze jedno sa drugim. U Ustavu ne postoji odredba koja bi predviđala pravo da neko javno izražava svoju seksualnu orijentaciju. Zašto bi uopšte pristojne ljude zanimalo kakva je seksualna orijentacija drugih ljudi? Ostavite to u sferi privatnosti. Zašto to dižete na rang neke društveno prihvatljive norme? Zašto bi to trebalo da bude model po kome bi trebalo da se ponašaju svi građani u Republici Srbiji? Način ostvarivanja prava može da bude definisan zakonom, ane uvođenje nekih novih prava kojih nema u Ustavu. O tome se radi. Uopšte mi nije jasno kako to da je zakon o zabrani diskriminacije odjedanput, preko noći, postao najvažnija stvar u Srbiji. Koliko znam, Narodna skupština Republike Srbije nije raspravljala o tzv. Vladinom paketu mera za suzbijanje posledica ekonomske krize. Oni su o tome samo usmeno referisali predsednika države, ali u parlamentu o tome nije vođena rasprava.
Hvala. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 3. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Momir Marković, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto Evropa ne može da čeka, nemamo vremena za ispravke zakona koje ćemo doneti, a u želji da pomognem, da se ne brukamo pred tom Evropom, pokušao sam da u članu 3. izvršim amandmansku ispravku i računao sam da će nadležni ministar taj amandman da prihvati. O čemu se radi? Obaveza zakonopisaca je da pišu kratke, jasne, koncizne i primenjivezakonske norme, odnosi se na svaki zakon, ne samo na ovaj. Slušajte, dame i gospodo, šta kažu u članu 3 – svako ima pravo da nadležni sudovi i drugi organi javne vlasti Republike Srbije efikasno štite od svih oblika diskriminacije. U želji da ne crvenimo kad dođemo u Evropu, predložio sam da se stav 1. menja, pa da kaže – građanin ima pravo pred nadležnim organima javne vlasti – jer su sudovi takođe organi javne vlasti, pa ne treba – sudovi, pa poverenici, pa sudije za prekršaje, pa matičari itd, nego kad se kaže – organi javne vlasti, zna se da se odnosi na sve organe – na efikasnu zaštitu od diskriminacije. Amandman je odbijen i kaže ovako – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju navedenih za neprihvatanje amandmana pod rednim brojem 116. U obrazloženju za 116 kaže – amandman nije u skladu sa svrhom zakona. Značenje izraza – građanin, definisano je u članu 2. stav 1. tačka 3. Predloga zakona i obuhvata samo državljane Republike Srbije, dok – svako – obuhvata i druge koji borave na teritoriji Republike Srbije. (Predsedavajući: Hvala.) Samo još dve sekunde, gospodine predsedavajući. Oni koji nisu građani Srbije, a borave na teritoriji Republike Srbije, jesu ili izbeglice koje će dobiti državljanstvo ili stranci... [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 3. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Stevanović.
Gospodine ministre, podneo sam amandman na član 3. stav 1. i namera mog amandmana je bila da ga promenim. Predvideo sam da član 3. izgleda ovako: ''Republika Srbija i njeni organi dužni su da štite ljudska i manjinska prava i slobode i da svakom pruže pravo na zaštitu od svih oblika diskriminacije.'' U obrazloženju što mi amandman nije prihvaćen, znate šta piše? Sudska zaštita je oblik zaštite od diskriminacije, a pravo pristupa sudu je jedno od osnovnih ljudskih prava. Šta je besmisleno, da li amandman ili obrazloženje? Gospodine ministre, vi ste ovaj zakon nazvali vezivnim tkivom, pretpostavljam svih zakona koji se nalaze u ovoj sferi, odnosno koji regulišu ovu materiju. Po našem mišljenju svakako jeste da kroz sve članove ovog zakona provejava disonantnost, odnosno besmisao. Ovde ste rekli da je ovo zakon koji treba da izgradi instrumente koji će obezbediti uspešnu primenu ustavnih odredbi koje se odnose na zabranu diskriminacije. Hoćete da obezbeđujete uspešnu primenu ustavnih odredbi neustavnim kategorijama, kakav je poverenik kog ste predvideli ovim zakonom? Ono što je takođe bilo neukusno, malopre što ste rekli, da niste očekivali političku, nego pravnu raspravu. Gospodine ministre, otkako je otvorena rasprava o ovom zakonu, poslednjih dana i nedelja nisam čuo da ste jednom rečju ili rečenicom demantovali ono što se govori u javnosti, da je ovo isključivo politički zakon. Ako je zakon politički, ako predstavlja izraz vašeg političkog koncepta, od nas niste mogli da očekujete drugačiju raspravu. Mislim da je naša rasprava bila odgovor na ono što ovaj zakon predstavlja.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 3. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li narodna poslanica, gospođica Marina Raguš, želi reč? (Da) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, gospodine ministre, kao što vidite, prema odredbama novog poslovnika vrlo je teško u dva minuta obrazložiti amandmane. Zaista pokušavamo, sa više ili manje uspeha, da popravimo određene zakonske predloge, zapravo da se izborimo samo za jednu osnovnu stvar, a to jeste život dostojan čoveka u državi Srbiji. Tamo gde sam pre izvesnog vremena stala, zaista bih htela da nastavim, s obzirom da se radi o poslednjem izveštaju Zaštitnika građana, a tiče se stanja ljudskih i manjinskih prava i državi Srbiji koja su do sada na vrlo niskom nivou. Kao što Zaštitnik građana kaže, ono što je garantovano propisima, apsolutno se u praksi poštuje na vrlo niskom nivou. Između ostalog, Zaštitnik građana u svom izveštaju kaže – veliki broj razočaranih građana, posebno siromašno stanovništvo i pripadnici marginalizovanih grupa, ljudska prava doživljavaju kao apstraktni, ponekad i elitistički koncept, dalek od njihovog svakodnevnog života. Pretpostavljam da ćete se složiti, makar ne glasno, da je ovo dovoljna slika stanja u državi Srbiji 2009. godine, kada je reč o ljudskim i manjinskim pravima. Ono što bi zaista hteli, kao poslanička grupa, da pridodamo argumentaciji, da ne znamo na koji će način zakon koji ste vi ovde predložili i obrazlagali, branili, da bude proveden u praksi, kada do 2009. godine ljudska i manjinska prava u Srbiji nisu poštovana na adekvatan način. To ne kaže SRS, to kaže Zaštitnik građana koji je naravno...
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Dušan Marić Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članovima 32. i 36. Ustava Republike Srbije. Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, pošto se sutra navršava deset godina od agresije NATO-a na SRJ, koristim priliku da podsetim da su srpski narod i Republika Srbija već 20 godina izloženi agresiji od strane SAD i EU. Koristim priliku da podsetim na neke od rezultata te diskriminacije – nasilno razbijanje SFRJ, zajedničke države srpskog naroda na sedam zasebnih država, izazivanje ratova u kojima je ubijeno više od 40.000 i ranjeno više od 95.000 pripadnika srpskog naroda, progon više od pola miliona Srba iz Hrvatske i Republike Srpske Krajine, okupacija Republike Srpske Krajine, progon više od 160.000 Srba iz Sarajeva i više od 400.000 Srba iz drugih delova BiH, izazivanje rata na KiM i bombardovanje SRS, u kojima je ubijeno i ranjeno skoro 10.000 ljudi, okupacija KiM i progon 250.000 Srba iz južne pokrajine. Stvaranje druge šiptarske države na teritoriji Srbije, rušenje više od 400 pravoslavnih manastira i crkva u Hrvatskoj, BiH i na KiM, rušenje više od 1.850 pravoslavnih grobalja; etničko čišćenje više od 1.500 srpskih sela i zaseoka. Samo u BiH više ne postoji 427 srpskih sela, koja su pre rata bila većinska srpska naselja. I na kraju, pošto mi vreme ističe, osnivanje zločinačke tvorevine Haškog tribunala, koja pokušava da krivicu i odgovornost za sve ove nabrojane i ne nabrojane zločine pripiše Srbiji i srpskom narodu.
Hvala. Molim sve narodne poslanike da se koncentrišu na amandmane koje su sami podneli, jer izlaganje prethodnika nije bilo u skladu sa dnevnim redom. Povredu Poslovnika reklamira gospođica Raguš. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Javljam se po osnovu članova 27, 100. i 104. U članu 27, a tiče se vođenja Skupštine, naravno, gde se predviđa da se starate o primeni Poslovnika narodne skupštine. Danas smo dokazali zapravo potpunu diskriminaciju baš na osnovu potpuno restriktivnog Poslovnika. Htela bih, gospodine Novakoviću, da mi odgovorite koji član ovog poslovnika predviđa da vi govornika usred rečenice, pre završetka misli, prekidate. To je na prvom mestu. Drugo, ono što bi trebalo javnost u Srbiji zaista da zna i da bude potpuno jasno, ovde je reč o diskriminaciji prava opozicionih poslanika da slobodno izražavaju svoja politička uverenja i ništa više. Stoga, gospodine ministre, svaka priča, svaka rasprava na temu zakona o borbi protiv diskriminacije danas pada baš ovde. Hvala.
Dakle, objašnjenje dajem u smislu odredbe člana 100. stav 4, gde lepo piše da je narodni poslanik u vremenu do dva minuta vlastan da obrazloži i povredu Poslovnika i amandman na osnovu člana 143. stav 4. Gospodin Aleksandar Martinović, takođe, reklamira povredu Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, prekršili ste odredbu člana 104, koja govori o dostojanstvu, ali i odredbu člana 31, koja kaže da potpredsednici, a vi ste potpredsednik, pomažu u radu predsedniku Narodne skupštine. Nije vaše da komentarišete stil izlaganja pojedinih narodnih poslanika. Vi ste jedan, ipak, uvaženi pravnik, advokat ste i dozvolite da vam kao mlađi kolega dam jedan dobronameran savet – kada čitate ovaj predlog zakona, onda morate da čitate njegove redove, ali i između redova. Gospodin Dušan Marić je pokušao da vam objasni da se između redova ovog zakona krije i NATO pakt, i SAD, i EU, i svi oni koji su 1999. godine započeli agresiju protiv srpskog naroda i sada je ovim zakonom nastavljaju. Znate, gospodine Novakoviću, kada biste samo malo uzeli tekst zakona, pa pogledali između redova, našli biste tu i Havijera Solanu, koji je naredio bombardovanje, i Kamerona Mantera i razne druge zlikovce, koji nastavljaju posao koji nisu završili 1999. godine. Znate šta oni hoće? Oni su 99. godine ubili malu Milicu Rakić i sada ovim zakonom hoće da ubiju na hiljade malih Milica Rakić u Srbiji, da ne bude više Srba. Oni hoće ovde u Srbiji da promovišu kao društvenu vrednost nešto što je ... [[Isključen mikrofon.]]
Nema povrede Poslovnika na koje ste se pozvali. Između redova ne umem da čitam, nisu me naučili, naprotiv čitam kako je napisano, a ovde, kako sam dao objašnjenje gospođici Raguš, na dve mesta stoji vreme do dva minuta. Zahvaljujem. Izvinjavam se, gospođica Raguš, po Poslovniku, ponovo. Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, onda ćemo se u danu za glasanje izjasniti.
Gospodine Novakoviću, teče mi tri sekunde da nisam ni počela da pričam. Zaista uvažavam vaš način vođenja sednice Narodne skupštine. U suštini, zaista nemam prevelike zamerke, jer zaista dopuštate svakome da ipak u granicama normale izađe i kaže ono što misli, odnosno izrazi političko ubeđenje po određenom pitanju. Ovde se radi, a pozivam se na član 104, o kršenju dostojanstva govornika, koji treba da završi svoju misao, a prećutni dogovor je uvek bio da čekate da govornik završi svoju misao, bez obzira što će prekoračiti, možda, 10 ili 15 sekundi. Valjda je poenta da imamo mogućnost da na što bolji način obrazložimo amandman, ne bi li pomogli gospodinu, uvaženom ministru, da taj zakon izgleda mnogo bolje i funkcionalnije. Druga stvar, možete, ako vam je zaista do dijaloga i demokratskih načela, govornika da upozorite da se bliži kraju tih dva minuta, jer teško je izlagati i pratiti vreme, pa bi onda zaista svi mi za ovom govornicom, gospodine Novakoviću priznaćete, izgledali sa mnogo više dostojanstva nego da nas prekidate usred misli. To je poenta ovog mog javljanja. Zaista bih molila kolege iz vladajuće većine da još jednom razmisle o tome da je dva minuta i suviše kratko vreme za obrazlaganje amandmana. Hvala.
Izvinite, da li to znači da niste zadovoljni moji objašnjenjem i insistirate da se Skupština u danu za glasanje izjasni da li je Poslovnik povređen.
Upravo tako.
Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o zahtevu i primedbi gospođice Marine Raguš da li sam povredio ili ne Poslovnik. Koleginica Vjerica Radeta se prva javila, reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, moram da vam priznam da ste sve bolji u zamenjivanju gospođe Slavice Đukić-Dejanović. Danas ste pokazali, evo malopre, i ne samo malopre, da imate različit odnos prema poslanicima različitih poslaničkih grupa. Isto kao i gospođa Đukić-Dejanović, isto kao i Gordana Čomić, moram da priznam da to kod vas danas nisam primetila, vršite očiglednu diskriminaciju nad poslanicima SRS. Povredili ste član 100, koji narodnom poslaniku daje pravo da može da govori po povredi Poslovnika. To je malopre uradio gospodin magistar Aleksandar Martinović i vi ste ga prekinuli da biste objasnili neka svoja znanja, da li znate da čitate među redovima ili samo redove ili samo naslove, nisam baš razumela. Vi ste gospodinu mr Martinoviću uzeli 30 sekundi od vremena, od cela dva minuta, koja mu ovaj poslovnik dozvoljava. Molim vas, gospodine Novakoviću, da bar i ovakav kakav je Poslovnik, da nam bar dozvolite da koristimo ono vreme koje je predviđeno ovim poslovnikom. Kakvo god bude vaše objašnjenje nakon ove moje intervencije, insistiram da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika i zaista jedva čekam da vidim kako će narodni poslanici skupštinske većine glasati da nije bilo povrede, a znam da hoće, kada ste naočigled svih posle minut i trideset kolegu Martinovića prekinuli i niste mu dozvolili da iskoristi svoje vreme na način na koji on misli da je najbolje.
Član 100. ima deset stavova. Vrlo sam pažljivo pročitao redove svih stavova i mislim da nisam prekršio Poslovnik. U danu za glasanje će se svakako Skupština izjasniti o vašem zahtevu. Hvala. To bi bilo to. Reč ima gospođica Nataša Jovanović. Gospođa Radeta je već kazala unapred da neće biti zadovoljna šta god da bude, pošto je to završena priča. Imate reč, budite vrlo pažljivi jer dva puta ne može ista povreda da se uradi, samo da znate.
Najlepše vas molim da me ne plašite i da me ne upozoravate o čemu ću ovde da vodim računa, a o čemu neću da vodim računa. Nažalost, sada intervenišem da bih vama pomogla. Vi ste rekli da član 100. ima više stavova. Vi ste povredili četiri, sada ću da ih pročitam da bi građanima Srbije bilo jasno koja ste to četiri stava povredili kada ste kolegi mr Martinoviću oduzeli reč, odnosno kada ste ga sprečili da nastavi da govori dva minuta. Dakle, član 100. stav 1: Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg (to ste vi) ukoliko smatra da on nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. To je gospodin Martinović uradio. Stav 2: Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg na koju je već ukazano. To nije bio slučaj. Stav 3: Predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu stava 1. ovog člana, odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika, s tim što predsednici poslaničkih grupa imaju prednost. Ovo ste poštovali. Stav 4: Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine ( to je gospodin Martinović uradio), odnosno predsedavajućeg (to jest vas) i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta. (Predsedavajući: Upravo je isteklo to vreme. Hvala vam.) Ne, citirala sam četiri stava.
Pročitaću vam stav 7, u kome kaže da je predsedavajući dužan da narodnom poslaniku koji se ne pridržava odredaba iz stava 1, 2, 4. i 6. ovog člana ili na drugi očigledan način zloupotrebljava prava predviđena ovim članom, izrekne jednu od mera predviđenih u članu 105, 106, 107. i 108. ovog poslovnika. Zbog toga, iako sam vas upozorio da ne možete dva puta da reklamirate povredu istog člana, prinudili ste me da vam izreknem opomenu, što ovom prilikom i činim. Hvala lepo. Reč ima Nataša Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, povredili ste čl. 96. i 103. Naime, vi ste, reagujući na izlaganje kolege Dušana Marića, koji je govorio o svom amandmanu, posle njegovog izlaganja komentarisali, što nije dozvoljeno sa mesta potpredsednika, da njegovo izlaganje nije u skladu sa temom. Vi ste mogli u toku predsedavanja, na osnovu člana 103, da govornika upozorite, što vi niste uradili, da ne govori o pitanju koje je na dnevnom redu, a da građani Srbije ne bi pomislili, a naravno neće jer već poznaju Dušana Marića, i znaju koliko je on odgovoran poslanik, i argumentovano uvek nastupa po bilo kojem zakonu, moram da vas upozorim da ste bili dužni da ga saslušate, pa ako ste želeli, kao što jutros reče Gordana Čomić, da date kontraargumente njegovom amandmanu, da ustupite mesto, ne znam kome biste zaista, jer nemate nikoga kome biste u tom trenutku ustupili, pošto se te uloge ne bih prihvatila, da izađete za govornicu i da kažete šta vam to ne odgovara u njegovom amandmanu. Da je on bio u pravu i da je izneo argumentaciju koja je potvrđena pravosnažnim presudama nadležnih sudova u našoj zemlji posle besomučne agresije, upravo je govorio na način na koji ga razumeju građani Srbije, jer Srbija je izrekla pravosnažne presude zlikovcima: Havijeru Solani, Vesliju Klarku, Madlen Olbrajt, Bilu Klintonu, Džejmiju Šeju, ne mogu ni imena svih tih zlikovaca da se setim i da nabrojim uoči sutrašnje desetogodišnjice. Kolega Marić je, brišući stav 1. člana 3, želeo upravo to da nam kaže, da nijedan sud u Srbiji, nažalost, evo i deset godina posle te nezapamćene agresije na jednu državu i jedan narod, nije zaštitio ni jednog građanina Srbije. (Predsedavajući: Vreme je isteklo. Hvala.) Prema tome, sledeći put, ako želite o tako ozbiljnim stvarima o kojima govori taj amandman da govorite, izvolite za govornicu pa izađite sa kontraargumentima. Marićevi su neoborivi.
Upravo sam, ne gospodina Marića neposredno i lično, nego generalno zamolio poslanike da obrate pažnju upravo na odredbu člana 103, koji u stavu 1. kaže da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Da li ste zadovoljni ovim mojim objašnjenjem? (Ne.) Dakle, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti o ukazanoj povredi Poslovnika koju je iznela gospođica Nataša Jovanović. Sada da se vratimo na raspravu po amandmanima. Gospođa Pop-Lazić reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Da iskoristim samo svoje pravo da podsetim na jedan član Poslovnika i obraćam se pre svega predlagaču, odnosno predstavniku predlagača, gospodinu Čipliću. Član 145 – da predlagač zakona ima pravo da povuče predlog zakona iz procedure sve do završetka pretresa predloga zakona na sednici Narodne skupštine. Evo, još jednom da vam skrenem pažnju, da mislim da ste stekli utisak o atmosferi u parlamentu. Videli ste sa koliko smo energije ušli u ovu raspravu, pokušavajući da vas ubedimo da je ovaj zakon nepotreban i da u stvari samo zbog dva člana zakona vi nama nudite zakon o zabrani diskriminacije.
Moram da vas prekinem. Na povredu Poslovnika ukazujete u postupanju predsednika ili predsedavajućeg Narodne skupštine Republike Srbije, ukoliko smatrate da ono nije u skladu sa odredbama, i to neposredno po učinjenoj povredi, a to je član 100. stav 1.
Samo jedan član o tome govori.
Bojim se da ministar koji prisustvuje ovde, nije ni predsedavajući.
On nije dužan da poznaje naš poslovnik i evo koristim priliku, ako mi dozvolite, samo u dve rečenice da ga upoznam sa tom mogućnošću, jer bi on to pravo možda, čovek, iskoristio, a ne zna da može da ga iskoristi.
Apsolutno sam siguran da ministar to zna.
Neka nam onda on kaže, molim vas, nemojte vi kao portparol Vlade.
Gotovo je, zahvaljujem se i molim vas da to ubuduće ne radite. Izvolite, imate pravo kao ovlašćeni predstavnik. Ima reč gospođa Aleksandra Janković.
Koristim svoje pravo da, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija, prodiskutujem nešto oko predviđenog vremena članom 143. Poslovnika. Već sam iznela u načelnoj raspravi da Nova Srbija smatra kako zakon o diskriminaciji jeste neophodan, što uostalom proizilazi iz Ustava, usvojenog voljom građana Srbije i to baš u vreme kada su Nova Srbija i DSS vršile vlast u državi. Upravo zbog našeg jasnog opredeljenja protiv svake diskriminacije, za nas iz Nove Srbije, kao i za većinu građana koji su nam dali podršku za izneti stav, ostaje neprihvatljivo da se ovako važan zakon donosi bez prave javne rasprave, javne rasprave koja bi obuhvatala i neke kritičke tonove i na brzinu, skoro uz neku vrstu prinude i diskriminatorski stav predlagača prema svima koji su ispoljili kritičke tonove. Ukazali smo već jednom da je potpuno neprihvatljivo svođenje zakona o zabrani diskriminacije samo na pitanje diskriminacije, tzv. LGBT populacije, koja nažalost ne izražava čak ni pojedinačne stavove osoba gej orijentacije, već finansijskog i političkog lobija, uspešno skrivenog iza plaćenih eksponenata. Taj lobi zapravo vodi dvojno knjigovodstvo, tako što je za javnost strejt, a u privatnom životu gej. Ako je već reč o normalnoj seksualnoj orijentaciji, zašto onda oni koji su gej, a ima ih i u Vladi i ovde u Skupštini, ne izađu javno i da svojim ličnim primerom svedoče o normalnosti ove seksualne orijentacije? No, kako je ovih dana bilo sasvim dovoljno govora o seksualnim manjinama, ostavimo državnom sekretaru Ministarstva za manjinska prava, osobi sa tako prijatnim prezimenom Karadžić, a tako različitoj od onoga ko je proslavio to prezime u srpskom narodu, mislim na Radovana Karadžića, da se bavi podrškom gej paradama, što može da bude u njegovo privatno ime i njegovo privatno pravo i interesovanje, sve dok ima na umu da su u Srbiji ugrožena prava većine. Isto, kao što gospodinu ministru kulture, gospodinu Bradiću, ostavljamo da se po slobodnoj volji bavi onim što ga lično interesuje, ali samo dotle dok to ne ugrožava i funkciju koja mu je poverena. Ako dozvoljava da propada Narodni muzej, ako ga baš nervira osoba koja je proslavila Beogradsku filharmoniju, ako nacionalne penzije dobijaju zaslužni stvaraoci po ključu, ali ne i jedan Milutin Popović Zahar, koji samo da je napisao "Vidovdan", morao bi biti legenda, a istovremeno se daje novac vaspitno zapuštenoj četvorki za sajt kojim se vređa Crkva, ljudska prava zatvorenika Uroša Mišića, a uz to priznaje i nezavisno Kosovo – onda to više nije privatna stvar ministra i za to mora da se snosi odgovornost. Prava manjina, posebno ona oko kojih nema opšte saglasnosti, ne smeju se pretvoriti u manjinsku diktaturu nad većinom građana Srbije. Ako se u članu 2. ovog zakona izrazima "diskriminacija" i "diskriminatorno postupanje" označava svako neopravdano pravljenje razlike ili nejednako postupanje na osnovu pretpostavljenih ličnih svojstava, da li se teškim oblikom diskriminacije, sa smrtnim ishodom, može nazvati događaj od četvrta, kada je pripadnik Interventne jedinice ubio mladića Đorđa Zarića, samo na osnovu pretpostavke da poseduje lično svojstvo opasnog momka? Koliki broj stvarno opasnih momaka interventne jedinice neće ni da pipnu, jer baš im se ne gine svako veče? Tu se prosto ne zna ko je više diskriminisan, ali je jedno jasno – ako u Hagu srpski generali odgovaraju zbog komandne odgovornosti, ovakvi slučajevi isto tako zahtevaju ostavke najviših policijskih funkcionera, a ne smene šefova interventnih jedinica. Nije dovoljno reći – žao mi je, časna Titova pionirska reč, ovo se nikada više neće ponoviti, nego preuzeti i profesionalnu i moralnu odgovornost. Kako da verujemo da će biti suzbijani svi oblici diskriminacije, kada je moguće da se zbog loše odokativne procene službenog lica pogine? Pri tome, ne hapse se oni koji su na Interpolovim poternicama i protiv kojih je upravo MUP Srbije pokrenuo krivičnu tužbu, a reč je o Haradinaju i Tačiju. Da li su oni prošli kroz crveno ili to tek treba da urade, da bi se postupalo po crvenim poternicama? Dalje, ko je merodavan da proceni, odredi i sankcioniše govor mržnje koji je ovde obuhvaćen članom 11, a svojevremeno je bio sankcionisan i Zakonom o javnom informisanju iz 2003. godine? Šta sve spada u govor mržnje i da li postoji razlika u sankcionisanju govora mržnje, zavisno od toga da li je reč o pripadniku stranke na vlasti ili pripadniku stranke u opoziciji? Predsednika poslaničkog kluba i predsednika cele Nove Srbije samo što nisu razapeli, jer je ukazao na povredu procedure i praktičnog dostojanstva uoči proslave Dana državnosti. Iako je tužilac utvrdio da nije bilo govora mržnje u izlaganju Velimira Ilića, čoveka koji je mnogima iz ove aktuelne vlasti i omogućio da imaju slobodu govora i javnog izražavanja, nastavljena je medijska hajka i pravi linč u kući Velikog brata, ali i van nje. Onaj ko je fokusiran do nivoa psihopatološke fiksacije Velimirom Ilićem, čovekom koga je svojevremeno predlagao za predsednika Srbije, nema čime da popuni svoje prazno dociranje i dodvoravanje mlađoj populaciji, osim da opljune Velju. Da li je normalno da imunitet gospodina Nenada Čanka štiti od antiustavnog ponašanja – izjava o Vojvodini republici sa ove govornice? Kada je mitropolita Amfilohija nazvao Ristom – sotonom, a predstavnike srpskih nevladinih organizacija njegovim nacističkim i klerofašističkim jurišnicima, on nije optužen za govor mržnje, jer niko iz moćnih nevladinih organizacija nije reagovao. Ali, kad zabranjuje "Obraz", kao što je svojevremeno hteo da zabrani i SRS, a nedavno i Novu Srbiju – onda za to ima i nevladinu i Vladinu podršku. Ovo je pravi primer ne samo diskriminacije, već terora manjine nad većinom. Dalje, u članu 13. u isti koš su stavljeni izazivanje neravnopravnosti na osnovu rodnog identiteta i genocid, etničko čišćenje i aparthejd. Dakle, kad neko uvredi lezbijku, to je isto kao kada, recimo, Hrvati učine genocid nad Srbima, u akcijama "Bljesak" i "Oluja", a Jasenovac i da ne spominjemo. Stoga postaje jasno zašto je "čuvar Vlade u zimskom periodu" javno obećao povlačenje srpske tužbe nad državom Hrvatskom, a usput sklonio od očiju preosetljivog Sanadera, našeg ministra inostranih poslova, koji nije po volji Hrvata. Samo možemo pretpostaviti šta će se dogoditi kada isti zastupnici budu pregovarali sa predstavnicima Kosova. Verovatno će im se, budući da su se i ranije sretali na kongresima tzv. Socijalističke internacionale, izvinjavati za to što su Srbi bili etnički počišćeni sa svojih vekovnih ognjišta. Što se aparthejda tiče, bilo bi smešno da nije toliko glupo, jer je reč o političkoj doktrini upotrebljavanoj u južnoj Africi, koja sa Srbima i Srbijom nikakve veze nema, ili možda u fantaziji nekih nevladinih organizacija Romi glume crnce, a Srbi belce koji ih ugnjetavaju. Konstatacija da je potpredsednik Nove Srbije i predsednik opštine Topola, gospodin Dragan Jovanović, hteo da ogradi Rome nije kvalifikovana kao govor mržnje, iako ne odgovara istini, čak ni u primislima ostrašćenih lezbejki, pogotovo zato što je upravo gospodin Dragan Jovanović izgradio preko četiri i po hiljade stanova za Rome. Što se člana 18. tiče, predstavnici Ministarstva za rad i socijalna pitanja su se umilostivili da unesu izmenu na zahtev tradicionalnih verskih zajednica, tako što će dati sveštenicima i verskim službenicima slobodu da govore u skladu sa verskom doktrinom, ali su istovremeno diskriminisali vernike koji će smeti da svoja verska uverenja ispoljavaju, recimo, u gluvoj sobi. Gejevi javno, a vernici tajno. Dobro je što nema diskriminacije. U članu 20. govori se o diskriminaciji na osnovu pola. Nova Srbija je, gospodo iz vlasti, jedini autentičan primer poštovanja načela ravnopravnosti polova, jer je to jedina stranka u srpskom parlamentu koja ima trećinu žena poslanika. Gledajte i ugledajte se, jer upravo poštovanje tradicionalnih, hrišćanskih i nacionalnih vrednosti garantuje istinsku ravnopravnost muškarca i žene. Slobodno se okrenite. Za nas je posebno značajan član 22. koji se tiče zabrane diskriminacije dece. Ono što je u njemu izostalo je da diskriminacija dece postoji ako im se ugrožava pravo na nacionalni, kulturni i verski identitet, te niko nema pravo da menja postojeći verski identitet deteta, niti da mu zabrani da ga slobodno ispoljava. U razgovoru sa roditeljima čija su deca žrtva sekti, došli smo do saznanja da neki centri za porodični smeštaj dece dozvoljavaju da dete ode u hraniteljsku porodicu sekte "Jehovini svedoci". Tom detetu je zabranjeno da komunicira i sa roditeljima i sa decom pravoslavne veroispovesti, da nosi krstić oko vrata, čak i da slavi rođendan. Slučaj male Sandre, ćerke Slađane Jovanović, postao je poznat široj javnosti nakon tekstova u Presu, pri čemu nije rezultirao nikakvom akcijom, ako se izuzme klevetanje i ozbiljna diskriminacija same majke. Što je najgore, ovo nije usamljen slučaj da se pored tolikog broja porodica i bračnih parova u Srbiji koji imaju odlične uslove i čekaju red za hraniteljstvo deca daju sektašima. U članu 23. tretira se diskriminacija na osnovu starosnog doba, pri čemu nije precizno određeno o kom se uzrastu govori kad se pominju stariji, niti o kojoj kategoriji stanovništva se radi, da li su to penzioneri i koji, ili je reč o radno-aktivnom stanovništvu. Dalje, u uslovima kada sve veći broj ljudi srednjeg doba ostaje bez posla, bilo zato što ne može da nađe zaposlenje na tržištu rada, bilo zato što je prestala potreba za njihovim radnim mestima, pri čemu se očekuje da će 10.000 ljudi mesečno ostajati bez posla, uopšte nije svejedno da li se, nezavisno od sposobnosti kvalifikacija, pravi neopravdana razlika među kandidatima samo na osnovu starosne dobi. Diskriminisani su i mladi, i srednji i stari, jer samovolja poslodavca nije ograničena zakonskom obavezom, te neki od njih smatraju kandidate suviše mladim sa 30 godina, drugi ih tretiraju kao stare, a treći samo razmišljaju kako da od njih što više isisaju, ali bez plaćanja zakonski predviđenih doprinosa. Pune su ulice ljudi koji na kartonskim kutijama ili na haubama nude raznoraznu robu, a da su pri tom proganjani, jer su proglašeni ruglom i brukom zbog predstojeće Univerzijade, kao da imaju nekog drugog rešenja, pa su jednostavno ludi, ne žele da drže fensi butike u klimatizovanim prostorijama. Ono što je u potpunosti izostalo iz ovog predloga zakona je diskriminacija među žrtvama rata, tako da uopšte ne postoji posebna kategorija vezana za civilne žrtve rata. Sutra se navršava 10 godina od početka agresije 19 zemalja tadašnjeg NATO na Srbiju. Agresija je trajala 78 dana, poginulo je više od 3.500 ljudi, ranjeno preko 10.000. Materijalna šteta se procenjuje na više desetina milijardi. Pogođeno je ili uništeno 7.643 kuće, 300 škola, 53 bolnice, 50 crkava, 37 mostova i mnogobrojni drugi civilni i vojni infrastrukturni objekti. Porast malignih oboljenja od 1999. godine iznosi preko 40%. Uz sve to agresori su nas 17. februara 2008. godine, proglašavajući lažnu državu Kosovo, podsetili da su NATO agresiju izveli s ciljem razbijanja Srbije. Moramo se setiti žrtava stradanja, ali ne samo na skupovima koji su predviđeni za sutra, već u zakonu koji mora da uvaži žrtve rata. Inače, Nova Srbija će sutra na Avalskom tornju, u 10.30, predložiti spomen ploču na kojoj će biti ispisana imena svih žrtava. Sve žrtve, makar posthumno, zaslužuju jednak tretman i obavezu da pamtimo, pa i u ovom zakonu. Umesto toga, da završim, u članu 45. mi ovde uvodimo nekakav princip objektivne odgovornosti, po kojoj postoji ozbiljna nemogućnost da tuženi koji je u tu poziciju došao čak i na osnovu insinuacije dokaže kako nije kriv. Nigde u direktivama EU o zabrani diskriminacije ne stoji nalog da se uvede princip objektivne odgovornosti za diskriminatornu radnju, tj. da počinilac ne može dokazivati da nije kriv. Ispada da manjina diskriminiše većinu, koja je u poziciji tuženog, jer je prihvatila univerzalne postulate o smislu postojanja ljudskih bića i života. Očigledno je da je Srbiji definitivno, gospodine Čipliću, uz dužno poštovanje vama, potrebnije ministarstvo za prava većina.
Hvala. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Jovan Damjanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS pozdravlja stavove velikodostojnika Pravoslavne crkve, Katoličke crkve, predstavnika muslimanske veroispovesti, Jevrejske zajednice, kao i Slovačke adventističke crkve, kao i drugih zajednica koje se protive zakonu o homoseksualizmu. Homoseksualce država treba da leči, integriše u zdravu sredinu Srbije. U Okvirnoj Konvenciji Evropske zajednice nigde ne stoji da treba ovakav zakon da se usvoji u našem društvu i u našoj državi. Pre nego što iznesem svoje stavove, želim javno da se zahvalim ministru gospodinu Čipliću, koji je izrazio zadovoljstvo i htenje da pomogne romskoj zajednici kako bi mogla lakše i brže da dođe do svojih prava. Okvirna Konvencija Evropske zajednice kaže: da se obezbede poštovanje svakog pripadnika nacionalne manjine na slobodu, mirno okupljanje, slobodu udruživanja, slobodu izražavanja, slobodu misli, uverenje, veroispovesti; da obezbedi pripadnicima nacionalnih manjina pristup sredstvima javnog informisanja, da podstiču stvaranje i korišćenje manjinskih sredstava informisanja; da priznaju pravo na korišćenje manjinskog jezika slobodno i bez smetnje, privatno, javno, usmeno i pismeno, uključujući pravo isticanja informacija na manjinskom jeziku; da preduzmu potrebne mere u oblasti obrazovanja, istraživanja, za negovanje kulture i istorije jezika i vere kako većine tako i manjine... (Predsedavajući: Vreme.) Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Radica Jocić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona o zabrani diskriminacije tako da stav 2. glasi: "Republika Srbija, u skladu sa međunarodnim ugovorima, obezbeđuje strancima sva prava zajemčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju građani Republike Srbije". U obrazloženju Vlade u kojem se ne prihvata ovaj amandman kaže se da je odbijen jer ne menja suštinu i sadržinu odredbe. Mi u SRS smatramo da ni sa 500 amandmana nećemo biti u stanju da popravimo ovaj zakon, jer ste ga vi iz vladajuće većine dobili kao nalog i morate da ga usvojite takvog kakvog ste ga i napisali. Suština redosleda reči u ovom izmenjenom stavu, gospodo, bila je, ako to niste razumeli, da strancima u našoj zemlji sva prava, u skladu sa međunarodnim ugovorima, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju samo naši građani, obezbeđuje država Srbija, a ne, kako stoji u Vladinom predlogu, da stranac u Republici Srbiji ima sva prava u skladu sa međunarodnim ugovorima. Gospodo, možda vama ovo zvuči skoro isto, ali i bez ovog zakona naša država je još od 90-ih godina prepuna raznoraznih stranaca iz svih mogućih država sveta, koji kao da su kod kuće, slikaju, snimaju, pišu, uzimaju sve moguće podatke, još im mi, konkurišući kod svakojakih nevladinih organizacija sami dajemo podatke o sebi i svojoj državi, a sve u cilju obezbeđivanja navodno nekih sredstava za ojačavanje i osnaživanje kapaciteta države za ko zna šta već. Gospodine ministre, da li smatrate da je normalno ... [[isključen mikrofon.]]
Vreme. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Nikola Savić, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o zabrani diskriminacije i to na 3. član ovoga zakona, gde se u drugom stavu ovog člana reč "sva" briše. Želim da podsetim da se ovaj član odnosi na prava stranaca u našoj zemlji. I ova stvar, kao i mnoge prethodne iz drugih amandmana, regulisana je Ustavom Republike Srbije, tako da nije bilo potrebe za ovom intervencijom koju ste izvršili u zakonu. Ako ste već imali nameru da intervenišete, možda bi bilo bolje da ste intervenisali u smislu da se uspostavi određeni reciprocitet, da od drugih država tražite da prava našim građanima omoguće onako kako to mi činimo drugim građanima drugih država kod nas. Iz prakse znamo da vrlo često nije tako, ne treba navoditimnogo primera, navešću samo jedan, vidimo da se prava svih haških optuženika iz naše zemlje i te kako krše, oni su diskriminisani na taj način što nemaju pravo na fer i suđenje u zakonskom roku. Da iskoristim priliku dok ste vi ovde, gospodine predsedavajući, dozvolili ste da se vrši i diskriminacija narodnih poslanika. Naime, u četvrtak kada ste predsedavali ovom skupštinom, negde u ovo vreme, oko šest sati, najavili ste da će ići odloženi prenos i taj odloženi prenos zaista je išao, ali ujedan sat posle ponoći. Da li je neko u ovoj državi Srbiji u jedan sat posle ponoći gledao taj prenos, zapitajte se i sami. Apelovao bih na vas da uložite svoj autoritet da se tako nešto više ne dešava. Hvala.
Hvala i vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam na Predlog zakona o zabrani diskriminacije amandman na član 3. i to na njegov drugi stav. U članu 3. stav 2. glasi: Stranac u Republici Srbiji, u skladu sa međunarodnim ugovorima, ima sva prava zajamčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju samo građani Republike Srbije. Amandmanom je predloženo da se ovaj stav izmeni, tako da glasi: U Republici Srbiji stranac, u skladu sa međunarodnim ugovorima, ima sva prava zajamčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju samo građani Republike Srbije. Ovako promenjen redosled reči u drugom stavu nije predložen samo zbog jezičkog usavršavanja, već i jasnije određuje prava stranaca u Republici Srbiji. Ovo je jedno od načela Ustava, položaj stranaca, i regulisano je članom 17. Ustava Republike Srbije. Republika Srbija se tako i svojim Ustavom, kao najvišim pravnim aktom, obavezala da će omogućiti da svako,bez obzira na to da li je državljanin Republike Srbije ili ne, ima pravo na zaštitu od svih oblika diskriminacije. Važno je ovom prilikom istaći da su u Srbiji prava stranaca mnogo više zaštićena, no što su prava svih građana Srbije na Kosovu i Metohiji. Kao što znamo, Kosovo i Metohija se od 1999. godine nalazi pod upravom UN na osnovu Rezolucije 1244. U međuvremenu, šiptarski teroristi su proglasili nezavisnost Republike Kosovo, a Srbi na Kosovu izloženi su svim vidovima diskriminacije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Krstin, neko drugi? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Vlada nije prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milan M. Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, u ime SRS podnet je amandman na Predlog zakona o diskriminaciji. Amandmanom se u članu 3. stav 2. menja i glasi: "U skladu sa međunarodnim ugovorima, strancu u Republici Srbiji zagarantovana su sva prava zajamčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju građani Republike Srbije". Obrazloženje. Amandmanom se predlaže izmena navedenog člana Predloga zakona kako bi se osnažila ustavna odredba iz člana 21. Ustava Republike Srbije o zabrani diskriminacije, koja glasi: "Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki itd." Srpska radikalna stranka je iskreno protiv bilo kog vida diskriminacije. Ovaj zakon je protivustavan, pravno besmislen i nepraktičan. Protiv ovog zakona su sve tradicionalne verske zajednice, istaknute ličnosti, kao i nevladine organizacije. Pitanja koja se razmatraju u ovom zakonu opsedaju velike ljudske umove, pa se u svakoj novoj generaciji saznanja o njima proširuju, ali se uporedo sa njima otvaraju nove dileme i prostori za dalja istraživanja. Zato je danas potrebna velika hrabrost da se ovo pitanje otvori na ovakav način, a pogotovo član 21. ovog zakona, da se u ovoj formi obrađuje i prezentira javnosti. Upravo iz tih razloga je neophodno da se definiše svrha nekih članova iz ovog zakona i već na startu odredi pozicija sa koje se prilazi ovoj problematici. Mnogo puta smo se susretali sa iskonstruisanim...
Vreme. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, otkada je zavladala ova osmogodišnja "žutica", sve je naopačke u ovoj zemlji. Nisam pričao o pustim željama bivših "otporaša" koji stoje ispred i iza ovakvog predloga zakona. O tome će sud javnosti da bude vrlo jasan. Naravno, potrudiću se da napravim specijalnu ploču na kojoj će da se ispušu sva imena poslanika koji su glasali za ovakav predlog zakona, da to ostane zabeleženo u istoriji i, naravno, potrudiću se da njihove porodice, decu obavestim šta su im roditelji uradili u Narodnoj skupštini. Građani Republike Srbije moraju da znaju da je ovo najobičnija podvala. Tražio sam da se u članu 3. izbriše stav 2, iz jednog prostog razloga što stav 2. devalvira ono što je osnovno načelo kada je u pitanju stranac u Srbiji i osnovno načelo u pogledu uživanja ljudskih prava koja se garantuju strancu u Republici Srbiji. Stičem utisak da je i njima potreban ovaj zakon, da bi svojevrsnu perverziju mogli ovde nekažnjeno da sprovode, jer ovako postoji neko javno mnjenje koje to ne prihvata. Sada bih gledaocima skrenuo pažnju, vidite, ova "žuta" vlast, koja je došla 5. oktobra na plamenu, sutra obeležava 10 godina od NATO bombardovanja, ali javnost je već upoznata odavno, još 1999. i 2000. godine, da su upravo pojedini predstavnici ove koalicije tražili nastavak bombardovanja još sedam dana da bi se Srbi opametili. Vidite da oni u svakom trenutku mogu sve: mogu da skinu optužnice, da ponište pravnosnažne krivične presude protiv NATO zlikovaca, mogu da onako skinutih gaća krenu prema Evropi i mogu istovremeno da obeležavaju NATO bombardovanje... (Predsedavajući: Vreme.) Gospodine Novakoviću, makar četiri sekunde. Nije valjda da su one odlučujuće za što brži ulazak u EU.
Hvala. Gospodine Batiću, samo da vas upozorim da ima još dva minuta prenosa. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, nisam se javljao povodom rasprave u pojedinostima, pa da iskoristim bar deo svog vremena po tom pitanju i da ukažem na nešto što je zaista neverovatno. U momentu kada na dnevnom redu kao temu imamo raspravu povodom Predloga zakona o zabrani diskriminacije, jedan ministar ili jedno ministarstvo u Vladi otvoreno se zalažu i otvoreno predlažu da se izvrši diskriminacija u pogledu postupaka pred organima javne vlasti, diskriminacija u oblasti rada itd. Ko bi to bio nego ministar i Ministarstvo ekonomije, koji predlažu da se obustave svi radni sporovi, odnosno da se ne postupi po izvršnim presudama u sporovima koji su okončani. Odgovorna vlada bi odmah rekla zbogom i tom državnom sekretaru i tom ministru. Naravno, ko bi to bio drugi nego Mlađan Dinkić.
Ovim izlaganjem bi današnji radni dan završili. Zakazujem nastavak za sredu 25. mart, sa početkom u 10.00 sati.