Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 94 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača doktora Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i Miladin Avramov i Bojan Đurić, državni sekretari u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja, Aleksandar Vesić, Danica Baćanović i Nebojša Pokimica, pomoćnici ministra životne sredine i prostornog planiranja, Milan Dacić, direktor Republičkog hidrometeorološkog Zavoda, Borislav Stojkov, direktor Agencije za prostorno planiranje, Jelena Cvetković, direktor Agencije za hemikalije i Momčilo Živković, direktor Agencije za zaštitu životne sredine. Nastavljamo rad. Prelazimo na zajednički načelni pretres 4-10. tačke dnevnog reda: PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O HEMIKALIJAMA, BIOCIDNIM PROIZVODIMA, STRATEŠKOJ PROCENI UTICAJA NA ŽIVOTNU SREDINU, ZAŠTITI OD BUKE U ŽIVOTNOJ SREDINI, ZAŠTITI PRIRODE, UPRAVLjANjU OTPADOM I METEOROLOŠKOJ I HIDROLOŠKOJ DELATNOSTI Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 4-10, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se na sledeći način: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96 stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to nisu već učinili, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju narodni poslanik Siniša Stamenković, poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Milica Vojić Marković, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica, narodni poslanik Bajram Omeragić, poslaničku grupu Manjina i poslaničku grupu SRS narodni poslanik Radiša Ilić. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama (10.14 časova). Zapravo sam pročitala ovaj deo, počinjemo sa radom. Da li predstavnik predlagača dr Oliver Dulić, ministar životne sredine i prostornog planiranja, želi reč? (Da.) Izvinjavam se, sad mi je naknadno pristiglo obaveštenje da je ovlašćeni predstavnik za SPS - JS narodni poslanik Zoran Bortić. Dajem reč ministru dr Oliveru Duliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je danas set izmena i dopuna ekoloških zakona. Redom bih da predstavljam osnovne ideje o izmenama i dopunama svakog od ovih zakona. Pre godinu i po dana u ovom domu smo pored ostalih usvojili i Zakon o hemikalijama i Zakon o biocidnim proizvodima, i tako stvorili potpuno novi uslov za uređenje ovih oblasti. Cilj donošenja ovih zakona je uspostavljanje jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama i biocidnim proizvodima na teritoriji RS, osiguranje zaštite zdravlja ljudi i životne sredine, kao i poboljšanje prometa hemikalija i biocidnih proizvoda sa zemljama EU i drugim zemljama radi unapređenja konkurentnosti naše privrede. Takođe, ovim zakonom dat je osnov za osnivanje Agencije za hemikalije kao samostalne, razvojne, stručne i regulatorne organizacije. Agencija za hemikalije je, od svog osnivanja, donela niz podzakonskih propisa kojima se zaokružuje uređenje ove oblasti. Takođe je stvoren osnov da se po prvi put napravi baza podataka o hemikalijama i biocidnim proizvodima u RS. Pored toga formiran je i informacioni pult za pomoć privrednim subjektima za sprovođenje ovih zakona. Pored pomoći privrednim subjektima, Agencija pruža stručnu pomoć i jedinicama lokalne samouprave, inspektorima zaduženim za vršenje inspekcijskog nadzora, kao i pravnim i fizičkim licima, koja imaju nameru da na tržište EU ili na druga tržišta stave supstance, smeše ili određene proizvode. U toku primene zakona i izrade podzakonskih akata uočeno je da pojedini subjekti imaju problema saprimenom određenih odredbi pa su predložene izmene nekih zakonskih rešenja. Tim izmenama su data pojašnjenja određenih odredbi, izvršeno je usklađivanje zakona sa domaćim propisima donetim u međuvremenu i olakšano poslovanje privrednih subjekata. Predložene izmene su u skladu sa relevantnim propisima EU, a suštinski ne menjaju politiku upravljanja hemikalijama i biocidnim proizvodima, koja je ranije definisana. Zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu stupio je na snagu 2004. godine. Prvi razlog za izmene i dopune je proširenje obima primene strateške procene uticaja na životnu sredinu, pored planova, programa i osnova i na više planskih dokumenata kao što su sektorske strategije. Nakon usvajanja Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, donet je veliki broj sektorskih strategija, odnosno razvojnih dokumenata, koje usvaja Vlada RS, a koje bi po svojoj definiciji trebalo da budu predmet strateške procene. Drugi razlog, čini potreba za usaglašavanje sa pojedinim odredbama relevantnih direktiva EU. Potreba za bližim propisivanjem planova i programa za koje je obavezna strateška procena uticaja i planova i programa za koje se može zahtevati izrada strateške procene uticaja na životnu sredinu jeste treći razlog za izmenu ovog zakona. Izmenama i dopunama se predviđa ovlašćenje da ministar nadležan za poslove zaštite životne sredine bliže utvrđuje liste planova i programa za koje je obavezna izrada strateške procene uticaja na životnu sredinu i liste planova i programa za koje se može zahtevati izrada strateške procene uticaja na životnu sredinu. Potreba za usaglašavanjem Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu sa sektorskim zakonima kod kojih nije propisana procedura učešća javnosti i zainteresovanih organa i organizacija u okviru procesa donošenja planova programa i osnova, jeste naredni razlog za izmene i dopune ovog zakona. I na kraju, postoji potreba da se preciznije uradi proces izrade strateške procene uticaja na životnu sredinu i jasno definiše uloga različitih aktera u tom procesu. To se posebno odnosi na donošenje odluke o izradi strateške procene, izboru nosioca izrade izveštaja o strateškoj proceni i nadzoru nad sprovođenjem zakona. S obzirom na ciljeve koje bi trebalo ostvariti zakonom, a pre svega integrisanje osnovnih načela zaštite životne sredine u postupku pripreme usvajanja programa i planova, posebno je važno ostvarivanje uslova za preduzimanje preventivnih mera koje su se, posmatrano na duži vremenski period, uvek pokazale kao višestruko opravdane. Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini još je jedan od zakona koji je pripremljen u postupku usklađivanja domaćih zakonodavstva sa propisima EU i koji ovu oblast uređuje koherentno i celovito. Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini ima za cilj uspostavljanje jedinstvenog sistema zaštite od buke na teritoriji Republike Srbije i utvrđivanje i sprovođenje mera kako bi se sprečili ili smanjili štetni efekti buke na zdravlje ljudi i životnu sredinu. Zakonom se utvrđuju granične vrednosti buke u životnoj sredini prema karakteru oblasti, objekata ili osetljivosti populacije, kao i prema karakteru izvora buke. Njima se dalje predviđa izrada strateških karata buke na osnovu indikatora buke i propisanih metoda procene buke u životnoj sredini. Strateške karte buke čine osnovu za usvajanje akcionih planova u cilju sprečavanja i smanjenja izloženosti buci. Najmanje važno, zakonom se javnosti obezbeđuje pristup informacijama o buci i štetnim efektima buke u životnoj sredini. U toku primene zakona primećeno je da nadležnosti između subjekata zaštite od buke nisu jasno razgraničene, što je dovodilo do problema u primeni zakona, pa se ovim izmenama postiže jasno razgraničenje nadležnosti, pre svega u delu koji se odnosi na izradu strateških karata buke i izradu akcionih planova. Tako su definisane nadležnosti AP, odnosno jedinice lokalne samouprave za izradu strateških karata buke i akcionih planova, s obzirom da je za potrebe jedinstvenog integralnog informacionog sistema ovaj posao prvenstveno na Agenciji za životnu sredinu, koja će u saradnji sa prethodno navedenim subjektima izrađivati strateške karte buke i akcione planove. Izmenama i dopunama zakona je razrešena uloga Agencije za zaštitu životne sredine, kao i uloga drugih subjekata zaštite u izradi strateških karata buke. Pored toga, lista subjekata za koju se izrađuju strateške karte usklađena je sa listom objekata iz pozitivne legislative EU iz ove oblasti. Izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, većina procedura u izradi i donošenju dokumenata i akata o zaštiti prirode pojednostavljuje se i skraćuje. Razlozi za slobodnu ocenu tumačenja zakonskih rešenjeod strane organa i institucija eliminišu se ili se svode na minimum. Smanjuju se i lakše rešavaju konflikti između zainteresovanih strana, uključujući i efikasnije rešavanje pitanja obeštećenja za ograničenje prava korišćenja i štetu koju pričinjavaju zaštićene vrste životinja. Izmena i dopunama se bolje uređuju mere tehničko biološke zaštite. Jačaju se ovlašćenja i odgovornost upravljača zaštićenih područja, bliže određuje namena sredstava iz pojedinih izvora finansiranja i učvršćuje se sistem ubiranja naknade za korišćenje zaštićenih područja. Takođe, izmenama i dopunama Zakona naš sistem zaštite prirode istovremeno se prilagođava i uspešnije priprema za primenu relevantnih propisa EU u oblasti zaštite prirode: Direktiva o staništima i Direktiva o pticama. Izmenama Zakona ne uvode se promene u sadašnja prava, uslove i način korišćenja prirodnih resursa, osim u oblasti ekološki značajnih područja, koja će se uspostavljati kao preteča evropske ekološke mreže "Natura 2000", koju Republika Srbija mora uspostaviti i organizovati na svojoj teritoriji do pristupanja u EU. U ekološki značajnim područjima i područjima "Natura 2000", uspostavljaju se zabrane i ograničenja za programe, planove, projekte, radove i aktivnosti sa značajnim nepovoljnim uticajem na određena staništa i populacije divljih vrsta biljaka i životinja. Zbog toga će se koristiti koncept ocene prihvatljivosti, čije sprovođenje počinje za dve godine, nakon utvrđivanja granice ekološki značajnih područja. S obzirom na to da se ocena prihvatljivosti sprovodi u okviru postupaka strateške procene uticaja na životnu sredinu i procene uticaja na životnu sredinu, koji su propisima u potpunosti uređeni i u praksi uhodani, ocena prihvatljivosti neće značajnije uticati na povećanje troškova i produženje rokova. Takođe, ne uvode se nove naknade, a maksimalne iznose i druge bitne elemente naknade za korišćenje zaštićenih područja uređuje Vlada, što je sada bilo u nadležnosti upravljača. Predloženim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode uvodi se ocena prihvatljivosti koja je u skladu sa obavezama iz Direktive o staništima i Direktive o pticama EU, za planove, osnove, program, projekte, radove i aktivnosti u prirodi, čije sprovođenje može imati značajan uticaj na ciljeve očuvanja i celovitost ekološke mreže. Pored toga, preciznije se definiše postupak izdavanja akta o uslovima zaštite prirode u postupku usvajanja planova programa i osnova, kao i u postupku izdavanja odgovarajućih dozvola, tako da se eliminiše pravna nesigurnost, koja je u dosadašnjoj praksi postojala. Ovo se posebno postiže propisivanjem mogućnosti žalbe na akt o uslovima zaštite prirode da bi se omogućila dvostepenost u propisivanju uslova i mera zaštite prirode, čime se unapređuje pravo na pravnu zaštitu u odnosu na postojeće stanje. Izmenama Zakona se obezbeđuje realizacija projekata i aktivnosti za koje se u postupku ocene prihvatljivosti utvrdi da imaju javni interes koji je pretežniji u odnosu na interes očuvanja konkretnog ekološkog značajnog područja, čime se obezbeđuje održivo korišćenje prirodnih resursa. Posebno se obezbeđuje, u postupku ocene prihvatljivosti, učešće javnosti, što će biti uređeno uredbom koju donosi Vlada. Izmenama zakona su i preciznije definisani režimi zaštite u zaštićenim područjima, tako što su taksativno nabrajane aktivnosti i radovi koje nije moguće obavljati u pojedinim zonama, što stvara veću pravnu sigurnost za potencijalne investitore. Predloženim izmenama se uvodi trostepeni režim zaštite u zaštićenim područjima, sa precizno utvrđenim radovima i aktivnostima koje su zabranjene, odnosno ograničene, i predviđa se odredba kojom se Vladi daje ovlašćenje za bliže propisivanje režima zaštite, postupak i način njihovog određivanja i sprovođenja. Prilikom donošenja akata o proglašenju zaštićenih područja i usvajanjem njihovih planova upravljanjem zakonom predviđeno je i učešće javnosti. Ovim izmenama se eliminišu dosadašnje nepreciznosti u zakonu kojima su se pružale mogućnosti da pojedine ustanove i organi, u jednom diskrecionom postupku i na raznim nivoima odlučivanja, određuju šta se na kom području može raditi, odnosno šta je zabranjeno. Pored toga, jasnije se definiše obaveza upravljača i prevazilazi problem neujednačene prakse naplate naknade za korišćenje zaštićenog područja, utvrđivanjem zajedničkih elemenata naknade za korišćenje zaštićenog područja od strane Vlade. Razlozi za predlaganja izmena i dopuna Zakona o upravljanju otpadom je obezbeđivanje usklađenosti određenih zakonskih rešenja sa propisima EU, koji se odnose na upravljanje otpadom, posebno u proceni uticaja na životnu sredinu i integrisanog sprečavanja i kontrole zagađivanja životne sredine a koje se tiču upravljanja otpadom. Ciljevi izmene i dopune ovog zakona su: da se popuni praznina u pogledu pokrivenosti postojećih postrojenja, koja podležu integrisanoj dozvoli po Zakonu o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja životne sredine, izdavanjem dozvola za upravljanje otpadom u periodu dobijanja integrisane dozvole, odnosno do 2015. godine, da se povere određene nadležnosti opštinama u pogledu izdavanja dozvola za tretman i odlaganje inertnog i neopasnog otpada, da se obezbedi efikasno upravljanje otpadom na teritoriji dve ili više jedinica lokalne samouprave koje zajednički obezbeđuju i sprovode upravljanje otpadom. Cilj je i usklađivanje odredaba zakona koje se odnose na dokumentaciju koja se podnosi uz zahtev za izdavanje dozvole za skladištenje, tretman i odlaganje otpada sa Zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu, a koje uključuje i akt organa o oslobađanju od obaveze izrade procena uticaja na životnu sredinu. Jedan od ciljeva je i preciziranje nadležnosti Agencije za zaštitu životne sredine u oblasti uspostavljanja i vođenja baze podataka o otpadu za potrebe izveštavanja Ministarstva o upravljanju otpadom u skladu sa preuzetim međunarodnim obavezama. Cilj je i preciziranje uslova koje mora da ispunjava kvalifikovano lice odgovorno za stručni rad upravljanja otpadom, te definisanje vrsta mobilnih postrojenja za koje se izdaje dozvola za tretman otpada. Važno je i preciziranje slučajeva u kojima se ne izdaje dozvola u skladu sa zakonom i preciznije definisanje obaveza sakupljača, odnosno prevoznika prilikom podnošenja zahteva za izdavanje dozvola. Jedan od ciljeva izmena i dopuna je obezbeđivanje efikasnijeg kontrolnog postupka prekograničnog kretanja opasnog otpada, utvrđenog potvrđenim međunarodnim ugovorima i propisima EU, te jačanje i proširenje poverenih poslova u pogledu vršenja inspekcijskog nadzora nad aktivnostima sakupljanja, transporta, skladištenja, tretmana i odlaganja inertnog i neopasnog otpada na teritoriji jedinice lokalne samouprave. Jedan od poslednjih ciljeva ovog zakona jeste proširivanje ovlašćenja inspektora za zaštitu životne sredine i proširivanje prekršajne odgovornosti odgovornog lica kod imaoca javnog ovlašćenja. Za kraj, kratko bih vam predstavio i Zakon o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti. Ustavom RS utvrđeno je da RS uređuje i obezbeđuje održivi razvoj i sistem zaštite i unapređenja životne sredine, da prikuplja statističke i druge podatke od opšteg interesa, da prati, analizira i prognozira stanje vremena, klime i voda u cilju preventivne zaštite života ljudi i materijalnih dobara usled stihijskog delovanja atmosferskih i hidroloških nepogoda i katastrofa. U ovom kontekstu su i poslovi meteorološke i hidrološke aktivnosti. Postojeći poslovi meteorološke i hidrološke delatnosti uređeni su saveznim Zakonom o meteorološkim i hidrometeorološkim poslovima od interesa za celu zemlju iz 1990. godine i on je još uvek na snazi. Pored ovog zakona neki meteorološki i hidrološki poslovi, nadležnosti i funkcije uređeni su i drugim domaćim zakonima, ali i međunarodnim konvencijama, od kojih je najvažnija Konvencija o Svetskoj meteorološkoj organizaciji, kao i propisi EU, a naročito direktive koje se odnose na monitoring kvaliteta vazduha i voda, procenu upravljanja rizicima od poplava i razmeni informacija granične vrednosti zagađujućih materija u ambijentalnom vazduhu i vodama. Imajući sve ovo u vidu, postoje razlozi za donošenje novog zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti, a u cilju usklađivanja sa domaćim i međunarodnim propisima i efikasnijeg izvršavanja funkcija i zadataka državne hidrometeorološke službe. Donošenjem zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti stavio bi se van snage sada važeći Zakon donesen 1990. godine. Ovaj zakon, uvažavajući međunarodne principe na kojima počiva meteorološka i hidrološka delatnost, omogućava da se na celovit način reguliše praćenje i istraživanje vremena, klima i voda. Ovo za cilj ima povećanje bezbednosti ljudskog života i zaštitu materijalnih dobara od stihijskog delovanja meteoroloških i hidroloških elementarnih nepogoda, racionalnije korišćenje povoljnih vremenskih i klimatskih uslova i raspoloživih vodnih resursa, kao i efikasniju zaštitu vazduha i vode od zagađivanja. Na kraju naglašavamo da je Zakonom o hidrološkoj i meteorološkoj delatnosti predviđen i novi zakon o suzbijanju grada, kako bi se oblast zaštite od grada, kao elementarne nepogode, uredila u skladu sa Ustavom Republike Srbije i kako bi se pitanje finansiranja ovih aktivnosti rešilo na adekvatan način. Takođe, donošenjem ovog zakona obezbedio bi se pravni osnov da Republički hidrometeorološki zavod, u skladu sa međunarodnim ugovorima, do kraja 2010. godine sprovede neophodne procedure u vezi sa uvođenjem naplate naknade za usluge koje obavlja u oblasti vazduhoplovne meteorologije i meteorološke podrške civilnom vazduhoplovstvu, a koje predstavljaju prihod za budžet Republike Srbije. Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da za ove zakone glasate i omogućite rešenje svakodnevnih otvorenih pitanjakoja su se pojavila u sprovođenju zakona koji definišu zaštitu naše životne sredine i da glasanjem za ove zakone, takođe uz implementaciju novih legislativa i direktiva EU, podržite proces evropskih integracija.
Pitam narodne poslanike izvestioce Odbora za zaštitu životne sredine, Zakonodavnog odbora i Odbora za evropske integracije, da li žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima gospodin Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je osam zakona koji su objedinjeni u ovom ekološkom setu. Pre godinu i više dana donet je set zakona iz oblasti zaštite životne sredine, čije se izmene i dopune danas nalaze pred nama. Juče smo čuli od gospodina ministra da su neke izmene i dopune bile neophodne da bi se određeni zakoni mogli sprovesti. Međutim, činjenica je da su i pored izmena pojedinih članova ostali mnogi drugi koji se ne sprovode u Republici Srbiji, i to su oni koji su uglavnom obavezivali jedinice lokalnih samouprava, ali nisu se ispunjavali iz dva razloga, pre svega, zbog nedostatka kadrova i zbog nedostatka sredstava. Tada ste se pozivali na direktive evropske komisije i govorili ste da je to zacrtano u njihovim preporukama i da se Srbija mora povinovati takvim zakonskim rešenjima. Međutim, sada vidimo, na osnovu ovih izmena i dopuna, da te direktive ipak mogu na neki način da se modifikuju, menjaju, pošto se u nekoliko zakona pozivate na direktive iz 2001, 2002, 2003, 2004. godine, a koje su, valjda, i tada bile osnova za izradu ovih zakona. Na Odboru za zaštitu životne sredine, čuli smo od predstavnika Vlade da na ovaj način jednim delom priskačete u pomoć opštinama i gradovima, zatim preduzetnicima, pravnim licima, tj. onima koji nisu u mogućnosti da ispune ono što ste im zakonom propisali, što znači da su prethodna zakonska rešenja bila nerealna, a da je to zaista tako vidi se i po izveštaju o stanju životne sredine u Republici Srbiji za 2009. godinu, a tako će biti verovatno i u narednoj 2010. godini. Tamo gde piše, na primer, sami kažete, što se tiče uklanjanja otpada, da u Republici Srbiji ne postoji sistematski organizovano sakupljanje i sortiranje za reciklažu otpada, zatim, ne postoji nijedna lokacija za odlaganje opasnog otpada niti ovlašćena postrojenja, odnosno operateri koji poseduju dozvolu od nadležnih organa za tretman opasnog otpada itd. Gospodine ministre, kada smo već kod postrojenja, treba da se zapitamo zašto je tako, zašto se silom guraju projekti pojedinim lokalnim samoupravama, a da se pri tome krše standardi upravo iz tih direktiva, stavova Evropske komisije koji propisuju kriterijume za izgradnju neke deponije ili postrojenja i gde se zanemaruje i udaljenost objekta od naselja, od škola, od oranica, podzemnih voda, blizina prirodnih dobara, kulturno-istorijskih spomenika, vodotokova itd. Uzmimo najnoviji primer Ćićevca. Našli ste jednoj, rekao bih, nerazvijenoj siromašnoj opštini, čiji je glavni resurs poljoprivreda, da ne kažem darujete postrojenje za preradu opasnog otpada i sada nije bitno ni šta kažu građani, ni standardi i kriterijumi EU, bitno je da li će opštinska vlast skupiti većinu da izglasa saglasnost za tako nešto. Međutim, bitno je da je Vlada Republike Srbije, kako bih rekao, utrapila ukradeni mercedes najnovije klase predsedniku opštine Ćićevac da se vozika po belom svetu. Nažalost, obrukali smo se u Sloveniji. Taj auto je oduzet jer je bio ukraden. Kako se on našao u vlasništvu Vlade Republike Srbije, to nikome nije jasno. Kada predsednik opštine Ćićevac, Zlatan Krkić ubeđuje svoje sugrađane krucijalnim argumentom da se ne plaše postrojenja, rečima: ''Pa takvo isto postrojenje se nalazi u centru Beča''. Odmah se nameće pitanje zašto se takvo postrojenje ne napravi recimo na Novom Beogradu ili uz samu Suboticu, da vi na ličnom primeru pokažete građanima Srbije, i onim u Šapcu, i onima u Divostinu kod Kragujevca, i onima u Ćupriji, i onima u Krnjevu, i onima u Ćićevcu da je to sve bezazleno i bezopasno? Mi u Srbiji, u ovom parlamentu moramo da donosimo zakone koji će da se primenjuju i koji će poboljšati sve sfere života, pa samim tim i životnu sredinu. Mislim da se i vi, gospodine ministre, slažete s tim. Međutim, čitavo vreme nas ubeđujete, kad kažem vi mislim i na vaše kolege ministre, da je najbitnije da se veliki broj ''evropskih zakona i konvencija'' ovde usvaja brzopleto, samo da bi se ispunila obaveza pred evropskim komesarima da se, eto, i Srbija na neki način prilagođava, odnosno prilagođava svoje zakonodavstvo EU. Pročitao bih vam najnoviji naslov u nemačkim novinama "Zidojče cajtung" od danas koji kaže – podnaslov: "EU čini grešku kada Srbiji stavlja u izgled mogućnost prijema...'', pa u daljem tekstu: ''Srbija će, dugoročno gledano, svakako dospeti u EU, ali tek onda kada sa svojim susedima i samom sobom bude živela u miru, kada bude izručila svoje ratne zločince i kada postane demokratska i pravna država.'', a tu se podrazumeva i priznanje Kosova. Suština svih tih zakona koji se usvajaju nije bitna, to što su neprimenljivi u mnogim segmentima nikom ne znači ništa. Za većinu lokalnih samouprava pojedine odredbe ekoloških zakona su, verujte mi iz ličnih saznanja, prava misaona imenica. Mnogi nisu ni čuli za pojedine akcione planove, za strateške procene, integrisane dozvole i za šta sve još ne. Hoćete li možda reći da su, recimo, Bugari, Rumuni, Mađari ili kandidati za EU - Hrvati, Makedonci, Turci ispred nas, da su oni sproveli te standarde, da upravljaju otpadom bolje od nas, da imaju savršenijimonitoring, da imaju urađene akcione planove za opštine? Pogledajmo samo najnoviji slučaj iz Mađarske – otrovni mulj je potopio dva sela, rezervoari su ruinirani. Ne znam kako je to promaklo evropeiziranom mađarskom zakonodavstvu. Toje samo dokaz vama iz izvršne vlasti da u EU ne postoji politička volja za prijem u članstvo Srbije i da se namerno taj proces oteže uslovljavanjem sa svim i svačim. Kada se radilo o prijemu Bugarske i Rumunije, recimo, nisu postavljeni tako visoko ucenjivački standardi, jer je njihov prijem u EU u stvari strateško i političko pitanje značajno za NATO. Doneti zakon, koji se u suštini ne može sprovoditi, besmisleno je gubljenje i vremena i sredstava. Uzmimo npr. Zakon o ambalaži i ambalažnom otpadu, kojeg nema u ovom setu, verujem da se on ne sprovodi u 70% slučajeva. Ili, recimo, Zakon o dobrobiti životinja, koji takođe nije u ovom setu, a koji se sprovodi samo u nekim eksplicitnim situacijama, kada neki snimak dospe na "Ju-Tjub" ili kada neka slika iživljavanja nad životinjama dospe u novine. Danas se postavlja pitanje – gde su azili za pse lutalice? Šta je sa klanjem stoke koju ste zakonom zabranili i propisali visoke kazne? Jeste li izrekli nekom neku novčanu meru na osnovu ovog zakona? To, jednostavno, nije moguće. To bi značilo, na neki način, birokratski rat sa svim građanima u Srbiji. Samo da navedem primer, posle donošenja Zakona o dobrobiti životinja, gde se lepo i sistematski navodi kako se zbrinjavaju psi lutalice, pa prihvatilišta, azili. Dogodilo se ovde ispred same Skupštine da su psi lutalice maltene izujedali našu koleginicu, narodnu poslanicu, gospođu Jelenu Trivan. Što lokalna samouprava nije ispunila svoje zakonske obaveze da spreči tako nešto? Nije da nemaju sredstava i da nemaju para. Znate li da u mnogim opštinama radnici u komunalnim preduzećima maltene nemaju gde da se presvuku, gde da jedu, a vi od njih i njihovih preduzeća tražite da obezbede prihvatilišta za pse, da jure pse lutalice, rekao bih, drvenom motkom i sa omčom po ulicama, koje naravno nikada neće uhvatiti. Tako je i sa drugim zakonima koji se ovde danas razmatraju. Što se tiče određenih zakona, osvrnuću se na neke, sa napomenom da smo kao poslanička grupa SRS podneli određeni broj amandmana isključivo sa ciljem sprovođenja određenih zakonskih odredbi, i u praksi, što do sada nije bio slučaj. Na primer, u Zakonu o upravljanju otpadom priznali ste da postoje određeni problemi u sprovođenju ovog zakona od strane jedinica lokalne samouprave. U članu 21. imamo konkretnu situaciju kada dve ili više jedinica lokalne samouprave zajednički sprovode upravljanje otpadom. Oni međusobno utvrde sporazum, međutim, to nažalost, u većini slučajeva, zapadne u neki ćorsokak i zbog neznanja, i zbog neadekvatnih uslova, nedostatka kadra, zbog sujete, zbog svađe itd. Vlada sada izmenom ovog člana 21, umesto da preseče tu pat poziciju i da sama postavi i imenuje rukovodeći organ direktno iz Ministarstva, opet se fokusira na zajedničko upravljanje otpadom sa onima koji su se pokazali kao nesposobni. Sredstva koja su u budžetu lokalne samouprave već opredeljena za tu namenu koristila bi Vlada, a sve u interesu kvalitetnog upravljanja otpadom. Tu se podrazumevaju i deponije, reciklaže, postrojenja za preradu otpada itd. U Zakonu o hemikalijama, npr, u članu 6. osnovnog zakona smatramo da je zadatak ministarstva, a ne agencija da propisuju način obračuna, visine i plaćanja naknada koje su utvrđene ovim zakonom. Sledeći ovu logiku, budžet Srbije bi onda trebalo da kreiraju agencije, a ne ministarstva, pogotovo Ministarstvo finansija, pošto se značajna sredstva slivaju u budžet upravo preko taksi i naknada. Takođe, smatramo da je u članu 34. ovog zakona o hemikalijama omogućena diskriminacija određenih snabdevača opasnih hemikalija, jer očigledno da neki neće biti dužni da angažuju savetnika za hemikalije. Zato smo predložili brisanje ovog člana. Zbog vremena, spomenuću još par zakona, a o nekima će opširnije govoriti u načelnoj raspravi i moje kolege, pošto je dosta zakona, a i po matematičkoj računici ispada da se o svakom zakonu može govoriti po dva i po minuta. Izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode su izazvale velike reakcije, ali i polemike u javnosti, naročito su osporeni članovi 13. i 28. Predloga zakona, koji se odnose na zaštićena prirodna dobra i na koje je SRS takođe podnela amandmane sa predlogom da se pomenuta dva člana brišu. Kratko ću prokomentarisati član 55. izmena i dopuna ovog zakona koji kaže da će "Natura 2000" obuhvatiti i naša zaštićena prirodna dobra, kao i posebna ekološka područja, a tu možemo ubrojiti nacionalne parkove koji će postati deo te evropske ekološke mreže. Ono što odlikuje "Naturu 2000" jesu veoma rigorozni zahtevi i kriterijumi u realizaciji propisanih mera zaštite. Vama, gospodine ministre, predlažem da lepo izvestite svoje prijatelje iz Evrope koji vam toplo preporučuju direktive EU i "Naturu 2000", da naša zaštićena prirodna dobra, naši nacionalni parkovi moraju prethodno da prođu jedan veoma skup tretman za koji su i te kako zaslužne upravo zemlje EU. Reč je, recimo, o Fruškoj Gori, Tari, Kopaoniku, Zasavici i mnogim drugim značajnim prirodnim dobrima i bogatstvima ove zemlje, koja su bila zasipana tonama i tonama uranijumskih bombi, upravo avionima iz pojedinih zemalja EU, koje su doprinele kontaminaciji velikih površina zemljišta, voda, biljnog i životinjskog sveta. Neka "Natura 2000" iz EU i sama EU odreši kesu, da počiste ono što su zagadili 1999. godine, pa da i mi sa svojim prirodnim lepotoma stanemo rame uz rame sa njihovim Alpima, Pirinejima, Švarcvaldom, Valdizerom itd. Nadam se, gospodine ministre, da se i vi slažete, mada ne mislim da je u redu to što su zasipali uranijumskim bombama pre deset godina. Na kraju bih se osvrnuo na Zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, ali bih se dotakao i nekih drugih projekata koji se tiču očuvanja životne sredine, kao i javnosti pojedinih projekata, pošto se stiče utisak da i Vlada i ministarstvo se u nekim situacijama ponašaju krajnje kontradiktorno i neodređeno. Na primer, izgradnja famozne rafinerije u Smederevu. To ću vam lako dokazati, pošto pred sobom imam određena dokumenta sa konkretnim datumima, kao i izvode iz dnevne štampe sa vašim izjavama, gospodine ministre, koji zahtevaju pojašnjenje nama narodnim poslanicima, javnosti Srbije, a pogotovo građanima Smedereva. Odbor za zaštitu životne sredine vam je, na inicijativu SRS, uputio dopis 17. septembra radi dobijanja informacija u vezi sa izgradnjom rafinerije za preradu sirove nafte u Smederevu kapaciteta 100.000 barela dnevno. Međutim, vaše ministarstvo sa pečatom i vašim imenom odgovara da do tog datuma nije dobilo nikakav zahtev za izdavanje nekog akta u vezi izgradnje smederevske rafinerije sa stanovišta životne sredine. To se podrazumeva da vi kao ministarstvo nemate nikakva saznanja o celom ovom projektu koji nekoliko meseci zaokupljao pažnju javnosti u Srbiji. Naravno, nisam ni pomišljao da vi nešto možete da sakrijete od građana Srbije, smatrao sam da nemate apsolutno nikakvih konkretnih saznanja o svemu tome. Međutim, pretražujući štampu u vezi sa ovom temom, pronalazim u "Glasu javnosti" od 21.08.2010. godine, gospodine ministre, vašu izjavu, sa naslovom ''Izgradnja rafinerije u Smederevu važna za državu'', gde kažete: ''Smederevčani mogu da budu mirni, jer fabrika koja se bude gradila biće istog intenziteta, u smislu uticaja na životnu sredinu i produkata koje ispušta u životnu sredinu, kao što je bilo koja druga moderna rafinerija danas u Evropi.'' Gospodine ministre, vi ste imali određena saznanja o samom projektu, o ideji za izgradnju rafinerije. Sada vam postavljam pitanje – zašto ta vaša saznanja, a radi se o datumu 21. avgust, niste uputili i predstavili narodnim poslanicima i članovima Odbora za zaštitu životne sredine, pošto smo vam mi 17. septembra uputili dopis danam pošaljete taj odgovor? Vi ste Odboru dali nepotpunu informaciju. Da stvar bude još više komplikovana, vaše ministarstvo je po uredbi od 10. septembra, tu uredbu takođe ovde posedujem, i te kako upoznato sa čitavim ovim projektom, pošto se ova uredba odnosi na prostorni plan dela industrijske zone, sektor severoistok u Smederevu. Bezbroj puta se pominje u ovom planu, gde se takođe iznose pojedinosti u vezi sa izgradnjom rafinerije, kao što su prilazni putevi, pruge, elektrosnabdevanje, kapaciteti, parcele, troškovi itd. Gospodine ministre, promovišete projekat za koji Odboru odgovarate, i o tako nečemu nemate nikakvog saznanja, i to 1. 10. 2010. godine. Već sam rekao da 21. 8. dajete izjavu medijima u kojoj iznosite pojedinosti o rafineriji, a kao kruna svega vaše ministarstvo, koje je odgovorilo negativno skupštinskom odboru, učestvuje u donošenju uredbe Vlade upravo u vezi sa rafinerijom, i to 10. septembra 2010. godine. Šta ovo treba da znači, gospodine ministre? Da vi krijete istinu od Narodne skupštine, od narodnih poslanika, od građana Srbije? Kada smo već kod cene izgradnje, gospodine ministre, u ovoj uredbi Vlade Srbije, za koju vi niste znali, a učestvovali ste u njenoj izradi, koju ste zaboravili da navedete u odgovoru Odboru, na strani 35. "Službenog glasnika" od 21. septembra, pojavljuje se zbirna rekapitulacija potrebnih ulaganja za izgradnju rafinerije, kapaciteta 100 hiljada barela dnevno, od 200 miliona i 370 hiljada evra, mada se u javnosti spekulisalo o ceni od 250 miliona evra. Gospodine ministre, za vašu informaciju, trebalo bi da znate, ako vam je već neko predložio da će napraviti rafineriju za 250 milionadolara kapaciteta 100 hiljada barela, red bi bio da vam prenesem koliko košta izgradnja rafinerije tog kapaciteta u svetu, na osnovu praktičnih primera. Recimo, brazilska kompanija za rafineriju, "Petrobras", koja ima isti kapacitet od 100 barela dnevno, planira da uloži 975 miliona dolara, i to samo u modernizaciju rafinerije na japanskom ostrvu Okinava. Kompanija "Saudi Aramco" i francuska "Total" za 9,6 milijardi dolara gradiće rafineriju od 400 hiljada barela dnevno, a ako to podelimo ispada da bi za 100 hiljada barela dnevno koštala dve milijarde dolara. Treći primer je ruska kompanija "Zarubežnjeft", koja će uložiti milijardu evra u rekonstrukciju postojećih rafinerija u Republici Srpskoj. Onda se postavlja pitanje kako neko može da napravi novu, savremenu rafineriju za sredstva koja su deset puta manja od iznosa koji su potrebni za izgradnju bilo koje rafinerije širom sveta?
Siniša Stamenković ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, poštovani saradnici, u kratkom roku primene Zakona o hemikalijama uočeno je postojanje određenih nesaglasnosti između zakonskih rešenja i prakse u pravljenju hemikalija. Svesni smo činjenice da je iz Zakona o hemikalijama najpre nastao jedan veliki broj podzakonskih propisa, a potom i izveštaj o usklađenosti naših zakona sa odredbama svih zakonskih rešenja EU o hemikalijama. Svesni smo činjenice da je iz Zakona o hemikalijama nastala potreba, pre svega privrednih subjekata i organizacija koje neposredno rade sa hemikalijama, da se reše neki problemi sa primenom zakona, pa je zatraženo hitno pojašnjenje određenih odredbi zakona i otklanjanje neusaglašenih odredbi koje treba da olakšaju buduću primenu zakona, i prema našim kriterijumima i prema kriterijumima EU. Na taj način se stvaraju bliži kriterijumi za način obračuna visine plaćanja naknade za proveru podataka i svih dosijea o hemikalijama. Činjenica je da se ovim izmenama stvaraju preduslovi da se ravnomerno rasporede sva finansijska opterećenja privrednih, uslužnih i trgovinskih subjekata po osnovu plaćanja naknada. Izmenama se stvaraju uslovi da Vlada, koja inače daje saglasnost na podzakonske propise, sada obavezno mora da propiše naknade čija će visina zavisiti samo od odnosa između broja hemikalija i količine hemikalija, koje se upisuju u registar hemikalija, tako da nominalne vrednosti, broj hemikalija i količina, sada opadaju, a time se grupišu naknade koje plaća jedno pravno lice. Veoma je važna dalja zaštita potrošača koja će se ovim izmenama i dopunama Zakona još kvalitetnije, rigoroznije i odgovornije štititi od mogućih akcidentnih propusta, koji bi mogli ugroziti grupe, prostor, prirodu, životinje i ljude na teritoriji RS. Ovim izmenama se odredbe Zakona o hemikalijama potpuno usklađuju sa Zakonom o zaštiti potrošača, objavljenom u "Službenom glasniku RS" br. 79 iz 2005. godine. Izmenama i dopunama Zakona omogućava se privrednim subjektima da izveštaj o bezbednosti dostave agenciji na srpskom jeziku, čime se štedi i vreme i sredstva u vezi sa primenom zakona na engleskom jeziku. Izmenama i dopunama Zakona izazvale su se značajne polemičke rasprave u vezi sa pitanjem određivanja savetnika za hemikalije, što je postala obaveza snabdevača opasnih hemikalija i materija. Poslanička grupa PUPS smatra da nije dobro što su predviđeni izuzeci od tog pravila, koji se odnose na određenu vrstu, sektor i oblasti delatnosti. Bojimo se da ćemo na taj način izložiti i snabdevače i proizvođače i savetnika za hemikalije težem načinu poslovanja, sa većim rizikom za životinje i ljude u odnosu na prethodno rešenje. Podržavamo deo zakona u kome se implicitno stranom proizvođaču stavlja obaveza da Agenciji dostavi podatke koji predstavljaju poslovnu ili industrijsku tajnu, odnosno strogo poverljive podatke umesto uvoznika, koji je do sada imao tu obavezu, s tim da se Agencija obavezuje na čuvanje tih podataka. Time ćemo pomoći uvoznicima da odgovornije pribave neophodne podatke o neštetnosti ili štetnosti određene hemikalije, što je za nas i naše građane izuzetno važno. Pravovremeno smo kao grupa podneli amandman da se stranom proizvođaču ne omogući da preko zastupnika ili predstavnika upiše svoju hemikaliju u naš registar i upozoravali smo na to da poslovanje stranih lica uređuju drugi propisi. No, bez obzira na to, sad je prilika da naš amandman postane sastavni deo ovog zakona i reguliše ovo pitanje. Činjenica je da se sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama ne menjaju suštinska rešenja u zakonu koji smo nedavno usvojili. Zbog toga, mi danas podržavamo izmene i dopune Zakona, koje služe preciziranju propisa koje sprovodi Evropska agencija za hemikalije i ceo svet, pa moramo i mi. Stepen usaglašenosti naših propisa sa propisima EU je zadovoljavajući. Neusklađene obaveze se ovim zakonom utvrđuju i otklanjaju, a time se postiže i najvažniji cilj osnovnog zakona, a to je uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama na teritoriji Republike Srbije, uz osiguranje najvišeg nivoa zaštite zdravlja ljudi i životinja, kao i životne sredine. U danu za glasanje, podržaćemo ovaj zakon. Dame i gospodo narodni poslanici, dovoljno je pogledati izjavu o usklađenosti propisa o biocidnim proizvodima sa propisima EU o biocidnim proizvodima, da bi se uvidela potreba da sa izmenama i dopunama Zakona o biocidnim proizvodima otpočnemo što pre. Odmah se može utvrditi da se normativna sadržina propisa, kako prelaznog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, tako i odredaba o usklađivanju zakonodavstava EU i Srbije, ne slaže u jednom delu primarnih prava, sekundarnih i direktnih provođenja prava na proizvodnju, promet i rad sa biocidnim sredstvima u našoj zemlji. Izmenama i dopunama ovog zakona suštinski se ne menja naša politika u upravljanju biocidnim proizvodima. Razvrstavanje biocidnih proizvoda u odgovarajuće vrste, kao i obaveza utvrđivanja precizne liste, jasno određenih i definisanih biocidnih proizvoda, jeste suštinska razlika između osnovnog zakona i ovih izmena. Moramo biti svesni da smo otvorena pitanja, koja se regulišu ovom dopunom zakona, otvorili na pravi način i da ona ne spadaju u kategoriju pravnih, a najmanje političkih pitanja, već su za njih potrebna posebna stručna proučavanja i istraživanja svih dostupnih podataka propisanih ovim dopunama, osnovnim zakonom i propisima EU. Moramo pohvaliti Ministarstvo što ovim predloženim dopunama ne stvara novu obavezu privrednim subjektima za primenu zakona, već im daje povereni posao da bi imali mogućnost da sami sprovedu istraživanja i dođu do odgovora, na brži i efikasniji način saradnje sa agencijom, radi proizvodnje, verifikovanja i prometa biocidnih proizvoda. Podržavamo opredeljenje da se u dopuni Zakona potpuno pojasni postupak stavljanja biocidnog proizvoda u promet, odnosno da se jasno definiše svaki proizvođač i uvoznik koji stavlja biocidni proizvod u promet, uz odgovarajuće opredeljenje, odnosno uz rešenje o upisu u privremenu listu za dostavljanje tehničkih dosijea o proizvodu. Poslanička grupa PUPS je svojim aktivnim učešćem u razmatranju svihdopuna zakona, a pre svega člana 33. osnovnog zakona, stala na stanovište da se, zbog svoje kompleksnosti i specifičnosti u svim odredbama o ograničenjima i zabranama stavljanja u promet i korišćenja biocidnih sredstava, mora otkloniti svaka nejasnoća i mora biti postignuta maksimalna odgovornost svih učesnika u proizvodnji i rukovanju biocidnim sredstvima. Smatramo da je najvažnije da se nosilac rešenja o upisu biocidnog proizvoda mora pridržavati svih uslova za stavljanje u promet biocidnog proizvoda, da pravilno obeleži proizvod i da ostvari sve bezbedonosne uslove njegovog korišćenja…
Gospodine poslaniče, izvinjavam vam se, samo jednu informaciju da dam kako bi Administrativni odbor mogao da nastavi sa radom. Primili ste ostavku Snežana Stojanović Plavšić, poštovani narodni poslanici, na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stava 2. i stava 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena narodnom poslaniku Snežani Stojanović Plavšić, izabranoj sa izborne liste Za evropsku Srbiju – Boris Tadić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zahvaljujem. Izvinite i nastavite.
Mi kao poslanička grupa zahtevamo maksimalnu odgovornost svih učesnika u postupcima sa biocidnim proizvodima, od proizvođača preko prometnika i korisnika do Agencije i normalno države u cilju očuvanja zdravlja ljudi i životinja. U tom smislu, u danu za glasanje podržaćemo poboljšanje osnovnog zakona o biocidnim proizvodima ovim sistemskim, tehničkim, stručnim i tehnološkim izmenama i dopunama. Na zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, koji je donet 2004. godine, poslanička grupa PUPS smatra da je on više puta bio izložen novom uređivanju uslova, načina i postupka za vršenje procene uticaja određenih planova i programa na životnu sredinu. Obezbeđivanje zaštite životne sredine i razvoja vršilo se integrisanjem osnovnih načela zaštite životne sredine u rešenja kroz postupak pripreme i usvajanja planova. Izmenama i dopunama osnovnog zakona predlaže se propisivanje obaveze da se strateška procena uticaja vrši za sve planove i programe i osnove u oblasti prostornog i urbanističkog planiranja, ali i za korišćenje zemljišta, poljoprivrede, šumarstva, ribarstva, energetike, industrije saobraćaja itd. Posebno je dobro što se obavezuju korisnici, upravljači otpada, upravljači vodama, upravljači telekomunikacijama, turizma, kao i ustanove za očuvanje prirodnih staništa divlje flore i faune, da u svim budućim aktima kojima se odobravaju razvojni projekti obavezno budu ugrađeni propisi kojima se precizno utvrđuje procena uticaja na životnu sredinu. Dobro je što ovim izmenama i dopunama Zakona obaveštavamo i obavezujemo sve učesnike u strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu o svim fazama procene koju moraju da primene. Takođe je dobro što obavezujemo na pripremnu fazu, izgled izveštaja o strateškoj proceni, na postupak izrade izveštaja, na postupak odlučivanja sa svim zainteresovanim organima i javnim institucijama i što se tim putem dobija zaista odgovorna i nadležna ocena koja omogućuje dalju proceduru projektovanja najvažnijih programa razvoja naše zemlje u svim oblastima i delatnostima. Smatramo da se izmenom i dopunom Zakona mora izvršiti proširenje obima primene strateške procene uticaja na životnu sredinu, ne samo na osnovne planove, već na osnove i programe iz više planskih dokumenata, kao što su sektorske strategije. Ocenjujemo da se sada ovim rešenjima potpuno mora definisati, odrediti i oročiti potreba za usaglašavanjem osnovnog zakona sa svim odredbama Direktive 2001/42 Evropske unije. Podržavamo neophodnost da se izvrši usaglašavanje Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu sa svim sektorskim zakonima, a kod kojih nije propisana procedura učešća javnosti i zainteresovanih organa u okviru procesa donošenja novih planova, novih programa i uređenih osnova. Ocenjujemo neophodnim da se preciznije uredi proces izrade uticaja na životnu sredinu. Jasno je da je takođe neophodno definisati ulogu svih različitih aktera u procesu izrade strateških osnova. Međutim, poslanička grupa PUPS zalaže se da se donošenje odluke o izradi strateške procene, i posebno izrada izveštaja o toj proceni, kao i nadzora nad sprovođenjem zakona, tako pojednostavi ceo postupak i pre svega javno objavi, kako bi svi zainteresovani imali podjednaku startnu poziciju u dobijanju posla na ovom izuzetnom zadatku. Podržavamo obavezu obrazovanja nezavisnih i stručnih komisija radi ocene izveštaja o strateškoj proceni. Molimo zakonodavca da nižim zakonskim aktom pravilno utvrdi zadatke komisije, njen sastav i način rada, pogotovo ako se ima u vidu da se za rad komisije sredstva obezbeđuju iz budžeta. Poredtoga, mislimo da izmenama i dopunama Zakona treba pravilno rešiti dostupnost informacija o strateškoj proceni, o rezultatima učešća zainteresovanih organa i organizaciji naše države u slučaju ostvarivanja prekograničnog uticaja na životnu sredinu, što su zadnja ekološka zbivanja dokazala. Mišljenja smo da izmene i dopune Zakona moraju sadržati odrednicu o obaveznoj usklađenosti procene uticaja na životnu sredinu sa ocenom susednih životnih sredina, pri čemu morate imati u vidu hijerarhijske nivoe određenih prostora životnih sredina. U danu za glasanje podržaćemo ovaj zakon i izmene i dopune ovog zakona. Povodom zakona o zaštiti od buke, poslanička grupa PUPS je pošla od toga da su i Vlada i ministarstva, kao i sve političke grupe u parlamentu Srbije dali značajan doprinos da se donese osnovni sistemski Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini Republike Srbije. Mora se priznati da je osnovnim zakonom izvršeno uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema zaštite odbuke na celoj teritoriji naše zemlje. Osnovnim zakonom izvršeno je razgraničenje nadležnosti, a pre svega u delu koji se odnosi na izradu strateških karata buke, kao i izradu akcionih planova za kontrolu, smanjenje i potpuno sprečavanje buke. Međutim, u relativno kratkoj primeni ovog zakona došlo je do obaveznog postupka usklađivanja domaćeg zakonodavstva sa propisima Evropske unije, koji ovu oblast već duže vreme, znatno pre nas, celovito uređuju. Izmenama i dopunama Zakona pojašnjavaju se nadležnosti subjekata zaštite od buke, kako u oblasti snimanja i izrade strateških karata, tako i u domenu akcionih planova za njeno sprečavanje. Ocenom usaglašenosti naših propisa sa propisima Evropske zajednice nametnuta nam je obaveza brisanja nadležnosti AP, odnosno jedinica lokalne samouprave za izradu strateških karata ili akcionih planova i ta obaveza je sada jedinstvena, integralna obaveza Agencije za zaštitu životne sredine, odnosno Republike Srbije. Ovaj sistemski dopunjeni zakon je veoma značajan za život i rad naših građana, jer se njegovim rešenjima neizostavno sprečava svaka dalja izloženost štetnim efektima od buke na mestima gde ti nivoi izloženosti ugrožavaju životnu sredinu i zdravlje ljudi. Jedinstveni funkcionalni sistem praćenja i kontrola nivoa buke, kao i održavanje postojećeg kvaliteta buke, stavljaju se u strogu funkciju zaštitnih mera i sprečavanja i smanjenja izloženosti naših građana nepovoljnim dejstvima. Za nas su prihvatljive sve mere iz akcionih planova zaštite od buke u životnoj sredini za vazdušni, drumski i železnički saobraćaj, kao i mere za zaštitu od prekomerne buke usled privrednih, industrijskih, turističkih ili drugih aktivnosti. Prihvatljiv je predloženi monitoring buke sa sistemskim merenjem, procenjivanjem i proračunima određenih indikatora buke u skladu sa ovim zakonom, jer iz njega proističu jedinstvene i neposredne mere kojima se aktivno suzbija prekomerna buka. Poslanička grupa PUPS podržaće, u danu za glasanje, izmene ovog zakona. Zakon o zaštiti prirode, kao zakon koji se sada izlaže izmenama i dopunama, a usvojen je 2009. godine, praktično uređuje i popravlja celovit sistem zaštite prirode Republike Srbije. U kratkom periodu implementacije osnovnog Zakona o zaštiti prirode utvrđene su određene nepreciznosti pojmova, dokumenata i raznih akata i posebno procedure kroz koje se sprovodi zaštita prirode. Neka ovlašćenja i obaveze subjekata zaštite, kao i odnosa između institucija zaštite prirode, zaštitnog režima i sistema upravljanja, te finansiranja zaštićenih područja, pokazala su niz nedoslednosti i niz neusaglašenosti sa međunarodnim činiocima utvrđenim u osnovnom projektu ''Natura 2000'', koje su pomenule i druge kolege. Mislim da su ovim izmenama i dopunama zakona sve procedure u izradi i donošenju dokumenata i akta o zaštiti prirode pojednostavljene i skraćene, a manje će koštati jer se eliminišu razlozi za tumačenje zakonskih rešenja od strane organa i institucija, kao što su Zavod za zaštitu prirode Srbije i drugi, jer su oni u stvari generatori otežavanja planiranih procesa i ograničavajući faktor za brzu i efikasnu primenu zakona. U donošenju osnovnog zakona amandmanima smo se zalagali za efikasnije rešavanje pitanja obeštećenja za korišćenje prirodnih resursa, za otklanjanje štete koju pričinjavaju zaštićene vrste. Zalagali smo se za bolje mere tehničko-biološke zaštite, za čvršća prava i veća ovlašćenja korisnika za štićenje prirode, ali i za veću odgovornost u sistemu zaštite prirode blagovremenim prilagođavanjem propisima EU, što je u posmatranom periodu evidentno izostalo. Poslanička grupa PUPS smatra da sada moramo iskoristiti priliku, te da ovim izmenama i dopunama zakona postignemo kompetentnost za uspešno očuvanje i održivo korišćenje prirodnih vrednosti, za jačanje društvenog konsenzusa i odgovornosti prema prirodi, kao i za potpuni razvoj svesti svih naših građana kao osnovnih nosilaca ekološke odgovornosti i održivog socijalno-ekonomskog razvoja. U danu za glasanje podržaćemo izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode. Na kraju, Zakon o upravljanju otpadom je takođe u ovom setu zakona iz oblasti zaštite prirode zaslužio posebno mesto, a pogotovo u vezi sa najnovijim zbivanjima sa ekološkim otpadom. Moramo da podsetimo da je Zakon o upravljanju otpadom, koji smo nedavno dobili, pravilno klasifikovao vrste otpada, da je izvršio planiranje upravljanja otpadom, da su određeni objekti upravljanja otpadom, da su utvrđene odgovornosti i obaveze u upravljanju istim, da su posebni tokovi opasnih otpada, da su primenjeni uslovi i postupak izdavanja dozvola, da je regulisano prekogranično kretanje otpada, da je određeno finansiranje upravljanja otpadom, te da su određena i ostala pitanja vezana za upravljanje otpadom. Međutim, u međuvremenu je izvršeno i obavezno usaglašavanje odredbi našeg zakona sa odredbama Direktive EU, kojom prilikom se konstatuju neusaglašenosti i iste su u najkraćem mogućem roku otklonjene ovim izmenama i dopunama Zakona. Želimo da se najpre podsetimo da se sada ovim izmenama predlaže poveravanje određenih nadležnosti opštinama, dakle, vraća se nazad, za izdavanje dozvola za tretman i odlaganje neopasnog otpada. Smatramo da je dobro opredeljenje da se obezbedi efikasno upravljanje otpadom na teritoriji dve ili više teritorija jedinice lokalne samouprave, ako se pravilno uredi. Poslanička grupa PUPS smatra da su sada usklađene mnoge odredbe zakona koje se odnose na dokumentaciju, te da su potpuno precizirane nadležnosti Agencije za zaštitu životne sredine, kao i svi uslovi kvalifikovanih lica za rad i upravljanje otpadom, te pitanje mobilnih postrojenja za tretman otpada. Posebno podržavamo preciziranje definisanja obaveza sakupljača, prevoznika i obrađivača otpada, ali i proširenje ovlašćenja inspektora za zaštitu životne sredine.Smatramo da će izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom dovesti do kompletiranja jednog važnog sistemskog zakona i poslanička grupa PUPS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Zakon o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti, koji se nalazi u ovom setu zakona, koji se bave izmenama i dopunama osnovnih zakona, predlaže da se postojeći zakon, donet još 1990. godine, izmeni i dopuni sa najvažnijim odredbama usaglašenim sa EU. Na ovaj zakon delovali su, manje ili više uspešno, mnogi drugi zakoni, od Zakona o vazdušnom saobraćaju preko Zakona o vanrednim situacijama do Zakona o državnom premeru i katastru. Na sve to treba dodati i ogroman broj direktiva, zakona i uredbi proisteklih iz pravnih akata i obaveza o meteorološkim i hidrološkim poslovima od interesa za celu Evropu, a naročito za Srbiju. Usklađivanja domaćih sa međunarodnim propisima, ali i efikasnije izvršavanje funkcije i zadataka državne hidrometeorološke službe, jesu nametnuta i obavezno izvršujuća potreba, kako za našu državu, tako i za odgovarajuće međunarodne, regionalne i svetske organizacije. Podsećamo da je Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije na 22. sednici, zbog suzbijanja grada i štetnih posledica od naglog topljenja snega, zahtevao da se ovaj zakon što pre nađe u skupštinskoj proceduri, što danas činimo. Sada se omogućava da se uz sve međunarodne principe usvoji zakon na novim osnovama i da se na celovit način reguliše praćenje i istraživanje vremena, praćenje klima i voda, kao i pravovremeno predlaganje mera za sigurnu bezbednost ljudskih života i zaštite materijalnih dobara od stihijskog delovanja meteoroloških i hidroloških nepogoda i katastrofa. Poslanička grupa PUPS smatra da se ovim zakonom postiže racionalno korišćenje unapred znanih i evidentiranih klimatskih i vremenskih uslova, kao i raspoloživih vodnih resursa za efikasnu poljoprivredu, turizam i mnogobrojne druge delatnosti. Podržavamo uređenje i stvaranje nacionalne hidrometeorološke službe Srbije kao kompleksnog hidrometeorološkog sistema sa svim delovima državne hidrološke osmatračke službe, sa hidrometeorološkim računarskim i telekomunikacionim sistemom, sa analitičko-prognostičkim operativnim sistemom, sa pravilno postavljenim programima monitoringa klima i voda, sa programima monitoringa kvaliteta vazduha, uz jedinstven i zaštićen fond meteoroloških i hidroloških podataka i informacija o stanju vremena, o prognozi vremena, sa informacijama o klimi, vodi i kvalitetu vazduha i vode. Poslanička grupa PUPS podržava Zakon o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti uz usvajanje jednog broja amandmana koji će samo poboljšati tehnička rešenja iz predloga, i u danu za glasanje glasaće za njihovo usvajanje.
Narodni poslanik Bajram Omeragić ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre Dulić, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, Poslanička grupa manjina će glasati za ovaj zakon, jer čitajući ga došli smo do zaključka da nas ovaj zakon približava EU i mi ćemo glasati za ovaj set zakona koji je na dnevnom redu. Bošnjačka lista želi da ukaže na par podataka, činjenica i da ukaže na politiku koja je vođena prema regionu Sandžaka u oblasti zaštite životne sredine, koja ima za posledicu zapošljavanje, odnosno nezaposlenost, odnosno razvoj turizma i uticaj na privredne događaje. Krenuo bih o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama. Želim da prenesem predstavnicima Vlade ono što su mi rekli privrednici iz Novog Pazara. Mi smo poznati po tekstilnoj industriji i proizvođači smo džinsa, a proizvodnja džinsa kroz tzv. Kamenjare zagađuje životnu sredinu, i predstavnici Ministarstva su više puta i preko lokalne samouprave i sa proizvođačima tražili rešenja. Dok nije bilo ekonomske krize, pokušavali smo da kroz povoljne kredite, kroz načine da se naši ljudi zadužuju, nađemo rešenje za ovaj problem koji opterećuje čak i cenu našeg proizvoda, jer, kao što znate, država dugi niz godina nije mnogo učinila da nas zaštiti od nelojalne konkurencije iz Kine. Kontejnerima koje maltene odokativno carinimo, jednostavno smo uništili proizvodnju obuće i tekstila u našoj zemlji. Da vas podsetim, živelo je oko 300.000 ljudi u ovoj zemlji od tekstila i obuće. Predlažem da Vlada uradi nešto što bi bilo pozitivno, da prestane gašenje industrijskih objekata u Novom Pazaru koji proizvode džins, da Vlada predvidi u budžetu i da finansira prečišćivače i da na taj način pomogne da prestane otpuštanje radnika iz ovih proizvodnja. Da vas obavestim, već tri firme iz Novog Pazara su prešle da rade u okolini Pekinga, jer momentalno Kina pruža bolje uslove za razvoj industrije, nego što mi sada ovom politikom radimo. Ovih dana je objavljena nova strategija ekonomskog razvoja. Jedna tačka, za koju je naš premijer Cvetković naglasio da je najvažnija, jeste reindustrijalizacija. Znači, zatvaramo već postojeće pogone u Novom Pazaru, dajemo, preko Fonda za razvoj, kredite novim proizvođačima, a oni koji imaju "know how", koji rade već 25 godina, oni se gase iz razloga troškova proizvodnje koje imaju zbog tih prečišćivača i tome slično. Zato, molim Vladu, neće biti ni prvi ni zadnji put da se intervencijom iz budžeta njima pomogne, ni manje ni više onako kako smo uradili u Boru, kako smo dali 400 miliona Kragujevcu, da ne nabrajam gde smo sve dali budžetska sredstva da bismo privukli strane investitore. O tome ću malo kasnije, kada budem govorio o rudniku "Štavalj". Što se tiče zaštite životne sredine, mnogo sam puta u ovom parlamentu, kao poslanik u tri mandata, govorio da sam primao građane Golije i podgolijskih sela, to sam učinio i ovih dana i obavestili su me, u ime životinjskog sveta, u ime biljnog sveta i u ime ljudi sa Golije, da je stanje biološkog sveta izuzetno dobro na Goliji, stanje životinjskog sveta, vukovi, medvedi i sve ostale životinje su izuzetno zaštićene, ali me obaveštavaju da se ljudi iseljavaju od tolike zaštite Golije, gde su mnoge birokrate godinama govorile našim ljudima da je to toliko zaštićeno da maltene kamen ne može da se pomeri, jer je to takva zaštita. Ljudi se pitaju da li je Golija Srbija, kao što je Zlatibor, kao što je Kopaonik, kao što su Divčibare, kao što je Tara. Država je na Tari u infrastrukturu uložila desetine i desetine miliona dolara, na Kopaoniku stotine miliona dolara, na Zlatiboru stotine miliona dolara, na Goliji ništa. Navodno toliko je zaštićena da danas ljudi nemaju od čega da žive. Zato pozivam Vladu da uradi onako kako je to uradila sa najnovijim projektom, jer će biti odgovora – gospodine Omeragiću, bilo je to neko drugo vreme kada je neko drugi donosio odluke da stotine miliona investicija bude iz državnog budžeta na Kopaoniku, na Zlatiboru, na Divčibarama, ali evo i u naše vreme imamo desetine miliona na Staroj planini. Pošto je meteorologija ovde jedan zakon, treba da povežemo to sa razvojem turizma. U Sjenici imate minus tri već mesec i po dana, ali nemate nijednog skijaškog terena, nemate nikakvu državnu instituciju. Na drugim terenima kupujemo milione evra za pravljenje veštačkog snega. Na Sjenici padne sada, pa se topi negde u maju. Molim vas, neka me neko demantuje za ovu temperaturu iz Sjenice. Na "Euronjuzu" i na "Si-En-En-u" imate podatak, kada se čita prva temperatura zimska, da naša Sjenica tu dolazi. Ali imamo je na "Euronjuzu" imamo je na "Si-en-en-u", ali na turističkoj mapi ove zemlje je nemamo. S obzirom na to da su me ljudi sa Golije obavestili da treba da prenesem ovom parlamentu i ovoj vladi da je nedopustivo da je od centra Novog Pazara do 1702 metra visine na Goliji samo 17 minuta vožnje autom. Sandžak ima najmlađe stanovništvo. Da vas obavestim, desetine i desetine hiljada naše dece imaju aktivnost koja se zove škola u prirodi. Oni se, dok danas ovde govorim, nalaze na Tari, na Divčibarima, na Kopaoniku, na Zlatiboru, širom Srbije. Ali, smatramo da treba i deca iz Užica, iz Čačka, iz Beograda i svih drugih delova Srbije, da dođu na Goliju i da vide da je Golija isto jedna od najlepših planina u Srbiji, kao što je lep i Kopaonik, i Zlatibor, i Divčibare i Tara. Bio sam samo pre dva meseca na Tari i video sam jednu tablu, gotovo dvanaest metara, na kojoj piše "Nacionalni park", šta je sve zaštićeno, pa sam video pešačke staze, video sam hotele sa bazenima i video sam mnogo građevinskih objekata, znači danas mi tamo gradimo. Danas nijedan infrastrukturni objekat mi na Goliji nemamo. Zato je poruka građana: molim vas, nemojte više da nas štitite, hoćemo kohabitaciju sa biljnim i životinjskim svetom, ali pustite nas da živimo kao na Zlatiboru, Kopaoniku i drugim delovima. Što se tiče dalje zaštite, zaštićen je i Pešter, ali na Pešteru isto ljudi nemaju od čega da žive. Ovih dana je ministar Škundrić na pres-konferenciji rekao da je Ministarstvo naručilo studiju o uticajuna životnu sredinu u vezi sa zaštitom, odnosno procenu Rudnika "Štavalj", gde se ne ulazi u veće investicije, iako zadnje procene Rudarskog instituta kažu da tu leže naslage i da možemo da sagradimo jednu savremenu termoelektranu i na taj način poboljšamo energetski bilans ove zemlje, zaposlimo samo u izgradnji termoelektrane 1500 ljudi, a još toliko kada se bude ta termoelektrana sagradila. Zato kažem da se proces izrade ove studije ubrza i zato molim Vladu da ta studija ne traje deset godina, nego da se što pre uradi, da dobijemo te podatke. Termoelektrane danas rade u Nemačkoj, po sistemu površinskih kopova, gde se danas kopa ono što se iskopalo i iza toga idu mašine i seju travu. Savremeni filteri na tim dimnjacima su takvi da ne zagađuju sredinu. Mi ne želimo da zagadimo Pešter, da narušimo biosferu. Naš životni interes je da to bude zaštićena zona. Želim da vas podsetim, slučajno se dogodilo da par godina živim u Švajcarskoj i da se Davos, Sent Moric i najveći skijaški centri u Švajcarskoj, gospodo, nalaze u zaštićenim zonama, ali je jasno određeno ko i koliko može da gradi, na koji način da gradi, koliko može da bude izduvnih gasova. Pitanje je samo da se to na pravilan način uredi i da tamo mogu da žive ljudi, da zarađuju, da sačuvamo biosvet i da na planinama ima mesta i za životinje i za ljude. Što se tiče "Štavlja", molimo Vladu da ubrza taj proces i da ta investicija krene u tu novu termoelektranu što pre, jer je danas u Sandžaku, kao što znate, najveća stopa nezaposlenosti u ovoj zemlji, da pospešimo ekonomski razvoj i na taj način učinimo da se građani Sandžaka ne iseljavaju iz ovog područja. Juče sam u mom govoru vezano za drugu tačku dnevnog reda citirao Duška Radovića. On je živeo u onom vremenu u kome je živeo, pa je rekao, ako se nastavi ovakva ekonomska politika i neravnomerni regionalni razvoj, napisao je aforizam koji je glasio: "U komunizmu svi ćemo živeti u Beogradu". Da se to ne bi dogodilo, danas sam samo hteo da ukažem na par stvari koje imaju direktno veze sa zaštitom životne sredine, da podstaknu privredni razvoj i da se budžet Srbije okrene i prema Sandžaku. Ovih dana je Vensan Dežer, predstavnik Evropske komisije u Srbiji, rekao, u intervjuu "Blicu", da je naša država dobila 10 milijardi donacija od EU i pet milijardi kredita. Moram da vam kažem da je vrlo malo sredstava upućeno u ovaj najnerazvijeniji region. Zato molim Vladu da obrati pažnju na sve ove projekte o kojima sam govorio, jer građani ovog regiona to zaslužuju, a mislim da iseljavanje ovog stanovništva sa ovog područja nije interes ove države, jer jednostavno imamo vrlo loših primera da demografska slika Srbije ubrzano menja svakog dana, dok mi ovde govorimo nestaje po jedno selo u Srbiji. Veliki centri kao što su Novi Sad, Beograd, Kragujevac prenaseljavaju se i imaju urbane probleme, ne mogu da reše ni kanalizaciju, ni vodu, ni struju, a da tamo gde je država čak i pre 50 godina uložila u elektrifikaciju gasovoda, tamo imamo danas problema da zadržimo stanovništvo. Samo kažem da država i ovaj put prema Sandžaku treba da pokaže više razumevanja, pomenuo sam investicije na Staroj planini. Zato pozivam Vladu da u Novom Pazaru formira odeljenje javnog preduzeća Skijališta Srbije, na taj način pokaže i građanima ovog dela da je turizam moguć i u ovom delu Srbije i da na taj način zaposlimo ljude u ovom delu Srbije. Kada grad ili Republika proglasi da je nešto od interesa on to i uradi. Evo, poslednji primer, grad Beograd kaže da mu je interes PKB, iako smo u savremenim analizima neoliberalne logike čitali da je država ili državna institucija loš preduzetnik, danas imamo investicije. Zato sam rekao, uzmemo primer Bora, znamo kako je zagađen, doživeli smo pre par godina da stan u Boru vredi pet hiljada evra, ali država je rekla da nam je bitno da uložimo sto miliona evra iz budžeta u Bor, da tamo zaposlimo ljude i građani Sandžaka su i izuzetno zadovoljni da je država ušla u Bor, da tamo hiljade ljudi radi, da je kupljena najnovija tehnologija, ali zato tražimo da se na takav način reaguje i iz budžeta i prema privrednim subjektima u našem regionu.
Narodni poslanik Zoran Bortić ima reč.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, poštovani predstavnici Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, u primeni Zakona o hemikalijama koju je ovaj saziv Narodne skupštine usvojio prošle godine, praksa je pokazala da pojedini privredni subjekti imaju problema sa primenom, pa je predlagač izmenama i dopunama ovog zakona zaključio da je moguće preciziranjem određenih odredbi olakšati primenu zakona. Treba istaći da predložene izmene i dopune Zakona nisu u suprotnosti sa relevantnim propisima EU, isto tako one suštinski ne menjaju politiku upravljanja hemikalijama koja je definisana u Zakonu o hemikalijama. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama uglavnom se precizira i pojašnjava postojeći zakonski tekst i pojednostavljuju pojedini postupci. Važno je ukazati da i dalje važi princip evropskih propisa iz oblasti hemikalija, kojom su regulisani uslovi za stavljanje u promet hemikalija kao proizvoda, odnosno način utvrđivanja uticaja hemikalija na zdravlje ljudi i životne sredine. Osnovni cilj donošenja zakona je uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama na teritoriji Republike Srbije, osiguranje visokog nivoa zaštite ljudi i životne sredine, kao i poboljšanje slobodnog prometa hemikalija sa zemljama EU i drugim zemljama. Predložene izmene i dopune osiguraće konkurentnost naše privrede i podstaći razvoj bezbednijih alternativa. One će olakšati posao proizvođačima odnosno uvoznicima hemikalija, jer će im omogućiti da sami odluče o načinu radnog angažovanja savetnika za hemikalije. Omogućiće da se dokumentacija neophodna u postupku pred Agencijom može dostavljati na engleskom jeziku, što predstavlja značajnu finansijsku uštedu. Omogućiće da strani proizvođači mogu da dostave Agenciji podatke koji predstavljaju poslovnu ili industrijsku tajnu, što pojednostavljuje i ubrzava postupak. Posebno treba ukazati na činjenicu da se ovim izmenama i dopunama suštinski ne menja osnovni zakon i one su predložene sa ciljem da se pojednostavi i precizira primena postojećeg zakona. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o biocidnim proizvodima ne dira se u suštinska rešenja data u ovom zakonu. Ove izmene i dopune uglavnom se odnose na objašnjenje teksta i pojednostavljenje pojedinih postupaka. Kao što je poznato, osnovni Zakon o biocidnim proizvodima preuzeo je rešenje iz EU. Međutim, donošenjem podzakonskih propisa uočeno je da pojedina rešenja u zakonu nisu dovoljno precizna ili da se sami postupci mogu pojednostaviti. Zbog toga su se izmene i postojećih rešenja nametnule kao istinska potreba da ovaj zakon bude efikasniji u primeni. Posebno treba istaći da se ovim rešenjima ne odstupa od evropskog duha ovog zakona. Kao što je poznato, osnovni cilj postojećeg Zakona o biocidnim proizvodima je uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema upravljanja ovim proizvodima u našoj zemlji. Cilj zakona je osiguranje visokog nivoa zaštite zdravlja ljudi, kao i poboljšanje slobodnog prometa ovih proizvoda sa zemljama EU i drugim zemljama. Cilj zemlje je osiguranje konkurentnosti privrede i podsticanje razvoja bezbednijih alternativa. Donošenjem izmena i dopuna ovog zakonskog teksta u značajnoj meri uticaće se na proizvođače, odnosno uvoznike biocidnih proizvoda, jer će im se olakšati postupak dobijanja dokumentacije i omogućiće se da će visoke troškove u ovom postupku deliti više privrednih subjekata, omogućiće se da tehnički dosijei mogu biti dostavljeni na engleskom jeziku što predstavlja značajno finansijsku uštedu. Značajno će se pojednostaviti postupak u vezi sa pojedinim stručnim pitanjima, do kojih će privredni subjekti dolaziti brže i efikasnije. Ovim izmenama i dopunama osnovnog zakona otklanjaju se nepreciznosti iz postojećeg zakonskog teksta i njihovim usvajanjem u značajnoj meri će Zakon o biocidnim proizvodima biti jednostavniji i efikasniji u primeni. Pravni osnov za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu je član 97. tačka 9. Ustava RS, po kome Republika Srbija uređuje i obezbeđuje održivi razvoj, sistem zaštite i unapređenja životne sredine, zaštitu i unapređivanje biljnog i životinjskog sveta, proizvodnju, promet i prevoz oružja, otrovnih, zapaljivih, eksplozivnih, radioaktivnih i drugih opasnih materija. Postojeći zakon donet je 2004. godine. U toku njegove primene uočeno je da postoje izvesni problemi, posebno u odnosu na usklađivanje sa propisima EU, kao i sa sektorskim zakonima iz oblasti prostornog i urbanističkog planiranja ili korišćenja zemljišta. Odredbe postojećeg zakona trebalo je uskladiti sa odredbama zakona koje regulišu oblast poljoprivrede, šumarstva, ribarstva, energetike, industrije, saobraćaja, upravljanja otpadom, upravljanja vodama, telekomunikacija i turizma, na koje se odnosi strateška procena uticaja. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu je pripremljen u postupku usklađivanja domaće legislative sa propisima EU. Predviđenim izmenama jasnije se razgraničavaju nadležnosti koje se odnose na izradu planova, programa i strategije. Predloženim izmenama obezbediće se i usaglašavanje Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu sa drugim sektorskim zakonima. Jasno se definiše uloga različitih aktera u kompleksnom procesu procenjivanja izvora nosilaca izrade, izveštaja i nadzora u sprovođenju zakona. Izmene i dopune ovoga zakona uticaće na rad organa i organizacija koje su nadležne za donošenje planova, programa, osnova i strategije u zaštiti životne sredine. S obzirom na ciljeve koje bi trebalo ostvariti Zakonom o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, a koji su postavljeni u interesu očuvanja zdravlja građana i životne sredine u celini, predložene izmene i dopune ovog zakona pokazaće se kao višestruko opravdane. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini, koji je Narodnoj skupštini RS dostavljen za ovu sednicu, ima za cilj da precizira i razgraničenje nadležnosti u postojećem zakonu, koji je ova Skupština usvojila 2009. godine. Kao što je poznato, Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini je još jedan od zakona koji je naša zemlja uskladila sa propisima EU i kojim se ova oblast uređuje celovito. Polazeći od načela sadržanih u setu zakonskih propisa iz oblasti zaštite životne sredine, tokom primene ovog zakona uočen je niz nepreciznosti, pa se predloženim izmenama i dopunama želi postići jasno razgraničenje nadležnosti, pre svega u delu koji se odnosi na izradu strateških karata buke i izradi akcionih planova. Predloženim izmenama i dopunama urediće se prava i obaveze na svim nivoima odlučivanja i razgraničiti nadležnosti subjekata u odlučivanju, radi ostvarivanja postavljenih ciljeva. Posebna novina u predloženom tekstu odnosi se na izradu strateških karata buke, koja proizilazi iz obaveze utvrđene Direktivom 2002/49/EC, za države članice u članu i Aneksu IV Direktive. Strateške karte se rade na nivou RS, a njihova izrada obavezno je u skladu sa kriterijumima utvrđenim ovom direktivom. Na osnovu predloženih izmena biće jasno razgraničeno da je Agencija za zaštitu životne sredine organ odgovoran za izradu strateških karata buke. Osnov za izmenu i dopunu Zakona o zaštiti prirode, koji je Narodna skupština RS usvojila 2009. godine, proizilazi iz Ustava RS, kao i potrebe da se ovaj zakon uskladi sa propisima EU koji uređuju oblast zaštite prirode. Ključni razlozi za donošenje ovog zakona su potreba preciznijeg određivanja pojmova dokumenata, akata i procedura, kroz koje se sprovodi Zakon o zaštiti prirode. Izmenama i dopunama ovog zakona preciziraju se ovlašćenja i obaveze subjekata zaštite prirode, odnosi između institucija zaštite prirode, zaštitni režimi i sistemi upravljanja i finansiranja zaštićenih područja. Na osnovu jednogodišnjeg iskustva u sprovođenju Zakona o zaštiti prirode i preporuka, odnosno zahteva međunarodnih činilaca, izmenama i dopunama ovoga zakona obezbediće se pojednostavljenje i skraćenje većine procedura u izradi dokumenata i donošenju akata iz oblasti zaštite prirode. Eliminisaće se ili će se svesti na minimum razlozi za slobodnu ocenu i tumačenje zakonskih rešenja od strane institucija. Lakše će se rešavati konflikti i odnosi između zainteresovanih strana, uključujući i efikasnije rešavanje pitanja obeštećenja za zabranu i ograničenje prava korišćenja, štetu koji pričinjavaju zaštićene vrste životinja i mere tehničko-biološke zaštite. Učvrstiće se prava i ojačati ovlašćenja i odgovornost upravljača zaštićenih područja i učvrstiti sistem ubiranja naknada za korišćenih zaštićenih područja. Koleginice i kolege narodni poslanici, razlog za predložene izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom, koji je Narodna skupština RS usvojila 2009. godine počiva u potrebi da se određena zakonodavno-pravna rešenja usklade sa drugim važećim propisima koji se odnose na upravljanje otpadom. To se odnosi na preciziranje koji operater upravlja otpadom, podleže integrisanoj dozvoli i na koji način pribavlja te dozvole. U postupku izdavanja dozvole za skladištenje, tretman i odlaganje otpada neophodno je da se uz zahtev, pored rešenja o davanju saglasnosti na procenu uticaja na životnu sredinu, dostavlja i akt o obavezi izrade procene uticaja na životnu sredinu. Takođe, važećim zakonom nije propisano da lokalna samouprava može izdavati dozvole i za tretman inertnog i neopasnog otpada na svojoj teritoriji i vršiti inspekcijski nadzor nad izvršenjem tih poslova. Cilj izmena i dopuna ovog zakona je poveravanje određenih nadležnosti opštinama i ovakvim rešenjima se obezbeđuje primena načela blizine i upravljanja otpadom. Po ovom načelu otpad se tretira bliže mestu nastanka. Obezbeđuje se efikasno upravljanje otpadom na teritoriji dve ili više jedinica lokalne samouprave, koje zajednički obezbeđuju i sprovode upravljanje otpadom na svojoj teritoriji. Preciziraju se nadležnosti Agencije za zaštitu životne sredine, uslovi koje mora da ispunjava kvalifikovano lice odgovorno za stručan rad, za upravljanje otpadom. Definišu se obaveze sakupljača, odnosno prevoznika otpada. Ovim izmenama i dopunama zakona obezbeđuje se efikasnija kontrola postupaka prekograničnog kretanja opasnog otpada utvrđena međunarodnim ugovorima i propisima EU. Pitanja koja su predmet izmene i dopune ovog zakona su sistemske prirode i njihovo usvajanje daje osnov za uređivanje prava i obaveza opština, privrednih subjekata i drugih pravnih lica u oblasti upravljanja otpadom, od njegovog nastajanja do konačnog odlaganja. Poštovane kolege narodni poslanici, Zakon o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti je jedan od zakona koji je pripremljen u postupku prenošenja nadležnosti sa saveznog na republičke organe, odnosno u postupku ostvarivanja međunarodnog pravnog subjektiviteta Srbije. Predloženi tekst zakona podleže i postupku usklađivanja domaćeg zakonodavstva sa međunarodnim ugovorima u oblasti meteorologije i hidrologije, a posebno sa propisima EU, koji ovu oblast uređuju na celovit način. Predlog ovog zakona jasno razgraničava poslove od interesa za RS od ostalih meteoroloških i hidroloških poslova koje mogu obavljati pravna i fizička lica, odnosno preduzetnici, na način koji se utvrđuje ovim zakonom. Predloženim zakonom želi se postići uređenje meteorološke i hidrološke delatnosti putem utvrđivanja poslova praćenja, istraživanja i prognoziranja vremena, klime i voda, koji su od interesa za RS i ostalih hidroloških i meteoroloških poslova, kao i uslovi i način njihovog izjašnjavanja. Zakonom se stvaraju normativne pretpostavke za izvršavanje funkcija RS u oblasti meteorološke i hidrološke delatnosti i njena realizacija odgovarajućih direktiva EU u oblasti voda i vazduha. Utvrđuju se poslovi hidrometeorološke službe i objedinjuju se jedinstveni hidrometeorološki sistem, koji predstavlja integralni deo sistema zaštite i spasavanja od prirodnih elementarnih nepogoda i katastrofa i drugih vanrednih situacija RS i međunarodnih informacionih sistema u ovoj oblasti. Zakonom se obezbeđuje da se podaci i informacije iz ove oblasti stave u funkciju zaštite ljudskih života i materijalnih dobara, potrebe održivog ekonomskog razvoja, iskorenjivanja siromaštva i preciznije se razgraničavaju nadležnosti organa i institucija u ovoj oblasti. Jasno se razgraničavaju poslovi u ovoj oblasti koji su od interesa za republiku od ostalih, i preciziraju uslovi učešća privatnog sektora u obavljanju meteorološkihi hidroloških poslova. Cilj zakona je da se obezbedi veća prilagođenost hidrometeorološke službe RS međunarodnim informacionim sistemima u ovoj oblasti, aposebno evropskim sistemima u procesu integracije naše zemlje u EU. Treba istaći da je prilikom izrade predloga ovog zakona korišćen niz regulatornih dokumenata Svetske meteorološke organizacije, kao i međunarodna praksa zemalja EU i odgovarajuće direktive EU, vezano za ovu oblast. Poštovani predstavnici Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, želim da istaknem da je poslanički klub SPS-JS predložio određeni broj amandmana, pa se nadam da ćete uzeti u obzir i u razmatranju videti šta od tih amandmana može popraviti tekst ponuđenih zakona.
Narodni poslanik Milica Vojić Marković ima reč.
Gospođo predsednice, samo bih vas molila da, ako je moguće, ministar bude u sali kada govorimo, zato što ljudi koji su ovde i kojima se zahvaljujem što uvek uredno dolaze i na odbore i ovde, ne mogu da nam odgovore, a mislim da je poslovnička obaveza ministra da bude prisutan kada poslanici govore. Vladajuća većina u ovoj Skupštini je smislila čarobnu formulu kako zakoni da teku, kao na pokretnoj traci, a da se o njima govori jako malo ili da se uopšte ne govori, a da sve to ima privid demokratije, kao što i način na koji se vode sednice ima privid demokratije, kao i način na koji se vodi država ima privid demokratije. To je tzv. marketing demokratija. To se zove upravo tako kada se objedini rasprava o svemu i svačemu, što naročito nema mnogo veze, ali prosto to je paket zakona, kako vole da kažu ljudi u ovoj skupštini, jer to zapravo i jeste paket zakona. Kako to izgleda u praksi, imali smo prilike da vidimo u aprilu i maju mesecu 2009. godine kada je 16 zakona iz oblasti zaštite životne sredine i tri konvencije bile objedinjene u jednu raspravu. Znači, to je 19 vrlo važnih stvari o kojima smo imali prilike da pričamo po jedan minut, ja kao ovlašćena jedan minut i nešto malo više od jedne sekunde. Tada je zadatak tih zakona bio da promeni sistem zaštite prirode u Srbiji, da jako doprinese promeni navika građana Srbije i da promoviše ekološka načela. Tada je u sali, kao i sada bilo nešto malo narodnih poslanika, diskusija prošla nezapaženo, sve to prošlo mirno, tiho, kobajagi javno. Ako se gospoda sećaju, poslanička grupa DSS je podnela veliki broj amandmana, jer su tako u grupi zakoni zaista bili i neprecizni i neoperativni i neefikasni i mi smo tada smatrali da je naš zadatak da doprinesemo poboljšanju tih zakona, jer smo smatrali da je vrlo važno da se oni usvoje. Osamnaest meseci posle tog aprila, odnosno maja 2009. godine, evo nas opet na istom, doduše, sada je ponovo u paketu, nije 19 zakona, odnosno 16 plus tri konvencije, nego je osam zakona, tako da ću kao ovlašćena imati stvarno mnogo vremena da govorim o tome, dva minuta po zakonu i još nešto kusur sekundi. Sve će to biti tako i objedinjeno, kao što i jeste objedinjeno i babe i žabe i novi zakon i zakoni koji trpe izmene i dopune i sve će to biti fino, tiho, da se slučajno niko od građana ne doseti o čemu se ovde radi. Na prvom dnevnom redu imali smo dva zakona vrlo bliska, sasvim normalno da su bila povezana i u setu, Zakon o biocidima i hemikalijama i bilo je normalno da se o njima raspravlja i da se raspravlja toliko dugo, međutim, dnevni red je proširen u danu kada smo glasali o dnevnom redu. Ubačeni su novi zakoni i sada bih malo o tim zakonima komentarisala. Za početak da počnem sa Zakonom o hemikalijama. Najveća novina, bar kako se ovde danas predstavlja, uopšte moram da komentarišem jednu stvar. Danas ovde svi ovlašćeni govore o ovim izmenama i dopunama Zakona kao da je opozicija donosila prethodne zakone, kao da su oni bili loši, a sada se popravljaju. Dakle, isti ljudi koji danas ovde sede isto su nas vatreno ubeđivali na odboru i ovde da su zakonu ekstra, da su u skladu sa evropskim direktivama i sa standardima, iako nisu bili, mi smo podnosili amandmane na to, kao što ni sada nisu svi. Sada nas isto tako vatreno ubeđuju da su upravo ove izmene i dopune one koje treba da usvojimo, jer će one značajno popraviti zakone. Dakle, hemikalije. Najpre novina da se omogući da se propisana dokumentacija u neophodnom postupku pred agencijom, koja je prilično obiman materijal, moram da priznam, može dostaviti na engleskom jeziku. Agencija očigledno jako dobro zna engleski pošto traži da joj se izveštaj o bezbednosti hemikalija može dostaviti na engleskom jeziku. Vama je akcenat na to ''može'', a meni je akcenat na to što kaže Ustav, pa vas upozoravam da kršite Ustav član 10, stav 1. i 2. – u Republici Srbiji u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćirilično pismo. Uzgred, objašnjenje zašto koristite engleski jezik su smešna – to je značajna finansijska ušteda, kažete vi. Kome? Sledeće je još smešnije – engleski je jedan od službenih jezika u EU. To ste napisali u obrazloženju. To je otkriće rupe na saksiji. Nema potrebe da nam otkrivate toplu vodu i rupu na saksiji, znamo mi da on jeste, ali je i španski i nemački i francuski. Zašto niste uveli mogućnost da budu i ti jezici ovde? To nema nikakvo uporište u nekom realnom razlogu. Ovo je jedna od vaših budalaština, da usvajate sve ono što bi bilo dobro da vas ljudi imaju u vidu koliko ste spremni da idete da biste se dodvorili. To je ono u čemu se vi i ja nikad nećemo složiti', jer smatram da ono što treba da usvojimo su pozitivne evropske tekovine, a ne da se gej parada proglašava najvrednijom tekovinom EU. Sledeća novina – u zakonu je propisana obaveza plaćanja naknade za davanje stručnih ocena. Toliko o brizi o finansijskim izdacima. Ono što dalje sledi i što je predviđeno zakonom je još skaradnije. Kažete da naknada propisana ovim zakona ne predstavlja obavezu za privredne subjekte, da oni mogu u redovnoj proceduri koja traje 526 godina da ne naplaćujete tu naknadu, da oni ne uplaćuju naknadu, ali ako hoćete da podatke dobiju brzo i ekspeditivno naknadu mora da uplate. Pretpostavljam da svi dobijate sredstva iz budžeta za vaše lične dohotke i da nema potrebe da na ovaj način orobljavate građane Srbije. Niste predvideli da zastupnik stranog proizvođača koji dostavlja poverljive podatke koji su potrebni da upis hemikalija u registar hemikalija, vama dostavi bilo kakvu potvrdu o tome šta on predstavlja i kakav je njegov status. Mi smo podneli amandmane. Videli smo da ste ih usvojili. Uz to ovo su, moramo da komentarišemo, i kozmetičke promene, tipa ne kaže se više reklamirati nego oglašavati i ne kaže se reklama nego oglas. Nastavljate o biocidima isto tu politiku, nije reklama nego je oglas i slično. Ponovo imate upotrebu engleskog jezika u srpskim institucijama. Ponovo vas upozoravam na Ustav jer ćemo tražiti pred Ustavnim sudom komentar toga što tražite. Ponovo imate problem sa statusom zastupnika stranog proizvođača. To su komentari, jer nemam više od dva minuta. Mogla bih malo duže i mogla sam i na odboru koji je trajao četiri i po sata. Zatim imamo Zakon o upravljanju otpadom. Volela bih da je ministar tu jer bih ga pitala kako takav zakon, koji je vrlo komplikovan i vrlo teško primenjiv zakon, može da se popravi ovim što je predložio. Usput bih ga pitala još jednu stvar vezanu za ovaj zakon, a to je kako se ovaj zakon i njegove nadležnosti slažu sa Zakonom o komunalnoj delatnosti i sa njihovom nadležnošću, pošto očigledno tu ima velikih problema koji ovde nisu pipnuti? Onda imamo veliki problem koji se tiče materijalnih i fiskalnih opterećenja privrede. Imam komentar gospodina Miloša Bugarina iz Privredne komore Srbije, koji kaže da je uočeno da donošenje novih zakona prati uvođenje parafiskalnih opterećenja kroz različite vidove taksi. Visine takse su neprimerene u ekonomskoj snazi privrede i predstavljaju novo povećanje troškova poslovanja. Ova kategorija plaćanja nema kategoriju budžetskih prihoda i često ide u različite novoosnovane fondove koji su van budžetske kontrole i kojima se ne upravlja na transparentan način. To je ono što je vrlo zanimljivo i o čemu treba pričati, pa ćemo pričati o tome verovatno kada budu amandmani, pošto ne možemo da se izborimo sa tim. Zatim imamo procenu uticaja na životnu sredinu. To je Zakon iz 2005. godine, a ne iz 2009. godine, kako su ovde neki shvatili, tada su bile izmene i dopune. Ovde zaista ne mogu da komentarišem negativno, sem toga da u Ministarstvu, to je jedan vrlo komplikovan sistem za lokalnu samoupravu, ona nema kapacitete na lokalu da se bavi ovim i tu će se dogoditi da se pojavi jedan putujući krug ljudi, jedan putujući cirkus ljudi koji će uvek u svakoj lokalnoj samoupravi davati svoje analize, a ono što je za pitanje jeste: da li je moguće da u Ministarstvu u ovoj oblasti koja je i te kako važna rade samo tri čoveka? Zakon o uticaju buke, to isto je jedna stvar koju takođe treba komentarisati i tu se ide u susret lokalnoj samoupravi.Komentariše se da se treba pomoći, date strateške karte buke ne radi lokalna samouprava jer nema kapaciteta, što smo govorili i onda kada smo ovaj zakon donosili nego da to pređe na Agenciju za zaštitu životne sredine. Pitanje je ko će to da plati. U Zakonu ne piše, piše samo da će Vlada naći način, a mi bismo voleli da imamo odgovor kakav će to način biti. Jako mi je žao što ove zakone ne mogu da komentarišem mnogo više, naročito Zakon o meteorologiji i hidrometeorologiji zato što je to novi zakon, ali ono što ljudi, što građani Srbije očekuju od ovog zakona jeste pitanje nepogoda, pitanje ko će da plati štete od grada, ko je zadužen da vodi računa da zaštiti građane Srbije i njihov trud, njihova polja, livade, voćnjake i slično. Dolazim iz Valjeva, problem te vrste je bio u dva navrata ove godine. Još uvek nisu regulisani ti odnosi. Vrlo vešto ste izbegli da ovo pitanje rešite ovim zakonom a bili ste dužni da ga rešite. Ponovo ste prolongirali to. Doći će novi zakon. Kada? Ne znamo, a ne znate ni vi, pretpostavljam. Ponovo građani Srbije ostaju nezaštićeni. Ponovo se ne zna nadležnost ko će i šta da radi. Sada bih se vratila na ono što smo komentarisali na odboru kao najznačajniju stvar, ne zbog toga što su ovi zakoni koje sam navela manje vredni, nego zbog toga što nemamo vremena u ovakvoj diskusiji, na ovakav način da govorimo važnim stvarima. Govorila bih o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, zato što će se ovim izmenama i dopunama napraviti najveća šteta zaštićenim područjima Srbije i građanima Srbije, prirodnim resursima Srbije. Nekoliko činjenica, pre nego što počnem. Predlog je došao od ministarstva. Vlada je usvojila nacrt, bez toga da je konsultovala stručnu javnost, bez toga da je zainteresovane građane konsultovala, apsolutno arkus je ovde u Skupštini usvojen, ali očigledno nije primenjiv ministarstvu, sem kada se kaže – daje se na uvid. Dalo se na uvid građanima nacrt ovih izmena i dopuna i našao se 17. avgusta na sajtu ministarstva. Zanimljivo je da ovaj predlog, nacrt koji se našao na sajtu, uopšte nema nikakve veze sa ovim što je usvojila Vlada. Zanimljiva je još jedna stvar, Direktiva o staništima i Direktiva o pticama nisu zvanično provedene u Srbiji, a njihova transpozicija se upravo radi ovim zakonom. Čini mi se da su termini koji se ovde koriste uvedeni odokativnom metodom, koja je vrlo prisutna u Ministarstvu. To može izazvati probleme tokom primene ovog zakona. Mislim da to treba da imate u vidu. Na kraju ono što moram ponovo da kažem jeste da će ove izmene i dopune doneti jako mnogo štete. To je jedan veliki korak unazad, kada je u pitanju zaštita zaštićenih područja Srbije. Naročito su problematični članovi 13. i 28. izmena i dopuna. To su uvideli mnogi, to nije moje otkriće. To su uvideli i stručna javnost vas je otvorenim pismima obaveštavala i upozoravala na štetu koju pravite. Imate pismo, koje pretpostavljam imam i ja i članovi Odbora za zaštitu životne sredine. S druge strane, zainteresovana javnost, nevladine organizacije, 35 nevladinih organizacija su vam takođe uputili otvoreno pismo. Svi vas upućuju na to da ove izmene ne treba da radite na ovaj način, jer će one napraviti mnogo veliku štetu. Šta se zamera ovom zakonu, ovom predlogu izmena i dopuna? Mnoga predložena rešenja uopšte odstupaju od opštih ciljeva zakona koji je ovde donet. Odstupaju i od međunarodnih standarda i odstupaju od dobre prakse u ovoj oblasti. Ponovo pominjem članove 13. i 28, odnosno 35. i 57. važećeg Zakona. Zakon iz 2009. godine, koji ovde svi pominju i ministar je pominjao, kaže da se izmenama i dopunama reguliše režim zaštite, a to nije istina. Zakon iz 2009. godine je značajno unapredio ranije postojeći sistem trostepenog režima zaštite područja. On je vrlo dobro izbalansirao aktivnosti koje se mogu koristiti u kom režimu zaštite. Naravno, ovaj zakon je imao svojih mana i o njima treba da pričamo. Njegova operativnost je bila vrlo problematična. Rokove koje je davao za usaglašavanje postojećeg stanja sa ovim zakonom su takođe bili neadekvatni, instrumenti za proces usaglašavanja su bili problematični, precizni mehanizmi su nedostajali i slično. Najveći problem koji je ovaj zakon imao je neusaglašenost članova 32. i 35. Nisu bile funkcionalno usaglašene sa klasifikacijom zaštićenih područja koja su bila u članu 35. To je dodatno komplikovalo primenu ovog zakona. Zaista smo očekivali da će izmene i dopune zakona ići u tom pravcu, da će pratiti nedostatak koji su primećeni u primeni. Međutim, ono što ste ovde napisali u ovim izmenama i dopunama, to su te izmene koje potpuno redefinišu karakter i sadržaj režima zaštite. Time se relativizuje svrha postojanja zaštićenih područja. Ta svrha i ta zaštićena područja su ključni oblik aktivne zaštite biodiverziteta. Da vidimo kakve su izmene u pitanju ovde. Naročito su loše izmene režima u prvom i drugom stepenu zaštite. To je teritorija koja obuhvata 80 do 90% sadašnjih zaštićenih područja. Ovde predlagač u ovom delu kaže da se uvodi eksplicitna zabrana nekih aktivnosti. Isto tako se daje taksativna lista onih aktivnosti koje su delimično ili potpuno dozvoljene, a isto su tako neprihvatljive i isto toliko štetne kao i ove koje ste zabranili. Uz to, dajete da sve to bude dopušteno, diskrecionom odlukom Vlade kroz nove zakone, kroz podzakonske akta i ono na šta naročito upozoravam, bez obaveze konsultovanja stručnih institucija, zavoda, što mislim da je nedopustivo. Čemu nam onda služe takve institucije ako ćete ovako, na ovaj način, devastirati područja bez toga da im date mogućnost da govore o tome? Član 28. koji je dalje problematičan, kaže da on uvodi nova ovlašćenja Vlade. Vlada će dalje moći, bez jasne procedure, bez kriterijuma, bez stručne verifikacije da odobri niz zabranjenih i sa režimom zaštite potpuno nespojivih aktivnosti, radova i projekata, na osnovu slobodne procene o postojanju opšteg interesa i nacionalnog značaja. Kako to izgleda u praksi? I do sada je to tako isto funkcionisalo. Neko proceni da postoji državni značaj, da postoji nacionalni interes i samo se dogodi nešto da se u nacionalnim parkovima pojavi neka građevina, da se pojave neke stvari koje ne priliče tom nivou zaštite. Uzgred pominjala sam ovde, kada smo usvajali Statut Vojvodine, da nacionalni park ne može da trpi da onaj ko o njemu brine bude AP. Ili smanjite, snizite nivo zaštite, što je nedopustivo, ili prosto vidite šta ćete sa tim. Uz to, ne postoji takav primer u svetu, da nacionalni park za brigu ima nekog ko je izvan države. Moram da prokomentarišem da ste baš potpuno izgubili kompas. Zaštitu prirode u zaštićenim prirodnim dobrima ste postavili arbitrarno. Vlada je arbitar koja o tome odlučuje. Neće biti da to može da se izvede. Vidim da je ovde komentarisana "Natura 2000", da je to jedan od loših načina i loša mreža. Rekla bih da bi trebalo da se pobrinemo da i više od ovih 6% naše teritorije uđe u ovu mrežu, upravo zato što je važno da zaštitimo svoju prirodu. Nećemo moći da je zaštitimo. Moram da kažem samo još jednu stvar, segmenti zakona o izmenama i dopunama zakona koji su sporni, članovi 28. i 13, zapravo uopšte nisu usaglašeni i nisu prošli kroz međunarodnu verifikaciju. Sve u svemu, ne bih dalje o "Naturi 2000", imala bih još mnogo, a govoriću kasnije. Tumačenje održivog razvoja na ovaj način na koji se ovde tumači je nedopustivo. Doći ćemo u situaciju da će nam ministar i njegovi prijatelji, pošto je očigledno da se u ovom zakonu prave rupe da bi uleteli veliki tajkuni sa velikim novcem, da bi održali određenu stranku na vlasti, graditi hidroelektrane i poneku nuklearku, objekte saobraćajne, energetske, komunalne i druge infrastrukture u režimu zaštite drugog stepena, industrijske, energetske objekte, asfaltne baze i deponije u režimu zaštite trećeg stepena. Evo ovde, da ne izmišlja DSS, imam članak koji su potpisali predsednik Skupštine Ekološkog pokreta Srbije, gospodin Aleksić, koji tvrdi da se na mala vrata od Fruške Gore pravi deponija gde će se deponovati nuklearni otpad Srbije. Dalje, imam gospodina Milana Đurića, predsednika Centra za razvoj ekološke svesti, koji kaže da bi usvajanje ovih izmena bilo pogubno. Kaže – u Američkoj agenciji za zaštitu životne sredine "Fili" otkrili su nam da se u nacionalnim parkovima grade podzemna skloništa za opasan otpad, kao i to, da će nacionalni park "Đerdap" izgubiti tu kategorizaciju. Očigledan uticaj nuklearnog lobija. Volela bih da ministar prokomentariše, zato što mnogo glasova govori o tome. Volela bih da konačno, pošto sam iz Valjeva, ministar prokomentariše u sklopu ovih izmena i dopuna zakona, koliko su oni pravljeni da određene firme, kao što je "Kemis" u Valjevu, prave svoje skladište, deponije, zato što su građani Valjeva vrlo uznemireni.
Gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 87. našeg Poslovnika, do završetka zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 4. do 10. dnevnog reda, radićemo danas ako bude bilo potrebe. Takođe, htela bih da vas informišem da, pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj RIK o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Elizabet Paunović, izabranoj sa izborne liste Za evropsku Srbiju – Boris Tadić. Na osnovu izveštaja RIK, izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Elizabet Paunović. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Nije ovde, ali verovatno prati. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na rad dalje, prema prijavama za reč narodnih poslanika u zajedničkom načelnom pretresu. Reč dajem narodnom poslaniku, potpredsednici, gospođi Juditi Popović.
Gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, LDP snažno podržava zaštitu životne sredine i mi ćemo podržati i ovaj set zakona koji su usmereni u tom cilju zaštite životne sredine. LDP je i prilikom predlaganja određenih svojih predloga u vezi Poslovnika Skupštine RS takođe stala na stanovište da je potrebno da postoji jedan Odbor za zaštitu životne sredine pri ovoj skupštini. Samo zahvaljujući tome što smo se zaista trudili i te naše stavove jasno obrazlagali, taj odbor je i formiran u Skupštini, odnosno unet je u najnoviji poslovnik ove skupštine. Nekoliko reči bih rekla u vezi sa ovim zakonima, na osnovu jednog konkretnog primera, koji u stvari pokazuje koliko se malo vodi računa o životnoj sredini, odnosno koliko je podrška razvoju celokupnog pristupa ove vlasti prema zaštiti životne sredine deklarativna. Koliko ste vi upoznati, crveni mulj koji je u Mađarskoj istekao u pritoke Dunava, polako stiže i u Srbiju, a pri tome Srbija, recimo, nema adekvatan odgovor šta da se radi za slučaj da se ozbiljnije ugrožavaju njeni vodotoci tim crvenim muljem. Zašto Srbija nema adekvatan odgovor? Mislim da bi to pitanje zaista trebalo da postavimo i da insistiramo na konkretnom odgovoru, s obzirom da, recimo, Srbija ima jedan brod "Argus", brod-laboratoriju koji je ova država dobila još januara 2003. godine, zahvaljujući pokojnom premijeru Đinđiću, koji je na osnovu toga što je bio izuzetno cenjen u nemačkom Bundestagu, kao i u pokrajini Hesen, izdejstvovao da od svih država u regionu, koje su povezane Dunavom, Srbija bude onaj dobitnik tog veoma značajnog broda koji inače ima vrednost od otprilike 500 hiljada evra. Nažalost, taj brod gotovo sedam godina stoji ukotvljen u jednom vojnom pristaništu. Taj brod polako propada, a da se pri tome niko ozbiljno ne trudi da se određene ispravke ili popravke rade na tom brodu, da se isti stavi u funkciju, odnosno da služi toj nameni i toj svrsi zbog čega je i poklonjen, podvlačim – poklonjen državi Srbiji. Brod "Argus" je jedan od dva broda koji postoje u Evropi, a imaju taj karakter i značaj da se njima može kontrolisati kvalitet vode i vodotoka. Jedan brod se nalazi u Nemačkoj, to je taj "Argus" broj dva, a ovaj "Argus" broj jedan je u Srbiji. Prilikom merenja kvaliteta vode, ta laboratorija na "Argusu" je dala rezultat od 10,7 poena, što je inače daleko veća koncentracija, odnosno, mnogo nekvalitetnija od onog izmerenog 8 poena u Bezdanu, kada se pojavila ta opasnost da će crveni mulj stići i u Srbiju. Ako uzmemo u obzir da eventualno ta laboratorija ne daje dobre podatke i objektivne rezultate, jer njeni merni instrumenti nisu kalibrisani već sedam godina, ipak ostaje i bojazan da mi nemamo adekvatan odgovor na to šta će Srbija da uradi u slučaju nekih većih akcidenata ukoliko se na taj način odnosi i prema takvom jednom blagu kao što je taj "Argus",brod-laboratorija. Nažalost, to je naša realnost. Kada krećemo od iste realnosti, htela bih posebno da podvučem činjenicu da su građani Zrenjanina zaista realni ljudi i racionalni ljudi i zaista su Zrenjaninci svesni toga i znaju da raspolažu nekom hemijskom industrijom, da raspolažu prehrambenom industrijom, farmaceutskom industrijom, dakle, celokupna ta industrija u stvari proizvodi određeni opasni otpad. Mi smo svesni toga da mora da postoji jedan regionalni centar opasnog otpada i što se toga tiče, mi možda ne bismo imali neku posebnu zamerku oko toga da Zrenjanin bude regionalni centar opasnog otpada. Međutim, kada tome dodamo i činjenicu da je Zrenjanin predviđen i za regionalni centar običnog otpada, tu se već onda postavi neko pitanje - kako to da je Zrenjanin toliko sebe kvalifikovao da bude deponija raznoraznih otpada, a pri tome, kada se postavi pitanje šta je sa postrojenjima za prečišćavanje otpadnih voda, šta je sa fabrikom vode, šta je sa međunarodnim aerodromom Ečka, umesto toga se dobija letelište, šta je sa pristaništem na obali Begeja ili Tise, šta je sa Banatskom magistralom, šta je sa forsiranjem obilaznice koja je i te kako od značaja za zaštitu životne sredine Zrenjanina, opštine Zrenjanin i u stvari celog regiona? Postavlja se pitanje – šta je sa Carskom barom, koja se prostire na teritoriji od sedam hiljada hektara i koja je data, recimo, na upravljanje jednom privatnom ribarskom gazdinstvu, a pri tome Zrenjanin je čak i upisan kao korisnik tog zemljišta na kojem se nalazi Carska bara, a pri tom Ministarstvo za zaštitu životne sredine i regionalnog razvoja plaća silne milione da bi se otklonila ta šteta koju nanosi upravljač tim ramsarskim područjem privatno ribarsko gazdinstvo, pa onda traži novce kako bi otklonili tu štetu koju je samo prouzrokovalo. Dakle, sva ta pitanja su nekako u korelaciji i povezana su, pa zaista onda nije besmisleno da se pita zašto smo mi baš kvalifikovani za deponije. Dakle, podvlačim, mi smo racionalni i realni ljudi, mi se slažemo s tim da mora da se napravi regionalni centar i ovog i onog otpada. Slažem se da moramo da uvedemo red uopšte u odnošenje prema toj problematici od strane države, vlasti i koalicije na vlasti, međutim, nije dovoljno da se sa jedne strane na taj način odnosimo prema kapacitetima takvog jednog regiona kao Srednjebanatski region i prema Zrenjaninu koji je toliko značajan grad, a pri tome zaboravljamo da se i opasan i ovaj redovan otpad skladište posebno tamo gde je industrija izuzetno bogata i jaka. Mogu da vam kažem da se Zrenjanin na listi nalazi tek na 23. mestu, govorim normalno o listi industrijski razvijenih gradova, odnosno industrijske snage, koja se nalazi na određenoj teritoriji, određenom regionu i gradu. Normalno, kada to stavimo u odnos položaja industrijske razvijenosti Zrenjanina od pre više od 20 godina kada je Zrenjanin bio na drugom mestu u Saveznoj Federativnoj Republici Jugoslaviji, onda se zaista vidi na koji način je Zrenjanin jednostavno izgubio na svom značaju, što se razvoja tiče, a kapacitetima raspolaže. Onda se postavi pitanje – da li mi pričamo o marginalizaciji ili o nečemu drugom. Slažem se da je inače provincija u Srbiji izuzetno marginalizovana, ako se ne radi o gradovima Novom Sadu i Beogradu, u tom slučaju mi pričamo samo o provinciji, ali to je već stvar nekih drugih zakona i radi se u stvari o decentralizaciji. Prema tome, koliko god da mi štitimo životnu sredinu, ukoliko ne rešimo neku drugu problematiku, ostaćemo samo na nekoj deklarativnoj zaštiti i tu se priča završava.
Želela sam samo još da vas obavestim da do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika, pored Liberalno-demokratske partije podnele su poslaničke grupe Nove Srbije, Socijalističke partije Srbije - JS, Demokratska stranka Srbije - Vojislav Koštunica, Napred Srbijo, Srpska radikalna stranka i Za evropsku Srbiju. Dajem reč narodnom poslaniku Donki Banović.
Gospođo predsednice, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, zato što nemamo dovoljno vremena kao poslanička grupa, usredsrediću se na dva predloga zakona, odnosno izmene i dopune zakona. Govoriću prvo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom, a kasnije ću govoriti o izmenama Zakona o zaštiti prirode. Pre nego što smo dobili ove predloge zakona, svaki poslanik je, bez obzira da li je član Odbora za ekologiju ili ne, dobio izveštaj o stanju životne sredine u Republici Srbiji za 2009. godinu. Ako se ne varam, ovo je četvrti takav izveštaj po redu. Prvi je bio za 2006. godinu čini mi se, a ovo je jedan jako značajan dokumenti i to je jedan od osnovnih dokumenata iz oblasti zaštite životne sredine uopšte. Dakle, ovde je po oblastima, i to svim oblastima koje se tiču životne sredine, data procena trenutnog stanja u određenoj oblasti, ali su date i preporuke i mere koje treba sprovesti u narednom periodu, da bi se određene oblasti unapredile. Kada se pročita poglavlje o upravljanju otpadom, onda se može zaključiti da u toj oblasti nije urađeno mnogo, odnosno da je urađeno jako malo i da se iz izveštaja u izveštaj pojavljuju jedni te isti problemi. Tako i u ovom izveštaju stoji – da je i dalje nedovoljna infrastruktura, kada je u pitanju tretman i odlaganje otpada, odnosno smeća, onda da se u Srbiji zajedno odlažu komunalni i opasni otpad iz domaćinstva, da postoji nedostatak odgovarajućih podataka o sastavu itokovima otpada, da ne postoje lokacije i postrojenja za tretman i odlaganje opasnog otpada i da je zemljište i dalje zagađeno odlaganjem otpada, kao i vode u Srbiji. Dakle, to su isti problemi koji se pojavljuju od kako Ministarstvo izrađuje ovaj izveštaj. Takođe, u ovom izveštaju stoji da u Srbiji i dalje postoji 4.400 tzv. divljih deponija i smetlišta i da je 164 deponija javnih i komunalnih preduzeća, za koje možemo reći da su na neki način uređene. Mi smo početkom 2009. godine usvojili Zakon o upravljanju otpadom i Zakon o ambalaži i ambalažnom otpadu. Ono što je evidentno, a to je moja koleginica iz poslaničke grupe i govorila da se mnogi od tih zakona koje smo tada u setu usvojili, da se veoma slabo ili skoro nikako ne primenjuju. Neki opšti utisak, kada su ove izmene i dopune u pitanju, tu je ministarstvo krenulo u pojednostavljivanje određenih procedura, pa su pojednostavile i neke stvari koje nije trebalo. Problemi upravljanja otpadom nisu jednako izraženi u svim lokalnim sredinama i uvođenje integralnog sistema upravljanja zavisi od mogućnosti pojedinih lokalnih samouprava. Bilo bi zanimljivo da nam ministar kaže koliko je regionalnih deponija izgrađeno u njegovom mandatu, odnosno od kada je on ministar ili od kako su ovi zakoni na snazi. Činjenica je da se lokalne samouprave jako teško dogovaraju o zajedničkim regionalnim deponijama. Kada je u pitanju Pirotski okrug, znam da ti pregovori traju pet ili šest godina, da su u jednom trenutku bili postigli dogovor o samoj lokaciji, kada je reč o samoj deponiji, međutim, taj proces, koliko je meni poznato, stoji. Predlagač zakona da bi, pretpostavljam, odblokirao te određene procese, ovde predlaže da je Vlada ta koja će u takvim situacijama presuditi ili odlučiti ili odrediti lokaciju, mesto itd. Razumem potrebu Ministarstva da se neki procesi otkoče, ali mislim da nikada nije dobro kada Vlada presudi i kada se ne dogovori sa određenim lokalnim samoupravama. Tu postoji mogućnost drugačijih vrsta blokada. Dakle, mislim da je Ministarstvo moglo da uloži određeni trud da bude posrednik, medijator, da se tu uvedu i neke druge pozitivne mere koje bi stimulisale određenu lokalnu samoupravu, da na njihovoj teritoriji ta regionalna deponija bude izgrađena ili napravljena i da nije dobro odlučivati u ime lokalnih samouprava. Pogotovo što to Vladino arbitriranje sigurno može biti dočekano i dočekaće se sa velikim podozrenjem, jer je tačno da ova Vlada ima različite aršine prema različitim lokalnim samoupravama. Pre jedno desetak dana je potpredsednik Vlade, gospodin Božidar Đelić, artikulisao i svoj lični odnos i odnos ove vlade prema nekim lokalnim samoupravama. Naime, kada je bio u poseti Pirotskom okrugu, on je odbio da razgovara sa predstavnicima lokalne samouprave u Pirotu. Zašto? Zato što u vladajućoj koaliciji ne učestvuje DS. Sada je neko od kolega rekao – normalno. Ne, to nije normalno. Dakle, kako će biti koalicija na nivou zajednice ili lokalne samouprave je stvar izbora građana te lokalne zajednice. Dakle, ako je to tako, onda mi ne moramo ni da držimo izbore. Onda može onaj ko je na republičkom nivou, ko formira koaliciju, može da pošalje direktivu, odredi imena i onda će to biti ljudi koji će obavljati ili se baviti politikom i vladati u toj lokalnoj samoupravi. Dakle, gospodin Đelić je artikulisao i svoj lični odnos i odnos ove Vlade prema određenim lokalnim samoupravama, onda možete i da pretpostavljate zašto i lokalne samouprave određene odluke već dočekuju sa podozrenjem. Nema šta, vidi se da nam je ministar Đelić ministar, koji je zadužen za evropske poslove, to je baš onako evropsko ponašanje. Drugi zakon o kojem želim da kažem par reči je Zakon o zaštiti prirode. Za neke izmene koje ste predložili kažete da ste se suočili sa problemima u praksi. Neke su izmene, pretpostavljam, opravdane. Međutim, neke izmene određenih članova nisu opravdane i bilo je bolje da zadržite rešenja koja postoje u važećem zakonu. Zašto? Zato što ove izmene i dopune u stvari neće doprineti boljoj zaštiti prirode, nego će omogućiti uništavanje prirode. Navešću samo neke izmene i dopune koje su naročito štetne, nemam vremena da idem kroz sve članove koje menjate, mada je DSS podnela dosta amandmana, maltene na svaki član, tako da se nadam da ćete to pažljivo prostudirati, pa možda neke i prihvatite. Na primer, kada je reč o članu 4. Predloga zakona o izmenama i dopunama, ovim članom se praktično menja postojeći član 10. iz važećeg zakona, ali se menja i naslov, a i sadržina. Tu se govori o postupku sprovođenja ocene prihvatljivosti određenih projekata, aktivnosti programa itd. Novina koju uvodite jeste da taj postupak ocene prihvatljivosti može da sprovodi i organ nadležan za poslove zaštite životne sredine jedinice lokalne samouprave. Do sada se lokalna samouprava nije pojavljivala samostalno, barem ne na taj način. Mislim da to nije dobro, zato što je malo lokalnih samouprava u Srbiji koje raspolažu odgovarajućim kapacitetima i koje mogu ovaj prilično komplikovan i ozbiljan postupak ocene prihvatljivosti određenih projekata i programa ispuniti kao zadatak. Zatim, posebno je štetan član 13. ovog predloga zakona, kojim se menja postojeći član 35. i kojim se praktično menja režim zaštite u zaštićenim prirodnim dobrima. Moja koleginica je u ime DSS već govorila o tome podrobno, ali ja želim i da ponovim neke stvari. Mislim da nije loše da građani čuju. Dakle, ovim izmenama i dopunama se praktično i smanjuje zaštita. Režim zaštite prvog stepena u zaštićenim prirodnim dobrima u važećem zakonu podrazumevao je strogu zaštitu, dok predlog dozvoljava neke od turističkih aktivnosti koje su potpuno neprihvatljive u zonama stroge zaštite. Zatim, režim zaštite drugog stepena u važećem zakonu podrazumevao je aktivnosti na sprovođenju tzv. aktivne zaštite, dok je u članu 13. ovog predloga to ograničeno. Kada je ograničeno, ono nije zabranjeno, a sve što nije zabranjeno, ono je dozvoljeno, tako da će ova izmena drugog stepena zaštite u stvari podstaći veliki broj potpuno neodrživih aktivnosti. Režim zaštite trećeg stepena u Zakonu o zaštiti prirode podrazumevao je, govorim o važećem Zakonu, aktivnu zaštitu i mogućnost održivog korišćenja, dok je u članu 13. Predloga opet ograničeno, dakle, nije zabranjeno, sprovođenje velikog broja sasvim neodrživih aktivnosti koje će potpuno devastirati zaštićena prirodne dobra. Dakle, prihvatite naš amandman. Mi smo predložili brisanje ovog člana 13, odnosno da se zadrži rešenje koje postoji u važećem Zakonu, zato što zaista iskreno mislimo da će taj režim zaštite mnogo bolje zaštititi dobra. Takođe bih naglasila, mada je o tome već bilo reči, da je ukupna površina zaštićenih prirodnih dobara u Srbiji manja od 6% nacionalne teritorije, dakle malo, a u drugim evropskim zemljama to područje iznosi i do 12%. Znači, od tih 6% ogromna većina područja unutar samih prirodnih dobara, dakle više od 90%, nalazi se unutar zona sa režimom zaštite, u ovom trenutku od dva i tri stepena. Dakle, kada ovo izmenimo, 90% od tih 6% površine će biti ugroženo. Ponoviću takođe ono što mi sumnjamo. Nadamo se da naše sumnje nisu opravdane i da to zaista neće biti tako. Izgleda da su ove izmene i dopune nekako podstaknute od biznis sektora i da će doći do nedozvoljenih aktivnosti na područjima koja zaista moraju da budu zaštićena, odnosno da će doći do nekontrolisane gradnje. Naravno, turizam treba da se razvija, ali održivi, ne neodrživi. Na primer, početkom ove godine je ministar Dinkić kada je obilazio Kopaonik, izjavio, to je bio veliki naslov u novinama, ko se imalo ovom oblašću bavi, on se naježio, naslov je bio rečenica – Kopaonik je veliko gradilište. To nije rečenica koja sme da se čuje kada su u pitanju nacionalna zaštićena dobra.
Narodni poslanik Dejan Nikolić ima reč.
Poštovana predsednice, ministre, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, prvo, izmene i dopune zakona pokazuju da se ministarstvo intenzivno bavi problemima u oblasti zaštite životne sredine i pokazuje rešenost i spremnost da te probleme reši. Odnos čoveka prema prirodii prirodnim resursimaje bila tema mnogim autorima u definisanju ekoloških politika, ali i pokušaju da ekologiju i ekonomiju učine dvema stranama iste medalje, jer su dugo, možda i predugo, ekonomija i ekologija bile osnove konflikata industrije i održivih politika kompanija civilnog sektora. Borba da se pitanja životne sredine tretiraju kao pitanja najvišeg reda je uglavnom nailazila na kompromise na štetu životne sredine, zaštite smanjenja zagađenja, a uglavnom u korist ekonomije i radnih mesta. Kao ekološki vrlo svestan čovek odbijam da moram da biram između ekologije, između životne sredine i radnih mesta. Naročito ako znamo da će ekonomija u 21. veku, u veku u kome danas živimo, biti bazirana na infrastrukturi koja podržava zelene standarde. Zato sam spreman da zajedno sa ostalim poslanicima, sa građanima, sa udruženjima građana gradimo budućnost na zelenim i održivim politikama. Pažljivo slušam diskusiju danas i mogli smo da čujemo vrlo kritičke reči, međutim, kada 20 godina ne primećujemo probleme iz oblasti životne sredine, kada 20 godina ne uviđamo potencijalne probleme ili one koje uvidimo guramo pod tepih, to umanjuje snagu kritičke reči koja je upućena onima koji probleme žele da reše. Otkad znam za sebe slušam o zaštiti životne sredine, o zelenim energijama, o zelenim investicijama. Međutim, tada su pisani neki referati strategije koji su kasnije sakupljali prašinu u stolovima činovnika, a problemi su se gomilali i danas prete ozbiljnim posledicama. Mnogo posla je pred nama. Nema nikakve dileme, posao nije lak, ali mi nismo ovde da bi nam bilo lako, ovde smo da bismo rešavali probleme u oblasti zaštite životne sredine zajedno sa ministarstvom. U tom poslu će ministarstvo od nas svakako dobiti punu podršku. Izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode smanjuju administraciju, ubrzavaju procese, pripremaju Srbiju za nove direktive u oblasti životne sredine. Međutim, znamo da promene u ovom sektoru neće doneti samo promene ovih zakona, promene u ovom sektoru će doneti i doći će angažovanje svakog od nas i svih nas. Zato su nam potrebni ljudi, ali ne oni koji sede i čekaju da problemi budu rešeni, potrebni su nam lideri. Potrebni su nam lideri u oblasti životne sredine, lokalni, regionalni, lideri koji će moći u svojim opštinama da okupe ljude i vrlo efikasno prenesu poruku da reciklažom jedne tone papira čuvamo 17 stabala od seče, da ukoliko svaka porodica samo jednu sijalicu zameni štedljivom sijalicom Srbija će uštedeti preko 25 miliona evra. Potrebni su nam regionalni lideri koji će raditi na regionalnim politikama i okupljati zemlje regiona oko ideje da probleme rešavamo zajedno, jer su i problemi zajednički. Svako je nekome nizvodno, pa smo tako mi nizvodno, recimo, Mađarskoj i crvenom mulju. Nisu nam potrebni referati 90-ih koji skupljaju prašinu. Potrebne su nam moderne održive politike kojima ćemo čuvati resurse za generacije koje dolaze. Ministarstvo ozbiljno radi na tome. Potrebno je da politiku pitanja i pitanja životne sredine tretiramo jednako sa socijalnim, ekonomskim i bezbednosnim pitanjima i tako stvorimo preduslove za održivi razvoj i to je zadatak svih nas. Potrebno je da se stvori jak partnerski odnos sa civilnim sektorom, sa građanima, sa udruženjima građana sa stručnjacima koji dolaze iz udruženja građana. Mi smo to u Skupštini pokazali da znamo da radimo. Osnovali smo neformalnu "Zelenu poslaničku grupu'' sa 26 poslanika iz skoro svih poslaničkih grupa. Imamo i poslanike iz opozicije, skoro svih poslaničkih grupa, tako smo pokazali da pitanja životne sredine nisu obojena političkim bojama i da zajedno možemo i moramo da radimo na ovim pitanjima. Zadatak, odnosno ideja formirane "Zelene poslaničke grupe'' je bilo formiranje tako neophodnog dijaloga i partnerskog odnosa sa civilnim sektorom, sa građanima, kako bismo zajedno rešavali probleme u ovoj oblasti i zajedno donosili što zelenije zakone. Jedna novinarka mi je postavila pitanje da li su formiranjem "Zelene poslaničke grupe'' otvorena vrata za ušunjavanje civilnog sektora. Rekao sam vrlo jasno, nema nikakvog ušunjavanja, širom smo otvorili vrata za građane, pozvali ih na debatu, na dijalog i na akciju. Na jednu akciju ću danas pozvati. Pozivam sve direktore, funkcionere, lokalne, republičke, regionalne, da podrže akciju "Bels pokreta", podrže Deklaraciju o jačanju regionalne saradnje zemalja zapadnog Balkana u oblasti životne sredine. Oni ovom deklaracijom žele da ukažu na važnost regionalne saradnje. Moram da pohvalim Ministarstvo za akciju "Očistimo Srbiju". Zaista ste uspeli ovom akcijom da okupite na hiljade građana, uspeli ste da motivišete veliki broj mladih ljudi da se udružuju, da osnuju nevladine organizacije i da ne čekaju da promene dođu same, već da oni nude ideje, nude rešenja i nude svoj aktivizam kao deo rešenja. Moj rodni grad je Sokobanja, zeleno srce Srbije, prva ekološka opština. Zahvaljujući vašem Zakonu o vanrednoj pomoći građevinskoj industriji, sledeće godine ćemo izgraditi kompleks otvorenih bazena i utvrditi lidersku poziciju u banjskom turizmu, zajedno sa Vrnjačkom banjom. Međutim, naši glavni resursi su prirodni resursi i očuvanje, zaštitu prirode, životne sredine smatram svojom obavezom i to shvatam vrlo ozbiljno. Isto onako kako su to ozbiljno shvatili mladi ljudi u Sokobanji, oni koji su osnovali nevladinu organizaciju "Zeleno srce" i koji ne čekaju da promene dođu same, već nude i žele da postave jasne standarde za ostale mlade ljude u oblasti životne sredine. U tome imaju moju vrlo jasnu, veliku i bezuslovnu podršku. Isto tako, pružamo podršku i Ministarstvu za sve uložene ogromne napore i najpre koje ćete tek uložiti da uvedete red u oblasti zaštite životne sredine, kako bi od Srbije napravili zdravo i lepo mesto za život, a politike učinili ekološkim politikama koje će čuvati resurse za generacije koje dolaze. Podršku ćemo vam pružiti i za stvaranje lidera u oblasti zaštite životne sredine, podršku vam pružamo za stvaranje održivih politika kojima ćemo čuvati naše resurse i, svakako, podršku ćemo vam pružiti u zajedničkom poštovanju i tome da tretiramo pitanje životne sredine podjednako sa socijalnim, ekonomskim i bezbednosnim.
Reč ima poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, bilo bi dobro kada bi poslanici vladajuće koalicije nešto rekli i o zakonu, da čujemo i taj deo priče. Bilo bi dobro kad ne bi neke promotivne akcije Ministarstva za zaštitu životne sredine na taj način promovisali i hvalili. Dakle, akcija "Očistimo Srbiju". Kao poslanici smo dobili izveštaj o stanju životne sredine u Republici Srbiji. Molim kamermane da zumiraju ovo. To je stanje u Srbiji posle akcije "Očistimo Srbiju". Ne vidi se teritorija Srbija od divljih deponija. Da li je tako, gospodine ministre? Nisam ja pisao ovo. Da, da, da pre dve godine. Pre 18 meseci Skupština je donela 16 zakona iz oblasti životne sredine i tada smo mi dobijali uverenja od ministra za zaštitu životne sredine da je to potpuno usaglašeno sa direktivama EU. Prošlo je nepunih godinu i po dana i imamo izmene i dopune tih zakona. Pitanje koje se nameće – da li je to bilo tada usaglašeno, kako ste rekli i, ako jeste, čemu onda izmene i dopune zakona? Znači, i dalje usaglašavamo. Da li to nismo tada znali ili sada naknadno saznajemo, potrebna nam je naknadna pamet? Jasna je samo jedna stvar: da je to bio jedan privid, privid poslova i vrednoće ministra za zaštitu životne sredine, kao što je i sada ovo privid. Kako da objasnimo taj privid? Setimo se i ove akcije "Očistimo Srbiju", pa imamo stanje kakvo jeste. Možda je dobar primer brze reakcije, što pohvaljujem, reakcija Ministarstva za zaštitu životne sredine i hitno sazivanje Odbora za zaštitu životne sredine povodom ekološke katastrofe u Mađarskoj. To je bilo u redu. Gospodine ministre, na tom sastanku smo se dogovorili da imamo još jedan sastanak Odbora posvećen toj temi. Da li smo ga imali? Nismo, gospodine ministre. Zašto ga nismo imali? Zato što je bilo u tom trenutku važno ministru da se promoviše o zabrinutosti u radu državnih organa, što je u redu, ali nije u redu sledeći potez – da li je glavna briga i jedini isključivi problem bio merenje ph vrednosti vode? Nije, gospodine ministre. Jasno je da postoji veliko razblaženje, pogotovo nizvodno zbog pritoka i da se ta ph vrednost može vrlo lako ispeglati. Šta je druga vrsta problema, gospodine ministre? Šta se dešava sa teškim metalima? Da li imamo jednu od najvećih akumulacija na Dunavu, kakva je đerdapska akumulacija? Da li tu postoji Nacionalni park Đerdap? Da li se neko bavio tim problemom da uzme uzorke iz taloga đerdapske akumulacije i da javnosti predoči kakav je sastav tog tla? Da li će neko da uradi punu analizu tog zemljišta, da kaže kakvo je stanje? Neće, zato što ih to ne interesuje, zato što je bio privid, stvaranje marketinga, pohvale o navodnom radu ministarstva, a sa najozbiljnijim problemom – to nećemo da radimo. Da li je Ministarstvo za zaštitu životne sredine reagovalo kada je bio sličan incident početkom ove godine na Drini, kada je pukla akumulacija na brani rudnika Sas u Republici Srpskoj, kad je bio pomor ribe u reci Drini? Da li se neko bavio tim problemom? Nije, zato što ga ne interesuje. To je stvaranje privida da se nešto radi. Dakle, ovde se radi o razgraničavanju jedne potpuno pogrešne nakaradne politike, što se stvara privid o radu, o zainteresovanosti usleđivanju propisa sa EU, a iza toga nema ništa, mrtvo slovo na papiru, mrtvorođenče. Evo primer. Dakle, imamo na redu Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini. Hajde da vidimo kakv je taj Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini i da li je u skladu sa lokalnom politikom koju vodi grad Beograd? Buka je ozbiljan problem. A kako se strateški određuje grad Beograd prema tome? Gradi podzemne garaže, gradi nova parking mesta u gradu Beogradu, povećava buku, zagađenje životne sredine. Na jednom mestu imamo jednu priču, a u praksi imamo potpuno drugačije. Da li vi reagujete na to, gospodine ministre? Ne reagujete. Kakvo je stanje sa medicinskim otpadom? Da li se tu nešto događa? Ništa, gospodine ministre. Apsolutno ništa, i dalje medicinski otpad završava na običnim smetlištima, na deponijama. Pominjete – biće doneta uredba. Kada? Posle koliko godina, 2015, 2016, 2017, koje godine? Dakle, sve u svemu jedna potpuno prazna priča. Gospodine ministre, vi kao nadležni ministar za vrlo važan zakon, koji nažalost nije bio predmet vašeg interesovanja, kakav je Zakon o vodama, i sporni član 147, da li ste upoznati sa odredbama tog zakona, sa tim članom 147? Šta kaže taj član? Da će izdati vodne dozvole za hidroelektrane, termoelektrane i nuklearne objekte. Koji su to nuklearni objekti? Da će nadležnost za te vodne dozvole biti lokalna samouprava i Republika i opština. Je l` to znači uvođenje atomskih elektrana na mala vrata preko Zakona o vodama? Ko to u Srbiji, s obzirom na moratorijum, lobira gradnju nuklearnih elektrana? Ko to daje sebi za pravo? A uopšte nije predmet interesovanja nadležnog ministra. Je l` se vi s tim slažete? Je l` ta politika u skladu sa onim načelima koje vi promovišete? Je l` u redu da mi u Srbiji imamo nuklearnu elektranu? Hoćete vi reći neku reč o tome? Dakle, ništa. Ćutanje, muk. E tako se vodi ta politika, a to je politika uskih interesa. Nema brige o zaštiti životne sredine, nema ničega, zakoni neprimenjivi, neusklađeni, verovatno ćemo u narednih nekoliko meseci opet doživeti izmene i dopune svih ovih zakona. Gospodine ministre, mi za ovakve izmene i dopune ne možemo da glasamo. Podneli smo dosta amandmana, neke ste prihvatili, ali strateški gledano nije vam dobra politika koju vodite. Nije dobra. Neće dovesti do poboljšanja stanja životne sredine u Srbiji. Dovešće potpuno suprotno. To se najbolje vidi u ovom Zakonu o zaštiti prirode. Zakon za interese određenih ljudi. Neko je malopre pomenuo Kopaonik i gradnju. Da li je na Kopaoniku rešen problem otpadnih voda? Pogledajte šta se dešava u bunarima u selima ispod vrha Kopaonika. Gde završavaju te otpadne vode? Gradimo jedno - ekskluzivne centre, a uništavamo drugo - Nacionalni park. Ministarstvo za zaštitu životne sredine ćuti, ne reaguje. Pre neki dan Topčiderska reka potpuno plava, a to je zagađenje, ne znamo ko je uradio zagađenje. Uliva se u reku Savu kod Ade Ciganlije. Deset dana nadležne institucije na čelu sa Ministarstvom za zaštitu životne sredine konstatuju da je Topčiderska reka plava. A zbog čega je plava, ko je to zagadio tu reku? Da li je neko snosio posledice? Da li je Ministarstvo reagovalo? Pa nije, gospodine ministre, vas to ne interesuje, vas interesuje samo da napišete zakon, predložite izmene i dopune, neprimenljive, neprihvatljive i govorite da vodite dobru politiku u oblasti zaštite životne sredine. Navodim vam nekoliko primera stvari od kojih se običnim ljudima diže kosa na glavi, a vi ćutite tome. Recite nešto ako imate.
Narodni poslaniče, vreme koje na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Reč ima ministar, Oliver Dulić.
Evo odmah da vam kažem, ako vi mislite da je to problem da neko izgovori i, kako tvrdite, mi imamo strah da to izgovorimo. Danas ću reći sa skupštinske govornice – ja sam apsolutno protiv uvođenja ili izgradnje nuklearke u Srbiji, apsolutno protiv, sve dok za tim ne postoji potreba i sve dok u ovome trenutku ne iskoristimo prirodne resurse koje ova država ima, a tiče se obnovljivih izvora energije. Siguran sam da se to neće dogoditi u budućnosti. Na taj način hoću da demantujem sve zlonamerne tvrdnje koje ste vi i vaše kolege iznosili, a vezano za to da su izmene i dopune ovog zakona u stvari imale za cilj da omogućimo da Fruška gora bude nuklearna deponija, a vi ste nas sad provalili, pa sada mi ne znamo šta ćemo. Mislim da je to toliko neodgovorno i neozbiljno i predstavlja uznemiravanje javnosti. Vrlo često, pošto vi poznajete naš narod, zaštita životne sredine se koristi ne za vođenje jedne odgovorne politike u kojoj mi razmenjujemo argumente, nego za zaplašivanje i zastrašivanje javnosti, pa se tu vade neki navodno kredibilni tekstovi od navodno kredibilnih ljudi koji, eto, upozoravaju da je naša namera da otvorimo deponije za nuklearni otpad, ko zna odakle, po našim zaštićenim prirodnim dobrima. To naravno nije tačno. Ali, hajde da idemo redom. Ove izmene i dopune zakona su predložene zbog toga što život to zahteva. Postoje dva velika razloga za izmene i dopune zakona i oni će postojati uvek u budućnosti. Neću imati problem da, ako je potrebno, svakoga meseca menjam one stvari koje ili treba da pojasne i da pojednostave procedure zarad primene zakona i njegovo zaživljavanje u praksi, jer je implementacija, odnosno primena zakona ogroman problem ne samo ovog parlamenta, Vlade i lokalnih samouprava, nego celokupnog sistema u državi. Drugi ključni razlog zbog čega danas ovde sedimo jeste što se u međuvremenu, u ovih godinu i po dana, menjalo evropsko zakonodavstvo, što su donošene nove direktive i mi na primer danas vama ovde predstavljamo ocenu prihvatljivosti koja je u potpunosti u skladu sa novom direktivom koja je stupila na snagu pre nekoliko meseci u EU. Dakle, mi hoćemo da naše zakonodavstvo bude usaglašeno sa zakonodavstvom EU, jer je to proces koji će trajati duže ili kraće. Ono što mi ne želimo jeste da u tom procesu životna sredina kasni ili štuca i mi ćemo uvek izlaziti pred ovaj parlament pokušavajući da to usaglasimo, dakle, našu realnost sa jedne strane i nešto što su evropske legislative sa druge strane. Šta je tu ključna stvar i ključna promena? Ona se pre svega tiče i govori o svim zakonima koje ste danas čitali, pojašnjavanja onoga što našoj administraciji i birokratiji nije bilo jasno. Pojašnjavanje, znači to je ključna stvar. Pitali ste me i čitali ste bivši član 38, pa sam danas hteo da vam prezentujem član 35. Kada pogledate član 38, za koji se vi zalažete da se vrati na pravnu snagu, odnosno da ne bude promenjen, čitaćete jednu deskripciju šta sve može ili ne može da se radi u zaštićenim prirodnim dobrima. U njemu imate prepoznavanje prvog A i prvog B, drugog i trećeg stepena zaštite i onda imate jednu deskripciju za koju smo mi kao zakonodavac mislili da je dovoljna onim organima koji treba da sprovedu ovaj zakon da razumeju šta može, a šta ne može. Dopustite mi da vam pročitam. Dakle: ''U drugom stepenu zaštite moguće su upravljačke intervencije u cilju restauracije, revitalizacije i ukupnog unapređenja prirodnog dobra bez posledica po primarne vrednosti njegovih prirodnih staništa, populacija i ekosistema, kao i kontrolisane tradicionalne delatnosti koje tokom svog odvijanja nisu ugrozile primarne vrednosti prostora''. To je bila deskripcija u postojećem zakonu, koja nije mogla da bude primenjena iz razloga što to nije bilo jasno onima koji treba da sprovode zakon, pa smo onda mi rekli - dobro, pošto vam nije jasno, evo izmene i dopune zakona, pa ćemo vam pojasniti. Pošto je bilo jako mnogo, i to nije tajna, pritisaka, ne samo kao što vi kažete mojih prijatelja, tajkuna, ili biznismena i tako dalje, to je naravno, jedna uvreda, jer ste i vi, siguran sam, svesni toga da to nije tačno, ali postoji neprestano pritisak privrede i biznisa, pogotovo lokalne male privrede, koje žive u tim krajevima, jer kada pričamo o našim privrednim dobrima, pričamo o Kučajskim planinama, pričamo o Staroj planini ili pričamo o Kopaoniku. Pričamo uglavnom o takozvanim pasivnim krajevima u kojima ljudi muku muče da prežive, jer se teško živi, i kada postoji bilo kakva inicijativa za neki mali lokalni biznis, oni ne mogu da dobiju dozvolu, jer zakon nije bio precizan i jasan i oni nemaju izvesnost šta uopšte mogu da grade i kakav posao mogu da započnu. Iz tog razloga smo želeli da to pojasnimo i ova izmena ide upravo u tom pravcu. Dakle, režim zaštite drugog stepena, pa sad kaže šta zabranjuje, pa tu kaže - izgradnju industrijskih, metalurških objekata, asfaltnih baza, skladišćenja i prodaju derivata itd; znači, zabranjuje, ne može. Dakle, nije više tumačenje - možda može, možda ne može, hajde da vidimo da li možemo da se upotpunimo u ovu deskriptivnu rečenicu iz važećeg Zakona, a ograničava, i sad, tu kaže – po posebnim uslovima koje po ovoj novoj direktivi treba da da ocena prihvatljivosti, koja se radi uz stroge uslove Zavoda za zaštitu životne sredine, i onda kaže ''ograničava regulaciju i pregrađivanje vodotoka, formiranje vodoakumulacija, melioracione i druge hidrotehničke radove, izgradnju hidroelektrana, solarnih elektrana i elektrana na bio-gas, objekata turističkog smeštaja, ugostiteljstva, nautičkog turizma i turističke infrastrukture i uređenje javnih skijališta, izgradnju objekata saobraćajne, energetske, komunalne i druge infrastrukture, stambenih i ekonomskih objekata, poljoprivrednih gazdinstava, tradicionalno korišćenja kamena, gline i drugog materijala za lokalne potrebe, izgradnju ribnjaka, objekata za konvencionalno gajenje domaćih životinja i divljači, ribolov, lov, sakupljanje gljiva...'' Ovo je život. Ovo je ono što se inače odvija u drugom stepenu zaštite, što ne možemo da zaustavimo, jer će se odvijati ili pod kontrolom države ili bez bilo kakvih dozvola. Ovo je nešto što može da se radi u drugom stepenu zaštite, jer je procena svih koji će, uglavnom pojedinačni slučajevi, da daju Zavodu za zaštitu prirode da li te aktivnosti ugrožavaju prirodu ili ne. Ukoliko Zavod za zaštitu prirode kaže da ne ugrožava, moguće je izdati dozvolu i moguće je krenuti sa aktivnostima. U Srbiji je ogroman problem što moramo da povećavamo stepen zaštite, odnosno površinu koja je pod različitim režimima zaštite. U ovom trenutku imamo 6%. Aktivnostima Ministarstva se trudimo da do kraja mandata ove Vlade stignemo do 10%. U ovom trenutku nam se radi preko 40 elaborata koji treba da povećaju površinu. Kada zaštitite određeni predeo i kada uvedete režim zaštite, to predstavlja ogroman problem za okolno stanovništvo, jer oni ne razumeju šta to znači. Ne razumeju zbog čega više ne mogu da rade ono što su radili dosad, zbog čega ne mogu da grade kuće bez dozvole, zbog čega ne mogu da se bave stvarima kojima su se bavili. Jako je teško objasniti našem stanovništvu da upravo zaštita znači nova investicija i znači mogućnost da njihova vrednost te imovine koja se nalazi u zaštićenom području, ukoliko svi zajedno budemo radili, može da stvori komparativne prednosti za održivi turizam i za iskorišćavanje tog prirodnog dobra na mnogo bolji način. U procesu smo - tek treba da stignemo. Prisetite se kako je bilo kada smo zaštitili Mokru Goru i koliki su bili otpori stanovništva, jer je odjednomrečeno – ne možete da radite što ste radili do sad, mora da se pazi, da se čuva priroda, ne može više da se gradi kuća ukoliko nije obezbeđen uslov da se priključite na infrastrukturu u smislu kanalizacije, jer ne možemo više da izdvajamo otpadnu vodu u prirodu bez bilo kakvog prečišćavanja. Sada vam pričam o onome što je život. Zahvaljujući ovom zakonu ćemo pojasniti šta može da se radi, a šta ne može. Nije tačno da u to neće biti uključen Zavod za zaštitu prirode. Tačno je da je Vladi ostavljena jedna mogućnost da interveniše u pojedinim situacijama, a te pojedine situacije su izuzetno retke i podrazumevaju isključivo, na primer, radove na hidroelektrani "Đerdap", odnosno izgradnji reverzibilne elektrane, koja će nam biti potrebna pre ili kasnije. Hidroelektrana "Đerdap" nalazi se u ovom trenutku u zaštićenom prirodnom dobru koje se zove Nacionalni park ''Đerdap''. Jednog trenutka kao Vlada ćemo morati da intervenišemo i dopustimo izgradnju reverzibilne elektrane. To jedino može da se radi ukoliko Vlada kaže – u redu, u ovoj zoni to mora da se radi. Kada postoji nešto što je vrhunski nacionalni interes, izvinjavam se, ne postoji nijedan stručnjak u Zavodu za zaštitu prirode koji to može da zaustavi, ali to isključivo važi za one projekte koji su od važnosti za državu Srbiju. Sve ostalo smo pokušali da uvedemo u red. Kažem vam pošteno, možda ovo neće biti dovoljno, možda ćemo vam se za par meseci obratiti i reći – hoćemo još jednu izmenu i dopunu, još da pojasnimo, i pojašnjavaćemo, i ispravljaćemo i dopunjavaćemo dok ovi zakoni ne postanu praksa. To neće ići brzo, toga smo svesni. Za sve ove ostale primedbe, danas sam slušao o brodu ''Argus''. Brod ''Argus'' je sjajan poklon koji koristimo svake godine za različite vrste delatnosti. U ovoj godini smo uveli da se on koristi za edukaciju. Brod ''Argus'' je brod koji je relativno star, za čije održavanje je potreban ogroman novac. On deli sudbinu svih ostalih institucija, objekata u vlasništvu države. Ni zgrade svih opština u Srbije nisu baš okrečene i sjajne, iako su možda stare i predstavljaju kulturnu vrednost, tako ni brod Argus ne može da bude u najboljem mogućem stanju u zemlji koja nema para da ga održava perfektno. Što se tiče laboratorije i što se tiče plašenja javnosti da sada nemamo sa čime da izmerimo ukoliko postoji opasnost po životnu sredinu od crvenog mulja, to nije tačno. Celokupna laboratorija koju brod ''Argus'' ima u sebi, koja je težine možda dve tone, danas prema novim tehnologijama stane u jedan kofer i te kofere imamo zbog toga što je to japanska vlada dala kao donaciju Hidrometeorološkom zavodu. Svakog trenutka smo mogli da znamo kakve su koncentracije zagađujućih supstanci u Dunavu i nije bilo uopšte opasnosti da monitoring ne bude sproveden i da situacija izmakne kontroli. Imali smo vrlo jasne i precizne analize događaja i akcije koje treba preduzeti, ukoliko se desi ovo ili ono. Nemojte mi zameriti, ali mislim da je nekorektno da kažete – na odbor sam došao da bih se promovisao. Za mene je nesreća u Mađarskoj i činjenica da postoji objektivna opasnost da se Srbija zatruje hemikalijama ne predstavlja bilo šta promotivno. To predstavlja demonstraciju svih nas zajedno, i vas, narodnih poslanika, i odbora i svih stručnih službi i svih ministarstava da u javnosti kažemo da šta god da se desi nismo odgovorni, ali hajde da vidimo na koji način možemo da ispravimo posledice toga da se ne desi da bilo ko zbog toga strada. To je bila demonstracija toga i ništa više. Svaki put ću doći na odbor, kada se dogovorimo i kad bude bilo potrebe za tim. Otvorili ste i mnoga druga pitanja. Mislim da je nekorektno da mašete sa Izveštajem o stanju životne sredine za 2009. godinu, koji se radi sa ulaznim parametrima na početku 2009. godine i da kažete nešto što je, verujte mi, svima jasno. Svima je jasno da je akcija "Očistimo Srbiju" nešto što je dobro. Možete da sporite da naši zakoni ne valjaju, možete da sporite da kao ministar ne valjam, možete da kažete ovo ili ono, ali akciju koja je podrazumevala angažovanje stotina hiljada ljudi da očiste svoje dvorište i činjenicu da smo uspeli u Srbiji po prvi put da organizujemo akciju u kojoj su dobrovoljci učestvovali, ne po prvi put, ali po prvi put u zadnjih nekoliko godina, koje su se objedinile oko jedne teme, a to je – hoćemo čistiju životnu sredinu. Uspeli smo da očistimo hiljade i hiljade divljih deponija i to da nazovete lažju, znate šta, svako može da prođe i prolazi putevima i ulicama i vidi da je tu nekada bila divlja deponija, sada je više nema, to svako može da vidi, u svakoj opštini može da se vidi. Kroz akciju "Očistimo Srbiju" smo uspeli da očistimo više od 65% divljih deponija. Jednog trenutka njih nije bilo. Nažalost, neke od njih su se ponovo napunile. Nažalost, imamo još jako mnogo problema i potrebe da se investira ogroman novac da bismo uspostavili sistem pokrivenosti naše teritorije komunalnim uslugama, da onaj kamion za odnošenje smeća stigne do svakog domaćinstva u Srbiji ispred kog se nalazi adekvatan kontejner u koji građani mogu da ubace otpad. Nažalost, Srbija je u ovo trenutku pokrivena sa 40%,50%, u zavisnosti od opštine. Ima opština koje supokrivene sa 100%. Ima, nažalost, opština koje pokrivaju samo 20%. To su naši objektivni problemi i kao što smo juče razgovarali o pročišćavanju otpadnih voda i ovo je jedna od stvari koja zahteva ogromne investicije. Pitali ste me koje su to regionalne deponije otvorene za vreme mandata ove vlade. Kada sam postao ministar mi smo imali dve deponije koje odgovaraju evropskim standardima i koje su bile otvorene i koje su funkcionisale. To su bile deponija u Vranju i deponija u Kikindi. To su bile dve deponije koje su kasnije postale regionalne deponije koje su odgovarale evropskim standardima. U međuvremenu su završene i otvorene deponije u Lapovu, Leskovcu, Jagodini, u Pirotu je završena, ali još uvek nije otvorena, i u Pančevu. U ovom trenutku se gradi deponija ''Duboko'' kod Užica koja pokriva sedam opština, biće otvorena tokom ove godine, zatim deponija u Novoj Varoši, Sremskoj Mitrovici, Petrovcu, Somboru, Subotici, Inđiji, Zaječaru, Vršcu. Do kraja mandata ove vlade pokrićemo većinu teritorije Srbije sistemom za odnošenje smeća, koji će podrazumevati da taj otpad završava na deponijama iz kojih odcedne vode neće zagađivati naše vodotokove, deponije iz kojih isparenja neće zagađivati naše stanovništvo. To je ogroman uspeh i to ne može niko da spori. Pored toga, u 20 najvećih gradova u Srbiji ćemo otvoriti reciklažne centre koji će podrazumevati primarnu odnosno sekundarnu separaciju otpada i odvoženje tog otpada na reciklažu. U ovom trenutku sto posto guma, automobilskih guma koje se generišu na teritoriji Srbije odlazi na reciklažu. Sto posto akumulatora, koji se generišu na teritoriji Srbije, odlazi na reciklažu. Sve to su rezultati. Toga nije bilo pre nekoliko godina. U ovom trenutku otvara se nekoliko postrojenja koja treba da recikliraju električni i elektronski otpad. Rezultat je bio nula kada smo krenuli. Mi ćemo, siguran sam, pokriti negde oko 70% kompletnog otpada do kraja mandata ove vlade. Ista se stvar radi sa pet-ambalažom, velike su investicije u toku. Siguran sam da uz investicije u postavljanje kontejnera za primarnu selekciju otpada i za razdvajanje otpada - koji naši građani rade veoma lepo, oni vole kada im date mogućnost da separišu otpad, oni to rade - možemo da pokrijemo jedan ogroman procenat pet-ambalaža da idu u reciklažu. Mi ćemo napraviti vidljive rezultate. Za te vidljive rezultate su nam potrebni dobri zakoni koji su primenljivi u životu i to je ono što radimo i to je razlog zbog čega smo ovde. Ako je vaša kritika - bili ste ovde pre godinu i po dana, doneli ste zakone, sada idete sa izmenama i dopunama, prihvatam je, ali da vam kažem nešto, ništa od osnovnih postulata politike, koja je bila promovisana pre godinu i po dana u ovoj skupštini, nije promenjeno. Sve ove izmene i dopune zakona samo služe da se pojasni, pojednostavi, ubrza, da svima bude lakše, da svima bude razumnije i da nam život ne stoji. Život koliko bude tražio toliko će biti izmena i dopuna zakona. To važi i za ove zakone, a uskoro će važiti zaizmene i dopune Zakona o planiranju i izgradnji, s kojima ćemo se opet pojaviti ovde bez bilo kakvog stida i bez bilo kakvog kompleksa. Parlamenti služe za to, da usvajaju izmene i dopune osnovnih zakona. U čemu je problem? Koji su to zakoni nekada donošeni, koji su vladali 20, 30 godina a da nikada nije bilo potrebe za njima, pa sada moramo da radimo različite vrste intervencija, gde po stotine zakona mora da se stavlja van snage, ništa ne valjaju i nikada nisu zaživeli u životu. Dakle, pravimo zakone koji treba da zažive u životu. Za sve ostale, uz dužno poštovanje vas, mojih prijatelja poslanika, vezano za Ćićevac, za Smederevo, za pitanje Zrenjanina itd, morate da shvatite jednu stvar, kada pričamo o Zrenjaninu, to ću reći poslednji put, ne pričamo o deponiji opasnog otpada, pričamo o skladištu u kome će se otpad koji dolazi iz domaćinstva prikupljati tako što će skoro sve plastične ambalaže u kojoj se sadrže hemikalije prikupljati po depozitnom sistemu. Dakle, flašica u kojoj vam stoji "domestos", prašak za domaćinstvo, imaće svoju cenu i kao građanin moći ćete da odete da vratite tu flašu. Dobićete za to neki novac. Ta flaša će odlaziti da se prikuplja negde. Nama ti privremeni centri u kojima se to prikuplja samo služe da se to spakuje i da se nosi na konačni tretman. Opasan otpad u Srbiji u ovom trenutku, verujte mi, nažalost nemamo industriju koja generiše ogromne količine opasnog otpada, velika većina opasnog otpada koji se danas generiše u Srbiji, dolazi od svih nas zajedno. To su lekovi, to su hemikalije koje koristimo u kuhinji, u kupatilima, to su stvari koje se koriste u poljoprivredi za prskanje bubašvaba i mrava. To mora negde da bude skupljeno i to negde mora da bude transportovano, jer ako se ne organizuje sistem to će da završava na deponijama, pa će na kraju da završi u vodotocima, u vazduhu, u zemljištu. Dakle, završiće u našim organizmima i to ne sme da se dopusti. Ostajem otvoren za sve intervencije. Morate da priznate da smo prihvatili značajan broj amandmana i da nastavljamo praksu da komuniciramo sa opozicijom i mi ćemo prihvatiti, uz najbolju volju, kada god su amandmani u skladu sa politikom koju promovišemo. Ova politika je dobra, uvereni smo u to. Ova politika daje rezultate i mogu da se vide. Jako je teško menjati svest građana. Jako je teško pokretati akcije koje daju rezultate. Jako je teško uvesti nove realnosti u život naših građana. Mislim da u tome polako uspevamo. Sama činjenica da u raspravi o ekologiji mi imamo toliku žižu javnosti da danas ne postoji gotovo nijedan medij, nijedan novinar da svakoga dana nema neku vest o ekologiji. To govori u prilog tome da smo uspeli da probudimo svest i da počnemo da razgovaramo o tom velikom problemu. To je rezultat i mislim da smo neki svoj mali doprinos i mi dali zbog akcije "Očistimo Srbiju" i zbog zakona koje ovde danas predstavljamo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milan Dimitrijević, pa narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Gospodine ministre, niko nije osporio dobru ideju "Očistimo Srbiju", to nijednog trenutka nisam rekao. Osporio sam efekte i to dokumentovao izveštajem. Daleko od toga da ću ikad bilo kakvu akciju ili akciju slične vrste osporiti, naprotiv podržaću je uvek, ali gledam šta je efekat toga. Efekat toga, gospodine ministre, možete da vidite na jednoj kratkoj relaciji u Beogradu, da krenete od Žarkova pa do Barajeva. Tu se vidi efekat "Očistimo Srbiju", ne da nije očišćena nego pored puta niču svakodnevno nove deponije. O tome se radi. Kada ste rekli da sam vas optužio za promovisanje, to jeste tako u smislu onoga da smo imali čvrst dogovor, gospodine ministre, da se, posle odbora koji je bio sazvan po hitnom postupku, što je opravdano, povodom ekološke katastrofe u Mađarskoj, odbor sastane u roku od nekoliko dana. Da li se odbor sastao? Da li ste se vi pojavili na tom odboru? Niste, gospodine ministre. A o tome je trebalo da raspravljamo. Da li je postojala pretnja da pukne nova brana, da dođe do još većeg izliva otpadnog, odnosno toksičnog materijala? Nismo se sastali, nismo o tome razgovarali. Imali ste preča posla. Na kraju krajeva, sada kada smo počeli raspravu o ovim zakonima da li smo imali izveštaj predsednika odbora, da li smo imali izveštaj potpredsednika odbora? Nismo, gospodine ministre. Zašto nismo? To je pitanje. Da li vidite kakav je odnos?
Reč ima ministar Oliver Dulić, pa Milica Vojić Marković.
Samo oko izveštaja za stanje životne sredine još jedanput da se razumemo. On podrazumeva jedan vremenski period koji se zove 2009. godina, koji nije zbir informacija koje se uzimaju na kraju 2009. godine, nego kao zbir informacija koje se uzimaju tokom 2009. godine. Oko izveštaja za 2010. godinu, sedećemo sledeće godine i ovde u parlamentu. Videćete, kada pričamo o divljim deponijama, da je ta slika značajno bolja, ali vam niko nije obećao niti će ikad obećati da će ta slika biti takva da divljih deponija više neće biti u Srbiji. Ne stvaram ja divlje deponije, siguran sam ni vi. Kada pričate o konkretnim primerima, mogu vam navesti stotine primera koji meni živce jedu. Kada idem po Srbiji i vidim da ljudi i dalje bacaju svašta, ne kada žive u nekim selima udaljenim, pa ne znaju šta će sa svojim otpadom, pa gurnu u neku jarugu, to postoji decenijama i to nikog ne zabrinjava, nego kada se voze auto-putem, kada se pošiša trava, kada vidite koliko je flašica iz kola izbačeno porede auto-puta, koje stoje i za koje svako zna da neće biti razložene u prirodi i za koje svako zna da će neko morati doći tu da počisti, jer je ružna slika Srbije da kada pređete granicu, iz bilo koje zemlje da krenete, da vidite katastrofalnu sliku naše neuredne kulture koja ovde vlada. Zbog toga hoćemo kroz akciju da promenimo sliku Srbije i hoćemo da promenimo tu kulturu i da ukažemo svima - nemojte da bacate kroz prozor kola stvari koje ste pojeli, bacite u neko đubre. To je bila ideja akcije i ona će trajati i dalje. Prave rezultate ćemo videti kada generacija koju danas pokušavamo da obrazujemo i edukujemo o većoj svesti za zaštitu životne sredine poraste. Dok god su ovde generacije koje ne misle o tome, neće tu biti većeg efekta, jer je nemoguće naučiti ljude koji pređu određene godine da treba da se ponašaju drugačije. To je ono što je u stvari naš problem. Ali dobro, idemo korak po korak, ali nemojte da konkretnim primerima dokazujete kako akcija nije uspela. Akcije su generalno uspele i uspevaju. Siguran sam da ne možemo da očistimo sve divlje deponije u Srbiji. Treba nam 10 godina za to. Trebaće nam još 10 godina da se ozbiljno investira u infrastrukturu, da se divlje deponije nikada više u Srbiji ne jave. Prosto, živimo u zemlji koja je 20 godina bila zapuštena u investicijama, u komunalnoj infrastrukturi, u postrojenjima za prečišćavanje voda, u fabrikama vode, u regionalnim deponijama, u svemu tome. Sada prosto živimo sa tim problemom i sve ovo što vidite oko nas su posledice tih problema. Ali, dobro je da se krenulo. Moralo je jednom da se krene i krenulo se sad, i to je dobro.
Replika Milica Vojić Marković.
Gospođo predsedavajuća, meni je žao što nismo pisali pismene sastave na temu ovih predloga izmena i dopuna zakona. Neki ovde su danas dobili visoke ocene. Njih ministar nije grdio. Drago mi je što smo mi iz DSS zaslužili ovu grdnju, zato što, jednostavno, ono što smo napisali i o čemu smo govorili je vrlo životna priča koja je potkrepljena ne nekakvim kvazistručnjacima, gospodine ministre, kako hoćete da kažete, nego od imena i prezimena i funkcija javnih, koji su javno istupili. Nisam htela da zaplašim javnost, nego sam htela da upozorim javnost na to šta radite i kakvu štetu pravite izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Kada govorim o tome, ko su imena i prezimena, kazaću vam da su to ljudi sa Univerziteta u Beogradu. To je Biološki fakultet, potpisali su ga eminentni ljudi, neću da ih dovodimo u neprijatnu situaciju da ih vi sada grdite. Verovatno ste dobili pismo. Univerzitet u Novom Sadu, Departman za biologiju i ekologiju. Nisu to kvazistručnjaci. Čula sam ovde o tome kako divno sarađujemo sa nevladinim organizacijama, a sve u cilju, mi smo im otvorili vrata, odškrinuli ili šta smo već odradili, a sve u cilju da se ne čuje pravo stanje stvari. Kada sam govorila o stvarima, pozvala sam se na 35 ekoloških organizacija u ovoj zemlji, potpisanih imenima i prezimenima, dakle, nevladine organizacije bave se zaštitom prirode. Čitam vam – "Avalum" Vršac, "Cekom" Subotica, Društvo mladih istraživača – Bor, Društvo za zaštitu i proučavanje ptica Vojvodine, Društvo za zaštitu i proučavanje riba – Novi Sad, Društvo za zaštitu životne sredine – Stara planina Pirot, "Ekocentar" – Beograd, "Ekocentar" – Aleksandrovac, "Ekolor" – Krčedin, "Ekogradac" – Valjevo, evo mi smo svesni u Valjevu, "Ekoforum" – Beograd, Ekološki pokret "Ibar", Ekološka kuća kraj Ibra, Ekološki pokret "Bela Breza" iz Kruševca, Ekološko društvo "Dragačevo" – Guča, Ekološko društvo iz Kragujevca, "Endemit" iz Zemuna, "Optimist" iz Gornjeg Milanovca, "Grinbajk" iz Valjeva, Grupa za razvoj ekološke svesti iz Beograda, iz Kraljeva, Novog Sada, Kruševca, Kostolca, Kragujevca, Čačka, Novog Sada, Niša, Subotice, Paraćina. Treba li još da čitam? Njih 35? To su imena i prezimena ljudi koji stoje iza ovog, njihove javne funkcije, oni nisu nepoznati ljudi. Kada sam govorila o članku koji je izašao u novinama, pozvala sam se na novine u kojima je izašao. Nisam ga interpretirala, nisam ga prepričavala. Pročitala sam šta kaže članak i čovek koji je predsednik Skupštine ekološkog pokreta Srbije. Izvinite, to nije bilo šta. Ne može biti bilo ko na takvom mestu.
Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojaković Milanović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nešto više od godinu dana primene šest zakona iz oblasti zaštite životne sredine ukazalo je na određene probleme u njihovoj primeni, nedovoljno razgraničavanje nadležnosti kao i nužnost za dodatnim usklađivanjem sa evropskim zakonodavstvom. Stoga, pristupilo se izmenama i dopunama zakona koje danas razmatramo. Tokom primene Zakona o hemikalijama uočeno je da privredni subjekti imaju probleme sa primenom. Donošenjem podzakonskih propisa otkriveno je da pojedina rešenja nisu dovoljno precizna ili se sami postupci mogu pojednostaviti, te se pristupilo izradi ovih izmena i dopuna. Njima se ne odstupa od rešenja u evropskom zakonodavstvu. Dosledno se sprovodi načelo da troškovi ispitivanja opasnih svojstava hemikalija, kao i druge troškove u vezi sa stavljanjem u promet hemikalija, snose upravo oni koji su ih i stavili u promet. Dopunom članom 6, Agencija za hemikalije, uz saglasnost Vlade propisuje bliže kriterijume, način obračuna, visinu i plaćanje naknade za proveru podataka iz dosijea o hemikalijama i drugih aktivnosti. Takođe, Agencija uz naknadu daje stručne ocene i odgovore na pitanja privrednih subjekata. Izmene daju i mogućnost da strani proizvođač hemikalija sam dostavi agenciji neophodne podatke, imajući u vidu da one mogu biti poslovna ili industrijska tajna. Novina je da je privrednim subjektima omogućeno da izveštaj o bezbednosti, kao i tehnički dosije, agenciji mogu dostaviti na engleskom jeziku, čime se dodatno smanjuju troškovi uštedom na troškovima prevođenja. Takođe je izmenjen i član 34, kojim se obavezuje da snabdevač opasnih hemikalija angažuje savetnika za hemikalije, koji se stara o pravilnom upravljanju istim. Slični su razlozi za donošenje izmena i dopuna Zakona o biocidima, pojašnjenje i pojednostavljenje pojedinih procedura. U osnovni zakon se preuzimaju rešenja iz evropske regulative i uvodi se odobrenje za stavljanje biocidnih proizvoda u promet. Takođe, pozitivna lista aktivnih supstanci se preuzima iz evropskih propisa. Ono što je jako važno, izdavanje akta za stavljanje biocidnog proizvoda u promet, sprovodi se pred nadležnim organom svake države. To je kod nas Agencija za hemikalije. Dopunom člana 11. osnovnog zakona se daje mogućnost agenciji da ne dozvoli stavljanje u promet biocidnog proizvoda koji nije dovoljno efikasan, čime se postiže veća zaštita potrošača. Ovim zakonom se takođe olakšava postupak dobijanja akata za stavljanje u promet biocidnog proizvoda, tako što više uvoznika može zajedno da podnese zahtev za neophodnu dokumentaciju, što bitno skraćuje i pojeftinjuje postupak. Cilj oba ova zakona je dalje unapređenje jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama, odnosno biocidnim proizvodima, osiguranje visokog nivoa zaštite zdravlja ljudi i životne sredine, poboljšanje prometa ovih proizvoda sa zemljama EU, osiguravajuće konkurentnosti i razvoj bezbednijih alternativa. Izmene i dopune Zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini imaju za cilj unapređenje jedinstvenog sistema zaštite od buke, kao i razgraničavanje nadležnosti, pre svega u delu koji se odnosi na izradu strateških karata buke, izradu akcionih planova. Strateške karte buke se obavezno izrađuju za aglomeraciju sa više od 100.000 stanovnika, za glavne puteve sa prosečnim godišnjim tokom saobraćaja većim od tri miliona vozila, za glavne pruge sa protokom većim od 30.000 vozova godišnje i glavne aerodrome. Izradu ovih karata obezbeđuje Agencija za zaštitu životne sredine. Akcione planove za zaštitu od buke u životnoj sredini za drumski, vazdušni, železnički saobraćaj, kao i za područja uz državnu granicu, donosi Vlada. Akcioni plan za aglomeraciju na teritoriji jedinica lokalne samouprave, kao i postrojenja, aktivnosti za koje integrisanu dozvolu izdaje jedinica lokalne samouprave, priprema i donosi upravo ta jedinica lokalne samouprave. Cilj svih mera zaštite je izbeći i sprečiti, smanjiti štetne efekte buke na zdravlje ljudi i popravljanje kvaliteta životne sredine u celini. Izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom donose nekoliko važnih novina kojima se rešavaju očajni problemi u dosadašnjoj primeni. Najpre, preciziraju se nadležnosti Agencije za zaštitu životne sredine u oblasti vođenja baze podataka o otpadu, raspoloživim potrebnim količinama, kao i sekundarnim sirovinama, tim pre što je ona preuzela i poslove Agencije za reciklažu. Takođe, jasnije je definisan i položaj postrojenja za koje se izdaju integrisane dozvole. Takvih je po preliminarnoj listi 182. To su postrojenja za proizvodnju cementa, kreča, stakla, keramičkih proizvoda, klanice, postrojenja za odlaganje i reciklažu životinjskog otpada, za preradu hrane, pulpe iz drveta i papira, kartona, obrada tekstila, kože, ugljenika, elektrografita, proizvodnju i preradu metala, hemijska industrija, proizvodnja energije, postrojenja za proizvodnju azbesta i proizvoda od azbesta i postrojenja za površinsku obradu materijala korišćenjem organskih rastvarača. Svi oni su u obavezi, po različitoj dinamici, da zaključno sa 2014. godinom pribave integrisane dozvole. Izmenama ovog zakona su u obavezi da pribave dozvolu za upravljanje otpadom do sticanja integrisane dozvole. Ono što bih posebno istakla kao izuzetno važno, a što donosi ovaj zakon je preciziranje nadležnosti opštine u oblasti celovitog upravljanja neopasnim i inertnim otpadom, odnosno poveravanja nadležnosti u oblasti upravljanja i izdavanja dozvola za skladištenje, tretman i odlaganje neopasnog i inertnog otpada, ako nastaje na njenoj teritoriji. Ovim rešenjem poštuje se primena načela blizine u upravljanju otpadom, po kojem se otpad tretira ili odlaže što je moguće bliže mestu nastajanja, kako bi se izbegle neželjene posledice po životnu sredinu u toku transporta. Opštini se poverava takođe inspekcijski nadzor nad aktivnostima upravljanja inertnim i neopasnim otpadom, za koje ona izdaje dozvolu. Takođe, propisana je i obaveza dve ili više jedinica lokalne samouprave da zajednički obezbeđuju i sprovode upravljanje otpadom, pod uslovima i na način utvrđen zakonom, strategijom i sporazumom skupština jedinica lokalne samouprave. Novina je da pravno lice ili preduzetnik koji podležu dobijanje dozvole za upravljanje otpadom moraju zaposliti najmanje jedno kvalifikovano lice odgovorno za upravljanje neopasnim i opasnim otpadom. Imajući u vidu da u našoj zemlji postoji tek nekoliko sanitarnih deponija, 180 zvaničnih deponija, smetlišta i više stotina, a verovatno i hiljada divljih smetlišta, da je reciklaža, iako normativno regulisana, još uvek u povoju, da je registrovano 80-ak organizacija sa privatnim kapitalom koji se bave ovim poslovima, moramo shvatiti da smo na početku zadatka koji se zove integrisano upravljanje otpadom. Stalnim unapređenjem zakonodavstva u ovoj oblasti i reorganizacijom postojećih preduzeća, uključivanjem preduzetnika, privatnih i mešovitih preduzeća, povećaće se konkurencija i liberalizovati tržište usluga, a povećaće se i zapošljavanje u ovoj relativnoj novoj oblasti. Izmene i dopune Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu predložene su iz više razloga. Proširenje obima primene zakona, pored planova, programa i osnova na viša planska dokumenta kao što su sektorske strategije. Jasnije su definisane liste planova i programa za koje je obavezna strateška procena uticaja i planova i programa za koje se može zahtevati izrada strateške procene uticaja na životnu sredinu. Procena se obavezno izrađuje za planove i programe i osnove koje se planiraju i realizuju u prostoru, a mogu da dovedu do zagađivanja činilaca životne sredine ili predstavljaju rizik po životnu sredinu i zdravlje ljudi. Strateška procena uticaja izrađuje se za planove i programe u oblasti prostornog planiranja i urbanističkog planiranja, korišćenja zemljišta, poljoprivrede, šumarstva, ribarstva, lovstva, energetike, industrije, saobraćaja, upravljanja otpadom, upravljanja vodama, telekomunikacija, turizma, očuvanja prirodnih staništa flore i faune. Izveštaj o strateškoj proceni uticaj je sastavni deo planske dokumentacije. U skladu sa direktivom EU zahteva se izbegavanje dvostrukog regulisanja strateške procene kada su planovi i programi deo šireg hijerarhijskog okvira, pri čemu se poštuje viši hijerarhijski nivo. Nosilac izrade izveštaja o strateškoj proceni može biti pravno lice ili preduzetnik koji je upisan u odgovarajući registar za obavljanje delatnosti prostornog i urbanističkog planiranja, izrade planskih i drugih razvojnih dokumenata. Javni uvid i rasprava organizuju se u okviru izlaganja plana, a predviđena je i mogućnost obrazovanja stručne komisije radi ocene izveštaja o strateškoj proceni. Nakon jednogodišnje primene Zakona o zaštiti prirode, nametnula se potreba za preciznijim određivanjem pojmova, procedura, ovlašćenja i obaveza subjekata zaštite odnosno između institucija zaštitnih režima i sistema upravljanja i finansiranja zaštićenih područja. Predloženim izmenama preciziraju se pojmovi: ekološka mreža, ekološka mreža "Natura 2000", ekološki značajno područje, kao i zaštitna zona. Zakon ne uvodi promene u sadašnja prava, uslove i način korišćenja prirodnih resursa, osim oblasti ekološki značajnih područja koja se uspostavljaju kao prateća evropske ekološke mreže "Natura 2000", koji Srbija mora u potpunosti utvrditi i organizovati na svojoj teritoriji do pristupa EU. U ekološki značajnim područjima "Natura 2000" uspostavljaju se zabrane i ograničenja za programe, planove, projekte i aktivnosti sa značajnim nepovoljnim uticajem na određena staništa i populacije divljih biljaka i životinja. To se u praksi rešava kroz ocenu prihvatljivosti, čije sprovođenje počinje za dve godine i nakon utvrđivanja granice ekološki značajnih područja. Precizira se sadržina akta u uslovima zaštite prirode koje izdaje Zavod za zaštitu prirode. Postupak izdavanja je dvostepen, čime se postiže pravna sigurnost. Precizira se klasifikacija zaštićenih područja koja su značajna kao staništa za retke vrste ptica i druge migratorne vrste, u skladu sa međunarodnim propisima i direktivama EU. Uvodi se kategorizacija zaštićenih područja, kao i trostepeni režim zaštite, sa precizno utvrđenim aktivnostima koje su zabranjene, odnosno ograničene u zaštićenim područjima. Jasno je definisano upravljanje zaštićenim područjima. Upravljač može biti pravno lice, ali i preduzetnik i fizičko lice. Takođe, može se osnivati javno preduzeće, ustanova ili privredno društvo kome će upravljanje biti povereno kao javni posao. Preciznije se definišu i kriterijumi i maksimalni iznosi naknada po osnovu obavljanja delatnosti korišćenja nekomercionalnih objekata za odmor, motornih vozila i plovila u zaštićenom području. U slučaju učinjene štete, ministarstvo sprovodi kompenzacijske mere na trošak nosioca aktivnosti, ukoliko isti ne otkloni štetne posledice na prirodu. Izuzetno, može se uprkos negativnoj oceni prihvatljivosti za planove, radove i aktivnosti u prirodi, a za koje je utvrđen preovlađujući javni interes, dozvoliti njihova realizacija. Konačno, Predlog zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti proističe iz Zakona iz 1990. godine kojim je do sada bila regulisana ova oblast. Pored ovog zakona, neke meteorološke, hidrološke poslove, nadležnosti i funkcije, koje su u delokrugu Republičkog hidrometeorološkog zavoda, uređuju se i drugim zakonima, a postoji i čitav niz međunarodnih ugovora iz ove oblasti, koje je naša zemlja ratifikovala. Ovaj zakon omogućava da se, uvažavajući međunarodne principe na kojima počiva meteorološka i hidrološka delatnost, na novim osnovama i na celovit način reguliše praćenje, istraživanje vremena, klime i voda, kako u cilju povećanja bezbednosti ljudskih života i zaštite materijalnih dobara od tih istih delovanja meteoroloških i hidroloških elementarnih nepogoda i katastrofa, tako i u cilju racionalnijeg korišćenja povoljnih vremenskih i klimatskih uslova i raspoloživih vodnih resursa, kao i efikasnije zaštite vazduha i voda od zagađenja. Jasno su razgraničeni i poslovi od interesa za Republiku Srbiju od drugih hidroloških i meteoroloških poslova, koje mogu obavljati privredna društva, druga pravna lica ili preduzetnici. Stvoren je kompleksan informacioni sistem koji obezbeđuje potpuno blagovremene informacije o vremenu, klimi, vodi, značajne za zaštitu ljudskih života i materijalnih dobara, bezbednost u saobraćaju, posebno vazdušnom, kao i za brojne delatnosti koje neposredno ili posredno zavise od stanja, vremena, klime i voda. Ovaj informacioni sistem za Republiku Srbiju predstavlja i osnovu monitoringa zagađenja vazduha, voda i pojava koje dovode do degradacije zemljišta, kao i osnovu rane najave akcidentnih radioaktivnih i hemijskih prekograničnih zagađenja atmosfere i voda. Posebno treba naglasiti da će poslove suzbijanja grada i razvoja tehničko-tehnoloških sistema modifikacije vremena za potrebe suzbijanja grada biti regulisano posebnim zakonom, a nadležnost Republičkog hidrometeorološkog zavoda je da tu delatnost obavlja do donošenja tog zakona. Zakon definiše državne mreže meteoroloških i hidroloških staništa i mreže državnih laboratorija, kao i obavezu vođenja registra istih. Zavod ima jasno definisane nadležnosti i podregionalni je centar za klimatske promene za jugoistočnu Evropu. Svi ovi zakoni koji su plod želje da se unapređenjem zakonske regulative što bolje deluje u oblasti zaštite životne sredine, a time poboljša i kvalitet života svih naših građana, te će ove zakona poslanici poslaničke grupe ZES podržati.
Iskorišćeno je 15 minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Živojin Stanković je zamolio za promenu redosleda zbog ranije preuzetih obaveza, pa će govoriti kasnije. Sada ima reč narodni poslanik Srđan Milivojević, a posle njega narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, poštovani građani Srbije, danas kada je upaljeno zeleno svetlo na evropskom semaforu Srbije, mi raspravljamo o nekoliko veoma važnih evropskih zakona koji će taj put Srbije ka EU dodatno ubrzati i učiniti da mi zaista postanemo spremni da prihvatimo izazove i iskušenja koji nas čekaju kada pristupimo EU. Očigledno da, uprkos nastojanjima i žalu dela političkih stranaka, svet i planeta se neumitno kreću u pravcu progresa, Srbija sledi taj put i na tom putu nas čekaju prepreke koje donošenjem ovakvog zakona zajedno moramo savladavati, ne da bismoispunili očekivanja negde nekoga u svetu, već da bismo u Srbiji stvorili uslove, da bismo u Srbiji očuvali one resurse koje nam je dobri Gospod podario, da u Srbiji možemo da očuvamo one resurse koje želimo da ostavimo, pre svega našoj deci. Naravno, takav odgovoran pristup rezultira donošenjem odgovornih zakona. Ja bih pre svega morao da čestitam gospodinu Duliću, jer isto živim u istoj Srbiji u kojoj žive i moje kolege poslanici koji nisu propratili efekte akcije "Očistimo Srbiju". To što smo mi neke od deponija očistili, a veliki broj smo očistili, ne znači da ljudi koji imaju drugačiji pristup zasluzi i očuvanju životne sredine te deponije i danas ne prave. Možda i sada neko istovara prikolicu negde na nekom mestu gde to nije dozvoljeno, ali to ne znači da mi treba da kažemo – pa, čekajte, nećemo se tome suprotstaviti i nećemo probati da očistimo ovu našu lepu zemlju i da sačuvamo resurse koje imamo. Mi danas donosimo nekoliko zakona, a pre svegabih govorio o zakonu koji je veoma važan, znači sa aspekta našeg pristupanja Evropskoj uniji, a to je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom i zakon koji je takođe veoma važan Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Veoma je važno da Srbija donošenjem ovog zakona pristupa projektu "Natura 2000", kojim će pokazati odgovornost da mi definišemo naše ekosisteme, da ih očuvamo i prilagodimo, ne samo da ti ekosistemi budu trenutno održivi, već da budu sačuvani, podvlačim - za generacije koje se još uvek nisu rodile. Mi pokazujemo zaista veliku odgovornost kada je reč o prirodnim resursima. Pokazujemo veliki trud, istrajnost, ogromno nastojanje i napore da uprkos ogromnom setu zakona koje imamo na dnevnom redu, koji nas čekaju, kada je reč pristupanju EU, sve te zakone donesemo u dogovoru sa zainteresovanim pojedincima, nevladinim organizacijama i građanima. Međutim, vrlo često se donošenje zakona, a pogotovo brzina donošenja tih zakona, kritikuje. Tako i danas u ovoj sali. Građani Srbije, ako su pratili prethodna izlaganja, imali ste brojne kritike na račun ovih zakona. S druge strane, niste građani Srbije imali prilike da vidite da je neko seo pa kazao – pa evo ja imam predlog kako taj zakon treba da izgleda, pa evo ja ću da ponudim Skupštini i nema te inicijative koja će kazati u redu ako nismo zadovoljni ovim zakonom, hajde da ja pošto nisam zadovoljan tim zakonom sednem i napišem zakon. Demokratska stranka kada je bila u opoziciji, samo ću podsetiti, pre svega građane ove zemlje, pisala je zakone, davala je zakonske predloge i incijative, čak je i podržavala one zakone za koje je smatrala da su dobri i za koje je imala jasno uverenje da ti zakoni koji se donose zarad dobrobiti ove zemlje. Reč kritika potiče iz grčke reči i koren te reči u prevoda sa grčkog znači suđenje i rasuđivanje. Da bi neko kritikovao, da bi neko kazao da jedan zakon ne valja, on pre svega mora da ima određeno iskustvo na bazi tog zakona, i određena znanja. Najčešće kritika dolazi samo iz željene da se zakon popravi, već dolazi iz želje da se zakon i trud na pisanju zakona omalovaži, obezvredi, da se pokaže da je to jedna jalova delatnost. Mi ne donosimo zakone koji će biti mrtvo slovo na papiru, mi donosimo zakone koji će se primenjivati i usled brzine kojom donosimo zakone često se dešava da određene zakone valja dopuniti, jer u praksi se pokaže da postoje određeni nedostaci. Mi ne izbegavamo odgovornost u tome. Te zakone takođe popravljamo i takav je i Zakon o zaštiti stanovništva od buke. Moram da napomenem da donošenjem ovog zakona, koji smo uradili prošle godine i ovim izmenama bitno ćemo popraviti kvalitet života ljudi u gradovima i velikim urbanim sredinama, jer buka je postala nešto što bitno narušava kvalitet života ljudi u urbanim sredinama. Međutim, ono što moram da napomenem, kada govorimo o zakonima koji ubrzavaju put ka Evropskoj uniji, svakako smo mi ovim iscrpeli svu zakonodavnu aktivnost kada je reč o očuvanju EU. Tek sada ubrzavamo taj tempo i samo ću podsetiti gospodina Dulića kada je on bio predsednik Skupštine, imali smo jedan nesrećan poslovnik o radu, kada nam je bilo onemogućeno da jednim određenim tempom donosimo ove zakone. Kada sam kazao da je nama upaljeno to zeleno svetlo ka evropskom delu, građani Srbije, to svetlo neće unedogled svetleti, naprotiv, ono je već sada upozoravajuće i zahteva mnogo veću brzinu u radu i mnogo ozbiljniji pristup u donošenju zakona, ne samo ove vlasti, već i opozicije i svih onih ljudi koji žele da ova zemlja krene napred. Zato je meni sasvim jasno što je pre par dana predsednik Republike Srbije Boris Tadić čestitao građanima i na čemu je čestitao i nemam tu nikakvih dilema. Znam samo da mogu čestitati svim onim ljudima koji sede u ministarstvima i daju nam zakone na usvajanje, jer takvom aktivnošću i takvim radom mi pokazujemo odgovornost, ne samo prema resursima ove zemlje, već i prema budućnošću ove zemlje. Na kraju, gospodine Duliću, dozvolite da se, ne samo vama zahvalim na akciji "Očistimo Srbiju", već i vašim saradnicima, pogotovo gospodinu Avramovu, koji je uvek na usluzi narodnim poslanicima da i neke tekuće stvari direktno, kada je neophodna telefonska komunikacija, ubrzamo i završimo u onom trenutku prema ljudima kojima je to važno u Srbiji i tog trenutka im bude omogućeno. Dakle, još jednom sve čestitke za donošenje zakona i zakonskih predloga i još jedna zahvalnost gospodinu Avramovu na razumevanju, takođe i vašim ljudima iz Ministarstva na velikom razumevanju da izađu u susret ljudima iz Srbije, pre svega kada je reč o nekim važnim stvarima i tiču se izvoza poljoprivrednih proizvoda.
Iskorišćeno je Sedam minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima Radoslav Milovanović.
Poštovana potpredsednice, članovi predsedništva, uvaženi gospodine ministre, članovi Ministarstva, koleginice poslanici, pred nama je set ekoloških zakona, a u svom izlaganju govoriću o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Koji su ključni razlozi za donošenje ovog zakona i zašto ću glasati za ovaj set zakona? Pre toga, moram da skrenem pažnju na neke stvari koje su se desile u malopređašnjim diskusijama, prosto je neverovatno da se jeftino stiču politički poeni na jednoj ovakvoj temi. Podsetiću da je 2008. godine donet set ekoloških zakona u Hrvatskom saboru, za koji je glasalo od 112 do 135 poslanika, od ukupno 150 koliko ih ima u hrvatskom Saboru. Istovremeno, građani i građanke naše države i te kako su shvatili značaj akcije "Očistimo Srbiju" i samo ću podsetiti da je u toj akciji učestvovalo više od 200.000 ljudi, da su u toj akciji učestvovale škole, javna preduzeća, privatne kompanije, zaposleni u državnoj upravi, nevladine organizacije i građani. Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja proglasilo je opštinu Štrpce za najuspešniju opštinu u toj akciji, jer je čak 15% stanovništva te opštine dalo doprinos ovoj akciji. Zašto je važno baviti se ovom temom? U svim sociološkim studijama, ističe se da zelene površine igraju važnu ulogu u životu pojedinca i pružanju osećaja zadovoljstva. Istraživanja obavljena među stanovnicima velikih gradova pokazuju da 90% ispitanika kao najznačajniji kvalitet navodi neposrednu blizinu zelenih površina. Tokom 12 sati trajanja dnevne svetlosti, lišće prosečno proizvede oko četiri litra kiseonika po kvadratnom metru lisne površine. Čovek prosečno potroši 175 kilograma kiseonika godišnje, što je oko 335 litara na dan. Sada ću se vratiti zakonu o zaštiti prirode. Koji su ključni razlozi za donošenje ovog zakona? Izmenama i dopunama ovog zakona pojednostavljuje se procedura u izradi i donošenju akata zaštite prirode. Lakše se rešavaju konflikti zainteresovanih strana i pitanje obeštećenja. Treća je stvar, jača se odgovornost upravljača zaštićenih područja. Organizuje se sistem ubiranja naknade za korišćenje zaštićenih područja i postiže se uspešnije očuvanje i održivo korišćenje prirodnih vrednosti, širenje svesti u vezi sa zaštite prirode. Koja je analiza efekata ovog zakona? Strateški cilj Republike Srbije u procesu pridruživanja EU jeste usklađivanje domaćih propisa sa propisima EU, kao i obezbeđivanje sistema za primenu donetih zakona. Primena ovog zakona treba da unapredi i poboljša preduslove za održivo korišćenje i zaštitu prirodnih resursa, na način da se uspostavi ravnoteža između aktivnosti i čoveka, sa jedne strane, i očuvanja prirode i njenih vrednosti, sa druge strane. Koji se problem rešava ovim zakonom? Uvodi se ocena prihvatljivosti u skladu sa Direktivom o staništima i Direktivom o pticama, za planove i projekte, obezbeđuje se aktivnije učešće javnosti, obezbeđuje se režim zaštite u zaštićenim područjima, utvrđuju se zajednički elementi utvrđivanja naknade. Koji ciljevi treba da se postignu donošenjem ovog zakona? Prvo, preciziraju se uslovi zaštite prirode, postiže se pravna sigurnost svih učesnika u postupku, stvaraju se uslovi za plansko i racionalno korišćenje prirodnih resursa, postavljaju se precizna ograničenja koja dovode do očuvanja ravnoteže u prirodi. Izmenama i dopunama ovog zakona ne stvaraju se dodatne novčane obaveze za građane i obezbeđuje se pravična naknada pričinjene štete. Privredni subjekti dobijaju razuman rok od dve do tri godine za izradu studija i vođenja postupaka procene uticaja na životnu sredinu. Koji su pozitivni efekti donošenja zakona? Postiže se dugoročno očuvanje prirodnih ekosistema i prirodne ravnoteže, što predstavlja opšti interes za Republiku Srbiju. Za sprovođenje ovog zakona, što je najvažnije, nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Na ovaj set ekoloških zakona podneo sam tri amandmana koja preciznije određuju pojedine članove zakona i ja se nadam da će oni biti prihvaćeni. Smatram da iz svega navedenog treba podržati i ove izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode, kao i sve ostale zakone iz ove vrlo važne oblasti.
Iskorišćeno je pet minuta vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Milica Vojić Marković, pravo na repliku.
Jedina sam govorila u negativnom kontekstu, pa sam se prepoznala, kolega, pošto malo intelektualno mogu da pripazim na to šta se dešava u sali. Dakle, moram da pitam predsedavajuću da li je moguće da smo još uvek, izašla sam na jedan trenutak napolje, pa nisam sigurna da smo još uvek u načelnoj raspravi o setu od sedam zakona? Podsetiću, Zakon o biocidima, Izmene i dopune Zakona o hemikalijama, Zakon o upravljanju otpadom, procena uticaja na životnu sredinu, Zakon o zaštiti od buke u životnoj sredini, Zakon o zaštiti prirode i Zakon o meteorološkim i hidrometeorološkim delatnostima. Zbunjena sam zato što se priča o svemu, samo ne o zakonima koji su na dnevnom redu. Moram da podsetim uvaženog kolegu Milovanovića, koji očigledno nije obavešten, da se 2009. godine taj redak slučaj, koji se dogodio u hrvatskom parlamentu kada su opozicija i pozicija glasale za zakone o zaštiti prirode, dogodio i u našem parlamentu. Verovatno nije bio prisutan i olako sada kritikuje. Ova poslanička grupa sada kritikuje vrlo ciljano zato što ima šta da kritikuje i zato što ima toliko loših stvari o kojima moramo da govorimo javno i otvoreno i vrlo precizno ih navodim. Nadam se da niste preskočili taj deo gde vrlo precizno navodim šta to kritikujem. Mi smo glasali za te zakone. Dakle, nismo sticali jeftine i skupe političke poene. Ovo što sada govorim, iza mene stoje vrlo eminentna imena ljudi od nauke, ljudi iz nevladinih organizacija koji su se i te kako bavili ovom tematikom mnogo godina i nisu neiskusni u toj oblasti, a bogami i neki koji su pisali zakone. Izvinjavam se, verovatno sam preterala.
Narodni poslanik Radoslav Milovanović, pravo na repliku.
Meni je zaista žao što ste se vi prepoznali u ovome, ali ja sam uopšte govorio o raspravi o ovakvim zakonima gde je potrebna jedna usaglašenost i gde se to radi u drugim parlamentima. Mi na skupštinskim odborima imamo ovakve teme i ono što je mene isprovociralo, zašto sam to spomenuo, to je kritika akcije "Očistimo Srbiju", u kojoj sam i učestvovao kao i mnogi moji zemljaci iz grada odakle dolazim, koja je bila vrlo uspešna i efekti te akcije se i dan-danas vide u opštini Kučevo odakle dolazim.
Pravo na repliku, narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Kolega, ne idem vašim putem, svaki dan se vraćam Ibarskom magistralom iz Beograda u Valjevo, pa efekti te akcije nisu vidljivi u tom delu gde prolazim. Takođe sam učestvovala u mnogim akcijama "Očistimo Srbiju" od perioda kada sam bila u osnovnoj školi, pa do danas i verovatno ću to i dalje raditi, bez obzira ko stoji iza te akcije. Izgleda da je dobro da vas preusmerim, pa da prođete malo Ibarskom magistralom.
Na osnovu člana 87. i člana 90. stav 2. određujem pauzu u trajanju od nešto više od jednog sata. Dakle, prepodnevni rad završavamo sada i nastavljamo popodne u 15.00 časova, a radićemo i posle 18.00 časova. [[Posle pauze – 15.00.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona od 4. do 10. tačke dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, a posle njega narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Iskoristio bih ovu priliku da čestitam Svetu Petku svim porodicama koje danas slave krsnu slavu. Takođe, čestitao bih i stranačku slavu mojim kolegama, članovima i simpatizerima SNS, uz želje za dobro zdravlje, svu sreću i napredak. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin ministar, pretpostavljam da će brzo stići, upravljanje otpadom je jedna veoma atraktivna disciplina koja je u Srbiji eksploatisana i u nauci i u medijima i na tržištu. Činjenica je da se u Srbiji nije ozbiljno upravljalo otpadom, pa zbog toga na tom polju zaostajemo za razvijenim evropskim i svetskim zemljama i državama nekih 50-ak godina. Naša dugogodišnja praksa je bila da se otpad samo odnese iz vidokruga građana i baci na neku skoru divlju deponiju, koja je malo ili najčešće ni malo kontrolisana. Broj divljih deponija, u zavisnosti od izvora, kreće se od 2400 do 4400, po istraživanjima nadležnih inspekcija, što je za državu veličine Srbije veoma veliki broj. Umesto Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom, o kojem danas, između ostalog, govorimo, više bih voleo da raspravljamo o dokumentu koji bi definisao ritam i rokove izgradnje sistema regionalnih deponija. Sanitarne deponije postoje u Leskovcu, Kikindi, Lapovu i Pančevu, grade se u Užicu, Pirotu i Sremskoj Mitrovici. Međutim, šta je sa drugim opštinama i gradovima, kada će doći vreme za nas? U Vrnjačkoj Banji, turističkom mestu prve kategorije, dnevno se prikupi između 25 i 30 tona otpada, što je ekvivalent negde između 60 i 70 kubika raznog smeća koje se deponuje u depresije nastale iskorišćavanjem, odnosno eksploatacijom šljunka pored korita Zapadne Morave. Otpad se deponuje bez ikakvog predtretmana, bez ikakve folije, bez biotrnova, iako postoji rešenje republičkog ekološkog inspektora staro nekoliko godina, kojim se zabranjuje odlaganje smeća na taj način i na toj lokaciji. Kao dugogodišnji tehnički direktor JKP "Beli izvor" iz Vrnjačke Banje, svestan sam svih opasnosti ovog problema i nemojte misliti da teret nerešenog pitanja upravljanja otpadom u Vrnjačkoj Banji želim da prebacim na trenutnu administraciju koja vodi Vrnjačku Banju. Problem neadekvatnog deponovanja smeća dug je bar 20 godina i nadživeo je mnoge administracije koje su se menjale na čelu Vrnjačke Banje. Samo pokušavam da animiram gospodina Dulića, kao resornog ministra, da nam pomogne, jer budžet opštine Vrnjačka Banja, koji je na nivou od 400 miliona dinara godišnje, takvu investiciju ne može da iznese. Iako nije predmet ovog seta predloga zakona, Vrnjačka Banja ima problem i sa otpadnim kanalizacionim vodama, koje se bez ikakvog predtretmana ili taloženja izlivaju direktno u Zapadnu Moravu, iako samo par kilometara nizvodno naše komšije iz Trstenikakoriste tu istu vodu kao pijaću. Pisac ovog predloga zakona u članu 4. je predvideo da se dve ili više jedinica lokalne samouprave dogovore i zajednički obezbede i sprovode upravljanje otpadom. U suprotnom, na predlog Ministarstva, odnosno nadležnog organa AP, to će učiniti Vlada Republike Srbije. Međutim, ono što niste predvideli, to je otpor građana. Sindrom koji se zove – ništa u mom dvorištu, ne postoji samo u Srbiji, nismo ga samo mi izmislili, već postoji i na zapadu, gde je ekološka svest na znatno višem nivou. U svesti naših građana je da se treba rešiti otpada, ali ne u svom dvorištu, već negde u komšiluku, verovatno. Taj otpor je sasvim normalan, tako je svuda u svetu. Ono što u ovom predlogu zakona nisam prepoznao, a to je potreba da se građanima, koji žive u delovima gde su deponije, pomogne da dobiju neku drugu infrastrukturu, ali i potreba da se izvrši edukacija kojom bi se otklonio opravdani strah. Kao primer ponovo navodim moj kraj, relaciju između opština Vrnjačka Banja i Trstenik, gde lokalne samouprave pokušavaju već 15-ak godina da se dogovore o zajedničkoj deponiji. Međutim, ne uspevamo, jer meštani Trstenika ne žele smeće iz Vrnjačke Banje na svojoj teritoriji. Razumem ih i plašim se da bi strogim sprovođenjem ovog zakona, naročito stava 2. člana 4. bili suočeni sa serijom blokada ili nekim drugim izlivima nezadovoljstva. Ako bi se taj problem čak i rešio strogom primenom zakona ili dogovorom, što je, verujem, cilj svih nas, dolazimo do drugog problema, a to je stanje voznog parka komunalnih preduzeća. Specijalna vozila autosmećara su u proseku, u Srbiji, stara u proseku 12 i 15 godina i siguran sam da ne bi mogli da izdrže dnevni transport smeća na destinacijama koja su 30-40 kilometara duže nego što je to sada. Novi autosmećar košta oko 100 hiljada evra, transfer stanice za pretovar smeća nisu jeftine, a lokalne samouprave su sve siromašnije. Plašim se da ćemo se suočiti sa problemom da, iako se izgradi regionalna deponija, veliki broj javnih preduzeća neće moći da preveze prikupljeni otpad. Sistem regionalnih deponija je definitivno nešto što nam je potrebno i to je osnov upravljanja otpadom. Ako gledamo ka Evropi, a treba da gledamo, to pitanje je apsolutno prevaziđeno. Zemlje EU su već na stepenu razvoja koji im omogućuje da smanjuju broj deponija. Dakle, ono što mislim, jeste da treba intenzivno da radimo na tome, i to ne samo deklarativno, već i praktično, da kroz kompostilišta, odnosno tretiranje biorazgradivog otpada, reciklažu, insineraciju, smanjujemo količinu otpada koji završava na deponijama. Ove tehnologije nisu jeftine, insineracija otpada košta 100 evra po toni, tretman plazma tehnologijom košta oko 80 evra po toni, a iznošenje smeća u Srbiji košta 30 evra po domaćinstvu godišnje, to je neki prosek koji se razlikuje od opštine do opštine. Zbog toga je neophodno da se u rešavanju ovog problema država snažnije uključi. Iako potičem iz jednog takvog javnog komunalnog preduzeća, moram da priznam da veliki generator tog problema leži baš u tim javnim preduzećima. Problem u prezaposlenosti i u velikom uticaju politike na rad tih javnih preduzeća. Problem je i u stručnosti, jer nisu postojale visokoškolske ustanove koje su obrazovale kadrove iz ove oblasti. Politika, nažalost, igra presudnu ulogu u izboru tih kadrova, pa se otpadom bave ljudi koji su završili biologiju, filologiju, filozofiju, bilo šta drugo. Menadžeri komunalnih preduzeća najčešće misle da je vrhunac i kraj posla očišćena ulica ili ispražnjen kontejner. Međutim, tada posao tek nastaje. Ne vrši se optimizacija ruta, kojom bi se smanjila potrošnja goriva i ubrzao rad. Zbog finansijske situacije ne kupuju se dobri kamioni koji odgovaraju tipu naselja, već se kupuju i biraju što jeftiniji kamioni. Upravljanje otpadom je krupan biznis, tržište otpada u SAD je vredno nekih 60 milijardi dolara, zaista nemam preciznu informaciju ni procenu kolika vrednost tržišta otpada u Srbiji. Ali, ono što ovaj zakon nije definisao i ne rešava, jeste dilema - da li taj posao treba da bude državno pitanje, pitanje lokalne samouprave ili privatnika. Na kraju, ono što moram i da pohvalim je da ste u članu 6. predvideli da kvalifikovano lice odgovorno za stručni rad za upravljanje neopasnim otpadom je lice koje nije kažnjavano za bilo koje krivično delo. To je napredak u odnosu na zakonsko rešenje kojim je predviđeno da komunalni policajac može biti pravosnažno osuđivano lice na kaznu zatvora do tri godine zatvora. Tako da je ovo definitivno kvalitetan pomak. Zbog takvih gafova koji nažalost imaju težinu zakona imamo probleme prilikom izbora komunalnih policajaca recimo grada Kraljeva. Pozdravljam što ste prihvatili neke zamerke SNS i takvu grešku niste napravili ponovo u ovom predlogu zakona.
Iskorišćeno je devet minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, posle njega narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospodo iz Ministarstva, ministra nema, evo počinjemo, želimo da ministar prisustvuje i da ga, ako je tu u blizini, pozovete i da krenemo sa raspravom. Osnovni zakoni koje ste predložili, tih osam zakona vezanih za zaštitu životne sredine, mi kao republički poslanici ne možemo da u ovom trenutku do detalja izdefinišemo, odnosno da obrazložimo onako kako bi trebalo, zbog vremena, zbog svih okolnosti u kojima učestvujemo i mi i vi. U jednom kratkom preletu prokomentarisaću par zakona iz našeg ugla, kako mi to vidimo i šta predlažemo konkretno da se uradi u vezi sa ovim čitavim setom koji ste pre tačno 18 meseci ovde predložili, odnosno koje smo mi kao republički poslanici ovde napadali, želeli da poboljšamo sve te aktivnosti koje su vezane za zaštitu životne sredine, ali nismo uspeli iz raznoraznih razloga i vi se sada ponovo vraćate na tu istu tematiku, odnosno želite da popravite određene članove tih zakona koje smatrate da treba da popravite. Osnovni razlozi za promenu ovog Zakona o hemikalijama proizišli su iz poteškoća u njegovoj primeni. Predlagač kaže da izmene i dopune suštinski ne menjaju zakon. Ima nekih terminoloških usklađivanja i na primer obavezno angažovanje savetnika. To su ad hok primedbe povodom ovog zakona o hemikalijama. Ima još i tehničkih komentara vezano za engleski jezik, gde mi smatramo da je srpski jezik ustavna tekovina i tako treba tretirati ove zakone. Naša primedba je u vezi sa stručnim pitanjima, koja imaju za cilj i stručnu nadoknadu. To je u stvari rojenje nadležnosti vezano za ovaj zakon. Biocidni proizvod jeste aktivna supstanca ili smeša koja sadrži jednu ili više aktivnih supstanci, pripremljena u obliku u kome se snabdevaju korisnici, a čija je namena da hemijski ili biološki uništi, učini bezopasnim, spreči delovanje ili kontroliše nepoželjne organizme. Ovaj deo sam prokomentarisao zbog šire javnosti da ljudi znaju šta je to biocidni proizvod, odnosno čime se bave ovi biocidni proizvodi, čime se bavi ovaj zakon. Ovaj zakon je usvojen prošle 2009. godine, a danas je ponovo pred nama u parlamentu. Mi smo vam i tada govorili, pisali amandmane i vi ništa, samo vrtite glavom i idete dalje. Rekli smo vam našim amandmanima, ako to može da se popravi, nikog vi iz opozicije ne slušate. Znamo da ste vi sami sebi dovoljni i da smo vam mi samo kao enterijer u toj vašoj demokratiji. U suštini nije tako kao što vidite, posle 18 meseci vršite ispravke, ne samo ovoga Zakona o biocidnim proizvodima, nego čitavog današnjeg seta. Biocidni proizvodi više ne smeju da se reklamiraju po ovom novom Predlogu izmena i dopuna, već ste našli pravi izraz, a to je da se oglašavaju, član 1. Idemo dalje, za davanje stručnih ocena mora da se plati naknada. Kome?E sada se pojavljuje EU, koja daje odobrenje za stavljanje u promet tih biocidnih proizvoda. Kada to rešite sada je na nama kupcima da taj proizvod kupimo, ako imamo čime da ga kupimo, da ga ne kupujemo kao što vi činite sa MMF-om po sistemu – dođem ti. Kad, kako i koliko - to još niko ne zna osim Đelića i Dinkića. Naravno da bi i agencija nešto radila vi joj poveravate poverljive podatke, a znate i sami da više u svetu nema tih poverljivosti, sve se zna odmah. To ste predvideli članom 5. ovog zakona. Sada ide sistem dodvoravanja. To je jezik. Može i na srpskom ili evropskom, a engleski je obavezan. Ima tih proizvoda koji nisu baš efikasni, jer uništavaju životnu sredinu onako kako su to činili Amerikanci i EU kada sunas bombardovali. Sada se Agencija polako raščlanjava i stvara novu vrednost, a to je zastupnik čiji rad košta i koji mora da bude visokostručan za tu oblast. Sada u Evropskoj uniji mora da se prevede zakon i overi na srpski jezik, član 10. Kada sve to organizujete nema više količine biocidnih proizvoda, već se ta količina pretapa u ukupan promet biocidnog proizvoda koji je ostvario u prethodnoj godini. Ali ko, ko je to ostvario? Članom 12. komentarišete ko će davati stručno mišljenje i analizu o svojstvima i nameni određenih biocidnih proizvoda. Članom 13. predviđate da se plaća naknada, reklamiranja više nema, sada je na snazi oglašavanje. Članom 16. regulišete reč – zarada i ona sada postaje promet, i to ukupan promet biocidnih proizvoda. Član 17. u stavu 3. starog člana 44. reč "ekotoksikogolije" zamenjuje se rečju "ekotoksikologije", znači isto, ništa se ne menja. Razlozi zbog čega ste predložili izmene i dopune su izrada podzakonskih propisa i akata. Prilikom izrade ovog zakona konsultovali ste švedske stručnjake koji su iz ove oblasti za vas pod "A", a naše konsultante i stručnjake smatrate pod "G", a mi predlažemo da konsultujete i rusku struku i nauku iz ove oblasti. U vezi sa ovim biocidnim proizvodima, zalažemo se, na primer, da se šumovitost Srbije poveća. Tim zakonom je trebalo da ugradite i određene elemente u taj zakon, koji bi mogli da podstiču, a u vezi je sa svim za biocidne proizvode. Na primer, naselje od pet hiljada stanovnika biće dezinfikovano ako se u njemu nađe jedan hektar kleke. Poruka je - podižite šume. Borova šuma u jednom santimetru kubnom vazduha ima 200 puta manje štetnih mikroorganizama nego jedan kubni santimetar ovde u Beogradu. Naši preci su u prirodi i iz prirode koristili biocidne proizvode, na primer, operaciona sala u Drugom svetskom ratu je bila u hrastovoj šumi na otvorenom, zbog tanina koji ima ta svojstva da sprečava širenje negativnih organizama. Ovo sam sve u komentaru dao da bi šira javnost i ljudi znali šta su to biocidni proizvodi i u kom smislu oni treba da funkcionišu. Zakon o upravljanju otpadom. I u ovom zakonu ste uočili određene probleme, pa predlažete da pojednostavite ovaj zakon kako bi sve ovo što je u vezi sa otpadom moglo da se reši u grejs periodu do 2015. godine. Znamo iz izveštaja o zaštiti životne sredine da u Srbiji ima preko 4.000 smetišta i da taj problem treba rešiti što pre. Da li ćete ovim promenama već jednom konačno zaustaviti političke ekskurzije koje obilaze Evropu i koje imaju za cilj da evropsko upravljanje otpadom prenesu na našu teritoriju. Od toga nema ništa. Predlažem da ministar sa svojom ekipom obiđe i napravi urgentnu analizu, a posebno za smetišta i odlagališta koja se nalaze u zaštićenim delovima prirode, kao što su nacionalni parkovi i prirodni rezervati i da njima da prioritet, ako je to vezano za operativnost ovog zakona. Opasni otpad mora i stručno i na državnom nivou da se odlaže, da ne bi došao u ruke raznoraznih finansijskih mešetara, koji će trgovinom omogućiti da se ovaj otpad odlaže i na prostorima gde to ni po koju cenu ne može da se odlaže. Možda je ovo samo opasna igra sa opasnim otpadom, a može da bude i gore od toga. Zakon o zaštiti prirode. On je kruna ovog seta i taj zakon o zaštiti prirode ima veliku poruku, odnosno mi iz SRS se plašimo da ćete vi prilikom usvajanja ovog zakona napraviti veliku štetu građanima, a posebno zaštićenim delovima prirode. Nacrt predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode donelo je Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja bez bilo kakvih konsultacija sa strukom. Ovo potvrđujemo dopisom koji nam je uputila grupa naučnika i visokokotiranih ljudi iz Srbije, koji apeluju na Ministarstvo da se ovaj zakon i član 35. i član 57. važećeg Zakona, odnosno čl. 13. i 28. Predloga zakona, redefinišu u korist zaštićenih delova prirode. Da je rađeno pod velom - neće oni to sve primetiti, zakon je postavljen na sajt u avgustu 2010. godine kada su svi koji su mogli da komentarišu bili na godišnjim odmorima. Nacrt predloga zakona usvaja Vlada 28.9.2010. godine i taj predlog izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode se dramatično razlikuje od verzije koja je data javnosti na uvid na sajtu Ministarstva. Zašto se tako ponašate? Ko će da vam veruje i ako je istina, kad bude bila istina? Predlog izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode donosi mnogo prostora za uništavanje prirode u zaštićenim prostorima. Kome to ide u prilog? Znamo da niste sposobni, ni kadri da kadrovski i ekonomski propratite oblast zaštite životne sredine. Ona iziskuje mukotrpan rad i velike pare. Evropska unija od nas zahteva da zaštitimo 12% teritorije. U Srbiji je samo 6% zaštićeno. Možda nekako uspemo još 1% ili 2% da zaštitimo, praktično smo uništili ili bar značajno narušili predele u toj meri da više nemamo šta da zaštitimo. Od već postojećih zaštićenih prostora pod trećim režimom zaštite nalazi se preko 80% površine, pod drugim nešto preko 15%, dok je pod prvim režimom zaštite jedva malo više od 2%. Ako novi zakon stupi na snagu, samo će ta 2% ostati zaštićena, sve ostalo će biti naselja i fabrike, ski-centri i staze, jezera za veštački sneg, ko zna šta. Kada se 2% površine zaštićenih prostora prenesu na teritoriju Srbije dolazi se do 0,01% teritorije. Februara 2009. godine smo na ovaj Zakon o zaštiti prirode podneli 21 amandman. I ove godine smo na ovaj zakon podneli više amandmana kojima želimo da zaustavimo eroziju i uništavanje životne sredine. Niste prihvatili u prošlim predlozima naše amandmane, a danas vam oni predstavljaju osnovni razlog za ''izmene i dopune'' ovog zakona. Kome su potrebne izmene i dopune? Razlog znate vi, a mi smo sigurni da to činite zbog velikih želja za prostorom koji je tretiran ovim zakonom, a koji čini buduće tržište građevinskoj operativi. Beograd je zauzeo prostor više od 80 hiljada hektara i on se širi, a vi prostora nemate. Ovih dana ste i ovde u srcu Beograda obezbedili kompletnu dokumentaciju po hitnom postupku da izgradite jedan mali grad od četiri hiljade i više stanovnika. To nam ukazuje da ćete ovim zakonom, kad vam bude bila potrebna bilo koja površina u zaštićenom prostoru, upotrebiti Vladu i Ministarstvo i time obezbediti pravno valjanu sigurnost za vaše ideje i ciljeve. ''Natura 2000'' je okosnica ovih promena. Ko je ta ''Natura 2000'' i šta ona predstavlja za naš narod? Ništa i niko, ali za vas je to nešto i neko. Zašto u zakonu niste projektovali jedan član ovog predloga da tražite štetu koja nam je učinjena i od koje će generacije da pate, a to je bombardovanje. Između ostalih i zaštićenih prostora, ta šteta je vredna dve stotine milijardi evra i ta vrednost treba da se naplati u nekom budućem vremenu od tih koji se predstavljaju kao ''Natura 2000'' i EU. Neprihvatljivo je i dugoročno veoma štetno da ovaj mali, a vredan deo površine država sada uništi za potrebe neodrživog ekonomskog razvoja ili drugih trenutnih parcijalnih interesa, omogućavanjem brojnih po prirodu izuzetno ugrožavajućih i neuskladivih aktivnosti koje dovode do narušavanja i nepovratne izmene zaštićenih prirodnih dobara, prostora od neprocenjivog ekološkog, estetskog, naučnog, kulturnog i obrazovnog značaja. Ova predložena rešenja odstupaju od opštih ciljeva postojećeg zakona i još više od međunarodno prihvaćenih standarda i dobre prakse u ovoj oblasti. Najviše padaju u oči čl. 35. i 57. važećeg zakona, odnosno članovi 13. i 28. Predloga zakona nisu u skladu sa suštinskom namenom zaštićenih područja u sistemu zaštite prirode. U jednim dnevnim novinama osvanuli su napisi "Srpski nacionalni parkovi idealni za odlaganje nuklearnog otpada". Ekolozi Srbije se oglasili i kažu da država i ministarstvo na mala vrata uvode da od Fruške Gore naprave najveću deponiju nuklearnog otpada u Evropi. Ta uznemirenost je potom stala, nisu se ekolozi više oglašavali. Zašto? Predložene izmene zakona su korak nazad, umesto da se otklone operativne manjkavosti, nudite nešto što dodatno komplikuje usaglašavanje novih pozitivnih rešenja i zatečenog stanja. Politički laici, nestručni kadrovi od lokalnog nivoa pa do ministarstava, to ste govorili sami u više navrata, sebe smatraju znalcima iz ove oblasti, ali u suštini to nije tako. Režim zaštite prvog stepena u zaštićenim prirodnim dobrima u Zakonu o zaštiti prirode podrazumevao je strogu zaštitu, dok predlog dozvoljava neke od turističkih aktivnosti, potpuno neprihvatljivih u zonama stroge zaštite. Imate primere da se u tim zaštićenim prostorima netaknute prirode, kada bilo ko iz vladajuće koalicije smisli ili osmisli neku nebulozu, on odmah ide tamo da gradi. Šta će da grade, to oni sami znaju, a znaju to i građani Srbije. Režim zaštite trećeg stepena u Zakonu o zaštiti prirode podrazumevao je aktivnosti aktivne zaštite i mogućnost održivog korišćenja, dok je u članu 13. Predloga "ograničeno", nije zabranjeno, sprovođenje velikog broja sasvim neodrživih aktivnosti koje potpuno devastiraju zaštićena prirodna dobra i time sistem zaštite prirode u Srbiji pod parolom održivog razvoja. Režim zaštite, na način kako su propisani u članu 13. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, grubo odudara od temeljnih odrednica samog zakona čl. 1. i 2.Pomenute aktivnosti u neskladu su sa principima i odredbama međunarodne konvencije koju je Republika Srbija ratifikovala: Konvencija o biološkoj raznovrsnosti, Zakon o potvrđivanju Konvencije o biološkoj raznovrsnosti, Konvencije o očuvanju migratornih vrsta, Konvencija o očuvanju divlje flore i faune i prirodnih staništa itd. Predlog zakona o zaštiti prirode u potpunosti poništava napore i rezultate postignute u mukotrpnom procesu zaštite nacionalne prirodne baštine i prekida kontinuitet u periodu povoljnih zakonskih rešenja iz ove oblasti koji datiraju iz 90-ih godina, član 49. Zakona o zaštiti životne sredine. Ovim zakonom ministar predlaže da se modifikuje taksa, odnosno ulazak u zaštićen prostor i da to bude jedinstveno na čitavoj teritoriji Srbije. To nije loša ideja kad znamo da su svi zaštićeni prostori u Srbiji u vrlo teškom ekonomskom stanju. Smatrali smo da će ovim zakonom biti regulisano i finansiranje zaštićenih delova Srbije i prostora i time bi se okončala vekovna muka sa funkcionisanjem i delovanjem na ovim prostorima. Konkretno, nacionalni parkovi u Srbiji moraju biti finansirani iz budžeta Srbije, sa dugoročnim planovima i programima, da nivo finansiranja dosegne sve planirane aktivnosti na tim prostorima. Nemojte da vam se stalno pričinjava da je jedan ili dva posto od ukupnog realizovanog prihoda sa zaštićenog prostora dovoljno da bi taj prostor funkcionisao. Obezbedite novac i uložite zbog budućih generacija koje će verovatno bolje od vas voditi računa o ovim zaštićenim prostorima. Imao sam toliko da kažem, ali ima mnogo toga da se komentariše u vezi sa ovim zakonima. Mi smo na Odboru za zaštitu životne sredine želeli da pokušamo da skrenemo pažnju i ministru i Ministarstvu na sve ove primedbe koje su mogle do današnjeg dana da se ugrade u taj amandmanski deo, odnosno da se putem nekih amandmana popravi nešto, ne može sve, ali nismo uspeli da uspostavimo na tom odboru kontakt sa ministrom. Bilo nam je žao. Ima mnogo otvorenih pitanja na koja ćemo mi kao republički poslanici tražiti odgovore od ministra, a sada u ovom trenutku nemamo ni vremena. To su mnoga otvorena pitanja u vezi sa ovim setom zakona koji je danas na dnevnom redu i u vezi sa drugim pitanjima, koja će možda neko spomenuti danas onako samo letimice, koja su otvorena, a u vezi su sa ovim ministarstvom i u vezi sa zaštitom životne sredine. Kada je bio budžet, mi smo i u budžetu predlagali da se u vezi sa zaštitom životne sredine poveća budžet taj i da se poveća budžet za poljoprivredu, kako bi ova sfera zaštite životne sredine i poljoprivreda mogle da funkcionišu onako kako predviđa priroda, odnosno da taj prirodni ciklus ne poremetimo nekom voljom pojedinca ili grupe pojedinaca.
Iskorišćen je 21 minut i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Đorđe Milićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, godinu i po dana posle usvajanja sistemskih zakona kojima se uređuje oblast zaštite životne sredine i održivog razvoja, mi smo pred nečim što smo i tada predvideli da će se desiti, što ne smatram manjkavošću, jer naravno u hodu treba popravljati sve ono gde smo otkrili da postoje nesavršenstva. Dakle, mi smo pred izmenama i dopunama većine od onih zakona koje smo tada usvojili. Ono što moram da istaknem kao pozitivno jeste da pre svega moja poslanička grupa je tada vrlo aktivno učestvovala amandmanima u kreiranju tih zakona i uz veliko razumevanje ministra, veliki broj amandmana naše poslaničke grupe je usvojen. Ono što je za nas kompliment u ovom trenutku, nijedan od članova zakona na koje smo tada podneli amandmane i koji su izmenjeni našim amandmanima nije sada u procesu izmena i dopuna, što shvatam kao vrlo odgovoran i vrlo dalekovid pristup naše poslaničke grupe i ozbiljan doprinos ovim zakonskim rešenjima. Ovo je jedna od najmlađih oblasti koja je uređena zakonima i, slušajući ministra, njegovo obrazloženje zašto se pristupilo izmenama i dopunama, to sam sve prihvatila sa krajnjim poštovanjem, mada sam čula da je rekao da se zbog nepreciznosti i nejasnoća, neujednačenosti, dopune praznina, posebno onog kod integralnih dozvola, proširivanja ovlašćenja i ostalih manjkavosti u dosadašnjim rešenjima zakona, odnosno svim onim manjkavostima koje su se pokazale u praksi kao smetnja u sprovođenju zakona, pristupilo se izmenama i dopunama ovih šest zakona i donošenjem novog zakona koji do sada nije bio u ovom obliku usvojen u ovom parlamentu, Predlog zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti u Srbiji. Dakle, imamo pred sobom šest zakona, odnosno predloga izmena i dopuna zakona iz oblasti zaštite životne sredine i održivog razvoja. Prvi među njima je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama, u kom zaista nismo videli da postoji nekih ozbiljnih intervencija, osim onih koje se najviše odnose na terminološke izmene, pa se reklamiranje, koja jeste strana reč, zamenjuje rečju oglašavanje. Suštinu i sadržaj tog pojma ne bih komentarisala, to će verovatno praksa posle da pokaže. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o biocidnim proizvodima je pokazao da je proizveo dosta problema, pogotovo kod privrednih subjekata i sada se pristupa izmenama i dopunama koje bi trebalo da olakšaju njegovu primenu u životu, odnosno da svi ti zakoni imaju smisla, samo ako oni zaista zažive u praksi i ako zaista mogu da se primenjuju, što jeste bio cilj donošenja zakona u ovom visokom domu. Zakon o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu je zakon koji se usklađuje sa evropskim propisima i standardima. Kod svih ovih zakona smo morali da saznamo da se oni sada usklađuju sa evropskim propisima i standardima. Zaista smo bili uvereni da smo ih prošle godine uskladili sa tim standardima i da je sve to prilagođeno sa onim što je od nas zahtevano, no sada su to neki novi momenti, o čemu smo naknadno obavešteni. Zakon o zaštiti od buke, vrlo kratke izmene i dopune, vrlo jasne, čak i veoma potrebne i Zakon o zaštiti prirode, gde smatramo da treba svakako da se spreče neke nedopustive aktivnosti i da se povede više računa, da se obrati više pažnje na amandmane koje su podneli kolege iz različitih poslaničkih grupa, koliko znam i iz pozicije i iz opozicije, na neka rešenja, jer zaista taj zakon treba da da odgovor na ono kako ćemo zaštiti ono malo dobara za ovako malu zemlju, to je veliko bogatstvo, od daljeg devastiranja, od daljeg ugrožavanja. Zakon o upravljanju otpadom, izmene i dopune su vrlo obimne. Ova dva zakona, Zakon o zaštiti prirode i Zakon o upravljanju otpadom, izmene i dopune su veće nego što su svojevremeno bila zakonska rešenja i sva ova obrazloženja su mnogo veća nego što su izmene i dopune. Kod ovog zakona o upravljanju otpadom bih rekla, s obzirom na to da je naša svest nešto što se najsporije menja, da mi sa tim imamo poprilično velik problem i da sve zemlje imaju taj problem sa kojim se suočavaju što se tehnologija više razvija. To je problem sa odlaganjem otpada svake vrste, sve veći, što više imamo, to bi se moglo reći običnim narodnim jezikom, više i bacamo, tako da imamo i komunalni, i elektronski, i industrijski, i klanički, i medicinski i građevinski otpad, pa ga delimo na opasni i neopasni itd. Vrlo je teško tu oblast, zaista, urediti zakonom tako da ona na najmanji mogući način ugrožava građane, dobra i prirodu koja najviše trpi. Svako neodgovorno i nedovoljno zbrinjavanje prirode daje katastrofalne rezultate. Znate da najbanalnija seča šuma izazove eroziju zemljišta, krađa šljunka i peska iz rečnih korita dovede od menjanja tokova korita, da ne kažem ugrožavanje mostova itd, tako da zaista ta vrsta odgovornosti i ta vrsta svesti mora neprestano i neumorno da se podiže i kod građana i kod svih onih koji žive na ovim prostorima, a nas se tiče samo ono što se tiče nas, organizacija naše države i društva. Vratiću se samo na nekoliko članova Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom, za koji smatram da je trebalo drugačije urediti. Tu je trebalo obratiti pažnju na amandmane koji su podneti. Smatram da član 1. i nije doneo neku posebnu promenu, član koji se odnosi na postojeći član ovog zakona i donosi tačku 7, 8, odnosno menja tačku 7. i 8. Član 4, koji se odnosi na lokalne samouprave, mislim da je trebalo drugačije koncipirati, jer one su i sada previše, a biće više opterećene i možda manje kooperativne na ovaj način. Ovo će se doživeti kao određeni pritisak Vlade na svoje angažovanje i na svoje resurse. Znamo da određene lokalne samouprave pružaju otpor prema sprovođenju takvih mera, ali tu se mora naći jedna vrsta kompromisa i zaista uspešnije rešavati taj problem. U članu 6. imamo problem za koji možemo reći da je mač sa dve oštrice. Ovde se govori o kvalifikaciji lica. Imamo tretman otpada. Nije isto tretirati otpad, ako je to sakupljanje pet ambalaže i njihovo presovanje. Tu ne mora biti apsolutno verifikovano lice, što ćete se složiti. Ako se ta pet ambalaža posle obrađuje, na neki način se od nje nešto proizvodi, onda je u svakom slučaju veoma važno koju će verifikaciju to lice imati. Mislim da je ovaj član možda previše pojednostavio taj problem u tom delu kvalifikovanosti lica koja će se baviti otpadom. Tu treba biti vrlo suptilan i osetljiv. U članu 10. postoji neka nejasnoća, za koju mislim da ćete otkloniti, možda prihvatanjem nekog dobrog amandmana, a koji se odnosi na član 42. postojećeg Zakonao upravljanju otpadom stav 6. posle reči – ''nije dozvoljeno'' tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči ''osim u slučajevima utvrđenim posebnim propisom''. Koji je to propis? Da li je to uredba, da li je to pravilnik, ko ga donosi? To bi trebalo, u svakom slučaju, da bude potpuno precizirano u zakonu. Po mom mišljenju možda ključna izmena i dopuna ovog zakona tiče se član 16. koji se odnosi na član 72. postojećeg Zakona, a koji govori uopšte o, samo ću ga citirati kratko: ''Ministarstvo donosi odluku po zahtevu za odobravanje uvoza, izvoza i tranzita otpada na osnovu činjenica sadržanih u dokumentaciji koja se podnosi uz zahtev, pri čemu posebno uzima u obzir'', pa je onda nabrojano šta sve uzima u obzir, i onda se tu odnosi nešto i na sekundarne sirovine. Pojam sekundarnih sirovina; mora biti jasno, precizno određeno šta jesu sekundarne sirovine, i to postoje standardi pod kojima se nešto određuje šta jeste sekundarna sirovina. Mislim da ono što jesu sekundarne sirovine se ovde moraju odrediti jednom ozbiljnom studijom, šta kod nas jesu sekundarne sirovine. To su neke primedbe koje imamo suštinski praktično na ove izmene i dopune zakona koje su pred nama. Ministru predlažem da vrlo studiozno pogleda sve amandmane kolega, naravno i naše amandmane, koje smo podneli na određene članove zakona, očekujući da na isti način kako je prošle godine bio, pre godinu i po dana, kooperativan u prihvatanju amandmana i permanentno prihvati one amandmane koji su se odnosili i suštinski menjali neke članove zakona u još bolje članove zakona. Svima nam je u interesu da svaki član zakona i svaki zakon ima ishodište u dobrobiti za građane Srbije, da i ovaj put prihvati sve one amandmane na zakonska rešenja koji će ga učiniti još boljim. Mislim da će u hodu biti ono što je upravo gospodin ministar rekao, još izmena ovih zakona, da je ovo mlada oblast i da svi zajedno učimo, da svi zajedno tražimo ono najbolje što za Srbiju i građane Srbije jeste. Mislim da nikada nije dovoljno brige, pogotovo u ovim okolnostima o sredini u kojoj živimo. Ona je iz dana u dan sve ugroženija, i to nije samo zbog bilo kakve političke volje ili činjenja, nego jednostavno zato što su tehnološki razvoj i ekspanzija takvi da smo vrlo ugroženi i vrlo neodgovorni, često nedorasli upravljanju njome. Ono što me interesuje, a nisam videla u ovim izmenama i dopunama pred nama, a zaista bih volela da čujem od gospodina ministra, jer to jeste nešto što tišti građane Republike Srbije. Pozdravljam sve ove namere koje stoje iza izmena i dopuna. Tek na kraju ćemo se kao poslanička grupa opredeliti da li ćemo podržati ove zakone, kada vidimo koliko su oni istinski popravljeni i šta je krajnji ishod onoga što će oni doneti građanima Republike Srbije. Interesuje me, a to interesuje i građane Republike Srbije šta je sa onim najopasnijim otpadom, koji sada neće biti predmete neke manipulacije, da li jeste, da li nije, šta jeste i čija je namera. Onaj koji to jeste u Srbiji, koji jeste dospeo NATO bombardovanjem, sva ona mesta koliko su bezbedna, šta se radi po pitanju ispitivanja, preispitivanja, utvrđivanja štetnosti tog otpada, uklanjanja i svega onoga što građani Srbije definitivno trpe? Posledice su ozbiljne, dugotrajne, da ne kažemo večne za generacije, s obzirom na to da svi znamo koliki je vremenski interval raspadanja osiromašenog uranijuma, da ne pričamo o onome svemu što tu jeste bačeno, koliko se po tom pitanju čini … (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme poslaničke grupe je iskorišćeno.) Imam i vreme ovlašćenog predstavnika.
Vreme ovlašćenog predstavnika možete koristiti tek nakon iscrpljivanja liste govornika na prijavi. Ovo je sada bilo vreme poslaničke grupe. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, koji će kasnije iskoristiti svoje pravo, zbog ranijih obaveza, kao i narodni poslanici Kenan Hajdarević, Živojin Stanković i Gordana Čomić. Sada reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Posle njega narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, nadam se da ćete gospodine ministre ovaj put, za razliku od juče, čuti ono što predlaže SRS i argumentovano odgovoriti, jer juče nisam dobio odgovor na pet predloga koje sam dao, a tiče se centra Srednjobanatskog okruga grada Zrenjanina. Pre podne ste ovde rekli da nije tačno da će se raditi izgradnja regionalnog skladišta za opasan otpad. Ministre, citiraću na strani 98, znači, govorimo o Predlogu zakona o prostornom planu Republike Srbije 2010-2020. godine, koji se dotiče i ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. Na str. 98 broj (196) navodi se: ''Potrebno je izgraditi regionalna skladišta opasnog otpada za njegovo bezbedno sakupljanje i čuvanje do tretmana. Posle analize prijavljenih količina i vrsta otpada i postrojenja, centralna regionalna skladišta opasnog otpada se planiraju u sledećim oblastima: srednjobanatska oblast, podunavska oblast, mačvanska oblast, moravička oblast i nišavska oblast.'' Gospodine ministre, dajem vam jedno obrazloženje i objašnjenje. Kaže se – Srednjobanatski okrug, tj. Zrenjanin nije najveći generator opasnog otpada u Vojvodini, odnosno Srbiji. U skladu sa Zakonom o upravljanju otpadom (''Službeni glasnik RS'', br. 36/09) u članu 34. definiše šta se uzima u obzir pri određivanju lokacije za izgradnju i rad postrojenja za upravljanje otpadom. Pod rednim brojem 1 – količine i vrste otpada i tačka 4 – blizina zaštićenih prirodnih dobara. U Strategiji upravljanja otpadom 2010-2019, koju je donela Vlada Republike Srbije, na svojoj sednici od 15. 4. 2010. godine, na strani 119 u tabeli – količine komunalnog otpada koji se godišnje proizvede u Srbiji i projekcije do 2020. navodi se: "Južnobački okrug proizvede 212.928 tona otpada; Južnobanatski okrug proizvede 102.278 tona otpada; Sremski okrug 101.143 tona otpada; Severnobački okrug 73.578 tona otpada a Srednjobanatski okrug 71.608 tona", iz čega proizilazi da Srednjobanatski okrug ima mnogo manju količinu otpada od drugih okruga. Na teritoriji grada Zrenjanina nalazi se prirodno dobro koje je steklo međunarodni status zaštite. To je Specijalni rezervat prirode "Stari Begej - Carska bara" i upisan je u Ramsarsku listu, a za upis su predloženi i "Okanj bara" kod Elemira i "Rusanda" kod Melenaca, tako da smatram da je to jedan od razloga da se na prostoru grada Zrenjanina ne planira regionalno skladište opasnog otpada. Na strani 124. Nacrta plana, u naslovu 12, tačka 6 – prirodne nepogode i tehnološki udesi, u prvom stavu, alineja 3, navodi se - usklađen razvoj na osnovu uravnoteženog regionalnog razvoja i ograničavanja koncentracije rizičnih delatnosti u regijama sa već visokim tehnološkim rizikom – Beogradski region, Banat, Moravička oblast. Da li takvo skladište za opasan otpad predstavlja rizičnu delatnost? S obzirom na to da predloženo regionalno skladište u Srednjobanatskom okrugu poprima razmere pokrajinskog skladišta za prihvat i distribuciju opasnog otpada ka centralnoj Srbiji, takva inicijativa za grad Zrenjanin nije prihvatljiva. Zrenjanin sada spada u prvu grupu po kategorijama ugroženih područja životne sredine. Na strani 93. oznaka 185 Nacrta prostornog plana Republike Srbije navodi se da, kada je u pitanju finansiranje zaštite životne sredine, koncepcija koja je urađena na osnovu Nacionalne strategije održivog razvoja Republike Srbije projektuje dostizanje nivoa izdvajanja u zaštiti životne sredine od 1,5% BDP za 2014. godinu. Za potrebe plana izvršena je prostorna diferencijacija životne sredine prema standardima i iskustvima, nažalost, EU, a uzimajući u obzir postojeće stanje kvaliteta životne sredine i trend u narednom periodu, i to na četiri kategorije. U oznaci broj 186 navodi se kategorija koja je apostrofirana kao prva u nizu. Područja zagađene i degradirane životne sredine, lokaliteti sa prekoračenjem graničnih vrednosti zagađivanja, urbana područja, područja otvorenih kopova, lignita, jalovišta, deponija, termoelektrana, koridori auto-puteva, vodotoci van klase, sa negativnim uticajem na čoveka, biljni i životinjski svet i kvalitet života. Za ovu kategoriju treba obezbediti takva rešenja i opredeljenja kojima se sprečava dalja degradacija i umanjuju efekti ograničavanja razvoja. Potrebno je sanirati i revitalizovati degradirane i ugrožene ekosisteme i sanirati posledice zagađenja, u cilju stvaranja kvalitetnije životne sredine. U ovoj kategoriji najugroženija područja su Pančevo, Bor, Majdanpek. Urbana područja koja spadaju u ovu kategoriju su i Zrenjanin, Ruma, kao i sadašnji vodotoci četvrte klase i van klase. Gospodine ministre, na osnovu pozicije grada Zrenjanina, u okviru kategorisanja iz navedene prostorne diferencijacije Srbije, smatramo da je neophodno odustati od izgradnje regionalnog skladišta za opasni otpad u Zrenjaninu jer se time povećavaju šanse za dodatno ugrožavanje i pogoršavanje kvalitetne životne sredine u Zrenjaninu, koje je i sada veoma narušeno. Izvinjavam se što sam od ovih sedam zakona iz ovog seta morao odmah na pređem na ovaj predlog o dopuni Zakona o upravljanju otpadom. Sada ću se malo dotaći Predloga zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti. Mislim da sam vam, gospodine ministre, ovim što sam pročitao, argumentovano dokazao da vi i dalje želite da izgradite regionalno skladište za opasan otpad u Zrenjaninu. Stojim iza toga i nadam se da to nećete učiniti, jer stvarno ne vidim razlog zbog čega ste izostavili grad Zrenjanin iz svih pozitivnih stvari koje bi se mogle desiti da ste ga uvrstili u Zakon o prostornom planu Republike Srbije od 2010. do 2020. godine. Razumeo bih da to niste uradili zbog toga što vaš bivši kolega iz DS, Goran Knežević, nije ostao gradonačelnik, jer da je ostao vi biste to uradili, ali verovatno niste obavešteni da je taj isti Goran Knežević prešao u SNS. Da li je to možda kazna za građane Zrenjanina? Gospodine ministre, dotakao bih se još nečega, jer mi je toliko malo vremena ostalo za ovih sedam zakona od vremena koje SRS ima u ovih 67 minuta, a ima kolega koje isto žele da pričaju o ovih sedam zakona. Ja bih o svakom zakonu trebalo da pričam minut i po, a verujte, ne znam šta bih vam mogao ja ili bilo ko drugi ispričati za minut i po koliko nam je ostalo, a zahvaljujući vama koji ste sedam zakona pretočili u pet sati. Što se tiče ovog predloga zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti, recimo, u članu 8. se kaže – suzbijanje grada. Osnovi uspostavljanja funkcionisanja i razvoja tehničko-tehnološkog sistema, modifikacija vremena za potrebe suzbijanja grada, kao i istraživanje i razvoj metoda drugih vidova veštačkog uticaja na vreme, obavlja se u skladu sa zakonom kojim se uređuje suzbijanje grada. Reći ću, gospodine ministre, u više navrata kao član Odbora za poljoprivredu, ove vremenske neprilike, posebno u vidu grada, prave puno problema individualnim poljoprivrednim proizvođačima ili, kako vaši kažu, registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima. Imali smo svake godine problemda protivgradne stanice imaju nedovoljno obučene ljude, zatim nedovoljno plaćene ljude, a onda nedovoljne protivgradne rakete. To se posebno ispoljilo u ovoj godini, koja je pokazala da je izgleda ljudski faktor glavni činilac promene klimatskih uslova na zemlji, pa se to dešava i sa Srbijom, dobrim delom u centralnoj Srbiji i niže, a onda i u Vojvodini, posebno Srednjobanatski i Severnobanatski okrug, gde se pokazalo da su zbog obilnih padavina mnogi poljoprivredni proizvodi podbacili, a ujedno i registrovana poljoprivredna gazdinstva nemaju više ekonomsku sigurnost za svoju porodicu. Pitam se – ko će sada tu štetu koju je učinio grad, govorim o Srednjobanatskom i Severnobanatskom okrugu, dopuniti u onaj ionako loš budžet tog individualnog poljoprivrednog gazdinstva? Toga neće biti u tom zakonu, niti ga ima, a što je još gore, vi ne planirate, kao ni Ministarstvo poljoprivrede, kao ni Vlada Srbije, da protivgradne stanice imaju dovoljan broj protivgradnih raketa i bar koliko-toliko uspeju da deluju na vreme i da te štete ne bude. Smatram da ovim predloženim izmenama i dopunama zakona, ovih sedam predloženih u ovom setu, SRS neće glasati za njih iz više razloga. Jedan od tih razloga sam u ovo malo vremena koliko sam imao i obrazložio, a to su ova dva – o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom i Predlogu zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti.
Iskorišćeno je 10 minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Nije tu. Reč ima gospođa Gordana Čomić.
Dame i gospodo, pre nego što zaslužim vašu pažnju za vreme koje ću utrošiti na komentare o zakonima iz oblasti zaštite životne sredine, o kojima se danas vodi zajednički načelni pretres, želim da zahvalim ministru Oliveru Duliću na izjavi u jednom trenutku u toku prepodnevnog rada, jasnoj, časnoj i istinitoj, o tome da u Srbiji neće biti gradnje nuklearnih elektrana iz dva razloga. Prvi je što je do 2015. godine na snazi moratorijum, a drugi je što takav jedan projekat tek podrazumeva analizu uticaja na zaštitu životne sredine. Važno je da se kaže, pošto se tom temom bave i uticajni i neuticajni krugovi i ljudi koji smatraju da smeju i da mogu da promovišu izgradnju, a pogotovo oni koji smatraju da u Srbiji nema znanja, političke volje, niti dovoljno strasnih ljudi koji će braniti zdravu životnu sredinu, nikada ne smetnuvši s uma da život ljudi u zdravoj životnoj sredini podrazumeva i energiju, podrazumeva sve one potrebe koje kao ljudi imamo. Ali, važno je ponekad sa tako značajnog mesta, kao što je ministar zaštite životne sredine, reći da nuklearnih elektrana u izgradnji u Srbiji nema. Sada ću pokušati da zaslužim vašu pažnju komentarima o tri od ukupnih zakona koje imamo na dnevnom redu. Tri zakona kojima ću se baviti su Zakon o izmenama i dopunama Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i Zakon o upravljanju otpadom. Pre nego što kažem konkretne primedbe, predloge ili ocene predloženih odredbi u ovim izmenama i dopunama, samo kratko o tome iz kog konteksta delim sa vama svoje ocene o zakonima koji su pred nama. Politika kao posao ima dva dela. Jedan deo politike menja prostor u kojem se politika vodi. Drugi deo politike menja socijalne veze, društvene modele, menja odnose među ljudima, regulacijama koje donosi. Nema treće. Kada to kažem ne mislim da kažem da je politika loša, dobra, časna, nečasna, fina kad si vlast, loša kad si opozicija ili obrnuto, govorim o strukturi politike. Jedan deo politike, polovina politike menja prostor, drugi deo politike menja društvene veze među ljudima. Onda možete pogledati regulaciju, odnosno zakone koje imamo iz koje od te dve oblasti. Zakon koji se odnosi na sve nas, dakle propis koji se odnosi na celo stanovništvo je Ustav, on važi jednako za sve nas. Jedini sličan zakon Ustavu, koji važi za sve nas i propisuje načine na koje ćemo se ponašati, dakle - društvene veze, jeste Porodični zakon, i sve ostalo što je iz te oblasti međusobnih odnosa među ljudima, naših prava, naših poželjnih, nepoželjnih ponašanja, odnosi se na manji broj ljudi. Tako prostorni plan predstavlja propis kojim kažete šta ćete menjati politikom koju zastupate u jednoj državi, u jednom društvu. Zakoni koji su pred nama kažu kako ćemo menjati to što je definisao prostorni plan rekavši šta će biti menjano, dakle od našeg prostora u kojem važi naš Ustav, gde nas obavezuju druge regulacije, ovo su oblasti zakona koje menjaju naš prostor. Ne govorim o kvalitetu politike, ne govorim o tome da li politika ume, svaka politika ume da da dobru regulaciju na koji način da menjaš prostor i daću sasvim ekstreman primer - ratovi, koji mnogi zovu politika vođena vojnim sredstvima, na najtragičniji način menjaju prostor nepovratno, ali ga menjaju, to je politika. Ne govorimo o tome, govorimo o politici koja će proizvoditi u prostoru u kojem ljudi žive dobre posledice po ljude. To je najznačajniji korpus zakona koji ovde imamo i svaki put će od danas, pa do 2012. godine, dok neko drugi ne predloži neku drugu politiku iz oblasti zaštite životne sredine, a ljudi koje lično podržavam predlože nastavak ove iste politike i naravno dobiju podršku stanovništva Srbije za nastavak. Dakle, sukcesivno će zakoni iz oblasti životne sredine, kao regulacije koje pokazuju kako menjamo naš prostor u kojem živimo, biti predmet našeg rada možda više nego bilo koji drugi zakon iz bilo koje druge sektorske oblasti, isključujem naravno budžete, oni nas uvek najviše zanimaju. Kako se na predloge koji su pred nama može iz konteksta o kojem govorim, dakle radi se o predlozima zakona koji na osnovu prostornog plana koji kaže šta ćemo da menjamo, šta od ovih odredbi piše o tome kako ćemo da menjamo i šta je sporno. Ako ima išta sporno i za debatu. Meni se čini da ima. Ukupno četiri pitanja želim da postavim ministru Duliću o raznim članovima zakona koji su pred nama, ova tri koja ću da komentarišem, ne govorim ni članove ni stavove, pošto mi to među sobom znamo, a ljudima na čiji prostor će se odredbe ovih zakona odnositi ne znači ništa da ja kažem član 4. stav 1. se menja ili član 35. iz konteksta će biti jasno o kojim članovima se radi. Zašto govorim o kontekstu zakona kojim ćemo menjati prostor. Zato što stanovništvo u Srbiji ima izuzetno visoku osetljivost na kvalitet životne sredine i uvek ćete imati reakciju, ako ljudi uoče da im se nekakva životna sredina njihove lokalne zajednice ili šire ugrožava, ili im se smanjuje kvalitet na bilo koji način. Zato je ovo jedna od oblasti u kojoj se mora biti jako oprezan sa upotrebom javne reči. Nema ništa lakše, nego svoje zabave radi, ući u pun bioskop i vikati požar. To je neodgovorna javna reč, to nije korišćenje prava na slobodu govora, to je igranje sa dubokim osećanjima ljudi, sa strahom od toga da li će ili neće, oni i njihova deca živeti u zdravoj životnoj sredini. Zbog toga se moje prvo pitanje ministru odnosi na jasan i glasan odgovor, šta se u ovim izmenama i dopunama koje su pred nama, a tiču se analize uticaja na zaštitu životne sredine, na Zakon o zaštiti prirode i upravljanju otpadom, šta se ovim izmenama menja nabolje za krajnje korisnike, odnosno zbog kojih mi svi radimo, odnosno građana Srbije, zašto će biti sigurniji da su ove odredbe koje se nama predlažu i o kojima ćemo se izjašnjavati, bolje nego u osnovnom tekstu zakona koji su sada na snazi. Sled izmena i dopuna kojima ćemo se baviti je verovatno vrlo dug i spisak zakona koji ćemo menjati je verovatno vrlo dug, ali zato mi postojimo, to nam je osnovni posao da, ako uočimo ili zakonodavac ili predlagač ili bilo ko po Ustavu ovlašćen, da nešto ne radi od onoga što su odredbe u zakonu koji je na snazi, da predlažemo izmene i dopune. Obaveza predlagača, ako do sada to nismo podelili kao informaciju, da odgovor na to šta se za mene kao građanku menja nabolje, bude jasan, nedvosmislen i bilo kojim argumentom teško oboriv. Jedino tako ima smisla raditi izmene i dopune, a sve ostalo produbljuje sumnju, a svaku sumnju treba otkloniti kada je u pitanju ovako važna oblast iz Zakona o zaštiti životne sredine, koja nam propisuje kako ćemo da menjamo sredinu u kojoj živimo, a krajnji lik te sredine nam propisuje prostorni plan. To pitanje se odnosi na sva ova od tri zakona koje sam pomenula i na ključne izmene i dopune, kod Zakona o analizi zaštite uticaja na životnu sredinu odnosi se na problem da je očigledno da smo imali odredbe da se analiza uticaja na zaštitu životne sredine moraju raditi na lokalnom nivou. To se nije desilo. U stvarnosti, realnosti u kojoj živimo postoji zakon i taj zakon nije primenjen. Postoji razlog, postoji spisak razloga. Prvi i logični i najlogičniji razlog je da neko u izvršnoj vlasti ne ume da kontroliše primenu zakona. To je najlakše, to je super, ali nažalost, ovde to nije slučaj. Drugi je da je odredba u osnovnom zakonu takva da ne postoji način da je primeniš efikasno. Treći, da postoji nešto nezakonito, da neko nešto negde korumpira, nešto radi zbog čega se ne primenjuju osnovne odredbe zakona. Nema četvrto, manje više. I onda je dobro znati zašto nismo imali u primeni osnovne odredbe iz Zakona o analizi uticaja na zaštitu životne sredine. Jednu kratku digresiju, pošto mi ovde među sobom znamo šta znači analiza uticaja zaštite životne sredine, ne znam da li znaju, ali znam da su zainteresovani ljudi koji nas gledaju, analiza uticaja kao obaveza, i zamoliću sve one koji tačno znaju precizno i po definiciji podatke da mi oproste na generalizaciji i nepreciznosti, jer želim da to izgovorim što kraće, analiza uticaja je obavezna i to odnedavno, par decenija je ideja da, ako želite da menjate prostor u svojoj lokalnoj zajednici, u širem delu teritorije države u kojoj živite ili u celoj državi, da ste dužni da napravite procenu o tome kakav će efekat imati na kvalitet životne sredine. To je obaveza koja je ustanovljena međunarodnim dokumentima, zato što 1955. godine nikome nije padalo na pamet da proceni, pa šta ako napraviš preradu uglja na reci Majni, pa su 12 godina kasnije, pošto je pocrkalo sve u reci Majni, rekli - ajao, imamo problem. Dakle, da ne bi ponavljali greške drugih, obavezno je da se radi analiza uticaja na zaštitu životne sredine. Ideja promene koja nam se nudi je da u stvarnosti nismo imali ko da nam radi ili neko nije hteo to da radi na nivou lokalne samouprave i sada će za to biti zaduženo Ministarstvo, odnosno ministar. Moje pitanje je, ako nije imao ko, da li to znači da takvih ljudi nema u lokalnim sredinama, ili ih nema uopšte, ili nema ko da ih organizuje, ili smo imali, ono što je u Srbiji dosta prisutno – nije moj posao da nalazim ko će stvarno da bude zadužen da radi analizu uticaja na zaštitu životne sredine? Ta moja primedba je povezana sa izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, jer tu ostaju ljudi, odnosno uvodi se odredba da će ocena prihvatljivosti kod Zakona o zaštiti prirode biti u lokalnoj samoupravi. Ostaje nejasno, ako nema stručnjaka na lokalnom nivou da rade za lokalni nivo analizu uticaja na zaštitu životne sredine, odakle će doći stručnjaci koji će raditi ocenu prihvatljivosti za zaštitu prirode? Moguće je da ne umem da čitam dobro, zato bi bilo odlično da dobijemo jasan odgovor da li su ovi manje stručni ili ih više ima. O čemu se radi, meni ostaje malo nejasno. To zovem – gde je katalog ljudi koji će u naše ime da vodi računa o tome da budu ispunjene odredbe koje se izmenama i dopunama predlažu. Poslednje pitanje koje imam tiče se dela u Zakonu o upravljanju otpadom koji se tiče regionalnih deponija. O tome se dosta pričalo i ovde i inače je zanimljivo za medije, predstavlja jednu vrlo često zapaljivu političku temu, bez ikakve potrebe, ali razumem nagon. Mi političari, kada vidimo da neka tema budi emocije kod ljudi, teško se savladavamo da im se obratimo sa činjenicama i saznanjem, nego ako je emocija, onda udari emociju, pa se lako napravi šteta, populistička ili kakva, zato što se vidi da su ljudi zabrinuti za to šta će biti sa regionalnim deponijama. Važno je da ministar da vrlo jasan odgovor i razliku između sakupljanja i tretmana otpada, bez obzira da li je u pitanju opasan otpad ili bilo koji, razliku između regionalnih deponija i spalionica otpada i mehanizam o tome kako ćemo donositi odluku koje su geografske širine i geografske dužine mesta gde će biti izgrađena, odnosno data na upotrebu ili regionalna deponija ili spalionica otpada ili objekat koji radi tretman opasnog otpada. To su sve jako različite stvari. Sa nadom da će izmene i dopune Zakona iz oblasti zaštite životne sredine doprineti da ljudi u Srbiji vide da ima i znanja i političke volje i rešenosti da se o kvalitetu životne sredine vodi računa na pravi način, u nadi da će ministar Dulić dati odgovore na sva potrebna pitanja, pozivam vas na debatu o ovoj temi. Kad kažem pozivam, mislim na sve kolege iz vladajuće većine i opozicije, ko god bio u vladajućoj većini i opoziciji, jer postoji malo tema koje su toliko nesporne da uspemo da dopremo jedni do drugih onim što govorimo, da se slušamo i da se čujemo. Ako je to zaštita životne sredine, moj apel je da ta tema bude početak gde će trajati dijalog o svim drugim odgovorima, odnosno pitanjima kuda ide Srbija i kako će naša Srbija izgledati za dve, za pet, za sedam, za 10 godina, jer je to tema Narodne skupštine, po mom dubokom uverenju.
Reč ima ministar gospodin Oliver Dulić.
Hvala vam svima na velikom broju pitanja koja ste postavili. Potrudiću se da kroz jedan nešto širi odgovor u suštini dam odgovor i na pojedinačna pitanja koja su bila, opet ponavljam, uz dužno poštovanje insistiranja nekih od poslanika na baš pojedinačnim stvarima, poput Zrenjanina, mislim da smo i juče i danas o tome razgovarali. Mislim da i kroz odgovor koji dajemo kroz tri suštinski otvorene teme, od strane potpredsednice Čomić, možemo da damo odgovor i na ta pojedinačna pitanja. Idemo redom. Kao prvo, možemo da se složimo da Srbija, kao zemlja koja se nalazi u jednom tranzicionom procesu u dubokim reformama svog društva, ima izuzetan broj problema koji su upravo vezani za inerciju njenog državnog aparata i birokratije, a ponekad i građana da prihvate neke nove okolnosti koje treba da utiču na život, i da su ti modernizacijski procesi vrlo često sklupčani sa elementarnim nerazumevanjem u kom pravcu se ide i zbog čega se neke stvari rade. Upravo iz tog razloga je potrebno vrlo često menjati zakone koji se tiču životne sredine, iznalazeći ona rešenja koja će još više pojednostaviti ili do potpunog temelja ogoliti i pojasniti svaku od zakonskih normi koje je zakonodavac hteo da propiše. U Nemačkoj, na primer, svakih šest meseci je rasprava o izmenama i dopunama zakona koji se tiču zaštite životne sredine, gotovo svakih šest meseci. Svakih šest meseci industrija koja radi i koja se modernizuje, privreda koja, naravno, sve to prati, ekonomija, a i celokupno društvo mora da usaglašava nešto što su moderna stremljenja i novine, ne samo koje dolaze iz Brisela, nego koje su i deo nemačke inovativnosti, moraju da postanu sastavni deo zakonodavnosti. Ne postoji nijedan razlog da i Srbija ne bude izložena tim da jednom godišnje ovde imamo raspravu koja će podrazumevati da nove stvari koje su danas trendovi u Evropi, s jedne strane, i potrebu bližeg definisanja vrlo često zlonamernih tumačenja naših zakona definišemo na bolji način. Upravo ove izmene i dopune zakona služe tome. Ne mogu da se složim da institut procene uticaja na životnu sredinu ne funkcioniše u Srbiji, on funkcioniše svakodnevno,funkcioniše od 1991. godine. Ne mogu da se složim, takođe, da u Srbiji ne postoje stručnjaci koji znaju da rade procenu uticaja na životnu sredinu. Ministarstvo je imalo pre određenog vremena konkurs za ljude koji ćebiti na neki način kvalifikovani, licencirani da rade procenu uticaja na životnu sredinu. Mi imamo stotine stručnjaka koji se nalaze na listi Ministarstva. To je isto uradila i AP Vojvodina, jer deo nadležnosti je sada prenesen na institucije AP Vojvodine. Svako ko radi procenu uticaja na životnu sredinu ima mogućnost da ljude koji su licencirani, odnosno prošli konkurs od strane ministarstva, može da angažuje zarad toga. Da podelimo, opet zbog pojednostavljenja procene uticaja, s jedne strane, i strateške procene, s druge strane. Procene uticaja se rade za konkretne pogone i objekte. Ono što je veliki problem bio 1991. godine jeste što nikada nije, ili do prošle godine nije bilo precizirano kada obavezno procena uticaja na životnu sredinu mora da se radi, kada ona može da se radi. S obzirom da je procedura koja je po tim starijim zakonima trajala predugo, to je bio jako dobar argument birokratije da kaže – ako mi ne platiš nešto malo, ja ću te staviti da ti se radi procena uticaja na životnu sredinu i to bi minimalno odložilo proceduru za, na primer, izdavanje neke dozvole za 250 dana, koliko je tada bilo vreme, ako ne i mnogo duže. Upravo da bi to sprečili, mi smo prošlogodišnjim izmenama definisali liste objekata za koje procena uticaja mora da se radi, za koje može da se radi u skladu sa njihovim rasporedom u prostoru i tada smo skratili proceduru na 105 dana i ta procedura je i danas na snazi. Dakle, što se tiče procene uticaja na životnu sredinu, postoje ljudi koji mogu da je rade, procedura je skraćena. Što se tiče samih strateških procena i na lokalnom nivou, i na državnom nivou, i lokalne samouprave mogu da krenu istom logikom kao što je krenula i država i da putem javnog poziva ili putem izbora struke izaberu članove komisije koji će to da rade. Naravno, sve to ide o trošku onih koji su naručioci određenih planova ili strategija, jer strateške procene uticaja na životnu sredinu se ne rade kada su u pitanju objekti ili pogoni, one se rade kada su u pitanju planovi, projekti, odnosno programi. Ne postoji nijedan razlog da sumnjamo u domaću pamet i struku da taj posao može da se završava. Mi smo do sada radili veliki broj strateških procena uticaja na životnu sredinu i oni žive. Ono što se ovim izmenama i dopunama zakona sprečava jeste da bilo koja od procene uticaja postane mehanizam za ucene, za arbitrarno tumačenje birokratije, za produžavanje određenih procedura ili za različite vrste zloupotreba. Pričao sam to i pre godinu i po dana. U nekim opštinama se za kiosk tražila procena uticaja na životnu sredinu, a za pumpu nije, mada je bilo jasno da, naravno, pumpa predstavlja mnogo veće opterećenje za životnu sredinu nego kiosk. Dakle, postojale su zloupotrebe prava ljudi koji žive u okruženju određenog objekta, da znaju da li će na njihov svakodnevni život i rad, na njihovu životnu sredinu, taj objekat doneti određene probleme. Što se tiče drugog pitanja, moram da kažem da smo mi, prateći celokupnu situaciju oko razvoja koncepta regionalnih deponija, a tu je neko u pravu, regionalna deponija nije izraz koji je danas moderan i koji se koristi, mi ga koristimo zbog toga što je on, da kažem, u svakodnevnoj upotrebi, mi ovde pričamo o regionalnim centrima za upravljanje otpadom, koji u svom sastavu imaju deponiju koja podrazumeva jedno telo sa svojim standardima, koja podrazumeva nemogućnost da vode iz otpada dođu do vodotokova, koja podrazumeva prečišćavanje tih otpadnih voda, koja podrazumeva svaku vrstu zaštite i pored te deponije ili u njenoj neposrednoj blizini da postoji reciklažni centar koji bi podrazumevao sekundarnu separaciju otpada ili korišćenje otpada u neke druge svrhe. U Srbiji je bilo potrebno uložiti ogroman napor da se iskorači i da se nađu rešenja za sporove koji su višegodišnji, ako ne i višedecenijski, između različitih lokalnih samouprava oko pitanja gde će da bude lokacija te regionalne deponije, koje opštine će biti sastavni deo regiona, koja firma će to da radi, da li će to da bude javno – privatno partnerstvo, da li će te opštine da se zaduže i da uzmu kredit da grade sami deponiju, kolika će biti cena komunalnih usluga, da li će neko da plaća veću cenu. To je dovodilo do velikog broja sukoba i iz tog razloga je pre dve i po godine stanje bilo prilično tužno. Mi smo imali samo dve regionalne deponije, jedna je bila izgrađena u Vranju, a druga u Kikindi. Malopre sam čitao spisak svega onoga što smo uspeli da pokrenemo sa mrtve tačke. Dakle, da vas podsetim, u periodu od dve i po godine otvorili smo deponiju Lapovo u Leskovcu, završena je deponija u Pirotu i očekujemo da će lokalne samouprave u tom regionu naći najzad dogovor i da se ta deponija otvori. Takođe je završena deponija u Pančevu. Ono što je ohrabrujuće jeste što se u ovom trenutku radi na deponijama Duboko Užice, koja pokriva jedan ogroman broj opština, Nova Varoš, Sremska Mitrovica, Petrovac, Sombor, Subotica, Inđija, Zaječar i Vršac. Jako smo tužni što još uvek najveći gradovi nisu našli adekvatna rešenja, ali u razgovoru sa gradonačelnicima se trudimo da oni postanu lideri u organizaciji upravljanja otpadom. Ono što mogu da kažem jeste da je ogromna većina opština ispunila svoj zadatak, u skladu sa zakonom, a to je da urade lokalni plan upravljanja otpadom i da regioni učine svoj plan upravljanja otpadom. To je, da kažem, jedna duža priča. Međutim, šta je tu glavni problem? Mi i danas imamo probleme koji su se u nekim regionima nagomilali i koji gotovo ne mogu da se rešavaju. Vlada je, u skladu sa prethodnim zakonom, imala pravo da odredi lokaciju regionalne deponije, ali su lokalne samouprave i dalje bukvalno plivale između više regiona, u odnosu na političke simpatije ili antipatije, u odnosu na neke trenutne interese itd. Mi smo ovim izmenama i dopunama zakona Vladi dali u ruke još jedno moćno sredstvo, a to je da definitivno iscrta regione. Onima koji se nisu dogovorili, Vlada će da kaže koji su to regioni, Vlada će da kaže gde je mesto regionalne deponije i novim zakonom o komunalnim delatnostima koji se priprema i nadam se da će biti usvojen u novembru, mi ćemo tačno da definišemo način na koji se ulazi u javno-privatno partnerstvo sa strateškim partnerom. Dakle, neće više postojati ni jedan razlog da neko kaže – ne mogu da se organizujem, svađamo se neprestano, npr. imamo jedan region od 12 opština, Kolubarski region, oni ne mogu da se dogovore. Zna se da je to lokacija deponije Kalenić, ona treba da počne da se gradi, nema šanse da se dogovore. Dvanaest opština u kojima postoji toliko različitih stavova o svim pitanjima, moramo da priteknemo u pomoć, u smislu da damo jedan vremenski period i da kažemo – do ovog vremenskog perioda imate pravo da se dogovorite, kada ovo prođe, Vlada će vam reći, nema druge. Nažalost, veliki sam protivnik svake vrste centralizacije, ali kada su u pitanju ovakve stvari koje podrazumevaju usklađivanje velikog broja različitih interesa, verujem da na ovom stupnju našeg političkog i društvenog razvoja ponekada i centar mora nešto da kaže. Mi smo ovim zakonom preuzeli tu ulogu. Budite sigurni da ćemo, nakon usvajanja ovog zakona, najzad postaviti regione u Srbiji, definisati lokacije deponija i ohrabriti lokalne samouprave da uđu u procese pregovaranja. Da li će da se zadužuju, da li će da traže strateškog partnera, da li će nekome u koncesijuda daju upravljanje otpadom, to će biti na njima, ali definitivno mora da se preseče. Srbija mora jasno da bude podeljena na ekološke regione kada je u pitanju upravljanje otpadom. Što se tiče vaše treće teme, danas sam u raspravi nešto pričao o tome, ali ponoviću. Nije namera ovog ministarstva i kroz predlog ovog zakona da se umanje stepeni zaštite. Da bismo to demonstrirali, mi smo spremni da prihvatimo svaku vrstu kompromisa koji će, s jedne strane da očuva postojeću strogoću stepena zaštite i, s druge strane da učini ono što je nama kao ministarstvu važno, a to je da se jasno kaže šta se može, a šta se ne može uraditi u zaštićenim prirodnim dobrima. To je nama izuzetno važno zbog toga što mi imamo ogroman broj primera - kada se zakonom ne definiše jasno šta ne sme da se gradi, to se po običaju gradi. Mi ne možemo da očekujemo da će na teritoriji svake lokalne samouprave, na mestima gde sede donosioci odluka, sedeti ljudi koji na isti način i sa istim naočarima gledaju zaštitu životne sredine i brane nacionalni i javni interes. To je nemoguće očekivati. Mi smo imali primere da u nekim opštinama vi možete u drugoj zoni da gradite šta god hoćete, jer je neko tako rastumačio zakon, a da u drugim opštinama ne možete da gradite ni ono što treba da se gradi i što je moguće graditi u skladu sa zakonom. Da bismo to sprečili, mi smo, ponavljam, došli do nečega što je bio predlog koji vrlo jasno opisuje šta ne sme da se gradi. Mislim da postoji i prostor za kompromis. Član zakona koji je bio predložen da se izmeni je u sebi sadržao deskripciju zaštićenog prirodnog dobra. Pročitaću vam, npr, za drugu zonu: "U drugom stepenu zaštite moguće su upravljačke intervencije u cilju restauracije, revitalizacije i ukupnog unapređenja prirodnog dobra bez posledica po primarne vrednosti njegovih prirodnih staništa, populacija i ekosistema, kao i kontrolisane tradicionalne delatnosti koje tokom svog odvijanja nisu ugrozile primarne vrednosti prostora". Ovo je odličan član zakona, ovo je stav koji oni koji hoće da razumeju na pozitivan način, i te kako razumeju. Međutim, Srbiji je očigledno potrebno da se napiše ovakav član: "Režim zaštite drugog stepena zabranjuje izgradnju industrijskih, metalurških i rudarskih objekata, asfaltnih baza, objekata za skladištenje i prodaju derivata nafte i tečnog naftnog gasa, termoelektrana i vetrogeneratora, luka i robno-trgovinskih centara, aerodroma, uslužnih skladišta, magacina i hladnjača, vikendica", jer je sve to neko dopustio da se gradi. Dakle, mi sada moramo da napišemo član koji kaže da je zabranjeno ovo graditi, a može se, odnosno ovde stoji ograničava regulaciju i pregrađivanje vodotokova, formiranje vodoakumulacija, izgradnju hidroelektrana, solarnih elektrana, elektrana na biogas itd. Dakle, kažemo šta pod određenim uslovima može da se radi. Ako postoji strah, mislim da je gospođa Vojić Marković insistirala na tome, kao i mnogi drugi, da mi ukidanjem ovog deskriptivnog pojašnjavanja, koje je mnogo više umetničko, nego što ima neku praktičnupravnu primenu, ako neko misli da smo mi ovim hteli da snizimo stepen zaštite, moj predlog je da Odbor za zaštitu životne sredine predloži amandman koji će sadržati ovo što su postojeće deskripcije, ali koji će iza toga staviti ono što je vrlo jasno ograničenje šta sme, a šta ne sme da se radi. Za nas je to potpuno prihvatljivo. Dakle, na taj način izbijamo argument iz ruke onima koji tvrde da mi pišemo zakon da bi tajkuni nešto gradili. Ne pada nam na pamet. Mi pišemo zakon da svako gradi ono što može, tamo gde može, a da tamo gde se priroda čuva ne sme da se gradi ono što ugrožava prirodu. To je cela ideja. To je predlog i molim predsednika Odbora za zaštitu životne sredine da se dogovorimo i uklopimo taj amandman, neka on bude usvojen tako. Mislim da je to argument protiv kojeg niko ne može nijednu stvar da kaže. Ponavljam opet, nama je cilj da zaštitimo prirodna dobra, ali da u njima omogućimo da ljudi žive i da nešto rade. Imamo, nažalost, u Srbiji dve škole mišljenja. Jednasu neka vrsta ekoloških fundamentalista koji bi voleli da se ništa u prirodi ne dira i koje suštinski brine ljudska zajednica koja tamo živi, ali ih baš briga da li će ona ekonomski da opstane, njima je samo važno da se čuva ono što u teoriji stoji kao unikat prirode na tom prostoru. S druge strane, drugi ekstrem su predstavnici grabežljivog kapitala koje baš briga da li je to neki prostor koji je zaštićen, u kome žive neke biljne i životinjske vrste koje su važne, baš ih briga za prirodu, baš ih briga za ljude. Njima je samo važno da iskoriste neki potencijal koji su tamo pronašli da im je lep, da izgrade vikendicu, hidroelektranu ili bilo šta drugo. Moramo da nađemo srednji put koji će promovisati ono što smo se sporili više puta i juče i danas, da li mi znamo šta je to, koji će promovisati održivi razvoj. Dakle, u prirodnim resursima koje nam je Bog dao i koji su prelepi da omogućimo da ljudi žive upravo koristeći te resurse na način da ne budu ugroženi. Mislim da ovakvim jednim rešenjem možemo da pomirimo sve ono što jesu naša htenja koja izražena na drugačiji način, a da ne dopustimo da nijedno od ovih škola više ne pobedi. Evo za sam kraj, ponovo i više o tome neću govoriti. Dakle, Srbija će morati da ima postrojenje za preradu opasnog otpada. Srbija je dužna da jednog dana otvori to pitanje. Gde će biti to postrojenje tretirano? Siguran sam da svako od vas koji dolazi iz bilo koje opštine intimno bi voleo da to bude baš iz susedne opštine, a da samo ne bude kod njega. Mogu da čujem razloge svakog pojedinačnog grada zašto oni misle da baš kod njih ne treba tu da bude, a evo neka bude u komšiluku. To postrojenje mora da bude tamo gde je najpristupačnije svim opštinama, jer će u tompostrojenju da se prerađuje sve ono što su otpadi koji se formiraju na teritoriji cele zemlje. To je jedini argument koji u ovom trenutku možemo da upotrebimo i to postrojenje mora da bude izgrađeno po najnovijim tehnologijama i da ni na koji način ne ugrožava život, što će potvrditi procena uticaja na život u sredini, čak i strateška, koja se bude radila za celu tu zonu gde će se raditi. U tom postrojenje će dolaziti otpadi koji će se prikupljati u regionalnim skladištima, koji će se pakovati i potom slati u to postrojenje. Regionalna skladišta će biti tamo gde je potrebno i ne može niko da kaže zašto mi ovde, zašto ne u komšiluku, zašto tamo proizvodimo onoliko otpada. Opet ponavljam, svi generišemo opasni otpad koji do sada završava na deponijama, koji mora da počne da se prikuplja na uređen, sistematičan, moderan način i koji mora na kraju da završi tamo gde završavaju opasni otpadi u svim uređenim zemljama u Evropi. Ako toga ne bude, i dalje ćemo se trovati, i dalje će naša deca da se rađaju sa deformacijama, i dalje ćemo da imamo povećanje incidence mnogih bolesti, koje su direktno uzrokovane zagađenjem životne sredine, i to je naša realnost, to moramo da sprečimo. To će da se desi bez obzira na politička protivljenja nekih lokalnih zajednica, tamo gde to mora da se desi i to isto mora da se kaže. Država jednog trenutka mora da kaže – mora da se uradi ovo, završena priča, bez obzira na neke proteste, bez obzira na dezinformaciju javnosti u nekim sredinama, bez obzira na zloupotrebu ljudskog neznanja da bi se zbog nekog kratkog političkog interesa ljudi mobilisali protiv nečega o čemu ne znaju ništa. Sve to može da se radi, ali na kraju moramo da presečemo jednog trenutka i da to pitanje završimo i to ćemo završiti. Da vam kažem nešto, nemam problema da za vreme trajanja mandata ove vlade i ovog ministarstva to završimo. Trudimo se da to uradimo. Može neko da se ljuti koliko hoće, ali to radimo duboko uvereni da to treba Srbiji i nemojte da se ljutite što neću da odgovaram na pojedinačna pitanja zbog čega u ovom ili onom gradu to mora da se desi. Mora da se desi negde, a samo gledamo, čisto sa stručne strane, gde je najbolje da se to desi zbog pristupnih puteva, zbog svega ostalog. Ako u celom Banatu, Srednjobanatski okrug, sa gradom koji je najveći generator opasnog otpada, a ne generiše industrija opasni otpad, nego građani, mora da bude u blizini najvećeg grada, jer se tamo generiše 80% tog otpada, šta da vam radim, to je tako u svakom drugom gradu i svakom drugom regionu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Dajem reč narodnom poslaniku Dobrislavu Preliću. (Milica Vojić Marković, sa mesta: Replika.) Izvinite, hteli ste repliku. Najpre gospođa Vojić Marković replika, pa ću vam dati reč.
Dopalo mi se kako je potpredsednica ove Skupštine Gordana Čomić formulisala pitanje – da li je humano u bioskopu punom ljudi vikati vatra? Pitanje bih preformulisala i time bih odgovorila na mnoge stvari – da li je humano da u bioskopu punom ljudi vidite čoveka koji pali vatru, a iz straha od toga da vas neko ne polije vodom pristanete da ćutite? To je moje ekološko stanovište. Moj zadatak danas ovde jeste, ma kako vi zvali pristup koji ima poslanička grupa DSS, kao ekološki talibanizam ili zelot ili kako ste već hteli da nas nazovete, moj stav je da moramo da vam kažemo stvari kakve jesu i da moramo da vas upozorimo šta radite. Ako smatrate da treba da pristanete na amandman koji spominjete, ne znam kako to da izvedemo pošto predsednika nema danas kada je ovaj paket zakona koji je danas pred nama, a ne znam način na koji ćemo to da izvedemo, ali sam spremna da razgovaramo o tome, zato što je krajnji cilj zaštita prirode i velika šteta koju bi ovaj zakon ovakav kako ste ga naveli zaista naneo. Ono što primećujem, za 18 meseci ste postali mnogo mudriji. Sada imate jako mnogo argumenata u korist izmena i dopuna zakona. Isto ste govorljivi kao što ste i onda kada ste nas ubeđivali da su tada napravljeni zakoni isto toliko dobri, a moje pitanje za vas, a možda i predlog, kada smo već došli dotle da nam vi centralistički određujete gde će se nalaziti postrojenje za opasan otpad, šta mislite o Subotici?
Zapravo, bilo je stilskih figura, bilo je svega, a najmanje replike. Gospodin Dobrislav Prelić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set…
Gospodine Preliću, izvinite, nisam videla ministar se opet javio pre vas, a on ima prednost po Poslovniku.
Da vam kažem, Vlada je tu mogućnost prvi put iskoristila u Subotici, pre nekoliko meseci je Vlada odredila Suboticu kao regionalni centar i tamo će biti smeštena deponija. Nemojte da mislite da ovde bilo ko ima neke lokal-patriotske stvari kada je u pitanju upravljanje otpadom, kada su u pitanju bilo koje vrste otpada i kada je u pitanju naša životna sredina. Proverite. Prvo centralističko odlučivanje je bilo upravo u mom gradu, uprkos protivljenju i lokalnoj samoupravi, koja je moj grad i svih drugih lokalnih samouprava.
Gospodine Preliću, molim vas da se prijavite. Zaista se izvinjavam, greške su na mojoj strani. Pogrešila sam, ne u odnosu na to, pošto sam vam dva puta dala reč, a prednost su imali drugi. Izvolite.
Nema problema, gospođo Đukić Dejanović, navikao sam od predsedavajućeg toliko neopravdanih kritika i svega, ne od vas, mnogo više od vaše koleginice Čomić, ali nije problem, niste me dekoncentrisali. Da se vratimo na temu.
Moraću da vas upozorim. Mislim da sednicu vrlo korektno vodimo i potpredsednica Čomić i ja. Zaista vas molim da poštujemo dostojanstvo Skupštine. Izvolite.
Izvinite, gospođo Đukić Dejanović, to je vaše subjektivno mišljenje. Imam i ja pravo valjda na svoje mišljenje. Danas su pred nama ovi zakoni o životnoj sredini, inače set od osam zakona. Ono što na samom uvodu želim da kažem, to je inače uobičajena praksa ovde, samo pogledajte ove materijale, dovoljno govore da ne možemo ozbiljno raspravljati o ovim zakonima bez obzira što su to uglavnom izmene i dopune. Ono što je prepoznatljivo je da je SRS i prošle godine, kada su ovi zakoni bili ovde, iznela niz kritika i upozoravali smo da će doći do izmena i dopuna, što se i ostvarilo. Imali smo prilike da čujemo i juče i danas dosta toga, da se ponovo, na neki način, odgovornost vladajuće većine od 2000. godine tzv. demokratskih promena sve desilo u Srbiji, da je ponovo kriva i odgovorna SRS. Međutim, to nije baš tako. Čak smo imali prilike juče da vidimo da gospodin ministar jako teško podnosi određeni deo kritika, pa je sa jednom dozom i ponižavanja i cinizma se obraćao poslanicima SRS. Istina je, gospodine ministre, bolna, ali ponekad mora da se prihvati. Evo, da kažemo da ima dosta dobrih stvari u ovim zakonima i da treba da se primenjuju. Isto tako, SRS misli da ima mnogo većih problema u Republici Srbiji i mnogo značajnijih životnih problema kojima se treba okrenuti, pored toga što kažem da ima dosta toga što je ovde dobro i što treba na neki način prihvatiti. Ono što ste vi želeli da kažete i rekli ste da moramo da se izlečimo od traumatične pozicije naše novije istorije, mislim da to pada vama na teret. Želim da vam kažem da ima lokalnih samouprava, pošto smo ovde imali prilike da čujemo da veliki deo stvari prebacujete, odnosno odgovornost, na lokalne samouprave, da ima lokalnih samouprava koje su, recimo, daleko, daleko, ranije i pre vas radile na određenim projektima i donosile određeni akt. Evo, recimo, da vam kažem da smo mi u opštini Odžaci, vama je to jako poznato, opština koja ima jedan izuzetno povoljan geostrateški položaj, da je blizu granični prelaz, da smo još 2007. godine napravili ugovor i doveli jednu firmu za reciklažu otpada. Međutim, s obzirom da je SRS tamo bila na vlasti pet godina, doživeli smo takvu torturu od vaših kolega i jednostavno taj investitor iz Italije odustao jeod toga. Obezbedili smo kompletnu infrastrukturu, lokaciju. Moram da vam kažem, a nadam se da znate da smo uradili i prostorni plan pre nego što smo imali obavezu da ga donesemo, da smo finansirali 80% sami, međutim, normalno, stigle su izmene i dopune tako da moramo sada ponovo da ga radimo uz dodatna sredstva. Ono što želim još da vam kažem kada su regionalni centri, što vi volite da kažete, po evropskim standardima ili za upravljanje otpadom ili regionalne deponije i tu smo napravili ugovor pet opština, tačnije 2005. godine, opština Bač, Apatin, Sombor, Kula i Odžaci. Međutim, nije se mrdnulo nimalo, a moram da vam kažem, to znate, da te opštine predvode demokrate. Gdese stalo? Mi smo uradili sve, sve apsolutno što je do nas, ali apsolutno sve. Dalje, kada je u pitanju ulaganje u divlje deponije, i to čime se hvalite da je Srbija bila jedna velika deponija, moram da kažem da to radite, ali da ima takođe sredina koja to vrlo savesno obavljaju. Ono što uradite to je uglavnom u predizbornim kampanjama i na tome se završi. Evo ode ministar, taman kad sam hteo da mu kažem, pošto zna šta se dešavalo u opštini Odžaci kada su bili izbori, izađe iz sale, ali dobro, da Ministarstvo za ekologiju ima razloga da ulaže u pojedine opštine i hteo sam da mu navedem konkretan primer, u opštini Odžaci ima kanalizacija koja je druga u Srbiji početa na ekološki način, obezbedili smo negde oko 30 miliona. Kompletna investicija 120 miliona dinara. Jednostavno dok su radikali bili tamo na vlasti, država nije htela, nije imala razumevanja da uloži ni jedan jedini dinar. To je istina. Istina je bolna, ali vi morate da je prihvatite. Svakako da ćemo nastaviti rad na izradi kvalitetnih projekata, ali morate da shvatite da mi, odnosno SRS pre svega želi da obezbedi bolji život građanima Srbije, želi da uradi sve ono što vi niste uradili u ovih prethodnih deset godina, da se ne pozivate samo na evropske integracije od kojih apsolutno nemamo ništa. Želeo bih da vam kažem da izađete iz svojih fotelja, da obiđete naše gradove, da vidite kako naši građani žive, a ne da samo mlatite, što bi naš narod rekao, praznu slamu, da usvajamo zakone kojisvoju primenu, implementaciju na terenu ne doživljavaju da bežite od stvarnih problema, da su problemi veliki i da mogu da se rešavaju, ali treba izaći među narod. Nažalost, vi to ne smete. Ono što još želim da kažem, ovde je bilo dosta toga, dosta govora i o ovom Zakonu o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti i tu ste pokazali svoju neozbiljnost, a to je moglo da se oseti ove godine i na našoj poljoprivredi, kada su protivgradne stanice dobile po četiri rakete. Mislim da je to takva mizerija i naši poljoprivrednici nisu mogli da sačuvaju svoje useve bez upotrebe tih raketa i pretrpeli smo velike štete. Mislim da država ne razmišlja i u tom segmentu. Ono što na samomkraju, zbog vremena, želim da vam prenesem to je da naši građani žele da žive život pristojan i dostojan čoveka u 21. veku, da ne želimo da vas par hiljada živi u izobilju, a svi ostali na otpadu.
Poslanik Živojin Stanković ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, službenici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set izmena i dopuna zakona koji se tiču regulisanja u oblasti životne sredine. Ove zakone smo usvojili pre više od godinu dan, a kako kažu predstavnici opozicije, već danas radimo izmene i dopune zakona.Mislim da je to dobra stvar kada se nešto non-stop menja, treba ga zakonom pratiti, a ne čekati da prođe desetak i više godina pa tek onda raditi promene zakona. Govoriću o dopunama Zakona o hemikalijama i biocidnim proizvodima. Tokom primene Zakona o hemikalijama, izrade podzakonskih akata uočeno je da privredni subjekti imaju problema u sprovođenju zakona i zato se pristupilo ovim izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama. Naravno nije narušen osnovni princip evropskih propisa iz oblasti hemikalija da se regulišu uslovi za stavljanje u promet hemikalija kao proizvoda, odnosno način utvrđivanja uticaja hemikalija na zdravlje ljudi i životnu sredinu. Ovim izmenama i dopunama ne odstupa se od rešenja u evropskom propisu i dosledno se sprovodi evropsko načelo da troškove ispitivanja opasnih svojstva hemikalija, kao i druge troškove za stavljanje u promet hemikalija, snosi samo onaj ko ih stavlja u promet. Ovim zakonom predviđeno je da stručnu pomoć u sprovođenju obaveza, definisanih osnovnim zakonom, pruža Agencija uz naknadu. Određeni podaci o hemikalijama, koje treba dostaviti Agenciji u postupku upisa hemikalija u registar hemikalija, mogu predstavljati industrijsku ili poslovnu tajnu i zbog ovoga mnogi uvoznici imaju problem oko pribavljanja podataka od stranog proizvođača. Izmenama ovog zakona je omogućeno da sam strani proizvođač dostavi te podatke Agenciji. Za odgovore na pojedina stručna pitanja privredni subjekti se obraćaju Agenciji. Kako odgovori na ova pitanja ne zadiru mnogo u tumačenje zakona, već na struku, oni imaju mogućnost da izmenama ovog zakona angažuju Agenciju i da ona odgovori na ta stručna pitanja. Osnovni cilj izmena zakona je isti kao i cilj osnovnog zakona, a to je uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema upravljanja hemikalijama na teritoriji Republike Srbije osiguranjem visokog nivoa zdravlja ljudi i životne sredine, kao i samog poboljšanje prometa hemikalijama sa zemljama EU i drugim zemljama. Ove izmene i dopune utiču na proizvođača, odnosno uvoznike hemikalija, jer olakšavaju poslovanje tako što omogućava da sami odluče o načinu angažovanja savetnika za hemikalije, omogućava da se neophodna dokumentacija u postupku pred Agencijom, ako predstavlja obiman materijal, može dostaviti na engleskom jeziku što smanjuje troškove samog podnosioca. Prilikom primene propisane dokumentacije privredni subjekti imaju niz dilema u vezi sa pojedinim stručnim pitanjima koja prevazilaze stručna mišljenja, koja se odnose na konkretnu primenu zakonskih odredbi, pa im je ovim zakonom omogućeno ili da sami sprovode istraživanja ili da do odgovora dođu na brži i efikasniji način, tako što će angažovati samu agenciju. Omogućava da strani proizvođač može da dostavi toj agenciji podatke koji predstavljaju poslovnu ili industrijsku tajnu, što pojednostavljuje i ubrzava sam postupak. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o biocidnim proizvodima, takođe, u toku same primene zakona i u izradi podzakonskih akata, došlo je do problema kod privrednih subjekata u samoj primeni zakona, pa se poseglo za izmena ovog zakona. Sve predložene izmene i dopune su u skladu sa propisima EU i suštinski ne menjaju osnovni zakon. Dosledno se sprovodi i u načelu, da svi troškovi ispitivanja opasnih sredstava biocidnih proizvoda, kao i druge troškove u vezi sa stavljanjem ovih proizvoda u promet, snosi onaj ko ih i stavlja u promet. Izmenama i dopunama zakona je predviđena i mogućnost da sami strani proizvođači dostave te podatke agenciji. Postiže se uspostavljanje, održavanje i unapređivanje jedinstvenog sistema u pravdanju biociodnih proizvoda na teritoriji Republike Srbije, osiguranje visokog nivoa zdravstvene zaštite i životne sredine. Ove izmene i dopune će uticati na proizvođače, odnosno uvoznike biocidnih proizvoda, jer olakšavaju postupak dobijanja akata kojima se omogućuje stavljanje biocidnog proizvoda u promet. Omogućava se da tehnički dosije, koji predstavlja obiman materijal, može da se preda na engleskom jeziku, što je finansijska ušteda za njih. Prilikom primene propisane dokumentacije, subjekti imaju dilemu sa stručnim pitanjima. Takođe, izmenama zakona se omogućava da se obrate agenciji. Omogućava se da strani proizvođač može da dostavi agenciji podatke koji predstavljaju poslovnu ili industrijsku tajnu, što do sada nije bio slučaj. Takođe, utiče i na širu populaciju, jer je data mogućnost agenciji da ne dozvoli u stavljanje u promet biocidni proizvod koji nije dovoljno efikasan. U toku današnje rasprave smo čuli i niz primedbi na rad samog Ministarstva i na rad ministra, i to od onih poslanika koji, kada su imali Vladu, nisu čak ni imali Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Govori se da nikad gore stanje u životnoj sredini nije bilo. Naravno da nije potrebno ministarstvo da bi se bavili zaštitom životne sredine, ali o samoj Vladi govori onaj podatak, da ko nema takvo ministarstvo, ne može ni da spomene životnu sredinu, a kamoli da brine o njoj. Mislim da sadašnje Ministarstvo, na čelu sa gospodinom Dulićem, izuzetno dobro radi svoj posao. Zaista se brine o zaštiti životne sredine. O tome će građani dati sud. Možemo da kažemo da je to dobro ili loše, da sukobimo naša mišljenja, ali građani daju konačan sud. To ćemo videti kada dođu izbori, pa ćemo tada govoriti da li je neko dobro radio svoj posao ili nije. Zahvaljujem se gospodinu Duliću i njegovim saradnicima u Ministarstvu, što su izašli u susret gradu Leskovcu i građanima Leskovca, jer su izuzetno brzo odgovarali na sve naše zahteve. Što se tiče obezbeđivanja papira koji se odnose na izgradnju regionalnog otpada i izgradnju reciklažnog centra, tu se naravno slažu i predstavnici opozicionih partija u lokalnom parlamentu i samo neka nastave da i dalje rade svoj posao, i te kako su na terenu i prisutni su svugde.
Dajem reč poslaniku Srboljubu Živanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, prvo želim da predstavnicima Ministarstva kažem da se već tri decenije bavim održavanje tehnoloških sistema koji služe za prenos opasnih hemikalija u Hemijskoj industriji "Zorka" u Šapcu, a isto toliko vremenom se bavim i naučnim radom u ovoj oblasti. Slušajući ova izlaganja danas, shvatio sam koliko poslanici površno poznaju ili znaju materiju o kojoj je danas reč, odnosno ovih sedam zakona je trebalo u stvari da bude pojedinačno i od tih sedam zakona je bilo toliko materijala, toliko reči, da su zasluživali jedno pojedinačno izjašnjavanje, odnosno i obrazloženje. Sigurno znajte da zaštita čovekove sredine i svih ovih sedam tačaka koje ste danas predstavili kao zakonsku proceduru, one u ovom periodu od deset godina vladavine DOS-ovske demokratske vlasti nemaju nekakvog značaja. Reći ću vam zbog čega nema značaja. Nema značaja jer privreda Republike Srbije ne funkcioniše. Morate da shvatite kako je o ovim pitanjima trebalo diskutovati u ranijem periodu, kada je privreda funkcionisala i radila. Sada kada privreda ne funkcioniše, gde vam je u stvari potrebna zaštita čovekove sredine. Ovde je priča o nekakvim regionalnim deponijama komunalnog otpada, ali mi se čini da ovde niko nije pomenuo jednu opasnu fabriku koja je trebalo da bude izgrađena na području grada Šapca, koja je zahvaljujući SRS i meni, poznavajući opasnost te fabrike, to je fabrika za uništenje fizičkog i hemijskog otpada, nije izgrađena. Moram vam reći da su i tadašnja pozicija i opozicija, posle tri godine shvatile, kakva bi bila opasna bomba izrađena, fabrika ubica u samom gradu. Što se tiče daljeg izlaganja, moram reći da sam slušao sve one koji su govorili. Moram iskreno reći, naročito, potpredsednici Skupštine koja je govorila 15 minuta, ali tako perfidno, da uopšte nije o datoj temi pričala, već je pričala o prostornom planiranju koje je juče bilo na dnevnom redu. Gospodine ministre, takođe ste juče mom stranačkom kolegi, gospodinu Stevanoviću, tako drsko odgovorili, to moram tako da kažem, na pitanje, kada vam je govorio o sistemu koji je danas prisutan, naročito o prostornom planiranju i gde je bila tačka dnevnog reda – građevinska mafija. Vi kada god treba da govorite o tom problemu, vi izgleda taj problem, da li je to građevinska mafija, da li je to zdravstvena mafija, da li je to putna mafija, da li je to indeks mafija, vi to sakrivate, jer nećete o tome da diskutujete. Dame i gospodo, vi ćete sada u mom izlaganju čuti jedno naučno izlaganje vezano za ovu materiju, da biste sigurno mogli da donesete zaključke. Funkcija zaštite životne sredine je skoro u svim savremenim državama veoma afirmisana krajem 20. veka pa se, pored ekološke politike koju više ili manje vode svi politički subjekti, razvija i specifična naučna disciplina - politička ekologija. Tehničko-tehnološka revolucija, kao rezultat nesuđenih mogućnosti ljudske kreativnosti, višestruko je unapredila civilizacijski razvoj, ali i dovela do zastrašujuće destrukcije čovekove životne okoline, i onog miljea u kome je stvoren, tako da je ugrožen i sam njegov opstanak. Čovek ne može odustati od korišćenja svih prirodnih resursa, ali mora u tome biti krajnje racionalan, ne ugrožavajući svet prirode i pomažući mu da se razvije na sopstvenim principima. Besomučna trka za sve većim profitom ili maksimalno očuvanje prirodnog ambijenta, čistog vazduha i vode teško je rešavati dilemama svake vlade, a racionalna državna vlast se trudi da maksimalno uskladi jedan i drugi interes, ali ova vlada ne. Privatna privredna inicijativa na tom planu se ne može kontrolisati bez strogog i restriktivnog zakonodavstva. Država s jedne strane nastoji da što manje interveniše na tržištu, s druge je motivisana ekološkim razlozima, poskupljuje proizvodnju, posebno eksploataciju prirodnih resursa, sve težim uslovima i ograničenjima, propisujući obavezne filtere za fabrička ispiranja otpadnih voda, čuvanje i uklanjanje opasnih materija, rekultivisanje takođe prostora itd. Politička ekologija insistira na principu da priroda poseduje vrednosti po sebi, dakle, sopstvenu supstancijalnu, a ne samo upotrebnu vrednost za čoveka. Ekološkom politikom se te dve vrednosti nastoje uskladiti, jer je to uvek za dobrobit čoveka, s obzirom da su ljudi biće unutar prirode. Potčinjavanje prirode kroz istoriju uvek je vodilo i potčinjavanju čoveka sve intenzivnijoj eksploataciji. Moderne države se orijentišu na saradnju sa prirodom, pa je koriste u onoj meri u kojoj procene da je i njena sposobnost regeneracije. Međutim, čuvajući sopstvenu prirodnu sredinu, još besomučnije uništavaju ekološke sisteme industrijski nerazvijenih zemalja, jer njih socijalna beda tera da zanemare okolinu, s obzirom da gladna usta ne mogu da razmišljaju o zelenilu i cvrkutu ptica. Čovek je prema prirodi odgovoran koliko je i slobodan. Kad je u ropstvu, potčinjen, eksploatisan, svoju surovost on prenosi na sve ono što ga okružuje, živi i neživi svet. Za uspeh ekološke politike potrebno je da ona sadrži četiri osnovne komponente: prvu čine pravni instrumenti zaštite, obaveze, zabrane i kažnjavanja koji destimulišu ugrožavanja prirodne sredine; druga se zasniva na podsticanju proizvodnje i potrošnje u skladu sa ekološkim resursima na osnovu tržišnih instrumenata državne intervencije; treća je bazirana na naučnim istraživanjima, informisanju i edukaciji stanovništva, obučavanju aktivista ekoloških pokreta na volonterskoj osnovi i četvrta predstavlja finansiranje konkretnih ekoloških programa, saniranja već proizvedenih ekoloških rana. Poseban značaj u otklanjanju raznih oblika zagađenja ima upotreba genetski modifikovanih mikroorganizama, a postoji šansa da se potpuno modernizuje poljoprivredna proizvodnja genetskim inženjeringom i upotrebom mikroorganizama, koja bi se upotrebili isključivo umesto veštačkih đubriva i zaštitnih sredstava baziranih na hemijskim otrovima. Očigledno je da biotehnologija ima sve veću perspektivu, ali donosi i nove opasnosti. Da paradoks bude veći, najrazvijenije zemlje se otvoreno odriču intenzifikacije poljoprivredne proizvodnje i zalažu se za ekstenzivnije oblike, kao i pošumljavanje poljoprivrednog zemljišta. Novijim varijantama politike, reciklažom strateških sirovina, ekološkim pakovanjem proizvoda i drugim merama, postižu se značajni rezultati. Ovih dana je, dame i gospodo, aktuelna tema incident sa otrovnim crvenim muljem iz mađarske fabrike aluminijuma, koja je 4. oktobra, probivši nasip, ubila devet i povredila 150 ljudi i ostavila preko hiljadu ljudi bez krova nad glavom, pokazujući zastrašujuće neinteresovanje Srbije za pitanje životne sredine. U ovom slučaju naslovi glavnogradskih medija "Silna reka se samoprečistila", "Dunav pobedio otrovni talog", "Nivo opasnih materija u vodi ispod normale", govore sve. Namerno se zaboravlja da problem iz Mađarske u Srbiju stiže koritom reke. Treba uzorkovati sediment reke i uveriti se, i to sediment po profilu sa problematičnim muljem koji sada ide po dnu i koji će se nataložiti, ne samo vode po površini. Otrovni elementi koji se ne mogu registrovati kontrolom reke cele sledeće godine će se prenositi dnom Dunava do Đerdapskog jezera. Prvi problem će nastati kada počnu da se rastvaraju u jezerskoj vodi. Ti štetni metali će preko lanca ishrane najverovatnije dospeti u ribe, a onda vremenom ugroziti ljude. Takođe, Srbiju i Mađarsku vreba još jedna potencijalna opasnost, a to je prenošenje i zagađenje vazduha. Kada se toksični mulj osuši, on bi se mogao vetrom raznositi u vidu puder prašine. Nažalost ili sreću, danas, kada privreda u Srbiji ne funkcioniše i ne radi, kada veliki privredni kapaciteti ne rade, Srbija je danas, može se reći, ekološki zaštićena država. Samo danas Ministarstvo za ekologiju i prostorno planiranje ima veliki zadatak da sakuplja plastične flaše i plastične kese, i to je u stvari ono pod sloganom "Treba očistiti Srbiju". Dame i gospodo, mislim da gospodin ministar, kada je pre nekoliko meseci posetio grad Šabac, verovatno je išao autom koji ima tamna stakla, a verovatno je usled sunca nosio i tamne naočare, pa kada je prelazio most na Savi nije video jedno veliko smetlište, jednu veliku deponiju koja je deset metara od kupališta, a jedno 50 metara od velikog naselja ''Benske bare'', a normalno je i od velikog tržnog centra koji se zove "Intereks". Tako da u večernjim satima možete videti hordu glodara, pacova kako odlaze ili kako prolaze i ulaze u ove objekte, pa vas pitam, gospodine Duliću, vi ste bili u Kaoni, u jednom egzotičnom pravoslavnom centru, gde ste dolazili verovatno da sa volonterima prikupite plastične flaše i čaše i da lepo ručate i da na kraju kažete kako se sve to lepo u Šapcu obavlja, ali i kako imate jednu veliku želju da se stvori regionalna deponija u Sremskoj Mitrovici, ali čini mi se, to je vrlo teško izvodljivo. Danas građani na toj deponiji, koja nema svoj tehnički prijem, oni su kažnjeni, jer moraju pred sudom da dokazuju zbog čega ne žele da plaćaju komunalne takse, jer je to jedna od najvećih divljih deponija koja je nikla. Ona je sada na visini negde oko deset metara, ali smatramo otprilike da će se tu izgraditi jedno velelepno zdanje, a verovatnoće nići novo brdo. Zato smatram da je danas, kada je vreme decentralizacije, vreme velikog idealizma, jedinice lokalne samouprave i lokalnih vlasti, shodno tome, tim lokalnih vlasti treba dati odrešene ruke, jer one najbolje znaju kako da se bave lokalnom politikom. Evropa kojoj težimo navodno traži od nas. Baš lepo, na ovaj način će se stvoriti nova garnitura lokalnih moćnika koji na lokalnom nivou mogu da rade šta im padne na pamet, a može da pomogne kada treba spasavati propale političke projekte na nacionalnom nivou, npr. kako bi se formiralo Udruženje regiona Srbije da bi se spasila G17 plus. Dame i gospodo, ovo sam samo hteo da vam izložim, da vam kažem šta se u stvari danas dešava ili šta je danas prisutno u Srbiji i jednom lepom pričom gospodin dr Oliver Dulić pokušava da uveri građane Srbije kako je nastala jedna velika ekspanzija čišćenja Srbije i meni je drago, a i svakom čoveku normalnom je drago da u svom okruženju ima čistu okolinu i, normalno, da ima čist grad.Ali, vi rekoste ovde o transportu opasnih hemikalija, molim vas, ako biste hteli samo malo pažnje zbog toga zato što govorimo o jednom vrlo velikom problemu. Rekao sam da sam se u hemijskoj fabrici "Zorka" u Šapcu tri decenije bavio poslom održavanja tehnološkog sistema i još tada u to vreme u tim magacinima su bili buradi sa opasnim hemikalijama, koja ni tada, samo je jedan tehnolog znala, ali na žalost je pokojna, koja je znala šta se u tim buradima nalazi, a danas kada je došlo do raščišćavanja, odnosno do propasti te hemijske industrije, pitam se gde li su, ali nemam koga više da pitam na lokalnom nivou, jer ljudi koje treba da pitam ne znaju, pitam se – gde su se zdela ta burad koja su bila sa opasnim materijama? Što se tiče prevoza tih opasnih hemijskih materija i to je vrlo diskutabilno i sigurno da mora da bude pod jednom velikom i striktnom kontrolom kada je u pitanju transport opasnih hemikalija, i to može da izazove jednu veliku ekološku katastrofu, jer kada se to desi nema vremena, a vi dobro znate kako se to dešava danas na železničkim stanicama na kojima raste korov, žara, koje su neurađene, koje su bez određene kontrole i bez određene zaštite. Pitam se ko je zadužen za transport takvih hemikalija. Takođe, dame i gospodo, ovde je bilo malo reči na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, o VIN projektu u Vinči. U tom projektu je bilo govora da bi trebalo do kraja godine da bude transport radioaktivnih materija. Dobro znate da je 2002. godine jednoj zemlji vraćen taj radioaktivni otpad, odnosno materija koja nije bila istrošena, mislim na Rusiju, vratili su nazad u zemlju porekla, što predstavlja jednu veliku finansijsku katastrofu za Srbiju, jer smo u tom pogledu mogli da se dogovorimo sa zemljom porekla i mogao je i ovaj radioaktivni otpad iz Vinče biti transportovan. O ovom projektu je bilo reči da bi mogli o njemu diskutovati, ali vidim da niste diskutovali o ovom problemu, niti ste bilo šta u svom referatu potegli kao pitanje vezano za transport radioaktivnog otpada, a tu je uključeno nekoliko država. Takođe, dame i gospodo, mislim da su moje kolege o ovom pitanju dosta iznele, ali to je problem koji se javljao, odnosno to je problem koji je vezan za bombardovanje i uništenje određenih objekata koji su bili pod određenom ekonomskom zaštitom. Znači, NATO pakt, iako je imao snimke, iako je znao gde treba i gde ne treba da cilja da ne bi izazvao ekološku katastrofu, on nije mislio na Srbiju i građane Srbije. Nije tada birao da li će mu to smetati, da li će bombardovati bolnice, da li će uništiti mlade živote, da li će uništavati mostove na kojima su bila deca. I vi danas verujete onima koji su ubijali decu i to se zove ''evropska alternativa'', zajedno sa ovim izdajnicima koji su odlazili u Japan da kleče, kao da Srbija izvozi gloginje i trnjine, i zašto onaj koji je išao da kleči, zbog čega on nije sakupljao gloginje i trnjine, nego je sakupljao novac od mafijaša i kriminalaca.
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, oblast koja se bavi zaštitom životne sredine je oblast koja je obuhvaćena brojnim zakonima koji nemaju veliku vrednost. Predlagač ovog zakona, a i ranijih, bez malo uspeha pokušava da objasni građanima Srbije da treba da se zaštite i da treba životnu sredinu unaprediti. Gospodine ministre, možete vi da se smejete ili da napustite Skupštinu, vi ste ovde ministar i morate da saslušate sve narodne poslanike i da ih ne omalovažavate i da im ne dajete odgovore koji su uvredljivi. Mora da vodi računa predsednik Vlade koga šalje ovde. Ovo su narodni poslanici koje treba saslušati i uvažiti. Gospodine ministre, vi ste bili u Pančevu. Pančevo je jedna sredina koja je najzagađenija u Republici Srbiji, složićete se. S druge strane, vi ste imali priliku da pre dve godine dođete u Pančevo, da uđete u krug "Petrohemije", ''Azotare'' i ''Rafinerije''. Gospodine ministre, onoliko koliko ste učinili, to je bio samo početak, ali ste se upoznali sa opasnim otpadom koji je zapravo lagerovan u krugu "Petrohemije" u Pančevu, a vi dobro znate koliko hiljada tona tog opasnog materijala ima u "Petrohemiji". Gospodine ministre, za početak ste preduzeli odgovarajuće mere, međutim, kako mi danas u Srbiji, a pogotovo kada je u pitanju AP Vojvodina, imamo dvovlašće. To dvovlašće se ogleda u tome kao za vreme kneževine u Srbiji. Sudili su sudovi turski, ali sudili su i kneževi. Sada imate nadležnosti koje su prenete Vojvodini, a imate i nadležnosti koje imate vi kao ministar u Vladi Republike Srbije. Šta rade inspekcije? Da li su republičke inspekcije nadležne, lokalne, opštinske, pokrajinske i šta radi republička inspekcija? Gospodine ministre, obavešteni ste da sam postavljao poslaničko pitanje vezano za dodatno zagađenje Pančeva, jer građani Pančeva žive zapravo kao ptica u kavezu. Najvećim zagađivačima u Srbiji oni su okruženi. Kako žive građani naseljenog mesta Vojlovica? Kako će tek da žive sada nakon vaše saglasnosti i dozvole da se izgradi još jedan veliki zagađivač, mislim na asfaltnu bazu pored manastira u Vojlovici, kao najstarijeg manastira u Vojvodini? Na Zapadu, gospodine ministre, dobro znate da se ni taraba ne može ofarbati bez lokalne samouprave i njene saglasnosti, ali je mesna zajednica Vojlovica dva puta davala negativno mišljenje i protivila se izgradnji asfaltne baze, ali je neko vodio više računa o interesima jednog privatnika iz Austrije da napravi upravo asfaltnu bazu i da dobije na poklon celokupnu infrastrukturu pored manastira. Rekli ste da je deponija u Pančevu završena. Da li ste, gospodine, bili na toj deponiji? Ta deponija ne radi. Zašto nije zatvorena stara deponija? Drugo, koalicioni partner DS-a, a to jeste Nova Srbija, koja je rukovodila higijenom u Pančevu, uspela je da izdejstvuje još jednu odluku za pljačkanje građana Pančeva, odnosno da se još jedna tarifa, a to u Beogradu nemate, samo u Pančevu, dakle, odluka za sakupljanje otpada i druga odluka za odnošenje i skladištenje otpada. To je u Pančevu, zahvaljujući jednoj pogrešnoj odluci građani plaćaju duple cene i duple tarife za odnošenje smeća. Ta deponija se gradi 10 godina otkako je DOS došao na vlast, a znate li koliko je stotina miliona potrošeno u tu deponiju? Mnogo. Dakle, kada kažem više stotina miliona dinara, ali ona danas ne radi. Ministar Dulić kaže – ta deponija je završena. Pre godinu dana je doneta ta odluka. Ako je završena, zašto ne radi, zašto je stara deponija u centru grada, ko je to dozvolio? Drugo, gospodine ministre, sećate se da ste obećali dva miliona evra, da će Vlada obezbediti dva miliona evra za zatvaranje bazena tamo gde je lagerovan opasan otpad, a koji je otvoren. Moram reći da ste vi prvi korak uspešno završili, ali nema vaše inspekcije da vrši kontrolu šta rade na terenu i da li inspekcija radi. Ono što ste vi preduzeli, to je jedan početak, to je bio pozitivan početak, ali ako nastavite i naterate inspekcije, i da naterate lokalnu samoupravu da radi u okviru zakona koji vam daje to pravo, ali i pravo da nadzirete izvršenje ovih zakona koji se donose Gospodine ministre, mislim da je potrebno da se umesto 25 ministarstava u Srbiji formira 10 ministarstava, umesto 111 agencija i direkcija, ne treba nam nijedna. Vidite koliko se ovde agencija sada i u vašem ministarstvu nalazi, formiranih i osnovanih i u drugim ministarstvima. Ako bi ukinuli te bespotrebne agencije, direkcije i fondove, ne bismo plaćali državne sekretare, na stotine njih, ne bismo savetnike na stotine njih, ne bismo sekretarice, ne bismo vozače, ne bismo imali toliko automobila koji su u funkciji pojedinih direktora i moćnika. Na taj način više desetina milijardi dinara bilo bi ušteđeno, pa bi te pare išle u socijalne fondove, da se povećaju penzije, da se povećaju socijalna davanja i da se, na kraju, školstvo i zdravstvo u svakom slučaju poboljša. Vi znate koliko u Pančevu boluje ljudi od malignih oboljenja, najviše u Srbiji. Zašto niste istražili šta je ostalo od bombardovanja u kanalu ''Azotare'' i ''Rafinerije'' i ''Petrohemije''? Tamo su hiljade i hiljade tona kojekakvog opasnog materijala koji treba da se i očiste. Ko će da plati to? To je sve posledica NATO bombardovanja. Kako žive sada, gospodine Duliću, građani Vojlovice, Starčeva, Topole, naseljenog mesta, Strelišta, Sodare i celoga grada? Bedno, jadno, niko ih ne uzima u zaštitu. Imate ovakvu situaciju – prebacuje se samo odgovornost, tu je odgovoran republički inspektor. Kad pitate republičkog inspektora, on kaže – odgovorna je pokrajina, jer je pokrajina dobila nadležnost. Kad pitate nekoga iz pokrajine, on kaže – to je stvar lokalne samouprave. Gospodine ministre, da sam ministar nijedan ovaj zakon ne bi predlagao, nego bih izradio jedan sa stručnim ljudima, jedan kodifikovani zakon o zdravstvenoj zaštiti, kao što je Zakon o obligacionim odnosima, kao što je Krivični zakonik. Tu imate sve oblasti koje su obuhvaćene, a obuhvataju jednu oblast. Prema tome, ovaj zakon nije potrebno da ovoliko ima separatnih, inflacija je u pogledu posebno onih propisa, podzakonskih akata i uredbi. Pominjete u ovim zakonima i uredbe. Prema tome, ono što ste započeli, gospodine Duliću, u Pančevu završite. Pančevci od vas traže obavezu koju ste preuzeli i obećanje koje ste im dali, a verujem da vi to možete da učinite, samo uz malo dobre volje. Još jednom vas molim, pošaljite inspekciju da izvrši proveru zašto ne radi nova deponija i zašto je deponija stara u centru grada.
Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, gospođa Zlata Đerić, najpre.
Na kraju ove iscrpne rasprave, gde su svi izneli svoje argumente, ko je smatrao da treba da kaže nešto o ovim zakonima, mislim da ministar ima o čemu konstruktivno da razmisli i da prihvati značajan broj amandmana. Neću biti duga i neću iskoristi sve vreme. Želim samo da završim pitanje koje sam pokušala da postavim na kraju prethodnog izlaganja. Znači, nisam eurofob, ja sam eurofil, ali shvatila sam da svet i Evropa, ona kojoj težimo, nema stalne ni prijatelje, ni neprijatelje, oni imaju samo stalne interese. Zašto mi ne bismo imali svoje interese? Zašto te interese ne bismo štitili svim svojim raspoložim sredstvima? U ovom trenutku u Srbiji je sigurno javno zdravlje jedno od najvažnijih interesa, pa me samo interesuje, gospodine ministre, da li Ministarstvo uopšte ima ideju, ima plan, ima nameru, ima neku viziju kako će i kada početi zaista da se bavi ispitivanjem, utvrđivanjem, svođenjem nekih konačnih rezultata o tome koje su stvarne posledice NATO bombardovanja u Srbiji? Ne mislim samo na one materijalne, ti se najbrže, najlakše i najkonkretnije mogu utvrditi i ti su nadoknadivi. Posledice koje Srbija trpi zbog toga i koje će trpeti i cela Evropa, htela to ili ne, mnogo su duže, mnogo ozbiljnije i mnogo opasnije, pa me samo interesuje, pošto smo mi to prošli i pošto to jeste fakat činjenica koju imamo u svojoj nedavnoj istoriji, da li Ministarstvo ima nameru da se ozbiljno bavi ovim pitanjem i da pred građane Srbije, koje to tišti, muči, i koje to pitanje interesuje, izađe u neko dogledno vreme sa nekim konačnim rezultatom i istinom o tome?
Gospodine ministre izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem na jednoj opsežnoj raspravi. Mislim da smo otprilike došli do nekih zajedničkih zaključaka. Bez obzira na političke razlike, svima nama jeste isti cilj. Životna sredina i nije mesto gde se prelamaju naše razlike, to je mesto gde uglavnom svi treba da demonstriramo našu spremnost da zajednički radimo na popravljanju loše situacije. Uvek je dobro čuti gde sve postoje problemi i uvek koristim priliku da svaku od vaših poslaničkih inicijativa sprovedemo tamo gde može da se deluje. Nema potrebe da postoje podsećanja da postoje divlje deponije ovde ili onde, mi smo toga i te kako svesni. Iz tog razloga upravo danas ovde jesmo, da bismo stvorili još preciznije i snažnije zakonske instrumente da u budućnosti divljih deponija bude manje, da oni koji ih stvaraju budu više kažnjavani, a da im se, s druge strane, stvori uslov da divlje deponije više ne nastaju. Tako je i kada je u pitanju upravljanje otpadom, tako je i kada je u pitanju sve drugo, sve druge oblasti koje su definisane pod jednom rečenicom – zaštita životne sredine. Što se tiče pitanja osiromašenog uranijuma, pre godinu i po dana razgovarali smo o tome, i pre godinu i po dana ste dobili informaciju koja je bila sveobuhvatna i koja je podrazumevala tačnu informaciju kada su sanirana mesta na kojima se dejstvovalo iz vazduha sa osiromašenim uranijumom i šta je bilo sa tom municijom i na koji način se rešavao problem zagađenja životne sredine. Studije koje su tada rađene, koje su publikovane i koje danas postoje, možemo i da vam distribuiramo. Možda će postojati potreba u budućnosti da se generalno radi jedna studija koja treba da proceni sve ono što jesu spoljni uticaji, a koji ipak utiču na to da u ovoj zemlji postoji povećanje incidencije nekih bolesti. Da li je to posledica osiromašenog uranijuma ili je posledica nečeg drugog? Mogu da vam kažem da je Ministarstvo naručilo jednu studiju, i to bi trebalo da bude publikovano vrlo brzo. Studija se tiče posledice zagađenja životne sredine izazvane našim aktivnostima, nedovoljno dobrim upravljanjem posebnim tokom otpora, komunalnim otpadom, hemikalijama, biocidima, u proteklom periodu na ljudsko zdravlje. Publikacija te studije će biti sastavni deo akcije "Očistimo Srbiju". Ne postoji bolji način da se podigne ljudska svest i da se upozori na probleme nego da se pokaže direktna povezanost između zagađenja životne sredine, s jedne strane i ljudskog zdravlja, s druge strane. Činjenica jeste da mi imamo nešto povećanu incidencu deformiteta koji se javljaju kod novorođenčadi, i pojave određenih malignih bolesti, i pojave određenih metaboličkih bolesti i pojave određenih anomalija. Sve su to stvari koje su uglavnom vezane za zagađenje i to sada treba naučno dokazati, to treba publikovati i to treba da postane sastavni deo ili, da kažem, ulazni parametar u kreiranju svake politike koja nas čeka u budućnosti. To se dešava i tamo gde je bombardovanje bilo i tamo gde bombardovanje nije bilo. To se dešava i tamo gde je bilo osiromašenog uranijuma. Nažalost, to se dešava i tamo gde ga nije bilo, tako da bih uključio i ovaj faktor kao veoma važan, ali nikada ne bih isključio onaj drugi faktor kome smo sami doprineli. Kada pričamo o svim tim divljim deponijama kojima ste vi mene danas opisivali, njih nisu bacili Marsovci, niti su ih bacili Nemci, niti su bacili neprijatelji, njih smo bacili mi. Mi smo formirali sve divlje deponije po Srbiji i sav otrov koji ulazi u naše organizme je posledica naših aktivnosti. Toga moramo da budemo svesni. Svaki put kada neko bude u prilici da otvori prozor i da samo baci đubre u prirodu, mora da shvati da će jednoga dana hemikalije iz tog otpada dospeti i do njega i do nekih ćelija njegove dece. Toga mora da bude svako svestan. Svi ovi zakoni pokušavaju da poprave ono što su posledice zanemarivanja problematike zaštite životne sredine u prošlosti. Ni jednog jedinog trenutka ne tražimo odgovornost, nijednog trenutka nam nije namera da optužujemo bilo koga za propuste u prošlosti. Imamo situaciju kakvu imamo i biće potrebna ogromna ulaganja u zaštitu životne sredine, ali, kao što sam rekao na početku, biće potreban ogroman napor da se stvore institucionalni preduslovi da dobijemo dobre institucije sa stručnim ljudima kojima je važnije da ispunjavaju sve ono što su zakonske norme nego da misle o sopstvenom interesu, da misle kada će da odu kući i da ih je baš briga za ono što su posledice njihovog posla. Nažalost, toga danas ima mnogo više i u reformama koje sprovodimo moramo i to da uzmemo u obzir. Dakle, hvala vam na podršci. Koliko sam razumeo, mnogi od vas će podržati ove zakone ili neke od njih, bez obzira na to što pripadamo različitim političkim partijama. Tako treba da bude u budućnosti. Većinu vaših amandmana smo prihvatili, o njima ćemo još razgovarati i imaćemo prilike da razgovaramo u raspravi u pojedinostima. U svakom slučaju, tim ljudi iz Ministarstva i ja smo vam zahvalni na današnjem radu.
Hvala gospodinu ministru i njegovim saradnicima. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o biocidnim proizvodima, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o strateškoj proceni uticaja na životnu sredinu, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti od buke u životnoj sredini, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom i Predlogu zakona o meteorološkoj i hidrološkoj delatnosti. Nastavljamo sa radom sutra u 10.00 časova. Zahvaljujem na saradnji. Samo da vas podsetim da će nam sutra u 16.00 časova biti članovi Vlade.