Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za današnji rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjojsednici, povodom razmatranja pojedinih tačaka dnevnog reda,prisustvuju Milorad Todorović, državni sekretar U MUP, Aleksandar Veljković, načelnik u MUP i prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete. Pozdravljam prisutne pozvane i zahvaljujem što su se odazvali da prisustvuju. Takođe bih htela da vas upoznam sa pregledom sednicaodbora zakazanih za četvrtak, 9.oktobar 2008. godine. u 11,00 časova – Zakonodavni odbor; u 12,00 časova – Odbor za finansije, guverner Narodne banke će učestvovati u radu ove sednice; u 13,00 časova Odbor za inostrane poslove; u 14,00 Odbor za privatizaciju; u 17,00 časova Odbor za prosvetu. Prelazimo na zajednički načelnipretres 7. i 8. tačke dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STRANCIMA I PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI DRŽAVNE GRANICE Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o strancima i Predlogu Zakona o zaštiti državne granice, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - sat, 9 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; poslanička grupa "Napred, Srbijo" - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 15 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile,da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: za SRS narodni poslanik Milorad Buha. Shodno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o strancima i Predlogu zakona o zaštiti državne granice. Povredu Poslovnika reklamirao je gospodin Zoran Ostojić.
Gospođo predsednice, koleginice i kolege, nije klasična povreda Poslovnika, više je jedna molba da bi poslanici mogli da ispoštuju članove 225. i 226, tj. da dobiju informacije potrebne za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izražavam zadovoljstvo konstruktivnim radom juče, i nadam se da će to postati praksa u ovoj skupštini i prihvatanjem predloga LDP da se zaista državni organi trgnu oko finansijske krize koja je zahvatila svet i preliva se u Srbiju. Pozdravljam vaše zakazivanje sednice Odbora za finansije. Ovo je moja molba: zbog velikog interesovanja za tu sednicu, ako bi gospođo Dejanović mogli da date pauzu u 12,00 časova, da bi što više poslanika koji žele moglo da prisustvuju sednici Odbora za finansije i razgovoru sa guvernerom Jelašićem. S druge strane, ovde imamo zaista važne zakone vezane za našu zemlju i za belu šengensku listu i prosto ne možemo biti, mi koji smo zainteresovani za jedno i drugo, na dva mesta. Mislim da bi u radu sednice jedan raniji ručak za one koji ne žele da sede na Odboru za finansije, a omogućavanje zainteresovanim poslanicima da učestvuju u radu Odbora za finansije, bilo neko kompromisno rešenje kojim bi se pokazalo da parlament postaje mesto gde se donose važne odluke i da je jedna atmosfera tolerancije i saradnje zaista dobar put da Srbija što pre postane punopravni član EU.
Zahvaljujem na ovom predlogu. Za slučaj da sednica krene uobičajenim tokom i radno, možemo dati pauzu između 12,00 i 13,00 časova, ali o svojoj odluci ću vas obavestiti neposredno pre tog vremena.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, ovih dana za neke ljude glavna vest u novinama je bila žirafa. Za mene je glavna vest druga životinja, a to je noj, jer Vlada Republike Srbije se i dalje ponaša tako kao da je noj i zabila je glavu u pesak, kao da se ništa oko nje ne dešava, u trenucima kada svet potresa nezapamćena finansijska kriza, najveća od 1929. godine, ovako ponašanje je neodgovorno prema ekonomskoj budućnosti Srbije. Juče sam istakao da Vlada nema premijera, jer on nije preuzeo nikakvu odgovornost, on ignoriše trenutna dešavanja. Danas smo zakazali Odbor za finansije. Zašto samo Odbor za finansije? Tražio sam juče da se premijer obrati svim poslanicima, jer zašto ne Odboru za industriju, zašto ne Odboru za privredu, odnosno Odboru za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Pa, nije ovo samo problem finansijskog sistema. Ovo nije finansijska kriza, ovo je globalna ekonomska kriza. Od ovoga će najveću štetu imati ne samo oni koji imaju uloge u bankama, oni naravno, ali još veću štetu će imati svi radnici koji su zaposleni danas u srpskoj privredi. Tu će biti mnogo veća šteta. Zahtevam da nam se premijer obrati, svima u Skupštini, i da Vlada hitno formuliše državnu strategiju koja bi dala odgovore na dva pitanja: prvo, kako preduprediti finansijsku krizu, i drugo, kako ublažiti posledice kada kriza nastupi. Vlada treba da ima rešenje za tri konkretna slučaja, tri scenarija. Prvi scenario je ekonomska stagnacija. Kada je situacija relativno dobra, stabilna, ali postoje poremećaji u određenim segmentima. Tu ona može da utvrdi nove prioritete ekonomske politike i, vrlo važno, revidira ekonomska i socijalna obećanja. Drugi način je da izvrši promene u izboru investicionih projekata. Pravi dokaz da je došlo do promene prioriteta u ovoj vladi biće kada se primi novi, a ne ovaj koji je već usvojen, potpuno nerealan rebalans budžeta. Postoji scenario "B", to je ekonomska depresija. U tom trenutku razvoj situacije je loš, ali je zaista moguće da posledice ne budu katastrofalne i privredna aktivnost opada, ali se makroekonomski procesi još uvek nisu oteli kontroli. To je scenario "B". Vlada treba da predloži mere za tu depresiju. Treći scenario, najgori mogući, to je ekonomska recesija. Najlošiji razvoj situacije koji direktno ugrožava građane, kada banke ulazeu bankrot itd. Šta tada država treba da radi, Vlada treba da odgovori. Vlada treba da nas vodi tako da u najboljem slučaju budemo u scenariju "A", u ekonomskoj stagnaciji, i nikako da ne dozvolimo da nas zapljusne talas koji nas odvodi u scenario "C", ekonomsku recesiju. Zahvaljujem.
Od novih sadržaja o kojima ste danas govorili u odnosu na jučerašnji dan, pomenuli ste rebalans budžeta, i želim da vas obavestim da je stigao u Skupštinu i da je u skupštinskoj proceduri, umnožava se, već tokom dana ćete imati priliku da imate tekst rebalansa u svojim rukama. Gospodin Dragan Marković-Palma, izvolite, a zatim gospodin Vlahović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Dačiću, dobar dan, evo već nekoliko dana se priča o ovoj žirafi i imam obavezu, stvarno, da odgovorim o čemu se radi, a posebno bivšem ministru Velimiru Iliću, koji već mesecima plače na mitinzima, za govornicom, kako se on bori za bolje sutra građana Srbije. Gospodine Velimire Iliću, vi ste iskoristili da pričate o meni kada nisam bio tu, da vas samo podsetim da 19. februara 2008. godine, Vlada čiji ste vi bili ministar donela je odluku, i to je objavio "Službeni glasnik" broj 20, da 25 miliona ide za Jagodinu za SKI stazu. Pošto, kao dobar domaćin, uvek gledam šta su to prioriteti za jedan grad, odlučio sam da ne pravim SKI stazu jer bi Jagodina trebalo da još tri puta više uloži novca u SKI stazu, započeo sam da pravim tri dečja vrtića. A pošto sam već dobio od Vlade, čiji ste vi bili ministar, 25 miliona, imam na to pravo, ponovo sam uputio zahtev da sredstva umesto da idu za SKI stazu idu za razvoj turizma, za ZOO vrt, gospodine ministre Velimiru Iliću. Te pare ne idu sve za žirafu. Vi ste pre neki dan rekli ovde - svaka šuša pravi vladu. Znate šta, gospodine Velimire Iliću, možda vi imate naviku da budete ministar, ali navika nije kriterijum da bi neko u životu nešto postao. Kriterijum donose građani Srbije kada izađu na izbore. Možda je navika za pivo i rakiju. To niko ne može da vam ospori. Gospodine Velimire Iliću, sada se predstavljate kako ste najveći nacionalista i patriota svih vremena. Da vas podsetim da je vaša vlada, čiji ste vi bili ministar, isporučila 16 Srba Haškom tribunalu, da je čovek s kojim ste vi bili u koaliciji amnestirao 1.300 Šiptara, Albanaca koji su ubijali srpski narod na KiM. Gospodine Velimire Iliću, pomenuli ste "Magnohrom" Kraljevo, sram vas bilo, pa imali ste predsednika opštine dva mandata u Kraljevu i vi ste bili ministar. Cela vlast je bila u vašim rukama, pa zašto niste pomogli tim ljudima, za dva sata ste mogli da im pomognete. Pričate o meni kako sam loš čovek, a znate kako ste me kumili... (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, prvi put se javljam... I neću reći sada za ono što znamo vi i ja, a ne znaju građani Srbije. Ako me naterate, i to ću reći. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem.
Gospodin Vlahović, pa zatim gospodin Ilić.
Javljam se, poštovana gospođo predsednice, povreda Poslovnika, član 103, dakle, poslanik je dužan, u stavu 2. piše, da govori o temi koja je na dnevnom redu. Zapravo, neposredni povod jeste diskusija gospodina Popovića i želim da kažem da u ovom trenutku najveća opasnost koja preti od svetske finansijske krize jeste nepotrebno razvijena i nepotrebno stvorena panika. Ne postoji niti jedan ozbiljniji udarac koji Srbija može da pretrpi kao posledicu finansijske krize koja je nastala na Volstritu, a pogotovu ne postoji i tu želim, zaista da skrenem pažnju svim poslanicima da su svi jednako odgovorni za kreiranje klime, koja postoji i da mi moramo da vodimo računa o tome bez obzira da li smo pozicija ili opozicija. Svi vrlo dobro znate da centralna banka vodi veoma oštru monetarnu politiku, da centralna banka ima vrlo visoku stopu deviznih rezervi, da se 50% deviznih uloga nalazi kod centralne banke, da su štediše potpuno zaštićeni. Prema tome, osećam potrebu da se obratim građanima Srbije i da kažem: nemate razloga da brinete za svoje devizne uloge, oni su na sigurnom. To ne znači da se mali talasi svetske finansijske krize neće osetiti kod nas. Sigurno je da će doći do blagog povećanja kamatnih stopa, ali kao što ste juče u izveštaju mogli da vidite euribor pada, ne raste. To drugim rečima znači da postoje odgovori centralne banke Evropske unije i, sa druge strane, centralne banke drugih zemalja koje ne pripadaju Evropskoj uniji, kompenzacija zarad komercijalnog rasta kamata. Sigurno je da će se povući finansijski investitori, ali kao što znate dobra vest za Srbiju jeste da Fijat investira, Fijat je strateški investitor. Kao što znate, Ikea je najavila investiciju od milijardu i petsto miliona evra i vrlo uskoro ćemo imati prvog čoveka Ikee u Srbiji, i to je dobro. Dobro je da strateški investitori investiraju u Srbiju i dobra je politika Vlade da te investicije direktno podstiče. Sigurno je da će se finansijski investitori delimično povući, ali ne očekujem da će i taj efekat trajati duže od šest meseci i očekujem posle toga povratak finansijskih investitora. Dakle, da zaključim, nema razloga da se u ovom visokom domu širi bespotrebna panika, ima potrebe da se priča šta Vlada preduzima i pretpostavljam da se ovde radi o komunikaciji koja mora da postoji između Vlade i parlamenta. Kada danas bude sednica Odbora za finansije imaćemo prilike da svako kaže ono što zaista misli. Nije srpsko finansijsko tržište, nažalost, tako dobro razvijeno kao što je američko finansijsko tržište. Nema sofisticiranih instrumenata... (Predsednik: Vreme.) završavam... nema sofisticiranih instrumenata finansijskih derivata koji su razvijeni na Volstritu, prema tome, nema opasnosti onakve kakvu neki poslanici iz opozicije predviđaju, na veliku sreću za sve nas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Predlažem da ekonomsko-finansijske teme pomerimo za sednicu Odbora, a da se sada ipak vratimo dnevnom redu. Izvolite, gospodine Iliću, vi ste reklamirali Poslovnik.
Želim da posle ovih dobrih vesti gospodina Vlahovića, prihvatim ovo, pa ćemo danas na Odboru za finansije raspravljati. Ovo je jedna možda dobra vest, da ne strahujemo, da će biti sve u redu. Želeo bih narodnom poslaniku gospodinu Markoviću da poručim da ga, stvarno, nisam pomenuo u svojoj diskusiji i drago mi je da je Jagodina dobila žirafu, ali nije morala na ovaj način da se nabavi. I novinari su nas zvali čitav dan i pitali, nismo znali o kome se radi, kako i ko je platio, ali šta ćete i to je neka cena, koja je plaćena i to sam prokomentarisao, kako se troše budžetska sredstva. Ne može neki ministar koji vodi neki resor da ima milion problema, da se bavi i tim poslom i da to nije u redu. Tražio sam da se takve stvari više ne ponavljaju. Meni je drago da ste vi onih 25 miliona, sigurno iz one vlade, dali za obdanište i to je dobro, to je odlično. Nekabude tako uvek i ne bih želeo da sada polemišem o rakiji, o pivu itd. Ali, bože moj, sve ima svoje i nemojte se ljutiti, poslanici su inicirali jednu raspravu i ona se razvila. Nisam bio u tom drugom delu, nisam učestvovao niti to pratio i ne znam kako se to završilo jer sam imao neke obaveze i otišao. Prema tome, mi smo upozoravali da se uradi rebalans budžeta, da se sredstva troše onako kako zakon nalaže, da se sredstva troše iz budžeta za projekte koji su planirani zakonom o budžetu. Tražili smo da parlament i opozicija budu kontrolori trošenja budžetskih sredstava, a ne Ministarstvo finansija preko svoje finansijske inspekcije. Prema tome, nije to ništa strašno. Nemojte se ljutiti. Meni je drago da vi radite dobro, biće mi drago da tako i nastavite. Bože moj, imate pravo datražite sve, a oni koji daju moraju odgovarati ako to nije u skladu sa Zakonom o budžetu. Prema tome, ništa to nije bilo lično, gospodine Markoviću, nemojte se ljutiti. Šta više, ni vas, ni Jagodinu, ni vašu partiju nisam pomenuo u svom govoru, izlaganju. Naravno, to su posle poslanici komentarisali na jedan način. Ako imate nešto da kažete, recite, meni će biti drago, ali šta je Vlada isporučila, koja vlada, kako i na koji način, to stoji. Isporučivali su mnogi u mnogim vladama, znate da to nisu radili ministri koji se bave nekim poslovima, gradnjom puteva i ostalo, da su to radili neki drugi, koji su i danas u tim službama koje funkcionišu i sarađuju sa Haškim tribunalom. Možemo biti u duši i patriote i šta god hoćete, ali neki ljudi su to morali da urade u određenom trenutku... (Predsednik: Vreme.) ... oni će snositi posledice svojih odluka koje su donosili, ali ja o tome nisam nikad odlučivao, niti bih odlučio na takav način. Ovde imamo ozbiljnih tema kojima ćemo se baviti i juče smo započeli jednu raspravu koja je izuzetno važna, i ne treba bilo ko da se ljuti što je zabrinutost u državi, što se brinemo i što smo tražili da dođe premijer, ministar finansija i guverner, jer to od nas narod traži. Tačno je da ima problema u privredi. Tačno je da će ih biti i da se polako prevazilaze neki problemi, ali nije tačno ... (Predsednik: Gospodine Iliću, govorite minut duže.) ... da ne može mnogo brže, mnogo bolje i pojedini ministri uporno godinama beže od razrešenja Bora, Majdanpeka, Magnohroma. A verujte, ne može gradonačelnik rešavati sudbinu nekoliko hiljada ljudi, to je problem Vlade, to je problem ministra privrede, ministra finansija i oni to moraju rešiti. (Predsednik: Gospodine Iliću, moraćete da privedete kraju.) Ne može narodni poslanik ili bilo ko rešavati sudbinu hiljade zaposlenih ako je privatizacija loše urađena. Vi ste lepo znali da u privatizaciji ne možemo da učestvujemo, ni sudovi ne mogu da zaštite neke firme da se ne privatizuju, krše se... [[isključen mikrofon]]
Narodni poslanik Ferzo Ćelović, povreda Poslovnika.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, da nisam sad izašao za ovu govornicu, sutra bih otišao iz ove skupštine, dao ostavku. Polazim od one - mislim, dakle postojim. Gospodo, znam zbog čega se opozicija uplašila. Sinoćna vest UN vas je uplašila. Ne znači da će ona vratiti Kosovo, ali će pomoći. To je što se toga tiče. Drugo, molim vas, obratiću se vašim unucima, mojim unucima kojih još nemam, omogućite Srbiji, mojoj Srbiji, vašoj Srbiji, da dostojanstveno ide koracima napred. Predlažem da na Trgu Republike napravimo tri kruga, zeleni, crveni i žuti, da imaju zajedničko polje. Govorio sam u "Hajd parku". Molim vas, moj uvaženi predsednik partije Rasim Ljajić, gospodin koga izuzetno cenim, rekao je, ne znam da li su to njegove reči - kad se igraju slonovi, trava strada. Da, to je rekao, kolega Todoroviću, danas ću da idem na FON, naš fakultet, da tražim savete. Hvala.
Gospodin Nenad Popović, po Poslovniku. Drugi put po Poslovniku, drugi put 226.
Želeo bih da odgovorim mom uvaženom kolegi, vrlo poštovanom, gospodinu Vlahoviću, da nije širenje panike otvaranje očiju i premijeru i narodu ... (Predsednik: Molim poslanike da omoguće da se gospodin Popović čuje.) U redu je. Ne treba da zabijamo glavu u pesak. Evo, sutra imate sastanak u Vašingtonu, sedam ministara finansija vodećih ekonomskih zemalja sveta. Rumunija je juče zatvorila berzu. Ne živimo na jednom izolovanom ostrvu, kada kažete - neće nas dotaći ta kriza. Da, neće nas toliko dotaći ta kriza, ali danas kada smo povezani, kada uvozimo i izvozimo iz EU, Rusije, Amerike, a svuda je neviđena kriza, ne možemo da zatvorimo oči, gospodine Vlahoviću. Slažem se s vama, ne treba nam panika, ne daj bože, ali još gore je od toga zatvarati potpuno oči i ne reagovati. Moram da kažem, guverner je zaista uradio dobar posao, tu moram s vama da se složim, ali apsolutno, gospodine Vlahoviću, ne mogu da se složim da Vlada trenutno radi dobar posao. Nije oformila krizni menadžment, ne radi ništa po tom pitanju, rebalans budžeta koji je predložen apsolutno ne odgovara sadašnjem vremenskom trenutku. To je rebalans budžeta koji bi možda mogao da bude usvojen prije godinu dana, prije šest meseci, ali sigurno ne danas. Što se tiče štednih uloga, guverner je tu zaista uradio dobru stvar, ali koliko građana Srbije ima štedne uloge? Vi govorite samo o jednom segmentu finansijskog poslovanja, a ja govorim o privredi. Cela privreda već oseća to, gospodine Vlahoviću, krediti su smanjeni. Dajte da vam neka firma kaže koja radi sa komercijalnim bankama, da li su ovih dana dobili kredite? Niko nije dobio kredite ovih dana. Slažem se da ne treba panika, ali još gore je davati lažnu nadu. Treba da stisnemo kaiš, Vlada treba da preduzme konkretne mjere za sve masters planove koji sada nisu potrebni, izgradnju projekatakoji neće donositi profit treba zaustaviti i da se usvoji novi rebalans, ne ovakav kakav je, već onaj koji je primeren datom trenutku. Zahvaljujem.
Drugi put vas obaveštavam da ćete danas imati rebalans, da će to biti naredna sednica i da ćemo imati prilike da govorimo o rebalansu budžeta vrlo skoro. Narodni poslanik Dragan Marković-Palma, pa zatim Jovan Palalić. Odustajete? Zahvaljujem. Gospodin Jovan Palalić. Nadam se povratak aktuelnoj temi, temi dnevnog reda.
Poštovana predsednice, sve je ovo dnevni red i sve su ovo teme koje interesuju građane. Član 226. Obzirom da je juče i danas više puta u Narodnoj skupštini pomenuta reč "panika", da se u Narodnoj skupštini širi panika zbog ove velike ekonomske krize koja potresa čitav svet, postavili smo juče pitanje vama kao predsednici Skupštine, kao najodgovornijoj osobi koja može građanima i Narodnoj skupštini pružiti određene programe i odgovore, kako bi se ova atmosfera koja se na ulici stvara, jer građani jesu zabrinuti, mogla smiriti i mogli dobiti odgovore kako bismo jasno videli u kom pravcu država ide. U tom smislu više puta smo vas, narodni poslanici DSS i ja kao član poslaničkog kluba, pozvali da pozovete predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića, da dođe u Narodnu skupštinu. Jedini koji može dati odgovore na sva ova pitanja koja su ostala sporna, a juče smo ih više puta pomenuli, pored velike ekonomske krize, pored činjenice da imamo situaciju vrlo nerazjašnjenih odnosa Republike Srbije sa EU. Vidimo da je Oli Ren na Kosovu. Kakav je to odnos sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju i da li se Srbiji postavljaju dodatni uslovi. Ozbiljne probleme unutar Vlade po pitanju realizacije gasnog-naftnog sporazuma sa Ruskom Federacijom i pokušaj pojedinih članova Vlade da taj sporazum miniraju. Znači gospodin Mirko Cvetković treba da dođe u Narodnu skupštinu. Premijer jedini može dati odgovore, uz svo uvažavanje guvernera Narodne banke i kako je najavljeno pomoćnika ili zamenika ministra finansija, koji će biti danas na Odboru za finansije. To nije dovoljno, da bi i narodni poslanici i javnost Srbije, i građani dobili konkretne odgovore kako Vlada želi da reaguje i kako namerava da reaguje na ovo što se dešava. Budite uvereni da ćemo svaki dan ovo pitanje postavljati. Nije dovoljno samo dobiti obaveštenje da ćemo uputiti pismo da ćemo pozvati u jednom trenutku gospodina Cvetkovića. Mi smo i posle odluke Evropske komisije da ne odmrzne prelazni Sporazum sa Srbijom, tražili da se otvori jedna diskusija na jednoj sednici koju ste vi organizovali sa šefom poslaničkih grupa, da se otvori diskusija o Narodnoj skupštini. Vidimo sada da EK namerava da povuče određene poteze i prema lažnoj državi Kosovo. Gospodin Oli Ren u tom smislu ima određene aktivnosti. Molimo vas, pozovite predsednika Vlade da dođe u Narodnu skupštinu i da odgovore narodnim poslanicima. Hvala.
U fizički najkraćem mogućem roku, juče sam stupila u kontakt sa premijerom i o rezultatu tog razgovora vas obavestila, kao i sa guvernerom Narodne banke. Dakle, mi već imamo redosled aktivnosti kao Skupština. Danas će guverner ponovo, obaveštavam javnost i vas, u 12 časova biti i učestvovati u radu Odbora za finansije. Sledeće nedelje će predsednik Vlade i ministar za finansije takođe biti ovde. Imamo čvrsta uveravanja, koja su dostupna i široj javnosti putem medija, da nema razloga za paniku, i bojim se da mi potenciranjem i nakon svega što smo preduzeli, malo i sami pravimo paniku. Zato vas molim da se vratimo na dnevni red današnje sednice. Gospođa Milica Vojić-Marković, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, reagujem po čl. 104. Poslovnika, koji kaže da narodni poslanici moraju da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i da su dužni da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Reagujem na osnovu toga što je izgovorio gospodin Ferzo Ćelović i to na način da on razume zašto se opozicija tako ponaša, jer je nesrećna zbog onoga što se sinoć, odnosno juče dogodilo u Njujorku. Drugim rečima, poslanici opozicije su ovde optuženi da ne vode računa o interesima Srbije i da su oni koji se raduju samo kada je Srbiji loše. U ime DSS i u svoje lično ime, mogu da kažem da sam zaista vrlo nesrećna kad čujem da se bilo ko na takav način obrati bilo kome u ovoj skupštini. Poslanici su izabrani od građana da predstavljaju volju građana. To što opozicija razmišlja drugačije od pozicije i što opozicija misli da pozicija može bolje i kvalitetnije da radi, ne znači da neko treba da mi kaže da sam izdajnik, da se radujem nesreći mog naroda. Sve snage DSS iMilica Vojić-Marković će upotrebiti, i znanje, i sposobnost, i poštenje za račun i za korist ove zemlje. Zbog toga bih volela da se gospodin izvini i mojoj poslaničkoj grupi i meni lično.
Zahvaljujem. Gospodin Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u skladu sa čl. 100. Mislim da je, ono što sam juče ovde rekao na početku naše rasprave, pogrešno protumačeno i da je to pokrenulo jedan politički proces koji je direktno suprotan onome što je zapravo bila namera LDP, sa kojom sam vas, predsednice, kao i druge šefove poslaničkih klubova, upoznao pre dva dana. Ne može se u traganju za odgovorom na ekonomske probleme, koji su očigledni i koji se ne smeju ignorisati, povesti ovde partijski rat koji mi prepoznajemo u povremenim čarkama dojučerašnjih koalicionih partnera. To je direktno suprotno onome što je bila naša jučerašnja namera. Mi moramo organizovano i zajedno definisati sistem mera kojima ćemo pomoći našoj privredi i bankarskom sektoru i zaštititi naše stanovništvo tako što ćemo mu uliti dodatnu sigurnost. Prepucavanje o kvalitetima jedne Vlade i nedoslednostima u rebalansu budžeta mogu imati smisla ukoliko se iznose na drugačiji način i u potpuno drugačijoj atmosferi. Ono što je suština, jeste činjenica da se zapravo ovde godinama vodi pogrešna ekonomska politika i da je budžet, o čijem rebalansu se danas raspravlja, kroz primene Poslovnika, bio jednako loš kao što je loš i sam rebalans. I on je sam po sebi bio inflatoran. Vlada gospodina Cvetkovića je usporila, gospodine Popoviću, inflaciju koju je pogurala Vlada gospodina Koštunice. Ali sada od tog ping-ponga nećemo imati nikakve koristi. U pravu ste kada kažete da je neadekvatan rebalans budžeta i to je pre nas rekao i sam guverner. U pravu smo mi kada tražimo koordinirano delovanje jer nema odgovora na ekonomske probleme ukoliko Vlada vodi jednu politiku, a centralna banka drugu politiku. Ali isto tako vas molim da se dogovaramo oko nekih inicijativa, jer predlog koji je vaša partija juče pokrenula, o povećanju, o izmeni zakona obaveznog osiguranja depozita bi bio u redu da je usaglašen sa onima koji to mogu da urade. Potrebno je bankama pomoći, tako što će država uliti dodatnu sigurnost stanovništvu, ali mi do tog nivoa pomoći moramo proći kroz konsultacije sa samom državom. U suprotnom, ako se ovde budemo ponašali onako kako se inače ponašamo kao vlasti i opozicija po nekim pitanjima, nećemo odgovoriti na onaj način na koji mi u ovom trenutku želimo, kao LDP, da zajedno sa drugim strankama odgovorimo. Ovo su vrlo važne teme i svaka izgovorena reč ima veliku težinu, i tokom jučerašnjeg dana mi smo nekoliko puta govorili i pominjali, između ostalog, i određene banke, ali ne sa namerom da građanima u Srbiji pošaljemo poruku da banke o kojima govorimo, ja sam lično govorio o ERSTE banci i UniKredit banci, da oni nisu likvidni ovde u Srbiji, već sam baš naprotiv navodio primere problema koji opterećuju naše banke, zbog toga što država ćuti i ne reaguje kada mora da reaguje... (Predsednik: Vreme) ...isti je slučaj i sa bankom Hipo-rile-stejt koji nema nikakve veze sa Hipo-alpe-adrija bankom ovde u Srbiji, ali ćutanje je odsustvo pravih informacija u pravom trenutku dovodi društvo u problem. Mi imamo, gospođo predsednice i to je u redu, razgovor sa guvernerom u 12 časova, ali nemamo sve preduslove da bi taj razgovor završili nekim konkretnim i efektnim merama. Tu je potreban i direktor berze. Na tom sastanku treba da prisustvuje i prvi čovek Komisije za hartiju od vrednosti, i ono što je jako važno, nama je na tom sastanku potrebno i prisustvo predsednika Vlada. Ako predsednika nema iz opravdanih razloga, nema ministra finansija iz opravdanih razloga, onda mi moramo dobiti adekvatnog sagovornika kroz nekog od potpredsednika. Prisustvo državnog sekretara za finansije neće biti dovoljno za ono što mi želimo danas da uradimo i svakako ovde nam je uz to potrebna i vanredna sednica na kojoj ćemo zajedno definisati mere, sa ambicijom da pomognemo bankama, da zaštitimo stanovništvo i pomognemo našoj privredi. Svako tu mora da uradi svoj deo posla. Vlada mora da izmeni rebalans budžeta, Narodna banka mora da promeni referentnu kamatnu stopu, a mi moramo da ulijemo poverenje stanovništvu i da zajedno sa stanovništvom pronađemo dodatnu energiju sa kojom ćemo izaći iz ove krize. Hvala vam.
Gospodin Milan Veselinović, reklamira takođe Poslovnik. Odbor za finansije može pozvati i druga lica za koja ocenjuje da će pomoći radu Odbora. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram Poslovnik, čl. 104. stav 1, koji kaže - Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Prethodni govornik, gospodin Ferzo ili Fejzo, kako mu je tačno ime ne znam, izašao je za ovu govornicu i ovako kao oslobodilac na jedan način je uvredio kompletnu opoziciju, pre svega SRS, kada je ovde izgovorio kako bi odluka Savetu bezbednosti u Njujorku bila priuštena samo jednom delu, odnosno vlasti ovde u Skupštini ovog parlamenta, a drugi deo opozicije koji se godinama bori za Kosovo i Metohiju, za opstanak Kosova i Metohije u Srbiji uvredio je na taj način što je rekao da se okupe crveni, žuti, zeleni, negde na trgu jednom, a drugi na drugom, i tako zajedno da prave slavlje po Beogradu. Ovom prilikom koristim da tog gospodina, poznatog za borbu ljudskih prava na prostoru stare Raške, pozovem da i sada nastavi tu borbu, a da se okupe tamo jedni u Gnjilanu, drugi u Prizrenu, treći u Uroševcu, četvrti u Kačaniku, peti u Mitrovici i da zajedno bude taj skup njihov zajednički da prodefiluju kroz Prištinu. Tada bi značilo nešto i za ovaj parlament i za Srbe na Kosovu i Metohiji. Na ovaj način samo vrši diskriminaciju ljudi koji se stvarno i istinski bore za Kosovo i Metohiju. Ovih dana poslanici SRS-a pokazali su sa ove govornice da smo mi oni koji traže da se raspravlja o Kosovu i Metohiji kao o važnijem problemu nego o šengen vizama, sa naših 108 potpisa, a vi ste to ignorisali. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Milorad Buha reklamira povredu Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde razgovaramo o uslovima svetske finansijske krize, koja će uticati u svakom slučaju na finansijsku situaciju u Srbiji. Ovde moramo reći da efekti te finansijske krize, svetske i globalne krize, neće naneti određene velike posledice na finansijski sistem, ali samo iz jednog razloga: mi finansijski sistem u ovoj državi smo prepustili stranim bankama. Prodali smo svoje banke stranim bankama i na taj način efekat finansijske krize će biti mali. Zamenili smo teze, umesto da se brinemo kako da zaštitimo svoje banke i u bankarskom sistemu Srbije imamo svega osam banaka koje u kapitalnom smislu nose svega desetak posto finansijskih sredstava kojima raspolaže ova država. Zbog toga će efekti ove finansijske krize biti mali, jer smo prodali sve ono aktivno što je bitno za finansijski sistem naše države. Mi moramo reći ovde i ovde mora da se naglasi, javnost mora da zna, da mi u monetarno-finansijskoj sferi imamo ogromne probleme, počevši od referentne kamatne stope koja je najveća u Evropi. Naše kamatne stope po kojima građani i privredni subjekti uzimaju kredite su najveće u Evropi. Naša bazna inflacija koja je trebalo da se kreće između 3 i 6% sada je između 8 i 10%, ne procenat, nego sto pa čak i više od 100%. O tome mi moramo da razgovaramo. Odnos između aktivne i pasivne bankarske kamate je toliko veliki da to nema gotovo nigde u svetu. Strane banke uzimaju kredite, a i naše banke u nekim situacijama, uzimaju kredite po stopi između 5 i 7%, a prodaju iste te kredite kod keš kredita, kod potrošačkih kredita, između 20 pa do 30%. Vidite koliki je odnos aktivne i pasivne kamate. Tolike su zarade. Mi smo bankarski sistem prepustili stranim bankama i omogućili stranim bankama da na odnosu ove aktivne i pasivne kamate imaju jako velike dobiti. Kada iskažu pokazatelje, onda to vidimo za 2006. godinu oko 200 miliona evra, prošle godine to je oko 300 miliona evra, ove godine će biti 500 miliona evra. Eto, to su sve pokazatelji o kojima moramo ovde razgovarati. Guverner Narodne banke upozorava na procenat javne potrošnje u našem budžetu. On je najveći u Evropi. Zar to ne treba da zabrine ovu skupštinu i sve državne institucije? Mora da zabrine i moramo razgovarati o svemu ovde jer bez toga nema pozitivnog pomaka. Hvala vam.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege, želim da informišem javnost i vas, Odbor za finansije je zakazan za 12 časova, sa temom - Izveštaj o preduzetim merama kojima bi se ublažili efekti međunarodne finansijske krize, sa posebnim osvrtom na stanje ne samo finansijskog sistema, nego privrede i građana, zato što ta kriza može imati efekta i na njihov životni standard. Nikome neću da dozvolim da o ovoj temi priča na način dramaturgije jer kao profesionalac, ekonomista i bankar, neću da dozvolim da se, zaklonjeni iza opšteg interesa i interesa građana, ovde širi ikakva panika. Jer neko ko iole o novcu nešto zna, mora da zna da vrednost novca i bankarskog sistema uopšte počiva na poverenju. Stvaranje panike upravo ima suprotan razlog. Na kojim principima počiva dramaturgija, to ne znam i u to se ne mešam, ali u moj posao koji dobro znam ne dozvoljavam da se iko meša na drugačiji način. Inače, oko sastava ljudi koji će prisustvovati na Odboru, da vas obavestim da je gospodin Milko Štimac maločas pozvao telefonom i ponudio se da dođe i prisustvuje tom sastanku. Lično sam mu se izvinila za propust što ga nismo stavili na spisak ljudi koji treba da prisustvuju tom Odboru za finansije. Evo, da svi budete obavešteni, biće i on tu, spreman da odgovara na pitanja. Prave teme, gospodine Jovanoviću, da li se nekome dodvoravam da mi ne bi oduzeo mandat, nisu teme o mandatu, mnogo su veće stvari u pitanju. Nemam razloga da se dodvoravam nikome, ali nemam ni pravo da izneverim profesiju koju ovde u ovoj sali zastupam već duže vremena. Hvala.
Reč ima Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nema potrebe da vi, gospođo Tabaković, štitite Srbiju od LDP-a. Da ste znali šta radite, izabrali biste u pravom trenutku stranku u kojoj se bavite politikom. Ovako, kad ima jedna, postoje dve, gde postoje dve postoje tri, ali to nije tema ni za LDP, niti to treba da interesuje građane Srbije. To što vi radite nema definitivno nikakve veze sa onim što formalno pokušavate da predstavite kao svoju nameru. Gospodin Štimac je dobio pismo poslaničkog kluba LDP-a, u kojem ga pozivamo da prisustvuje sednici, pošto vi niste stigli zbog brojnih stranačkih obaveza da tako nešto uradite. Isti je slučaj i sa gospođom Dostanić, kao i sa svim drugim osobama koje su nam potrebne za adekvatnu raspravu i donošenje kvalitetnih odluka. Ono o čemu LDP danima govori je direktno suprotno onome što vi upravo sada radite. Vi ponovo potencirate stranačke podele u poslu u kojem stranačkim podelama ne sme biti mesta, sve dok ne postane jasno ko govori o čijem interesu. To je ono što je veoma važno u ovom trenutku. Osporavajući našu političku inicijativu navodnim odsustvom kvalifikacija vi zapravo govorite o sebi, i to na način u kome niste spremni da ispred sebe postavite svoje rezultate.. O vašim kvalifikacijama govore vaši rezultati, gospođo Tabaković, kao i o kvalifikacijama onih koji su vaši lideri i, na kraju ili na početku, kao i o našim kvalifikacijama. Rezultati naše politike su takvi da se posle pet godina obračuna sa tom politikom i tim rezultatima u ovom društvu ipak afirmiše ideja evropske Srbije. Što se LDP tiče, mi ćemo sve ono što imamo da kažemo o ekonomskoj politici ove zemlje reći pred Odborom za finansije, čiju sednicu tražimo danima, a što se tiče vas, još jedanput želim da vas uverim da nema potrebe da svoju funkciju u toj meri podređujete interesima vladajuće koalicije, koja to od vas, uostalom, nije ni tražila i da LDP sasvim sigurno svoj stav o vama neće graditi na osnovu vaše bliskosti ili distance od vladajuće koalicije i LDP, nego na osnovu vašeg odnosa prema suštinskim problemima ove zemlje. Kada ste zauzimali ispravne stavove o tim problemima, mi smo bili jedna od retkih partija u ovom parlamentu koja je to javno govorila, baš kao što danas nemamo nikakav problem da kažemo da nas ne interesuju ni dobri ni loši radikali, da nas interesuje jedino interes ove zemlje. Hvala vam.
Gospodin Zoran Krasić. Izvolite. Nadam se da ćete dati doprinos da pređemo na dnevni red.
Gospođo Đukić-Dejanović, vi već danima kršite Poslovnik, od naslovne strane do kraja. Da ne bih bio profesionalac Dušana Kovačevića, kao ova gospođa građanin što je bila ovde, samo da vas obavestim da ste prekršili članove 27. i 104, i da ne ređam dalje, sasvim dovoljno za početak. Dok je ova građanka pričala ispod je stajalo SNS - Srbiji nema spasa. Gospođo Đukić-Dejanović, ta gospođa se malopre neovlašćeno predstavila ovde. Ona je ovde samo da bi joj se štitio imunitet, gospodine Dačiću. Ima tu jedna mala grupa ljudi kojoj gospođa Đukić Dejanović omogućava da sede ovde i da budu sa imunitetom. To nije čak ni politička stranka, nije ni udruženje građana. Gospodine Dačiću, to su teroristi. Nema ih u knjigama uopšte. Dokaz da su teroristi je činjenica što oni podržavaju DS. Da li ste videli kako oni brane, bolje nego Nada Kolundžija. Jeste li ste videli profesionalca kako brani? A iz svih banaka je isterana gde je radila. To sada saznajemo. Gospodin Mićunović se javio za repliku, gospođo, pomažem vam u vođenju sednice. Gospodine Mićunoviću, imate priliku... Kao što vidite, protagonista demokratije na ovaj način je osmislio - o svemu će da se priča u Skupštini, svako će sa svakim da bude u svađi oko elementarnih stvari, da bi oni mogli da haraju i dalje. Sve to ima svoj početak i svoj kraj. Nema novog Berluskonija. Pokušao Karić pa ništa nije napravio. Sada Berluskoni pokušava preko nekoga koga naziva političkim ocem, a onaj se naziva da je politički sin, pa kaže "tata je politički napredovao", pojačani sa profesionalcem koja brani politiku, brani strane banke. Kada je bila u pravu: kada je napadala Dinkića ili kada hvali Dinkića? Šta je promenilo stav? Nisam razumeo, jer ne mogu da shvatim da je u pitanju preko 50 miliona dinara.
Gospodin Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam postavio pitanje, na osnovu člana 226, predsedniku Narodne skupštine - gde je pravni osnov da se uvaži zahtev lažnog predsednika lažne poslaničke grupe Tomislava Nikolića, da se njegov poslanički klub "Napred Srbijo" označava skraćenicom SNS? Tražio sam da predsednik Narodne skupštine objasni šta znači skraćenica SNS. SNS ne može da bude naziv. Jasno je svima da se radi o nekom skraćenom nazivanju nečega što bi trebalo da bude nekakva politička partija. Takođe sam podsetio na odredbe najmanje dva zakona koji sprečavaju i prete kaznenim odredbama građanima koji se predstavljaju da su članovi političke stranke koja nije registrovana. Gospođo Đukić-Dejanović, vi i danas dozvoljavate da se ispod imena i prezimena ne narodnih poslanika koji su ukrali mandate SRS ide oznaka SNS. Ponovo vas pitam šta znači SNS? Da li to znači da biste vi sutra, ako vam neko uputi zahtev da se skine grb Republike Srbije, da se stavi šestar i svevideće oko, da se ispiše neka masonska lozinka "epulibusunum" ili "ordoaphao" itd, da li biste vi prihvatili taj zahtev? Ne možete vi svaki dopis nekoga ko se lažno predstavlja da uvažavate i da ga potpisujete onako kako on to želi. Juče sam rekao, nesporno je da građani u demokratiji uživaju određena prava, ali samo ona prava koja su definisana Ustavom i zakonom. Niko u demokratiji nema apsolutnu slobodu. Apsolutna sloboda je ravna anarhiji. Parlamentarni život podrazumeva određena pravila koja su definisana Ustavom, zakonom i Poslovnikom. Zaista vas molim, gospođo Đukić-Dejanović, da nam objasnite, nadam se da to nije ništa teško, šta znače ta famozna slova SNS, da li imaju neku političku težinu i politički značaj, ili metafizički, ili masonski, ili je to oznaka za nekakvu versku sektu, terorističku organizaciju? O čemu se ovde radi? Ako se radi o tome da se iza SNS krije Srpska napredna stranka, ta stranka ne postoji. Ta stranka postoji samo u glavama pojedinaca, nema je u registru Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li to znači da jedna pravila, kada je reč o političkim strankama, važe za sve političke stranke u Srbiji, samo za Tomislava Berluskonija važe nekakva druga pravila? Ako je SRS morala da se upiše u registar, da bude zaveden datum od kada stranka legalno deluje, da se napiše ime i prezime čoveka, dr Vojislava Šešelja, koji je ovlašćen da zastupa SRS, od kada ta pravila ne važe za Tomislava Berluskonija ili Tomislava Tadića ili građanina Tomislava Nikolića, već ne znam kako da ga nazovem? Dakle, tražim od vas da nam objasnite na osnovu čega ste uvažili njegov zahtev i šta znači SNS?
Dozvolite mi da vam objasnim, prekoračili ste skoro minut. Juče sam već jednom dala odgovor na vaše pitanje, ali ću ponoviti. Gospodin Nikolić je dana 24. septembra 2008. godine predsedniku Narodne skupštine dostavio sledeći tekst: "Obaveštavam vas da će poslanička grupa Napred, Srbijo u skupštinskoj komunikaciji koristiti skraćenicu SNS. Potrebno je da izdate nalog da se ta skraćenica koristi pri potpisivanju narodnih poslanika koji pripadaju poslaničkoj grupi Napred, Srbijo, kao i u svim drugim zvaničnim aktima Narodne skupštine". To je razlog. Gospođa Jorgovanka Tabaković. Možda ćete sada čuti objašnjenje.
Svima onima koji imaju nameru da se obraćaju meni imam samo jedan jedini savet da dam. Savetujem da se pripremite za raspravu o temi finansijska kriza ili ona koja je na dnevnom redu, a ne za raspravu o meni. O meni i vama će suditi stenogrami, zapisi koji su sačuvani u Skupštini, ali i u glavama građana Srbije. Pred taj sud izlazimo svi. Ne očekujte da ću bilo kome replicirati na besmislene primedbe i izjave. Zahvaljujem.
Gospođica Jovanović.
Gospođo predsedniče, možda će da vas začudi što neću vama da se obratim, obratiću se prvom zameniku premijera, potpredsedniku Vlade i ministru unutrašnjih poslova gospodinu Dačiću. Gospodine Dačiću, i vi i ja dobro znamo, vi sad kao aktuelni ministar unutrašnjih poslova, ja kao vaša koleginica još od davnašnjih vremena i neko ko je sa vama proveo toliko vremena u Odboru za odbranu i bezbednost, da u jednoj skupštinskoj sali ne mogu da sede lopovi i policija. Da li je tako? Zato mi je apsolutno jasno što u ovom trenutku vođa ove odmetničke bande, taj Tomislav Nikolić, nije u sali, jer biste morali da ga hapsite, je li tako, po prirodi vašeg posla. Vi ste obavešten čovek i te kako i vi znate da je taj građanin Tomislav Nikolić počinio četiri teška krivična dela. Ovo najnovije je pljačka stranačke kase, a to je ono što je javnost saznala ovih dana i o tome ćemo još da razgovaramo. Mi smo pozvali, gospodine Dačiću, kolega Martinović je to uradio pre deset dana, a zatim je reagovala, a ja se na tome zahvaljujem, predsednik Skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović i rekla je da bi Republički javni tužilac morao na osnovu naših javnih nastupa da reaguje i da se nešto uradi po tom pitanju. Sada vas pitam, gospodine Dačiću, s obzirom da imate sva ta saznanja i nije slučajno, sada se vama obraćam kao predsedniku SPS, da je ova skraćenica SNS ista kao kod Branislava Ivkovića. Isto tako je potpisivan Branislav Ivković, vi se toga vrlo dobro sećate, gospodine Dačiću, kada vam je oteo pet poslaničkih mandata. Isti su, apsolutno isti. Što kaže gospodin Todorović i isti maestro, majstor za krađu, za lopovluk, za otimačinu. Gospodine Dačiću, mi nismo deca i mi ne možemo ovde da se igramo lopova i žandara. Ako su žandari u sali, lopovima ovde nije mesto. Prema tome, molim vas da reagujete i da nas obavestite, tu su uvažena gospoda vaši najbliži saradnici, da li je policija preduzela nešto po tom pitanju. Gospodine Dačiću, neko ko počini takva krivična dela u najmanju ruku mora da bude priveden na informativni razgovor. Da li je tako? Policija mora da reaguje da zaštiti birače i da zaštiti nas koji prisustvujemo svakog dana kriminalu u Skupštini. Prema tome, uz uvažavanje onoga što ćete vi da nam kažete po predlogu i po setu ovih zakona, hajte prvo da rešimo ovaj kriminal u Skupštini, vi ste uticajan čovek, vi ste prvi zamenik predsednika Vlade i vi ste ministar policije i treba da reagujete, jer znam, apsolutno sam uverena... (Predsednik: Vreme.) ... da se vi ne slažete sa ovim i da vi smatrate da je to izborna krađa, pljačka i da su to mandati SRS izabrani na listi SRS-dr Vojislav Šešelj.
Gospodin Aleksandar Martinović, pa zatim gospodin Krasić.
Znam da je vama teško, gospođo Đukić-Dejanović, ne smatram da ste vi odgovorni za ono što se desilo sa mandatima SRS. Činjenica je da je sada vama zapao taj vrući krompir u ruke da odgovarate na vrlo teška pitanja, škakljiva, na pitanja koja u suštini nisu tako teška, zato što se odgovor unapred zna. Znam da vi znate taj odgovor. Bilo bi dobro da nam date odgovor kao narodnim poslanicima, a to je inače pitanje koje zanima sve građane Srbije. Dakle, ako se poslanički klub koji je formiran neustavno, kršenjem zakona, prekrajanjem izborne volje građana, zove Napred, Srbijo, kako je moguće da se onda za taj klub koji se zove Napred, Srbijo koristi skraćenica SNS. Dakle, nema nikakve logike. Ovo je jasno maloj deci. Nemoguće je da se nešto zove sa dve reči, a u skraćenom nazivu se koriste tri slova. Dakle, ako se zovu Napred, Srbijo, šta znači SNS? Šta im znači ono "S" ispred NS? Dakle, objasnite građanima Srbije, narodnim poslanicima, gde je pravni osnov da se koristi oznaka SNS i šta ta oznaka znači? Ponovo vas podsećam, ako to znači naziv partije koja ne postoji, kako je moguće da vi dozvoljavate, kao predsednik Narodne skupštine, da u parlamentu deluje politička stranka koja nije registrovana. Nije moguće. Nije moguće da pravila iz Zakona o političkim organizacijama važe za sve političke stranke u Srbiji, samo ne važe za jednog čoveka i grupu od 18-19 ljudi oko njega. Ne mogu da razumem tu stvar. Nadam se da vi, kao žena koja je visoko obrazovana, kao lekar, kao predsednik Narodne skupštine, možete da objasnite narodnim poslanicima šta znače ta famozna slova SNS. Dakle, ne tražim ništa drugo od vas. Ako mi pružite kvalitetan odgovor na to pitanje, evo dajem vam reč, više se neću javljati po Poslovniku.
Razumem vašu potrebu da u nekoliko navrata postavite isto pitanje. Najiskrenije vam kažem da ne znam šta znači SNS. Jedino, znate, taj fenomen čitanja tuđih misli je vrlo ozbiljan patološki fenomen. Zaista vas molim da to pitanje, na koje ne umem da vam dam odgovor, jer prosto ne znam šta znači SNS, više ne postavljate. Ono se više ne može podvesti ni pod jedan član Poslovnika, a posebno ne reklamiranje. U nekoliko navrata ste postavili to pitanje i neću vam dozvoliti više da to isto pitanje postavljate. Izvolite, gospodin Zoran Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, neuropsihijatri se obično bave čitanjem tuđih misli. Vi znate da vaši pacijenti obično kažu - ja sam bog. Imali ste pacijente koji kažu - ja sam poslanik SNS. Gospođo Đukić-Dejanović, verovatno nas ima 50 narodnih poslanika koji smo morali da naučimo sudsku psihijatriju. Da li je tako gospodine Iliću? Mi smo ista generacija na fakultetu, imali smo profesora Krstića, morali smo u Toponici da tražimo takve slučajeve koji kažu - ja sam bog, evo sada mi je bog rekao nešto. Čisti slučajevi. Imali smo malu grupu koji kažu, mi smo poslanici. Evo, vidite, a onda vi umesto da ih lečite vi ih podstičete, pa kažete ne znamšta znači SNS. Niko živi ne zna šta znači SNS. Sada ozbiljno da vas upozorim, gospođo Đukić-Dejanović, vi ste prekršili odredbu člana 27. Poslovnika kada je ta gospođa, kojoj se pričinjava da je narodni poslanik, izašla ovde, ona se nije pozvala na Poslovnik. Pratim sve uporno šta se dešava. Skrećem vam pažnju na kontinuitet tog SNS. Otvorite bilo koju novinu i videćete reklamu za SNS. Zloupotrebljavaju se deca, devojčica se smeje. Videli ste simbole, to su oni simboli iz Haga, kockice sa modifikovanom slikom i glasom. Prepoznali smo ih, gospodine Dačiću. Ide krivična prijava, ide tužba, ide sijaset stvari. Sve će to biti vaši pacijenti u prvoj fazi, a u drugoj fazi pacijenti gospođe Đukić-Dejanović. Mora javnost Srbije da sazna. Nije nama prijatno da pričamo o ovome, ali pričamo zato što je Ustav, zakon, moral na našoj strani. Uvek kada se oni budu pojavili ovde upozorićemo vas na moral, na Ustav, na zakon, na Srbiju i na Vojislava Šešelja. A ovi pokazuju odgovarajuće predispozicije, Lambrozov tip čuči u njima.
Gospodin Branko Ružić, narodni poslanik, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 103. i 104. Već skoro sat i po vremena ne držimo se tačke dnevnog reda, koja je izuzetno važna i zbog orijentacije Vlade ka evropskim integracijama i zbog onog posla koji u tom domenu treba da uradi MUP. Jasno je da ovo nije sednica Svetske banke ili MMF. Mislim da svi oni koji su stručni u svojim domenima treba da se bave svojim poslom. Ne treba da se bavimo dramaturgijom ili izazivanjem panike, prosto postoje nadležni organi, a siguran sam da i Vlada i Narodna banka Srbije već preduzimaju mere po pitanju koje jeste pitanje svih pitanja danas u svetu. Ali, naše tržište koje je, uz dužno poštovanje u odnosu na svet, veoma malo, moramo povesti računa o tome da u finansijama psihološki efekti mogu da proizvedu samo negativne trendove. U tom smislu zaista nije potrebno izazivati bilo kakvu paniku, ali smatram da je već krajnje vreme da posle sat i po vremena pređemo na dnevni red, da razgovaramo o onome što jeste na dnevnom redu i da ustrojimo rad Skupštine kao što smo to učinili i juče, bez obzira, naravno, što svi imate legitimno pravo da za ovom govornicom iznesete one teme za koje vi smatrate da su od velikog interesa, kako bi dobili određene političke poene. Tema finansijske krize će naći svoje ishodište na Odboru za finansije. Nakon toga možda i na nekoj sednici Skupštine, ali dajte ono što je na dnevnom redu radimo danas, a da kada to dođe na dnevni red, naravno, raspravljamo i o tome. Hvala vam.
Gospodine Ružiću, zahvaljujem na konstruktivnom apelu poslanicima da počnemo konačno da radimo. Sat i po već zaista radimo po bitnim, uglavnom bitnim temama, ali koje nisu na današnjem dnevnom redu. Zaista molim da se vratimo dnevnom redu i da radimo po tačkama o kojima smo se već izjasnili, otvorila sam raspravu. Gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 23. stava 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Ta odredba glasi: "Poslaničku grupu čine narodni poslanici jedne političke stranke, druge političke organizacije ili grupe građana koja ima najmanje pet narodnih poslanika". Ako se ispred pojedinaca koji se ovde predstavljaju kao narodni poslanici, ispod njihovog imena, ispisuje tekst "SNS", pitam vas, gospođo Đukić-Dejanović, imajući u vidu odredbu člana 23. stav 2. Poslovnika - da li se ovde radi o političkoj stranci, drugoj političkoj organizaciji ili grupi građana? Ako se radi o grupi građana, grupa građana može da bude formalna ili neformalna. Ako se ovde radi o formalnoj grupi građana, zaista molim najljubaznije, bez teških reči, bez povišenog tona - gde je ta grupa građana registrovana, kod kog ministarstva, ima li ta grupa građana ili politička organizacija svoj statut, ima li ovlašćeno lice, koje je ovlašćeno da u javnosti zastupa tu političku organizaciju ili grupu građana, ima li dakle bilo koji elemenat koji je propisan Zakonom o političkim organizacijama, a koji je ispunjen na strani ovih ljudi koji se predstavljaju kao nešto što se zove ili što se skraćeno naziva SNS? Teško da mi možemo danas da pređemo na dnevni red, kao što biste vi želeli, u situaciji kada je parlament u haosu. Ako vi kao predsednik Narodne skupštine ne znate koje poslaničke grupe postoje u Skupštini Srbije, kako se zovu, šta znače skraćenice pojedinih poslaničkih grupa, pa kako onda mislite da pričamo o zakonu o obezbeđivanju državne granice, zakonu o strancima, visokom obrazovanju ili bilo kojoj drugoj temi? Ne možete vi da uvesti parlament u haos i kada ga uvedete u haos, onda da kažete - sada idemo da radimo po dnevnom redu, imamo tačke dnevnog reda, usvojili smo teme koje su značajne za građane Srbije itd. Parlament je, gospođo Đukić-Dejanović, u haosu. Prekršeni su Ustav, Zakon o izboru narodnih poslanika, prekršena je odluka Narodne skupštine o verifikaciji mandata narodnih poslanika, pogažen je izveštaj RIK-a o sprovedenim izborima 11. maja 2008. godine, pogažen je Zakon o političkim organizacijama. Ovde, praktično uz vašu saglasnost, vrše se krivična dela. Vi dozvoljavate da se pojedinci lažno predstavljaju. "SNS" ne znači ništa. Ta politička partije ne postoji. Vi dozvoljavate ilegalno delovanje u parlamentu Republike Srbije. (Predsednik: Vreme, gospodine Martinoviću.) Zaista molim da odgovorite na ova pitanja. Imate sekretara Narodne skupštine koji je diplomirani pravnik, imate stručne službe. (Predsednik: Hoćete li da privedete kraju.) Hoću da završim, evo za dve sekunde, ali vas zaista molim da odgovorite na ova pitanja, jer je parlament u teškoj situaciji, parlament je u haosu.
Ako budete nezadovoljni i ovim odgovorom, onda ću vas zamoliti da se u danu za glasanje izjasne poslanici o tome da li sam povredila Poslovnik na način kako ste vi to rekli. Ponašala sam se u skladu sa članom 23. našeg Poslovnika, koji kaže: "U Narodnoj skupštini se obrazuju poslaničke grupe, po pravilu najkasnije sedam dana od dana izbora predsednika Narodne skupštine. Poslaničku grupu čine narodni poslanici političke stranke, političke organizacije ili grupe građana koje imaju najmanje pet narodnih poslanika. Poslaničku grupu od najmanje pet članova mogu udruživanjem da obrazuju i narodni poslanici političkih stranaka, drugih političkih organizacija ili grupa građana koji imaju manje od pet narodnih poslanika. Poslanička grupa se konstituiše tako što se predsedniku Narodne skupštine podnosi spisak članova koji je potpisao svaki član poslaničke grupe. Na spisku se posebno naznačava predsednik poslaničke grupe i njegov zamenik. Narodni poslanik može biti član samo jedne poslaničke grupe". Postupila sam po tom članu. Ako niste zadovoljni, dala sam uputstvo. Gospođa Judita Popović se javila takođe po povredi Poslovnika. Izvolite, koji član?
Poštovana predsednice, predsedništvo, dame i gospodo, ističem povredu Poslovnika, i to čl. 103, 104. i 105, iz sledećih razloga. Ako pogledate na ovaj monitor videćete da je u sali prisutno 96 poslanika od 250 - toliko o ozbiljnosti pristupa celoj ovoj priči oko skupštinskih rasprava o dnevnom redu. Kao sledeće, od 10,00 sati, a sada je pola dvanaest, prilično je veselo u ovoj sali - prepucavanja, doskočice, žirafe i raznorazne teme su dominantne. Zaista možete lično da verujete da u ovoj državi nema ozbiljne javnosti, da ovaj narod ne zna šta se dešava ovde i šta radimo kao poslanici. Međutim, ipak vas upozoravam na to da je ta javnost, da su ti građani nas sve birali kao svoje predstavnike u ovo najviše vrhovno zakonodavno telo i to ću stalno da ističem kad god budem izlazila za ovu govornicu, da je ovo vrhovno zakonodavno telo. Vladajuća većina, pored toga što ima privilegije, ujedno ima i odgovornost, a odgovornost upravo proističe iz toga što ima većinu, ima vlast, dakle, kreator je politike. Prema tome, zamolila bih vas da zaista krenemo da radimo, da radimo ono zbog čega i sedimo u ovoj sali. LDP je pokrenula neka ozbiljna pitanja još juče, da su to životna pitanja, da su ozbiljna, da nisu nimalo naivna potvrđuje i činjenica da je na naš predlog zakazan Odbor za finansije i da je pozvan guverner, nažalost samo guverner. Prema tome, predlažem da se sednica prekine i u 12 sati je taj Odbor za finansije. Kada završi svoj rad možemo da nastavimo da radimo, jer očigledno ovakvom dinamikom, ovakvim pristupom celoj današnjoj problematici mi nećemo uraditi ništa.
Zahvaljujem. Govorilo je 25 poslanika po povredi Poslovnika. Javila se sada i gospođa Lidija Vukićević. Izvolite.
Gospodo poslanici, čula sam govornika pre mene i mislim da uopšte nije slučajno i sasvim je u redu što se, pre svega, poslanici SRS zadržavaju oko krađe mandata. Dakle, Skupština kao vrhovno zakonodavno telo je i videla, i uhvatila u krađi poslanike koji su ukrali mandate SRS. Mandati su pokradeni. Oni se kriju iza tih mandata koji više nisu njihovi i spremni su da učestvuju u radu Skupštine, u donošenju i raspravljanju ovih vrlo važnih zakona koje danas imamo na dnevnom redu. Oni u svojoj beskrupuloznosti su spremni da izglasavaju zakone za druge, a za sebe prave izuzetke. Oni koji su imalo imali obraza povukli su se u zadnje redove. Međutim, gospodo, moram da vam kažem da me strašno interesuje, možda ću dobiti odgovor, šta generalica Božidar Delić, koji trenutno nije ovde, radi na potpredsedničkom mestu. Da se korigujem, generalica, iz prostog razloga, biću veoma iskrena, pa ću da kažem, ako se neko razume u generale to sam onda ja, generali ne plaču. Potpredsednica, evo da se korigujem, Božidar Delić bi odmah trebalo da napusti ovo mesto, da krene ka zadnjim redovima, i onda napolje iz sale svi zajedno. Hvala.
Reč ima gospođa Gordana Pop Lazić.
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, moj kolega Martinović je reklamirao član 23. Poslovnika Narodne skupštine, nakon čega ste vi dali jedan odgovor, ali dozvolićete da ga protumačim kao potpuno neadekvatan i nesuvisao, jer da bi neko mogao da sedi u ovom parlamentu, taj neko mora da izađe na izbore. Taj neko mora barem da kaže da je grupa građana, mora da predstavlja neku koaliciju, neku političku partiju koja je, pre nego što smo došli u ovaj parlament i odredili ko će biti poslanik sa koje poslaničke liste, izašao pred birače i rekao šta je to što nudi i šta će uraditi ukoliko bude dobio i zadobio poverenje građana. Takvih imamo 230 poslanika, ali imamo i 20 poslanika koji nisu izašli na izbore. Zaista ste nas doveli u situaciju da im omogućite da se ovde, u najvišem zakonodavnom telu jedne države, lažno predstavljaju. To što gledaoci koji prate ovaj prenos mogu da pročitaju iznad izvesnih persona da su pripadnici neke virtuelne i nepostojeće političke partije, to je zaista nedopustivo i to je atak na parlamentarnu demokratiju, da ne govorim o krivičnom delu. Pošto nam je ministar policije tu, morala bihdaga podsetim na njegovo ovlašćenje, a i na mogućnost upotrebe sredstava prinude prema grupi lica, a to su ovih 20 lica. Član 85. Zakona o policiji kaže da ovlašćeno službeno lice je ovlašćeno da izda naređenje grupi lica da se raziđe ako se grupa protivpravno okupila, a protivpravno se okupila evo ovde, protivpravno se i ponaša, i tako može da izazove ovo što izaziva u parlamentu, da mi pričamo o tome. I ako se grupa ne raziđe, mogu da se upotrebe sledeća sredstva prinude: fizička snaga, ne morate to; službena palica, ne morate ni to, sami će da se udaraju po glavi; specijalna vozila, ne mogu da uđu ovde; službeni psi mogu da uđu, nije zabranjeno ni Poslovnikom, službeni konji - mogu i oni da uđu, pošto ima tu nekih konja, mogu i ovi službeni da uđu; uređaji za izbacivanje mlazeva vode - ne moraju; hemijska sredstva, mogu da nastradaju i neki nedužni, ali evo molim vas za ove pse i konje, da rasterate ovu grupu koja se ovde nelegalno pojavila u parlamentu.
Gospođo Pop Lazić, zaista spadate u poslanike izuzetne edukacije kada je u pitanju poznavanje i Ustava, i zakona i Poslovnika. Mislim da je vama, više nego meni, čak i jasno i poznato da samo možemo konstatovati mandate i njihov prestanak, a da druge institucije, a to su sud, Administrativni odbor i RIK, učestvuju u proceduri dostavljanja materijala za jedno ili drugo. Prema tome, vama je potpuno jasno koje su ingerencije ove skupštine i šta mi u stvari u celom tom postupku možemo. Znači, pokretanje svih postupaka, od vas, od bilo koga. Vi treba da uradite sve ono što mislite da treba da uradite. Ova skupština može konstatovati prestanak mandata kada joj takav predlog stigne, i to je već i javnosti poznato, a vama kao nekom ko tako dobro poznaje proceduru, da ne govorim. Prosto mi je neobično što moram sebe da dovedem u situaciju da vama dam odgovor na pitanje koje je vama više nego poznato. Reč ima gospodin Branimir Đokić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, hteo bih da iskoristim priliku da postavim poslaničko pitanje, po Poslovniku, član 225. i 226, gospodinu ministru unutrašnjih poslova Ivici Dačiću, potpredsedniku Vlade. Želeo bih zatražiti u što kraćem roku ako je u mogućnosti da se dođe do jednog razjašnjenja i objašnjenja građanima Šapca, s obzirom da sam sa tog prostora. Evo o čemu se radi. Prošle godine u junu, u selu pocerski Dobrić, koji je deset kilometara od Šapca, odakle i ja potičem, renoviran je Dom kulture u tom selu. Na otvaranju tog doma bilo je preko 2.000 ljudi. Dom je napravljen od novca donacije raznih ljudi koji su pomagali, i jedan sam od tih i novcem mnogih ljudi iz sela. Taj dom je napravljen zbog dece koja tu imaju folklor, skupljaju se i to je jedino mesto gde se omladina u tom selu može skupljati. Na nesreću, taj dom je svega radio tri meseca. Ovo je interesantno i trebalo bi to da čuju građani Srbije. Došao je 5. oktobar, s obzirom da u selu naravno, kao i svuda, ima ljudi iz svih političkih stranaka, članovi DS su proslavljali, po priči mojih meštana, 5. oktobar. To je bila jedna kafanica, oni su tu celu noć proslavljali, što nije sporno. Negde pred zoru, oko pet sati, ostalo je petoro ljudi, to pričaju meštani svedoci, u alkoholisanom stanju i taj dom se zapalio. Taj dom je izgoreo totalno. Postoje svedoci koji su ljudi ostali tu. Ne kažem da su ti ljudi zapalili, ne tvrdim, niti iko tvrdi u selu, ali zna se ko je bio u tom domu u pet sati ujutru kada je dom zapaljen. Naravno, verovatno su imali priliku da im bude reper paljenje Skupštine, televizije, i naravno, do današnjeg dana niko se nije oglasio, ni MUP Šapca, ni Skupština Šapca, iako su meštani kompletno dolazili kod predsednika opštine, potpredsednika. Sada su napravili peticiju, 600 ljudi je potpisalo da se dođe do toga: ko je to uradio i šta dalje? Niko do danas na to nije odgovorio. Molim vas kao potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova ...
Vreme. Govorite apsolutno mimo Poslovnika, ali razumem vašu iskrenu nameru da od ministra dobijete odgovore, odnosno da ga upoznate, ali već je prošlo tri minuta, tako da vas molim da završite.
Dobro. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 225. i 226. Koristim priliku, prisustvo ministra unutrašnjih poslova, da ponovo istaknem problem koji je vezan za održavanje mitinga SRS i gubitka života, jednog, na tom mitingu. Između ostalog, i ova situacija u Skupštini Srbije na neki način bi mogla da se projektuje i na ovaj i na onaj prethodni miting, koji je održan kao podrška ostanku KiM u granicama Srbije. I tad i sad izgubljen je jedan život. I tada i sada sva odgovornost trebalo bi da bude svaljena na MUP, a činjenica da su ministri iz jedne stranke trebalo bi da se odgovornost prenese na tu stranku. Činjenica da o svemu onome što smo mi iz onog materijala koji smo imali mogli da vidimo jeste da je sve to organizovano, i prvi put i drugi put. Prvi put veličanstven miting, drugi put veličanstven miting, jedino su pokvarili određeni režirani događaji koji su se desili. Jedan u ambasadi Amerike, tako izrežiran kao na filmu, gde je takođe jedan čovek izgubio život. Drugi miting - takođe jedan čovek izgubio život i potpuno se vidi kompletna režija, kako je to urađeno. Između ostalog, vi to i u vašem izveštaju ovde navodite, da ste imali samo 900 pripadnika žandarmerije i 825 pripadnika policije iz mesta van Beograda. Znači 1.725, a evidentirali ste 130 ili 150, nije ni bitno, tih huligana, oni koji su krenuli da prave nerede. Prosto je neverovatno da tolike brojne policijske snage nisu bile u stanju da onemoguće ono što se desilo. Na kraju da dođe do nesreće, da jedan čovek bude ubijen. Ne bih sada spominjao ono što se desilo poslanicima, ovo je nešto tragično, preko čega mi ne možemo da pređemo. Lično mislim da ni vi ne bi smeli da preko toga pređete kao ministar, ali i kao predsednik SPS ,jer mandat će se završiti, ali ostaće taj događaj, koji na neki način će biti vezan za vas. Mislim da je to namerno urađeno, siguran sam u to da je to namerno urađeno i žao mi je što vi niste uložili malo više napora da se dođe do stvarnih činjenica. Neko je to izrežirao. Neko kome je odgovaralo da dođe do nereda na mitingu SRS, neko ko je hteo ljudske žrtve, kao što je to hteo i na prvom mitingu, da bi došli u situaciju da se okrivi, u prvom slučaju tu je bilo više stranaka, u drugom slučaju da se okrivi SRS. Po ovome ovde što se dešava, u Skupštini, scenario je potpuno jasan. Žuto preduzeće mirno, filozofsko, sedi, uopšte ih ne interesuje ništa. Imaju oni one koji na pejdžer pošalju za govornicu, da ih brane. Predsednik Skupštine mora da radi u skladu sa Poslovnikom, pokušava koliko-toliko da to bude primereno parlamentu, međutim, građani gledaju opoziciju, obim nezadovoljstva bi trebalo da bude na opoziciji, i na onome ko sedi na mestu predsedavajućeg, odnosno na SPS. Dugo smo u politici, ništa nije slučajno. Ne govorim vam ništa novo. Pretpostavljam da je i vama sve to jasno, pretpostavljam da su pokušavali, izvinjavam se, prekoračio sam vreme, završavam, da izvrše pritisak na Slavicu Đukić-Dejanović da primenjuje mnogo strože odredbe Poslovnika, da nas izbacuje, kažnjava itd. Siguran sam da nećete da se upecate na tako jeftin trik, a mi ćemo se kao poslanici SRS truditi da ne dovodimo predsednika Skupštine u takvu situaciju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Saglasno članu 140. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o strancima i Predlogu zakona o zaštiti državne granice. Da li predstavnik predlagača Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade-zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pošto sam dugo godina bio u parlamentu, kao što znate, apsolutno mi ne smeta ovakav način rasprave, čak mogu da kažem da mi malo i nedostaje. U svakom slučaju, polemike su neophodne ukoliko se naravno zadržavaju u domenu svega onoga o čemu danas govorimo i spreman sam da ovde, kao predstavnik predlagača, obrazložim ova dva zakona koje je naše ministarstvo predložilo, u ime Vlade Republike Srbije. Reč je o zakonu o zaštiti državne granice i zakonu o strancima. Želeo bih da podsetim da su zakoni koji regulišu ove dve oblasti doneti još 1979. godine i 1980. godine. U oblasti kontrole, prelaženja i obezbeđenja državne granice, trenutno je na snazi Zakon o prelaženju državne granice i kretanju u graničnom pojasu iz 1979. godine, koji je pravljen po ustavnom konceptu bivše SFRJ iz 1974. godine. Pridruživanje EU za Srbiju predstavlja strateško opredeljenje i nacionalni interes, koji između ostalog podrazumeva usvajanje evropskih standarda u čitavom nizu oblasti, pa i oblasti zaštite državne granice. Želeo bih, takođe, da podsetim da su ova dva zakona u grupi zakona koji su neophodni da se usvoje u Narodnoj skupštini, kako bi Republika Srbija došla do tog puta ka beloj šengen listi, odnosno ukidanju viza za građane Republike Srbije. Osnovni ciljevi i novine u ovom predlogu zakona se ogledaju u sledećem. Ciljevi zaštite državne granice jesu zaštita nepovredivosti državne granice, sprečavanje širenja prekograničnog kriminala, zaštita zdravlja i života ljudi i zaštita životne sredine, sprečavanje nelegalnog prelaženja državne granice i ilegalne migracije. Predlogom ovog zakona preuzeto je vršenje svih poslova obezbeđenja državne granice od vojske, čime je ispunjen još jedan od reformskih ciljeva u procesu približavanja EU, a to je demilitarizacija državne granice. Predlog zakona o zaštiti državne granice odustao je od instituta graničnog pojasa koji se prostire duž cele državne granice, već predviđa samo mogućnost da se na pojedinim delovima te granice, odlukom ministra, uvede poseban režim, pre svega u pogledu izgradnje objekata i uzgajanja određenih poljoprivrednih kultura, iz razloga obezbeđivanje vidljivosti granične linije i drugih bezbednosnih razloga. Poslove zaštite državne granice neposredno obavlja granična policija, kao sastavni deo MUP, u skladu sa nadležnošću utvrđenom ovim zakonom. Pri obavljanju tih poslova policijski službenici granične policije primenjuju specifična policijska ovlašćenja i mere koje su detaljno utvrđene odredbama ovog zakona. Tekst ovog zakona izrađen je, između ostalog, u skladu sa standardima i preporukama EU i zajedno sa ovim drugim zakonom o strancima predstavlja jedan od poslednjih koraka ka beloj šengen listi, odnosno ka ukidanju viznog režima za građane Republike Srbije koji putuju u zemlje EU. Vlada je već ranije usvojila strategiju za integrisano upravljanje granicom u Republici Srbiji, kojom je uređena saradnja svih državnih organa u obavljanju poslova zaštite državne granice i predviđeni prioriteti u donošenju propisa iz ove oblasti. Ključni zakon za realizaciju strateških ciljeva Republike Srbije po pitanju upravljanja državnom granicom je upravo ovaj zakon, a to je zakon o zaštiti državne granice. Predlogom zakona ispunjavaju se pretpostavke za ostvarivanje najvažnijih principa i integrisanog upravljanja granicom, a to je otvorena granica za slobodan protok ljudi i robe i zatvorena granica za sve vidove kriminalnih i drugih nedozvoljenih aktivnosti. Ovim predlogom zakona predviđen je efikasan sistem obezbeđenja državne granice, visok standard granične kontrole i obezbeđeno usklađeno postupanje svih državnih organa na državnoj granici. Predlogom zakona je utvrđen i postupak po kome se ostvaruje međunarodna granična saradnja i pravila za postupanje nadležnih organa u okviru te saradnje. Značaj ovog zakona je u tome što Srbija, njegovim usvajanjem, ispunjava obavezu usklađivanja postojećih propisa iz ove oblasti sa novim Ustavom Republike Srbije. Što se tiče drugog zakona, zakona o strancima, važeći Zakon o kretanju i boravku stranaca donet je 1980. godine. Do sada je ovaj zakon u više navrata noveliran, ali njegove izmene i dopune nisu suštinski izmenile koncepciju zakona. Osnovna rešenja iz ovog zakona su odavno prevaziđena i u neskladu su sa evropskim zakonodavstvom i praksom. Usvajanjem ovog zakona Republika Srbija će po prvi put, u skladu sa svojim Ustavom, samostalno regulisati pitanja ulaska, kretanja i boravka stranaca na svojoj teritoriji. Ovim zakonom se razgraničava nadležnost određenih ministarstava, MUP, spoljnih poslova i drugih državnih organa kada su u pitanju stranci. Rešenja su istovremeno kompatibilna i sa standardima kojima se, prema ključnim odredbama Šengenskog sporazuma, uređuje problematika ulaska, kretanja i boravka stranaca u zemljama EU. Donošenje nove zakonske regulative o strancima predstavlja takođe jednu od pravnih pretpostavki za stavljanje Republike Srbije na belu šengen listu. Zato je u punoj meri u pripremi ovog zakona ispoštovan sporazum iz Šengena i konvencija o primeni ovog sporazuma. Predlogom zakona uvodi se niz novina. Novine u ovom predlogu zakona jesu vrste viza, i to aerodromska, tranzitna viza - viza A, tranzitna viza - viza B, viza za kraći boravak - viza C i viza za privremeni boravak - viza D. Takođe je određeno da će ministar spoljnih poslova, uz saglasnost ministra unutrašnjih poslova, propisati izgled, sadržinu i način unošenja viza u stranu putnu ispravu. Izuzetno, iz humanitarnih razloga, ako je to u interesu Republike Srbije ili ako to nalažu međunarodno prihvaćene obaveze, viza se može izdati i na graničnom prelazu, a MUP može odrediti da se strancu omogući ulazak samo na određenom prelazu. Predlogom zakona utvrđeni su uslovi za ulazak i boravak stranaca u Republici Srbiji, sa ili bez vize, do 90 dana. Podzakonskim aktima, donetim od strane više ministarstava, preciznije će se urediti pojedini uslovi za ulazak u Republiku Srbiju, visina sredstava za izdržavanje, zdravstveni uslovi, bezbednosne provere itd. Zakon sadrži i nekoliko izuzetaka, kada će se strancu privremeno zabraniti izlazak iz zemlje. Takođe su propisani uslovi za dobijanje privremenog boravka po osnovu rada i zapošljavanja, obrazovanja, specijalizacije, prosvetne ili naučne saradnje, spajanja porodica ili svojstva žrtve trgovine ljudima, kao i uslovi za odobravanje stalnog nastanjenja u Republici Srbiji. Privremeni boravak može da se odobri u trajanju do jedne godine i može da se produži na isti period, a međunarodnim ugovorom se može odrediti i u dužem trajanju. Predviđene su veoma stroge sankcije protiv prevoznika koji u Republiku Srbiju dovoze strance bez važeće putne isprave ili bez vize. Predviđene su i mere ograničenja kretanja stranaca koji treba, u skladu sa odlukom nadležnog državnog organa, da budu udaljeni sa teritorije Srbije. Predviđena je sudska zaštita protiv rešenja kojim se stranac koji treba da bude deportovan upućuje u prihvatilište za strance pod pojačanim policijskim nadzorom. O žalbi odlučuje okružni sud u hitnom postupku. Zakonom se ustanovljava centralna baza podataka koju vodi MUP i čine je sve evidencije MUP i Ministarstvo spoljnih poslova koje se vode na osnovu ovog zakona. Zbog složenih i obimnih priprema koje podrazumevaju promene predviđene ovim zakonom i zakonom o državnoj granici, početak primene ovog zakona o strancima predviđen je za 1. april 2009. godine. Na kraju želim, dame i gospodo poslanici, da vam kažem da put Republike Srbije prema EU vodi praktično dvostruko: jedno je političko pitanje sticanja statusa kandidata za člana EU; to je pitanje odmrzavanja Prelaznog sporazuma, to je pitanje koje ponekad zavisi ne samo od Srbije, nego od političkih odnosa u Evropi, zavisi od Haškog tribunala, Ratka Mladića itd. Ali, postoji i drugo pitanje i drugi put, a to je sticanje i dobijanje liberalizacije viznog režima. Za to nam nije potreban niko drugi osim nas. Zato je neophodno da se donesu svi zakoni u Narodnoj skupštini Republike Srbije koji su uslov za sticanje tog statusa, da se nalazimo na beloj šengen listi. Da prevedemo na srpski jezik, da građani Srbije mogu da putuju u zemlje EU bez viza. MUP, ako donesete i usvojite ove zakone, završilo je svoj deo posla. Na redu je Ministarstvo pravde, i naravno da i Vlada Srbije donese još neke strategije i mislim, ukoliko se nastavi ovakvim tempom, da bi građani Republike Srbije u sledećoj godini mogli da očekuju liberalizaciju viznog režima. Takođe to znači i da građani Srbije treba polako da počnu da uzimaju nova lična dokumenta, zato što će liberalizacija viznog režima važiti samo za građane koji putuju sa novim pasošima. I zato, kao što sam siguran da je pitanje KiM pitanje od značaja za sve građane i za sve političke stranke, i kao što sam siguran da se sve političke stranke u Srbiji raduju velikoj diplomatskoj pobedi Srbije, barem juče na Generalnoj skupštini UN, siguran sam da i sve političke stranke koje se nalaze u ovom parlamentu, kada je reč o ovim pitanjima misle isto. A to je da, nezavisno od političkih razlika, nezavisno od naših političkih polemika, učinimo ono što je u našoj moći, da obezbedimo građanima Srbije da mogu da putuju u zemlje EU bez šengenskih viza. Da bi se to desilo, neophodno je da se u Narodnoj skupštini Republike Srbije usvoje ova dva predloga zakona koji su pred vama. Zato vas pozivam, dame i gospodo poslanici, bez obzira da li pripadate vladajućim ili opozicionim političkim strankama, kada su ti zakoni u pitanju, koji znače harmonizaciju našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Evropske unije u cilju omogućavanja boljih uslova za život naših ljudi, kao što je putovanje bez viza u zemlje Evropske unije, pozivam vas da oko toga imate jedinstven stav i siguran sam da će ovi zakoni biti usvojeni u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu ministru, koji je kao i inače, o vrlo ozbiljnim i složenim temama govorio krajnje jednostavno i olakšao i poslanicima i građanima da razumeju značaj današnje sednice i današnjeg dnevnog reda. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? Ne. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Po Poslovniku, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 98. Molim vas, imajući u vidu da je trenutno u toku vanredna sednica Odbora za finansije, da su svi šefovi poslaničkih grupa na toj sednici, kao i većina poslanika, da iskoristite svoje pravo i da danas pauzu umesto od 14,00do 15,00 imamo od 12,00 do 13,00, kako bi svi zainteresovani poslanici mogli da prisustvuju tom odboru. To je i razlog, između ostalog, da bismo mogli da učestvujemo i u ovoj raspravi, a i na sednici tog odbora, s obzirom da je zakazano vreme kada zaseda i plenarna sednica. Hvala.
Ocenjivala sam vaš predlog, i zbog toga što mi se čini da prekidanje sednice Skupštine, da bismo prisustvovali svi Odboru za finansije, bi pre svega bio presedan, a može se i dogoditi da bi se to moglo shvatiti kao doprinos stvaranju panike, nisam spremna da realizujem taj vaš predlog, ali ne smeta da svi oni koji imaju pravo po ovoj tački da govore, to pravo iskoriste dok traje tačka. Dakle, niko neće biti uskraćen za pravo da do kraja tačke, pa i šefovi poslaničkih grupa, učestvuju u radu. Gospodin Buha, kao ovlašćeni predlagač poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Izvolite.To je onaj period od 20 minuta na koja imate pravo.
Narodni poslanici, da ispravimo predsednicu Skupštine, ovlašteni sam predstavnik, predlagač je imao reč, izložio je vrlo koncizno, jednostavno ono što se odnosi na ova dva zakonska projekta. Sa aspekta Srpske radikalne stranke podržavamo sve aktivnosti Vlade u smislu liberalizacije viznog režima i odmah da se kritički osvrnemo na sve državne organe Republike Srbije koji su ''zamerali'' Srpskoj radikalnoj stranci zbog toga što blokira parlament i to je uzrok što nismo ušli na belu šengensku listu. Kasnije ću obrazložiti šta je Vlada, šta je trebalo ministarstva, ne danas, ne ove godine, nego daleko, daleko ranije da naprave bismo ušli sa sive na belu šengen listu. Radi se o dva zakonska projekta koja su jedan od uslova, ali u zakonskom smislu ova dva zakonska projekta su neophodna da bi sa sive prešli na belu šengen listu. Oni su danas u ovom parlamentu i uz podršku aktuelne vlasti će biti sigurno doneti. Srpska radikalna stranka se ne opire ovim zakonskim projektima, nego se kritički osvrćemo na sve ono što je trebalo daleko, daleko ranije da napravite. Šta je to trebalo da napravite? Akcionim planom Vlade o harmonizaciji pravnih propisa Republike Srbije i propisa Evropske unije, koju je Vlada usvojila 2004. godine, svi državni organi su morali preduzeti aktivnosti u smislu inoviranja zakonskih propisa, dati predloge i ova skupština je te predloge morala usvojiti u periodu od 2004. godine. Za četiri i po godine važnosti ovog akcionog plana, koji je obavezao sve državne organe, imali smo svega sedamdesetak zakonskih projekata koji su ušli u skupštinsku proceduru i koji su usvojeni. Prema tom akcionom planu, postoji 65.000 propisa koji su neophodni da se donesu i usaglase sa pravnim sistemom Evropske unije, od toga 4.000 zakonskih projekata. Vidim komešanje među sekretarima i ministrom, jeste, to su podaci koji su dati od strane potpredsednika Vlade Đelića, Kancelarije za pridruživanje Evropskoj uniji, znači 65.000 propisa, 4.000 zakona. Mi smo od 2004. godine u ovom domu usvojili oko 300 zakona, znači godišnje jedno 75. Ako bi išli ovim tempom, trebaće nam 55 godina da usaglasimo zakonski sistem Republike Srbije sa zakonodavstvom Evropske unije. Onih 65.000, o tome je iluzorno pričati, treba nam stoleća i stoleća da bismo to usaglasili. Ako bi ubrzali i svaki dan ono što je neka normalna praksa, trebaće nam 20 godina da bi usaglasili. Izgleda da se to uklapa u onaj Cobelov plan, odnosno Cobelovu izjavu, za nekih 25 godina priključenje EU. U svakom slučaju, Vlada mora daleko aktivnije da radi na izradi zakonskih projekata. Ministarstvo i svi drugi državni organi takođe moraju biti servis Vlade i servis ove skupštine, ako želimo ozbiljno da se bavimo ovim poslom u smislu pridruživanja Evropskoj uniji. Praksa koju imamo iz nama susednih država, u Bugarskoj su zbog vremena koje ih je gazilo donosili zakonske projekte na engleskom jeziku, nisu stigli da ih prevedu. U Sloveniji su dnevno donosili po 120 zakona. Nemojte dozvoliti, to se odnosi na aktuelnu vlast, da dođemo u takvu situaciju da usvajamo po desetak, 20 ili 50, ili ne daj bože 120 zakonskih projekata, kao što je to radila Slovenija. Nadalje, moramo upozoriti aktuelnu vlast da ništa ne čini u smislu usaglašavanja zakonskih projekata prema ustavnom zakonu. U članu 15. je predviđen rok za usaglašavanje sa odredbama Ustava, i to 31. 12. Nijedan zakon ovaj dom nije usaglasio. E, vidite koliko mi cenimo Ustav, svima su nam puna usta pravde, pravičnosti, ustavnosti i zakonitosti, a najosnovniju odredbu i obavezu koja je predviđena Ustavom i Ustavnim zakonom, nažalost, ne usaglašavamo i ne činimo da se ta obaveza izvrši. Zatim, državni organi daleko brže moraju delovati ukoliko želimo ozbiljno pristupiti svim aktivnostima u pravcu pridruživanja Evropskoj uniji. Njihova organizacija, njihov sistem rada, odnos prema radu, tehničko-tehnološka opremljenost, edukacija radnika, edukacija administracije je na vrlo niskom nivou. Naša radna struktura je preko 50 godina u organima uprave. To je nešto što treba da nas zabrine. Samo mladi, edukovani ljudi mogu nositi ove poslove. Sa starosnom dobi od 50 i više godina, sa nepotpunom materijalno-tehičkom pripremom, tehničkim pomagalima, mi ne možemo ni u ovoj, a ni u drugim oblastima biti ravnopravni član EU. Za to nam trebaju mladi kadrovi, obrazovani kadrovi, ozbiljni programi, ozbiljna strategija, koju imamo, ali je ne primenjujemo. Mi imamo Nacionalnu strategiju za pridruživanje EU, ali ni 10 posto od onoga što smo zacrtali nismo ni počeli da radimo, što je najbitnije. Mi ćemo sutra biti kandidat sa svim obavezama. Od onoga što smo potpisali za kandidaturu pri EU, od zakonskih projekata koje je već trebalo da donesemo, radi se o 51 zakonskom projektu, usvojili smo u ovom parlamentu samo dva. Ministarstvo unutrašnjih poslova je bilo tu najažurnije, najagilnije, najbrže. Usvojili smo dva projekta, Zakon o putnim ispravama i Zakon o azilu, još zakon o strancima i o zaštiti državne granice, i oni su zaokružili svoju celinu. Šta je sa ostalim ministarstvima? Mi moramo, prema odredbama Nacionalne strategije za pridruživanje, daleko dublje ući u suštinu zakonskih projekata koje se odnose ne samo na liberalizaciju viznog režima, nego i na sve zakonske projekte oko unutrašnjih poslova, oko pravosuđa, u oblasti zaštite čovekove okoline. Antikorupcijski zakoni su samo delimično ovde zastupljeni. Juče-prekjuče smo imali neke zakonske projekte ali je to samo mali procenat od onoga što mi moramo da usvojimo. Aktuelna vlast mislim da u svemu ovome ne čini sve ono što bi morala. Puna su vam usta EU, pridruživanja, ali stvarno ne činimo sve da prilagodimo ustavnopravni zakonski sistem Republike Srbije i usmerimo je u pravcu EU. Vi ste rekli da je to opredeljenje države, tu je postignut određeni konsenzus i morate se prema tome prilagođavati i krenuti u tom pravcu. Što se tiče samog zakonsko projekta, osvrnuću se samo u nekoliko rečenica oko zakona o strancima. Moja primedba ide u pravcu određenih pitanja koja se odnose na izbeglice, koja su morala da budu ubačena u čl. 2. zakonskog projekta, pa smo išli sa amandmanima, da se ugradi da izbeglice izdvojimo iz ovog zakona i kod putnih isprava za izbeglice, a i kod definisanja pojma stranca. Znači, izbeglica je stranac dok ne dobije srpsko državljanstvo. Vi ste ovde iši samo na azilante, ali niste na izbeglice, pa je to jedna sugestija da se ugradi, molim vas kad budete raspravljali. Reći ću sad zašto je bitno to ugraditi, jer u tome leži suština ovoga. Mi na prostoru Jugoslavije, danas Srbije imamo preko 500 hiljada izbeglica, 550-560 izbeglica iz Republike Srpske Krajine i imamo oko 250 registrovanih izbeglica iz Republike BiH i drugih država, bivših jugoslovenskih država, koji su dobili određene papire i dokumenta i dobili su status izbeglice. Komesarijat za izbeglice, rešavajući izbeglička pitanja, postupao je prema odredbama Zakona o izbeglicama. Taj Zakon o izbeglicama donet je 90-91. godine, inoviran je samo jednom i on je sada gotovo van funkcije. Izbeglicama je oduziman izbeglički status na temelju Zakona o izbeglicama koji je u suprotnosti sa Konvencijom o statusu izbeglica i danas imamo registrovanih 97 hiljada izbeglica, ali imamo jedan vakuum koji se mora popuniti. Građani koji su proterani, koji su izbegli iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske došli su na ove prostore, dobili su taj status, status im je oduzet i oni su sada u jednom vakuumu jer ne mogu dobiti srpsko državljanstvo. Državni organi, to sam govorio i naglašavao kod Zakona o putnim isprava, Zakona o državljanstvu, ne mogu dobiti sve one papire koje traže organi, čak smo bili i sa sekretarom Ministarstva i ukazivali na te probleme. Problemi su i dalje akutni i oni se ne rešavaju. Mi danas imamo jedno stotinak hiljada izbeglica sa državljanstvom Republike Hrvatske, nekadašnjim državljanstvom, i posle toga njima nijednim pravnim aktom SRJ, Republike Srbije to državljanstvo nije oduzeto. Oni su danas bez državljanstva, oni su danas bez ličnih dokumenata. Prema odredbama ovog zakona oni su stranci. Ako striktno primenimo odredbe ovog zakona, mi njih moramo ekstradirati u neku drugu državu. U koju državu? U Hrvatsku. Odmah potpadaju pod hrvatske zakone, biće uhapšeni, biće privođeni, biće saslušavani itd. Ova država o tome mora da razmišlja i ovo pitanje se mora rešiti, zajedno sa ovim zakonskim projektom zakona o strancima morate pokrenuti, ministre Dačiću, pitanje inoviranja Zakona o izbeglicama, jer je to neophodno. Tada ćete napraviti jednu zakonsku pravnu celinu koja će rešiti ovo pitanje. Mi ne smemo građane Srbije koji su proterani, koji su izgubili svu svoju imovinu, sva svoja imovinska prava dovesti u poziciju da ih sutra neki državni organ i MUP privodi, saslušava, kažnjava zbog toga što nemaju dokumenta, nemaju validna dokumenta. Ne mogu ih, tvrdim da ih ne mogu dobiti na temelju zakonske regulative koja rešava pitanje srpskog državljanstva, putnih isprava i sada govorim o Zakonu o izbeglicama i zakonu o strancima. O tome povedite ozbiljno računa. Vi ste svoj deo završili. Ovo je nadležnost Ministarstva rada i socijalne politike, ali morate na nivou Vlade rešiti status tih ljudi. Kod čl. 59. također određena sugestija da ne rešavate pitanje putnih isprava izbeglica u tom zakonu zato što gotovo nema nijednog slova o izbeglicama, nema potrebe onda rešavati pitanje putnih isprava izbeglica zakonom o strancima. Učinite to inoviranjem ovog zakonskog projekta. Kada govorimo o formalnom smislu zakon je dobar, zakon će biti primenljiv, zakon je prihvatio sve evropske i savremene trendove u ovoj oblasti i tu puna podrška, uz ovu sugestiju da se inovira Zakon oizbeglicama, da se pomogne izbegličkoj populaciji koja sada broji jedno, po meni, 100-120 hiljada, koji su nedefinisanog statusa i u pogledu državljanstva i u pogledu putnih isprava, ali i u pitanju imovine i svega onoga što je neophodno svakom čoveku u smislu ostvarenja svojih prava u Hrvatskoj ovde i prelaska državne granice tamo i ovamo. Ako nemaju sada i ne mogu dobiti dokumenta, oni su ugroženi jer ne mogu otići niti da regulišu svoja imovinska, socijalna stanja u Republici Hrvatskoj. Oni su zarobljenici ove države, a nije to mala populacija. Evo, to su sugestije koje sam imao. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Buha. Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja, pošto nisam obaveštena da ima predstavnika? Onda prelazimo na raspored narodnih poslanika koji su prijavljeni za reč u zajedničkom načelnom pretresu. Narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, gospodine ministre, Predlog zakona o strancima je veliko poboljšanje u odnosu na postojeći zakon. Doduše, to i nije neki veliki uspeh, obzirom da se mijenja zakon iz 80-ih godina. Zakon je u većini svojih odredbi pripremljen u skladu sa rešenjima koja postoje u Evropi, uz određene nedostatke o kojima ćemo mi iz LDP-a govoriti kada budemo govorili o amandmanima. Na nekoliko mjesta predlagač je vodio računa o posebno osetljivim grupama. Zakon sadrži posebne odredbe o zaštiti lica kojima u drugoj državi prijeti progon zbog njihovih svojstava ili uvjerenja. Zakon je standardizovan propisima drugih tranzicionih zemalja, kada je reč o viznom režimu, vrstama viza i tehničkim pravilima. U tom smislu se vidi napredak i korist od procesa integracija koje vodimo već osam godina. LDP pozdravlja napore stručnjaka koji su na ovom zakonu radili i spremnost da se prihvati pomoć međunarodnih organizacija i tijela. U velikoj većini odredaba su poštovani zahtevi međunarodnih ugovora koje smo potpisali i koje ćemo prihvatiti u bliskoj budućnosti. Međutim, ima i onoga što smo mogli da učinimo više od prostih, minimalnih zahteva. Ovaj zakon bi morao da pokaže novu otvorenost Srbije, njenu spremnost da privlači strance, bez obzira da li su ovdje gosti ili dolaze nekim poslom. Neke zemlje u procesu evropskih tranzicija i evropskih integracija otaljavaju posao. LDP želi da Srbija uvijek, kada može, kroz svoje reforme izbori se sa statusom uspješnog primjera promena. Dakle, u smislu potrebe da se zakon o strancima odmah donese, da je on koristan u smislu harmonizacije tehničkih standarda, terminologije i procedura sa propisima koji važe u Uniji i zemljama kandidatima. Za LDP nema spora da to treba učiniti. Zato ćemo glasati za usvajanje zakona, ali se nadamo i insistiramo da se usvoje nekoliko vrlo značajnih amandmana koje smo mi predali. Dva su najveća nedostatka sadržana u Predlogu zakona o strancima. Ti nedostaci su sadržani u čl. 75. i 76. Predloga zakona. Oni se tiču obaveze prijave boravka i uslova prikupljanja podataka o strancima. Ova dva člana pokazuju da se ponekad još teže oslobađamo svojevrsnog hladnoratovskog pristupa pitanju ulaska, boravka i rada stranaca na teritoriji Srbije. Takođe, poslanici LDP će glasati za zakon o zaštiti državne granice. Poslanike iz vladajuće koalicije, naročito DS, podsećamo da smo se sredinom jula dogovorili o strateškom partnerstvu na poslovima evropskih integracija. Za nas u LDP to nije formulacija da bi prikrili naše glasanje za Vladine predloge. Mi smo mislili, to smo jasno rekli, da namjeravamo da analiziramo svaki prijedlog i zakon, da je dobro da to radimo zajedno, da nalazimo bolja rešenja i pre nego što zakon dođe na sednice odbora i parlamenta, da izbjegnemo klasičan odnos vladajuće većine i opozicije. Nije sve u amandmanima. Za nas nije svejedno kako Vlada reaguje na prijedloge. Sada je oktobar 2008. godine, više nema opšte priče o evropskim integracijama. Pred nama su godine svakodnevnih pisanja, rasprava, poboljšanja zakona, pregovora i kompromisa. LDP ne želi da ima na strani Vlade nezainteresovane sagovornike i glasačku mašinu. Mi nameravamo da vodimo sledeću vladu, ali ne bismo voljeli da nasledi probleme koje Srbija danas ima. Zbog toga, ako ste podelili kvote, ako ste blizu podele uticaja u javnim preduzećima, ako ste prevazišli oduševljenje kozmetičkim promjenama na desnici, predlažem da počnemo nešto konkretno da radimo.
Narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, kolege poslanici, žao mi je što je u ovom trenutku ovako malo poslanika pri razmatranju veoma važnih zakona prisutno u sali. S druge strane, ne zameram kolegama, da građani koji gledaju ovaj prenos ne misle da su poslanici neozbiljni i da iz nekih privatnih razloga nisu prisutni na sednici, prisutni su na sednici Odbora za finansije. U okviru objedinjene rasprave po tač. 7. i 8. želim da govorim, pre svega, o Predlogu zakona o zaštiti državne granice. Vidite kako nas teme prevazilaze, kako su povezane. Mislim da je bio dobar predlog potpredsednice Skupštine, gospođe Popović, da prisustvujemo svi sednici Odbora za finansije i da to bude direktan prenos. Paniku koju ste vi pomenuli, gospođo predsednice, samo tako bi sprečili pravovremenim informacijama najodgovornijih ljudi koji su zaduženi za informacije. Predlog zakona o zaštiti državne granice, odnosno što pre usvajanje tog zakona jeste jedan od preduslova, kako to mi u žargonu kažemo, liberalizaciji kretanja naših građana, odnosno da više ne moraju da čekaju u redovima pred ambasadama, pre svega zapadnih zemalja. Znate, to je sve povezano. Šta će građanima vize ako oni ne budu imali novca? Zato mislim da je danas bilo važno da svi tamo prisustvujemo, i šefovi poslaničkih grupa. Shvatio sam zabrinutost, pre svega opozicionih stranaka, kao iskrenu zabrinutost za ono što se dešava u svetu ekonomije i u toj krizi koja dolazi i u našu zemlju. Što se tiče samog Predloga zakona o zaštiti državne granice, moram da kažem da je on i u prošlom sazivu bio u skupštinskoj proceduri i, po nekom nepisanom pravilu, kada dolazi nova vlada, znate bili su izbori, taj zakon je povučen i čini mi se da je u gotovo istom ili sličnom tekstu i sada pred nama na dnevnom redu. Što se tiče poslanika Nove Srbije, u čije ime govorim, zavisno od toka rasprave u načelu i od toka rasprave po amandmanima, pre svega onim koje sam podneo u ime Nove Srbije, mi ćemo se u danu za glasanje izjasniti o ovom zakonu. Kako sada u načelu možemo da kažemo, to je da je ovaj zakon vrlo precizan, da je jedan od tzv. pravno-tehničkih zakona, gde nema politike, iako bismo mi mogli da postavimo neka pitanja na koja bi ministar trebalo da nam odgovori, s tim što unapred hoću da kažem da, ako do odgovora na sledeća pitanja ne dođe, ne smatram ga odgovornim. Dakle, to su neka od sledećih pitanja: da li ćemo mi, po ovom zakonu, štititi granicu prema Makedoniji i prema Albaniji? Da li je možda trebalo u zakonu da stoji da ćemo ovaj zakon prema granicama prema ovim zemljama primenjivati onda kada to budemo mogli ili kada svetske sile i moćnici, koji su okupirali našu južnu pokrajinu, to budu dozvolili? Hoću sada da kažem jednu ličnu notu, pošto prvi put kolegu Dačića, sada ministra, imam ispred sebe, čini mi se da ću imati čast da jedan od amandmana koji sam predložio on prihvati i tako omogući poslanicima NS da sa većim zadovoljstvom glasaju za Predlog ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Vlade, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, od zakona koji bi u ovom trenutku trebalo da proguraju ili trasiraju put evropskih integracija, a koji se za sada nalaze u skupštinskoj proceduri, tri propisa, rekao bih, direktan su preduslov za ukidanje viza našim građanima. To su zakonski predlozi o zaštiti ličnih podataka, kao i dva zakonska predloga o kojima upravo govorimo, o zaštiti državne granice i Predlog zakona o strancima. Naravno, treba još jednom naglasiti da stavljanje Srbije na pomenutu listu zavisi od ispunjavanja mape puta za liberalizaciju viznog režima, ali i od političke procene svake od država članica EU zasnovane ne samo na tome da li potrebni zakoni postoje, već i na tome da li se primenjuju u praksi. Tačno je da konkretni rokovi za stavljanje Srbije na belu šengen listu ne postoje, ali kao narodni poslanici, dakle, kao neko ko ima odgovornost, pre svega prema građanima Srbije, kada govorimo o ovoj temi treba da imamo na umu hoće li makar od naredne godine građani Srbije izbeći prikupljanje obimne dokumentacije i redove ispred stranih ambasada? Vrlo je važno do početka novembra usvojiti set evropskih zakona koji su do sada utvrđeni u Vladi Republike Srbije, jer ćemo na taj način svakako bitno poboljšati imidž Srbije kada je reč o napretku u procesu evropskih integracija. Dakle, od seta zakona o kojima upravo govorimo u većoj meri zavisi da li će naša zemlja uskoro dobiti status kandidata za članstvo u EU, kao i to da li će nam u narednih godinu dana biti ukinute vize za putovanje u zemlje EU. Što se tiče Predloga zakona o državnoj granici i zakona o strancima, treba reći da je reč o predlozima zakona koji su od višestrukog značaja, pre svega za nacionalnu bezbednost i naravno približavanje Srbije beloj šengen listi. Višestruki značaj ovih zakona i ovih akata ogleda se u izgradnji, pre svega, savremenog zakonskog okvira Srbije i unapređenja vladavine prava i ukupne nacionalne bezbednosti. Zbog svoje složenosti, to je već rečeno, oba predloga zakona treba da počnu da se primenjuju od 1. aprila naredne godine. Inače, izrađeni su po visokim svetskim standardima, odnosno oba predloga zakona su usklađena sa standardima EU. Predlogom zakona o zaštiti državne granice ostvaruju se najvažniji principi tzv, a to je već rečeno za ovom govornicom, tzv. integrisanog upravljanja granicom. To zapravo znači otvorena granica za slobodan protok ljudi i robe i zatvorena granica za sve vidove kriminalnih i drugih vidova nelegalnih aktivnosti. U oblasti kontrole, i to je tačno, prelaženja i obezbeđenja državne granice, trenutno je na snazi Zakon o prelaženju državne granice i kretanju u graničnom pojasu iz 1979. godine po ustavnom konceptu SFRJ iz 1974. godine. Tačno je, strateško opredeljenje Srbije jeste EU i to, između ostalog, kako je već rečeno, podrazumeva prihvatanje usvojenih evropskih vrednosti i standarda u čitavom nizu oblasti, pa i u oblasti zaštite državne granice. U ovaj pravni akt jesu unete brojne novine koje će omogućiti efikasnije sprovođenje, visok standard granične kontrole i brzu saradnju svih državnih organa. Evidentno je da je Vlada nastojala da olakša slobodan protok ljudi i privredne aktivnosti. Takođe je već rečeno, ali smatram da treba još jednom istaći, osnovni ciljevi zaštite državne granice, prema Predlogu zakona su: zaštita nepovredivosti državne granice, sprečavanje širenja prekograničnog kriminala, zaštita zdravlja i života ljudi i zaštita životne sredine, kao i sprečavanje nelegalnog prelaženja državne granice i ilegalne migracije. Ovim predlogom zakona preuzeto je vršenje svih poslova obezbeđenja državne granice od vojske i time je ispunjen još jedan od reformskih ciljeva u procesu približavanja EU, a to je demilitarizacija državne granice, što je od takođe izuzetne važnosti. Takođe, ovim predlogom zakona odustaje se od instituta graničnog pojasa koji se prostire duž cele državne granice i predviđa se samo mogućnost da se na pojedinim delovima te granice omogući odlukom ministra i da se uvede poseban režim i to pre svega, u pogledu izgradnje objekata i uzgajanja određenih poljoprivrednih kultura iz razloga obezbeđenja vidljivosti linije ili iz drugih bezbedonosnih razloga. S druge strane, kada je reč o Predlogu zakona o strancima, usvajanjem ovog predloga zakona, Srbija će prvi put samostalno regulisati pitanje ulaska i kretanja i boravka stranih državljana. Ovim pravnim aktom uvodi se sistem viza koji je usklađen sa evropskim standardima i to u četiri kategorije. Već je rečeno, predviđeno je izdavanje aerodromske tranzitne vize, viza A, tranzitne vize, viza B, viza za kraći boravak, viza C i vize za privremeni boravak, viza D. Takođe, ovim pravnim aktom utvrđeni su uslovi za ulazak i boravak stranaca u Srbiji, sa ili bez vize od 90 dana, kao i uslovi za dobijanje privremenog boravka. Veoma je značajna novina u pogledu zakona i ta da Vlada može da odluči državljanima određene zemlje da mogu da ulaze u Republiku Srbiju i sa važećom ličnom kartom, odnosno drugom ispravom na osnovu koje može da se utvrditi identitet ili državljanstvo. Ovo će svakako stvoriti pravne pretpostavke za dalje unapređenje bilateralnih odnosa sa prijateljskim državama, i naravno, još jednom ističem, ubeđeni smo da će u budućnosti doći do znatnog pojednostavljenja po pitanju putovanja naših građana u druge države. Na samom kraju, želim još jednom da naglasim da će primena ova dva zakona značajno uticati i na smanjenje rizika od ilegalnih migracija i prekograničnog kriminala, a takođe, još jednom ponavljam, oni predstavljaju jedan od najznačajnijih koraka ka ukidanju šengen liste i viza za naše građane. Naravno, zbog svega prethodno navedenog, poslanička grupa SPS-JS će glasati za oba predloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Svetlana Stojanović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Počitovana predsidatelьko, počitovane predsidatelьstvo, minister Ivico Dačič, počitovane koleґove poslanïki, nadam se da mi nećete zameriti što sam vam se obratila na rusinskom jeziku, ovaj jezik se nije čuo za ovom govornicom, pa sam imala samo tu nameru. Poslanici LSV podržaće oba ova zakona, jer je njihovo usvajanje neophodno radi ispunjavanja uslova za belu šengensku listu. Republika Srbija štiti i kontroliše svoje granice po modelu koji je prevaziđen i zastareo i koji ne doprinosi u potpunosti ostvarivanju ciljeva koji savremeni sistemi upravljanja granicom treba da obezbede. Poslanici LSV podržaće ovaj zakon, pre svega, jer se njime stvara otvorena granica za slobodan protok ljudi i roba, a zatvara se granica za sve vidove kriminalnih i drugih nedozvoljenih aktivnosti. Što se tiče zakona o strancima, poslanici LSV smatraju da nam je ovaj zakon neophodan s obzirom na okolnosti da je važeći zakon u ovoj oblasti donet 1980. godine i u državi koja davno ne postoji. Donošenjem novog zakona je jedna od pretpostavki koju naša zemlja treba da ispuni radi uključivanja u evropske integracije. Vlada je odlučila da u Predlogu zakona o strancima zadrži obavezu momentalnog prijavljivanja boravka stranaca na našoj teritoriji, što je možda i neprihvatljivo, ali napomenula bih da slične odredbe imaju i druge države, pa mogu tu nabrojati Austriju i Nemačku. U Sloveniji je još na snazi zakon SFRJ, a u Hrvatskoj postoji još restriktivnije odredbe u odnosu na ovaj predlog zakon. Stoga poslanici LSV u potpunosti podržavaju ovaj predlog zakona, zato što je to korak bliže bezviznom režimu i stepenik više ka evropskim integracijama. Hvala.
Reč ima gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljam se po članu 239. Poslovnika Skupštine Srbije. S obzirom da je u 13,00 časova sazvan Odbor za inostrane poslove, skrećem vam pažnju da na odboru treba da se utvrdi sastav stalnih delegacija koje ima ovaj parlament. Skrećem vam pažnju na član 239. izmena i dopuna ovog Poslovnika, drugi stav, koji kaže - predlog odluke po sastavu stalnih delegacija iz stava 1. ovog člana podnosi predsednik Narodne skupštine, u konsultaciji sa predsednicima poslaničkih grupa, vodeći računa o proporcionalnoj zastupljenosti političkih stranaka i zastupljenosti polova. Upozoravam vas, odnosno pozivam sve stranke u Skupštini Srbije da vode računa da ne krše Poslovnik. Ovde je stvar potpuno jasna, kao što Zakon o finansiranju kaže da sredstva iz budžeta dobijaju političke stranke koje su osvojile određeni broj mandata i ne prihvata nikakvo kasnije otimanje mandata ili bilo kakve druge mahinacije. To su imali prilike iz SPO u onom prethodnom sazivu kada je jedan broj njihovih poslanika otišao, oni su i dalje iz sredstava budžeta dobijali na osnovu onog broja poslanika koji su osvojili na izborima. Ovde vam skrećem pažnju da sastav stalnih delegacija može biti samo iz stranaka koje su učestvovale na izborima. Znam da žutom preduzeću odgovara haos - to je potpuno jasno i nama, i građanima Srbije, i da je vama cilj da stvarate haos. Ali, ovakvo brutalno kršenje Poslovnika stvarno neće imati smisla i onemogućićemo ih jedino ako se ostale stranke u parlamentu budu držale slova Poslovnika. Ne možemo nagrađivati lopove. To je prosto nešto što proizilazi iz svakog zakona, da ne govorim o osnovnoj stvari, o moralu - da ni jednog jedinog momenta ne bi trebalo da smetnete s uma da svako kršenje zakona i Poslovnika proizvodi probleme koji će se umnožiti i koji će se svima vratiti kao bumerang. Zato vas, gospođo Đukić-Dejanović, kao predsednika parlamenta pozivam da vodite računa da se ne krši ovaj poslovnik, jer kada se sve ovo završi oni će svu odgovornost prebaciti na vas, oni će se praviti nevešti, ali će reći da je bio dužan predsednik Skupštine da vodi računa o tome. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku takođe ima reč gospodin Martinović. Znači, danas u tri sata ćemo imati sastanak sa šefovima poslaničkih grupa oko definitivnog dogovora. Vi znate da smo o kvotama u više navrata ovde govorili, ali ćemo se danas definitivno dogovoriti u tri sata o predlogu koji ću izneti Skupštini. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da se nadovežem na diskusiju šefa poslaničke grupe SRS gospodina Dragana Todorovića i da ponovo skrenem pažnju, i vama gospođo Đukić-Dejanović, a i narodnim poslanicima i građanima Srbije - da u Narodnoj skupštini Republike Srbije sedi određeni broj građana koji ne pripadaju nijednoj političkoj stranci. Isključeni su iz SRS, iako su izabrani na listi SRS za narodne poslanike, a nekakva nova politička stranka kojoj navodno pripadaju još uvek nije formirana i nije upisana u registar Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Vi to kao predsednik Narodne skupštine ne biste smeli da tolerišete. Na to vas obavezuje veliki broj odredaba ovog poslovnika, između ostalog i ovaj citirani član 239, u kome se kaže - da će predlog odluke o sastavu stalnih delegacija utvrditi predsednik Narodne skupštine, u konsultaciji sa predsednicima poslaničkih grupa, vodeći računa o proporcionalnoj zastupljenosti političkih stranaka i zastupljenosti polova. Ta politička stranka, kojoj ste vi dozvolili da se ovde skraćeno naziva SNS, ne postoji, nije upisana u registar, nema svoj statut, ne postoji ovlašćeno lice koje može da zastupa tu stranku u javnosti i u političkim odnosima. Skrećem pažnju i na član 55, koji je u stvari jedan opšti okvir za ono što piše u Poslovniku: "Jemči se sloboda političkog, sindikalnog i svakog drugog udruživanja i pravo da se ostane izvan svakog udruženja. Udruženja se osnivaju bez prethodnog odobrenja, uz upis u registar koji vodi državni organ u skladu sa zakonom. Zabranjena su tajna i paravojna udruženja." Mi ovde imamo jednu navodno političku organizaciju koja je nastala suprotno Ustavu i zakonu. Prvi članovi te neke nove političke stranke su u stvari poslanici izabrani na izbornoj listi SRS-dr Vojislav Šešelj. Nezabeleženo je u demokratskom svetu da se stranke tako prave, da njeni prvi članovi budu narodni poslanici neke druge političke partije, sa čije izborne liste su izabrani u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ponovo vam skrećem pažnju i ukazujem da ono što vam je rekao gospodin Dragan Todorović potpuno stoji. Dakle, Demokratska stranka će se potpuno izvući iz cele ove situacije. Oni će da kažu - pa ne mešamo se mi u to, predsednik Narodne skupštine je dozvolio da postoji neka poslanička grupa koja je nelegalno formirana, da se u Skupštini Srbije formira neka politička stranka koja nije upisana u registar. Vi ste praktično legalizovali upotrebu nekakve skraćenice, koja u stvari ne znači ništa, i zaista vam skrećem pažnju da rad parlamenta Srbije uvedete u legalne okvire, da poštujete Ustav, Zakon o izboru narodnih poslanika, Zakon o političkim organizacijama i naravno... (Predsednik: Vreme.) ... Poslovnik, koji vas obavezuje na to da se delegacije, stalne delegacije Narodne skupštine sastavljaju srazmerno broju predstavnika... (Predsednik: Gospodine Martinoviću hoćete da privedete kraju, jer govorite minut duže.) ... koje u Narodnoj skupštini imaju političke stranke. Srpske napredne stranke nema ni u Skupštini Srbije, ni u registru nadležnog ministarstva.
Govorite sadržaj koji ste već u nekoliko navrata i rekli, znate? Ne želi reč. Odustao je? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram da kažem da me raduje što ste danas ovde, ali ne zbog nekih ličnih odnosa, vi i ja, nego prosto zbog prirode posla koju vi obavljate. Pretpostavljam da ste vi i ranije bili obavešteni o tome, ali evo to sada činim zvanično - osnovano se sumnja, govorim namerno tako s obzirom da sam pravnik, da postoji jedna mala grupa koja je pokrala izbornu volju građana Srbije. Ni u kom slučaju vam ne preporučujem da koristite gumene metke, vi ste se toga već i oslobodili, ali postoji i ono što ide na ruke, pa izvolite, koristite. Ti to jesu zaslužili, jer su prevarili, obmanuli veliki broj građana Srbije. To je ono što sam strahovao - da li ćete biti vi, ne zbog toga što vi nećete da dođete, nego što se dešavalo u poslednje vreme da bude jedan ovlašćeni predstavnik, pretpostavljam objektivno zameni ga neko drugi? Sada smatrajte da sam vas zvanično prijavio i da vi sada po tome treba da postupite. Kada su u pitanju zakoni koji su danas na dnevnom redu, moram da kažem da Predlog zakona o zaštiti državne granice poslanička grupa SRS je jedva čekala kada će taj predlog zakona biti na dnevnom redu, jer nisam siguran da svi, možda neki koji sede u ovoj sali, a pogotovo oni koji se bave politikom ili koji predstavljaju političku elitu, kako neko od kolega narodnih poslanika voli da kaže, zna uopšte i gde jesu naše granice. Mi kada napuštamo našu državu imamo emotivan odnos prema granici. Po povratku u državu Srbiju, prilikom ulaska se radujemo i stoga smatramo da ovaj Zakon o zaštiti državne granice treba da nađe svoje zasluženo mesto u ovom parlamentu, da o njemu raspravljamo. Nije dobro što vi u obrazloženju kažete - da sada primenjujemo Zakon o prelaženju državne granice i kretanju u graničnom pojasu, koji je baziran na osnovu Ustava iz 1974. godine - ali, to je tačno. Promenile su se okolnosti i zbog toga mi treba sada da imamo potpuno novi zakon, jer postoji jedna država koja čvrsto pritiska crevo za kiseonik za Srbiju, da uguši građane Srbije, a i samu Srbiju čiji je Ustav mnogo, mnogo godina star, tako da nije to problem, nego su promenjene okolnosti koje su se dešavale u državi Srbiji, dovele do toga da treba da donesemo novi zakon o zaštiti državne granice. Kada je u pitanju harmonizacija propisa države Srbije sa državama članicama Evropske unije mi treba da se trudimo da svoje propise prilagodimo i harmonizujemo, ne samo državama članicama Evropske unije, nego i svim drugim državama, uvažavajući potrebe i specifičnosti naše države, a ne zato što one jesu članice Evropske unije. Mi imamo i nekoliko načelnih primedbi kada je u pitanju ovaj zakon o zaštiti državne granice. Vi kao narodni poslanik znate da je poslanička grupa SRS principijelno isticala, a i ovde se u jedno deset ili 12 čak članova ovog zakona pominje - da će određene propise, naloge, uputstva, doneti ministar nadležan za unutrašnje poslove. Mi smatramo da to treba da bude Ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove koje će to regulisati. Da vas podsetim da i vi u određenim odredbama ovog zakona ste to prihvatili, na primer u članu 18. st. 3. i 4, kao i u članu 19. stav 2, gde kažete da će ministarstvo određene stvari, da vas sad ne bih vraćao i oduzimao vreme, videćete, pretpostavljam da će gospodin Todorović, sekretar MUP-a, to evidentirati ili lično vi, pa da onda imate to u vidu kada budemo o tome govorili. Ima još jedna situacija na Zakonodavnom odboru, baš sekretar ministarstva, na moje pitanje s kim je sarađivalo Ministarstvo unutrašnjih poslova prilikom izrade ovog predloga, rekao je da je sarađivalo sa Ministarstvom za finansije zbog carinske uprave, koja se takođe na graničnim prelazima pojavljuje, kao neko ko kontroliše i integrisano postupa sa prelazom i zaštitom državne granice. Čini mi se da se ovde izostavila saradnja sa Ministarstvom za poljoprivredu, a pri tome mislim na lovačko udruženje ili možda udruženje ribočuvara, s obzirom da postoje turističke manifestacije koje su ušle u kalendar Srbije, da bi se moglo to adekvatno pripremiti i gde bi zakon omogućio da se takve manifestacije održe i bez ikakvih problema proteknu. A jedna od njih je drinska regata, sećate se, jedna prelepa, veličanstvena manifestacija, na kojoj ste jedne prilike bili, izvinjavam se za ovu malu privatnost. Bilo bi potrebno da ste sarađivali i sa tim ministarstvom, jer se u jednom članu pozivate da oni moraju da prijave u određenom roku održavanje tih manifestacija. Čini mi se da je taj deo problematike u ovom zakonu, koji će prestati da važi nakon stupanja na snagu zakona o zaštiti državne granice, bio bolji i na bolji način rešen. Imamo primedbu i na član 26. stav 2, gde se kaže da lica iz stava 1. ovog člana, dakle, lice koje prelazi državnu granicu, treba da pruži sva obaveštenja službenom licu. Misli se pri tome na policajca na graničnom prelazu. Smatramo da treba sva potrebna obaveštenja, a ne sva obaveštenja, jer ponekad sva obaveštenja mogu da budu neprijatna za onog ko prelazi državnu granicu, a nemaju nikakve veze sa bezbednošću koja treba da bude prilikom prelaska. Zatim, kada se dođe u situaciju da se pregledaju vozila lica koja prelaze granicu, na zahtev stranke treba izdati potvrdu. Smatramo da tu potvrdu, ako se već pregledalo vozilo, pa čak i rastavljanje vozila, bez obzira da li to stranka želi ili ne, da treba potvrdu o tom pregledu izdati za svaku stranku. Ima jedna stvar za koju smatram da neće biti dostojna ministra MUP, a to je da ministar MUP u određenoj oblasti određuje šta će se sejati u određenoj godini. Mislim da to nije dobro, pogotovo gde kažete tamo, da, tako stoji, da će doneti ministar u određenom periodu takav propis koji to reguliše, da to ne bi trebalo da stoji. Mislim postoji zaštita državne granice, što je veoma važno. Sa stanovišta SRS je jedno od najvažnijih pitanja i treba sve omogućiti da to bude na najbolji način organizovano, ali lica koja poseduju svoje zemljište neposredno uz državnu granicu, ukoliko im se donosi neki propis kojim se ograničava koju poljoprivrednu ili neku drugu kulturu će zasaditi, onda bi to trebalo da bude uz naknadu, a ne bez naknade, kako ste vi to predvideli. U slučaju da prihvatite amandmane koje je SRS podnela na ova dva zakona, naš odnos prema ovim zakonima će zavisiti od toga, ali u svakom slučaju želimo da se zaštita državne granice države Srbije sprovodi na najbolji mogući način i ne želimo, kao što je DOS 2000. godine isticao da je problem KiM demokratski problem, a on stoji do 2008. godine i nije rešen. Obećali ste, nemojte mnogo optimistički davati takve izjave - kada se usvoje ovi zakoni, onda nećemo imati nikakvih problema sa vizama. To nije sporno. Računam da posle usvajanja ovih zakona će biti tako, ali da bi mogli naši građani da putuju bez viza potrebno je ispuniti mnogo drugih uslova. Potrebno je obezbediti bolji i normalniji život. Zahvaljujem.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Gospođo predsednice, tražim objašnjenje od vas zašto posle ovolikog vremena u Skupštini Srbije nije osnovan odbor za nacionalne manjine. To je jedan od važnih odbora, a razlog je taj što se u više navrata, evo baš mi se sad ovog trenutka javila jedna porodica iz Aleksinca kojoj za dva-tri dana treba da ruše kuću, gde su već 25 godina. Radi se o romskoj porodici, pa bi verovatno što pre da se ovaj odbor formira i da možemo da iznesemo i ovakve primedbe građana koji su druge nacionalnosti i veroispovesti, a ne preko Skupštine i ovako da se obraćamo vama po Poslovniku. Molim vas da se to učini što pre, znam da ste, grubo da kažem, u političkoj frci, ali već je vreme da se i taj odbor napravu i da počnemo da radimo.
Zahvaljujem na pitanju. U predlogu dnevnog reda ove sednice 14. tačka - Predlozi odluka o izmenama i dopunama Odluka o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije je tačka gde ćemo rešiti i ovo sasvim osnovano pitanje. Gospođa Vesna Pešić. Izvolite.
Gospodine ministre, LDP u principu pohvaljuje ova dva zakona. Glasaćemo za te zakone. Imamo neke dosta važne primedbe koje bismo molili da usvojite, ako je to moguće. Primedbe se odnose na zakon kada je reč o Predlogu zakona o strancima, i to se odnosi na čl. 75. i 76. Vidite, prema rešenju za član 75, pri ulasku u zemlju stranaca, znači, ako boravi duže od 24 sata, odmah mora da se prijavi, u roku od 12 sati policijskoj stanici. I lice kod koga je odselo, takođe mora u roku od 12 sati da prijavi boravak ako je u poseti, a bilo gde mora da se prijavi sam. Došli smo do zaključka, a moram da vam kažem, veoma dugo živim, i to je jedna hladnoratovska odrednica, da svaki stranac i prijatelj ako dođe da odmah trčite u policijsku stanicu da ga prijavljujete. Mislim da to rešenje zaista ne odgovara trenutnim našim okolnostima, kao zemlji koja hoće da bude otvorena, gde očekujemo investitore, gde očekujemo turiste, gde želimo ljude da dolaze u našu zemlju, da ovde ostavljaju novac. Znači, nije uopšte u skladu sa duhom vremena takva jedna odredba koja se prepisuje iz starog zakona, a verujem da je to 45. godine uvedeno, jer tada je bilo, i ako si na moru bio, ako se pozdraviš sa strancima i razgovaraš, morao si odmah da prijaviš da si razgovarao sa strancem. Znate, ovakve ksenofobične i ovakve odredbe zaista više ne liče vremenu u kome živimo. Tražili smo da se ovaj član 75. briše. Čak smo pokušali, gospodine ministre, da se raspitamo otkud sada u novom zakonu, koji je inače napravljen veoma moderno, otkud ovakva odrednica da evo meni sada u oktobru, imam prijateljicu Džuli Mostov, koja odlično govori srpski, Amerikanka je, dolazi 30 godina u našu zemlju, dolazi sada u posetu na proslavu Fakulteta političkih nauka, gde je i magistrirala kod nas, čim dođe kod mene u posetu, moram u roku od 12 sati da idem da nju prijavljujem da je došla u zemlju, u koju inače dolazi 30 godina. Pored toga, kažete ovde da je to moguće elektronskim putem, da bi nam to olakšali, ali verujte da elektronskim putem ni to nije lako da se obavi. Šta ako neko ide u Lebane, kakva elektronika? To nije moguće da se elektronskim putem uradi. Molim da učinite da se ovaj član izbriše, pored toga čak i dokumentacija za prijavu boravka stranaca je veoma veliko tehničko pitanje. Nemam ništa kod sebe, nemam ništa. Ja sam u privatnom vlasništvu, u stanu. Živim kao zaštićeni podstanar, nemam na osnovu čega da je prijavim, smatrala sam da će ovim zakonom to maltretiranje da se ukine, a posle stoji kazna da ako ne prijavim tu ženu, koja dolazi, 25.000,00 je kazna, a verujte da to ni do sada nisam činila, to je do sada bilo po zakonu. Molim vas da nas oslobodite ovakve nelogične zakonske odredbe. Raspitivali smo se u okviru naše poslaničke grupe, zašto je uopšte došlo do ovog predloga, govorim o članu 75., molim vas da ovo ozbiljno pogledate i pročitate. Zašto je došlo do toga? Čula sam da naša država, iako Makedonija, Albanija, Hrvatska, svi imaju one mehanizme, da se pusti kada ulazi stranac, a može i za nas i za svakoga, da mu propustite kroz pasoš i da evidentirate ulazak stranca u zemlju. Kaže - mi nismo kupili taj aparat. I sad ste opteretili sve nas građane i te strance, da trče u roku od 12 sati da se prijavljuju. Zašto niste kupili to? Kupite taj aparat i oslobodite nas ovakve glupe odredbe. Znači, to je zaista neprihvatljivo, da opteretite sve građane, zato što policija nema aparat da propusti pasoše onih koji su ušli. Ako je to skupo, pa nemojte molim vas, pa vi ste nas opteretili, vi i vaša stranka, znate koliko će budžet da trpi. A da ne kažem da smo čuli da je i žirafa kupljena vašem koalicionom partneru. Dvesta pedeset šest hiljada evra za žirafu, a za aparat da se evidentira ko ulazi u zemlju, za to nema para. Molim vas da prihvatite naš amandman za ukidanje ovog člana. Drugo što moram da vam skrenem pažnju i na član 76, tu se potkralo prikupljanje podataka o strancima. Mi se slažemo da, kada je reč o prikupljanju podataka o strancima, da stoji da to bude u skladu sa zakonom i međunarodnim ugovorima, ali kod člana 76, mislim da je stav broj 2 ili 3, iz bezbednosnih razloga nespecifično. Pa čekajte, hoćemo li mi ono kao balkanski špijun, čim se pojavi stranac iz nekih neodređenih razloga, da se prikupljaju podaci. Videli ste kada je reč o zaštiti podataka o ličnostima da imamo član 45. stav 2, gde opet iz bezbednosnih razloga imamo jednu ogradu, čak ni poverenik ne može tu ništa da uradi, ne sme ni u prostoriju da uđe, i tu smo tražili da se to izbaci. Međutim, taj amandman se ne prihvata, iz čega ponovo moram da zaključim - gospođa Mićić je juče pričala o tome - da smo mi još uvek policijska država. Mi predlažemo da ostane, u skladu sa zakonom skupljanje podataka o strancima i međunarodnim ugovorima, a da nespecifična situacija, kao skupljanje iz raznih nekih bezbednosnih razloga, da tako nešto nas ne bruka dalje, da naša zemlja bude ugledna zemlja, da bude evropska zemlja i da ovakve špijunske stvari, koje ostavljate po zakonima, da to bude izbačeno. Molim vas da obratite pažnju na član 75. i ovu odredbu izbacite i da građane oslobodite ove noćne more, da ko god dođe u posetu, a to može biti i Crnogorac sada, rodbina može da bude nečija, iz Bosne, Makedonije, to su sve sada nama stranci, sve je to nama sada inostranstvo. Dođe mi prijateljica ili rođak iz Crne Gore, da trčim u roku od 12 sati da ga prijavljujem vašoj službi. Molim vas, gospodine Dačiću, ovo je veoma ozbiljna stvar, opterećujete građane i to je nešto što je apsolutno neprihvatljivo.
Narodni poslanik Milan Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. Gospodine ministre, vi ste verovatno sa gospođom imali i duela i razgovora dugih, ali bih želeo ovom prilikom da vas opomenem, a iritiran prethodnim izlaganjem gospođe Pešić, u smislu da ovom zemljom se traži da i dalje može vršljati ko stigne i kako ko hoće. Molim vas, samo jedan primer - hapšenje Karadžića, srpskog heroja, i način hapšenja Karadžića, da ovom prilikom pomenem, kad je kidnapovan i kada je tri-četiri dana držan u nekakvim prostorijama, sa kesom na glavi, i sve ono što se njemu desilo javnost je obaveštena i čula je o tome poslednjih nekoliko meseci. Imali smo slučaj i pre dve-tri nedelje, kada je ponovo kidnapovan građanin Beograda i isto odveden i držan u podrumu, valjda je ličio na Ratka Mladića ili bilo koga. Ako se bude nastavilo i po ovom principu što traži gospođa Pešić, da ovom zemljom može da vršlja ko hoće i odakle hoće, razne strane agenture koje nisu evidentirane u Republici Srbiji, a pošto živim u Novom Pazaru, blizu Kosova i Metohije i Crne Gore, mogu vam reći da je tamo svakodnevni ilegalni prelazak određenih ljudi iz Crne Gore, odnosno Makedonije, Bosne i Hercegovine, neevidentiranih na tom prostoru i zato se na tom prostoru dešavaju velika krivična dela, rad sa drogom, opojnim sredstvima, municijom, oružjem i svim onim što se svakodnevno čuje i čita u dnevnoj štampi. Molim vas da po ovom pitanju, ako još uzmemo u obzir dužinu granice koja gravitira od Kosova i Metohije do Crne Gore, mislim od Priboja do Prijepolja, Tutina do Novog Pazara, pa sve do Raške i dalje, ta dužina koja nije dobro i dovoljno obezbeđena, tražim od vas da vi, kao ministar policije i potpredsednik Vlade, preduzmete sve mere kako bi se zaštitili građani Srbije i kako bi se evidentirali oni koji vršljajui unose nemir, švercuju, bave se kriminalom i vršljaju državom Srbijom. (Predsednik: Vreme). Da zaključim, da se ne ponovi nekakvo kidnapovanje nekog građanina od strane raznih špijunskih, obaveštajnih, stranih agentura..
Poslovnik reklamira narodni poslanik Ivan Andrić. Molim da povrede Poslovnika budu u skladu sa temom. Izvolite.
Radi se o replici poslaničke grupe, pošto je pogrešno protumačen naš amandman. Dakle, iz našeg ugla gledanja ova primedba je potpuno besmislena, pošto zašto bi očekivali od nekoga ko ilegalno pređe granicu da će se zato što u zakonu piše on prijaviti samoinicijativno u stanicu policije. Naš amandman se odnosi na nebezbednosne posete, civilne posete. Svako od nas ima rodbinu u Crnoj Gori, Bosni i Hercegovini, Makedoniji i Republici Srpskoj, gde god. Mi ćemo biti obavezni da prijavljujemo ljude i svakodnevni kontakti koji su do sada postojali postaće na neki način kompromitovani. Sa druge strane, upravo taj duh o kome ste vi govorili, o tome da je svako ko nema ličnu kartu Srbije neprijatelj, za nas je taj duh neprihvatljiv i mi odbijamo da glasamo za zakon ako je to ideja ovog zakona. Sa druge strane, potpuno je jasno da to nije ideja i da zakon nema nikakve veze sa ovim o čemu ste sada pričali. Mi očekujemo, još jedan put ponavljam, da prihvatite naš amandman i da bi još jednu stvar razjasnili - mislimo da za prikupljanje podataka već postoji dovoljan osnov, dakle, mi predlažemo da se prva dva dela tog člana zadrže, stav 1. i stav 2. Samo ovaj treći uvodi tu kategoriju - u slučaju ugrožene bezbednosti, bez ikakvog daljeg objašnjenja ko ocenjuje i na kakav način ocenjuje gde je ugrožena javna bezbednost i kako može biti ugrožena javna bezbednost - a da to nije u skladu sa zakonom. Naš amandman se odnosi samo na to. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Lapčević, nije tu. Ponovo po Poslovniku, izvolite.
Gospodin koji je govorio je pogrešno razumeo moje izlaganje i poziva se na Republiku Srpsku i Crnu Goru, na rođake. S obzirom da pripada onoj partiji, poznatoj od 90-tih godina naovamo, koji su uglavnom profitirali sa tim nevladinim organizacijama i svim onim što su doveli u Republiku, ondašnju Jugoslaviju, pa Srbiju, pre svega, nisam se izjasnio da li se to odnosi na Crnu Goru, Makedoniju, da li na rođake iz Republike Srpske. Ali, gospođa koja je pre njega govorila je govorila generalno o strancima i upoređivala komunističko vreme pre 80-tih godina sa sadašnjim vremenom, a tada je bilo drugo vreme, druge prilike i ona je verovatno to vreme dobro upamtila. Govorio sam u vremenu u kome se mi nalazimo, u vremenu kada našom zemljom vršljaju razne strane špijunske agenture, koje hapse ljude, odnosno kidnapuju ljude. U tom pravcu sam govorio i ne možemo upoređivati ono što vi hoćete da liberalizujete neke stvari, u smislu da se dozvoli da stranac može doći, bilo ko i odakle, a da sene prijavi mesto boravka. Idite vi u neku zemlju, pa nemojte da prijavite policiji svoje boravište, pa ćete videti koliko ćete platiti kaznu. Samo sam govorio u tom pravcu. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Lapčević nije u sali. Narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite.
Poštovane kolege, imao sam ispočetka nameru da govorim o nekim članovima zakona, ali ako gledamo vreme koje trošimo i način na koji koristimo besplatan EPP marketing, gledaću da svoje izlaganje skratim, iz prostog razloga što se ovde radi o zakonima koje smo, kako to rekoše uvažene kolege iz SRS, na svom evropskom putu trebalo ranije da usvojimo, barem tako sam shvatio gospodina Buhu, i da je u stvari osnovna kritika što ove zakone već nismo imali. U pravno-tehničkom smislu, u smislu uporedne prakse sa drugim zemljama koje su imale potrebe da donesu ovaj zakon i uporednoj praksi sa zemljama koje na ovaj način imaju utemeljene zakone, ovim zakonima praktično nemamo šta mnogo da damo kao primedbe, koliko god se to trudili, to vidimo i po kvalitetu diskusija koje se ovde odvijaju. Tražimo neke male zareze, tražimo neke male uglove, gde ćemo dati neku primedbu, jer, bože moj, ministar je tu, a kamere su uključene. Polemisaću samo sa dve stvari. Jedna nije pomenuta, a jednu su kao primedbu iznele kolege iz LDP-a. Čini mi se da je mnogo važnije kako ćemo implementirati, pre svega, ovaj zakon o kontroli državne granice. Samo ću reći da vrlo često nedostaju ne samo tehnička sredstva, o nekima je govorila gospođa Pešić, nedostaje i kadrovska struktura adekvatna. Moram da kažem da u nedostatku drugih zakona, poput zakona o zaštiti potrošača, često imamo primere korupcije na granici, često imamo neadekvatnu kontrolu na graničnim prelazima, kako ljudi, tako i roba. Sama činjenica da ovde razgovaramo i da menjamo zakone iz 80-tih godina govori o potrebi donošenja zakona koji, ne samo što će biti usklađeni, nego u praksi kada budu sprovođeni će morati da izgledaju drugačije. Nije dovoljno da donesemo samo ovaj zakon da bismo ušli u EU, potrebno je da implementacija ovog zakona, sa svim onim što to znači na graničnom prelazu, bilo da je u pitanju roba ili ljudi, ali još više kriminal i sve ono što ide sa tim, da bude adekvatno tretirano. Prema tome, ovaj zakon je dobar, uvek se sve može popraviti. Da li može bolje? Uvek može bolje, ali ponavljam, analizirajući uporednu praksu zemalja iz našeg okruženja, potrebu sinhronizacije sa EU i analizirajući praksu zemalja koje imaju slično utemeljene zakone, ovi zakoni su, po mom shvatanju, u stvari napredak i više su nego dobri. U krajnjoj liniji, omogućiće našim organima, i MUP i drugim organima državne uprave, da efikasno rade svoj posao. Druga tema koja se ovde često spominje na ovaj ili onaj način, to su ovlašćenja pojedinih organa i službi. Uvek je moguće zloupotrebiti ovlašćenje, ali bojim se da može biti... Naravno, gospodine Todoroviću, vi imate primere za sve, kao i komentar za sve. Nisam rekao da su u pitanju dobri komentari, gospodine ministre, imam svoje mišljenje o gospodinu Todoroviću. Vi imate dobro, ja možda nemam. Jeste predsednik, ali van sale, ovde je ministar, imam pravo da ga kritikujem, mi smo demokratska partija, ne moramo da slušamo kao vi, to je neka druga priča. Volim emisije sa radikalima, imamo celodnevni program SRS na Kanalu 2, od 10,00 do 18,00. Ako bih mogao, gospođice Vjerice, da nastavim. Dakle, isto tako je opasno da iskomplikujemo život našim službama i da ih ovde tretiramo kao neke strukture koje se bave svakim pojedincem. Čini mi se da je često u pitanju fetiš mogućnosti i postupaka od strane naših službi usmerene prema našim građanima ili možda prema strancima. Srbija ima određene bezbednosne izazove, oni nisu samo teroristički. Imamo i unutrašnje probleme bezbednosti, imamo probleme bezbednosti koji su okruženi spolja, kriminal i sve ostalo što ide. Bojim se da smo pomalo, naročito od strane predstavnika nekih stranaka, prosto hipersenzitivni kada je u pitanju ono što treba da ograničimo kada su u pitanju službe i ono što treba da im damo kao nadležnosti. Postoje određeni instituti, način na koji se odobrava prisluškivanje, način na koji se to može kontrolisati, unutrašnja kontrola u radu organa, a na ljudima koji rade u tim organima jeste da putem tih mehanizama i na nama poslanicima kroz odgovarajuće odbore, i kada je potrebno javno za ovom govornicom, ukažemo na eventualnu zloupotrebu onih ovlašćenja koja službe treba da imaju. U tom smislu bih zamolio i kolege iz LDP i sve nas ostale da ostavimo proceni MUP, koje je predlagač ovog zakona, da u ovoj fazi i na ovom zakonu bude stvar onako kako u ovom momentu to profesionalci predlažu. Ne bih dalje polemisao. Po shvatanju SPS i naših partnera JS, pretpostavljam da mogu da kažem i u ime PUPS, ovaj zakon je dovoljno dobar, popravlja stvari, otvara prostor nadležnim organima da se na dobar i zdrav način bave ovim poslovima. Ono što ću reći kao drugo, a ne kao prvo, jer Evropu shvatam kao sistem vrednosti, kao sistem mogućnosti, a ovo što pričam shvatam kao mehanizme kojima ćemo se služiti. Ovo je potrebno i za sinhronizaciju sa evropskim procesima, ali i da dođemo do liberalizacije viznog režima i, po mom shvatanju stvari, ne plediram da bilo kome ukinem pravo, što manje se budemo bavili EPP-om, što pre pređemo na sledeću tačku dnevnog reda, čini mi se to je zakon o višem i viskom obrazovanju, tim pre ćemo i građanima pomoći. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Radica Jocić.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada ne bismo znali da je Vlada u cilju svog strateškog opredeljenja prema EU prihvatila obavezu da usvoji evropske vrednosti i standarde u čitavom nisu oblasti, i to u što kraćem roku, mi u SRS bi se čudili hrabrosti ove vlade da u ovakvom trenutku, kada niko iz Vlade ne može da kaže ni dokle mu je država, ni dokle su joj granice, predloži Skupštini na usvajanje ovakav Predlog zakona o zaštiti državne granice. U vreme kada po Srbiji mogu neometano da se kreću svi mogući stranci koji nas prate, prisluškuju, proučavaju, pokušavaju da nas edukuju u smeru i pravcima koji samo njima odgovaraju, Vlada se ponosi što je usvojen dokument strategije za integrisano upravljanje granicom, i što je najvažnije, po modelu koji je usklađen sa standardima i preporukama EU. U procesu približavanja Evropskoj uniji uspeli ste da ostvarite jedan od svojih reformskih ciljeva, a to je da demilitarizujete granicu, tj. da sa nje uklonite vojsku, a samim tim ste u velikoj meri obesmislili postojanje vojske, jer koji je prioritetniji cilj vojske od očuvanja suvereniteta i integriteta države, tj. od očuvanja njene granice. Zato u poslednjih nekoliko godina radite na sistematskom uništavanju vojske, jer je pobogu pod kapom Evropske unije vojska, po vama, nama i neće biti potrebna. Uvek kada se želi da se nečija odgovornost ne odredi do kraja koriste izrazi kao što je u članu 4 - integrisano upravljanje granicom. Naime, u skladu sa ovim predlogom zakona, poslove zaštite državne granice obavlja granična policija, a prema članu 8, na predlog Ministarstva Vlada može odrediti da na nekim graničnim prelazima za granični saobraćaj, graničnu kontrolu obavljaju organi državne uprave nadležni za poslove carina, a kad oni to rade, granična policija im daje uputstva za rad i pruža stručnu pomoć. Molim vas, a zašto onda to oni sami ne rade, ili je to manir ove vlade da za sve poslove duplira i organe i broj ljudi koji ih obavljaju. Članom 17. ovog predloga zakona reguliše se uređenje i opremanje graničnog prelaza. Stav 1. ovog člana glasi - granični prelazi moraju biti uređeni i opremljeni u skladu sa uslovima koje utvrdi Vlada i međunarodnim standardima, tako da omogućavaju bezbedno obavljanje granične kontrole. Pošto sam iz Pirotskog okruga, približiću vam kako ti međunarodni standardi izgledaju na nama najbližoj granici, prema Republici Bugarskoj. Državna granica prema Bugarskoj dugačka je 367 kilometara i u nadležnosti je Regionalnog centra granične policije, sa sedištem u blizini Dimitrovgrada, u selu Gradina. Pod upravom ovog regionalnog centra granične policije je 12 stanica granične policije, što za kontrolu prelaženja državne granice, što za obezbeđivanje državne granice. Stanica granične policije Negotin, Vrška Čuka, Strazimirovci, Ribarci, Mokrinje, Zaječar, Knjaževac, Pirot, Gradina, Surdulica, Bosilegrad i Dimitrovgrad, pod čijom su ingerencijom drumski granični prelaz Gradina i železnički granini prelaz Dimitrovgrad. Na papiru gledano, sasvim dovoljno da se pokrije 360 kilometara državne granice, ali u praksi je sasvim drugačije. U praksi je državna granica prema Republici Bugarskoj nepokrivena i to usled nedostatka ljudstva, pod jedan. Npr, na nekih 72 kilometara u toku 12 sati ima samo jedna patrola policije od dva policajca. Pod dva, nedostatka vozila. Svaka stanica granične policije za obezbeđenje državne granice na zaduženju ima najviše dva vozila, od čega je jedno uglavnom 100% neispravno, a za to ispravno goriva ima do 15-tog, eventualno 20-tog u mesecu, a zamislite samo koliko je goriva popila ona žirafa, malopre pominjana. Usled svega ovoga od strane lokalnog stanovništva, koje je mahom nezaposleno, dolazi do ilegalnog prelaza granice i to u cilju trgovine ljudima, krijumčarenja oružja i municije, krijumčarenja narkotika, šverca tekstilne robe, šverca cigareta i u poslednje vreme šverca vozila. Tako je veći broj lokalnih kriminalaca, koji su u Srbiji osuđeni na kazne zatvora, utočište našli u Republici Bugarskoj, a državnu granicu prelaze ilegalno usled ovog gore navedenog. Specifično je i da se kontrola prelaženja državne granice na železničko-staničnom prelazu Dimitrovgrad vrši shodno Sporazumu između Saveta ministara Republike Srbije i Vlade Republike Bugarske o graničnoj kontroli i postupku u železničkom saobraćaju, koji je potpisao nekadašnji ministar za kapitalne investicije, Velimir Ilić, sa strane Srbije, i zamenik predsednika Vlade i ministar za saobraćaj i komunikacije, Nikolaj Vasilev, sa strane Republike Bugarske. Po tom sporazumu, železnički-granični prelaz Dimitrovgrad je zajednička granična stanica Republike Srbije i Bugarske i kontrola prelaženja državne granice se sprovodi u istom stepenu država ugovornica. Stalnim prisustvom graničnih organa policije i carine Republike Bugarske na železničko-graničnom prelazu Dimitrovgrad, došlo je do povećanja kriminalnih radnji, gde su isti umešani u navedeno. Carina i policija Republike Bugarske mahom su u sprezi sa lokalnim stanovništvom, kome preko državne granice prenose razne vrste roba, a po navedenom sporazumu uopšte ne podležu kontroli. O ovome bi vi, gospodine ministre, trebalo da vodite računa. Ako su vamodnekud iz Evrope dali rok do kada treba da usvojite ove zakone, a i kako oni treba da izgledaju, to nije problem. Gospođa Kolundžija će, ako ne iz prvog, a ono iz drugog ili trećeg pokušaja obezbediti kvorum i predlozi zakona će biti usvojeni, ali vi treba da propratite šta se sa primenom tih zakona dešava na terenu. Ili se oni to, gospodine Dačiću, usvajaju samo da bi ste ih pokazali svojim naredbodavcima, a ni vas ni njih ne interesuje koliko droge ilegalno ulazi u Srbiju, u venama čije dece ona završava, ko na njoj zarađuje milione evra, šta se tim novcem finansira, koliko oružja i municije ulazi u Srbiju i čiji su sve životi time ugroženi. Kao biolog, ne mogu da ne skrenem pažnju da se samo u članu 24. ovog predloga zakona vrlo kratko, sa par reči, pominje kontrola unošenja životinja i biljaka, a morali bi da budete svesni da se na taj način u zemlju mogu uneti mnoge zarazne bolesti, što bi pogubno uticalo na našu poljoprivredu i stočarstvo. Samo bi još kratko da pomenem da, zbog blagih carinskih propisa i loše kontrole, u našu zemlju iz Bugarske, Turske, Kine dospevaju robe vrlo lošeg kvaliteta i time ugrožavaju mnoge domaće proizvođače. Konkretno mislim na robu, recimo od kože, naročito cipele. Bela Palanka, odakle sam, imala je najveću fabriku dečje obuće u bivšoj SFRJ, u kojoj je radilo 1300 radnika. Sada u svakom suterenu, garaži ili šupi u Palanci radi stotine žena u nemogućim uslovima, bez dana radnog staža, bez penzionog i socijalnog osiguranja, proizvodeći dečje cipele izvanrednog kvaliteta, koje više nema kome da se prodaju, jer su prodavnice prepune jeftinih kineskih i turskih cipela najslabijeg kvaliteta. I tako su ljudi u Beloj Palanci, tzv. srpskom cipelgradu, koje je inače na zadnjem mestu po primanjima u Srbiji, prinuđeni da rade za vrlo male pare da bi eventualno obezbedili golu egzistenciju. Apelujem na vas, gospodine ministre i na sve ministre u Vladi, da ovim i drugim zakonima pokušate da zaštitite domaće tržište i domaću proizvodnju od stranih roba lošeg kvaliteta, što rade sve normalne države. Kolege, uvaženi pravnici iz SRS će mnoštvom amandmana pokušati da poprave ovaj loš, na brzinu pripremljen Predlog zakona. Molim vas da ih s pažnjom pregledate i da, kao što većina ministara kaže u završnoj reči, bez obzira iz koje poslaničke grupe dolazili, prihvatite one koji će doprineti da zakon koji ćete usvojiti bude bolji. SRS, naravno, u ovom trenutku ako ne prihvatite naše amandmane, ne može podržati ovaj predlog zakona o zaštiti državne granice. Možda jednog dana kada budemo stvarno znali šta su i gde su granice naše države, kada nas ne budu terali da sa Kosovom, kao delom svoje teritorije, zbog ulaska u Evropu sarađujemo kao da je to nama susedna, posebna država. Do tada, pokušaćemo da vam ukažemo da, pored onih država koje su priznale kvazišiptarsku samoproglašenu državu Kosovo, postoji mnogo drugih zemalja sa kojima Srbija može i treba da sarađuje. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Maraš nije tu, pa dajem reč gospođi Juditi Popović. Imate još četiri minuta.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, gospodine ministre, LDP glasaće za zakon o strancima u načelu. Smatramo da je odlično što je posle 28 godina napokon stigao na red i ovaj zakon. Podsećamo da je Zakon o strancima, koji je još uvek na snazi, zakon bivše države SFRJ i donet je 1980. godine. Dobro je što ovaj zakon predstavlja harmonizaciju sa procedurom, propisima Evropske unije, dobro je što ovim zakonom u stvari mi osavremenjujemo i naš propis, dakle, propis koji reguliše zakonski odnos prema strancima. Međutim, nije dobro to što očigledno, čim se spomenu stranci, kao uslovni refleks se pojavljuje problem oko državne bezbednosti, javnog poretka i odmah se pristupa zakonskoj regulativi da bi se taj javni poredak, državna bezbednost, zaštitili od stranaca. U čemu je tu problem? To je problem stare nomenklature, starog odnosa, zastarelog odnosa prema svetu, to je ksenofobičan odnos prema svetu. To dokazuju i ova dva člana 75. i 76, o kojima je dosta rečeno i ti članovi bi mogli na neki način da se i urede da stvarno budu, što se standarda tiče, savremeni, ukoliko bi se prihvatili amandmani LDP. Oni se pre svega odnose na prijavljivanje stranaca i na prikupljanje podataka o strancima. Smatramo da nema nijedan realan razlog i opravdanje da se prijavljuju stranci odmah, bukvalno to je odmah, dvanaest sati je zaista kratko vreme, a neprijavljivanje stranaca drakonski se kažnjava od pet do 25.000 za fizička lica, a od 20 do 100.000 dinara za pravna lica. Pri tome, pravna lica se kažnjavaju u sledećem izvršavanju tog prekršaja sa zabranom čak i delatnosti, što zaista smatramo da je preterano, jer ne vidimo razloga zašto bi se to tako uradilo i regulisalo i tako kažnjavalo. Nešto što smo malopre čuli da je predlagač bio prinuđen da ove odredbe na taj način reguliše s obzirom da nema neke tehničke uslove i nema neke kadrove koji bi mogli da te strance evidentiraju još prilikom prelaska granice, kako je to u ovim susednim državama oko nas. Prema tome, zaista ne vidimo razloga što se ti amandmani LDP ne bi usvojili i zašto mi nismo mogli da postignemo neki dogovor i konsenzus oko svega toga još pre predlaganja ovog zakona. Što se tiče prikupljanja podataka o ličnosti kad su u pitanju strancima, mislimo da je i to potpuno nebitno, jer automatsko preslikavanje nekih zakonskih rešenja iz stranih zakona naše domaće zakonodavstvo često ne rezultira odgovarajućim rešenjima, pa prema tome i taj način rešavanja prikupljanja podataka je potpuno nepotreban. Napominjem da će LDP glasati za ovaj zakon.
Zahvaljujem. Gospodin Mirko Čikiriz.
Pokušaću da u ime Liste Za evropsku Srbiju i Srpskog pokreta obnove zarad naše javnosti, a i zarad cenjenih koleginica i kolega ukažem na svu važnost ova dva zakona i na ono šta mi očekujemo da će sutra konkretno da se desi u životu u smislu poboljšanja, ojačavanja i modernizacije svih naših službi, pre svega na graničnim prelazima. Svi znamo da prvi utisak koji steknemo o nekoj državi steknemo na graničnom prelazu u momentu ulaska u tu zemlju. Dobro je što je pre nekoliko godina poslove granične kontrole od strane vojske preuzelo Ministarstvo unutrašnjih poslova, jer znamo da je odlika totalitarnih režima da vas na granici sačeka vojska, psi, da vas odmah tretiraju kao potencijalnog tajnog agenta, špijuna, nekog ko će da podriva bezbednost zemlje. Svi zakoni koje treba usvojiti, pre svega zbog nas samih, a i zbog potrebe usaglašavanja sa standardima Evropske unije, treba u potpunosti da budu evropski. Mislimo, iz Srpskog pokreta obnove, da u Evropu ne možemo ići i sa evropskim, ali malo i sa antievropskim ili zakonima ili pojedinim odredbama tih zakona. Zbog toga treba ozbiljno razmisliti o ovim predlozima vezanim za član 75. zakona o strancima, jer ako Evropska unija počiva na principa pre svega slobodnog protoka ljudi, onda sama činjenica da će neki poslovni čovek doći u Srbiju i da će eventualno njegov domaćin morati najljubaznije da mu objasni da mora da se prijavi ipak policijskoj službi ukazuje da u toj zemlji i dalje nešto nije uređeno kao što je u zemljama Evropske unije. Utisak poslovnog čoveka neće biti onakav kakav stiče u drugim zemljama Evropske unije. S druge strane, postavlja se pitanje da li je naša policija u potpunosti spremna da odgovori svim zadacima što se tiče evidentiranja i vođenja informacionih sistema na graničnim prelazima na način na koji se to radi u zemljama Evropske unije. Mi smo naravno apsolutno svesni činjenice da naša policija još u potpunosti nije ni kadrovski ni tehnički u tom delu osposobljena, ali od nečeg se mora poći. Zbog toga, kažem, treba vrlo ozbiljno razmišljati o ovoj vrsti amandmana. S druge strane, na našim graničnim prelazima, pored vidljive korupcije, koja je naravno u manjoj meri prisutna u odnosu na recimo Bugarsku, koja je članica Evropske unije i koja upravo zbog velikog stepena korupcije i njenih graničnih službi trpi određene i velike posledice po svoju državu od zemalja Evropske unije, posledice kakve mi ne želimo sutra kada budemo u Evropskoj uniji da trpimo, i zbog toga smatramo da pre svega treba poći od iskorenjivanja korupcije na našim graničnim prelazima. Zatim, ako neko dođe u našu zemlju i čeka 10, 12 ili 15 časova da uđe u zemlju, onda opet nešto nije u redu sa radom pograničnih službi, znači treba poboljšati propusnu moć postojećih graničnih prelaza, poboljšati infrastrukturu i tamo gde međunarodni saobraćaj i regionalni saobraćaj dozvoljavaju otvaranje novih graničnih prelaza apsolutno to uraditi. Zbog toga Srpski pokret obnove naravno kao jedan veliki napredak ka ojačavanju ovih institucija i ugleda naše zemlje će glasati za ova oba zakona, ali sutra kod primene ovih zakona, pre svega zbog toga što je ovde ministar unutrašnjih poslova, očekujemo da ono što je postojeće u životu i što svi vidimo da se sutra u primeni ovih zakona otkloni. Hvala.
Zahvaljujemo. Narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, poštovani gospodine ministre, u Predlogu zakona o zaštiti državne granice birokratski precizno se navode uobičajene jezičke formulacije i fraze o administrativnoj zaštiti granice preko carinskih i policijskih organa. Pominje se međunarodna granična saradnja i kooperacija, međutim, nigde se ne pominje vojna granična zaštita, vojne formacije u ovom predlogu zakona se uopšte ne predviđaju kao oblik granične zaštite. Najpogubnija radnja koja je ugrožavala srpsku granicu kroz istoriju je antisrpska politika stranih faktora, ali i danas antisrpska politika Srba, a nesrba, instruisanih od liberalno-demokratske i socijaldemokratske Internacionale. Znači, danas je ipak najveća pretnja postojećim državnim granicama antisrpska politika, koju čak sprovode i neke stranke koje su na vlasti u postojećoj koaliciji. Vjerskim, političkim i vojnim terorističkim akcijama smanjivao se srpski etnički, nacionalni, geopolitički i na kraju državni prostor. Srpski etnografski odnosno nacionalni prostor je sredinom 19. veka na zapadu bio određen linijom severna Istra – srpske Moravice u Gorskom Kotaru – Žumberak. Vjerskim prozelitizmom Vatikana i Rimokatoličke crkve odnosno rimokatoličenjem Srba i stvaranjem Hrvata, kao i islamizacijom Srba, taj iskonski zapadni srpski prostor sve više se približavao drinskim granicama. Komunistički vođa Josip Broz direktno je odgovoran za povlačenje velikohrvatskih granica prema Srbiji. Čak je i antisrpska Đidina, odnosno Đilasova komisija, koja je 1945. godine povlačila granice Narodne Republike Hrvatske na štetu podunavskih Srba, dodelila Ilok i Vukovar Srbiji, ali je drug Tito, kako su ga obično zvali, najveći sin svih naših naroda, presudio da ta dva grada i opštinska područja sa srpskom većinom pripadnu Hrvatskoj. Josip Broz je intervenisao protiv odluke Đidine komisije dopisivanjem na marginama dokumenta koji je Vukovar dodelio Srbiji sledeće: Zašto stari hrvatski grad Vukovar u Srbiji? Zbog ta dva grada koja je Broz dodelio Hrvatskoj na kraju su se vodile i nepotrebne krvave borbe 1991. na 1992. godinu. Autonomne pokrajine su komunistički Brozov proizvod iz 1945. godine. Državnim demografskim terorizmom nad Srbijom od 1945. godine, broj Srba na Kosmetu je desetkovan. Kosmet je danas od moćnog dijela međunarodne zajednice proglašen nezavisnom državom. Dalje, Vojvodina se pred očima svih nas odvaja od Srbije projektom statuta čiji su autori Ligaši i Pajtićeve demokrate. Dakle, preti izmena sjeverne granice, znači preti smanjenje Srbije. U prošlom sazivu sam tokom 2007. godine u više navrata govorio o vojvođanskom separatizmu Srba neSrba iz Čankove Lige. Tada nisam pominjao Pajtićeve demokrate, međutim, u to vreme pitao sam Vladu što misli preduzeti protiv antisrpskih akata otvorenog separatizma vojvođanskih Ligaša. Tada sam dobio odgovor da Vlada nema saznanja o takvim aktivnostima. Takav odgovor Vlade je iskoristio Nenad Čanak i šeretski pripretio da će tužiti svakoga ko ga proglasi separatistom. Isto pitanje danas postavljam i gospodinu ministru, ovde prisutnom, kao članu Vlade: da li danas ima separatizma kod Ligaša i Pajtićevih demokrata? Inače je istoričarima poznato da je današnja Vojvodina, kao što sam rekao, Brozova antisrpska tvorevina, stvorena kao antisrpski autonomaški projekat, koji je trebalo da obezbedi ideološku i kulturnu celovitost habzburških zemalja i biti odskočna daska za širenje ideja velike Hrvatske. To nikako nije bila ona srpska Vojvodina iz 1848-49. godine, koja je zasnovana na svetlim tradicijama srpskog naroda u borbi za autonomiju na prostoru bivše Austrougarske monarhije. Smatram da bi svaka ozbiljna država trebalo da preduzme mjere državne zaštite, preko hapšenja, procesuiranja i zabrane rada antidržavnim separatističkim elementima. I u ranijem sazivu sam isticao koji su to vidni uspjesi vojvođanskih separatista, od potihog razbijanja informativnog prostora Vojvodine, preko osnivanja posebne vojvođanske televizije. Zatim, tu je kulturno-naučni institucionalni separatizam ostvaren preko nesmetanog djelovanja Vojvođanske akademije znanosti i umetnosti, zatim, vojvođanske zastave se neometano vješaju prilikom raznih obljetnica. Dalje, pominju se vojvođanski pasoši, negdje se svira i vojvođanska himna, na nekakvim sportskim utakmicama. Predsednik skupštine Vojvodine Kostreš otvoreno se zalaže za državu Vojvodinu, zahtijevajući ništa manje nego zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast za novu panonsku državu. Međutim, on samo naivno tvrdi da se on ne zalaže za nezavisnu Vojvodinu, već samo za autonomnu regiju. Slično su nekada govorili i hrvatski separatisti u Kraljevini Jugoslaviji, Radićevci, Mačekovci, a i Brozovići. Dakle, zlokobna je činjenica da se vojvođanski separatizam provodi prema hrvatskom uzoru. Čuju se parole o ekonomskoj eksploataciji Vojvodine, "vojvođanska lisnica u vojvođanskom džepu", kao što je nekada i Maček govorio u Hrvatskoj. Na povike da se radi o stvaranju nezavisne države Vojvodine, Čanak, kao i nekada Stjepan Radić, kaže da se samo radi o benignoj, bezopasnoj autonomiji i regionalizaciji države. Dakle, postavljam pitanje ministru i ostalim članovima Vlade - šta misli preduzeti Vlada da spreči ovakav otvoreni separatizam novog vojvođanskog antisrpskog fronta, kakav je nekada bio front Dude Boškovića u Kraljevini Jugoslaviji, i time spreči preostali dio Srbije da se ne komada po uzoru na KiM.
Po Poslovniku, narodna poslanica Olena Papuga.
Član 226. Molila bih gospodina Žutića da ne govori napamet, da prouči Ustav iz 74. godine i molim ga da razmišlja o tome da Vojvodina ima neka svoja stečena prava koja hoće da joj se vrate.
Replika, izvolite.
Vi svi znadete na koji način je Ustav iz 74. donesen, bez srpske većine. Određen broj Brozovih agenata, tzv. Srba je, bez ikakve srpske većine i bilo kakve legalne odluke, nametnuo taj Ustav iz 1974. godine. Ovo više nije Brozova Jugoslavija. Ako ostane Vojvodina u ovom sastavu, to je skoro pola Srbije. Dakle, nije to ona velika Jugoslavija, u kojoj je Srbija raskomadana. Ako se ne budu stvarale oblasti Srem, Banat i Bačka, taj severni deo Vojvodine će se uskoro odvojiti kao zasebna država. Prosto je neverovatno da pola države ima određene privilegije u odnosu na ostali dio, pogotovo u odnosu na Šumadiju.
Narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo poslanici, MUP u obe vlade Vojislava Koštunice, a da podsetim da je na čelu tog ministarstva bio ministar Dragan Jočić, očigledno je radilo vrlo kvalitetno, odgovorno. Pred nama su se u to vreme nalazila četiri predloga zakona koji su bili važni za šengensku vizu građana Srbije. Podsetiću i to da su od ta četiri, dva predloga zakona postali zakoni. Pre svega, radi se o Zakonu o putnim ispravama i Zakonu o azilu, a ova dva koja su danas na dnevnom redu, zakon o zaštiti državne granice i zakon o strancima, nalazili su se dugo vremena kao predlozi u Skupštini. Da podsetim, tadašnji predsednik parlamenta Oliver Dulić nije smatrao da je važno da ih stavi na dnevni red, iako su poslanici insistirali da je to vrlo važno i da mora da ih stavi na dnevni red. Elem, htela sam da kažem da je zaista prošlo puno vremena i da mi je drago da se ova dva predloga zakona danas nalaze na dnevnom redu, zato što su oni uslov da građani Srbije kvalitetnije, jednostavnije putuju i na neki način se približe nekakvim standardima koji važe u EU. Što se zakona o zaštiti državne granice tiče, Ustav Republike Srbije u čl. 97. tačka 5. određuje da Republika Srbija utvrđuje i obezbeđuje sistem prelaska granice i kontroliše promet roba, usluga i putničkog saobraćaja preko granice. Moram da kažem da zakon koji reguliše i kontroliše ovu materiju jeste dovoljno star, on je donet još 74. godine. Proteklih tridesetak godina on je u više navrata pretrpeo izvesne izmene. Ono što je suština svega toga jeste da su se okolnosti promenile, da je svet postao potpuno drugačiji nego što je bio 74. godine i da je dobro da se pred nama nalazi zakon koji je inoviran i koji može da doprinese kvalitetnijem cilju zbog čega je i predložen. Između ostalog, u tom starom zakonu koji je sa izvesnim izmenama još uvek na snazi, postojala je jedna odredba koja je potpuno prevaziđena, a odnosi se na to da su na poslovima kontrole i obezbeđenja državne granice postojale podele nadležnosti. Naime, svi znamo da je u to vreme policija praktično kontrolisala prelaženje granice, a vojska je obezbeđivala granicu. Demilitarizacijom državne granice, što je jedan od reformskim ciljeva u procesu približavanja EU, policija je preuzela obezbeđenje državne granice. To je bio jedan od prvih koraka, moram da podsetim one koji su zaboravili, prema standardima Evrope, prihvatanje standarda Evrope. Takođe, ovim predlogom zakona koji je danas pred nama vrši se usklađivanje naših pozitivnih propisa sa onim što jeste naš ustav. Predlogom ovog zakona omogućava se uspostavljanje sigurnog sistema zaštite državne granice, zatim visok standard kontrole i potpuno uređena i precizna koordinacija, što je uvek negde bila naša slabost. Mislim da je to ovog puta, vrlo precizno i vrlo kvalitetno doneto. Dakle, ta precizna koordinacija svih organa koji učestvuju u ovom procesu. Na taj način država Srbija se štiti od širenja prekograničnog kriminala, koji moramo da priznamo da je u porastu i da mi u svakom momentu imamo neka nova krivična dela koja, praktično, ne možemo ni da pratimo zakonski. Zatim, sprečavaju se ilegalne migracije i nelegalno prelaženje državne granice, takođe problem koji je vrlo aktuelan. Imamo velikih problema sa tim i mi kao država i sve države koje se nalaze na tom putu od istoka prema EU. Ono što je jako važno i što mislim da treba istaći, svim tim se štiti zdravlje i život ljudi, ali se doprinosi i zaštiti životne sredine. Sećate se onih čuvenih afera sa prenošenjem ptica preko granice, zatim sa raznim prenošenjem biljnog sveta koji je zabranjen da se iznese iz ove zemlje. Sada nešto da kažem i o zakonu o strancima. Ovaj zakon treba da zameni postojeći zakon koji je, takođe, dosta star, donet je 1980. godine. Ovim predlogom se preciziraju vizna pravila i rokovi boravka za strance u Srbiji. Ovim predlogom se uslovi za dobijanje viza potpuno usklađuju sa zahtevima u zemljama EU. Skoro su identični sa šengenskim pravilima. Na taj način oni predstavljaju kvalitetan uvod u razgovor o ukidanju viznog režima sa zemljama šengenskog sporazuma i stavljanje Srbije na belu šengen listu, što mislim da jeste cilj. Takođe, važno je istaći da se u skladu sa Sporazumom o specijalnim vezama između Srbije i Republike Srpske, a što je takođe rezultat rada Vlade Vojislava Koštunice, novi vizni režim neće odnositi na građane Republike Srpske, koji će i dalje u Srbiju moći da ulaze samo sa svojim ličnim kartama, ali se neće odnositi ni na građane iz bivših SFRJ, izuzev Slovenije, koja ima drugi vizni režim i građani Srbije imaju paritetan način ulaska u Sloveniju. Moram da kažem da su ovo dobri i kvalitetni zakoni, izuzetno dobri predlozi. Oni su, ovako vidim, naišli na odobravanje svih poslaničkih grupa, što meni kao poslaniku DSS prija, jer pokazuje kako se kvalitetno, dobro i odgovorno radilo u Vladi Vojislava Koštunice i evropski radilo u Vladi Vojislava Koštunice. Jer, dolazimo u jedan paradoks, oni koji su pravili evropske zakone koji danas važe, kao što vidite, evropske predloge, neki za njih tvrde da nisu evropski orijentisani. To je paradoks koji neko mora da objasni. Hvala.
Narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću samo o Predlogu zakona o strancima. Dakle, pre nego što bih krenuo sa izlaganjem, hteo bih da skrenem pažnju svim prethodnim govornicima koji su rekli da će ovaj zakon podržati samo iz jednog veoma važnog zaključka. U ovaj zakon spadaju pod strance i izbegla i raseljena lica. To ne sme da se dopusti. Dakle, ovaj zakon tretira izbegla i raseljena lica kao strance. To amandmanima koje su podneli poslanici SRS jedino može tako da se reši. U članu 59. se kaže, to moram da ponovim radi javnosti - Vrste putnih isprava za strance, u stavu 2: ''Putna isprava za izbeglice izdaje se u skladu sa posebnim zakonom i međunarodnim ugovorom.'' Koji je to međunarodni ugovor, koji je to poseban zakon, kada se zna da postoji Zakon o izbeglicama? Taj zakon precizno govori kako se izdaju putne isprave za lica koja su izbegla i raseljena. Zbog toga smo tražili amandmanom da se ovaj stav 2. člana 59. izbriše i da se na samom početku ovog predloga zakona u stavu 2. doda stav - da se ovaj zakon ne primenjuje na strance, jer drugačije ne možemo to tretirati i dodaje se stav - i lica koja su stekla izbeglički status. Mi ne možemo dozvoliti da stranci budu lica koja su tuđom mukom raseljena na teritoriju Srbije. Druga stvar, a ona je veoma važna, u ovom predlogu zakona se daju velika ovlašćenja ministrima, pa kaže - ministar ovog ministarstva će u saradnji sa ministrom nekog drugog ministarstva da donese odluku o ovome ili onome. U protivnom, gospodine Dačiću, vi ćete se onda baviti samo strancima. Vi morate tu nadležnost dati svom ministarstvu, pa da ministarstvo u saradnji sa drugim ministarstvom koje treba da obavlja taj posao, jer ovde je u pitanju ili tehnička greška ili terminološka, ali može se zbog te greške zloupotrebiti i izvući dvostruko tumačenje i onda ćete se vi faktički baviti samo strancima. Dakle, čini mi se u devet članova, u članu 15. stav 2, 20. stav 3, 28. stav 2, 31. stav 2, 67. stav 2. govori da ministar, ministarstvo u saradnji sa ministrom drugog ministarstva radi nadležne poslove. Moram i oko toga da vas podsetim, na to smo pisali amandmane, da u pravnom sistemu Republike Srbije samo državni organi imaju pravo da donose propise. To ćete videti u raspravi u pojedinostima kada budemo obrazlagali amandmane. Druga stvar, koja je veoma bitna i za vas i za građane Srbije, to je da su neki članovi ovog predloga zakona u suprotnosti sa Ustavom. Na stranu to što imaju tehničke propuste, što se može tumačiti dvostruko, što ima koristi ili jedna ili druga strana u odnosu na tumačenje, mi ćemo ipak izneti te sugestije. Dakle, u članu 11, poslednji stav kaže, pod naslovom - ulazak u Republiku Srbiju odbiće se strancu ako, pa sada tu postoje stavke, nema važeću putnu ispravu, nema dovoljna sredstva itd, pa kaže, bliže uslove iz ovog stava ovog člana propisuje Vlada. Zbog čega bi Vlada ove bliže uslove propisivala? Propisuje nadležno ministarstvo. Ne može Vlada sada da bude iznad zakona, pa da neki član Vlade propiše nešto da se donese odluka na Vladi i da ministarstvo ostane uskraćeno zakonom za svoje mogućnosti. Dakle, taj amandman smo podneli jer je veoma važno da se znaju nadležnosti ministarstva i nadležnosti Vlade. Oko vremenskog zadržavanja u prihvatilištu; mi smo ovde došli u situaciju da prihvatilišta moramo da zidamo više nego što imamo praktično zatvora u Srbiji. Ako je 180 dana maksimalan rok da lice bude u prihvatilištu dok ne reši svoj status, mi ćemo doći u poziciju da zidamo hotele, tj. ta prihvatilišta na svakom ćošku po Srbiji, jer ogroman broj stranaca kroz našu zemlju prolazi. Druga veoma važna stvar, a to je ovo što sam pomenuo na početku, da se neki članovi kose sa Ustavom. U članu 28. stav 3. kaže: Uz zahtev za prvi privremeni boravak, stranac je dužan da priloži odgovarajuću ispravu da nije osuđivan. Sada ću vam navesti jedan primer, pošto ste vi prisutni. Ta odredba je prvo nesaglasna sa Ustavom Republike Srbije, jer odredbom člana 17. Ustava propisano je da stranci, u skladu sa međunarodnim ugovorima, imaju u Republici Srbiji sva prava zajamčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju samo državljani Srbije. To se naravno odnosi na izborna prava, zabrana proterivanja iz zemlje, zabrana oduzimanja državljanstva, pravo na učešće u upravljanju javnim poslovima itd. Shodno tome, podsetio bih vas da je i odredba člana 102. stav 4. Krivičnog zakonika Republike Srbije, koji kaže: "Niko nema prava da traži od građanina da podnosi dokaz o svojoj osuđivanosti ili neosuđivanosti". Jer znate koji je to ogroman propust u samoj administraciji? Evo daću vam jedan konkretan primer. Da bi stranac došao u našu zemlju, on mora da overi kod suda u Srbiji punomoćje, kako bi u matičnoj zemlji neko u njegovo ime pribavio potvrdu o neosuđivanosti, pa onda za takvo punomoćje da snabde u Srbiji nadoverom apostil, vi znate šta znači apostil, radi međunarodne upotrebe. Potom da to punomoćje u matičnoj državi njegov punomoćnik prevede kod sudskog tumača, pa da po pribavljanju u matičnoj zemlji takve potvrde o neosuđivanosti istu snabde ponovo nadoverom apostilom radi međunarodne upotrebe, pa da po prispeću u našoj zemlji sudski tumač to prevede na naš jezik, da bi mi mogli da njemu izdamo bilo kakav dokument - da li je on osuđivan ili ne. Mislim da je ta administracija poprilično velika, da mi nemamo još uvek mogućnosti uvida tačno koji je prekršaj osude u pitanju - možda je saobraćajni, možda je krivični, to su sve prekršaji, ali sud nema klasifikaciju iz svih tih delova u svakoj zemlji, pa prepiska tamo, prepiska ovamo, zahteva ogromno i vreme, što će svakako, priznajte, imati velikog posla i troškova za jedan dokument koji MUP traži u postupku podnošenja zahteva za privremeni boravak. Druga stvar, mi smo zbog svega toga tražili i u članu 27. da MUP izda poseban obrazac o uslovima koji moraju da se ispune da bi mogli da uđete da boravite u našoj zemlji. Još jednu stvar bih rekao, da ne bih oduzimao vreme mojim kolegama, a to je - nadležni organ mora podnosiocu zahteva, zbog ovih prepiski, obezbediti višejezični obrazac zahteva za izdavanje odobrenja za privremeni boravak. U gradski SUP, Uprava za strance, stranci koji pristupe odeljenju za strance, recimo u Savskoj ulici, radi podnošenja zahteva, iako plate administrativnu taksu kojom su pokriveni svi troškovi postupka, oni bivaju upućeni da zahtev za izdavanje, koji inače štampa po rešenju MUP-a Savremena administracija i košta tri dinara, kupuju u obližnjoj agenciji i to plaćaju 1.500 dinara. Zbog toga, taj obrazac koji košta tri dinara ne možemo preprodavati preko neke agencije ovlašćene, za 1.500 dinara, tražiti ovu prepisku i faktički omogućiti dodatni posao licu koje želi da boravi u našoj zemlji. Dakle, zbog svega ovoga, gospodine Dačiću, molim vas da obratite pažnju na status raseljenih lica, na što manju administraciju, na što manje zadržavanje stranaca koji pokušavaju na nelegalan način da uđu i da se što više kazne oni koji koriste putne isprave drugih lica. Ovde su kazne od 6.000 do 20.000 dinara. To je ništa. Može jedan plaćeni ubica da uzme dokument od bilo koga, da uđe u našu zemlju, da obavi neki posao, vi da ga uhvatite na delu i da ga kaznite sa 20.000 dinara. Dok dokažete da je on plaćeni ubica, on može da plati kaznu, da boravi u ovom boravišnom hotelu, koliko ste vi ovde naveli, šest meseci, i posle toga ide postupak njegovog vraćanja u njegovu matičnu zemlju. Dakle, te kazne moraju biti rigorozne, te kazne moraju biti jako velike, jer ti propusti nisu mali, a naravno i što manje zadržavanja takvih ljudi u našoj zemlji. Hvala.
Hvala vam. Ima reč narodni poslanik Nikola Lazić [[poslanici traže pauzu]] Pauza će danas biti od 15,00 do 16,00 časova, tako bih vas zamolila da nastavimo da radimo, zato što je predsednica Skupštine trenutno zauzeta. Zato smo odlučili da pauza bude od 15,00 do 16,00 časova, sada najavljujemo. (Vjerica Radeta, sa mesta: Morate pauzu da date sada, jer danas je četvrtak i gospodin ministar Dačić neće biti ovde u 15,00 časova.) Nažalost, ipak se opredeljujemo za taj termin od 15,00 do 16,00 časova. Ima reč narodni poslanik Branislav Đokić. Nije tu. Narodna poslanica Gordana Paunović.
Poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, poštovani ministre prisutni ovde, pred nama je Predlog zakona o zaštiti državne granice. Vlada Srbije je uputila parlamentu na usvajanje - Predlog zakona o zaštiti državne granice, Predlog zakona o strancima, kao i Predlog zakona o zaštiti podataka o ličnosti, o kome smo u načelu već raspravljali. Ovo su tri zakona čije je usvajanje, po mišljenju Vlade Srbije, neophodno kako bi Republika Srbija bila korak bliže ka uspostavljanju uslova za liberalizaciju viznog režima i stavljanje na belu šengen listu. To su večite želje bogatih i razmaženih, ali teško ostvarljivi ciljevi trenutne Vlade, kojoj Evropska unija nudi punu korpu obećanja, a zauzvrat vladajuća koalicija ispunjava sve ultimatume i ucene Brisela i Evropske unije. Zauzvrat, građani Srbije žive teško, na rubu egzistencije i nemaju novac ni za hranu, a kamoli da putuju po Evropskoj uniji. Prvi član zakona uređuje zaštitu državne granice - organizacija i način vršenja zaštite. Ukupna dužina granice Republike Srbije je 2.358,3 kilometra, a od toga kopnena granica je 1.609,4 kilometara, odnosno 68,3%, rečna 705,6 kilometara, što je 29,9%, jezerska 43,3 kilometara, odnosno 1,8%. Ovaj predlog zakona ima deset odeljaka i 70 članova zakona. Čitajući Predlog zakona o zaštiti državne granice bila sam zaprepašćena odeljkom pet koji se odnosi na obezbeđenje državne granice, što je po meni bio jedan od najvažnijih odeljaka ovog zakona. Ovaj odeljak ima samo dva člana - član 48. i član 49. Značajne promene, saglasne novim preporukama i principima obezbeđenja državne granice, prihvaćene su u zemljama Evropske unije i ogledaju se u tome - da u poslovima obezbeđenja državne granice više ne učestvuje vojska, već te poslove obavlja MUP. U članu 48. se kaže, nadalje: "Obezbeđenje državne granice obuhvata skup mera, radnji i ovlašćenja koja se preduzimaju uz državnu granicu, na delu državne granice između graničnih prelaza i na graničnim prelazima posle redovnog radnog vremena u cilju sprečavanja nedozvoljenog prelaženja državne granice i zaštite njene nepovredivosti". Ono što je prilično manjkavo, meni nejasno i sasvim šokantno, to je član 49. koji glasi: "Obezbeđenje državne granice može se vršiti tehničkim sredstvima uključujući elektronska sredstva". Želela bih da ovaj član 49. ovoga zakona prokomentariše ministar - šta podrazumeva pod tehničkim sredstvima i koja su elektronska sredstva koja mogu da zaštite i obezbede državnu granicu. Policija je preuzela kontrolu granice, a kasnije, čim je završen tehnički deo posla, izvršena je demilitarizacija državne granice. MUP Srbije kontroliše 2.358 kilometara državne granice sa Bosnom i Hercegovinom, Hrvatskom, Crnom Gorom, Rumunijom, Mađarskom, Bugarskom i Makedonijom i postoji dobra saradnja sa pripadnicima Vojske Srbije u tom procesu. Demilitarizacijom državne granice Vlada ispunjava evropske standarde u toj oblasti, ispunjavajući uslove za primenu integrisanog upravljanja granicom. Oružane snage Srbije su obezbeđivale od 1913. godine, znači 94 godine, granicu Srbije. Ono što je po meni za građane Srbije u ovom zakonu važno, a to je ovaj peti odeljak i ova dva člana, pa bih zbog toga želela da kasnije ministar policije malo više o tome prokomentariše. Prema Ustavu Srbija je država Srba i građana Srbije, u kojoj su na snazi pravo i zakoni. Srbija ima predsednika, premijera i Vladu. Zaštitu zakona garantuju sudovi. Odbrana je zadatak vojske, a javni red i mir čuva policija. Predlog pomenutog zakona je protivustavan na osnovu onoga što sam pročitala. Nigde u zakonu nije definisana teritorija državne granice Srbije. Znači, nigde u zakonu se ne navodi kolika je ta granica i kolika je njena teritorija. Ustav Republike Srbije naglašava da je teritorija Republike Srbije jedinstvena i nedeljiva, a da je granica Republike Srbije nepovrediva i menja se po postupku predviđenom za promenu Ustava. SRS smatra da predlagač zakona nije uskladio pomenuti zakon sa Ustavom Republike Srbije, a sa druge strane čini građane Srbije, zbog tih manjkavosti koje u zakonu postoje, a posebno u vezi obezbeđenja granice, nesigurnim, uplašenim u svojoj zemlji. Zbog toga SRS neće glasati za Predlog pomenutog zakona jer je zakon površan, šupljikav i ostavlja mogućnost zloupotrebe. SRS sa svojim predsednikom, prof. dr Vojislavom Šešeljem, iznosi da nezakonito proglašenje nezavisnosti Kosova je otvorilo više pitanja i zbog toga, pošto je prisutan ministar unutrašnjih poslova,želela bih da postavim neka pitanja na koja on, ako ima vremena, može da odgovori. Hoće li Albanci, uz blagoslov Brisela i Vašingtona, pokušati da administrativnu granicu Kosova pretvore u klasičnu državnu granicu? Kako će Vlada na takav pokušaj odgovoriti? Kako će Srbija ubuduće ekonomski, kulturno komunicirati sa svojim kosmetskim građanima, i posebnou posebnim enklavama? Da li Vlada zna odgovor kako će se sa Kosova putovati u "ostatak" Srbije, a kako iz "ostatka" Srbije do Gračanice i Visokih Dečana? SRS neće dići ruke od Kosova i Metohije, niti od srpskog i nealbanskog stanovništva koje tamo živi. Zbog toga SRS smatra da je poštovanje ljudske slobode, prava kretanja građana preko granice i obezbeđenje nepovredivosti državne granice mnogo važnije nego dobijanje šengen vize, pa zato poslanici SRS neće glasati za predlog ovog zakona.
Reč ima poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, javio sam se za reč želeći da mi se kao narodnom poslaniku ispoštuje pravo na član 226. poslovnika o radu Narodne skupštine. S obzirom da je danas u skupštinskoj sali i ovoj raspravi prisutan i ministar unutrašnjih poslova, gospodin Ivica Dačić, a s obzirom da sam poslanik iz Mladenovca, hoću samo da iskoristim njegovo prisustvo i da pitam, s obzirom da je pre nekih petnaestak dana ovde u skupštinskoj raspravi bio onaj famozni izveštaj Ministarstva unutrašnjih poslova, tačnije radne grupe koja je bila formirana, a povodom tragične pogibije Ranka Panića na mitingu SRS koji je održan 29. jula. Nekoliko dana poslanici SRS postavljali smo uporno mnogobrojna pitanja, tražeći odgovore na sve to, međutim, evo ni dan-danas od toga još uvek nema ništa, a s obzirom da stoji da će Ministarstvo unutrašnjih poslova nastaviti sa radom na identifikaciji lica koja su izvršili krivično delo i prekršaje za vreme održavanja javnog skupa i identifikaciji policijskih službenika koji su prekoračili policijska ovlašćenja. Evo, koristim ovu priliku i prisustvo vaše da pitam ima li nekih novih informacija vezano za ovo sve. Zaista ne želim da poverujem da će se sve završiti na suspenziji šest žandarma, kao što je do sada, čini mi se, jedini rezultat te istrage. Dakle, ono što smo nebrojano puta do sada ponavljali, to je da želimo da čujemo istinu odnosno da čujemo ko je ubica Ranka Panića. Jako mi je neprijatno prilikom posete majke pokojnog Ranka Panića i supruge njegove. Oni jedino žele da to čuju, dakle, ko je ubica Ranka Panića i ko je naredbodavac tog ubistva bio. Voleo bih da u skorije vreme, kada je budem opet podsetio, da ću moći da im to i saopštim. Znam da ima nekih novih pomaka. Znam da je pristigao izveštaj iz Instituta u Novom Sadu i očekujem da već jednom saznamo punu istinu o tome šta se desilo. Hvala.
Narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo o dva vrlo važna zakona i možemo videti o važnosti ovih zakona kako se ponaša pozicija. Prema tome, vidimo i kakav je i značaj i prioritet ovim zakonima dat, a videli smo prilikom usvajanja dnevnog reda kako je pozicija donosila, ili vladajuće stranke, danas kako su donosile zaključke vezano za ovu tačku dnevnog reda. Ako pogledamo granice Srbije, možemo reći da je Srbija danas zemlja kao i mnoge latinskoameričke države, najnezaštićenija država, da kažem, ovde u Evropi. Ako pogledamo kakav je protok između novoformirane ili veštačko stvorene države Kosovo i Metohija i Srbije, gde je UNMIK s jedne strane i teroristički kosovski odred koji čuva granice novostvorene države i s druge strane policija Republike Srbije, kako i na koji način je protok i roba i švercovane robe, da kažem i droge, koja je našla svoj put prema zapadu, prema severu, prema Evropi. To se može reći da veliki deo imaju i Ministarstvo unutrašnjih poslova Srbije, kako od perioda od Mihajlovića pa naovamo, videli smo kakav je uspeh policije bio na štićenju i normalno na realizaciji ovakvih slučajeva. Što se tiče zakona o strancima, tu mislim da je opet vladajuća koalicija i Vlada opet pribegla nekakvom svom sumnjivom ponašanju ili, da kažem, svom sumnjivom moralu. Da li se to slučajno ne odnosi na strance, na ljude koji su raseljena ili izbegla lica? Na način kao što su za ovih petnaestak godina pušteni da se snalaze sami, da provode vreme po određenim kampovima, gde su uslovi života nenormalni i gde sigurno u tim i takvim kampovima borave stara iznemogla lica, ljudi koji nisu mogli da se snađu. Plašim se da Republika Srbija i Vlada na neki način hoće da se otarase takvih građana Republike Srbije. Ovi zakoni ne podležu, ako pogledate da li mnogi stranci koji borave u Republici Srbiji, koji su sa sumnjivim zadacima došli u Republiku Srbiju, da li kao špijuni koji pripadaju određenim špijunskim organizacijama, ili mnoge nevladine organizacije koje su u nekakvoj humanitarnoj akciji, da li njima trebaju određeni pasoši ili određena dokumentacija? Ne. Danas je Srbija zemlja u kojoj vri, obično sam umeo da kažem kada sam u Saveznoj skupštini posmatrao levu i desnu stranu, govorio sam da je leva strana strana gde kada poslanike pogledate možete definisati - kojim špijunskim organizacijama pripadaju. Sigurno znajte da će SRS, kada dođe na vlast, prvo raščistiti sa svojim petokolonašima, pa će raščistiti sa onim koji su švercovali oružje, bili su navodno na ratištima, a sada pripadaju nekakvim lažnim ili otpad strankama. Zato je bitno da se mandati SRS vrate, jer ti koji su oduzeli mandate, oni su ih stekli na obrazu prof. dr Vojislava Šešelja, najvećeg heroja današnjice.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo dva zakona: zakon o strancima i zakon o državnoj granici, u objedinjenoj raspravi. Pošto je većina mojih kolega i mojih prethodnika govorila o zakonu o državnoj granici, potrudiću se da nešto više kažem o zakonu o strancima. Odmah, gledajući ovaj zakon prvo mi je palo u oči da je ovaj zakon u određenom smislu diskriminatorski prema jednoj kategoriji naših sunarodnika, a naravno pre svega se misli na Srbe koji žive u Hrvatskoj, Republici Srpskoj, Crnoj Gori ili bilo kojoj drugoj evropskoj zemlji ili u svetu. Naime, u članu 3. stav 1. ovog zakona stoji da se strancem smatra svako onaj ko nema državljanstvo Srbije. Na taj način u istu ravan stavljaju se Srbi iz Republike Srpske, Hrvatske, Crne Gore, kao i državljani nekih nama čak i nepoznatih zemalja, kao državi Obale Slonovače, Haitija, Farskih ostrva itd, da ne nabrajam sve. Zaista se pitam da li je jedan Srbin iz Knina, koji je rođen u Kninu i živi u Kninu, kriv za to što ne može da živi u istoj državi sa Beograđanima, sa Novosađanima, sa Nišlijama ili sa bilo kojim građanima naše države Srbije. Naprotiv. Čovek sigurno nije kriv, njegova najveća želja je da živi u istoj državi sa građanima matične države, ali nažalost, mi u preambuli ovog zakona takvu kategoriju naših sunarodnika proglašavamo strancima. Naravno, znamo da postoje i neki drugi zakoni koji ublažavaju ovo o čemu govorim i moram da kažem da je situacija kod nas nešto povoljnija nego u onome što se radi u Crnoj Gori. U državi Srbiji borave stranci po raznoraznim osnovama. Međutim, primetio sam u ovom zakonu da on suviše detalja i vremena posvećuje azilantima. Mnogo se govori o smeštaju za azilante, pa o kućnom redu u prihvatilištima za azilante itd, što naravno ne treba da se izbegne u zakonu, ali mislim da ima i važnijih stvari od toga. Stičem utisak da neko ko je pravio ovaj zakon ili neko ko je učestvovao u ovom zakonu očekuje talas azilanata iz ko zna kojih sve zemalja. Ovaj zakon ne govori dovoljno o svim kategorijama stranih državljana, a svi znamo da po domaćim i stranim firmama ima veliki broj stranih državljana koji tamo rade. Ovaj zakon uopšte ne govori, recimo, o posebnoj kategoriji stranih državljana, a reč je o bračnim drugovima naših državljana koji u ovoj zemlji žive 20-30 godina, a nisu rešili status državljanstva i nisu dobili državljanstvo Srbije. Za neke lično znam, pre svega što nisu u stanju da izdvoje novac, jer su te takse za državljanstvo veoma skupe. Ovde se pre svega misli na, recimo, žene, supruge naših državljana iz nama prijateljskih država bivšeg Sovjetskog Saveza. Molio bih zakonodavce da imaju sve u vidu. U članu 28. ovoga zakona stoji da se praktično po njemu može zaključiti da pravo na rad u našoj zemlji može da dobije svako onaj ko dobije i boravište, što naravno nije slučaj sa drugim zemljama, jer znamo da naši državljani u Nemačkoj ni slučajno ne mogu da dobiju posao, i ako dobiju vizu da borave u Nemačkoj. Pa ajde da ne idemo u Nemačku, nego i nama susedne zemlje, kao što je Hrvatska, takođe se drže toga. Znamo da je jedna naša poznata estradna umetnica, Seka Aleksić, jednom prilikom uhapšena sa celim svojim orkestrom u Hrvatskoj zbog toga što nije imala radnu dozvolu. Pošto nam je neko vreme uskratio, ovim završavam i dajem šansu svojim kolegama.
Hvala vam. Narodni poslanik Milorad Krstin. Izvinjavam se, samo da vas obavestim da ćemo, u skladu sa članom 85. Poslovnika, nastaviti rad i posle 18,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pred nama su dva bitna zakona, čak mislim da je trebalo da budu ranije. Pričaću o zakonu o zaštiti državne granice. Odmah u članu 1. se kaže – ovim zakonom uređuje se zaštita državne granice, organizacija i načina vršenja zaštite. Pod tačkom 1) - obezbeđenje nepovredivosti državne granice. Ali, ne mogu da se ne osvrnem i ne pogledam da Srbija ipak na celoj svojoj teritoriji, kada je garantovano Rezolucijom 1244, nema celovitu granicu, jer uvek postoji početak i crtanje se završava tamo gde počinje crtanje granice. Nažalost, voljom Vašingtona i Brisela, Srbija je jedna i jedina država koja jug svoje države ne može da uiviči i da kaže - ovo su granice Srbije. Međutim, nailazi sad novi period, a to će se već u pokrajinskom parlamentu odraziti 14. oktobra, koliko sam obavešten, zahvaljujući Pajtiću iz redova DS i Nenadu Čanku iz LSDV, pojavljuje se novi Statut pokrajine Vojvodine. To nije Statut, to je novi Ustav, hteli mi ne hteli, to je realna istina. Znači, treba ponovo prekrajati granice Srbije, treba smanjiti, već nam je uzeto 15%, nemamo granicu na jugu Srbije, imamo izmišljenu neku vazdušnu ili zaštićenu zonu, a evo pojavljuje se novi separatizam, neka nova volja opet Vašingtona i Brisela, u liku Pajtića i Nenada Čanka, i onih koji će im pomagati da se taj Statut u Pokrajini Vojvodini 14. oktobra izglasa. Ono što mi pada, gospodine ministre, u oči jeste i član 50. Kaže - državna granica određuje se međunarodnim ugovorom, a onda u članu 55. kaže - povrede državne granice, odnosno granični incidenti se rešavaju u skladu sa međunarodnim ugovorom, odnosno diplomatskim putem, ako ne postoji međunarodni ugovor. Zašto ovde stoji - državna granica određuje se međunarodnim ugovorom, a ovde imamo - ako nemamo međunarodni ugovor, onda će diplomatskim putem. Normalno je da prvo ide diplomatskim put, ali granice jedne države moraju da se ispoštuju. Da iskoristim ovo malo vremena koliko mi je ostalo, s obzirom da ste nam uskratili, poslaničkoj grupi SRS, sa ovom nepostojećom, od gospodina građanina Kejna i novog reditelja te drame Orsona Velsa mlađeg. Mogu pola godine ovde pričati taj neće ništa razumeti. Jedino u članu 56. morate voditi računa, gde se kaže da - radi vidljivostigranične linije,ministar nadležan za unutrašnje poslove - tu je dat amandman poslaničke grupe - može zabraniti setvu određenih vrsta poljoprivrednih kultura. Vi ćete opet, gospodine ministre, morati da se dogovorite sa nadležnim organima države Srbije koji će ili zameniti te parcele, a to da bude vlasništvo države Srbije, mislim individualnih poljoprivrednih proizvođača, ili im omogućiti da budu ti koji će, kao i do sada, dok je postojala SFRJ, dok je postojala Vojska Jugoslavije, pa sad Vojska Srbije, ti ljudi biti vaši nosioci obaveštenja kada neko prelazi granicu, a nije granični prelaz. Nije to bezrazložno zašto se tamo nalazi dalje individualni sektor, nije to bezrazložno zašto ti ljudi tamo imaju te vrste kultura, koje omogućavaju pregled onim, sada već po zakonima EU, koje ne obezbeđuje vojska negoMUP. Zasade koji su višegodišnji, vi morate da shvatite, gospodine ministre, da ti ljudi moraju biti obeštećeni. Ovde stoji da ne mogu da budu obeštećeni. Oni moraju biti obeštećeni, ali to ćemo kad bude u pojedinostima, sa amandmanima ispred poslaničke grupe SRS-dr Vojislav Šešelj. Hvala.
Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da nemamo puno vremena, pokušaću na nekoliko činjenica da ukažem, gospodine ministre, vama i vašim kolegama. Morate se složiti sa mnom u jednoj stvari, put u EU ne podrazumeva samo pisanje i prepisivanje zakona, nego svakako njihova primena u praksi. Nažalost, osmogodišnje iskustvo govori da nije tako i osnovni problem ovih zakona jeste nemogućnost njihove primene u praksi. Čak ste toga, kao zakonodavci i predstavnici u Vladi, bili svesni, pa ste njihovu primenu odložili za narednu godinu, ali lično mislim da je to jako malo vremena da državu u potpunosti spremite da odgovori obavezama na koje će vas obavezati ovaj parlament. Mnogo je primera. Ono što je žalosno i pokazuje odnos države prema ovoj problematici jeste činjenica da mi danas tražimo alternativu za zakonodavstvo koje je usvojeno u 80-tim godinama, odnosno koje je objavljeno u službenom glasniku SFRJ. Danas ovako navrat-nanos govorimo o jako bitnim i važnim zakonima, a mislim da za tako nešto nije bilo potrebe. U prilogu ovome govori i činjenica da je EU Srbiji put na beli šengen režim predvidela kao dugoročni cilj i čini mi se da uopšte nije bilo potreba da se to ovako radi, ponavljam, navrat-nanos. U prilog tome govori i činjenica da u Srbiji od 30-35 graničnih prelaza postoje dva ili tri koja su kapacitativna da odgovore standardima koje Evropa nameće kroz ovo zakonodavstvo, i to su Horgoš, Gradina i čini mi se Batrovci, a svi ostali prelazi daleko su ispod standarda koji se od njih, kroz ovo zakonodavstvo, očekuju. To se odnosi na primenu tehnike, tehnologije, informatičkih tehnologija, kadrovska problematika na graničnim prelazima. Evo samo jedan primer. Da li je spojivo, recimo, govoriti o graničnom prelazu Prohor Pčinjski na jugu Srbije i informatičkim tehnologijama i njihovoj primeni na njemu? Ono što takođe treba istaći jeste i činjenica da će EU, kada bude razmatrala naš put na beli šengen režim, svakako tražiti ispunjenje četiri grupe kriterijuma, i to vrlo strogo i rigorozno, i to su kriterijumi koji se odnose na ilegalne migracije, državnu politiku i bezbednost, odnos EU i Srbije, reciprocitet u tom odnosu i svakako regionalnu usklađenost. Daleko smo od onih standarda koji su za evropske prilike i Evropu prihvatljivi. Na kraju, s obzirom da nemam puno vremena, mislim da treba istaći činjenicu da put Srbije na beli šengen režim definitivno zavisi od političke volje Evrope, ne samo od nas koji u Srbiji živimo ili se bavimo ovim zakonodavnim radom. Treba reći i činjenicu da Evropa na ovoj zakonodavnoj materiji ne insistira zato što nama želi da budemo tehnološki i u svakom drugom smislu kompatibilni, nego na ovaj način štiti sebe od nepoželjnih posledica, s obzirom da je polovina granice Srbije spoljna granica EU i lično mislim da ćemo raspoloženje EU prema nama i stavljanje na beli šengen režim doživeti na isti način kao što smo ga doživeli u Briselu posle usvajanja ratifikacije SSP. Tada smo dobili šamar. Ne bih voleo, ali čini mi se da ćemo ovaj put dobiti šamarčinu. Hvala.
Hvala lepo. Narodni poslanik Lidija Vukićević, imate pet minuta na raspolaganju.
Ne sporeći ustavnu osnovu za donošenje ovakvog zakona, mislim da je ovaj zakon trebalo bolje pripremiti. U kom smislu? Pre svega unutar države rešiti pitanje našeg opstanka kao države, pa time i njenih granica, sudbine izbeglih lica, pitanje raseljenih i nestalih, kao i njihov ekonomski status. Sa tako raščišćenim dilemama mnogo bismo lakše mogli da govorimo o licima koja su zaista stranci, njihovom ulasku u zemlju i pojednostavljivanjuprocedure oko dobijanja vize. Ovo mi malo liči na mondensko donošenje zakona, ne bili smo što pre pohrlili i ušli u Evropu, koja nas mnogo manje hoće nego što to zaista prikazuje. Nije ni nepoznato da kada se u Briselu naoblači, mi već ovde širimo kišobrane iako kiše nema ni na vidiku. Donošenje ovog zakona je odvlačenje pažnje šta su naše granice, proces u kome se zemlja rastače, nestaje, a narod ekonomski propada i gladuje. Dakle, imamo jednu situaciju da se staro vino sipa u nove boce, a stari odnosi se zamotavaju u nove forme. Koje su u stvari, sad kada bismo ovako pitali, naše granice? Da li su to AVNOJ-evske granice ili su to granice iz 1974. godine, kada dobro znate da je nastala i država Makedonija, koja do tada nije postojala? Dakle, podsetiću vas da su tada pokrajine postale države, a da je Kosovo još tad počelo da nam odlazi, da se mi do današnjeg dana grčevito borimo da Kosovo ostane u sastavu Srbije. Juče je Generalna skupštinaprihvatila rezoluciju Srbije da Međunarodni sud pravde u Hagu da savetodavnomišljenje u vezi nezavisnosti Kosova. Vidim da se to naciji predstavlja kao kolektivno pijanstvo pobede, ali svi dobro znate da posle kolektivnog pijanstva glava najviše boli. Najviše bih bila srećna da smo umesto savetodavnog, neobavezujućeg stava ovog suda, upravo kod tog suda tražili krivičnu odgovornost onih koji su pogazili međunarodno pravo i priznali nezavisnost Kosova. E, to bi onda bila sreća za Srbiju i za građane Srbije. Novi statut koji je u proceduri Vojvodine, potpuno neustavan, i čemu: vodi naravno otcepljenju Vojvodine od Srbije. Da li je to vraćanje, na neki način, da li je taj novi statut vraćanje u 1974. godinu, pa je zakon o granicama mogao da bude mnogo decidniji, mnogo snažniji, mnogo jači, mnogo precizniji i da potcrta trajnost i nepovredivost granice Srbije kao države. Kao osoba koja je mnogo provela u inostranstvu, mogla bih da govorim o uvođenju više reda, o disciplini, o kulturu, o ophođenju prema strancima koji dolaze u našu zemlju, međutim, uzdržaću se od toga iz jednog jedinog razloga, što je sve više građana koji su postali stranci u sopstvenoj zemlji išto rešenje njihovog statusa nema svoje trajno i nema svoje definitivno rešenje. Granice poverenja koje se mogu imati u jednu državu određene su njenim interesima, to znate, govorio je Vašington. Nisam sigurna da li su ovde apsolutni državni interesi ili su samo partijski. Pre će biti ovo drugo, jer svaka država nam je dosad bila partijska. Mi kao da se takmičimo da donesemo što više zakona, a znamo da najviše zakona ima u najproblematičnijim zemljama. Drugo, stalno se pozivamo na to da iznad zakona ne sme biti niko. Masa ljudi je u našem društvu iznad zakona i moramo povesti računa da ti isti ljudi ne budu izvan zatvora. Hvala.
Hvala vam. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoja prava iz člana 93. Poslovnika? Po Poslovniku?
Gospodo predsedavajući, gospodo predstavnici MUP, gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, iskoristiću priliku, jer smo se dogovorili da ćemo raditi do 15,00 sati, pa da se pozovem na član 226. našeg Poslovnika i zatražim sledeće objašnjenje od gospodina ministra. Zatečen sam bio današnjim napisima i kad god uključimo neko od sredstava javnog informisanja i mi i građana Republike Srbije čuju da je gospodin ministarzabranio održavanje oba najavljena skupa ili skupa čiji su organizatori zatražili dozvolu za njihovo održavanje, za subotu. Čime sam iznenađen? Iznenađen sam time jer sam stekao utisak da je gospodin ministar i da je MUP izjednačilo na ovaj način u velikoj meri neonaciste, profašiste i one koji su hteli da im se odupru. Ovo mi naginje ka tome da na ovaj način preko MUP i ovakvih odluka cela Vlada ili uopšte Republika Srbija podižu taj neonacistički ili profašistički pokret, jer na otprilike nedelju dana od 20. oktobra, kada je Beograd jednom zasvagda rekao zbogom fašizmu, jednom zasvagda je cela Srbija zaboravila na taj fašizam, mi zabranjujemo onima koji su hteli da se okupe protivu tog fašizma. Mislim da nije primereno i da, ukoliko je postojala bojazan od toga da bi to moglo eskalirati u nešto poput onoga što je bilo u Novom Sadu, da naše MUP sigurno poseduje snage, sredstva, pameti i moći da se suoči sa time i da to sve predupredi i zaštiti građane koji su hteli da izraze svoj protest, što je nekome palo na pamet da to radi u slobodarskom Beogradu. Podsećam da je juče do vas stiglo pismo na inicijativu poslanika LSV, podržanog sa potpisima svih narodnih poslanika Liste za evropsku Srbiju, da se spreči i održavanje ovog profašističkog skupa, ali nije vam ni padalo na pamet da sprečite održavanje skupa protiv tako čega. Samo da iskoristim priliku jer je već nekoliko poslanika SRS se danas obraćalo LSV da vam poručim, i vama i svima koji imaju sumnju u to ... (Predsedavajući: Vreme.) ...evo, sekund; Ligi socijaldemokrata Vojvodine i velikoj većini građana AP Vojvodine ne treba, i nikad to nisu tražili, druga Srbija, već drugačija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem poslaniku Radovanu Radovanoviću, uzeli smo k znanju. Čini mi se i ministar unutrašnjih poslova, ukoliko želi dajem reč gospodinu ministru, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da se svima zahvalim na ovoj raspravi. Naravno, u raspravi su se čuli različiti uglovi i prilazi, od jednih kritika koje govore da je zakon pripremljen na brzinu, do drugih koji govore da je on pripreman godinama. U svakom slučaju, ovaj zakon je prošao i rasprave, ovaj zakon je usaglašen i sa našom Kancelarijom za pridruživanje EU, vezano za evropske standarde, ovaj zakon se i pravi da bi Srbija mogla da uđe na belu šengen listu. Zato sve primedbe koje idu ka tome da se olakša ova procedura i da se izbegnu neki možda zastareli metodi kojih je, kao što znate, bilo godinama u našoj državi, sve te primedbe se mogu otkloniti ukoliko to budemo razmatrali na jedan način kako da ipak uđemo u sistem šengena, a da pri tome ne odemo toliko daleko i da možda ne shvatimo, kojim slučajem, da sistem šengena u stvari postoji zato što ne postoje čvrste bezbednosne mere i kontrola njihovih spoljnih granica. Inače, to ako neko misli da možete da odete u neku zemlju Evropske unije i da neko ne zna da ste vi došli tamo, mislim da je to dosta naivno razmišljanje. U svakom slučaju, tačno je da Ministarstvo unutrašnjih poslova nije tehnološki opremljeno na takav način i to nisu mala sredstva. Nisu mala sredstva da se uvede jedinstven informacioni sistem koji bi nam omogućavao da se vodi potpuna evidencija i trajna arhiva ulazaka i izlazaka iz naše zemlje. S druge strane, to bi nam omogućilo onda i da se na takav način evidentira i mesto gde bi oni boravili. To bi omogućilo i da se kontroliše da ako neko prijavi da će izaći iz naše zemlje kroz Makedoniju, izađe kroz Crnu Goru, da se jednostavno taj sistem alarmira. Znači, praćenje stranaca nije motivisano time da se špijunira njihov privatni život. Svi valjda znate dobro i svesni ste toga da strane bezbednosne službe nama u stvari daju više informacija o strancima koji borave na našoj teritoriji nego što nažalost to rade naše službe. Zato što mi to smatramo zastarelim metodama. Ali, kontrola delatnosti stranaca se obavlja isključivo iz razloga bezbednosti za ovu državu i za ovaj narod. Nemojte posle da krivite bilo koje bezbednosne strukture ukoliko dođe do određenih propusta koji jednostavno proizilaze iz toga što ne postoji jasna zakonska regulativa. Kao što znate, naša zemlja je tranzitno mesto za šverc droge, oružja, ljudi. Naša zemlja postaje i tranzitno mesto, a ponekad je izvorište i međunarodnog terorizma. U našem okruženju se sastaju grupe koje planiraju međunarodne terorističke aktivnosti. Kako vi mislite da se mi borimo sa tim ukoliko nemamo zakonsko pravo da iz bezbednosnih razloga pratimo određene aktivnosti stranaca na našoj teritoriji? Znači, mere Evropske unije, SAD i Velike Britanije su 10 puta oštrije nego ove koje se primenjuju u našoj državi. To valjda svi dobro znate i osećate kad putujete u inostranstvo. Zahvaljujem se na svim ovim primedbama. Naravno, slažemo se da kada se uoči da negde nešto treba promeniti, dodati, imamo dovoljno vremena da do rasprave i u stvari do samog glasanja vidimo šta možemo uraditi na poboljšanju ovoga teksta. Suštinski ovaj tekst je i napravljen da bi Srbija mogla spremno da dočeka stavljanje na belu šengen listu. Zbog toga nije ovde reč o nekim naredbodavcima, ovde je reč o nečemu što je valjda interes građana Srbije. Interes građana Srbije je da prestanu da čekaju u ponižavajućim redovima pred ambasadama. Mi možemo da kažemo da ne treba ni da idu tamo, ali veliki broj građana Srbije putuje i normalno je da treba da nam postane cilj ono što je nekada možda bila ona prošla Jugoslavija, a to je da možete da idete celim svetom bez viza. U svakom slučaju, učinićemo i to da u malograničnom prometu probaćemo da napravimo dogovor sa Bugarskom, Rumunijom i možda Mađarskom, da u nekom malograničnom saobraćaju koji ćemo odrediti sporazumno, to je 30 do 50 kilometara od granice, da građani naših država mogu da idu bez viza, odnosno čak možda i bez pasoša, kada bismo krenuli korak dalje ka Evropskoj uniji išli bi samo sa ličnim kartama. Naravno, kontrola državne granice je preduslov za sve ovo o čemu govorimo zato što otvorenost granica, ali i zatvorenost za sve oblike kriminalnih aktivnosti, i to nam je cilj koji ćemo pokušati da ostvarimo. Naravno, potrebna nam je pomoć celog ovog društva, cele države. Znate da iz vojske je ova funkcija prebačena na MUP. To jeste jedan proces, treba i kadrovski osposobiti, treba primiti radnike, obezbediti plate, obezbediti tehnološko-informacione sisteme za tako nešto. Potpisaćemo do kraja godine sporazum sa Međunarodnom organizacijom koja se bavi kontrolom granica Fronteksom, kao što smo i potpisali Sporazum o strateškoj saradnji sa Europolom, koji će nam umnogome doprineti svemu ovome o čemu ovde govorimo. Što se tiče izbeglica, razmotrićemo sve ovo. Nama nije cilj da izbeglice budu građani drugog reda, ali to se ne reguliše samo ovim zakonom i ne reguliše se samo ovim propisima, zato što postoji Zakon o izbeglicama, postoji Zakon o državljanstvu, postoji i mnogo drugih stvari koje treba zajedno, i mislim da je neko od poslanika SRS-a to na početku dobro predložio, da treba ovo pitanje sistemski da se reši, gospodin Buha je o tome govorio, apsolutno to podržavam, da se sistemski reši pitanje izbeglica, raseljenih lica,da dođe do određenog inoviranja ovog zakona. Naravno, to pripada sad resorno drugom ministarstvu. Slažem se da treba da razmotrimo i ova pitanja koja se tiču prijave boravka stranaca i svega ostalog. To su sada detalji koji se inače uređuju odlukom, odnosno podzakonskim aktima, propisima. I želeo bih takođe da vas podsetim samo, da ne biste mislili da sad ministar želi da on sve to potpisuje, Zakonom o državnoj upravi je regulisano da ministar jednostavno donosi propise, jedino on. Zbog toga vas molim da kad podnosite takve amandmane da to imate u vidu. Nije ovde reč o tome da li je ministar ili ministarstvo. Normalno da je ministar u ime ministarstva, ali drugim zakonom je regulisano da to može da učini samo ministar, čak ne može ni državni sekretar. Zbog toga vas molim da imate razumevanja da ti zakoni moraju jednostavno da budu međusobno usklađeni. Gužve na graničnim prelazima; nažalost, to ne zavisi samo od policije, one zavise od carine. Mislim da tu moramo da učinimo, to je jedna od osnovnih stvari. Kvalitet graničnih prelaza, otvaranje novih prelaza, sprečavanje gužvi, znači novi sistem, moramo da pronađemo način kako da se spreče ogromne gužve i to moramo da imamo u vidu zato što su sada granice Evropske unije u stvari granice prema Srbiji, znači Mađarska, Rumunija i Bugarska. To naravno ne pripada samo našem ministarstvu, ali to nam je jedan od ciljeva. Nedavno smo potpisali triletarni sporazum o saradnji policijskoj Rumunije, Bugarske i Srbije. Imao sam sastanak sa mađarskim ministrom policije i probaćemo da napravimo jedan sistem da se jednostavno otkoče te gužve i da se pronađe sistem carinjenja koji će omogućiti brži prolaz kroz granične prelaze. Ali, i za to nam je sve potreban određeni program. Takođe, samo jednu molbu na kraju. Zahvaljujem se na svim primedbama koje ste ovde dali i na ovoj podršci koju ste dali predlozima ovih zakona. Želim još jednom samo da vas podsetim, mi ćemo naravno do rasprave o pojedinostima pogledati sve ove amandmane, prihvatićemo sve one za koje smatramo da su logični, koji ne narušavaju suštinu svega ovoga i onda ćemo na narednim sednicama Odbora, ne znam da li će se sastajati u međuvremenu, prihvatati neke amandmane ili dati neke nove, tako da se nadam da će na kraju većina poslaničkih grupa i glasati za predloge ovih zakona. Što se tiče ovoga, želim samo još jednu rečenicu da kažem. Harmonizacija zakona sa Evropskom unijom i naravno sa Ustavom Republike Srbije, ali kad govorimo o harmonizaciji sa Evropskom unijom jeste i jedan tehnološki proces. Neko je o tome isto govorio danas na početku, isto gospodin Buha, mnogo ima zakona i propisa koje moramo da donesemo. Zaista bih voleo i molio bih sve poslaničke grupe ukoliko bismo oko toga imali dogovor da neke stvari koje su nužne da što pre donesemo, u interesu građana Srbije da donesemo. Konkretno o ovome govorim, interes Srbije i građana Srbije je da se ova dva zakona i ovaj set pravosudnih zakona donesu što pre. Šestog i sedmog novembra se održava jedna međunarodna konferencija u Zagrebu, gde će Evropska unija predstaviti izveštaj o tome dokle smo stigli u svemu ovome. Ako želimo da idemo dalje i da idemo napred, ako želimo da Srbija sredinom sledeće godine dođe na belu šengen listu, moramo da brže radimo ove stvari, a da političke rasprave u parlamentu ostavimo za neke političke teme. Bilo bi dobro kada bi postojao tu konsenzus političkih stranaka oko onoga što je nacionalni i državni interes, a sigurno da je interes građana Srbije da mogu da putuju bez viza. Što se tiče izveštaja o kojem ste govorili, taj izveštaj sam dostavio Narodnoj skupštini, svim članovima Odbora za bezbednost. Nema razloga da bilo ko prikriva bilo šta što se tu desilo. Ceo taj izveštaj je dostavljen nadležnim državnim i pravosudnim organima i ceo taj proces o kojem ste vi govorili se vodi. Mislim da sada nije mesto da o tome govorim. Ono što ste vi na kraju rekli oko skupova, za subotu je jedan građanin, koji se zove Zlatan Stojanović, prijavio skup. Znači, nije prijavila nikakva organizacija. Prijavio je građanin, a na to su prijavljeni kontraskupovi. Pošto smo proverom utvrdili da taj građanin Zlatan Stojanović ima veze sa ovim organizacijama o kojima ste govorili, policija je zabranila održavanje tog skupa. Sa druge strane, ukoliko želite da policija radi svoj posao, a mi ne želimo da zabranjujemo antifašističke skupove, ali ne možemo na istom mestu u isto vreme imati takve skupove, zato što ćemo imati sukobe i policija će se onda baviti razdvajanjem različitih grupa i onda ćete opet da pravite izveštaj o tome ko je šta radio na tim skupovima. Što se nas tiče, skup organizacija, za koje se može reći da pripadaju profašističkim ili pronacističkim, apsolutno je zabranjen od strane policije, ali to ne znači da se tu neće okupiti ta grupa ljudi gde policija treba da interveniše. Zato mislimo i molimo organizatore ovih drugih skupova da u isto vreme i u istom mestu ne budu tog dana. To je suština i zato smo govorili o bezbednosnim razlozima. Inače, policija ne može da radi svoj posao, ona će da stoji između dve vatre. To je javno saopšteno i taj skup je zabranjen u organizaciji Zlatana Stojanovića, pošto ne mogu da kažem u čijoj organizaciji, zato što se on prijavio kao pojedinac. Samo mogu da kažem još jednom, valjda ne sumnjate u to i sigurni ste u to da je partija, čiji sam predsednik, antifašistička. Mi smo ovde glasali protiv izjednačavanja onoga što je bilo u Drugom svetskom ratu. Moram da kažem da sam zaprepašćen i što je u Vladi Republike Srbije, na slikama svih predsednika Vlade stoji, zatečena je tu, nisam mogao da verujem, ali tako je, slika Milana Nedića, kao predsednika Vlade Republike Srbije, u Nemanjinoj 11. To već nije stvar za policiju, to je već stvar za politiku ili je ponekad to povezano jedno sa drugim.
Ovim zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o strancima i Predlogu zakona o zaštiti državne granice. S obzirom da imamo dva poslanika koji su prijavili reklamiranje Poslovnika... Odustajete. Zahvaljujem. Ovim vas obaveštavam da je pauza do 16,30 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU Pozdravljam ministra, gospodina Obradovića. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema čl. 94. Poslovnika, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, 9 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" - 22 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 15 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. U skladu sa čl. 37. poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da će poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica po tački 13. dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja u Narodnoj skupštini u 2008. godini predstavljati narodni poslanik Zoran Šami. Na osnovu čl. 38. stav 3. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će narodni poslanik Miletić Mihajlović predstavljati poslaničku grupu SPS-JS prilikom razmatranja ove tačke dnevnog reda, Predloga zakona o izmeni i dopuni Zakona o visokom obrazovanju. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, dr Žarko Obradović, ministar prosvete, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovano predsedništvo Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, moram reći da mi je stvarno zadovoljstvo što sam ponovo s vama, ali sada sticajem okolnosti u drugačijoj funkciji, i što ću biti u situaciji da večeras vama predstavim jedan kratak zakon, ali za studente univerziteta u Srbiji izuzetno značajan. Naime, reč je o Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o visokom obrazovanju. Nadam se da će i rasprava, a i glasanje pokazati da postoji saglasnost poslaničkih grupa da ovaj zakon bude što pre usvojen, jer studenti univerziteta u Srbiji to očekuju. Pred nama je Predlog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju koji se donosi po hitnom postupku, a čiji je cilj da omogući smanjenje broja potrebnih bodova za upis u narednu godinu studija. Imajući u vidu da će se veliki broj studenata u Srbiji naći u vrlo nezavidnoj situaciji i najveći broj njih neće moći da upiše narednu godinu, što bi moglo objektivno da prouzrokuje štetne posledice po rad visokoškolskih ustanova, čiji je osnivač Republika Srbija. Imajući u vidu da je implementacija Bolonjske deklaracije proces koji zahteva prilagođavanje, Ministarstvo prosvete i Vlada Republike Srbije vam je dalo ovaj predlog na izjašnjavanje. Osnova za nastanak ovog predloga je stav Konferencije univerziteta u Srbiji, državnih i privatnih, sa sednice od 23. septembra 2008. godine, i stav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje 30. septembra ove godine. Na osnovu tih stavova, Ministarstvo je u putilo predlog Vladi koji je Vlada utvrdila na svojoj sednici od 2. oktobra 2008. godine. Ustavni osnov za donošenje ovih izmena sadržan je u čl. 79. tačka 10. Ustava, kojim je utvrđeno da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje sistem u oblasti obrazovanja, kao i sistem javnih službi. Visokoškolske ustanove u periodu reforme visokog obrazovanja su pristupile usklađivanju studijskih programa i režima studija sa odredbama Zakona o visokom obrazovanju i Pravilnika o standardima o postupku za akreditaciju visokoškolskih ustanova i studijskih programa koje je utvrdio Nacionalni savet za visoko obrazovanje. S obzirom na obaveze koje u procesu reformi imaju visokoškolske ustanove, potrebno je izvršiti objektivno mnogo izmena koje se odnose na studijske programe, metode izvođenja nastave i udžbenike. Takođe, treba imati u vidu i činjenicu da je studentima potrebno određeno vreme da bi se upoznali s novim režimom studija i da bi mu se prilagodili. S obzirom na rečeno, ocenjeno je, to je bio stav Konferencije univerziteta i stav Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, koje smo mi u Ministarstvo prosvete prihvatili, da za studente koji se upisuju na studije u prve četiri godine u započetoj reformi visokog obrazovanja da se promeni uslov za studiranje na teret budžeta, odnosno da se utvrdi manji broj SPB bodova kao uslov za zadržavanje, odnosno sticanje statusa studenta koji se finansira iz budžeta. U Predlogu zakona koji smo vam dostavili, videćete dasmo pokušali da precizno utvrdimo za studente u odnosu na školsku godinu koju su upisali koji je broj bodova potreban da bi se upisala godina. Za studente kojiu školskoj 2007/08 budu ostvarili najmanje 42 boda to će biti uslov za upis godine. Za studente u školskoj 2008/09 koji ostvare 48 bodove i za studente u 2009/10 godini je 54 boda. Moram vas podsetiti, pošto se taj podatak retko čuje u javnosti, da je prošle godine broj potrebnih bodova za upis godine bio 37. Znači, ovo jeste jedno sistematsko povećanje broja bodova, zato što je procenjeno i na Konusu, i na Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, i kod nas u Ministarstvu prosvete, da je jednostavno potrebno uskladiti broj bodova sa stanjem objektivno u oblasti visokog obrazovanja sa stanovišta postignutih rezultata. Ono što vama svima treba da bude poznato, to je da je broj studenata koji su ostvarili 60 bodova, kao uslov koji je potreban za upis naredne godine koji je bio propisan ovim zakonom i koji bi ovim zakonom promenili, iznosio je u proseku od 22 do 30% po univerzitetima u Srbiji, pa bi to objektivno bio jedan mali broj u odnosu na broj studenata. Mi ovim stvaramo situaciju da što veći broj studenata upiše godinu. Moram reći da nismo želeli da ulazimo u neke druge odredbe Zakona o visokom obrazovanju iz razloga koji jednostavno su takvog karaktera da ne zahtevaju hitnost. Uostalom, po ovom zakonu o sprovođenju Ustava postoji odredba da se svi zakoni usaglase do kraja godine sa odredbama Ustava, tako da ćemo biti u situaciji da izvršimo izmene i u Zakonu o visokom obrazovanju. Smatrali smo da je ova korekcija broja bodova za upis godine potrebna. Na nama, kada kažemo "na nama" i u Ministarstvu prosvete, a pre toga i na univerzitetima u Srbiji i na svakom fakultetu pojedinačno, na Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje ostaje obaveza da u narednom periodu utvrdimo šta je razlog ovakvim rezultatima? Da li je u pitanju sadržaj nastavnih programa, da li je u pitanju obim udžbenika, da li je u pitanju neadekvatna nastava, da li je u pitanju odnos studenta, njegovo učešće, da li je zaživeo taj interaktivni odnos između nastavnika i studenata, da li studenti posećuju nastavu, da li učestvuju u svim nastavnim aktivnostima i to će biti odgovor koji je potreban svima nama u visokom obrazovanju da bi znali šta nam je činiti. U svakom slučaju, smatrali smo da ovaj korak treba napraviti i stvoriti uslove da se upiše što veći broj studenata u narednu godinu. Moram reći da je država predvidela još jednu meru pomoći studentima, s obzirom da se broj bodova postepeno povećava i da se postavlja uslov određen broj bodova za upis naredne godine. Mi smo u ovom predlogu zakona predvideli mogućnost da država finansira one studente, odnosno da budu na budžetu, koji jednostavno ne budu mogli da polože sve predviđene ispite i sve bodove u roku od četiri godine, tako da se daje mogućnost studentima da u petoj godini završe sve ispite, odnosno polože sve ispite i ispune sve te bodove, a da budu jednostavno na teretu budžeta. Što se tiče ovog zakona, potrebno je da znate da smo predvideli još jednu malu izmenu, radi preciziranja roka u kome studenti upisani na osnovne studije i na studije na višim školama do stupanja na snagu Zakona o visokom obrazovanju mogu završiti započete studije predložili smo određene izmene u članu 123. stav 1. Ministarstvo prosvete se trudi da ostvari ciljeve visokog obrazovanja u skladu sa zakonom, a to je - prenošenje naučnih, stručnih i umetničkih znanja i veština, razvoj nauke, unapređivanje umetničkog stvaralaštva, obezbeđivanje naučnog, stručnog i umetničkog podmlatka, pružanje mogućnosti pojedincima da pod jednakim uslovima steknu visoko obrazovanje i da se obrazuju tokom čitavog života. Naš cilj i interes naše države je stalno i bitno povećanje broja stanovnika sa visokim obrazovanjem. Može izgledati paradoksalno, ali je istinito - ako se prihvati ovaj zakon, ako ga Skupština izglasa, povećanjem broja studenata koji upisuju narednu godinu objektivno ćemo doprineti i postizanju ovog cilja, a to je - povećanje broja ljudi sa visokim obrazovanjem. Inače, statistički podaci pokazuju da mi imamo mnogo problema u oblasti obrazovanja. Jedan od njih je veliki broj ljudi koji su ili nepismeni, sa nedovoljno visokim stepenom obrazovanja, nekoliko stotina hiljada ljudi je nepismeno, od prvog do četvrtog razreda osnovne škole, odnosno od četvrtog do sedmog sa ovima broj iznosi preko milion i 200 hiljada, ali je svega 6, 7% ljudi sa visokom stručnom spremom. Objektivno, na ovaj način ćemo povećati onaj broj ljudi sa visokom stručnom spremom. Vlada Republike Srbije i Ministarstvo prosvete su privrženi ciljevima reforme visokog obrazovanja, u sklopu primene Bolonjske deklaracije, kako bi Srbija postala trajan i sastavni deo evropskog obrazovnog prostora. Bolonjski proces na visokom školstvu i promene koje je doneo promenili su i poziciju studenata u nastavno-naučnom procesu i funkcijama fakulteta i univerziteta. Značaj studenata i njihova uloga je izuzetno velika i može se reći da objektivno student ima izuzetno mesto u centru Bolonjskog procesa. Naša želja je da se poveća efikasnost studiranja, da nivo znanja bude visok i da sposobnost da ta znanja budu primenjena bude takođe visoka. Cilj Ministarstva prosvete jeste viši nivo obrazovanja u društvu, njegov kvalitet, efikasnost, dostupnost i ravnopravnost. U tom smislu, obrazovanje mora biti uređeno po svetskim i evropskim standardima, a naročito sa strategijom pridruživanja Srbije Evropskoj uniji. U formulisanju strategije obrazovanje mora biti uključena stručna javnost, prosvetni radnici, učenici i roditelji. Na samom kraju ovog izlaganja, poštovane kolege narodni poslanici, želeo bih da vas pozovem da zajedno podržimo Predlog izmene i dopune zakona. Predložene izmene i dopune nisu i ne mogu biti u korist jednog uskog dela studentske populacije, već na korist svih studenata i čitave akademske zajednice. Moram vam reći na kraju da smo dobili podršku za Predlog ovog zakona i od Konusa i od Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, ali i od studentskih organizacija. To ističem u kontekstu dešavanja na pojedinim fakultetima Beogradskog univerziteta i možda nekim drugim u Srbiji, da iza ovog predloga stoji Studentski parlament i Savez studenata Srbije. Pozivam vas da podržite predložene izmene i da zajedno radimo na što kvalitetnijoj osnovi i cilju budućnosti, naravno, studenata i društva u celini. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Po dogovoru predsednika Odbora za prosvetu i gospodina ministra, Odbor za prosvetu će biti održan u 17 časova. Ima reč gospodin Jovanović, kao predsednik svoje poslaničke grupe.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, prvo želim da kažem da će naša poslanička grupa podržati predloženu izmenu zakona, pre svega zbog toga što smatramo da su mladi ljudi najveće žrtve vrlo neodgovorne politike koja se vodi godinama u našem društvu. Ovo je iznuđena reakcija Ministarstva, ali bi bilo jako važno ovu raspravu iskoristiti kako bi se stvorile mnogo ozbiljnije pretpostavke za suštinsku transformaciju našeg obrazovnog sistema, pošto je on u katastrofalnom stanju. Šta zapravo mi činimo pružanjem podrške predloženoj izmeni zakona? Mi degradiramo sistem na kojem treba da počiva naše univerzitetsko obrazovanje. Mi prosto spuštamo kriterijume i to moramo jasno reći. Nama je za ozbiljnu reformu obrazovnog sistema potrebna mnogo dublja analiza. Sam ministar je pomenuo da se Savet sastao 30. septembra i u postojećim političkim okolnostima ovo je dosta brza reakcija parlamenta, ali je nama neophodno da danas, bez ikakvog prebiranja po prošlosti, odgovorimo na neka mnogo ozbiljnija pitanja od onih koja nam formalno ova rasprava otvara. Zašto je kod nas neuspela reforma obrazovanja? Zašto je kod nas obrazovanje u toj meri obesmisleno da kod nas praktično mi mogućnost studiranja realizujemo tako što spuštamo kriterijume studiranja, ne postavljajući pitanje kvaliteta u prvi plan. Naše društvo je u mnogo čemu godinama zaostajalo za svetom, ali je obrazovni sistem ove zemlje, za razliku od nekih drugih nivoa organizacije našeg društva, bio izuzetno kvalitetan. Možda nismo imali u prošlosti tako ispoljen stepen demokratije u našoj zemlji, ali je u svim analizama godinama kvalitet našeg obrazovnog sistema bio jako visoko. Poslednjih godina smo mi lideri, ali na crnim listama. Najnefunkcionalnije obrazovanje, minimalna ulaganja, prevaziđeni kapaciteti i, kao odgovor na sve to, vrhunska politička neodgovornost. Godine 2003. je parlament usvojio plan sveobuhvatne reforme našeg obrazovnog sistema od osnovne škole, preko srednje škole do fakulteta. Ta reforma je napuštena posle godinu dana. Da ostavimo po strani osporavanje teorije evolucije i Darvina, da ostavimo po strani izbacivanje engleskog jezika iz prvog razreda osnovne škole zbog toga što su đaci preopterećeni, a svi znamo da nam deca uče uz srpski jezik i engleski u drugoj ili trećoj godini, jer je danas tako život organizovan da je nemoguće to izbeći, da ostavimo po strani činjenicu da smo imali ministra u prethodnom sazivu koji se najmanje bavio obrazovanjem, nego da vidimo šta je ono što sada možemo da uradimo i na kakav način mi možemo dapreokrenemo ovakav tok događaja koji žestoko kompromituje našu državu, ne više samo jednu vlast, nego našu državu i ovaj parlament. Omogućićemo izmene i dopune ovog zakona, otvoriti vrata nove školske godine studentima, ali šta je ono što ih čeka na univerzitetu? Zašto smo prošle godine imali tako puno tenzija oko nostrifikacije diplome? Toliko puno kontroverze oko prava studenata da prenesu jedan nivo znanja u drugi format, što je zapravo bio zahtev vrlo konkretan Univerziteta u suprotnosti sa Konusom, a u saglasnosti sa, recimo, studentima sa druge strane. Sada treba o tim pitanjima otvoreno da porazgovaramo i da ne svedemo ovu raspravu, već da je iskoristimo kao priliku za pružanje podrške onima koji su dužni da unapred sistem našeg obrazovanja, a to je Ministarstvo. Školska godina u Srbiji je započela tako što su roditelji doveli svoju decu u škole, a onda su im škole kojima su prethodno kupili knjige rekle da knjige koje su kupili više ne važe, zbog toga što neko nije radio svoj posao. Nije to odgovornost aktuelnog Ministarstva, odmah da se razumemo, ali to je pre svega činjenica koja govori o zapostavljenosti našeg obrazovanja. Želimo da se to promeni. Bilo bi jako važno kada bi ministar tokom ove rasprave mogao da nam pruži garancije, ne nama kao poslanicima koji glasaju, nego nama kao građanima ove zemlje da je ovo poslednji ustupak, ovo je kratkotrajna korist. Nekada su nam davali ocene, pa kažu, evo ti dvojka na staklenim nogama, ali nama te staklene noge nisu više potrebne. Mi sada upisujemo studente na novu godinu tako što spuštamo kriterijume upisa. Zašto se spuštaju ti kriterijumi upisa? Šta je to onemogućilo studente da ovde pokažu one osobine koje ispoljavaju u čitavom svetu? Kada se pogleda analiza kvaliteta znanja koje se pruža našim studentima, onda je ono na poražavajuće niskom nivou. Ono pozitivno što još uvek opstaje po našim univerzitetima, to je mnogo više izraz individualnih napora i nastojanja nego nekog sistemskog truda. Gde je, recimo, u rebalansu budžeta naše obrazovanje? Na repu događaja. Gde je u planiranim troškovima za narednu godinu naše obrazovanje? Po pravilu na repu događaja ili malo napred ukoliko je ministar prodorniji, ali to ne sme biti pravilo funkcionisanja naše države. Baš naprotiv, želimo da se obrazovanje postavi u prvi plan budućih aktivnosti zemlje i to tako što će se prvo reći istina ovom društvu, a istina je poražavajuća. Naši sistem je devastiran. Posle 20 godina urnisanja on je praktično uništen. Studenti zavise od individualne spremnosti profesora na ličnu žrtvu koja se ne ceni i, sa druge strane, od ambicioznosti, takođe lične, koja na kraju ne može da se materijalizuje u ovoj zemlji nego do izražaja dolazi u nekoj drugoj sredini. Zato je samo u Srbiji tako puno napora potrebno uložiti kako bi se steklo neophodno znanje za normalno funkcionisanje u savremenom životu. Zato podrška predloženim izmenama i dopunama zakona. Studenti su već praktično na univerzitetu. Zamislite koliko je to paradoksalno i groteskno. Studenti slušaju predavanja na novim godinama koje formalno nisu upisali, pa ako na to pristanemo na univerzitetu, a univerzitet je valjda jedna od vrhunskih institucija naše zemlje i treba da bude centar u kome se kreira opšte javno mnjenje, kakva će onda biti periferija našeg društva. Mislim da o tome treba vrlo ozbiljno da razgovaramo i da pripremimo nastavak reformi, i čak da pokušamo da odemo korak dalje od aktuelnih rešenja zbog toga što nam nije potrebno dostizanje onog nivoa koji će u međuvremenu savremeni svet napustiti zato što će otići korak dalje. Bez ikakvih osvrta na kvalitet profesora, nismo mi ti koji o tome treba da govore, bez ikakvog osvrta na potencijale studenata jer ne sumnjamo da su oni veliki, ne možemo ignorisati činjenicu da univerzitet odavno ne igra onu ulogu u našem društvu koju bi morao da igra. Nekada je profesor bio institucija, danas je socijalni slučaj. Prošle godine smo imali veliku akciju borbe protiv korupcije u našem društvu, između ostalog vodila se i na univerzitetu, ali niko nije postavio pitanje na kakav način univerzitetski radnik, profesor, asistent može da funkcioniše normalno u Srbiji i da li on može da odgovori svojim potrebama od plate koju dobija od ove zemlje zbog toga što su mu dali u ruke život, jer je to ono što radi profesor na univerzitetu. Od šeste godine mi praktično ne viđamo više svoju decu. Više vremena provode u osnovnoj školi, u gimnaziji ili na univerzitetu nego s nama. Ljudi kojima ih dajemo moraju biti ljudi kojima ćemo ukazati poštovanje, ne samo tako što ćemo mu dati svoje dete, nego i tako što ćemo mu omogućiti da on odigra onu ulogu u životu koju mi ne možemo da igramo, ali je prenosimo na njega. Danas je profesor u gimnaziji i džak za udaranje, i neko koga je ova zemlja ponižava, a sa druge strane đak u gimnaziji ili student na fakultetu je žrtva tako neodgovornog odnosa države prema znanju. Sistemski smo degradirali znanje godinama i sada se suočavamo s tim posledicama. Od ministra očekujemo konkretne rezultate i od čitavog Ministarstva i pokazujemo veliku spremnost da pomognemo u nametanju potpuno drugačijih prioriteta: razumevanje za penzionere, razumevanje za vojsku, razumevanje za sve one budžetske korisnike, ali mislim da svi oni treba da stanu u drugi plan. U prvom planu mora biti budućnost ove zemlje, a budućnost ove zemlje se definiše potpunom reformom obrazovnog sistema, pre svega reformom obrazovnog sistema koja je neophodna i ovo je dokaz da je to tako. Zato glasamo za zakon, ali od vas očekujemo vrlo jasne inicijative i nudimo vam svoju podršku jer je ovo stanje neprihvatljivo i strateški neodrživo. Možemo dizati formalno kriterijume i povećavati naredne godine linearno te bodove, ali ono što se nudi unutar univerziteta naredne godine, bez ozbiljnih intervencija, neće biti nažalost na nivou na kome je čak i ove godine. Svake godine situacija na univerzitetima zapravo je sve lošija i to je ono što je očigledno i na tako nešto se mora vrlo brzo reagovati. Nudimo vam podršku za to. Hvala.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da je predstavnik poslaničke grupe SRS po ovoj tački dnevnog reda profesor Goran Mihajlović. Reč ima Miletić Mihajlović. Izvolite. Gospodine ministre, zamolila bih vas da se pridružite poslanicima koji vas očekuju na sednici Odbora.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku svog, nadam se kratkog izlaganja u ime SPS-JS, želim da kažem da će naša poslanička grupa sa zadovoljstvom podržati predloženi zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Predložene izmene i dopune ovog zakona su sušta potreba u ovom trenutku u kome se danas nalazimo u celini kao društvo, ali svakako u kome se nalazi i visokoškolsko obrazovanje, pa čak ne samo visokoškolsko obrazovanje, već i niži stepeni obrazovanja u Srbiji. Naravno da smo mi kao zemlja pristupili novim reformama koje treba da nas uvrste u red evropskih zemalja sa novim sistemom vrednosti, pa svakako treba uhvatiti korak i kada je reč o obrazovanju. Mi kao zemlja smo se opredelili da i u oblasti obrazovanja vršimo potrebne reforme. Kada je reč o reformi visokoškolskog obrazovanja i primeni Bolonjske deklaracije istina je da se praktično pred studentima, pred fakultetima, pred profesorima našao jedan novi režim rada, koji se bitno razlikuje od ranijeg i takav, prilično različit režim, uticao je dau kratkom vremenskom periodu nije moglo da dođe do prilagođavanja u raznim segmentima i među subjektima koji su učesnici u obrazovnom procesu. Dakle, tu imamo i stare navike po načinu učenja, odnosno savladavanja programa, imamo kod nekih predmeta neprilagođene udžbenike, imamo neprimenjivanje novih tehnologija ili usporena primena itd. Naravno, ako govorimo o novim vrednostima i ako dajemo ocenu obrazovanja, ne bih se složio sa ocenom da je pređašnji sistem obrazovanja i vaspitanja bio bezvredan. Naprosto, to uopšte nije tačno. On je imao svoje visoke vrednosti i dao je zaista dobre rezultate u proteklom periodu, i mi imamo danas kadrove koji su po tom sistemu obrazovanja i vaspitanja završili visoke škole i stekli akademske titule, koji su danas nosioci svetskog glasa u pojedinim sferama života, rada i nauke. Naravno, time ne glorifikujem sistem obrazovanja i vaspitanja iz ranijeg perioda kao apsolutno dobar, svako vreme nosi svoje, mi danas živimo u novom vremenu i svakako stoji potreba prilagođavanja tom novom vremenu i naprosto ništa ne može da stoji na istom mestu. Konzervativni pristup u takvim stvarima je veoma opasan, mada u svojoj suštini proces obrazovanja i vaspitanja nosi u sebi dozu konzervativizma u priličnoj meri, u smislu teškog napuštanja onoga što se nekada primenjivalo, što su principi rada, načela. Svakako da novi sistem obrazovanja ima u ovom vremenu svoje visoke vrednostima kojima se treba prikloniti, ali za koje je potrebno vreme, da svi učesnici u njemu uhvate korak sa tim zahtevima, kako bi u svemu tome bili uspešni, a iz toga proizašao jedan kvalitet koji se ovde očekuje. Ta postupnost je svakako potrebna i mislim da ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanja imaju cilj u jednom segmentu, jednom delu, da omoguće postupno prilagođavanje i hvatanje koraka sa onim što je zvanični početak primene novog sistema obrazovanja na visokom nivou. Sadašnja prolaznost studenata na našim fakultetima je zaista mala i ona iznosi negde do 30%, koliko sam upoznat, ne znam da li je donja granica 22%, nemojte me držati za reč, ali negde do 30% jeste. Uticaj tako niske prolaznosti svakako su mnogostruki i zaista bi bilo neodgovorno i neopravdano pružiti prst samo na neke segmente ili samo na pojedine subjekte u procesu obrazovanja da su oni isključivi krivci zbog svega toga. Mi živimo u veoma složenim društvenim okolnostima, političkim, ekonomskim, socijalnim i svakako da naše obrazovanje ne možemo da idealizujemo u odnosu na ono što smo mi kao društvo i kao zemlja. Potrebno je dosta strpljenja i dosta upornosti u tom pravcu da se stvari izmene. Čuli smo od gospodina ministra, a treba to podvući, svakako da smo mi zemlja, u celini uzev, sa nedovoljnim brojem visokoškolsko obrazovnim kadrovima i da u tom pravcu treba da nastavimo, jer u sadašnjem trenutku najveći broj, što se tiče stepena obrazovanja, imamo ljudi sa srednjom stručnom spremom. Svakako da će ove izmene i dopune dati svoj doprinos u postepenom rastu broja visokoobrazovanih ljudi, koji su nam zaista potrebni. Takođe, izmene i dopune daju mogućnost studentima koji su na budžetu da ostvare svoje pravo i svoju privilegiju, da tako kažem, ili mogućnost da i dalje ostanu na budžetu, ali isto tako daje se i mogućnost studentima koji su van budžeta, što se finansiraju sami, da ostvarivanjem određenog broja bodova, kroz formiranje rang liste u okviru onoga što su slobodna mesta, u okviru kvote za budžetsko finansiranje, da mogu da uđu među studente koji će se finansirati iz budžeta. Takođe, videli smo u predloženom zakonu, član 2. stav 1, da su dati u tri tačke bodovi koji su potrebni za upis naših studenata i da to iznosi 42 boda za 2007-2008. godinu, odnosno 48 za 2008-2009. godinu, i 54 boda za 2009. i 2010. godinu u odnosu na ono što je zakon propisao ranije, da to bude 60 bodova. To praktično znači da mi primenom ovoga, recimo za 2006-2007. godinu smo imali prag od 37 bodova, i tu je u manjku 33 boda, za 2007-2008. godinu 42 boda je taj prag koji daje mogućnost studentima da ostvare svoje pravo koje žele, u odnosu na 60 to je minus 18, 2008. i 2009. godinu to je 48 bodova, za 2009 i 2010 godinu je 54, znači šest manje. Tek 2010-2011. godinu predviđa se 60 bodova, onako kao što je prvobitno zakon predvideo u kontinuitetu za sve godine. Na prvi pogled to jeste snižavanje kriterijuma, u smislu postavljanja manjih zahteva za upis u narednu godinu, za zadržavanje određenog statusa studenata, ali zakon takođe reguliše da nakon završavanja studija, godinu dana po isteku redovnog trajanja studija, ako su upisani u prvu godinu osnovnih studija školske 2006/2007, odnosno 2007/2008. godine, godinu dana imaju studenti da nadomeste te bodove i oni u konačnom će imati onaj broj bodova koji je propisan prvobitno Zakonom o visokom obrazovanju. Za studente koji su upisani u prvu godinu osnovnih studija 2008/2009, odnosno 2009/2010. godine, šest meseci po isteku redovnog trajanja studija. Tih šest meseci, to je taj apsolventski staž, ili ako se danas to drugačije zove, a u ranijem periodu to se tako zvalo, kroz to vreme studenti su obavezni da nadomeste onaj minus u bodovima koji je bio propisan. Mislim da u jednoj takvoj složenoj situaciji, time ću da završim, sveukupnoj, u kojoj se nalazi naša zemlja i društvo, zaista je potrebno da učinimo izmenu i dopunu Zakona o visokom obrazovanju i da time pomognemo svim subjektima u procesu obrazovanja, profesorima i onima koji prate školovanje studenata i same studente, kako bi uhvatili korak sa potpunom primenom reformisanog školstva, koje praktično počinje za par godina. Mislim da takvim potezom i takvim prihvatanjem narodni poslanici će imati zaista veliko razumevanje za ono što su danas potrebe i studenata, i roditelja, i profesora, i fakulteta, ali i svih sfera života i rada kojima su potrebni visokoškolski kadrovi. Na kraju, naglašavam još jednom da će poslanički klub SPS-JS sa zadovoljstvom podržati izmene i dopune ovog zakona.
Zahvaljujem. Reč ima profesor Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, pre nego što pređem na izlaganje po ovom zakonu o visokom obrazovanju, želeo bih da istaknem jednu anomaliju koja se dogodila. Naime, dobili smo za 17,00 časova poziv za sednicu Odbora za prosvetu, a vidite rasprava o Zakonu o visokom obrazovanju, o izmenama i dopunama, počela je u 16,30. Sada bi trebalo u isto vreme da budem i tamo i ovde, a kao što znamo, nemoguće je da u isto vreme budem na dva različita mesta, pa sam odabrao da ovde budem s vama i nadam se da ovi iz Odbora neće zameriti, jer će moći da rade i bez predstavnika SRS. To je nešto što, po mom mišljenju, nije trebalo da se dogodi. Zakon o visokom obrazovanju, kao što znate, usvojen je 2. septembra 2005. godine, pre tri godine, i to je ni preterano dug ni kratak period na osnovu koga bi se mogao doneti neki konačan sud o ovom zakonu. Možemo doneti jednu kratku rekapitulaciju, odnosno da napravimo jednu šetnju kroz taj zakon i da vidimo kakve su praktične posledice tog zakona po kome se radi u Republici Srbiji. Naime, ovim zakonom se uređuje sistem visokog obrazovanja u Republici Srbiji, uslovi i način obavljanja delatnosti visokog obrazovanja, finansiranje i ostala pitanja koja su od suštinskog značaja za funkcionisanje visokog obrazovanja i čini mi se da je taj zakon donet vrlo ubrzano i stihijski. Težilo se da se po svaku cenu ispoštuje nešto što je gospodin eks-ministar Gašo Knežević želeo, a to je primena Bolonjske deklaracije, koja je dala katastrofalne rezultate u praksi. Opšte je mišljenje da smo mi totalno nespremni prihvatili tu Bolonjsku deklaraciju, i to nespremni kako materijalno, tako i organizaciono i kadrovski, jer ne možete vi generacije studenata koje su se kroz osnovnu i srednju školu školovale i vaspitavale u nekom tradicionalnom duhu sada odjednom transformisati i naterati ih da razmišljaju u evropejskom stilu, što je očito tendencija nekih krugova sa zapada, a cilj je vrlo jasan. Znači, žele u ovoj državi da stvore više generacija koje neće razmišljati svojom glavom i koje će biti u stanju samo da odrađuju ono što im mentori sa zapada nalažu. Nažalost, svedoci smo da i ostale odredbe ovog zakona nisu ispoštovane i primenjivane u praksi. Na samom početku Zakona o visokom obrazovanju dosta se govori o obezbeđivanju kvaliteta visokog obrazovanja. U tom cilju osnovan je Nacionalni prosvetni savet, koji treba da bude jedna strategijska institucija koja će da daje smernice za rad visokoškolskih ustanova. Vi, narodni poslanici, ste svedoci da li vam se u ove tri godine obratio neko iz Nacionalnog prosvetnog saveta? Koliko mi je poznato, nikada niko. Možda se varam, ali tri godine je ipak neki period u toku koga je neko ispred Nacionalnog saveta trebalo da obavesti Narodnu skupštinu o rezultatima rada tog saveta. Nacionalni savet je osnovao komisije za akreditaciju i akreditacija visokoškolskih ustanova je u toku. Naime, završena je na bivšim višim školama. Većina viših škola je transformisana i sada su visoke škole, a na fakultetima to je u toku. Komisije su radile po principu - tresla se gora, rodio se miš. Atmosfera pred akreditaciju je bila maltene usijana. Svi faktori, sve službe po školama su bile dignute na noge, a šta se desilo - sve državne više škole u Republici Srbiji su akreditovane. Praktično, sve je ostalo po starom, samo što se više ne zovu "više", nego "visoke" škole. Došlo je do izmena u studijskim programima. Uveden je nov način ocenjivanja, tzv. ESPB, skraćenica od evropskog sistema prenosa bodova i kako to funkcioniše u praksi mogu vam navesti na svom ličnom primeru. Profesor sam Visoke mašinske škole u Trsteniku, držim predmete - mašinski elementi i mašinske konstrukcije. Ako bih bukvalno primenjivao ocenjivanje po Bolonji, evo šta bi se dogodilo. Ako mi studenti dolaze redovno na nastavu, moram da ih evidentiram i da im na kraju godine dam 20 poena po osnovu dolaženja. Pošto iz tog predmeta postoje grafički radovi, a ti grafički radovi ne mogu da se rade u školi, jer su svi predmeti jednosemestralni, studenti to moraju da rade kod kuće. Pošto oni rade kod kuće, niko mi ne garantuje da su to uradili samostalno. Može da im uradi neko drugi i ja moram da im dam još 10 bodova na grafičke radove, to je 30. Predviđene su laboratorijske vežbe. Ako dolaze na vežbe, dam im još 10 bodova i to je 40. Još neku aktivnost urade, seminarski rad ili nešto slično, eto 50 bodova. Znači, sa 50 bodova po Bolonji morate da ih propustite. A gde je sad ono drugo, znači da li su oni stvarno osposobljeni da iz tog predmeta nešto urade u praksi, to je sada ona druga strana medalje koja po Bolonji nije definisana. Vi ste dužni da one koji dolaze i koji su fizički na broju na neki način propustite, bez obzira na njihove rezultate i zalaganje na ispitu. Dalje, naučnoistraživački i umetnički rad po ovoj Bolonjskoj deklaraciji takođe je na jednom nižem nivou nego što je bio iz prostog razloga što nema saradnje sa privredom. Studenti po nastavnom planu treba da odrade određenu stručnu praksu, ali oni odu u određenu fabriku, najbolji inženjeri, konstruktori i stručnjaci iz fabrika mahom su napustili fabrike, ostali su samo oni koji, nažalost, nisu imali kuda da odu i ti studenti tamo provedu po 15-20 , mesec dana, maltene smetaju onim ljudima koji tamo rade i dođu bez ikakve praktične potkovanosti. Znači, stara latinska izreka kaže - "Teorija bez prakse bi bila mrtva, a praksa bez teorije bi bila slepa". Nažalost, kod nas nema tog jedinstva i povezanosti teorije i prakse i to je još jedna mana ovog Bolonjskog sistema. Dalje, na naučnoistraživačkim ustanovama sve je manje operativnih, fundamentalnih i razvojnih istraživanja. Nekada je, kao što znate, bio slučaj da fakulteti rade projekte pa ih ponude velikim firmama. Konkretno, znam puno slučajeva da je "Prva petoletka" u Trsteniku to realizovala. Nažalost sada nema ni velikih industrijskih sistema, sve je to uništeno, a transformacije iz društvenog u privatno je učinila svoje i eto, znači, izgubio se taj vid saradnje između visokoškolskih ustanova i privrednih institucija. Dalje, ako napravimo jednu šetnju kroz ovaj zakon o visokom obrazovanju, on se dalje bavi organima visokoškolskih ustanova i mogu vam reći da je i tu prisutna jedna konfuzija u radu. Znači, organ upravljanja po novom Zakonu o visokom obrazovanju je Savet škole, a po starom Zakonu o višim školama, odnosno univerzitetima, to je bio Upravni odbor. Sada imamo jednu paradoksalnu situaciju, novi saveti uopšte nisu ni imenovani, a stari se i ne sastaju. Evo, reći ću vam primer iz moje škole - predsednik Upravnog odbora Visoke mašinske škole je gospođa Verica Kalanović, ministar u aktuelnoj Vladi. Mislim da u zadnje četiri godine nije održala nijednu sednicu Upravnog odbora. Svojevremeno sam i sam bio član tog odbora. Sednicu vode zamenik odbora ili lica koja ona ovlasti. Dakle, mi funkcionišemo po starom zakonu, gde su postojali upravni odbori, a saveti škole još nisu osnovani, a eto vidite usvojen je zakon. Znači, jedan pravni vakuum, gde se ne zna da li se radi po starom ili po novom zakonu, a čini mi se da i Ministarstvo prosvete ne preduzima mnogo da tu nešto popravi stanje. Dalje, što se tiče finansiranja visokoškolskih ustanova, novi Zakon o visokom obrazovanju kaže da se visokoškolske ustanove finansiraju od sredstava koje obezbeđuje osnivač, konkretno kod državnih škola to je budžet Republike Srbije, a kao dopunska sredstva izvori finansiranja su školarine, donacije, pokloni, namenska sredstva, projekti i ugovori, komercijalne i druge usluge i ostali izvori. Sada vidite, dešava se jedan interesantan slučaj. Nekada je skoro isključivo visoko školstvo finansirano od sredstava koje obezbeđujeosnivač, tj. Republika, a sada je došla neka nova moda - što manje daje država odnosno što je škola sama u stanju da više obezbedi, pa verovatno se smatra da je direktor moderniji i uspešniji, pa sam čak i na jednom seminaru čuo o visokom obrazovanju da se predlaže da se u školama uvedu školski menadžeri. Sad šta oni podrazumevaju da taj menadžer treba da radi, verovatno da se bavi nekom trgovinom po uzoru na privredne institucije ili već nešto drugo, ne znam, ali nažalost sve manje učestvuje Republika, a sve više neki drugi izvori su prisutni u finansiranju visokoškolskih ustanova i to je ono što može da ima vrlo loše posledice, i sami znate zbog čega. Kada su u pitanju režimi studija, teži se sve više tom evropejskom stilu, a sve više se zapostavljaju tradicionalne metode nastave, a podsetiću vas da su diplome naših stručnjaka bile vrlo cenjene i vrednovane, maltene, od Australije do Kanade. Svuda su naši ljudi nalazili posao po svetu, a da li će tako biti i sa ovim novim Bolonjskim nisam siguran, jer nažalost sve više smo svedoci da generacije i generacije studenata završavaju škole po ovom novom sistemu, a od zaposlenja ni traga, što znači eto školujemo kadar samo da bismo ga imali na papiru. Dalje, još jedna interesantna stavka iz Zakona o visokom obrazovanju jeste - priznavanje stranih visokoškolskih isprava i vrednovanje stranih studijskih programa. Imamo primer da na teritoriji Kosova i Metohije, je 'l tako, važe zakoni UMNIK-a, dešava se da sve više ljudi ode u Prištinu, da li završi ili kako to ne znamo, donese diplomu i traži da je nostrifikujemo. Ne znam da li je gospodin Halimi ovde, verovatno je na odboru za prosvetu, ali on je već tri puta na Odboru za prosvetu tražio da država Srbija nostrifikuje diplome onih koji završili u Prištini, a to su uglavnom ljudi iz Preševa, Bujanovca i Medveđe. Na pitanje članova odbora zašto ti ne idu u Kragujevac, Niš, Beograd, pa kaže imaju rođake u Prištini, bliže im je tamo, imaju gde da prespavaju, da prenoće. Ispada da ćemo vrlo brzo imati i poplavu tih prištinskih diploma i doći ćemo u situaciju da ni sami nećemo znati šta ćemo sa njima. Što se tiče, upravnog i inspekcijskog nadzora u školama,čini se da je i on na jednom nižem nivou nego što je ranije bio, a kao što vidite i kaznene odredbe nisu prisutne. Setite se samo afere "indeks". Znači, afera koja je na Pravnom fakultetu u Kragujevcu potresla čitavu Srbiju i nedavno, pre nekoliko dana, verovatno ste videli u novinama, svi profesori Pravnog fakulteta ponovo su vraćeni u nastavu. Ovde ne želim da ulazim u diskusiju da li su krivi ili ne, to nije naš posao, ali eto kolko je meni poznato, niko od prosvetnog kadra od 2000. godine praktično nije zaglavio, što bi rekao naš narod, a nisam baš siguran da je sve čisto i kako treba na visokoškolskim ustanovama. Prelazne i završne odredbe izmena Zakona o visokom obrazovanju takođe su u puno čemu nedorečene i poslanička grupa SRS podnela je par amandmana, ali pošto je ovo rasprava u načelu, nećemo sada iznositi te amandmane, nego kada dođe prilika za to. Još bih samo želeo da sa ove govornice izrazim nadu da reforma školstva u državi Srbiji neće završiti onako kako je završila reforma vojske, jer kako su vojsku reformisali Solana i NATO savetnici, tako imamo i savetnike iz Evrope za reformu školstva, ali moramo da uložimo sve napore i da se iskreno nadamo da i visoko školstvo u Srbiji neće doživeti sudbinu vojske. Hvala.
Zahvaljujem. Prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o visokom obrazovanju reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva za prosvetu i obrazovanje, mi iz poslaničke grupe Nova Srbija podržaćemo ovaj predlog zakona i dužna sam da vam kažem samo nekoliko reči o tome zašto smo se odlučili da podržimo izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, bez obzira na manjkavosti koje on sadrži. Pre svega, ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju bave se sa dva najvažnija resursa koja u ovom trenutku Srbija ima, to su mladi i obrazovanje. Svi znamo da je obrazovanje najskuplja roba koja postoji na svetu i svi znamo, ili bar imamo saznanja o tome, da je Srbija decenijama bila lider u kvalitetnom obrazovanju u svetu. U ove dve decenije devastiranja društva, devastiranja svih institucija, svih vrednosti, mogu sa ponosom da kažem jer sam profesor, da je prosveta najviše očuvala svoje dostojanstvo i bila najvažniji branilac mladih u onom opštem rasulu koje nas je zahvatilo. Pošto dolazim iz Sombora, iz grada koji je na ovim prostorima na Balkanu i u ovom delu Evrope iznedrio najstariju učiteljsku školu, koji je poznat po tradiciji obrazovanja, pre svega, učitelja, smatram da moramo omogućiti, bez obzira što to ima neke nedostatke, da se na ovakav način upiše veći broj mladih ljudi na univerzitete, da veći broj mladih ljudi dobije šansu da stekne visoko obrazovanje. Sa visokim obrazovanjem imate veću šansu da gradite svoju bolju budućnost. Da li će je svi iskoristiti? To zavisi od njih samih. Ali, na nama je da im pružimo tu šansu, tu priliku. To što će se pustiti malo kriterijumi ne znači da će se spustiti i kvalitet obrazovanja. Čvrsto verujem da profesori to neće dopustiti, čvrsto verujem da oni ljudi koji su 20 godina u ovom društvu trpeli to da od institucije, kako je rekao jedan prethodni sagovornik a u tome ga potpuno podržavam, dakle, od institucije koju su predstavljali dođu do socijalnih slučajeva, nisu poklekli u svojoj misiji, neće dopustiti ni sada ni nadalje da ta misija izgubi svoj značaj i svoju veličinu u društvu. Dakle, mi smo se obavezali da tu misiju i tu obavezu, da ova dva resursa, najznačajnija resursa koja u ovom trenutku Srbija ima, opet ponavljam to su mladi i obrazovanje, da ih podržimo, da pomognemo da oni i nadalje traju. Nemojte zaboraviti, profesori su najznačajniji, jedan od ona tri sveta stuba koja svaka država ima, odnosno učitelji i profesori. Ako vas vojska uči kako ćete da koristite oružje, prosveta, učitelji i profesori vas uče protiv koga, a to je mnogo važnija misija i mnogo značajnija za jedan narod. Dakle, mi smo dužni da omogućimo da mladi imaju svoju šansu i ovo je jedan od načina da to učinimo. Pre svega, moramo znati da reforme u obrazovanju su najsporije i najteže reforme. To su najbolnije reforme i njihovi se rezultati vide mnogo kasnije nego što se one sprovode, zbog toga su one posebno osetljive i zbog toga njih sprovode najodgovorniji ljudi, i odatle kod profesora, kod učitelja, kod svih nas koji u prosvetu nosimo tu misiju, koja nije plaćena, ali ima neke nagrade koje se ne mogu meriti novčanim sredstvima, i mi smo zbog toga srećni i ponosni, i zbog toga mi ne odustajemo od te svoje profesije. Dakle, mi ostajemo i nadalje u tom zadatku čvrsti i nepokolebljivi da treba pružiti šansu obrazovanju, da treba pružiti šansu mladima, i da ne treba odustati od reformi, da nijedan zakon o obrazovanju nije savršen, ali to je dug put na kome moramo svi zajedno da trajemo. Hvala.
Reč ima predstavnik Demokratske stranke Srbije, a u funkciji predsednika Odbora.
Gospođo predsedniče Skupštine, dame i gospodo poslanici, vrlo kratko, Odbor za prosvetu je upravo završio svoj sastanak. Vi ćete za koji minut dobiti napismeno ovo što ću sada da vam kažem, a pretpostavljam da mi možete verovati na reč. Odbor je većinom glasova prihvatio izmene i dopune Zakona i isto tako prihvatio amandman, koji je inače prihvatio i gospodin ministar, gospođe Jagode Jorge, koji ste čini mi se dobili. Dakle, Odbor je prihvatio u načelu Predlog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju i prihvatio amandman gospođe Jorge. Eto, toliko.
Reč ima poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas pred nama imamo jedan ozbiljan zakonski projekat, koji je usvojen negde pre tri godine, negde septembra 2005. godine, i mi smo od tada, srpski radikali i uopšte naša poslanička grupa SRS, dali velike rezerve i ukazali na velike manjkavosti ovog zakona o visokom obrazovanju, kao i o Zakonu o osnovnom, srednjem i predškolskom obrazovanju. Naime, ugrađivanjem Bolonjske deklaracije u naše obrazovanje gotovo da je napravilo haos u prosveti i opštem obrazovanju iz razloga, što je pomenuo moj prethodni kolega iz SRS, što naše društvo nije bilo spremno ni materijalno, ni prostorno, ni intelektualno, pa mogu da kažem i kadrovski, da prihvati takvu deklaraciju, odnosno da izgradi neki nivo koji su osmislili neki u Evropi. Vama je poznato da Bolonjsku deklaraciju primenjuje malo zemalja u Evropi i uglavnom ona služi za izvoz, odnosno za Istočnu Evropu, i to je sada nametnuto i vama koji sedite ovde, pa je onaj pretprethodni parlament imao jednu tešku obavezu da raspravlja o tim zakonima i normalno sa nekom većinom usvoji sve one zakone koji danas evo trpe promene. Ne samo ovaj Zakon o visokom obrazovanju, nego i zakon o osnovnom, srednjem i predškolskom obrazovanju mora pretrpeti ozbiljne promene i ozbiljnu dogradnju. Ne treba neko da shvati da smo misrpski radikali generalno protiv promena, protiv napretka u obrazovanju, ne želim da neko shvati da smo staromodni u tom pravcu, ali želim da kažem, kako je i sam ministar ovde izneo, da se ono što ste vi odnosno što je vama nametnula Evropa nije pokazalo u praksi i da jednostavno je degradiralo naše obrazovanje kompletno. To pokazuju sada procenti uspešnosti na visokom obrazovanju i postizanju ESPB tih bodova, koji eto kažemo nisu generacije dostigle, mi iz prosvete ako krivimo učenike, a nas pravdamo, verujem da ne treba ni da radimo tamo i da nam nije mesto u obrazovanju. Nije to problem. Problem je sasvim druge prirode. Problem je što od 2000. godine pa naovamo mnogi privatni fakulteti i mnoge više škole u tom vremenu dobile su licencu odnosno akreditaciju za osnivanje i za rad. Jednostavno, sada je aktuelno fabrikovanje kadrova sa svih strana. Jednostavno, profesor koji sada radi u osnovnoj, srednjoj školi ili na fakultetu, ako primeni bodovanje, videćete da je u pitanju kvantitet, a nikako kvalitet znanja. Treba da je učenik redovan, da dođe, da uredi neki rad, treba da prisustvuje, da učestvuje u nekim takmičenjima, u nekim vašim radionicama i sve mu se to boduje. Nažalost kvalitet znanja, kao što je bilo ranije, ne boduje se i ne vrednuje. To košta sve nas, to košta ceo naš sistem. Mi treba to ozbiljno da shvatimo i razmislimo o svemu što danas činimo. Došli smo u situaciju kada treba da primimo pravnike u državnoj upravi, u opštini, u Republici Srbiji, Vladi Srbije, i dobijemo sa BK fakulteta, ima prosek devet zarez nešto, a sa Beogradskog državnog univerziteta ima prosek šest zarez nešto. Molim vas da sami stavimo ruku na srce pa da kažemo za koga bi se pre opredelili. To je ono što nije dobro i što nije merilo danas primenom Bolonjske deklaracije, odnosno ono što vi Evropejci zagovarate. Znači, to su ozbiljni problemi celokupnog našeg društva i sistema obrazovanja. Ne mogu da vas ne podsetim, došao je i ministar Obradović, imao sam priliku da budem zamenik ministra prosvete u Vladi, pa smo vršili nostrifikaciju diploma u to vreme od 1997. do 2000. godine. Imali smo slučaj da učenik iz onog usmerenog obrazovanja, iz škole Stipe Šuvara, odseli se u Ameriku da tamo živi sa porodicom i nakon pet, šest ili 10 godina, ne mogu tačno reći, vrati se da živi u našu zemlju i treba da izvrši nostrifikaciju takve diplome. Bio sam očevidac da je taj učenik bio na popravnom ispitu u dva navrata, odnosno tada nije bilo ponavljanja, nego je u junu imao slabe ocene, tako da je nekako završio to usmereno obrazovanje, a kada je otišao u neki grad u Americi, on je imao sve odlične ocene, odnosno imao je odličan uspeh. To mi je bilo neko merilo i povod da tada zaključim kakav je renome imalo naše obrazovanje u tom vremenu, a kakav renome i ugled ima danas. To je stvarno degradacija školstva. To govore i naši učenici, od osnovne, srednje škole, pa i fakultetski obrazovni ljudi, odnosno na visoko školskim ustanovama, magistri i doktori, koji pokazuju svoje uspehe na takmičenjima, na svojim patentima, na svom znanju i umenju. Mogu slobodno da kažem da zadnjih tri-četiri godine taj procenat sigurno pada, a to je nešto što mi treba zajedno, pedagozi, psiholozi i sociolozi da se uključe, da bi dogradili naše zakone o predškolskom, osnovnom, srednjem i visokom obrazovanju i tako prilagodili našim uslovima, uslovima našeg podneblja, našoj inteligenciji. Što se tiče Predloga zakona o dopuni Zakona o visokom obrazovanju, moram da kažem da smo mi tada imali gotovo na svaki član amandmane, koji su bili sistematski povezani da poboljšaju, koliko smo mogli tada 1995. godine, ovaj zakon. Nažalost, većina nije to prihvatila. Sećam se, tada je i SPS podržavao tu manjinsku vladu, ako ne grešim, ali nije podržala naše amandmane. Danas smo došli na neko poboljšanje koje se vidi u ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Moram reći, kao prirodnjak, da u ovom predlogu dopune zakona ima mnogo manjkavosti, ne samo jezičkih nego i pravnih nedorečenosti, pa će malo ko shvatiti šta se želi članom 2. postići, gde on treba da se dogradi, ugradi i da li je ovo aneks ovog zakona ili nešto što traje u određenom periodu. Prvo, pošto sama izmena i dopuna nije išla redom kako su članovi pobrojani u ovom zakonskom projektu, osvrnuću se na član 2. i prva reč kaže: "izuzetno od odredbe člana 84. stava 4. i člana 88. stavova 1. do 4. Zakona". Reč "izuzetno" se može smatrati dvojako. Mislim da ovo pravno nije dobro i jezički, da je ovo dvosmisleno i verujem da oni koji pišu ovaj predlog zakona u Ministarstvu prosvete treba da pogledaju ove stvari. Ovde imamo u članu 2. promene, gde se uglavnom predviđa da studenti koji su upisani na osnovne studije na visokoškolskoj ustanovi posle stupanja na snagu zakona, a zaključno sa upisom u prvu godinu osnovnih studija školske 2009/2010. godine, mogu zadržati status studenata koji se finansiraju iz budžeta, odnosno mogu nastaviti studije u statusu studenata koji se finansiraju iz budžeta. Znači, ovim se želelo produžiti i poboljšati status studenata, što govori da ovaj zakon nije bio primenljiv. Normalno, ovde se predviđaju SPB bodovi. Mislim da je Nacionalni savet za visoko obrazovanje bio zadužen ne samo da promeni Predlog zakona gde se predviđa da ovi SPB bodovi budu 60, oni su morali taj izveštaj dati Odboru za prosvetu, odnosno bar jednom u godini dana, kako tamo piše, izvestiti Narodnu skupštinu, jer prvi put stvarno čitam i čujem da je do sada taj broj bodova bio 42. Normalno, u školskoj godini se povećava na 48, 54 u 2009/2010. Ako ministar kaže da je do sada istraživanjem pokazano da je ovaj procenat bio oko 22 do 30% ovih bodova, mislim da je opet ovo jedan namet koji verovatno studenti neće lako ispuniti, što znači da će ponovo doći na udar ovog zakona o izmenama i dopunama. Ovde imaju i nekakve nedorečenosti u ovom zakonu. Misli se na član 84, znači član 88. stav 1. Ovde se izuzima iz člana 84. Znači član 88, ali se kaže da studenti koji se finansiraju iz budžeta, koji u toku školske godine, u okviru upisa na studijske programe, a po položenom ispitu, steknu 60 SPB bodova, imaju pravo da se u narednoj školskoj godini finansiraju iz budžeta. Tako redom, svi ovi stavovi su kontradiktorni ovom predlogu, jer ovaj član 2. je trebalo dograditi u ovom članu 88, ili mu naći mesto kao aneks ili dopunu, kao što sam rekao pre. To je ono što je generalno meni nejasno. Možda vi na svoj način možete to da odredite. Član 123. stav 1. kaže: "... za dve godine po isteku redovnog trajanja studija" zamenjuju se rečima: "najkasnije do kraja školske 2011/2012. godine". Gospodo, ako shvatimo da se član 123. menja ovom dopunom, gospodine ministre, da vam pročitam član 124. koji, tu je kolizija, i dalje važi: "studenti koji se upisuju na visoko školskoj ustanovi posle stupanja na snagu ovog zakona i studenti iz člana 123. stav 5. ovog zakona, imaju pravo da studiraju po uslovima i pravima studija propisanim od stupanja na snagu ovog zakona, a koji se odnosi na status studenata u pogledu finansiranja od isteka dve školske godine od dana stupanja na snagu ovog zakona". Znači, ovde je trebalo izvršiti dopunu člana 124. Dalje, što bih još želeo da kažem, na kraju, što se tiče akreditacije visokoškolskih ustanova i programa studijskih, mislim da se u tome kasni, a koliko se sećam, u zakonu je bilo to do jula 2008. godine. Možda ovde nisam u pravu ali se kasni. Međutim, u postupku utvrđivanja akreditacije, kao i ovaj zakon što nije dorečen, mnogo me interesuje da li, a to je ujedno i pitanje gospodinu ministru, da li mnoge visokoškolske ustanove koje nisu podnele do danas zahtev za akreditaciju, šta će se desiti sa tim visokoškolskim ustanovama, a posebno privatnim fakultetima, koji ne ispunjavaju uslove rada po ovom zakonu. Vi znate da treba da imaju najmanje 60% redovnih profesora, u stalnom radnom odnosu, izvinjavam se, kod fakulteta u unutrašnjosti bilo je manje predviđeno. Želeo sam toliko da kažem. Mislim da bi ove primedbe trebalo uvažiti. Trebalo bi ovde dograditi ovaj predlog za izmenu i dopunu ovog zakona da bude jezički i pravno ispravan. Mi, srpski radikali, imaćemo amandman o kome ćemo kasnije diskutovati. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku reč ima gospodin Dušan Marić. Samo bih iskoristila ovo vreme dok gospodin Marić dolazi, da vas obavestim da je očigledno da ćemo u 18,00 časova biti na ovoj tački dnevnog reda i da ćemo danas raditi do završetka ove tačke. Sa radom ćemo nastaviti sutra u 10,00 časova po dnevnom redu. Mislim da je poželjno moje objašnjenje, ali da vam je sasvim jasno, radi se o izuzetno značajno dnevnom redu koji treba da završimo, kako bismo dali mogućnost Skupštini da radi u svim segmentima, uključujući sva njena tela i odbore. Izvolite, gospodine Mariću. Znači nastavljamo rad sutra u 10,00.
Dame i gospodo, gospodine ministre, koristim priliku da su predstavnici Vlade prisutni na ovoj sednici da postavim pitanje Vladi: šta Vlada Srbije misli da preduzme po pitanju zaustavljanja elementarne nepogode koja već pet godina traje u Velikoj Plani? Već pet godina 50.000 stanovnika Velike Plane, a među njima 8.000 dece, umesto vode za piće iz vodovoda pije tehničku vodu, koja je zbog velike koncentracije nitrata, izuzetno štetna, ne samo po zdravlje nego nije dozvoljeno po medicinskim parametrima da ta ista voda bude korićena za pranje sudova, za kupanje i kuvanje. Znači, 20.000 stanovnika grada Velika Plana već pet godina vodom snabdeva jedna cisterna stara 35 godina kapaciteta 5.000 litara. Ponavljam, grad od 20.000 stanovnika vodom za piće snabdeva jedna cisterna kapaciteta 5.000 litara. To je 250 mililitara vode za piće po glavi stanovnika. Građani Velike Plane imaju tri mogućnosti. Jedna je da svakog dana odvoje dva-tri sata vremena da dežuraju u gradu i čekaju nailazak cisterne, druga mogućnost je da kupuju flaširanu vodu za piće. Ako uzmemo da jedna porodica dnevno potroši oko 10 litara vode za piće, to je dnevno 150 dinara, a mesečno 4.500 dinara. Taj luksuz da mesečno za vodu izdvoji 4.500 dinara u Velikoj Plani sebi može da priušti jedan ili dva posto stanovništva. U Velikoj Plani većina ljudi ne radi. Oni koji rade, rade uglavnom za mjesečnu nadoknadu...
Gospodine Mariću, udaljili ste se od teme, ali privedite kraju, molim vas. Neću vas prekidati, završite.
Znači, oni koji rade, rade uglavnom za nadoknadu za osam do 12.000 dinara. Treća mogućnost koju koristi najveći broj građana Velike Plane jeste da pije vodu iz vodovoda i tako na direktan način ugrožava svoje zdravlje. Postoji samo jedno rešenje ovog problema i zato sam se javio za reč, a to je izgradnja vodovoda za prečišćavanje vode u Velikoj Plani. Prema procenama, ta fabrika treba da košta negde oko pet-šest miliona evra. Možda je to za nekoga veliki novac, međutim stvarno da pet miliona evra za zdravlje 50.000 ljudi nije veliki novac i da Vlada treba da odvoji ta sredstva. Poređenja radi, prije mesec dana pojavio se problem snabdevanje vodom nekoliko opština u zapadnom delu Republike. U roku od dva dana Vlada Republike Srbije odvojila je 75 miliona evra za rešavanje tog problema. Kao što sam rekao, Velika Plana čeka pet godina da Vlada Srbije izdvoji pet miliona evra za rešavanje ovog problema. Molimpredstavnika Vlade da prenese gospodinu premijeru ovo što sam rekao i da Vlada zaista preduzme neke mere kako bi se ovaj problem što prije riješio. Hvala.
Predstavnik poslaničke grupe G17 plus Miloljub Albijanić, a zatim gospodin Mileta Poskurica, SNS poslanička grupa i profesor Šami posle njega.
Gospođo predsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega da kažem da će poslanička grupa G17 plus podržati predložene izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Ono što želim da kažem, to je da je danas znanje u svetu najvažniji resurs. Ono što su nekada u ekonomiji bili osnovni postulati – rad, zemlja i kapital – danas je preovlađujuće znanje. Čak i ekonomija prerasta u ekonomiju znanja, naše čitavo društvo postaje društvo znanja. Bilo bi dobro kada bi svi zajedno uspeli da stvaramo i kulturu naklonjenu znanju i podižemo ugled naših profesora i obrazovnog sistema uopšte i da tome posvetimo jednu dužnu pažnju. Pre svega sam se zato javio za reč. Takođe, hoću da kažem da su prva i druga informaciona revolucija, dakle, prva štamparska mašina, a i prvi računari, zauvek promenili poslovanje, život i rad ljudi u svetu. Ovaj zakon o visokom obrazovanju koji imamo pred sobom ide, pre svega, u susret našim studentima. Tako treba i da posmatramo stvar. Dakle, mi smo 2005. godine usvojili zakon, a kada je stupio na snagu i dobio svoju praktičnu primenu, uočilo se da bi prebrzi ulazak u samu realizaciju zakona doneo štete studentskoj populaciji. Mi idemo u susret studentima, tako što prilagođavamo brzinu primene zakona njima i njihovom studiranju. Ovaj broj bodova svake godine, stepenasto povećanje broja bodova za svaku godinu znači da ćemo imati jedan miran prelaz u režimu studiranja po novom zakonu i Bolonjskom procesu. Kada sam već pomenuo Bolonjski proces moram da kažem da je Srbija do sada dva puta ocenjivana o napretku u primeni Bolonjskog procesa i prošle godine 2007. u Londonu dobili smo izuzetno visoku ocenu, dakle četvorku u tome, što će reći da je prvi taj entuzijazam primene zakona i akreditacija, i prilagođavanje samih fakulteta imao je jedan zamajac, jednu pokretačku snagu. Međutim, nas očekuje mnogo posla da zaista studiranje i sami fakulteti dobiju taj zavidni kvalitet. Ono što je važno, da studenti i profesori imaju kretanje, mobilnost svuda u svetu, jer ako hoćemo da pričamo ozbiljno o naučno-istraživačkom radu, razmena studenata i profesora, kretanje naših ljudi na najboljim univerzitetima sveta doprineće dolasku novih znanja i unapređenju samog studiranja i kod nas. Dakle, danas kad govorimo o pismenosti uopšte svakako moramo reći da svaki čovek koji je završio fakultet podrazumeva se da ima znanje jednog stranog jezika najmanje, a podrazumeva se i njegova računarska pismenost. To su neki okviri u kojima moramo delovati, kao što se podrazumeva da zanimanje i ono što je završio omogućava da stupi normalno na posao kada završi fakultet. Da bi sve to postigli moramo kao društvo da se dogovorimo da imamo veće izdvajanje za obrazovanje, istraživanje i nauku. Dakle, onaj početan korak je neophodan dogovor svih činilaca, dogovor svih činilaca u ministarstvima i u samoj Vladi, a i među nama da se oseti ta kritična reč među ljudima, da ljudi kažu - to jeste resurs za budućnost i mi tako možemo postići održiv razvoj države na duži rok. Imamo iskustva u svetu koja govore o tome da se zaista ulaganjem u obrazovanje može promeniti jedno društvo i država. Primer je irski model. U Irskoj su ljudi 30 godina ulagali u obrazovanje i nauku i za 30 godina od jedne nerazvijene zemlje sveta stigli su na 11. mesto među najkonkurentnijim državama sveta. Ali, imali su jedan dogovor u državi, dogovor o tome da treba privlačiti strane direktne investicije, dogovor o tome da treba prilagoditi poresku politiku naklonjenu poslovanju, ali i dogovor o tome da treba ulagati u obrazovanje, nauku i istraživanje, da treba imati obaveznu i besplatnu srednju školu, ali da treba imati dostupno svima visoko obrazovanje. Tako se dogovorili, ali su rekli još nekoliko stvari - moramo biti istrajni, čvrsti i strpljivi, a rekli su da i ulaganje u obrazovanje i nauku nadilazi mandat jedne Vlade, jedne političke elite na vlasti. Dakle, dogovor unutar države omogućava razvoj na dugi rok, jer investicija u znanje i obrazovanje ima zapravo onaj dugoročni efekat. Proći će i privatizacija u Srbiji, osećaće se efekti još nekoliko godina, ali mi za dugi razvoj i napredak države moramo zaista da se opredelimo da strateški ulažemo u znanje i obrazovanje da bi mogli da imamo normalan razvoj, da budemo jedna država koja je sama stvorila sistem sposoban za svoj rast i razvoj. To je ono što sam želeo da kažem. Istovremeno da ponovim još jednom da će poslanička grupa G17 plus podržati izmene Zakona o visokom obrazovanju. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Gospodo, ovaj pokušaj koji Vlada čini korekcijom zakona koji je donela zaista neka druga Vlada je ispravan i to je možda najmanje što možemo da uradimo, ako imamo pred sobom na uvid činjenicu da su ovo potpisali i podržali - studentske organizacije, Nacionalni savet za visoko obrazovanje, shvatilo je i Ministarstvo da je tako potrebno, a najviše će to shvatiti i osetiti roditelji dece koja se školuju. Kada je donošen zakon mi smo govorili o tome da je potrebno makar virtuelno simulirati uslove po kojima će po Bolonjskoj deklaraciji doneti zakoni ukazati kako i na koji način će se faktički odvijati nastavni procesi. Procesi akreditacije visokoškolskih ustanova, koji su zaista, makar kako je koncipirano, trebalo da u celosti obuhvate problematiku koja se tiče visokoškolskog obrazovanja, nisu se pokazali efikasnim. Naime, dobijene licence nisu zagarantovale mnogim fakultetima da će to što rade biti u korist studenata, da je primena Bolonjske deklaracije olakšanje studentima. Više puta smo sa ove govornice govorili da ne postoji smetnja kadrovskoj mobilnosti, niti je postojala pre donošenja ovog zakona. Mi sada imamo problem sa akademskom mobilnošću i studenata i profesora unutar, regulisano nekim drugačijim događaja i drugim okolnostima. Vi imate činjenicu da na jednom istom fakultetu, jer ne postoje i ne funkcionišu dovoljno dobro zajednice fakulteta srodnih ili identičnih, pa se prema tome u jednoj istoj godini ne uče isti nastavni predmeti, iako imate formu da 60 bodova Bolonjskih bi svako zadovoljio. To znači da bi neko morao, ukoliko želi da promeni u drugoj godini studija, po zakonu, fakultet na kome će učiti, da fakultet promeni ili diferencijalne ispite položi, ili pod uslovom da je to bio izborni predmet, ondanaravno u tom slučaju dva izborna predmeta, ako oba fakulteta imaju isti izborni predmet, tu bi stvar bila nešto drugačija. Jedan od razloga zašto ovo nije dobro je to što se zaista nije poštovao onaj osnovni uslov koji je tražila deklaracija, a to je olakšanje uslova studiranja i opterećenje studenta nastavnim programom. Nijedan fakultet, raspitivao sam se kod mnogih, nije značajnije skratio obim studija, dužinu studija, sadržaj nastavnih predmeta, svoje nastavne programe drugačije prilagodio. Možda negde postoje mogućnosti da se to uradi u društvenim predmetima, u društvenoistorijskim naukama, ali u prirodnim naukama teško da je moguće da vi značajnije skratite obim gradiva koje se nekom studentu predočava da mora da ga savlada. Šta su skratili prelazeći na semestralne studije ili dvosemestralne u maksimalnom iznosu, sabijeno je i kondenzovano vreme u kome student prima informacije. Zaista nije čudo da neko na medicinskom fakultetu ne može da uspešno savlada predmet interna medicina, to tek stiže ove godine da se radi po Bolonji, jer će on zaista ostati defektan u obrazovanju. To je klinički predmet, kao i hirurgija, kod kojeg mora da se provede vreme da bi student stigao da vidi svaki slučaj iz kliničke prakse. Ne vredi lekaru ako iz kliničke prakse ne može da se susretne sa određenim bolestima, i retkim bolestima, čak i time što će se produžiti vreme njihovog boravka na fakultetu, ako tih meseci i tih dana nema određenog kliničkog slučaja, student ga nikada videti neće. Ranije su se ti predmeti učili dve, dve i po ili tri godine, pa su studenti mogli, zahvaljujući tome, da imaju veći broj šansi da se suoče sa određenim problemom. Sada će to svesti na testiranje i na druge načine provere znanja, od kojih je kada je zakon donošen ministar Vuksanović izlazio i govorio - da je dovoljno da student bude prisutan na predavanjima i vežbama, dobiće 70 poena, a do sto i osnova da prođe trebalo je samo malo, i ako to reši na usmenom kako tako, onda on može da prođe. Dakle, velika euforija oko toga šta donosi Bolonja polako vidite da pada i da smo prinuđeni da izađemo u susret da pravimo korekcije za stvari koje su kršenje direktno Bolonjskog procesa. Mi zaista nećemo moći da se pohvalimo. Ne znam kako su pale te visoke ocene i ko je to nas ocenjivao, i ko to treba da nas ocenjuje, ako mi sami padamo na ispitu i studenti nam se žale da nije dobro, roditelji to osećaju. Vlada ima kriterijume za koje ne možemo tačno znati kako procenjuje odnos onima koliko će ko imati školarine, bez šanse da se upliće u visinu školarine jer je dala autonomiju fakultetu, a oni maksimalno koriste autonomiju da do neba podignu školarine. Odnos studenata u okviru raspona koji može da primi fakultet prema licenci koju je dobio neko izgleda određuje arbitražno. Zašto će negde 50% dobiti da ide na budžet, a 50% neće? Pola boda će možda rešiti nečiju sudbinu, da plati tri, tri i po hiljade evra studije. Koliko ćemo dece tu izgubiti? Koliko je u startu loših pretpostavki za sprovođenje ovako koncipiranog zakona, sa onim što se htelo, a htelo se kako je tu Turajlićka, kako su pisali Vodinelić i ostala grupa za implementaciju, zajedno sa Gašom Kneževićem, i nisu uspeli to da sprovedu nego je došao Vuksanović i sproveo, dakle kako su bili zamislili. Mnogo nam dugo deca studiraju. Moramo učiniti nešto da i kad završe četiri godine, da budu bečelor, da dobiju nekakvo znanje. Neka imaju nešto, jer prosek studija je osam ili devet godina. Ako ovo ne bismo uradili, ako ovo ne uradimo, opet ćemo dobiti duže studiranje. Šta smo sada uradili? Moramo da smanjimo broj kredita, broj bodova koji studenti... Naravno, amandman koji je došao je spasonosan u pogledu činjenice da će ovim biti obuhvaćeni i oni studenti koji inicijalno pri upisu nisu bili budžetski, nego će se, saglasno članu 84, kada se budu rangirali, u narednoj godini studija i oni moći, ako sam razumeo ministra, da konkurišu, pa da i proporcionalno smanjenju bodova koje nose i oni mogu da uđu eventualno u budžet. Jako je bitno za neke fakultete gde deca zaista mnogo rade. Vršno opterećenje studenta je nekada 16 do 18 sati dnevno. To nije bilo nikada. To je zakonski bilo limitirano. Takav nastavni plan i program nisu mogli nikada da prođu. Sada prolazi sve. Fakulteti nose akreditaciju ako jednog dana u ponedeljak imate nastavu od 8 do 22 časa, sa pauzom od 2 sata svega. To nije u redu, tako da će studenti verovatno se javiti sa novim zahtevima. Ovo je samo početak. Tiče se džepa, tiče se koštanja, tiče se toga koliko ta deca i njihovi roditelji mogu da podnesu. Pazite, ako prepolovite na nekom fakultetu od 300 na 150 i 151. plaća. Pitanje je ako zaista nedostaje ovoj državi arbitražna procena ili relevantna procena, šta joj je potrebno, koliko kog kadra, koliko kog profesora, lekara, arhitekata, geodetskih inženjera, pa da se država tako ravna i omogući nekoj distribuciji fakulteta koji to rade sredstva za nužni broj, onda bi to moglo i da se shvati. Ako nekome pustite potpuno na volju da odluči i o visini školarina jer država sama preseče na pola što će dati, mi smo u ozbiljnom problemu za naredne generacije. Sada moramo, očigledno i red je i treba država to da učini, da omogući deci da se školuju. Teško je preći iz okolnosti u kojima se moglo sa jednim ili dva preneta ispita ići u narednu godinu. Šta se sada radi? Ko ne ostvari dovoljan broj bodova, mora da plati svaki kredit, svaki bod koji mu nedostaje, hiljadu, hiljadu i po dinara. Da ide godinu celu da provede, bez mogućnosti da upiše slušanje drugih ispita. Čekamo samo dan u kome će se reći, evo, taj i taj fakultet zahvaljujući svom statutu, svojoj autonomiji, odlučio je da će moći i da upiše, ali bogami, debelo da plati da sluša neki semestralni predmet, pa da ga recimo sluša u zimskom, a polaže u letnjem semestru. Nije daleko, to će se desiti. Kako ćete to sprečiti? Na koji način? Opet izmenom zakona. Dakle, hoću da kažem da zaista postoji logika i potreba da se ovaj zakon temeljnije sagleda. To smo nekoliko puta, govoreći o tome i sa ove govornice, i pozivali Vladu da to uradi, kako koju vladu. Nešto tu ne funkcioniše. Činjenica je da mnoge zapadno-evropske zemlje polako beže od Bolonje ili je bar ne primenjuju, ali ako se setite, ima tu poslanika starog saziva, sama deklaracija ko i svaka deklaracija, četiri-pet rečenica, deset, u kojoj se kaže - zadržite procese vašeg obrazovnog sistema, sa vašim najboljim iskustvima, namerom, prateći vašu vlastitu tradiciju i stvorite uslove za tranziciju, protok informacija, uslove da se može uspostaviti akademska mobilnost studenata i profesora. Kada nije bilo? Pa, i u moje vreme se moglo otići u bilo koju evropsku zemlju ili zapadnu zemlju ako si, recimo, znao jezik i ako si bio podoban član Saveza komunista, dobar student, mogao si da ideš gde god hoćeš. Profesori uvek. Oni koji su pisali ovakav zakon, pa oni su svoja znanja, svoje akademske titule, profesuru, stekli po nekom starom zakonu. Hajde sad da ne lamentiramo na zakonu za koji tačno ne znamo šta mu je falilo, sem potrebe da mora da bude promenjen, jer je to nekakav korak u susret evropskim tekovinama. Hajde da vidimo da ovakav kakav je promenimo, da nešto uradimo i neka se zove da ima nekakav bolonjski kostur, ali da zaista bude takav od koga ćemo svi imati koristi. Hajde da ne idemo korak unazad, pa da sve to vraćamo satnicu. Po ovom ranijem, da se drugačije birao dekan, da se drugačije birao redovni profesor, šta je smetalo? Bilo je 13 ispita, tri možeš da preneseš, deset moraš da položiš i kraj priče. Svi su znali i na to se bili navikli, jer nije se sadržaj promenio. Ako jeste, na mnogim fakultetima uvođeni su novi predmeti. Uvođeni su predmeti tako što su neki profesori, revolucionari DOS-a, po svom nahođenju sa Interneta, skidajući sa drugih fakulteta, skinuli mnoge predmete, pa ubacili u svoje fakultete. Na Medicinskom fakultetu dva-tri predmeta koja se preklapaju jedan s drugim, veština komunikacije. Imate anamnezu? Šta sad to veština komunikacije? To mi nije nikako jasno. Medicina se zasniva na dokazima. Besmisleno. Svaka dijagnostika ima dokaznu proceduru, ali to je predmet, to su novi. Umesto 36, imate 43 predmeta. To nije olakšanje studentima. Ako tako krenu studenti da se istinski bore za svoje interese, biće pred Vladom, pred Ministarstvom zapravo, zahteva se mnogo toga promeni. Kako će se to posle zvati? Da li će ostati to nešto "b" od Bolonje, mi to ne znamo, ali uvek ćemo podržati zahteve studenata da im se olakša način studiranja, kad već programi nisu im prilagođeni i smanjeni. Teško je i smanjiti programe. Njihova zvanja progredijentno rastu od gimnazije pa nadalje. Mnogo više uči gimnazijalac sada nego pre 10 godina. Ali su i saznanja u nauci veoma brzo otišla naviše i studenti moraju više da urade. Ne očekujemo mi da obim studija možete smanjiti nastavni program i sadržaj, nego prethodne škole treba da im pruže više, da dostignu viši ishodišni nivo za prvu godinu studija. Sve ako je tako, imamo veoma talentovanu decu koja uredno pobeđuju svuda, a generalna prolaznost 20 do 30% po prvim rezultatima Bolonje. Dobro je da je to ministar saopštio i dobro je da sa pravim podacima izlazi pred javnost, da znamo koliko je sistem efikasan. U tom slučaju i na takav način mi ćemo podržati svaku reviziju zakona koja će činiti bolje deci i njihovim roditeljima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju kojeg je predložila Vlada. Imam utisak, rekao sam i malopre na Odboru, da je zapravo Vlada u neku ruku formalni predlagač ovog zakona, ovaj zakon su u suštini mnogo pre Vlade predložili prvo studenti, a zatim je to prihvatio Beogradski univerzitet, a kasnije i Konferencija svih univerziteta. Ove izmene i dopune Zakona, a i Zakon koji se menja, star nešto više od dve godine, zapravo su posledica prihvatanja Bolonjske deklaracije pre nešto više od pet godina. Naravno, meni ovo sad deluje kao jedno nužno gašenje požara. Moj lični stav je, nemam naravno ništa protiv Bolonjske deklaracije kao takve, ali je poslednji trenutakdasenaučimo,iovo je u tom smislu vrlo poučna situacija, da stvari koje dolaze iz Evrope ne mogu se samo kao mantra prihvatati apriori, nego se mora prethodno videti gde smo mi tu. Daću vam jednostavan primer. U Francuskoj vozovi idu 250 km na sat. Da li je to dobro? Naravno da je dobro. Ali, da li možemo doneti zakon kojim će naši vozovi ići 250 km na sat? Možemo, ali vozovi i dalje neće ići 250 km na sat jer ne mogu, nemamo uslove za to. Hoću da kažem da, po mom dubokom uverenju, mi smo prilično grlom u jagode ušli u primenu Bolonjske deklaracije, iako smo morali biti svesni činjenice da je prosveta, pa dakle i visoko školstvo, decenijama upropaštavana, da nam sad stižu generacije koje su decenijama išle i imale časove pola sata u školama, da mnogo štošta treba promeniti i u materijalnoj i u stručnoj poziciji obrazovnih institucija, pa onda možemo da se takmičimo sa Evropom. Pri tome, znate, jedan ozbiljan broj evropskih zemalja, među njima i neke članice Evropske unije, imaju ozbiljne rezerve u odnosu na Bolonjsku deklaraciju. Mislim da i mi, bez obzira što je ona generalno uzevši pozitivna, moramo da vidimo gde smo mi tu. Moramo mnogo toga da odradimo da bi ovako nešto mogli da primenimo u našem obrazovanju. Ako postoji nešto što je strašno inertno, to je upravo obrazovanje. Dobar potez danas u obrazovanju doneće neki boljitak za 10 godina. Isto tako, loš potez u obrazovanju takođe donosi, da kažem, gubitak često puta za deset godina. Mi smo tek polovinom 80-ih godina počeli da plaćamo cehove Šuvarica iz polovine 70-ih. Jednom totalitarnom režimu, u kojem smo živeli posle Drugog svetskog rata, trebalo je preko 25 godina da upropasti inače sjajan obrazovan sistem, o tome se danas malo priča, koji je Kraljevina Jugoslavija pre Drugog svetskog rata imala. Mogu vam reći da su mi slučajno došli matematički zadaci, pošto sam matematičar po profesiji, koji su bili na velikoj maturi u užičkoj gimnaziji 1938. godine. Uveravam vas da danas te zadatke ne bi smeli da date na maturi jer ih deca ne bi rešila. Drugim rečima, ne mislim da je obrazovanje i uopšte prosveta nešto oko čega političke stranke treba preterano da lome ruke. Nama je valjda svima u interesu da napravimo takvo obrazovanje da uložimo veliki napor, trud, novac, šta god hoćete, da bi nekoj našoj deci, unucima, praunucima, potomstvu obezbedili ono što je najvažnije što možemo da im obezbedimo, a to je obrazovanje. Ali, mene ta priča, u ovom slučaju o Bolonjskoj deklaraciji, ali i neke druge priče malo podsećaju na one skojevske akcije posle Drugog svetskog rata, neke horuk sisteme, pa ćemo svi da se kunemo, da li se to sad zove Bolonjska deklaracija ili se zove nešto drugo, svi ćemo da se kunemo i ne daj bože da neko bude protiv nečega, odmah ćemo ga na stub srama. Zapravo treba jako dobro promisliti za svaki potez, posebno u domenu obrazovanja, koji vučemo, da ne dolazimo ovako u situaciju da gasimo požar, tih požara ima još, koliko god hoćete. Propisani su, samo navodim primer, šta se dešava, slučajno sam to čuo pre neki dan na fakultetu, uslovi koje visokoškolske ustanove mogu da organizuju doktorske studije. Šta se dešava, postoji prelazni rok, ne samo za fudbalere, postoji i za profesore. Kupuju se profesori na mesec dana, samo da se dobije ćaga da se mogu organizovati doktorske studije. To se dešava, to svi znaju, to treba da znamo i mi. Takvih primera ima mnogo i znate, ako hoćemo nešto stvarno pametno da radimo i da ne dolazimo više u situaciju da moramo da raspravljamo da li je to sad 60, 40, 42 ili ne znam koliko bodova, nego da stvarno uložimo svu našu energiju, pamet, pare, šta god hoćete u obrazovanje naše dece, onda moramo malo drugačije u svemu tome da se ponašamo. Eto toliko, hvala.
Reč ima narodni poslanik Mile Ilić, posle njega narodni poslanik Nenad Prokić i time smo se vratili na raspravu prema prijavama za reč u načelnom pretresu, nakon izlaganja ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, imam utisak da naše društvo nije dovoljno spremno ušlo u procese sprovođenja Bolonjske deklaracije, da prethodno nisu stvoreni dobri društveni preduslovi za njeno uspešno sprovođenje i da ima puno problema u ostvarivanju i realizaciji Zakona o visokom obrazovanju. S druge strane, čini mi se da ni studenti, ni dobar broj nastavnika, ni jedan broj rukovodstava na fakultetima nije na pravi način razumeo intencije Bolonjske deklaracije i Zakona o visokom obrazovanju i da je zbog toga došlo do mnogo teškoća u praktičnoj primeni Zakona o visokom obrazovanju. Takođe imam utisak da mnoga rešenja u Zakonom o visokom obrazovanju nisu na odgovarajući način definisana, tako da u primeni ovog zakona ima puno problema sa posledicama koje nisu dobre. Zato je dobro što je Ministarstvo prosvete iniciralo ovu promenu zakona, pre svega zbog studenata, ali i zbog njihovih porodica, jer bi u suprotnom imali dosta negativnih posledica po materijalni i socijalni položaj studentskih porodica, ali isto tako i po status samih studenata. No, očigledno Zakon o visokom obrazovanju zahteva bitnije promene od ovih koje su predložene, pa ih treba uskladiti sa Ustavom Srbije, kako je to nagovestio ministar prosvete. Neću večeras govoriti o neadekvatnom položaju univerzitetskih radnika, neću govoriti o neadekvatnom studentskom standardu, neću govoriti o možda strogom režimu studija, neću govoriti o problemima u procesu akreditacije, dakle, o svemu se tome može govoriti, ali sam uveren da će sadašnje Ministarstvo prosvete na svim ovim sektorima ostvariti bolje rezultate nego sva prethodna ministarstva. Studenti Niškog univerziteta, čiji sam inače profesor, i organi Niškog univerziteta su imali i radikalniji pristup od ovoga što je predloženo u promeni zakona, ali u svakom slučaju i predložena zakonska rešenja su za nas prihvatljiva. Imajući sve to u vidu, imajući ovo vreme i današnju raspravu, hteo bih na kraju da kažem da je poslanička grupa SPS-JS podržala ovaj zakon, da će ona glasati za izmene ovog zakona, uz uverenje da ovakva prelazna rešenja treba da budu izuzetak i da možda u koncipiranju novog zakona o visokom obrazovanju treba voditi računa o njegovoj sprovodljivosti u praksi.
Reč ima narodni poslanik Nenad Prokić. Posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre Obradoviću, predstavnici Vlade, poštovane kolege, mislim da vi gospodine Obradoviću ste na najvažnijem mestu za budućnost Srbije i ne sumnjam da ćete to sigurno dobro raditi. Svako uvođenje reda u nešto što propada toliko godina je dobrodošlo i mi ćemo to sigurno podržati. Mislim da je u socijalizmu naše školstvo bilo veoma dobro, i to je pod Titom bilo zaista dobro, kao što je rekao gospodin Šami verujem da je u Kraljevini Jugoslaviji bilo takođe dobro, ali pošto predajem na dva državna fakulteta znam kako je bilo kada sam bio student i znam kako je sada kada sam profesor, i to su stanja koja su neuporediva i krajnje je vreme da naša država o najvažnijoj oblasti za svoju budućnost uradi ono što najviše može u ovom trenutku. Bolonjska deklaracija je dobra jer je to uvođenje reda. Na mom fakultetu primećujem da je najveći napor da se ona usvoji, a da sve ostane isto i to je nešto što je očigledno za sada jedan uspešan proces na beogradskim fakultetima. Mislim da ona uvodi red i kada mi budemo imali fakultete od 700-800 godina, verovatno nećemo moći da pribegavamo nikakvim novotarijama koje se uvoze iz Evrope, ali ovom prilikom još uvek tako nešto ne možemo sebi da priuštimo. Da bismo bili kompatibilni sa svetom moramo to da uvedemo. Na umetničkim fakultetima ona izgleda još slabije nego što izgleda, ali uvođenje reda je sigurno preko Bolonjske deklaracije veoma dobro. Danas ljudi u Evropi, mladi, govore tri-četiri jezika, imaju moderno obrazovanje, veoma efikasno i to je sigurno nešto što je postao standard. Naši studenti su zaista u zaostatku i ne mogu da se mere sa njima, ne govore toliko jezika, na stranu to što i ne mogu da putuju. Ono što primećujem, što je moje iskustvo, to je da je od starog zadržano ono što je bilo najlošije, to su preobimni programi. Studenti su jako opterećeni gomilom, hrpom nepotrebnih stvari, a ono što je dobro bilo od tog sistema, jedna sistematičnost, ozbiljnost, to je naravno napušteno i nadam se da ćemo se tome ubrzo vratiti, ne snižavajući kriterijume, nego izbacujući nepotrebne stvari iz onog što danas opterećuje naše školstvo. Korupcije na mojim fakultetima nema, barem do sada nije pronađena, na drugim je ima, to nije naš specijalitet, toga ima u svim državama u kojima je inače korupcija u većem procentu nego što bi to bilo normalno za jednu evropsku državu u ovom trenutku, u Hrvatskoj i ostalim zemljama, ali ona je opasnija u školstvu nego na bilo kojem drugom mestu, jer se tako virus korupcije prenosi u budućnost. Automatski ako je tolerišemo danas, taj virus naći ćemo uspavanog za 20-30 godina u glavi nekog pametnog čoveka koji će probuditi taj virus i napraviti u društvu nešto što ne bi trebalo. Nadam se da je potpuno jasno da ćemo mi podržati izmene i dopune ovog zakona u sistemu obrazovanja i dati svu potrebnu podršku naporima da se popravi stanje u njemu, a samim tim i u našem društvu.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
Gospodo narodni poslanici, Vlada je podnela Narodnoj skupštini na usvajanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Ministar prosvete je 14. septembra izjavio da očekuje da će parlament pokazati razumevanje i omogućiti da izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju budu donete na vreme, s obzirom na to da bi uslove upisa naredne godine studija trebalo regulisati tokom oktobra, pošto fakulteti tada obavljaju upis i overu semestra. Citiraću ono što je ministar rekao: "Time stvaramo uslove da se na jedan regularan, zakonit način stvore uslovi da što veći broj studenata upiše narednu godinu." Svi imamo interes da to tako bude i mislim da u tom slučaju neće biti razlike između Vlade i opozicije. Moram da podsetim da je SRS više puta ukazivala na štetnost primene važećeg Zakona o visokom obrazovanju zasnovanog na primeni Bolonjske deklaracije. Ali, Zakon je donet i sada se visoko obrazovanje sprovodi po njemu. Međutim, njegova primena donela je već u ovoj školskoj godini velike probleme studentima. Većina studenata koja se finansira iz budžeta Republike Srbije ne može da upiše narednu godinu, jer nije ostvarila potreban broj ESP bodova, što govori o neusklađenosti studijskog programa i obima studija. Predloženim izmenama i dopunama predviđeno je smanjenje sa potrebnih 60 bodova na 42 u školskoj 2007/2008. godini, a onda postepeno povećanje na 48 u školskoj 2008/2009. godini i 54 u 2009/2010. godini. Nakon toga opet će biti potrebno 60, kako danas stoji u zakonu. Ni u kom slučaju ne možemo reći da je problem kod studenata, da oni ne uče, ne ispunjavaju predispitne obaveze i ne trude se da polože ispite. Oni su žrtve lošeg sistema obrazovanja. Većina njih sada očekuje da predložene izmene i dopune Zakona budu usvojene i da se time smanji potreban broj bodova kako bi upisali narednu godinu, što je preduslov za njihovo finansiranje iz budžeta Republike Srbije, ostvarenje prava na smeštaj u studentskim domovima i stipendije. Svi znamo šta ovo znači za same studente i za njihove porodice, znamo da su školarine na visokoškolskim ustanovama previsoke i da bi mnogi pametni i dobri studenti odustali od studija kada ne bi upisali narednu godinu studija i ne bi bili finansirani iz budžeta. Kada je usvajan zakon koji je trenutno na snazi, SRS je upozoravala da je zakon zasnovan na Bolonjskoj deklaraciji loše rešenje za sistem visokog obrazovanja. Naime, šteta koja je ovoj državi naneta tokom nepoštene privatizacije, uništavanja fabrika i čitave privrede, može se jednog dana i nadoknaditi, ali šteta od primene ovog zakona je nenadoknadiva. Najveća tragedija ovog društva je to što propale generacije studenata niko neće moći da vrati. Ono što je u svoje vreme uradio Stipe Šuvar sa usmerenim srednjim obrazovanjem, sada čini Bolonjska deklaracija sa visokim obrazovanjem. Namera je da se umesto priznatih vrhunskih stručnjaka koji su izlazili sa naših univerziteta proizvedu generacije sa jako uskim obrazovanjem, kako bi se njima lakše manipulisalo. SRS se i ranije, a i sada se zalaže, za donošenje zakona o visokom obrazovanju kojim bi bile pružene jednake šanse svima koji žele da studiraju, pa oni studenti koji vide sebe kao intelektualci, savladavaju program, njihove studije bi bile finansirane iz sredstava budžeta. Oni drugi studenti koji žele da im taj status potraje duže nego što je predviđeno, imaju prava da svojim roditeljima stvaraju troškove vezane za previsoku školarinu i sve ono što prati studije. U dobrom sistemu visokog obrazovanja sigurno ne bi u ovom trenutku skoro 70.000 studenata čekalo ove izmene i dopune kako bi upisalo narednu godinu studija, bilo finansirano sredstvima budžeta i ostvarilo prava na smeštaj u studentskim domovima i pravo na stipendije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, a posle njega narodni poslanik Radica Jocić.
Poštovana potpredsednice, koleginice i kolege, jasno je da se na primeru obrazovanja najbolje može primetiti kako je u ovih osam godina tranzicija u Srbiji posrtala i kako je zaustavljena. Setimo se reforme koju je započela Vlada Zorana Đinđića i setimo se da je posle toga objektivno sve stalo. Pokušano je drastično sa ministrom koji je osporio i Darvinovu teoriju. Posle smo imali ministra koji je više bio preduzimač, a onda smo imali ministra koji se bavio Kosovom i tu smo gde smo. Jasno je da ovo nije stranačko i partijsko pitanje, a takođe je jasno da je na neki način civilizacijsko ili u krajnjem slučaju političko. Imamo ovde govore protiv Bolonjske deklaracije onih koji sebe vole da zovu evroskeptici, mi liberali smo evrorealisti, za razliku od onih koji sebe nazivaju evrofilima, ali to je naša sudbina i to je naša budućnost. Deca koja uče, oni će ovu zemlju voditi za 10 godina u globalizaciju u globalnom svetu, u globalnoj Evropi i naprosto sama činjenica da se u ovoj zemlji uči vožnja da bi se položilo, a ne da bi se znalo da se vozi i da se bude bezbedno za sebe i za druge, a da se nažalost zbog ovoga što se desilo unazad pet godina uči da bi se položila godina i da bi se završile studije, a ne da bi se naučilo, dokaz je koliko smo posrnuli. Nisu oni koji sada čekaju našu odluku krivi zbog toga, nego ovo što sam rekao, politika, svi mi ili oni koji su odlučivali. Zbog toga ćemo mi za ovaj zakon glasati, to nije sporno, jer studenti koji čekaju našu odluku nisu krivi. Nas je malo iznenadila brzina kojom je ova tačka došla na dnevni red. Nismo podneli nijedan amandman i koristim ovu priliku, gospodine ministre, da vam skrenem pažnju na jednu nelogičnost koja, zbog toga što je rasprava počela, može biti, ako je greška, ispravljena od Vlade ili od Odbora, a ako nije greška, ako je namera, onda ćete vi morati da objasnite studentima koji su oštećeni. Govorim o studentima koji se upisuju u treću godinu. Sada je minimum 42, prošle godine minimum je bio 37, što znači da u te dve godine ko je skupio 79 bodova moći će da se upiše u treću godinu. Šta je sa studentima koji su u prvoj godini imali 60 bodova, a sada naprave 41? Oni će imati 101 bod, a pašće sa budžeta. Znači, sa 79 bodova iz dve godine ostaće se na budžetu u trećoj godini, a sa 101 bod će se pasti sa budžeta. Sto jedan bod je nekakav maksimum, ali mislim da je možda bolje rešenje, baš zbog toga što neki mogu biti oštećeni, ne znamo koji je to broj, ali ako je to greška, ispravite, ako nije, vi ćete morati da objasnite tim ljudima koji u dve godine imaj 100 bodova, a padnu sa budžeta. Možda je bilo rešenje, ko u prve dve godine osvoji 79, znači kumulativno da se saberu, taj ostaje u trećoj na budžetu. Možda je to rešenje. Ovako kako piše u zakonu zaista dovodi u situaciju neke studente koji će imati više od 79, ali sada manje od 42, da padnu sa budžeta. Dobro, onda nismo dobro sabirali. U svakom slučaju, ovo je naša sugestija, a pošto je ova tačka došla nekako brže, ovu računicu je izvela vaša koleginica, član Političkog saveta LDP-a i bivši pomoćnik ministra, gospođa Turajlić, vi ćete bolje znati da li je ovo greška ili namera.
Reč ima narodna poslanica Radica Jocić, posle nje narodni poslanik Srđan Milivojević.
Molim predsedavajuću da gospodina Bajatovića zamoli da bar on uvaži gospodina ministra iz svoje partije ako je moguće i dozvoli da mu se obratimo. Dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da pozdravim gospodina ministra prosvete, jer pre nego što sam postala poslanik 20 godina provela sam u prosveti, i to od osnovne do visoke škole, i uvek ću sebe videti kao nastavnika, jer mislim da je to jedno od najlepših i najčasnijih zanimanja, i mislim da gospodin Obradović, ako je mogao da bira resor, nije mogao da izabere bolje, ali u isto vreme to je resor pun problema koje treba prevazići jer je stanje u celokupnom našem školstvu vrlo teško. Počev od problema malih seoskih škola u kojima ima sve manje đaka, preko udžbenika koje sve teže pripremamo, preko školskih zgrada koje su sve starije i koje je sve teže održavati, preko školskih ekskurzija koje je sve teže i komplikovanije organizovati, a da pri tome niko od nas ne zaboravi da za našu decu i za sve škole važi i dalje da je od kolevke pa do groba najlepše đačko doba. I studenti su jedna vrsta đaka i mi ovde treba da se potrudimo da im doba studiranja bude lepši deo života. Što se tiče Zakona o visokom obrazovanju, još kada je usvajan, SRS je oštro kritikovala i ukazivala na posledice sa kojima se upravo sada susrećemo. Ne može se, gospodo, kalemiti baš sve kako vam padne na pamet, a samo u cilju evropskih integracija. Moraju se pre toga ostvariti mnogi preduslovi da bi kalemljenje uspelo, a ako se to ne desi, onda su rezultati katastrofalni, kao i rezultati primene ove Bolonjska deklaracije, koja je tako euforično usvojena, kao da će time biti rešeni svi problemi. Poslednje vlade, od 2000. do danas, kao da su rešile da i ono što je bilo dobro u ovoj državi potpuno upropaste. Ako je nešto valjalo pre 2000. to je bio sistem školstva. On je omogućavao da naši kadrovi koji su završili visoke škole budu uvažavani i priznavani svuda u svetu. Njihova sposobnost nije dovođena u pitanje na najeminentnijim institutima koji su prednjačili u mnogim naučnim disciplinama. Sa ovim ćete se i vi, gospodine ministre, nadam se složiti. Ali, onda kada su se nove demokratske vlade prihvatile poslova u obrazovanju, onda je počeo njegov sunovrat. Ne mogu da ovde ne pomenem, iako je reč o visokom školstvu, prijemne ispite za srednje škole, koji su toliko obesmišljeni time što učenici unapred, još u februaru, dobijaju testove i rešenja, tako da oni zanemaruju sve ostalo osim datih pitanja i odgovora. Ovo sam namerno istakla jer i ovo, kao i ove predložene izmene, sve u tom kontekstu težnji sadašnjih vlasti prema EU i prema tome da i EU na ovim prostorima dobije poslušne, evropski orijentisane kadrove, a o tome koliki je nivo njihovog znanja više niko i ne brine. Brine se o tome da nivo bodova, koji se inače dobijaju izradom seminarskih radova, prepisivanjem iz literature, sa interneta itd, samim fizičkim prisustvom na predavanjima bude sve manji. U isto vreme broj visokih i viših škola, kako privatnih tako i državnih je sve veći, kao i školarine na većini tih škola. Da li mi to idemo ka tome da mogu da studiraju samo oni koji imaju da plate sve skuplje školovanje? Na kraju, htela bih da skrenem pažnju ministru da bi, pored ovih promena u Zakonu o visokom obrazovanju, trebalo da u zakon uvrsti odredbu da profesori ne mogu obarati studente na ispitima zato što nisu kupili skriptu koju su oni štampali, tako što su iz knjiga eminentnih stručnjaka, čak ne ni prepisali, nego isfotokopirali određena poglavlja. Samo jedan prost primer. Koji god profesor, na primer, da predaje botaniku, porodica ruža će morati da spada u dikotiledone biljke, a one u skrivenosemenice itd. I kakve veze ima iz koje se knjige ili skripte uči. Gospodine ministre, još mnogo izmena i dopuna treba da se usvoji da bi se jedan u startu loš zakon doveo u primenjivo stanje. Iako SRS neće glasati za ovaj predlog zakona, neka vam je bog na pomoći u teškom zadatku koji ste prihvatili.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega poštovani građani Srbije, Demokratska stranka i koalicija Za evropsku Srbiju snažno će podržati donošenje ovog zakona. Mi ćemo glasati za ovaj zakon. Ovih dana sam bio preplavljen telefonskim pozivima, a imali ste prilike da i u štampi vidite veliku zabrinutost predstavnika studentskih organizacija, koji su čak najavljivali proteste ako se ovaj zakon ne bude usvojio u Republičkom parlamentu. Evo, i građanima Srbije i onim roditeljima koji imaju decu na fakultetu, ali pre svega studentima koji predstavljaju budućnost ove zemlje poručujem - nema potrebe da protestujete, pripremajte dobro ispite, ispitni rok je u toku, DS, koalicija Za evropsku Srbiju i većina poslanika glasaće za ovaj zakon i on će biti usvojen u predviđenom roku, jer cilj nam je da velika većina studenata upiše narednu godinu studija. DS veliku pažnju posvećuje sistemu obrazovanja i reformi obrazovanja, ali i materijalnom položaju fakulteta. Ako uzmemo primer, recimo, Fakulteta političkih nauka, koji godišnje upisuje 135 studenata svake godine, ako povećamo mogućnost da studenti upišu narednu godinu, država mora voditi računa i o materijalnom položaju fakulteta, jer fakulteti se teško odriču onih prava koja smatraju da su izborili, koja su njihova neka izborena prava, a pogotovu ako se tiče materijalnog položaja, jer jedan broj fakulteta se izdašno finansira od školarina koje su takve kakve jesu. Naravno, moram napomenuti još nešto. Studirao sam davno, pre 20 godina, i bio je drugačiji sistem studiranja na fakultetu. Tada je bilo potrebno dati određeni broj ispita za uslov, a danas postoji sistem evropskog sistema prenetih bodova. Prilično se razlikuje taj sistem, međutim, mi moramo da hvatamo korak sa Evropom i moramo da proizvodimo na fakultetu, da, za sve one koji ne veruju, i da prilagođavamo naš sistem obrazovanja evropskom sistemu obrazovanja. Na kraju, moram da kažem, zvali su me predstavnici studentskog parlamenta brojnih univerzitetskih organizacija, brojnih nevladinih organizacija, brojnih organizacija koje se bave zaštitom studentskih prava i studentskih pitanja. Nekada sam učestvovao u studentskim protestima i pripadam organizaciji koja je proistekla iz studentskog protesta. Mislim da više nema potrebe da studenti protestuju, mislim da živimo u uređenom sistemu vrednosti, kada na fakultetima proizvodimo one koji će biti budućnost ove zemlje i kojima pripada budućnost ove zemlje. I ako želimo da ulažemo u budućnost, pozivam vas da glasate za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se pomene reč visoko obrazovanje prva asocijacija koja se javlja kod svih nas koji radimo u obrazovanju i kod svih građana Srbije je Bolonjska deklaracija. Šta je u stvari Bolonjska deklaracija niko živ ne zna. Svi opet prvu asocijaciju u tom smislu imaju, Bolonja je grad u Italiji i otprilike tu njihovo saznanje o toj Bolonjskoj deklaraciji se završava. Neko je nama u našem sistemu visokog obrazovanja naturio tu Bolonjsku deklaraciju, Bolonjska deklaracija je nešto in, nešto što je danas trend u svetu, tamo znanje izgleda samo pada s neba, dovoljno je pomenuti tu reč i otprilike čovek ili neko može da pomisli da je postao odmah akademski građanin. Ono kako se prezentira ta Bolonjska deklaracija jeste to da ona treba da obezbedi povećanje efikasnosti studiranja, ali kada podvučemo crtu, kada napravimo jednu analizu videćemo da u stvari ta efikasnost studiranja nije postignuta, ali se i te kako izgubilo na kvalitetu samih studija, mogu reći i na kvantumu znanja. U vreme dok sam studirao, a verujem i mnogi odavde od vas iz sale, čini mi se da je nivo stečenog znanja i kvalitet svršenih studenata bio veći, ali dobro, to je individualna procena, ostavimo to neka vreme sudi u svemu tome. Mogu da vam kažem da prestižni univerziteti u svetu izbegavaju da primenjuju Bolonjsku deklaraciju. Šta će njima to? Jednostavno, Bolonjska deklaracija je za sirotinju. Evo, znamo svi da u Americi ima ogroman broj univerziteta i mi bismo mogli napraviti neku gradaciju tih univerziteta po kvalitetu. Znamo da ima onih najprestižnijih, onih najkvalitetnijih, koji su dali ogroman broj vrhunskih naučnika i ogromni broj Nobelovaca, ali isto tako dobro znamo da u toj istoj Americi ima univerziteta koji daju skromni nivo znanja njihovim studentima. Mogu čak i da pomislim ovog trenutka da je na jednom takvom skromnom univerzitetu američkom studirao i njihov sadašnji predsednik Džordž Buš, jer on je baš poznat po tome da je čovek koji ima skromno znanje. Evo, podsetiću vas, kad sam već spomenuo njegovo ime, na jedan biser, da tako kažem, iz njegove biografije, kada je nedavno pre neku godinu u posetu SAD došao predsednik Brazila, Džordž Buš ga je pitao - pokažite mi na geografskoj karti gde se nalazi vaša zemlja? Kada je ovaj čovek to uradio, video je s kim ima posla, Džordž Buš mu je odgovorio - Boga mi, vi ste zaista jedna velika zemlja i nama relativno bliska zemlja, misli se geografski. U ozbiljnim državama, gde je ozbiljan sistem obrazovanja, vrši se ozbiljna selekcija učenika, pre svega talentovanih učenika, kako bi se takvim učenicima dalo kvalitetno znanje na kvalitetnim univerzitetima jer to su nosioci i privrednih i svakih drugih promena. Međutim, kod nas nažalost toga nema, kod nas svi idu u isti koš, svi idu danas po Bolonji, i oni najbolji, a imamo i takvih, imamo čime da se pohvalimo, a i oni koji su se jedva upisali na neke fakultete, samo zbog toga što je ostalo mesta na budžetu i da bi određeni profesori imali časove i normu. Dakle, visoko obrazovanje je u ozbiljnoj krizi. Neću dugo, jedan podatak. Danas svaki drugi student u državi Srbiji studira menadžment, a svi dobro znamo da u državi Srbiji gotovo ništa ne radi, nema proizvodnje i ako je taj menadžment opredeljenje da se nešto prodaje, neka trgovina, onda zaista ne znam šta će ti studenti raditi i kome će prodavati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, posle njega narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, s obzirom da se u obrazloženju zakona više puta pominje reforma visokog obrazovanja, smatram da bi Ministarstvo trebalo da obrati pažnju na sledeće činjenice. Pod jedan, unapređenje za nastavnike, kao i doktorske teme na privatnim fakultetima, treba da prođu kroz centralnu nezavisnu komisiju ili komisiju u okviru zajednice univerziteta. Razlog je taj što su kriterijumi na javnim i drugim univerzitetima veoma labavi. U tom smislu, s obzirom da na privatnim univerzitetima ima mnogo kadrova koji se po prvi put pojavljuju u visokoškolskim ustanovama, trebalo bi makar za visoko zvanje emeritusa postaviti donju granicu prethodnog pedagoškog iskustva. Preteranu administraciju oko praćenja rada studenata u toku semestra treba smanjiti. Ovo je naročito značajno za fakultete koji upisuju veliki broj studenata u prvoj godini studija, gde je gotovo nemoguće postaviti kvalitetno praćenje svakog studenta, a nastavnici gube puno vremena na administrativne poslove. Treba onemogućiti da svršeni studenti nekog fakulteta upisuju doktorske ili specijalističke studije na fakultetu koji nije matičan za njihovo osnovno akademsko obrazovanje. Videli ste na suđenju doktoru Vojislavu Šešelju jednog od svedoka optužbe kojeg je čak i sudsko veće odbacivalo kao eksperta. Radi se o Entoniju Oberšalu, koji je predstavljen kao doktor sociologije, iako je završio fakultet za fiziku. Iz unakrsnog ispitivanja doktora Vojislava Šešelja mogli ste da vidite da ovaj takozvani profesor Oberšal nitizna sociologiju, niti zna fiziku. Zato treba po svaku cenu izbeći ovakve rupe u obrazovanju koje se pojavljuju u zapadnim sistemima. Dakle, slepo kopiranje evropskih obrazaca, konvencija i zakona ne mora uvek da bude dobro, u najmanju ruku treba ih prilagoditi našim uslovima. Bolonjska konvencija je dobra u uslovima primene na manjim fakultetima koji upisuju mali broj studenata, koji uglavnom potiču od izuzetno bogatih porodica koje upravo i finansiraju rad ovih ustanova. U našim uslovima ona je teško održiva. Primenjena bezuslovno ide na štetu i studenata i kvaliteta visokog školstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Što se tiče gospodina, verovatno su ga obavestile sve institucije, samo verovatno još nisu i nevladine organizacije o ovom zakonu. Slušajući sve govornike koji su danas izlagali vezano za ovaj zakon, zaboravili su nešto, ono što je najvažnije, da je posle petooktobarske revolucije uništeno školstvo u Srbiji i postavljenjem ministra Gaše Kneževića. Tada je počeo jedan veliki obračun sa političkim neistomišljenicima na fakultetu, gde su profesori od struke i nauke morali da napuste fakultete zbog toga što nisu bili politički podobni. To se takođe desilo sa jednim od najvećih umova, a to je sa profesorom doktorom Vojislavom Šešeljem. On je u stvari u svojoj knjizi "Politička i intelektualna nakaza Gašo Knežević" opisao sve te događaje koji su se dešavali posle petooktobarskog puča. Ali, ono što je najvažnije jeste da ova erozija je nastavljena kako u osnovnom, srednjem, tako i u visokoškolskom obrazovanju. Nastavljena je zbog toga, dame i gospodo, što je bio cilj prevashodno da se zaboravi istorija srpstva, jer oni koji nemaju svoje prošlosti, nemaju ni svoje budućnosti. Dobro znate da su naši preci, da ih tako nazovem, majke još su pevali u kolevci svojoj deci rodoljubive pesme, jer su još tada hteli svojoj deci da usade rodoljublje i patriotizam, ono što danas krasi SRS i ono što danas u prenosima iz Haga možete čuti od najvećeg heroja današnjice prof. dr Vojislava Šešelja. Dame i gospodo, kao privrednik koji je radio 30 godina u privredi, moram vam reći da su kriminalnom privatizacijom uništeni ti naučni instituti koji su bili u tim preduzećima, u fabrikama. To je, u stvari, bila baza za stvaranje stručnjaka kojima smo se ponosili ne samo u Evropi, nego i u svetu. Vi to ne možete da znate, jer veliki broj vas prvi put je počeo da radi ovde u Skupštini. Važno je da ste politički podobni, a ne da imate znanja i struke, odakle je trebalo da dolazite. Dame i gospodo, ta kriminalna privatizacija dovela je do pada baš i same, da je tako nazovem, intelektualne produktivnosti, jer privatnici više nisu gledali na kvalitet, stručnost, već su gledali koliko i kako mogu da proizvedu falš robu koja bi se danas našla na srpskom tržištu. Ono što je bolno jeste da je taj trgovački lobi uvozio sve i svašta. Danas vidite, nažalost, Srbija jeste deponija evropskog tehnološkog sistema i mašina koje se danas izbacuju u Evropu, odnosno u EU, u kojoj ova leva strana, a koja ima uza se i te prirepke koji žele da uđu u Evropu. Dame i gospodo, mislim da današnji studenti su, u stvari, uskraćeni na dva polja. Uskraćeni su baš zbog te stručnosti, a uskraćeni su i zbog materijalnosti. Vi ih, kao, lažete i govorite da ćete ipak omogućiti svakome od njih da danas može da se školuje. Da li vi znate kako danas roditelji u Srbiji izdržavaju svoju decu na fakultetu? Ne izdržavaju ih nikako zato što preduzeća ne rade, privrede nema, a poljoprivreda je uništena, jer ste uništili jednog od najvećih heroja današnjice, to je radnika i seljaka, jer danas više nema radnika, samo je ostao seljak, koga globite i uništavate. Dame i gospodo, naročito je došlo do erozije u pravnim naukama. To možete dobro da sagledate u ovim novim događajima koji su se desili ovde u Skupštini, gde je došlo do otimanja mandata SRS, gde je jedan otpad, nus-produkt, u stvari, proglasio sebe kao političku partiju, a u stvari njih nema kao političke partije, moram reći, zato što su mandate ukrali jednoj od najvećih političkih stranaka - SRS.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, danas opet imamo jedan od tipičnih DOS-ovskih zakona na dnevnom redu, skoro ga nismo imali, pa tek da se ne zaboravi da je to jedna od bitnih odlika DOS-ovske vlasti. Naime, to je zakon koji može slobodno da se nazove reparativnim zakonom. Taj zakon ima samo tri člana. Šta on ima za zadatak? Ima za zadatak da ispravi nebulozu jednog prethodnog DOS-ovskog zakona. Ako gledamo zakonsku regulativu koja je regulisala visoko školstvo, setićemo se da je bio jedan zakon u 98. godine, koji je zamenjen za vreme DOS-ovske vlasti 2002. godine, a onda je došao i ovaj koji je trebalo da bude kruna, koji je trebalo da bude zakon nad zakonima, u avgustu 2005. godine. Šta je bila odlika tog zakona, šta je on uključio kao novinu? Uključio nas je u sistem Bolonje. S druge strane, uveo je i sistem akreditacije, koji je trebalo da zaživi na ovim prostorima, uveo je i Nacionalni savet visokog školstva, koji je trebalo da bude jedno operativno telo koje treba da reguliše mnoge probleme u složenom sistemu visokog obrazovanja. Neću govoriti o značaju visokog obrazovanja, mi to dobro znamo. Mi smo 2006. godine imali preko 229.000 studenata koji su se upisali. Bilo je 56% ženskih studenata tada i 48% je bilo na budžetu, a 52% naših studenata je te godine moralo da plaća da bi se moglo školovati. Kako izgleda finansijska strana problema, kada pogledamo primanja građana naše zemlje, ne treba da nam sada to rastumačujem, sasvim vam je jasno, i onda se vidi sa kojim se prvim problemom suočavaju mladi građani ukoliko žele da steknu visoko obrazovanje. Mi smo 2007. godine odvojili iz budžeta 10 milijardi za visoko školstvo, kolko znam, to je jedna šestina ukupnih sredstava za sva obrazovanja. To dođe oko 0,7% bruto nacionalnog dohotka. Da li je to opet dovoljno ili nije, cenićete sami. U to ne bih ulazio, jer nije to ni problem. Ovde je neko izašao i rekao kako smo mi od međunarodne zajednice bili visoko ocenjeni. Da krenemo redom. Mi smo u Berlinu 2003. godine pristali da prihvatimo Bolonju kao sistem i da ga ugradimo u naše zakonodavstvo. Na konferenciji u Bernu 2005. godine ocena je bila 2,2. Te godine nismo još bili doneli zakon, nismo ugradili ono što se od nas tražilo. Iza nas su bili samo BiH i Andora. Dve godine kasnije, u Londonu, Savet Evrope je dao ocenu oko 4, koliko se sećam. Pitam vas sada, naredne godine u aprilu, kada budete opet dobijali ocenu, koju ćete ocenu dobiti? Prognoziram 2,5 u vrh glave, a uspeću valjda da vam objasnim zbog čega mislim da će se tako nešto dogoditi. Ono što je poražavajuće za sistem i što je bitno za materiju o kojoj danas raspravljamo, mi imamo jedan neefikasan sistem. Zašto neefikasan? Zato što od svih onih koji se upišu, pod broj jedan, 45% nikada ne završi i odustane od studija. To je brojka koja je za razmišljanje i koja zahteva jasne odgovore. S druge strane, ako gledate kako studenti obnavljaju godinu, prvu godinu obnovi 26,7 studenata, drugu godinu 45,8% studenata, treću godinu 40,5 ičetvrtu 10,8% studenata. Vidite kakva je prohodnost po godinama. Zašto je to tako? Ministar je sam u uvodnom izlaganju rekao da nas na ove izmene zakona upravo tera ta niska prohodnost koja ide do 30% i koja je neprihvatljiva. Međutim, da li će se samo ovakvim kozmetičkim izmenama i snižavanjem broja poena uspevati da sistem dovede u red? Apsolutno neće i daleko bi bilo bolje da je Ministarstvo poseglo za složenijim instrumentima i aparatima kojima bi želelo da izleči očigledno obolelo visoko školstvo. Šta je glavni problem koji se sigurno nameće, ne treba ni biti neki stručnjak poseban, ne treba biti univerzitetski radnik, a mi smo čuli ovde nekoliko ljudi koji rade na univerzitetu, pa da se vidi gde su problemi. Ako vi uporedite samo broj nastavnika, oko 7.700 je njih, na ovaj broj od oko 250 hiljada studenata, vi imate da 18 studenata imaju jednog nastavnika. Da li mislite da može kvalitetno nastava da se izvede. Da navedem jedan, ovako koji će biti dosta blizak i gospodinu ministru, privatni fakultet, na kom on slučajno radi, 20 i nešto hiljada studenata i osamdesetak nastavnika. Šta mislite, kakav je to kvalitet nastave? Da li je to Evropa? Da li je to Bolonja i da li to tako može da opstane? Nije lično pitanje vama upućeno, to su vrlo tačni podaci, vi ćete kazati tačne, a ja ću dati izvor odakle sam ovo i dobio. đ Osnovni problem je očigledno da su studenti preopterećeni. Neko je već rekao ovde od prethodnika da na našim fakultetima Bolonja živi formalno i da su navodno novi programi doneti, ali sadržaji su ostali potpuno isto i obim koji se traži od studenata. Studenti ovo ne mogu da izdrže, a vi naduvavate jedan balon samo i balon mora da pukne. Šteta je samo što štetu trpe jedino studenti. Oni koji su odgovorni za to, na čelu sa Ministarstvom i sa izvršiocima, nastavnicima, oni ne trpe nikakve sankcije. Toga kod vas, u ovim vašim zakonskim rešenjima, nema, da popravi nešto u mašineriji koja nije dobro sklopljena i da onda dobijemo bolje rezultate, na radost kako studenata, tako i onih koji su im posvećeni profesionalno, nastavnika i saradnika. Da završim ovo svoje izlaganje. Apsolutno moramo biti za prihvatanje ovoga, apsolutno ne možemo dozvoliti iživljavanje na fakultetima putem programa koji su neadekvatni i ima tu još gomila drugih problema, o udžbenicima nećemo pričati, nećemo pričati kako nastavnici na predavanjima bukvalno čitaju od reči do reči udžbenik. Nećemo govoriti kako je na Farmaceutskom fakultetu prosek studiranja 9 godina i to kažemo da je jedan moderan, savremeni fakultet danas, i vi ćutite, mirite se sa tim. Postoje dve stvari koje hoću da poručim, zašto mislim da vi sledeće godine dobijate dvojku, možda dva i po ocenu. Bili ste dužni da primenite Bolonju, primenili ste. Počeli ste sa akreditacijom. Akreditaciju morate da završite do 2010. ili 2011. godine, ne znam tačno. Dali ste prvo višim školama da krenu u akreditaciju, 50% vam nije ušlo visokoškolskih ustanova u akreditaciju. Kada će? Od ovih koji su ušli u akreditaciju, skoro 50%, prema meni znanim podacima, nisu dobili akreditaciju. Kada će? Zašto nisu dobili? Kako ćete dobiti prelaznu ocenu od toga? To je prvi problem. Gori problem je još, vi ste dužni kada ste pristali u Berlinu 2003. godine da idete u Bolonju da takođe pristupite izradi nečega što se zove nacionalni okvir kvalifikacija. Gde vam je nacionalni okvir kvalifikacije? Pitam vas: šta je nacionalni okvir kvalifikacija? On sadrži ko će studirati, koliko, zbog čega, zašto, šta kaže tražite rada, šta kažu društvene potrebe. Koliko je potrebno studenata? Da ste vi to doneli, a vi ste dužni bili da prvo donesete pre svih taj dokument, onda bi mi imali zdraviju situaciju, onda naša deca ne bi bila izložena ovakvom maltretmanu kakvom su sada izložena. Ko je to trebalo da donese? Imamo nacionalno telo. Šta radi nacionalno telo? Šta radi Nacionalna konferencija fakulteta? Svađaju se i iživljavaju centri na tim konferencijama. Kada pristupite nekom takvom sastanku i kada čujete šta se tamo sve kaže, onda i Skupština nema razloga da se oseća da je nešto gora od visokoakademskih foruma na kojima treba ovakve stvari da se raspravljaju. Ništa niste uradili na nacionalnom okviru, a bili ste dužni. Zbog toga ćete dobiti dvojku, najviše dvojku i po. Ta dvojka i po će biti, trudite se zbog Bolonje, ide vam slabo. Evo, akreditaciju ste počeli, ne ide vam dobro, ali ipak se trudite i imate prelaznu ocenu. Samo toliko i poslanici SRS apsolutno će podržati usvajanje ovog zakona.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić. Po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, pretpostavljam da ste obavešteni da je Vlada Crne Gore priznala nezavisnost KiM. Mislim da mi, ako sutra nastavljamo rad, a trebalo bi, važniju tačku od te ne možemo da imamo na dnevnom redu. Situacija je veoma ozbiljna ne samo po sudbinu Kosova i Metohije, ali je veoma teško braniti priču o tome da Kosovo i Metohija ne može da dobije nezavisnost, ako država u kojoj većina građana koji pripadaju srpskom narodu, ogromna većina pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, izjavi da KiM može da dobije nezavisnost. Postavlja se pitanje naših budućih odnosa sa Crnom Gorom. Postavlja se pitanje sudbine srpskog naroda u Crnoj Gori, koji će biti apsolutno protiv toga da njegova država prizna nezavisnost KiM. Postavlja se pitanje naše ustavne obaveze da štitimo Srbe koji ne žive na teritoriji Republike Srbije, da im pomažemo da ostvare sva svoja prava i da razvijaju svoju svest i svoju volju da žive u državi koja je dostojna života za svakog građanina, pa i za pripadnike srpskog naroda. Ne pominjem Makedoniju, koja je to takođe uradila, u kojoj imate jedan deo veliki, Skopske Crne Gore, u kome žive Srbi. Molim vas da obezbedite svakako da se sutra ministar spoljnih poslova, predsednik Vlade, pojave na sednici Narodne skupštine, da nam donesu usvojeni paket mera. Podsećam vas da su već vratili ambasadore u države koje su ranije priznale nezavisnost KiM, da nas ovde izveste o tome šta su preduzeli, pa bar jednom da nas pitaju da li smo sa tim saglasni. Molim poslanike vladajuće većine da shvate koliko je situacija ozbiljna, da shvate da jučerašnja priča o pobedi na Generalnoj skupštini, a u borbi protiv te pobede Amerika uopšte nije učestvovala, čekala nas je na tom sudu, da shvate da to nije pobeda, možda Pirova pobeda, možda samo jedna dobijena bitka. Ako je Crna Gore ušla u priču o priznavanju nezavisnosti, ona zna šta će biti na Međunarodnom sudu pravde. Ona će se opravdati pred svojim građanima time što ste vi tražili da Međunarodni sud pravde bude konačni arbitar oko toga može li KiM da dobije nezavisnost ili ne. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, razumem da ponekad postoje opstrukcije koje nemaju nikakvog smisla, ali zamislite sada poslaničku grupu koja je do sada bez smisla vršila opstrukcije, kako bi mogla da vrši opstrukcije pred najvažnijom srpskom temom. Spremni smo da pomognemo da se ta sednica održi, a spremni smo i da se ne održi sednica ukoliko Narodna skupština koliko već sutra ne bude odlučivala o tome kakvi će naši odnosi biti u buduće sa Crnom Gorom, sa imovinom u Crnoj Gori, sa građanima, odnosima, povezanošću, interakcijama, kako vi to nazivate. Situacija je zaista veoma ozbiljna. Svi koji su do sada priznavali nisu mogli da kažu da su srpska država, da su bili srpska država, pa nisu. Ovog časa jedna srpska država, jedna prava srpska država ili jedna kvazinova država priznala nezavisnost KiM, direktno jedan deo srpskog življa osuđen da živi u državi koja je priznala da u matici, u Srbiji, može da postoji još jedna nova država. Među vama ima mnogo patriota. Ovo nije tema na kojoj bi ste mogli da malo potisnete svoj patriotizam. Ovo je tema na kojoj se iskazuje patriotizam, bez obzira na to ko kojoj političkoj stranci pripada.
Zahvaljujem. Prihvatam sugestiju. Učiniću napor da vidim koje to poteze planira Vlada i resorno ministarstvo i u jutarnjim satima, kada počnemo sednicu, bićete obavešteni o dogovoru koji budemo učinili. Dakle, kada se večeras završi ova sednica stupiću u kontak predsednikom Vlade, ministrom spoljnih poslova i sutra izjutra ćete imati informaciju. Hoćete, molim vas, jer i ostali žele verovatno isto, da uzmu učešće koristeći Poslovnik po ovoj vrlo ozbiljnoj tački. Ima reč gospodin Markićević.
Poštovana predsednice, kolege poslanici, građani Srbije i Crne Gore, verujem gospođo predsednice da ćete u ovom teškom trenutku u srpskoj istoriji dozvoliti da se ne pozovem na član Poslovnika jer ništa nije prekršeno, samo želim da kažem u ime Nove Srbije, a i mislim i u ime mnogo građana Srbije - da smo svi gajili, sada vidim uzaludnu nadu, u dubini srca, u dubini duše, da se ovo neće desiti. Mogao je ceo svet da prizna tzv. nezavisnu državu Kosovo, ne bi nam bilo tako teško, nego što je uradila Crna Gora. Ali, mi čvrsto verujemo da to nije uradila Crna Gora. To je uradila jedna nenarodna vlada, predvođena jednim čovekom koji je ucenjen. Hoću da poručim našim sunarodnicima u Crnoj Gori - borite se, braćo, majka Srbija će biti uz vas. Ovo je najsramniji čin u istoriji Crne Gore. Svi članovi Vlade Crne Gore biće zauvek stavljeni na stub srama kao najveći izdajnici od Kosovske bitke pa sve do danas. Što se tiče članova Nove Srbije i građana Srbije, mi očekujemo da Vlada još večeras, odmah, hitno, saopšti građanima Srbije šta je spremna da preduzme, utoliko pre zbog toga što nam posebno teško pada - da je predsednik srpske Vlade pre nekoliko dana bio u Crnoj Gori. Ne želimo ništa da kažemo loše o tom postupku, možda on nije znao šta se sprema, ali nam je teško što je predsednik Vlade Srbije pre nekoliko dana bio u Crnoj Gori. Što se tiče članova Nove Srbije i svih naših birača, svi članovi Vlade Crne Gore od ovog trenutka nisu bezbedni na tlu zemlje Srbije i na nebu zemlje Srbije. Zahvaljujem.
Ima reč gospođa Pop-Lazić, po Poslovniku takođe.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, u ime SRS izražavam to mišljenje, da samo oni koji su politički potpuno neuki mogli su da izađu za ovu govornicu i da izraze zabrinutost i iznenađenje što se ovako nešto dogodilo. Dakle, svi smo mi očekivali od Crne Gore da će se ovo desiti. Možda smo mi priželjkivali da se to ne desi, jer to je jedan veliki srpski nacionalni korpus koji u toj zemlji živi, ali Srbija živi i u krizi je od 90. godine. zemlja nam je bila sve manja i manja. Prvo, da postavimo pitanje ko nam je razbio zajedničku državu SFRJ, pa ko je onda SRJ? Kako nam je otišla Crna Gora iz državne zajednice Srbije i Crne Gore, ko je šta potpisivao? Dakle, ovo je bio jedan normalni tok kojim je Crna Gora išla, po nalogu onih po kojima je ona i izašla iz zajednice iz zajedničke države. Danas Vlada donosi odluku da vraća ambasadore u države koje su priznale, u međuvremenu, od jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova i Metohije, verovatno znajući da će baš danas Crna Gora da prizna Kosovo i Metohiju. Poučeni smo iskustvom da se u Srbiji ništa slučajno ne dešava, da se i datumi vrlo brižljivo biraju za pojedine događaje. Tako se poklopila evo i ova odluka Vlade sa odlukom Crne Gore. Tako je i gospodin Nikolić izabrao najgori mogući dan za formiranje svoje stranke, 21. oktobar, i najavio veliku feštu, dan kada Srbi još uvek plaču za onom decu koja su izginula u njegovim Šumaricama, gde i on živi. Dakle, niko ovde na ovim prostorima ko sluša NATO pakt, Solanu, ko dobija pare od njega da razbija nacionalni korpus ove države, nije slobodan da uradi ono što možda misli da bi trebalo da uradi, nego samo ono što mu se naloži i to uvek na štetu srpskog nacionalnog interesa. Sada, gospođo predsedavajuća, ušli ste zajedno u ovu salu sa gospodinom Nikolićem, znajući da će on da izađe za ovu govornicu da nam saopšti ovu važnu vest, a propustili ste priliku da vi, u ime parlamenta, obavestite poslanike koji ovde sede, koji možda nisu obavešteni o tome i da vi tu vest ovde iznesete. Dakle, vi ste to dogovorili i preneli na gospodina Nikolića - zaboga, on je jako zabrinut za budućnost ove države i za ono što je uradila Crna Gora. U međuvremenu šta je radio - od tog istog Solane, NATO pakta, primio ogromne pare da ovde mešetari po Srbiji i razbija srpski nacionalni korpus?
Gospođo Pop-Lazić, nije trenutak da vaše kontemplacije analiziram. Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, moram da reagujem u ovom u izuzetno teškom trenutku za srpski narod, i u Srbiji i u Crnoj Gori, zbog činjenice da zloupotrebom govornice i prisustvom u Narodnoj skupštini jednog čoveka, za koga u srpskom Baru i u svakom mestu u Crnoj Gori kažu da je nesoj i nerod, i da je izdajnik, zloupotrebljava svoje prisustvo i govori o nečemu za šta lično nikada nije bio zainteresovan. Jeste u političkom smislu ako treba da se izađe i u ovako dramatičnom i zaista teškom trenutku to da se kaže, a da je u pitanju nemoral i zaista hipokrizija najvišeg mogućeg stepena govori činjenica da smo mi srpski radikali, mi Šešeljevci, ukazivali na to šta se desiti i upozoravali i crnogorsko separatističko rukovodstvo našim prisustvom tamo. Kao član SRS čitave prošle godine, zajedno sa nekim od kolega, na kraju nekih od bivših kolega, ali ne sa ovom dotičnom osobom koja je bila za govornicom, održala sam mnogo tribina u gradovima Crne Gore pod sloganom - Sloboda Šešelju. Sada će neko od vas da pomisli da je ta tribina bila posvećena samo brizi i odbrani našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja. Ne, u trenutku kada sam se s njim, kao i drugi saradnici, dogovarala da odlazimo tamo i održavamo te tribine, naša osnovna intencija je bila da podižemo duh srpskog naroda. Godinu dana posle separatističkog referenduma i odvajanja srpske Crne Gore od svoje matice Srbije naša misija je bila da kroz te tribine, Sloboda Šešelju, prepunim zaista dvoranama u gradovima, gde to možda nije bilo za očekivanje, kao što je Bar, dakle prepuna dvorana Skupštine opštine, i zabrinuti Srbi, i prognani Srbi sa Kosova i Metohije su nam govorili da moramo da reagujemo i da upozoravamo režim Borisa Tadića i Demokratske stranke da će doći dan i da će se to desiti. Ovog leta sam, ne koristeći vreme toliko za odmor koliko da posetim svoju rodbinu i pre svega prijatelje, provela nekoliko dana u srpskoj Crnoj Gori. Ono na šta sam naišla to je otvorena bojazan pre svega mladih ljudi. Tako sam i neke, koji su i vaši prijatelji i rođaci, mislim na vas koji podržavate ovaj režim i niste se usprotivili i niste upozoravali na vreme Mila Đukanovića, Roćena i ostalu separatističku bratiju, da to ne rade i da mi moramo da štitimo naš narod. Dakle, tako sam upoznala i neke vaše poznanike, rođake i prijatelje, što sam vam u privatnom kontaktu i rekla. To su mladi ljudi, srpska omladina, deca, deca koja žele tamo da žive, mladi ljudi koji imaju svoje porodice i koji svoju budućnost vezuju za svoju otadžbinu, a to je srpska Crna Gora. Očekivali su da odavde parlament jasno i nedvosmisleno uputi poruku kroz rezoluciju, kroz ono što smo mi srpski radikali nazvali - nacionalna strategija za opstanak Srba u srpskoj Crnoj Gori. Ko je otišao samo korak dalje - srpski radikali u Crnoj Gori, koji su znajući za sve to insistirali, iako naša snaga u institucionalnom smislu tamo nije velika, imamo jednog ali sjajnog poslanika, mladog Bojana Strunjaša, izabranog na srpskoj listi na kojoj i mi učestvujemo u Crnoj Gori, i koji su učinili, bar apelujući na separatistički režim ... (Predsednik: Vreme.) ... da to ne radi našoj braći tamo, da se bar lične karte izdaju na ćirilici, da se čuje taj glas i da zaista krenemo, za razliku od pojedinih, za žaljenje moram da konstatujem, drugih srpskih političkih stranaka, koje su odustale od tog koncepta, pa čak rekle - pa, znate, možda sada nije trenutak i nije vreme. Samo smo mi, srpski radikali, znali da je za to vreme i samo smo mi kroz ono što nam zaista poručuje i naša svest i savest želeli da pomognemo našoj braći u Crnoj Gori. Sada moramo da reagujemo veoma brzo. Gospođo Đukić-Dejanović, deleći zaista ovo što je rekla koleginica i zamenik predsednika naše poslaničke grupe, gospođa Pop-Lazić, ne mogu ipak da verujem u to da ste vi kao autentični predstavnik jedne državnotvorne i odgovorne politike partije koju ste osnovali, koju nikada niste napuštali, i kao predsednik Skupštine dozvolili sebi, kao jedna osoba sa integritetom i sa takvim intelektom, da neko u vaše ime obelodani odnosno da sa skupštinske govornice kaže ono što su ljudi već preko medija čuli. Želim da poručim i građanima Srbije, i svim Srbima u Crnoj Gori, da ćemo mi istrajno da se borimo za njihove interese, da ih nikada nećemo napustiti i da ćemo učiniti sve jačanjem srpske ideje ovde i našom snagom i, pre svega, pobedom takvih kojih su otcepili Crnu Goru od svoje matice, a to je pobeda koja mora da se ostvari u Haškom tribunalu. Jer, ako pogledate reči našeg velikog reditelja, da ne govorim sada o njemu, koji govori stalno o toj opasnosti koju te globalne svetske sile imaju nad Srbijom i nad prostorom gde žive Srbi, mi, SRS, videli ste noćas i naši prijatelji i poznanici iz SPO, da je jedina snaga i odbrana za naciju i za Srbe upravo ideja koju promoviše SRS i naš predsednik dr Vojislav Šešelj. Završiću, ne samo sa sloboda Šešelju, već sloboda za sve Srbe, i ovde, i u Srbiji, i u Republici Srpskoj i svugde gde živi naš narod.
Pretpostavljam da je gospođica Jovanović govorila u ime SRS i zbog toga sam dozvolila da njeno obraćanje parlamentu traje šest minuta. Reč ima gospodin Mirović.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu čl. 104, 225. i 226. Svima je jasno da je Crna Gora marionetska država kojom upravlja Vašington. Zato je, najblaže rečeno, neprikladno da nam jedan građanin, koji se javno hvali svojim susretima sa američkim ambasadorom i gospodinom Miškovićem, daje smernice i uči nas šta da radimo u ovoj teškoj situaciji. Zato vas molim da na osnovu čl.104. sačuvate dostojanstvo Skupštine. Takođe, na osnovu čl. 225. i 226. želim da dobijem informaciju, na osnovu čega građanin Nikolić, koji dobija pohvale od delegacije evropske komisije u Beogradu, govori o situaciji u Crnoj Gori. Podsetiću vas da je uslove referenduma u Crnoj Gori propisala uprava EU. Zato 260 hiljada Srba, koji su živeli u Srbiji a potiču iz Crne Gore, nije imalo pravo glasa na tom referendumu, uprkos Rezoluciji Saveta Evrope 1459 i odredbama Međunarodnog pakta o građanskim i političkim pravima. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imate pravo da budete obavešteni o svemu. Inauguraciji Mila Đukanovića za predsednika Republike prisustvovao je dr Vojislav Šešelj i Vuk Drašković i niko više od srpskih političara. Taj Milo Đukanović je danas priznao nezavisnost KiM. To samo koliko da se zna, pa kada kažete da sam plaćenik, da sam slugeranja, da ispunjavam tuđe naloge, zamislite samo zašto nisam bio plaćenik u vreme kada je cela stranka prihvatila inauguraciju Mila Đukanovića za predsednika Republike. Tada je predsednik stranke bio dr Vojislav Šešelj i sada vam je predsednik stranke dr Vojislav Šešelj. Sada ne bi smeli da imate ništa protiv toga. To je vaš Milo uradio. Da, moj Solana je to uradio. Gospođo Pop-Lazić, ne znam šta se to nakupilo, otkud toliko mržnje. Sa 200 miliona evra kupio bih ovu zgradu i onda biste glasali kako kažem. Stanite negde na nekoj cifri. Počelo je sa četiri, pa 10, sada je 200. Dakle, trenutak je ozbiljan. Nema mesta za naše rasprave, ne skrećite temu. Nije bitno hoćete li vi da imate 78 ili 58, ili 48 mandata za neki dan, uopšte nije bitno, ili mi 20 ili 5, ili nijedan, priznata je nezavisnost KiM u Crnoj Gori. Vi se sad sećate nekakvih priča i nekakvih sukoba. Sad nije vreme za srpske sukobe, jedino ako sam smetnja. Evo, nećemo doći na tu sednicu kada će te vi da izglasate neku rezoluciju u vezi priznavanja KiM od strane Crne Gore. Evo, neću da budem tu, da vam ne smetam, da nemate kome šta da prigovarate. Zar je moguće da nemate ozbiljnija posla ovog časa? Zar je moguće da vas to nije potreslo? Pričate o dogovoru između predsednika Skupštine i mene, pa dva i po sata nisam izašao iz sale, mrdnuo nisam. Ne, bio sam na sednici Komiteta za odbranu, pa su mi javili šta treba da radim. U ovoj stranci se svojom glavom misli, ljudi sve sami odlučuju. Ovo je stranka slobodnih ljudi. Nikada u životu nisam sreo ljude koji su više izgubili, a koji su srećniji. Vi ste najsrećniji ljudi na svetu koji su najviše izgubili. Izgubili ste sebe.
Gospodin Ružić, pa gospođica Nataša Jovanović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, reklamiram povredu člana 104. Ukoliko crnogorska vlada večeras nije sačuvala dostojanstvo, smatram da bi ovaj dom barem trebalo da sačuva dostojanstvo i da se na jedan ozbiljan način opredeli prema činjenici da je sinhronizovano, ne samo Vlada Crne Gore, i to jednoglasno, već i Vlada Makedonije u isto vreme priznala tzv. nezavisnost Kosova. Poštapanja između radikala ni na koji način neće pomoći utvrđivanju činjenica ko je bio na čijoj inauguraciji i da li je dr Šešelj nudio nekada dobrovoljce Amerikancima za rat u Zalivu. To prosto nisu teme koje danas i večeras ovde možemo da razmatramo, ali smatram da, kao što je Vlada Srbije, shodno Akcionom planu, rešila da vrati ambasadore i u ostale zemlje, iz prostog razloga što je diplomatska aktivnost potvrdila svoju svrsishodnost juče na Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija, tako i mi, poslanici SPS, očekujemo da će Vlada Srbije povući adekvatan potez povodom ovog čina, u skladu sa Akcionim planom, da će se to odnositi i na diplomatske predstavnike Crne Gore i Makedonije u Beogradu. A ono što će možda najviše zaboleti taj režim Mila Đukanovića, a ne narod koji većinski ne podržava ovu suludu odluku Vlade Crne Gore, to je da se na neki način oduzme kapital koji je preseljen iz Crne Gore, a vrlo sumnjiv, i to na Terazije, ovde u Beogradu. Smatram da će to biti ono što će ih najviše zaboleti i nadam se da će i vladajuća većina i opozicija imati zajednički stav tim povodom, i molim vas da o ovom pitanju ne pričamo putem zgrtanja političkih poena, nego na jedan vrlo ozbiljan način. Zahvaljujem.
Gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo poslanici, izvinjavam se što sam malopre dok sam sedela za stolom potpredsednika koristila i javila se na mobilni telefon, ali, verujte mi, za ovih 10 ili 15 minuta stiglo mi je ne znam ni sama koliko poruka i poziva od uznemirenih Srba iz srpske Crne Gore, i želim samo da kažem, gospođo predsedniče, pošto ste vi pre svega jedna časna Srpkinja i patriota, da svaki put, a znam da to nije vaša volja, kada građani koji nisu više poslanici izlaze za govornicu, svaki put kada neko na takav način pomene ono što radi SRS i naš predsednik, kao žena koja je pre svega rodoljub i patriota, reagujete. Jadno je i bedno ono što smo malopre čuli ine bih više na drugačiji način, zbog svog dostojanstva i prof. Šešelja, da reagujem. Da smo mi srpski radikali, koji smo bili spremni da u svakom trenutku život damo za svaki pedalj srpske zemlje, obišli smo, mislim, svaki zaselak, za sebe kao jednu mrvicu u armiji ljudi kao što je SRS, onda tek možete da zamislite šta su ovi drugi uradili. Mogu da kažem da sam dala taj neki doprinos, obilazeći ne samo Crnu Goru, nego dižući glas protiv onoga što se zove uništavanje slobode srpskog naroda. Ali, ako već neko ko je doprineo direktno da danas – mada mu to nije otežalo, videli ste i sinoć, videćete i noćas, jer nastavlja da razbija antisrpski Haški tribunal, tamo se pominju pitanja, na kraju krajeva, svega onoga što nam se dešavalo unazad 20 godina – ako neko ko je direktno odgovoran za to što prof. Šešelj danas nije mogao da pozove svoj tim za odbranu, kao što ne može unazad 10 dana, izađe za govornicu i u svom ciničnom maniru kaže, pre svega sa izrazom lica koji oslikava da se neko ne oseća dobro u svojoj koži i da ima dosta mržnje, pre svega prema prof. Šešelju - računa, ma, ko ste vi, vi niste bitni - kaže da mi dobijamo neke naloge šta da kažemo za govornicom, onda je to više nego nečasno i nemoralno. Prof. Šešelj ne samo da ne može da kontaktira ni sa gospodinom Krasićem, Jerkovićem, ni sa gospodinom Aleksićem, ni s nama koji smo članovi tima za odbranu, već je pod pretnjom da mu se zabrani poseta i njegove supruge, i dece i unuka. Zaista, pre svega, zbog ovog izuzetno teškog trenutka i zbog činjenice da su mi misli usmerene prema prijateljima i svima onima koje znam ili ne znam u srpskoj Crnoj Gori, želim da pročitam poruku koja mi je stigla od srpskih radikala iz srpske Crne Gore: Milo Đukanović, taj separatista i taj kriminalac, koji služi Šiptarima, Amerikancima je ukinuo mogućnost da se mi zovemo SRS - dr Vojislav Šešelj. Ali su mi Šešeljevi radikali, koji su u danima neuspelog puča i u svim ovim danima stali iza nas i svog legitimnog predsednika, poslali poruku: "Onaj koga plaća NATO, neka ne brani Srbe u Crnoj Gori, neka je Nikolića sramota i sram, jer on je sa Milom ruku pod ruku. I jednog i drugog plaća Mišković". To je poruka koju sam dobila od radikala iz Crne Gore, Šešeljevih. Hvala.
Gospodin Milan Avramović, zatim gospođa Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 27. stav 3, u kome se kaže da se vi prvo morate starati o primeni Poslovnika Narodne skupštine, u skladu sa članom 23. stav 2, da poslaničku grupu čine narodni poslanici a ne političke stranke, druge političke organizacije ili grupe građana, koja ima najmanje pet narodnih poslanika. Dakle, ne želim sada da polemišem sa nekim građanima ovde, iako ste im vi to omogućili, ali radi javnosti i istine koju ova srpska javnost treba da zna, moram da kažem sledeće. Vi znate da je Boris Tadić prvi čestitao Milu Đukanoviću rezultate referenduma koji, i vrapci znaju, da su bili pokradeni. Vi znate da su pre samo nekoliko dana Dodik, premijer Srbije Cvetković i Mišković iz "Delte" otvorili ogroman tržni centar u samoj Crnoj Gori zajedno sa premijerom Milom Đukanovićem. Vi znate da je jedini političar koji je bio proteran iz Crne Gore bio Vojislav Šešelj, znate da su njegovoj deci i dan-danas zabranjeni ulasci u Crnu Goru. Ružno je to što radite, gospodine Nikoliću, i da tako pričate o čoveku s kojim ste proveli tolike godine. Moram još da kažem par stvari radi javnosti. Tomislav Nikolić se poziva da je 97. godine Vojislav Šešelj dao podršku Milu Đukanoviću. Znate da je tada bila velika borba između SRS i režima Slobodana Miloševića i da je tada proistekla ona čuvena izreka - i neprijatelj mog neprijatelja je moj prijatelj, i da su to bili jedni od osnovnih razloga podrške u tom trenutku Milu Đukanoviću. Dakle, nemojte koristiti i zloupotrebljavati ovu govornicu za vaš marketing, za vašu gužvu u Čika Ljubinoj, pa ste primorani na ovakve poteze. Ako vam je težak taj trenutak, postavite prvo sebi pitanje kada ste zadnji put bili u Crnoj Gori? Kada ste tamo imali neku tribinu ili da li ste vi učestvovali u slanju nekog funkcionera SRS u Crnu Goru? Dakle, verujem da je briga svih Srba na svim prostorima velika za ovakav zabijen nož u leđa Srbima od strane separatističkog režima Mila Đukanovića, ali ovaj trenutak ste vi iskoristili za kampanju svoje stranke, a ne mi. Nemojte zbog toga nama trljati nos. Neću se više javljati, ne želim da polemišem sa građanima, a kada dođe sledeća tačka dnevnog reda, reći ću šta imam.
Zahvaljujem. Gospođa Pop-Lazić.
Poštovane kolege i koleginice, htela bih pre svega da se obratim vladajućoj većini ovde i sa ove govornice da uputim jedan apel našim medijima, a i ministru i premijeru Cvetkoviću, jer, kako čujem, na dnevniku RTS-a se i dalje pričaju i veličaju diplomatski potezi naše zemlje. Očigledno da su naši diplomatski potezi takvi da nisu urodili plodom. Nemoguće je da pre nekoliko dana, kada je Mišković otvarao to što je otvarao u Crnoj Gori, Cvetković, Dodik, Milo, niko nije znao šta će se desiti danas. Moralo je da se zna. Kako je toliko snažan Milo Đukanović da postroji našeg premijera Cvetkovića tamo da mu uveliča tu svečanost otvaranja njegovog novog tržnog centra? To su ti diplomatski potezi. Prenesite to premijeru, gospodine ministre. Dakle, znalo se u Srbiji šta može da se očekuje od separatističke Crne Gore, mislim na režim Mila Đukanovića, ne na onaj veliki korpus srpskog naroda koji živi u Crnoj Gori, a i vi ste odande i verujem da i vama nije lako, a verujem da ste i vi znali šta će se dogoditi. Mišković i njegova "Delta" gospodare izgleda i Srbijom i Crnom Gorom. Zna se koliko je britanskog kapitala u "Delti", 70%, pa sad vi proceniti ko diriguje svim političkim događajima i u Srbiji i u Crnoj Gori. Taj veliki Mišković i ta njegova "Delta", kako danas deca kažu kada ih pitate gde žive, znate šta kažu, kako im se zove država - Kosovo i Metohija koje je pod okupacijom i "Delta". Tako nazivaju ostatak Srbije. Ko je dozvolio da takva situacija bude u ovoj zemlji? Vladajuća većina, vlast. Zašto? Ili ste nesposobni ili zatvarate oči, ili vam stvarno NATO pakt diriguje šta će ovde da se desi. Mislim da je svima nama jasno da smo u stvari pod okupacijom, samo to nećemo javno da kažemo. Hajde jednom da kažemo - okupirali su nas, kako god hoćete, ekonomski, politički, kulturno, i zaista jesu. Vrednosti nam više nisu iste. Kad sad kažete šta je nacionalni interes, vi ćete da kažete - ulazak u EU, materijalno bogatstvo i ne znam šta. Niko neće da kaže - tradicionalne vrednosti, očuvanje teritorije, suverenosti i mnoge druge vrednosti. Znate li vi, između ostalog, zašto se uspravila Rusija? Da li zbog toga što je ekonomski mnogo ojačala ili zbog toga što je poverovala i pokazala da veruje da nije ništa manje vredna od SAD? (Predsednik: Vreme.) Sve dok mi budemo savijali glavu prema svima onima koji hoće da nas šibaju, trpećemo ovakve posledice i ovakve lomove, ne samo u diplomatiji, nego uopšte. Kada se budemo uspravili i kada mi ovde budemo rekli - hoćemo takvu i tako uređenu državu, stojimo iza toga, nećemo da radimo ništa ... (Predsednik: Gospođo Pop-Lazić, govorite 30 sekundi duže.) ... završavam, nećemo da radimo ništa što je na štetu našeg naroda, onda ćemo početi i da se oporavljamo. Izvinjavam se što sam prekoračila ovo vreme. Veliki pozdrav Srbima u Crnoj Gori i da znaju da nikad ne treba da se predamo, glavu gore, moramo da se borimo dalje.
Gospodin Aleksandar Jugović, izvolite.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, stvarno ne znam u kom kontekstu je pominjan SPO i Vuk Drašković, očigledno je da ovde razgovaraju dve frakcije iste partije, istim programskim jezikom, koji ne da ne razumem večeras, nego ga ne razumem već 18 godina. Vrlo ozbiljna situacija, ne treba ishitreno govoriti, treba birati reči, treba sačekati i naći najbolje rešenje i za Srbe i za Crnogorce, i u Srbiji i u Crnoj Gori.
Zahvaljujem. Dr Paja Momčilov, pa zatim Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 104. Poslovnika, pozivam na dostojanstvo. Gospodin Nikolić izgleda da je izašao, ali zamolio bih ga da ne spominje Vojislava Šešelja iz prostog razloga: čovek nije u stanju da može da mu odgovori. Ako čovek hoće da prozre u definiciju šta je to čojstvo, postoji i junaštvo, ne mora čovek biti junak, ali čojstvo je da odbraniš sebe od drugog. Od kog drugog? Uglavnom onog koji je nemoćan, koji ne može da ti odgovori. Gospodin Nikolić bi trebalo bar malo da ima morala, da ne koristi, da ne koristi i ne zloupotrebljava ime gospodina Vojislava Šešelja iz moralnih razloga. Jasno je da moral ima i emotivnu, i kognitivnu, i konatativnu snagu, o tome neću pričati, to psiholozi dobro znaju i moći će dobro da istumače ovakve reakcije, koje se već graniče sa nečim što je psihopatologija. Rekao je gospodin Nikolić da je ovde bez smisla vršena opstrukcija. Nešto da kažem gospodinu Nikoliću, da ponovim što sam već rekao, ne postoji zlatna sredina u politici između pozicije i opozicije. Rekao sam i ono što je u osamnaestom veku londonski parlament već utvrdio kao dobro pravilo za opoziciju – "nothing supposed, everything opposed". To je tako, gospodine veterinaru, to nećete u vašem okruženju moći da čujete, nećete ni da primenite, možda ćete pokušati, sada ću vam prevesti – nikada ne predlaži, uvek budi protiv. Evo, za vas srpski rečeno, što je parlament u sedamnaestom veku, engleski, utvrdio i dan-danas se toga drži. Karel Čapek je napisao jedno delo koje svi znate - Dobri vojnik Švejk, tamo se govori o jednoj stranci umerenog progresa – pita gospodin iz klupe ko je Čapek, daću vam da pročitate delo i delo je vrlo poučno, teško da znate – i tamo je upravo o toj stranci reč SNS, koju vi uporno ovde promovišete, predsedniče parlamenta, i dozvoljavate da se tako potpisuje; znači, takva je stranka. Zašto vi imate potrebu da im to dozvoljavate, ne znam. Rekao sam sinoć, možda se rimuje sa SPS, SNS, vrlo blizu. Isto sam rekao da ću možda razmisliti da mene televizija potpisuje ubuduće Paja Momčilov... (Predsednik: Gospodine doktore prošlo je tri minuta.) Jeste, prošlo je tri minuta. Samo ću vam dodati jednu rečenicu. Kada je gospodin Nikolić prekjuče ovde izašao za govornicu da održi EPP program o dugačkim redovima ispred Ljubine, govorio je četiri minuta i 24 sekunde, 31% duže nego što je trebalo. Hipnotisano ste slušali, niste ga prekinuli. Nemojte to da radite, a u svakom slučaju ću završiti i hvala vam što ste me prekinuli.
Vi ste govorili tri minuta i 45 sekundi. Nastavljamo načelni pretres. Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Morao bih na početku da ukažem na jednu situaciju, da ovaj predlog zakona brani gospodin ministar Žarko Obradović, a ni kriv ni dužan, jer svi problemi ovog zakona su nastali u vreme kada je neko drugi bio ministar. Da budem još precizniji, u vreme kada je vedrio i oblačio čuveni Gašo Knežević. Ljudima koji se bave pravom poznat je po tome što je primenio nacrt zakona prilikom donošenja jednog rešenja, a primenio ga je zbog toga što je bio siguran da će uskoro da bude i zakon, a to nikad nije postalo zakon. Takav čovek uči decu na Pravnom fakultetu. Pomagali su mu ljudi koji su bili opredeljeni da unište Srbiju. Radi se o intelektualnom uništavanju Srbije. Ko su ti, Srbijanka Turajlić i kompanija, koja je zaključila da treba državne fakultete i državne univerzitete uništiti i stvoriti prostor za privatne univerzitete? U toj koalicionoj borbi učestvovali su i neki koji su vikali studentima po ulicama boreći se navodno za studentska prava, završili fakulteta po onom trulom sistemu i uveli gotovo obavezno plaćanje školarine. Sada naša omladina, naši studenti, ne mogu ni da se pobune. Zašto? Neko im je utuvio u glavu da je to evropski da se plaća, ali niko ne može da ubedi njihove roditelje niti da im da formulu kako da obezbede sredstva za "besplatno školovanje", doduše u visokom obrazovanju nije besplatno. Naravno, izgubio se i onaj tanani kriterijum da talentovani i dobri učenici nastavljaju školovanje o trošku države i dobili smo pre nekoliko godina neke nove kategorije, japi eksperti G17 plus, pomoćnici ministara, državni sekretari, sa nekim kursevima iz Segedina, Londona i ko zna odakle. Svoje ekspertsko znanje su završili sa prevodom sa slovenačkog jezika na srpski, i to lošim prevodom, pa onda kada neko ode da pita kakav je taj zakon, onda taj ekspert kaže - čekajte da izvadim slovenačku verziju, čekajte da izvadim prevod na srpski, pa da greška je u prevodu. Nekada davno, kada je većina nas bila na fakultetu, školovanje je bilo besplatno, mnogi su upisali, mnogi nisu završili, ali i dok su bili na fakultetu stekli su neko elementarno obrazovanje, za razliku od onog primerka pijanog što je malopre pobegao. On nije imao to ekskluzivno pravo da na fakultetu nauči dobro vaspitanje. Sledeći aspekt jeste - kojim sredstvima raspolaže država. Nekada se tačno znalo koji deo društvenog bruto proizvoda se odvaja za školstvo, vrste školstva itd. Nedostatak sredstava navodno stvorio je prostor za privatnu inicijativu, a znam da se dobro seća, ako ne gospodin Žarko, onda gospodin Mitrović, bio je u nauci pomoćnik, tada je 1997/98. godine dat jedan mali ventil, pod rigoroznim uslovima kako može privatno školstvo da bude prisutno, da bude neka vrsta pozitivne alternative državnom školstvu. I onda je došla ova furija dosmanlijska, trojanski konji, za sve su oni ovo krivi, oni dočekuju Solanu umesto da ga šalju u zatvor, oni se klanjaju Oli Renu, a Oli Rena nigde niko živi ne poštuje u Evropi da znate, pa čak ni u njegovoj rođenoj Finskoj. Ali šta da radite? Ovde su mediji u službi režima, ovde svako puvalo može da bude stručnjak i od svakog ništaka koji dođe iz inostranstva pravi se veliki političar, veliki državnik, pa čak i vremešni Krkobabić mora da stoji mirno da bi se pozdravio dok mu dolazi ta delegacija. I onda ne čudi ovo što se dešava. Ova većina je pre nekoliko dana skinula sa dnevnog reda i Predlog odluke koji se tiče Kosova i Metohije. Ne dozvoljavate raspravu o stanju u bankama, ne dozvoljavate ništa, a onda se pojave trojanski konji pod alkoholom da malo šire svoj patriotizam na vrlo bezobrazan način. Ne može patriotizam i nemoral zajedno, ali o tom potom. Podsetio bih samo gospodina Obradovića, pošto znam da se seća da je bila teška kritika u ovoj skupštini i one gospođe koja je tada bila predstavnik Vlade povodom ovog zakona, i da vas podsetim koji su problemi bili oko izbora saveta, koliko puta se biralo ovde, u jednom trenutku je to bilo čak i tako nakaradno smešno. Iz takvog načina izbora članova Nacionalnog saveta nije nikakvo čudo što imamo situaciju da se ovaj zakon i ne primenjuje ili, da kažem preciznije, selektivno primenjuje. Sada bih da skrenem pažnju kako je nastala ta Bolonjska ujdurma. Nastala je tako što je neko u Evropi zaključio da treba da oponaša Amerikance. Amerikanci, koji su globalna sila odavno, a naročito od 45. godine, jer su oni jedini dobili Drugi svetski rat, Englezi sve pogubili jadnici, razvili su te proizvodne snage, razvili su tu svoju dominaciju, pa ako im je za neki posao bilo potrebno pet metalostrugara, sad zahvaljujući mašinama imaju potrebe za jednim. Ako im je bilo potrebno pet bravara, sad imaju potrebe za jednim, jer su takve mašine. A šta da rade sa onih četiri bravara i četiri metalostrugara? Njima treba naći posao. Cela američka ekonomija posluje po sistemu troška, podsticanja potrošnje. Pošto četiri bravara nisu mogla da budu za mašinom, onda su izmislili da je jedan menadžer za pucval, drugi za magacin i treći da pridrži šraf. Još gora situacija je bila u onome što se zovu usluge. Ali, država je imala i potrebe za jednim aparatom paradržavnim da bi vršila kontrolu svega i svačega. I onda je jedna Evropa, koja nije dostigla taj materijalni položaj Amerike, rešila da oponaša kako bi studenti iz Francuske mogli da nastave studije u Engleskoj. Kasnije su primetili da ti programi nisu isti i da se javlja veliki problem i veliki nedostatak. Amerikanci, i dan-danas tako silni i jaki, najviše uvoze mozak iz inostranstva. Da vam ispričam samo jednu anegdotu. Kada se organizuje konkurs da bi se primila kasirka, kandidati 90% padaju na pitanju - ako nestane struja, pa je neko kupio proizvod koji košta dva dolara, a dao vam je novčanicu od deset, koliko ćete da vratite kusur, a da pri tom ne koristite kasu jer nema struje? Od 10 kandidata jedan uspe da pogodi tačan rezultat. Da vam pričam da su naši VKV majstori odavde, pošto tamo posle izvesnog vremena dok savladaju jezik da bi dobili stalni boravak polažu ispite, najbolji matematičari. Neko je osmislio kako da se uništi fundamentalno znanje i onda deluje tragikomično kada neko saopštava podatke kako se u ovoj zemlji povećava broj nepismenih. Odmah da vam rešim i još jednu dilemu. Nekada nam je vrištao ovde Mlađan Dinkić - irski model, irsko čudo, irski model, irsko čudo. Prošle godine smo bili u jednoj delegaciji i posetili i njihov senat i njihovu skupštinu, i obavili razgovor s njima i naročito se interesovali za to irsko privredno čudo. I senatori i poslanici su se čudili kakvo su oni to čudo kada se 35 godina muče, zadnjih desetak godina nešto su malo živnuli. Ko to priča da su oni čudo? A mi kažemo, ima jedan ministar finansija koji to priča. Kaže, pozdravite tog čoveka, taj ništa ne zna. Kada smo pitali u čemu se ogleda vaš prosperitet, kaže - u obrazovanju. Za poslednjih 15 godina smo dali težište obrazovanju, država što više finansira obrazovanje. A kako je bilo pre toga? Bilo je mnogo neobrazovanih u Irskoj. Ni tu ne možemo da se uporedimo. Kod njih je proces da nacija postane obrazovanija, kod nas je proces da nacija nestane. Eto, to je ta priča. Da vas podsetim, gospođo Đukić-Dejanović, ovi u irskom parlamentu su nam se hvalili kako će za koji dan da krenu direktni televizijski prenosi iz Skupštine. Vidite koliko smo mi ispred njih. Naravno, obično u jesen kad se otvori prozor onda lupetaraju neka vrata i prozori, ali s obzirom na ovu vrućinu i nije loše da produva malo promaja. Kada čovek ne završi fakultet, a misli da je mnogo pametan, onda ima obično neko teranje i to su problemi. Gospođo Đukić, nadam se da ste prepoznali problem, vi ste dobar dijagnostičar. Znači, to su naši problemi, fundamentalni problemi. Znam da je gospodin Obradović potpuno svestan činjenice da se ovom izmenom ovog zakona ne rešava problem, možda gasi neku vatru, ako tako mogu da kažem, samo gasi neku vatricu, jer ne može jadnik ni da popiše gde su sve rupe u toj kanti koja se zove obrazovanje, malo se izdvaja. Sad da vas podsetim, opet je tu bio jedan ekspert, pa nam je dve godine pokazivao kako postoji suficit, to znači ima toliko da država nema potrebe da troši. U neko trulo vreme, kada su svi dobro živeli u ovoj zemlji, višak prihoda nad rashodima se vraćao privredi, linearno ili selektivno, ulagao u neki razvoj, a ovde fiktivni suficit u potrošnju, i to budžetsku. Gospodine Obradoviću, da li je pet ili šest puta više sad zaposlenih u državnoj upravi nego u vreme kada ste vi bili prvi put u Vladi? Možda tri puta, možda sam pogrešio. Sećam se samo one priče o policiji. Do 2001. godine je bilo 100 hiljada policajaca, maja 2001. godine Đinđić je rekao - nema 100, ima 18, da bi normalno poslovali treba nam još pet hiljada. To je ta priča koja se nosi i mene ne iznenađuje ni Crna Gora, ne iznenađuje me ni Makedonija, ni činjenica da je 27 država EU priznalo nezavisno Kosovo i ne iznenađuje me što nas je neko ovde terao da ratifikujemo neki navodno sporazum, a to nikakva obaveza nije bila. Niko iz EU neće da ratifikuje ovo jer su prvog dana kad je potpisano rekli - ovo ne važi ljudi, nas baš briga. Ali, mi se bavimo ovde sami sobom. Već danima predsednik Narodne skupštine forsira svoju stranku. To nije SPS, nemoj da se ljutite, to je nova u nastanku. Gospođo Đukić-Dejanović, da više ne biste grešili, a da biste ovo shvatili što dajem, nije vam potrebna Bolonja, dovoljno je sve ono što već imate kao završenu školu. Potražite od ovih građana uverenje o izboru za narodnog poslanika. Dajem vam fotokopiju jednog originala koji je kod mene. Videćete šta piše ovde. Ne možemo mi da budemo povodom ovoga nemoralni, a povodom stava vezano za Crnu Goru moralni. Kako to može ljudi, objasnite mi? Kad je u pitanju ovo priznanje, onda ćemo da se pozovemo i na Ustav, i na rezolucije, i na bratstvo, i na ovo i na ono, a kad je u pitanju ovo, onda se pravimo mutavi. Onda je dobro da se s vremena na vreme ubaci tako neki neidentifikovani leteći objekat pod alkoholom kao trojanski konj, zapali, izađe i onda građani kažu - vidite, Skupština nije zdravo mesto, oni se svađaju oko fotelja, oko mandata, ne vode računa o državi. Vodimo mi računa o državi, ali nas neko tera da pričamo o nečemu što je periferno, marginalno, bedno, sa gledišta Ustava i zakona rešeno. Eno ga gospodin Oto Kišmarton, dajte mu uverenje pošto ga je zaboravio. On nema uverenje da je narodni poslanik. Evo vam fotokopija, original je kod mene. Vidite šta piše tu u tom uverenju. Da li možete da pozovete poslanike sa uverenjem da se svako legitimiše ko je i šta je, ili pravite i dalje fantomske stranke? Čemu? Ponižavate Srbiju, gospođo Đukić-Dejanović. Ne ponižavate postupak, svaki postupak i svaka forma postoji zbog sadržine i suštine. Pričamo o suštini. Izgubili ste vid o suštini. Ne vidite suštinu. Ništa ne dobijamo ovom promenom. Malo se gasi vatra da ne bukne požar. Studenti su vam mirni, nema ko da ih povuče na ulicu, SRS to ne želi, znate i sami. Ne želimo. Zašto bi izvlačili studente na ulicu? Da li im je teško, teško im je. Šta je sa našim programima? Donet je zakon, da li su programi prilagođeni za tih 60 bodova? Ako ih prilagodite, čuli ste od profesora vašeg poslanika, onda se gubi suština, nema znanja. Zašto Lomonosov, zašto neki drugi važni fakulteti, zašto univerziteti jednostavno kobajagi priznaju, ali ne priznaju? Što mi ne napravimo tu fintu, kobajagi priznajemo, a ne priznajemo? Valjda nam je interes da nam deca završavaju fakultete i da imaju neko znanje, a ne ko ona Biserka Živković, završila fakultet pa smo se valjali na RIK-u sa njenim tumačenjima. Na vezu završila žena. Da ne pričam o ovima iz G17 plus. Gde su pare, tamo je G17 plus. Gde su sada? Nema ih, njih ovo ne interesuje. Pazite, javili su se stručnjaci, šta reče onaj, kaže - znate, ja, Šaper i Đilas to sve znamo, pratimo te fokus grupe i ovo i ono. Prebacuje se politički život u medije. Gde? Na televiziju, plaćene novine, izmišljaju se teme samo da se ne bi pričalo o onome što je važno, a mi godinama pokušavamo da ono što je važno, bitno za život građana Srbije, vratimo u Narodnu skupštinu, da se o tome ovde priča, svesni činjenice da neke stvari pretiču. Ovo sa bankama pretiče. Nema potrebe da se pravi tu dnevni red, začas trebaju predsednici da se dogovore oko dnevnog reda. Oko KiM treba da se dogovore. Ali, Goran Bogdanović, koji je bio ministar u toj prelaznoj vladi, vi ste ga postavili ovde sad za ministra. Koga ste postavili za državnog sekretara? Olivera Ivanovića. Kad je taj zastupao srpske nacionalne interese? Znam da ti radiš za američku ambasadu i mene ne iznenađuju tvoji komentari, meni je drago kad ti dobacuješ, ali mora da vodiš računa o nekom nivou. Ima nešto što je crta podnošljiva i što nije podnošljiva. Vodi računa malo, ti treba da zastupaš građane Srbije ovde, a ne Amerike. Ovo nije američki kongres, ovo je Narodna skupština. Možda smo ovakvi, možda smo onakvi, možda nismo lepi, možda nismo obrazovani, ali trudimo se da artikulišemo interese ovog naroda. Ako ti se sviđa budi ovde, ako ti se ne sviđa promeni program. Nije nikakav problem, ali nemoj da dobacuješ tako bezobrazno u ovim teškim trenucima. Imaj malo dostojanstva prema svom narodu. Gospođo Đukić-Dejanović, imam još ovih pet-šest minuta, neću da trošim to vreme. Nadam se da je svima jasno. Svi smo povređeni, svi smo uvređeni, s tim što oni koji vređaju i oni koji ponižavaju prividno imaju neke koristi, samo zapamtite onu staru izreku - oteto je prokleto. To je bilo i uvek će tako biti. Podignimo glavu i krenimo dalje, a molim vas vodite malo računa o onome što vam pričaju poslanici SRS.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li želi reč predsednik, odnosno predstavnik neke poslaničke grupe, a da još nije iskoristio vreme u skladu sa članom 93. Poslovnika? Gospođa Kolundžija, izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa "Za evropsku Srbiju" će podržati zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju zato što mislimo da je to važno. Zato što mislimo da je važno da se reforma obrazovanja nastavi, potpuno svesni da je od početka reforme na tom putu bilo teškoća, zastoja, možda ponekada i lutanja, ali ono što mi verujemo jeste da to ne smeju da plaćaju deca, studenti i da to ne smeju da plaćaju njihovi roditelji. Zbog toga mislimo da su ove izmene i dopune zakona, kao što su mnogi ovde i rekli, način da prevaziđemo jedan od problema, kako šteta po one na koje se to odnosi ne bi bila velika. Verujemo da će u narednomperiodu Ministarstvo napraviti strategiju koja će voditi računa o mogućnostima društva u toj reformi i istovremeno željenim ciljevima. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Obradović. Izvolite.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Poštovane kolege narodni poslanici, znam da je kasno i neću dugo, ali imam moralnu i profesionalnu obavezu da vam se svima zahvalim na onome što su izrekli oni koji su učestvovali u raspravi o ovom zakonu. U izlaganjima svakoga od vas sam stvarno prepoznao dobru volju da unapredimo Zakon o visokom obrazovanju i da učinimo nešto što će naše visoko obrazovanje učiniti boljim nego što sada jeste. Nije situacija katastrofalna, ali nije idealna. Očigledno da neke krupne reči koje smo koristili godinama unatrag da bi glorifikovali svoj sistem obrazovanja nisu tačne. To su pokazali rezultati ispita koji su se desili prošle i ove godine. Moram vas podsetiti da mi u ove promene nismo ušli sada nego prošle godine. Prošle godine je utvrđen broj od 37 bodova kao uslov za upis školske godine. Mi sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju sada, da kažem, ovaj proces usmeravamo i podvodimo pod zakonske odredbe, svesni da moramo da odgovorimo zašto je do toga došlo. Ako je prolaznost bila u septembru 22 do 30% na univerzitetima u Srbiji, mi svi dugujemo javnosti Srbije i studentima, dugujemo i sami sebi odgovor na pitanje zašto se to desilo. Odgovor moraju da daju oni koji su za to zaduženi, a pre svega Nacionalni savet za visoko obrazovanje, moraju da daju i univerziteti i fakulteti pojedinačno. Ono što sam večeras čuo jeste objektivno briga svakog od vas u ime poslaničkih grupa u ime kojih ste nastupale da na različite načine, ali da pomerimo stvari unapred i unapredimo sistem visokog obrazovanja. Ono što svima nama može služiti na čast je činjenica da imamo sistem visokog obrazovanja, odnosno da koreni sežu dva veka unatrag. Dana 13. septembra smo proslavili dva veka visokog obrazovanja u Republici Srbiji, imamo visoko obrazovanje duže nego što traju neke države. Imamo čime da se ponosimo i imamo šta da kažemo drugima. To naravno ne znači da treba da se zakopamo u mesto i da ne pratimo sve ono što je u svetu inovacija i tehnološki napredak, što možemo primetiti u svojim nastavnim planovima i programima i što može doprineti razvoju Srbije. Ovaj postupak akreditacije, koji je u toku, objektivno će uvesti jedan red u oblast visokog obrazovanja i on ima svoj puni smisao. Ne treba zaboraviti, da bi se neka visokoškolska ustanova akreditovala, ona mora da bude komplementarna sa programima poznatih univerziteta i fakulteta u svetu, ali mora da ima i prostor, mora da ima naučne i kompetentne ljude. Znači, ipak se postavljaju neki standardi koji se moraju ispuniti da bi se dobila akreditacija. Suština ovog zakona jeste da pomognemo studentima da veći broj njih upiše školsku godinu. To je činjenica i od toga ne treba bežati - da pomognemo studentima da što veći broj njih upiše školsku godinu i za one kojine ispune kvotu, onaj broj od 60 bodova, država stvara i pravne i finansijske mogućnosti da mogu o trošku države završiti fakultet i posle protoka od četiri godine. Kao Ministarstvo mi nismo kasnili, iako to može izgledati u odnosu na činjenicu da danas raspravljamo o ovome. Zašto? Pogledajte odredbe Zakona o visokom obrazovanju, deo koji se odnosi na nadležnosti Konusa, pogledajte deo Zakona o visokom obrazovanju koji se odnosi na nadležnosti Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, pa ćete videti da ta dva tela imaju obavezu da daju svoje mišljenje, a Ministarstvo mora to da uobliči u formi zakona. Imali smo stav univerziteta u Beogradu u julu, ali nismo imali stav ostalih univerziteta. Ovaj stav koji smo mi modifikovali i pretočili u zakon, podržavaju svi državni i privatni univerziteti u Srbiji, podržava Nacionalni savet za visoko obrazovanje, podržavaju i studenti. Naravno, to ne znači da je sve idealno, a ovo ima svoj smisao u ovom trenutku. Na nama je da damo odgovor zašto su rezultati ovakvi kakvi jesu, da li je problem u nastavnim planovima i programima, da li u implementaciji, da li u obimnim udžbenicima, da li u ispitivanju, da li u izvođenju nastave, da li su studenti neaktivni. To su pitanja koja mi, objektivno, moramo da damo javnosti Srbije. Moram da vam kažem još nešto. Mnogo se ovde pričalo o finansijama. Hoću da znate da ovo ministarstvo ima budžet koji je, kada pogledate cifre, fantastičan - milijardu trista četrdeset dva miliona evra ili 105,715 miliona dinara. To je fantastična suma. Ali, poštovane kolege narodni poslanici, 95,9 % te sume, a u izvršenju 97% te sume ide na lične dohotke zaposlenih, a u sistemu obrazovanja ima ih 125.000. Naše usluge u obrazovanju koristi oko milion dece različitih uzrasta i studenata. Onda nam ostaje tri do 4,1 % da zadovoljimo sve: za predškolsko, za osnovno, za srednje, za visoko obrazovanje, za kredite, za đačke i studentske domove, za intervencije vezano za investicije. Mi imamo preko 500 škola koje su starije od 95 godina. To je lepo kada kažemo da imamo tradiciju, ali te škole treba održavati. Moramo da racionalizujemo mrežu, moramo da uradimo mnogo toga. Dobro je neko poredio situaciju sa nekom kantom koja je izbušena. Mnogo toga ima otvorenog, ali ne smemo zatvoriti oči pred tim, nego rešavati, rešavati uz pomoć struke i davati rešenja koja su i primerena Srbiji, ali koja nas vode napred. Stvarno ću, moram da kažem i vama, učiniti sve da naše obrazovanje, kao ministar, jer ministar nema mnogo nadležnosti, ali može mnoge stvari da promoviše i može mnoge stvari da pokrene napred, učiniti mnogo toga da mi budemo deo obrazovnog evropskog prostora, da ono što je tamo primereno bude i kod nas primenljivo, da Srbija krene napred. Ali, da ne zaboravimo ni Dositeja, ni Vuka, ni Teslu, ni Pupina, ni Milutina Milankovića, niti bilo koga od naših ljudi koji su obeležili naučnu i obrazovnu scenu Srbije. Zašto? Zato što mi imamo rezultate. Sa ovih 3% nije moguće mnogo toga postići. Plan Srbije jeste da se udeo izdvajanja za obrazovanje poveća sa 3,8% , koliko je sada, na 6% 2016. godine. Da li će to biti moguće? Mi se nadamo da hoće, jer želimo da se taj debalans, da ta ogromna količina novca koja ide samo za lične dohotke, jednostavno, da krene u drugom pravcu, jer ima mnogo toga što se može učiniti za obrazovanje, a da ne bude samo deo ličnih dohodaka. Neću govoriti o drugim stvarima, jer bilo je puno toga o obrazovanju, ali nije predmet ovog zakona. Jednostavno, želim večeras da pozovem sve poslaničke grupe, a vidim da je ogromna većina iskazala već takav stav, da se što pre usvoji ovaj zakon, da se stvore uslovi da studenti, na način utvrđen ovim zakonom, steknu uslove da upišu školsku godinu. Da znate, ovaj zakon je ograničenog trajanja, od 2010/11. godine 60 bodova će biti uslov za upis, ali ta postepenost, postupnost povećavanja bodova je nužna u odnosu na situaciju koju imamo i jeste jedan period prilagođavanja. Mi smo ovaj predlog pripremili verujući da je u najboljem interesu studenata i njihovih roditelja. Država je pokazala da vodi brigu i o njima, ne samo kroz ovaj predlog zakona, nego i kroz preuzimanje obaveze i da u jednom naknadnom periodu finansira njihovo studiranje. Ovaj predlog, pomenuo sam već, pored svih tela koje sam pomenuo, podržavaju i studenti, Studentski parlament i Savez studenata. Sve vas pozivam da ovaj zakon što pre usvojimo i jednostavno stvorimo uslove da se studenti na vreme upišu i ostvare sve one druge stvari koje dobijaju na osnovu prava upisa tekuće školske godine. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministru. Zaključujem načelni pretres. Podsećam vas da nastavljamo rad sutra u 10,00 časova.