Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Pozivam vas da pre nastavka minutom ćutanja odamo poštu tragično nastradalim putnicima u saobraćajnoj nesreći na Žabaljskom mostu. Slava im! Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 138 narodnih poslanika. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Bojan Kekić, koji će zakasniti. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj RIK-a o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Stojanoviću, izabranom sa izborne liste DSS - Vojislav Koštunica. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Stojanoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Molim da uđe u salu i da se priključi radu. Već je tu. Po Poslovniku, izvolite. Narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 94. stav 2, a sada ću to da vam obrazložim. Naime, u Srbiji se dešavaju zastrašujuće stvari, koje utiču direktno na urušavanje države, koje utiču na sve teži položaj jednog dela građana Republike Srbije na delu teritorije Republike Srbije. Izašao sam u ime SRS-a i u ime građana Kosova i Metohije, koji su to od nas koji smo bili na Kosovu i Metohiji tražili; obećao sam im da ću to danas učiniti. Tražimo da sazovete konsultacije, da prekinete sednicu i da na dnevni red stavimo ono što je od suštinskog interesa za građane Srbije i temu koja se tiče Kosova i Metohije i njenog opstanka unutar Republike Srbije. Reći ću vam i zašto. Za to postoji nekoliko neposrednih razloga. Jedan od tih razloga je i taj što svi najavljuju, iz evropskih i međunarodnih foruma, da će se uskoro rešavati konačni status Kosova i Metohije, a niko unutar naše vlasti nije u stanju da kaže da je to pitanje konačno rešeno upravo Rezolucijom 1244 i da su Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i Crne Gore. S druge strane, imamo pojavljivanje jednog poslanika DS-a kojeg je prvo pustila televizija Bogoljuba Karića, a jutros vidimo da je glavni gost u nekim drugim medijima, koje finansira Soroš, koji treba da propagira nezavisnost Kosova i Metohije. Posebno bih ukazao na jednu činjenicu, ne želeći to da koristim za političke poene, ali da bih vam ukazao koliko je stanje dramatično – taj poslanik je čak rekao da je kao ministar inostranih poslova, kao neko ko je obavljao diplomatsku aktivnost, u ime i za račun ove države tražio odricanje od dela teritorije, tražio da Kosovo i Metohija bude nezavisna država. To je ne samo jedinstven slučaj u istoriji sveta, u istoriji čovečanstva sličan primer ne postoji. U diplomatsko-konzularnoj istoriji nezabeleženo je nešto slično, ne isto. Mislim da moramo da postavimo pitanje šta rade nadležni državni organi posle pisanja Milana St. Protića i posle potvrde koju je lično dao nekadašnji ministar inostranih poslova da je u vreme svog ministrovanja tražio nezavisnost Kosova. Šta rade svi državni organi u ovoj zemlji, koga ćete na kugli zemaljskoj da pitate za bilo šta, ako tužilac po ovom pitanju ne reaguje? Ima li neko krivično delo u ovoj zemlji? O čemu raspravljamo danas? O tome da za godinu ili dve stavimo na dnevni red nešto što ne znamo ni sami da li može da opstane, sme li ili ne može da opstane u pravnom prometu. Država nam se urušava. (Predsednik: Vreme.) Nije vreme. Završiću, neću još dugo. Znači, ljudi na Kosovu i Metohiji kažu – hoćemo da znamo je li to stav države, je li to stav Tadića ili Koštunice, a ne kao što Svilanović kaže – moji prijatelji Tadić i Koštunica su mi zahvalni zbog toga što će pred međunarodnom zajednicom da ćute i da kažu – eto vidite, oćutali smo, a pred domaćom javnošću će tiho ispod žita da govore "to je onaj ludi Svilanović, ne interesuje nas on". Tako je rekao, tako je rekao Goran Svilanović i suština je u tome, ili ćete javno da se izjasnite da kažete da li je to politika ove zemlje ili ne. S druge strane, sada da vam kažem šta je vaša politika. Vaša politika je da prikazujete narod u Švajcarskoj. Majke i sestre ubijene srpske dece od 20 godina, ljudi ubijenih 1999. godine, kažu – zar im nije vest to što je Dejan Stanojević, 24 godine ima, jednu kost su poslali iz pećine neke gde su našli njegovo telo, jednu kost su poslali da se sahrani u Prilužju. Vas to ne interesuje, jer ste rešili da predstavite građanima Srbije da svi žive kao u Švajcarskoj, zato što ste hteli da im kažete kako nikada bolje nije bilo na kugli zemaljskoj ni u jednoj zemlji na ovom svetu. To je ono što moramo da promenimo i to je ono što mora da bude drugačije, o tome da razgovaramo. Ako treba da se zatvorimo ovde, da zaključamo vrata i da niko ne izađe iz ove sale dok ne donesemo rešenje šta ćemo i kako oko Kosova i Metohije, šta ćemo i kako da sačuvamo našu državu, a ne ovde da raspravljamo o tome da li ćemo da popišemo nečiju imovinu i da li ćemo za godinu ili dve da donosimo neki zakon koji može i ne mora, a možda i ne može da opstane u pravnom prometu. (Predsednik: Hvala vam. Pet minuta je isteklo.) Hvala vama, nisam još završio. (Predsednik: Budite ljubazni, u okviru tri minuta možete po Poslovniku. Sada je pet minuta i 36 sekundi. Budite ljubazni, završite.) Završiću, gospodine predsedniče. Nisam izašao da bih vam pravio bilo kakvu opstrukciju, da li ću da govorim minut ili dva duže neće vam toliko smetati. Građani Srbije na Kosovu i Metohiji srpske nacionalnosti su u velikoj panici, ljudi ne znaju šta da rade. Ljudi se pitaju da li da kupe stvari i odlaze, jer im sve liči na to da će ih neko obavestiti da Kosovo dobija nezavisnost. Samo tražim od svih vas, a to je ono što smo rekli građanima Kosova i Metohije da možemo da učinimo, bar da pokušamo u Narodnoj skupštini Republike Srbije da ovaj besmisleni dnevni red, ovu besmislenu tačku prekinete, da razgovaramo o ovome, pa posle toga nastavite i izglasavajte šta god hoćete i kako god hoćete. Neka država zauzme konačno stav kojeg će se svi držati, a ne svaki ministar kako mu padne i šta mu padne na pamet da izlazi – manje od nezavisnosti, više od autonomije ili ne znam ni ja šta. Tu priču jedanput zauvek moramo da završimo i da znamo šta je naša politika. To je neuporedivo važnije i zato tražim od vas da ovo uradimo odmah, jer je to jedini način da dole umirimo naše ljude i da im kažemo da to jeste Srbija i sastavni deo Srbije i da neće naći nikog u Beogradu ko će to da prihvati. Šta vam radi onaj Milorad Todorović, načelnik Kosovsko-pomoravskog okruga? On je sa Svilanovićem u istom timu, u istoj grupi. On je član vaše Demokratske stranke Srbije. Kažite da nije tačno. Kažite da se nije sa Svilanovićem dogovarao oko toga. Neka vam kažu vaši sa Kosova, nemojte za glavu da se hvataju, zna to Vuko Antonijević i svi drugi. Je l′ tako, gospodine Antonijeviću? Tačno je, gospodine Antonijeviću, znate da znam. Sa tom pričom da prekinemo i da konačno završimo i kažemo ljudima da je Kosovo Srbija, ako ništa drugo nismo u stanju da im ponudimo.
Svesno sam, pošto je bila reč o Poslovniku, prekršio Poslovnik, uz vašu saglasnost, dozvolivši gospodinu Vučiću da govori tri i po puta duže od predviđenog vremena po Poslovniku, jer tema jeste važna, i to je tema, molim vas. Imamo repliku gospodina Aligrudića. Pošto je reč o povredi Poslovnika, član 94. stav 2, predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje. Međutim, to se naravno odnosi na situaciju kada se te konsultacije ne obavljaju. Srećom, ovaj saziv je odgovoran, ovaj saziv je ne samo doneo rezoluciju i prihvatio plan Vlade koji je prema toj rezoluciji urađen, već se stalno vrše konsultacije, pa i sa šefom poslaničke grupe Srpske radikalne stranke gospodinom Nikolićem, sa kojim stalno razgovaram o svemu onome što možemo da učinimo. Jedino što pouzdano znamo jeste da nećemo pomoći ljudima na Kosovu ako ne radimo svoj posao, mi ili druge institucije, i shvatio sam deo vašeg apela da sve institucije urade svoj posao. Mi ćemo, naravno, učiniti svoje, a jedan od načina jeste da se ubrza ova sednica i očekujem pomoć od vas. Izvolite repliku, gospodine Aligrudiću.
Ovde je pomenuta državna politika prema Kosovu i Metohiji, stav Vojislava Koštunice i, na kraju krajeva, stav Demokratske stranke Srbije. Molim vas da ovo zapamtimo jednom zasvagda: Demokratska stranka Srbije nikada neće pristati na nezavisnost Kosova i Metohije, Vojislav Koštunica nikada neće pristati na nezavisnost Kosova i Metohije i ova vladajuća koalicija koja danas predstavlja Vladu Republike Srbije ima vrlo jasnu i decidno određenu politiku prema Kosovu i Metohiji i svi to znamo. Ako treba zbog toga, da bi se to redefinisalo, da otvaramo ponovo raspravu u ovoj Narodnoj skupštini, za tako nešto nema potrebe. Ako je reč o onima koji sebi daju za pravo u ovoj državi da daju izjave kojima stavljaju do znanja međunarodnom faktoru da bi neko ovde pristao na nezavisno Kosovo i Metohiju, nekog takvog treba da bude sramota od onoga što priča i njega neka pogodi sve ono što ga može pogoditi po zakonu i Ustavu ove države.
Replika kome? Zašto replika? Da li prihvatate ili tražite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? Izvolite.
Nisam želeo, niti hoću da nastavljam sa replikama i da se ovo otegne u nedogled. Mislim da nismo morali danas da ponavljamo, mogli smo da sednemo i dogovorimo šta je naš pozitivni plan. Toga nema ni u onome što smo do sada usvajali jednoglasno i što je bilo korektno prihvaćeno od strane Srpske radikalne stranke i mislim da niste mogli da imate ni jednu jedinu primedbu. Što se nas tiče, Tomislav Nikolić je jutros predložio da upravo sa ovakvim predlogom izađemo pred Narodnu skupštinu Republike Srbije, a rekao je da to ja iznesem samo zato što smo to direktno obećali građanima Kosova i Metohije koje smo posetili prethodnog vikenda. Još nešto, pitam vas da li je vaš načelnik okruga, član vaše stranke, taj koji na tome insistira? Što se druge stvari tiče, nadam se da ste sve u pravu što ste rekli i da od toga nećete odustajati, ali vas pitam da li je ta rezolucija, da li su sve rezolucije i svi opšti akti koje smo usvajali u Skupštini Srbije bili usvojeni jednoglasno. Jesu. Predstavnik jedne parlamentarne stranke predlaže nezavisno Kosovo. Zar to nije dovoljan razlog? Zar nije dovoljan razlog to što niko od nadležnih državnih organa na tako nešto nije reagovao? Apsolutno nijedan državni organ na to nije reagovao. To znači da sada ovde možemo da upadnemo sa kalašnjikovom, da radimo šta hoćemo, jer je to mnogo manje opasno od toga što je taj uradio. On je priznao da je kao ministar – nije to sramota, on je kao ministar, a to što sada priča kada nije ministar, to je njegova lična stvar i njegove Demokratske stranke, baš me briga za to – inostranih poslova na jednoj večeri od zvaničnika najveće svetske sile tražio nezavisnost Kosova i Metohije. On je to javno rekao. Nisam to rekao ja, nije to rekao niko drugi, to je rekao on. To je suština cele priče. Gospodine Markoviću, još nešto: ne doprinosimo mi time što ćemo da završavamo raspravu o nečemu što će možda, a možda i neće, da bude u pravnom prometu; mi nešto činimo ako rešavamo vitalne probleme građana Srbije. Ne možete mi reći da je mnogo važnije bilo koliko košta put do Kušadasija i nazad, u subotnjem ″Dnevniku″, od onoga što su rekli roditelji, braća i sestre onih kojima su doneli po jednu kost da ih sahrane u Prilužju, Plemetini, Obiliću, Kosovu Polju i ostalim srpskim mestima. To ne može da bude važnija vest i za to je odgovorna cela Narodna skupština. Za to je odgovorna Vlada, za to smo odgovorni svi mi. Znam da volite da prikažete da je stanje bolje nego u Švajcarskoj, ali nije. Naš narod živi teško, ljudi se muče, ljudi se plaše za svoju sudbinu, za svoju budućnost. Imate 410 dece u Plemetini, 500 dece u Prilužju, šta će da rade i ko će da ih pakuje sutra kada im neko javi – to je dobro, nezavisnost. Postave pitanje tom Svilanoviću, kaže – iseliće se Srbi, šta da radimo. Valjda Narodna skupština ima neki odgovor na to. (Predsednik: Vreme, gospodine Vučiću.) Blago vama kada vam je do vremena. Narodna skupština nema vremena da ga gubi na besmislene zakonske predloge koje stavljate na dnevni red, a srpski narod na Kosovu i Metohiji nema vremena da čeka.
Molim vas, gospodine Aligrudiću, replika na repliku? Budite ljubazni, da radimo svoj posao i da efikasno doprinesemo da se uspostavi država. Zahvaljujem na razumevanju, a ovo je apel, mimo Skupštine se sigurno ne može praviti nikakav dogovor o budućnosti dela teritorije Srbije kao što je Kosovo i Metohija; sasvim je izvesno da sem tog apela mi u ovom trenutku ne možemo ništa više da uradimo. Još jednom kažem, konsultacije će biti nastavljene. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRIJAVLjIVANjU I EVIDENTIRANjU ODUZETE IMOVINE (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da se na kraju rada sednice Narodne skupštine 14. aprila 2005. godine, a u toku pretresa o amandmanu na član 1. Predloga zakona, za reč, po Poslovniku, javio narodni poslanik Zoran Krasić, podnosilac navedenog amandmana. Gospodine Krasiću, da li odustajete? (Da.) Reč po ovom amandmanu ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa Vojislav Milajić. Reč je o amandmanu na član 1. koji je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Gospođa Radeta nije tu. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, potom narodni poslanik Milan Stevović, pa Petar Jojić, pa Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo, Predlogom ovog zakona i članom 1. predviđena je evidencija i popis oduzete imovine, koja je oduzeta po 35 propisa, što zakona, što uredbi koje je donela FNRJ u periodu od 1945. do 1953. godine, i vezuje se za jedan sumnjivi datum, a to je 9. mart 1945. godine. Potpuno je nejasno zbog čega se uzima kao kamen međaš 9. mart 1945. Takođe, navode se i osnovi po kojima je oduzeta ta imovina koja treba da bude evidentirana. To su nacionalizacija, agrarna reforma, konfiskacija. Međutim, nisu svi razlozi zbog čega je nekome oduzeta imovina isti. Nekom je oduzeta bez naknade, nekom sa naknadom, nekom je oduzeta imovina putem konfiskacije, i to opravdano. Postoje pripadnici koji su bili u kvislinškim formacijama, koji su direktno sa okupacionim snagama učestvovali u ratu protiv naše zemlje i kojima je opravdano oduzeta i konfiskovana ta imovina. Agrarna reforma koja je sprovedena 1945. godine, i novim zakonom o agrarnoj reformi od 1947. godine, nije patent i izum socijalističke vlasti; jedna agrarna reforma, mnogo veća i sveobuhvatnija, izvršena je još 20-tih godina prošlog veka. Nju je sproveo kralj Aleksandar Karađorđević posle Prvog svetskog rata i ona je trajala 10 godina. Tom agrarnom reformom je oduzeto preko dva miliona hektara zemlje i podeljeno agrarnim interesentima; cifra se kreće negde oko 600.000 ljudi. Ceo proces agrarne reforme je trajao oko 10 godina, tako da je mnogo više zemlje oduzeto od 1918. do 1928. godine, nego što je urađeno od ovog spornog datuma – 9. marta 1945. godine, iako ne znamo zašto je taj datum uzet kao kamen međaš. Ako su već hteli da vraćaju oduzetu imovinu mogli su da se vrate i nazad i da krenu od 1918. pa naovamo. Sama restitucija i sam povraćaj je sporan utoliko što se jedna nepravda, koja je učinjena oduzimanjem zemlje nekim ljudima, ne može ispravljati time što će se nanositi nova nepravda nekim drugim ljudima posle 60 godina, koji treba da isprave tu nepravdu koja se desila pre 60 godina. Smatramo da je za SRS ne samo ovaj član nego i ovaj zakon neprihvatljiv, ovako kako je urađen.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 100. Poslovnika Narodne skupštine, odnosno povređeno je dostojanstvo, i to pri kraju rasprave u četvrtak. Prekršio ga je gospodin Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS, a saučesnik u tome, na moje iznenađenje i na iznenađenje drugih opozicionih poslanika, bio je i gospodin Milan Marković, koji je u tom trenutku predsedavao Skupštinom. Radi se o tome da je gospodin Aligrudić zloupotrebio svoje pravo po Poslovniku, izašao za ovu govornicu i onda čitao, ne znam zašto, "Veliku Srbiju" iz 1991. godine, što je pohvalno za vas, gospodine Aligrudiću. Ono što nije dobro jeste što ste pokušali na taj način da omalovažite i SRS i njenog predsednika prof. dr Vojislava Šešelja, navodeći da smo se i mi 1991. godine zalagali za denacionalizaciju. Mi i sada kažemo da je nacionalizacijom izvršena velika nepravda, to nije sporno. Nije sporno ni to da smo nekada imali drugačije stavove, ali, gospodine Aligrudiću, samo budala tokom života ne menja svoje mišljenje. Nije 1991. godine bila ista situacija u zemlji, nije bila ista situacija u okruženju. Gospodinu Aligrudiću, onda je i privreda radila, sada ne radi. Onda su postojale mnogo veće mogućnosti da se barem deo te nacionalizovane imovine vrati. Mi smo vama i na praktičnim primerima dokazali da je ovo što sada radite čista demagogija, da vi ne planirate da vratite ovim ljudima bilo šta što je oduzeto, niti za to imate bilo kakva novčana sredstva predviđena. Ono što, u stvari, predstavlja i najveću povredu, to je vaš postupak nakon toga. Bilo je nekoliko minuta do isteka zasedanja tog dana, prijavio se gospodin Zoran Krasić, po Poslovniku, prijavio sam se i ja, po Poslovniku; vi ste rekli poslanicima DSS da izvuku kartice a zatim zatražili od predsedavajućeg u Narodnoj skupštini da prekine sednicu. To je ono, gospodine Aligrudiću, što je svakako sramota. Možete vi da izađete na repliku koliko god hoćete, zato sam vas i pomenuo deset puta, ali to je zaista bilo ispod svakog nivoa, a moralo bi svakako biti ispod nivoa onih koji žele da vode državu i onoga ko predstavlja predsednika poslaničke grupe najveće stranke u ovoj vladi.
Zaista nisam razumeo kolegu Šarovića zašto sam ja saučesnik u bilo čemu za šta on smatra da je povreda Poslovnika. Po Poslovniku, nisam imao drugu mogućnost da prekinem sednicu u situaciji kada nema kvoruma, a s obzirom da je bilo tri minuta do isteka radnog vremena sami znate da je bilo nemoguće utvrđivati kvorum. Gospodin Aligrudić, pravo na repliku.
Hvala vam, gospodine Šaroviću. Dakle, slično je bilo tome kao što ste maločas opisali, ali ne baš isto. Javio sam se po Poslovniku i hteo sam da ukažem da se vređa Poslovnik tako što se zloupotrebljavaju određena poslovnička prava poslanika. Vi imate i u pravosuđu i u sudskim procesima jedan izraz koji se zove zloupotreba procesnih prava. Ona su zadata kao takva, nisu sporna, ali se mogu zloupotrebljavati. Kada je reč o javljanju po amandmanima koji su podneti, koji imaju svi istu formu i sastoje se u tome da se član briše, reč je o istom broju amandmana koliko ima i članova zakona, to služi samo jednoj svrsi, a to je da se produži rasprava u delu koji se odnosi na raspravu u pojedinostima. To je moj stav, to je moje pravo da kažem i tu nije nikakav problem. Naravno, u kontekstu te priče o pitanju zloupotrebe procesnih prava u ovoj skupštini, jesam izneo određene podatke iz jednog časopisa koji se zove "Pogledi", a ne "Velika Srbija" iz 1991. godine. To je intervju dr Vojislava Šešelja, u kome je nešto govorio o pitanju povraćaja imovine ili dužnosti države da nadoknadi otetu imovinu od strane komunističkog režima. I to nije sporno, kao što nije sporno da bilo ko od vas može na svaka dva dana da menja mišljenje koliko god hoće, ali to je vaše političko pravo. Ja vas zbog toga ne kritikujem. To je vaše pravo i vi sebe na taj način reklamirate.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Aligrudić je delimično rekao istinu. Delimično. Znači, to je intervju iz 1990. godine i zaista je Vojislav Šešelj rekao da bi trebalo vratiti imovinu Karađorđevićima. Zaboravljate da je Aleksandar Karađorđević na prvi upad zengi u Okučane osudio Srbe koji su se branili od upada zengi i da je od onda SRS zauzela negativan stav prema njemu, koji je zadržala i do danas. Zaboravljate da nikada nije bio na strani srpskog naroda. Taman posla kada bismo mu sada vratili imovinu. Mi mu je ne bismo vratili, vi ste mu vratili, pa evo izgiboše oko imovine, oko Belog dvora, ko može da uđe, ko ne može da uđe. Zatvorili ste ga za narod, dali ste ga engleskom državljaninu, engleskom oficiru koji je položio zakletvu engleskoj kraljici. Jednom položio zakletvu i postao zauvek Englez. Otkud vama pravo da opominjete političke stranke koje promene stav ili mišljenje? Kada pominjete nešto što smo ranije drugačije govorili spočitavate nam promenu stava ili promenu mišljenja. Šta bih ja mogao da ispričam o DSS-u, romane da napišem. Čovek se menja, čovek evoluira. Evo vi, ako ste 1965. godište, nego 1966... Koje ste godište? (Miloš Aligrudić: Saznajte.) Jedne godine ste rođeni, te godine ste piškili u gaće. Pretpostavljam da sada ne piškite u gaće.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Član 100. Poslovnika. Gospodine Nikoliću, ako ste vi bili starmali, pa vama oblačili gaće nakon rođenja, meni su pelene.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović, pa Petar Jojić, ne možete vi. Da li je tu Milan Stevović? Nije. Miloš Aligrudić, da li hoćete reč po amandmanu? Nećete. Da li se još neko javlja po amandmanu? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvinjavam se, gospodine Jojiću, vi se javite za reč. Izvolite.
Kada vam daju krila malo ovi iz vlasti, gospodine Markoviću, vi se osilite, ali polako, čekajte, sve ima svoj red, i to. Sednica traje, nažalost, sa ovim nebuloznim zakonom o kome sada moram da diskutujem i o amandmanu uvaženog kolege gospodina Zorana Krasića koji je i vama iz vladajuće strukture, ali i celokupnoj srpskoj javnosti pokazao da kao izuzetan poznavalac ove oblasti, kao pravnik, ima pravo da vas dodatnim argumentima ubeđuje danas, ako to niste shvatili iz načelne diskusije, da ovaj zakon treba da povučete. Ovo nije zakon u pravom smislu reči. Nejasno je, i to smo vam rekli prilikom rasprave u načelu i zato tražimo da se prvi član briše, odnosno to je zatražio u ime naše poslaničke grupe SRS gospodin Zoran Krasić, koja su to fizička lica koja stiču pravo da podnesu prijavu i da se anketiraju. Ovo je, ponavljam, anketa, nije nikakav zakon. S druge strane, potpuno je za nas neprihvatljivo da ovim kvazizakonom obavezujete buduću vladu, koja će svakako biti radikalska, i buduću skupštinsku većinu, koja će svakako biti sa najmanje 126 poslanika Srpske radikalne stranke, pa da se kroz ovu vašu intenciju u članu 8. i 9. usmerava na neki zakon o denacionalizaciji. Vi niste u stanju, dame i gospodo iz vlasti, da uradite ono što je sada vaša zakonska obaveza, a ne da futuristički nastupate svakog dana i da obećavate ovde nešto što je i po Ustavu i po svim pozitivnim zakonskim normama nemoguće sprovesti u delo. Opet da vas podsetim, lično je potpredsednik Vlade Miroljub Labus izjavio da će ako ikada dođe do tog budućeg zakona – a verujemo da neće, jer naša skupštinska većina ga neće stavljati na dnevni red iz mnogobrojnih razloga koje smo izneli i u obrazloženju, to je napisao gospodin Zoran Krasić – biti potrebno 60 milijardi dolara da se obeštete svi oni koji navodno polažu pravo na svoju imovinu. Zašto smatram da niste sposobni da uradite ništa od onoga što vam je sada zakonska obaveza pokazaću vam na samo jednom primeru iz mog šumadijskog kraja, a radi se o opštini Knić. Možda su neki od vas imali prilike da prođu pored Gružanskog jezera, ili preko mosta. Oko 90 hektara zemlje u privatnom vlasništvu na obodu Gružanskog jezera, a radi stvaranja te neophodne akumulacije za grad Kragujevac, oduzeto je od bivših vlasnika, i to ne u ovom periodu o kome vi pričate, odnosno pre Drugog svetskog rata, nego pre otprilike 20 godina. Među oštećenima je svakako i porodica Mijatović, Mijatović Radojka i Dragan, iz sela Kusovac; oni su dobili izvršnu presudu Opštinskog suda da se potvrđuje njihovo pravo na obeštećenje po zakonu koji je usvojen 1997. godine u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zamislite, sud je odlučio 2005. godine, u martu mesecu, da im se isplati za četiri hektara zemlje procenjena vrednost, ali procenjena vrednost u tom nominalnom iznosu iz 1997. godine, skoro osam godina kasnije, 40.000 dinara. To je polovina plate narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pošto je ona duplirana vašom voljom i većinom u Administrativnom odboru. Polovinu poslaničke plate sud nudi ljudima koji su zauzvrat dali četiri hektara svoje plodne zemlje. Ne bi bio problem da nam vi kažete, odnosno pre svega ljudi iz Ministarstva finansija, Ministarstva pravde, da je to zatečeni slučaj i da vi nemate veze sa tim. Problem je u tome, dame i gospodo narodni poslanici, što su danas, pored ovih katastrofalnih slučajeva i ljudskih tragedija i žrtava koje podnose u ime svih nas naši sunarodnici na Kosovu i Metohiji, i ovo žrtve koje običan seljak i svaki čovek podnosi zbog opstanka na vlasti onih kojima nije stalo do države i naroda. Naime, oni su u tom rešenju obavešteni da njihov dužnik, a to je JP Vodovod i kanalizacija grada Kragujevca, zamislite, ne zna na koji način će da im obračuna zateznu kamatu od 1997. do 2005. godine. Za njih je apsolutno isto 40.170 dinara 1997. godine i danas, 2005. godine. E pa, poručite tom vašem ministru finansija, kada se vrati sa ovih putešestvija, da je i te kako poznat način obračuna zatezne kamate i da i te kako Zakon o obligacionim odnosima to propisuje. Svaki građanin, baš na onaj isti način na koji se pljačka i kako mu harače ove Dinkićeve haračlije, ima pravo i da dobije ono što je njegovo. Na potezu jednog od rimskih aerodroma, a mislim da je aerodrom Fjumićino, davnih osamdesetih godina jedan Italijan, vlasnik zemljišta, nije dao da se aerodromska pista proširi za jedan hektar njegove imovine sve do momenta dok nije dobio obeštećenje od vlade. On ima pravo, po njihovom ustavu (a to je zagarantovano i Ustavom Republike Srbije), da brani svoje privatno vlasništvo, a nije dobio dovoljnu odštetu, i zbog toga je tamo, u vreme kada je izbio taj spor, pao jedan od ministara iz vlade. Ovde ministri ne samo da se ne povlače i ne daju ostavke već se i dalje osiono i bahato ponašaju, kao i celokupna vlast koja misli da sa ovih 12 - 13% koje ima u biračkom telu – a pitanje je da li danas i toliko, kada se skupite vi i ovi koji vas podržavaju – glasova možete da dobijete. Objasnite onda i porodici Mijatović Radojke i Dragana iz Kusovca zašto ne možete da im vratite ono što im po ovim zakonima pripada, pa tek onda dođite sa nekim od ovakvih nenormalnih projekata, kao što je ovaj anketni list u zakonu o evidentiranju, čiji prvi član gospodin Krasić predlaže da se briše.
Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije jasno pod kojim to okolnostima predlagač zaboravi na povraćaj zemlje sa područja Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije, koja je u sastavu Republike Srbije. Nijedne reči u Predlogu ovog zakona nema o tome da li će se ovim zakonom obuhvatiti povraćaj zemlje oduzete pre 1945. godine, i 1945. godine, kako se to predlogom predviđa i na koji način i u kom postupku će se to moći učiniti. Republika Srbija poseduje geodetske snimke, Vlada Republike Srbije poseduje ceo katastar Kosova i Metohije, koji je deponovan na području sadašnje Republike Srbije, pa me čudi zašto nije obuhvaćena i teritorija AP Kosova i Metohije. Ovaj predlog zakona morao je da bude precizniji i morao je da obuhvati područje AP Kosova i Metohije, jer je to srpska zemlja, a posebno što se radi o Metohiji, o crkvenoj zemlji, koja je velike površine, a koja je danas okupirana. Znači li to da se Republika Srbija odrekla katastra, zemljišnih i katastarskih knjiga i svih evidencija koje poseduju državni organi o teritoriji AP Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije? Trebalo je Predlogom zakona, ako neko smatra da ovaj zakon treba nešto da znači i da će biti primenljiv, da bude obuhvaćen i postupak povraćaja te zemlje, da se utvrde površine i da se utvrdi kome treba vratiti i od koga je ta zemlja oduzeta. Međutim, nijednog slova nema u Predlogu ovog zakona da Republika Srbija mari ili misli i brine o zemlji, o površini njene teritorije na području Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije. To je moralo biti obuhvaćeno posebnim poglavljem i precizirano da se zemljište ima evidentirati i da se evidentira od koga je oduzeto i kome, ako bude uslova da treba da se vrati, treba povratiti. Drugo, trebalo je predvideti i utvrditi, s obzirom na status Kosova, da je Kosovo okupirano, na koji način i u kom postupku će se utvrditi tržišna vrednost celokupne srpske imovine koja je oduzeta komunističkim zakonima Josipa Broza. Ovo potkrepljujem i činjenicom – kako to da se posle oktobarske revolucije niko nije setio, ni prethodna vlada, a ni ova, da se donese zakon koji će staviti van snage zakone Josipa Broza, koji je zabranio Srbima da se vrate na područje Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije tj. na svoju, srpsku zemlju. Što se tiče evidentiranja ove imovine, podsetiću vas, dame i gospodo narodni poslanici, da državni organi poseduju evidencije o oduzetoj imovini i da je ovaj predlog zakona apsolutno neprimenljiv i nema nikakvog pravnog značaja, tim pre što se ovde prejudicira – biće povraćaj; ali kada, "ne lipši magarče do zelene trave", "obećanje ludom radovanje". Da imamo tekst zakona, koji kaže: vratiće se zemljište i industrijski objekti i sve pokretne stvari koje su oduzete od građana Republike Srbije, onda je trebalo predvideti u kom postupku i da li su za to stvorene pretpostavke, ima li za to 60 milijardi dolara ili nema, a ne samo predlagati zakon koji treba da stvori utisak kod birača i kod građana Republike Srbije da Vladamisli o tome kako su ostali bez imovine mnogi građani Republike Srbije posle Josipa Broza i zakona koje je donosio. Podsetiću vas, poslanik Marković je i u svom amandmanu naveo 32 zakonska projekta po kojima je oduzimana imovina od građana Republike Srbije, počev od agrarne reforme, PZF-a, konfiskacija i da ne nabrajam na koje sve načine. Zato smatram, dame i gospodo, da ovaj predlog zakona predstavlja jedno ništa, samo gubimo vreme, imali smo preča posla. Narodni poslanik Aleksandar Vučić je boraveći sa grupom narodnih poslanika na području Kosova i Metohije u subotu posetio više naseljenih mesta na Kosovu i Metohiji; posetili su Srbe, škole, srpsku sirotinju i građani - Srbi sa područja Kosova i Metohije traže da se raspravlja u parlamentu o vitalnim interesima i o njihovim životima, o njihovoj imovini. Smatram da je ova skupština zapostavila jedno od prioritetnih pitanja, da se pomogne Srbima na Kosovu i Metohiji, u ovom trenutku kada je teritorija Srbije najugroženija. Narodni poslanik Aleksandar Vučić je to detaljnije obrazložio, pa očekujem da će ovaj parlament i naši poslanici raspravljati uskoro o ovom veoma značajnom državnom problemu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović. Zamolio bih narodne poslanike da se pridržavaju vremena od pet minuta. Prethodna dva poslanika su govorila više od sedam minuta. Mislim da može da se koncipira diskusija o amandmanu u trajanju od pet minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da govorim o ovom amandmanu ne zato što ovaj zakon i ovaj član 1. zaslužuje neki naš komentar nego zato što se mi ovde zamajavamo nekoliko dana, nekoliko nedelja, meseci i godina, dok nam deo teritorije naše zemlje Arbanasi otimaju, pljačkaju, dok nam Srbi u enklavama na Kosovu i Metohiji žive u getu. Ja sam jedan od narodnih poslanika koji su bili sa gospodinom Vučićem; obilazeći srpske enklave gledao sam, sa jedne strane, srpska sela Prilužje i Plemetinu, a ljudi na drugoj strani Sitnice imaju imanje, imovinu koju pljačkaju Arbanasi. Zamislite, mi donosimo jedan ovakav zakon, koji bi trebalo da važi na celoj teritoriji Republike Srbije, a, nažalost, deo naše teritorije je okupiran. Znači, ovaj zakon će se primenjivati samo tamo gde država Srbija ima ingerencije. Gledajući i čitajući ono što radi nekakva ekspertska grupa, u kojoj je i onaj izdajnik Svilanović, gde se predviđa samostalnost, odnosno nezavisnost Kosova u nekakve četiri etape, mogu reći da me ovakva monotonija ove skupštine, odnosno skupštinske većine i ovakva nezainteresovanost sadašnje vlasti u Srbiji podseća na onu treću fazu. Treća faza je pred samostalnost Kosova i Metohije. Zar je moguće da mi sebi dozvoljavamo da na ovakav način raspravljamo o nekim nebitnim zakonima, o nekim političkim pamfletima, da raspravljamo o nekom anketnom listiću, jer ovaj zakon više podseća na anketni listić nego na pravi zakon, a u isto vreme da se ne zabrinemo za sudbinu naše države Srbije i Kosova i Metohije? To je neshvatljivo za Srbe i sve patriote ove zemlje. Nažalost, mi se ovde zamajavamo nekim zakonima koji nemaju ama baš nikakvog efekta za građane Srbije. Pitam se da li su svi ovi zakonski projekti, za koje kažete da ih donosimo radi usklađivanja sa EU ili možda sa nekim u Briselu, doneli nešto dobro građanima Srbije. Možda bi bilo bolje da donesemo jedan zakon koji bi obuhvatio ovaj period od vaše petooktobarske revolucije pa naovamo, kada ste u bescenje rasprodali radničku imovinu, pa danas imate gotovo u svakom gradu, u svakoj fabrici širom Srbije štrajkove. Tamo je rasprodata imovina, da li kumovskim putem i vezama, da li preko veze agencija vaših eksponenata, ili na bilo koji drugi način, ali je činjenica da ste ostavili na ulici preko 800 hiljada radnika, onih koji se bore da povrate svoju imovinu, da ta imovina bude prodata po ceni koja vredi. Samo evidentiranje po ovom zakonu je apsolutno nepotrebno. Zašto? Zato što državni organi, odnosno organi uprave države Srbije i opština imaju tačne podatke o tome koliko je zemlje konfiskovano, koliko nacionalizovano, a koliko nekakvom agrarnom reformom oduzeto. To se, znači, moglo napraviti kratkim putem, uz to da bude procenjena tačna vrednost, pa tek onda da se napravi neki zakon koji bi mogao delimično da obešteti građane Srbije. Na ovaj način mi ćemo omogućiti građanima Srbije da se celu godinu zamajavaju tražeći svoje tapije i papire, kako bi mogli da prijave svoju imovinu, ali od toga nikada neće imati ništa. Gospodo, to je već shvatio deo građana; pa vidite da ispred Skupštine već imate parole građana, koje vam odslikavaju da vam ne veruju kada je u pitanju ovaj zakon o evidentiranju imovine. Građani ne veruju u to. Građani traže istinu i da se to primeni u praksi, odnosno da se napravi zakon koji bi stvarno predvideo povraćaj imovine oštećenim građanima.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 1. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine u ime poslaničke grupe SRS podneo je gospodin Zoran Krasić. Nije tačno, kao što neki kažu, da su svi amandmani Srpske radikalne stranke isti, da su šablonski i da zbog toga to valjda nije demokratski ili je upereno na odugovlačenje ove rasprave. Upravo je suprotno. Onaj ko je čitao amandmane Srpske radikalne stranke, a nadam se da vas je dosta takvih, može da primeti (što mogu, naravno, i gledaoci da vide) da je svaki amandman Srpske radikalne stranke različit, da svaki ima dobro obrazloženje. Evo, ovaj prvi je obrazložen sa pola strane gusto kucanog teksta, ali i pored toga mi se ne libimo da vam i dodatno, ukoliko vam eventualno nešto nije jasno, a mislimo da bismo mogli da vas ubedimo, objasnimo i da izađe i više narodnih poslanika iz naše poslaničke grupe i da se potrudi da vas, zarad dobrobiti naših građana, ubedi da prihvatite kako ovaj tako i sve ostale amandmane SRS-a. Članom 1. predloženog zakona uređuje se postupak prijavljivanja i evidentiranja imovine koja je na teritoriji Republike Srbije oduzeta bez naknade tržišne vrednosti ili pravične naknade, primenom propisa i akata o nacionalizaciji, agrarnoj reformi, konfiskaciji, sekvestraciji, eksproprijaciji i drugih propisa donetih i primenjivanih posle 9. marta 1945. godine. Ovde, kao prvo, imamo jednu logičku nedoslednost, jer se traži prijavljivanje i evidentiranje imovine. Kome se ta imovina prijavljuje? Prijavljuje se državi. A ko je doneo rešenja na osnovu kojih je ta imovina oduzimana? Pa, upravo državni organi. Čemu onda služi ovo prijavljivanje? Ovo je obično zamajavanje građana. Zna se da je od tog trenutka prošlo više od 60 godina. Veliki broj ljudi kojima je imovina oduzeta nema više ta rešenja, a možda nema ni odgovarajuće dokaze da im je ta imovina oduzeta, o kojoj imovini se radi, ali ono što je sigurno jeste da to već postoji u državnoj arhivi. Jer, ovde se ne radi o imovini koja je oduzeta nasilno. Neki su ovde govorili o tome da su komunisti upadali u kuće i u razne organizacije posle 1945. godine. Jesu, upadali su. Isto tako, upadali ste i vi nakon 2000. godine, ali su komunisti, za razliku od vas, donosili i određena rešenja, donosili zakone, pa sve to podvodili pod određenu formu, dok ste vi to, mora se priznati, radili u mnogo manjem obimu i sa mnogo većim zakašnjenjem. Takođe, na ovaj način, svi ovi zakoni doneti nakon 9. marta 1945. godine, o eksproprijaciji, nacionalizaciji, konfiskaciji, proglašavaju se nezakonitim, odnosno protivzakonitim i na taj način se podriva i pravna sigurnost u ovoj zemlji. Ne možete se jednostavno tim vašim revolucionarnim metodama truditi da izbrišete sve što je bilo pre vas. Neke stvari su bile dobre, neke naravno nisu. Svakako neću reći da je nacionalizacija nešto za šta se mi zalažemo i što bismo podržali; SRS smatra da je privatna imovina svetinja, ali mislimo da ovaj zakon koji ste predložili svakako neće doneti ništa dobro građanima Srbije. Takođe smatramo da se ne može na ovakav način odrediti obaveza građanima da ono što im je već odavno oduzeto od strane države moraju ponovo da prijavljuju. Jer, ukoliko kažete da je nekome načinjena nepravda, ukoliko želite tu nepravdu da ispravite, zašto onda ne kažete – istražićemo državnu arhivu, to što utvrdimo da je oduzeto to ćemo vam vratiti. Ne, vi upravo želite suprotno. Vi na ovaj način želite da što veći broj ljudi ne ispuni obavezu koju namećete ovim zakonom i ne prijavi tu imovinu, što je moguće iz raznih razloga: da li zato što neće imati mogućnosti da dođu do odgovarajućih rešenja, da li zato što neće imati finansijskih mogućnosti da plate da dođu do kopija iz zemljišnih knjiga, do kopija eventualnih rešenja o oduzimanju i sl. Umesto da date građanima neko pravo, vi na ovaj način i ovim zakonom želite da im to pravo uskratite, čak ukoliko i bude nekada nekim narednim zakonom kao takvo dato građanima.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a molio bih kolege koje su se javljale za reč da provere da li je neko zaboravio naočare.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS glasaće protiv ovog predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Naš kolega Zoran Krasić je u članu 1. u obrazloženju jasno izneo naš stav da sve ove zakonske predloge koje ste predlagali u Narodnoj skupštini... Sada nije tu predsednik Skupštine, koji je u svojim obraćanjima javnosti dosta puta istakao da je ova skupština donela 80 zakona protekle godine. Znači, na ovom primeru Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine može se videti koja je priroda ovog predloga zakona. Prvo, zakon je neprecizan, nekompletan i na taj način može da se kaže da je pravno neutemeljen. Ako govorimo da treba da ispravljamo nepravde zakonima, onda ti zakonski predlozi treba da budu jasni i precizni. Ovaj predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, koji je podnela vladajuća koalicija Narodnoj skupštini, ima jedino za cilj da bude još jedan u nizu zakona i da se to vodi kako je ova Narodna skupština donosila zakone u interesu građana Srbije. Naravno, ova Narodna skupština treba da donosi jasne i precizne zakone, da bi oni mogli da se primenjuju i da bi građani Srbije od njih imali koristi. Ukoliko nastavite ovu praksu i budete se pozivali stalno na to kako ste donosili toliko i toliko zakonskih predloga i davali Narodnoj skupštini i Narodna skupština ih usvajala... Vi ćete usvojiti i ovaj predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, kao i sve one prethodne zakone za koje smo mi iz Srpske radikalne stranke govorili da nisu dobri zakoni. Podnosili smo amandmane, tražili da budemo ovde ravnopravan partner i da prihvatate naše amandmane, jer smatramo da smo najjača politička partija, što i jesmo i što smo dokazali na izborima, građani Srbije su glasali za SRS. To će vas koštati na sledećim izborima. Ono što je suština ovog predloga zakona jeste da on neće urediti postupak prijavljivanja i evidentiranja oduzete imovine. Kažete da je Narodna skupština u toku prošle godine donela preko 80 zakona, i slovenačka skupština je donela preko 200 zakona, ako brojka nešto znači; ona ne može da znači ukoliko zakoni nisu precizni, jasni; ako nisu precizno i jasno koncipirani oni ne mogu da budu na onim osnovama koje će doneti dobro građanima Srbije.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo iz uvaženog ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, SPS ima definisan odnos prema takozvanim istorijskim zakonima. Zbog veoma delikatne pozicije države, u svakom trenutku kada se donese jedan takav zakon otvaraju se brojna pitanja – iz kojih sredstava se vraća imovina, da li se čine nove nepravde, da li se na taj način otvaraju neka druga, po pravilu bolna, pitanja. Mi smo se izjasnili i glasaćemo za ovaj zakon. U vezi s tim, ovaj amandman ne bismo mogli da prihvatimo. Želim da kažem nekoliko stvari u vezi s tim. Sa distance, koja je sada 60 godina, lako je donositi sudove o tome zašto je određena imovina menjala vlasnike. To je naravno, po definiciji, bolno i nepravedno. Takođe, želim samo da podsetim, zbog javnosti i zbog građana, 160.000 ratne siročadi je bilo u SFRJ posle Drugog svetskog rata. Bila je porušena potpuno saobraćajna i privredna infrastruktura, bile su porušene škole, bolnice, bili su bombardovani gradovi. Podsećam vas da je 50.000 ljudi obezbeđivalo ogrev za Beograd 1946. godine. Dakle, u tom ambijentu su donošeni ovakvi zakoni, koji su od onih koji su imali oduzimali imovinu i delili onima koji nisu imali ništa. Problem je nastajao onda ako su tom prilikom činjene nepravde. Ovde takođe želim da kažem jednu stvar koja je veoma važna. Razumem bivše vlasnike koji žele da, što je moguće pre, dođu u posed svoje imovine; to je ljudski, to je korektno. Ne razumem zašto su protiv donošenja ovog zakona. Država treba da ima mehanizam, da evidentira – ovo je zakon o aspirantima – sve potencijalne korisnike denacionalizovane imovine ili ove druge iz nekoliko oblika o kojima ovde govorimo. Nisam baš siguran da svako od ovih ko je duvao pištaljku napolju ima pravo na neku imovinu. Postoje ostavinski postupci, postoje jako delikatne i spore procedure koje bi morale da se sprovedu da neko dokaže da li je upravo on potencijalni naslednik neke imovine. Zbog toga ne razumem ljude koji se protive donošenju ovakvog zakona, ako postoji politička volja da se donese zakon o denacionalizaciji. U tom smislu je ovaj zakon neophodan i to je razlog zbog koga ćemo mi za njega glasati.Takođe ovde želim da kažem – SPS nikada nije obećala, niti to ima u svom političkom programu, da će doneti zakon o denacionalizaciji, svesna odgovornosti o kojoj imovini se radi i o kojoj vrednosti se radi. Podsećam da je vršeći vlast donela Zakon o povraćaju zemlje, delimično je ta stvar završena. Takođe želim da podsetim sve vas, uvažene kolege iz drugih političkih stranaka, u vašim izbornim programima i u vašim kampanjama sam prepoznao da želite da donesete zakon o denacionalizaciji. Sada ste na potezu, mi vam nećemo smetati, niti ćemo sa zluradošću, ili na bilo koji drugi način, gledati na te zakone. Ali, nadam se da ste svesni odgovornosti u koju ulazite; 50, 60 ili 70 milijardi dolara jeste potencijalna vrednost imovine koja treba da bude vraćena. Zaista ne razumem, uz sve uvažavanje svih političkih aspekata onoga o čemu je ovde reč, na koji način se to može vratiti, ali nećemo da smetamo u tome, pomoći ćemo u meri u kojoj je moguće, samo želim zbog javnosti, zbog građana Srbije, zbog nas kao ozbiljnih političkih ljudi, da kažem da je to ogroman zalogaj za jednu državu koja je u stanju kakvo je danas. Izvinjavam se što sam prekoračio vreme, gospodine potpredsedniče.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Marković. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada predlaže da se amandman odbije, Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, razumem da predlagač ovog zakona ima izvesnu obavezu prema biračima, s obzirom da su olako davana obećanja u predizbornoj kampanji, i onda, ne upuštajući se krucijalno u rešavanje pojedinih problema vezanih za želju da se izvrši denacionalizacija, predlaže zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Kao što vidite, ti građani koji traže denacionalizaciju danas zvižde i drže parole ispred Narodne skupštine, nezadovoljni ovim, jer smatraju da ste im obećali mnogo više, a da ta evidencija već postoji. Mi smo ne samo u kampanji nego u svim javnim raspravama ili u bilo kakvom javnom pojavljivanju na ovu temu davali jasne signale građanima da je nemoguće danas, posle svega što se dogodilo i u ovakvoj ekonomskoj situaciji u kakvoj se zemlja nalazi, obećavati nešto što ne možemo da ispunimo. To, naravno, nije nailazilo na odobravanje kod onih koji smatraju da su oštećeni. Mi ne sporimo da su oštećeni i da im je naneta ogromna nepravda. Svakodnevno kod nas dolaze u poslanički klub dokazi o tome kako je neko stekao imovinu, pa mu je oduzeta imovina, pa umesto što je kupio 360 kvadrata usred Beograda ostalo dva jednosobna stana, pa na kraju 2000. godine, recimo, isti ovi koji sada predlažu ovaj zakon o denacionalizaciji, znajući za takvu situaciju, takve stanove unose u svoj stambeni fond i prodaju nekom trećem. Dakle, obećavate jedno, a radite nešto sasvim drugo. To nikako drugačije ne mogu da nazovem nego demagogijom. A, ako pođemo od činjenice da smo sposobni da vratimo staru deviznu štednju do 2014. godine, onda se zaista postavlja pitanje do koje ćemo to godine vratiti svu tu imovinu koja je nepravdom zaista oduzeta pre mnogo godina, dakle pre 60 godina, po različitim osnovama. U ovom obrazloženju koje ste dali uz ovaj zakon apsolutno ste svesni složenosti ove problematike sa svih aspekata koje navodite, ekonomskih, socijalnih, političkih, a opet pristupate nečemu ovakvom. Tačno je da je prekršeno osnovno pravno načelo demokratskog društva o neprikosnovenosti privatne imovine, ali svedoci smo da se u poslednjih pet godina na jedan perfidan način, kroz mnoge zakone koje je ova Narodna skupština donela, vrši pomalo jedna vrsta nacionalizacije društvene i državne imovine. Došlo je do privatizacije u međuvremenu, nepokretna imovina je u više navrata menjala svoje vlasnike i zaista ne vidimo način da se uopšte ova nepravda na bilo koji način koji bi se eventualno iznašao, jer vi ovim zakonom ne kažete kako ćete to uraditi, eventualno ispravi. Tvrdite da je neophodno da se proces obeštećenja ranijih vlasnika izvrši radi procesa stabilizacije i daljeg razvoja nacionalne ekonomije, a mi tvrdimo da ćete upravo, ako se donese takav zakon – a mislim da već sada znate koliko je sredstava neophodno za to, samo odlažete taj proces, jer ste prinuđeni da barem pokažete dobru volju onima koji su vas podržali na izborima zbog toga što im je ta denacionalizacija obećana – našu nacionalnu ekonomiju još više da upropastite. Ako imamo u vidu kako se naša država drži po pitanju naknade ratne štete i potraživanja ratne odštete od bivših republika SFRJ i sve ono što nas čeka ukoliko se nastavi ovakva politika po tom pitanju, mislim ne da ćemo doživeti bankrot nego nećemo imati osnovne elemente državnosti. Ako nam je to cilj, onda možemo da radimo ovako neozbiljno, ali zaista začuđuje da smo u ovako teškoj političkoj i ekonomskoj situaciji u kakvoj se trenutno nalazimo našli za shodno da, na predlog Vlade, jednom ovako neozbiljnom predlogu zakona ovoliko vremena posvećujemo. Narodna skupština i narodni poslanici naravno moraju da iznesu svoj stav po pitanju svakog predloga, ali ovo pokazuje neozbiljnost Vlade koja nije spremna da se upusti u rešavanje nekog pitanja, a opet zamajava Narodnu skupštinu nečim što je čista imaginacija.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo je još jedan amandman u seriji amandmana koji treba da pokažu koliko je ovaj zakon besmislen. Član 2. odnosi se, praktično, na definiciju imovine. Kaže se: ″Imovinom, u smislu ovog zakona, smatra se pravo svojine na nepokretnim i pokretnim stvarima, kao i druga imovinska prava.″ Teško da neko može da shvati vezu između člana 1. i člana 2. U članu 1. je rečeno da se ovim zakonom uređuje postupak prijavljivanja i evidentiranja. Mi smo u načelnoj raspravi, povodom amandmana na član 1. Predloga zakona, jasno stavili do znanja da je ta imovina već evidentirana. Titular, odnosno nosilac prava korišćenja, upravljanja i raspolaganja tom imovinom je država, odnosno Republika Srbija. Svojinska prava u ime Republike Srbije vrši Vlada Republike Srbije. Pravo korišćenja iupravljanja u mogućim varijantama može da vrši Republička direkcija za imovinu Republike Srbije i drugi korisnici, državni organi, javna preduzeća itd. Kako bi sada neko mogao da evidentira nešto? Evo, ja ću da vam dam jedan primer iz moje familije. Jednom mom rođaku je 1946. godine, možda polovina i ne zna šta znači, oduzet dreš i oduzeta je vodenica, a on je imao šesnaesti deo u tom drešu i dvadeseti deo u vodenici. Gde je to evidentirano? Dreš je završio u seljačkoj radnoj zadruzi i odavno je istruleo, a ta vodenica je još pre 30 i nešto godina sama od sebe pala. Kako da se evidentira taj dreš – pokretna, a vodenica nepokretna imovina? Besmislen je zakon. Dalje, pročitao bih vam ono što piše u Evropskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, tačnije u protokolu uz Konvenciju; to je prvi put regulisano ovim protokolom od 20. marta 1952. godine. Srbija i Crna Gora su postale visoke strane ugovornice ove konvencije tek 2003. godine, ali da vam kažem šta je propisano, pošto je protokol sastavni deo Konvencije. U pogledu zaštite vlasništva kaže se – svako fizičko ili pravno lice ima pravo na mirno uživanje svog vlasništva. Niko se ne sme lišiti svog vlasništva, osim u javnom interesu, i to samo uz uslove predviđene zakonom i opštim načelima međunarodnog prava. Sada, eksperti, obratite pažnju na stav 2. ovog člana koji kaže – prethodne odredbe, međutim, ni na koji način ne umanjuju pravo države da primenjuje zakone koje smatra potrebnim da bi uredila upotrebu vlasništva u skladu sa opštim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni. Gde gurate Srbiju? Samo svađate narod. Cela poenta vašeg zakona jeste da posvađate narod da biste ispunili svoje olako dato obećanje kako ćete nešto vratiti. Samo bih vas podsetio na nešto što ste napisali u ovom vašem predlogu zakona. Ko podleže obavezi ili pravu prijavljivanja? Opet vas vraćam na član 1. Predloga zakona u kojem se kaže – ovim zakonom se uređuje postupak. Kada se nekim zakonom uređuje neki postupak onda se taj postupak neminovno odnosi na ostvarivanje nekog prava. Mi ovde nemamo pravo. Uređujemo postupak, a ne znamo kako izgleda pravo. Šta radite, ljudi? Pogrešili ste temu. U vezi sa članom 3. i tim amandmanom, objasniću vam razliku između pravnih sledbenika, naslednika i imaoca stvari. Ovde ste dali opšte definicije imovine, tako konfuzno. Postavljam vam pitanje – zašto ste dali definiciju imovine u jednom tehničkom propisu koji treba da omogući evidentiranje? Na ovaj način ste dokazali da su svi naši amandmani opravdani, da smo vam amandmanima ukazali da ne prihvatamo ovaj predlog zakona, jer, u suštini, vi ovim zakonom, kako ga vi zovete – tehničkim propisom, prejudicirate materijalna rešenja. To ne može ovim zakonom da se radi. Zato ovaj zakon ili povlačite ili prihvatajte ove amandmane, ali od ovog zakona nema ništa. Uostalom, koliko znam, ni ministar Dinkić nije za ovaj zakon. Ne znam ko je u Vladi za ovaj zakon, osim onoga ko je rekao – mi smo obećali, pa pošto ne možemo da ispunimo, hajde da ponudimo neki papir. Mi tu situaciju već imamo sa nekim predlozima zakona, pa se i sudovi i ove vaše agencije hvataju za glavu zbog nedorečenih zakona i zakona koji ne mogu da se primene.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, velika je šteta što danas ne prisustvuje ovoj skupštini i ovlašćeni predstavnik Vlade Mlađan Dinkić, jer bih imao mnoga pitanja da mu postavim, a vezana su, otprilike, za ovaj zakon. Da ga pitam zašto ovim zakonom nije predviđeno da se vrate one umetničke slike koje su bile u NBJ pre njegovog dolaska, posle toga nisu bile, i gde se nalaze; da ga pitam da li će građanima Srbije da vrati one četiri banke, a od toga su bar dve i sada mogle, posle svih tovarenja, da budu solventne i da na tržištu konkurišu i Nacionalnoj štedionici i mnogim bankama, pri tom mislim na "Beogradsku banku", "Beobanku" itd; da ga pitam da li je ovim zakonom predviđeno da vrati i one četiri milijardi koje je našao na Kipru, kako on reče "Slobodanovih para", pa te pare završile na Devičanskim ostrvima. Gospodo narodni poslanici, da vas danas podsetim, ponovo, da je ovo zakon o evidentiranju, a ne zakon o povraćaju imovine, o evidentiranju koje je bar tri-četiri puta, od onda kada je imovina oduzeta do današnjeg dana, izvršeno. Evidencija o kompletnoj oduzetoj imovini postoji, od lokalne samouprave do Arhiva Srbije, i sigurno možete da nađete sve. Ono što je mene donekle zbunjivalo – zašto 9. mart 1945. godine? Listajući dokumentaciju došao sam do informacije da je 7. marta 1945. godine zakonom zabranjen povratak prognanih Srba i Crnogoraca na Kosovo i Metohiju. Gospodo, zato deveti, a ne sedmi, ne šesti. Znači, jasno stavljate do znanja da nemate nameru da vratite svima imovinu, čak i kada budete donosili zakon o povraćaju imovine. Nemate nameru ni da evidentirate onim Srbima i Crnogorcima koji su živeli na Kosovu i Metohiji, pa su ih balisti proterali sa Kosova i Metohije, a Tito im je zabranio da se vrate. Prema tome, ovaj datum – 9. mart, bar što se SRS tiče, uopšte nije sporan. Narodni poslanik Srpske radikalne stranke Gordana Pop-Lazić je tražila da se član 2. briše. U obrazloženju Vlade Srbije zašto se amandman ne prihvata kaže se: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se članom 2. predloženog zakona ništa ne prejudicira, već se samo definiše pojam imovine u smislu ovog zakona". Definiše se nešto što će se evidentirati i onda će na onih četiri, pet ili 15 evidencija koje o toj istoj imovini već postoje ova doći kao šesnaesta. Dame i gospodo narodni poslanici, razmišljao sam zašto Vlada pravi ovolika lutanja. Oči mi je otvorio visoki funkcioner DSS-a Bakarec, kada je rekao da mu je idol (a pretpostavljam, ako je visoki funkcioner, da je idol i onim nižim funkcionerima i svim članovima DSS-a) Robin Hud. Razlike i sličnosti između ove vlade i Robina Huda, odnosno robinhudovštine su sledeće. Sličnosti su: razbojništvo je i jedno i drugo. Razlike su drastične: Robin Hud je otišao u šumu, a kada ćete vi u šumu, to ćemo da vidimo. Robin Hud je bio svojevrsna opozicija. Da ste pročitali tog Robina Huda shvatili biste da je Robin Hud otimao bogatima i vraćao siromašnima, vi otimate sirotinji i vraćate bogatima. Kada ćete jednom prestati?
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, po Poslovniku.
Možda je nekom idol Robin Hud, to je njegovo lično pravo, ali vama je očigledno idol Paja Patak.
Narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Ovo jeste svojevrsna uvreda narodnog poslanika. Možda ličim na Robina Huda, na Paju Patka sigurno ne ličim. Kad sam već izašao, da vam kažem, dame i gospodo evropejci, maločas se hvali vaš šef poslaničke grupe kako su mu stavljali pelene, za razliku od onih. Nije nesreća što su mu stavljali pelene, nego što ih još nisu skinuli.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 2. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, u ime poslaničke grupe SRS, amandman je podnela Gordana Pop-Lazić. Ovim amandmanom je traženo da se član 2. briše. Zašto? Zato što je, kao što smo čuli i od gospodina Krasića, ovaj član 2. Predloga zakona, kao i svi ostali, potpuno besmislen, jer se ovim zakonom utvrđuje postupak ostvarivanja nekog prava, a da uopšte nije dato koje je to pravo. Da li se to, u stvari, predviđa da će pravo koje vi dajete ovim zakonom građanima biti pravo na evidentiranje i na prijavljivanje imovine? Da li mislite da će nepravda koja je građanima naneta oduzimanjem imovine biti ispravljena tako što ćete još jednom popisati ovu imovinu? Jer, podsećam da je ova imovina možda ne na legitiman, ali svakako na legalan način oduzimana od tih vlasnika, u skladu sa zakonom, da je to propraćeno odgovarajućim dokumentima, donošena su rešenja o eksproprijaciji, o nacionalizaciji i slično. Sve to ima kakvo-takvo zakonsko pokriće. Na ovaj način poslanička grupa, odnosno kompletan DOS (da vas ne bih odvajao, jer dovoljno ste puta pokazali da između vas nema velike razlike) u stvari želi da u očima građana, koje ste već nekoliko puta slagali da ćete ovu imovinu vratiti, postigne određeni efekat. Ta obećanja ste im dali najpre 2000. godine. A, sećamo se svi veoma dobro da ste nas ubeđivali da imate gotove zakone. Jedan od tih zakona koje su pisali vaši kvazieksperti bio je i zakon o denacionalizaciji. Trebalo je već tada, u prvom mesecu rada novog saveznog parlamenta, da donesete zakon o denacionalizaciji, pa da u ovih pet godina, koliko je proteklo od tada, bogami, imovinu građanima i vratite. Umesto toga, naredne tri godine ste ćutali o ovoj temi, kako biste se posle toga, 2003. godine, opet u jeku predizborne kampanje, setili te nepravde koja je načinjena pre 60 godina i rekli – ovog puta, ako budete glasali, sigurno ćemo doneti odgovarajući zakon i imovinu vratiti. Međutim, naravno, kao što smo upozoravali, desilo se upravo suprotno, prošlo je još dve godine i ništa niste uradili da građanima Srbije vratite ovu imovinu. Moram reći da se na primeru ovog zakona najbolje vidi kakav odnos prema građanima Srbije imate vi iz tzv. demokratskih snaga i kakav imamo mi srpski radikali. Pre više od deset godina, kada niko nije smeo da kaže da je protiv denacionalizacije, mi iz SRS-a otvoreno smo izneli stav, svesni da ćemo zbog toga izgubiti možda i ne baš mali broj glasova građana u Srbiji, jer je veliki broj građana oštećen zakonima o nacionalizaciji, konfiskaciji i ostalima. Mi smo bar pokazali da i one stvari koje nije lako reći mi uvek imamo hrabrosti da kažemo i da nismo spremni da lažemo građane, pa čak ni po cenu gubitka određenog broja glasova. Upravo zbog toga je SRS i danas najjača parlamentarna stranka u Srbiji i biće to svakako i nakon narednih izbora. Pozivam vas da prekinete sa ovom farsom i da priznate građanima da im ovaj zakon neće doneti ništa dobro, da na osnovu ovog zakona imovina neće biti vraćena i da nepravde neće biti ispravljene. Najbolje bi bilo da povučete ovaj zakon iz procedure, dok je vreme, pa da se svi zajedno bavimo nekim drugim stvarima koje su od mnogo veće važnosti za građane Srbije i da pređemo već jednom na one teme koje su goruće i za koje ste svi obećavali da ćete ih rešavati odmah po dolasku na vlast. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Gordana Pop-Lazić je u ime SRS, naše poslaničke grupe, podnela amandman na član 2. Kao što ste videli, a vi nekada to želite da prikažete u negativnom kontekstu, mislim na vas iz vladajuće većine, ona traži da se član 2. briše. To nije zbog toga što je naša namera da ovaj tok sednice razvlačimo, jer naša namera je prevashodno bila da razgovaramo o onome što je suštinsko državno i nacionalno pitanje, a to je stanje na Kosovu i Metohiji, pošto smo bili u subotu dole i videli da je narod u očajnoj situaciji, da pomoći nema od države niotkuda. Ona je želela ovim da vam kaže, brisanjem člana 2, zapravo sve tako do kraja su činile kolege srpski radikali, da je besmisleno da ovaj zakon i dalje bude u proceduri. Otkud naknadna pamet ministru koji je uleteo umesto Mlađana Dinkića, Parivodiću, da posle dva dana hvali zakon za koji je sam rekao, pošto je video iz samog zakona da je u najvećem delu besmislen, to on sam zna i moraće jednog dana to sebi i drugima da objasni. Zapitajte se malo nad onim što je činjenično stanje, a ne da govorite hipotetički o nečemu – ako bude i kada bude, a kažem vam neće, jer se neće naći na dnevnom redu kada srpski radikali budu vršili vlast. Taman toliko vremena koliko planirate da zamajavate narod. Nije to samo puko zamajavanje, jer vi ste predvideli i budžetska sredstva, a to je iznos od tri miliona dinara. Pošto je nemoguće da se ovakav jedan projekat sprovede u budućnosti, iz svih ovih razloga koje smo izneli tokom rasprave u načelu i u pojedinostima, zar niste imali pametnija posla i bolji način da potrošite ova tri miliona dinara? Mogli ste i vi da kupite nešto za decu na Kosovu i Metohiji, da pomognete siromašnima i najugroženijima, a ne da nas zamajavate. Vidite da i ovi, na čije potencijalno biračko telo računate i koji su vam poverovali od 5. oktobra u više navrata, iz Lige za zaštitu privatne svojine, kako se već zovu, nisu zadovoljni ovim što im nudite. Dakle, nema obećanog reciprociteta, i onda odustanite od jednog ovakvog suludog projekta koji bi morao, kada bi bio sproveden u delo, a nemoguće je da se sprovede, da košta ko zna koliko narednih generacija u Srbiji. Sada vi da dođete u selo Prilužje na Kosovu i Metohiji, na centralnom Kosovu, pa da kažete nekome od one dece tamo predškolskog uzrasta ili onih koji idu u školu i uče u školi bez struje, nemaju četiri meseca struju, imaju neki agregat koji ne vredi ničemu, da će država da se obaveže, a samim tim i njih da obaveže kada stasaju da rade, i da vraća nešto u iznosu od 60 milijardi dolara – nemojte da nas stvarno zamajavate sa takvim glupostima i da dezavuišete ovaj jadan i siromašan narod i nas ovde koji vam jasno i glasno kažemo da je to potpuna besmislica. Ceo zakon je napisan ne nespretno nego tako da nema nikakvog smisla, počev od roka, počev od pitanja koja su to fizička lica. Član 2. kaže: ″Imovinom, u smislu ovog zakona, smatra se pravo svojine na nepokretnim i pokretnim stvarima, kao i druga imovinska prava.″ Koja su to druga imovinska prava? Da li je to pravo folksdojčera, kao što im je to Čanak obećavao i ova njegova separatistička liga i ta grupacija koja još uvek hara po Vojvodini da će dobiti svoje kuće i svoja imanja? Gde će onda Srbi i generacije koje su tu odrastale, učile školu, izrodile decu; oni koji su stasali da žive u svojoj zemlji i prihvatili maticu Srbiju kada su proterani sa svojih ognjišta u prethodnom genocidu koje su ustaše počinile u Drugom svetskom ratu? Umesto da vodite računa o onome što je državna imovina i što treba da bude svetinja za svakoga – a reći ću vam samo jedan od mnogobrojnih slučajeva kada je u pitanju rasprodaja državne imovine, u pitanju je imovina Vojske Jugoslavije koja se sistematski uništava – vi sedite ovde i slušate o nekom zakonu, odnosno anketi koja nikakve veze sa realnošću nema. Dame i gospodo narodni poslanici, moram da vas podsetim da je zbog brige za državnu imovinu i za budućnost ovog naroda na mnogo odgovorniji način nego što vi to radite naša poslanička grupa, na osnovu člana 223. Zakona o krivičnom postupku, podnela 14. marta ove godine krivičnu prijavu protiv Prvoslava Davinića, ministra odbrane državne zajednice Srbija i Crna Gora, Dragana Paskaša, general-potpukovnika, načelnika Generalštaba Vojske Srbije i Crne Gore, Ljubisava Todorovića, general-majora, načelnika Uprave za operativne poslove Generalštaba Vojske Srbije i Crne Gore i NN lica, referenta za objekte posebne namene u operativnoj upravi Generalštaba Vojske Srbije i Crne Gore i komandanta objekta posebne namene u Gardijskoj brigadi Vojske Srbije i Crne Gore, zato što su svi ovi osumnjičeni objekat neprocenjive vrednosti (ili neko od vas možda, uz saradnju sa ovim stranim obaveštajnim službama i agenturama zna... (Predsedavajući: Koleginice, molim vas, obratite pažnju na vreme.) ... kolika je vrednost te imovine) otvorili za javnost. U pitanju je objekat Karaš, koji je 11. januara 2005. godine posebnom odlukom načelnika Generalštaba, a inače je državna tajna i nemerljiva je njegova vrednost, otvoren za javnost. Umesto da brinete o tome na koji način je osnovan neki fond lopovske družine, organizacije Vojske Jugoslavije i na koji način se milijarde dolara ili evra slivaju u džepove pojedinaca i rasprodaje ono što je ne samo državno blago i državna imovina već stub odbrane jedne države i naroda, vi nas zamajavate i zamlaćujete celokupnu Srbiju ovim zakonom. Za razliku od vas, mi imamo konkretne aktivnosti, a time završavam, kada je u pitanju posao poslanika i kontakta sa narodom. Juče sam sa grupom poslanika Srpske radikalne stranke bila u jednom potpuno zapuštenom račanskom selu – Đurđevu, gde sam kontaktirala sa građanima. U obavezi sam da vam prenesem i njihov apel da učinite nešto da oni u prolećnoj setvi imaju ono što im je neophodno, da imaju bolje uslove za život, da im bolje bude plaćeno ono što teškom mukom i krvavim znojem proizvedu, a ne da nas zamajavate sa ovakvim stvarima koje ne vode ničemu i koje su samo kupovina vremena, ali ostalo vam je, verujte mi, još samo malo do vašeg konačnog odlaska sa vlasti.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović.
Gospodine potpredsedniče, gospodo iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član zakona je dobar i amandman kojim se traži njegovo brisanje nije dobar. Ne znam zašto se neko unapred bavi vradžbinama da li ćemo to što smo obećali ispuniti i vratiti. Gospodo, nemojte biti neverne Tome. Vlada Vojislava Koštunice je ozbiljna vlada i mi narodni poslanici iz DSS-a smo ozbiljni ljudi, dato obećanje ispunjavamo. Nema razloga da plašite građane Srbije da će to biti veliki namet na nečije plate, penzije ili na nešto drugo. Zato pre zakona o denacionalizaciji donosimo zakon o evidentiranju imovine, da vidimo koliko je to para, da vidimo za koje vreme, a da se ne opterećuje budžet i građani, može to da se vrati. To ćemo sigurno uraditi. Nisu to bili sve bogataši. Možda je taj zakon, kada je oduzimano, imao neke svrhe da da ratnicima koji su se borili, da sredi neke velike razlike, ali lokalni moćnici su donosili te zakone i po svom nahođenju; stradalo je mnogo čestitih ljudi, sa jako malom imovinom i to treba ispraviti što je pre moguće. Mi smo ozbiljna stranka i to ćemo ispraviti, budite sigurni. Sramota je da narodu pričate neke neistine.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stevanović.
Dame i gospodo, prethodni govornik nije ništa drugo radio nego se dodvoravao svom ličnom vođi. Sigurno da ima nekih koji su oštećeni, ali to je veoma mali broj, u tim revolucionarnim zanosima normalno da je bilo tih pojava, ali, na sreću, u ovom slučaju bilo je verovatno vrlo malo. Hoću da skrenem pažnju, a to je već jedan broj mojih kolega iz Srpske radikalne stranke rekao: ovo vraćanje 60 godina unazad, to je više po nalogu vaših zapadnih mentora, vi morate na taj način da rešite neke zadatke, posle ove Studije izvodljivosti, koju ste dobili kao pasoš koji nikada nećete koristiti; imate zadatak da to obavite po njihovom nalogu. To se jasno vidi kada pomenemo Kosovo i Metohiju, gde je jednatrećina imovine pre Drugog svetskog rata bila u vlasništvu crkve. Znači, vama je jasno naređeno da ne smete da dirate u Kosovo i Metohiju. Vi sada možete da izađete i kažete nešto u ime vašeg vođe, ali na ovo nemate šta da odgovorite. To je očigledno i vama i celoj javnosti u Srbiji. Dalje, kada se govori o folksdojčerima, odakle vi dolazite – iz Vojvodine. Znate koliko je folksdojčera imalo vlasništvo nad imovinom u Vojvodini; sada se ide na to da se njima može vratiti, a Kosovo i Metohija ne treba da se dira. O tome hoću da pitam vas i vašu vladu – znači, isti aršini nisu za jedne i druge? Dalje, imali smo mnogo primera pre Drugog svetskog rata, o tome smo čuli i od naših starih, da su mnogi nelegalnom otimačinom sticali imovinu. Kao kada bi, da sada uporedim, u ovom vremenu sadašnjem, na jedan perfidniji način, neka normalna buduća vlast došla i braći Karić oduzela polovinu imovine, a onda neka naredna vlast to vratila, da li bi to bilo ispravno? Hteo sam da iznesem samo jedno poređenje po tom pitanju. Dalje, hoću da kažem i to, mislim da smo suviše smorili naš narod i da imamo veoma bolesnu naciju. Prvo smo je opterećivali sankcijama, inflacijom, tu je bilo bombardovanje, hapšenje, privatizacija, restrukturiranje i sada denacionalizacija. Gospodo, naš narod to psihološki ne može sve da podnese. Dajte neke blaže zakone, koji će dati neku nadu narodu za budućnost, a ne da ih smaramo na ovakav način, sa ovakvim zakonima, sa ovakvim predlozima, gde više ne mogu ni psihički, ni moralno, ni materijalno sve to da izdrže. Toliko.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Mika Vlaović.
Dame i gospodo, nemam nikakvog razloga da se dodvoravam. Narod je istinu kazao u septembru na izborima 2000. godine; da Vojislav Koštunica nije stao na čelo opozicije nikada se u Srbiji ne bi pobedilo. Prema tome, nemam razloga da se dodvoravam. Ne bih ni da vodim dijalog gluvih, ja bih rekao: gospode, pomozi im, ne znaju šta rade.
Zahvaljujem. Reč ima, po Poslovniku, narodni poslanik Nemanja Šarović.
Tačno je, gospodo, da je 2000. godine opozicija pobedila upravo zahvaljujući Vojislavu Koštunici. Upravo zbog toga treba da objasnite zašto ste lagali narod kada ste potpisali ugovor sa narodom i obećali da ćete u roku od mesec dana doneti zakon o denacionalizaciji. Slagali ste. Tada je Vojislav Koštunica bio najpopularniji političar u Srbiji, a Demokratska stranka Srbije najpopularnija stranka. Godine 2003. ponovo ste obećali da ćete doneti zakon o denacionalizaciji, slagali ste drugi put. Posle te laži Vojislav Koštunica više nije najpopularniji, a Demokratska stranka Srbije ima 10 - 12% glasača u Srbiji. Godine 2005. treći put lažete narod. Ponovo ne donosite zakon o denacionalizaciji. Ovo je zakon o evidentiranju imovine, koja je odavno evidentirana. Zbog toga razmišljajte kako ćete proći.
Da li se još neko javlja povodom amandmana? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka, odnosno koleginica Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 2. i tražila da se taj član 2. briše. Naravno, poslanici Srpske radikalne stranke za ovom govornicom govore sa argumentima. Sviđalo se to vama iz vladajuće koalicije ili ne, to je tako. Vi nama predlažete ovde zakonske predloge koji nisu precizni, koji neće ništa dobro doneti građanima Srbije, a naravno, građani Srbije žele da žive bolje. Ako ste napravili koaliciju, danas ne uživate više od 20% glasova, sve te stranke koje pripadaju vladajućoj koaliciji, o čemu onda vi pričate za ovom govornicom? Možete da veličate vaše političke vođe koliko hoćete, mi čekamo i veoma smo zadovoljni vašim istupima ovde i što pričate da ste ne znam šta to uradili i očekujemo da ćete što pre da prihvatite taj politički rejting koji imate, pa da ga povećate sa ovakvim predlogom zakona. Ovaj predlog zakona ne znači ništa novo, samo jednu brojku među onim brojevima koje ste spominjali, kao i predsednik Skupštine, koji se hvalio kako ste doneli u toku prošle godine preko 80 zakona, a zakoni su vam neprecizni. Na kraju krajeva, i ovaj zakon neće doneti ništa dobro građanima Srbije. Ovo je vaša prazna priča. Pokušavate da vratite politički rejting, ali vi ste već odavno politička prošlost Srbije i to ćemo da vidimo i jedva čekamo te naredne izbore u Srbiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodnik iz DSS-a, kolega poslanik koji je govorio o opravdanosti donošenja ovog zakona, načinio je nekoliko grešaka pominjući pri tome da su lokalni moćnici donosili zakone. Nisu mogli lokalni moćnici da donose zakone, nego je zakone donosila FNRJ, a oni su samo mogli da ih primenjuju. E, sad, kako su ih oni primenjivali – primenjivali su ih na raznorazne načine. A, što se tiče vradžbina, da li se vrača ili ne vrača oko procene imovine, koliko šta vredi, nema vračanja. Zna se da je vrednost oduzete imovine preko 60 milijardi dolara. Tvrdnja da će to vrlo malo opteretiti poreske obveznike ili neće, ili ovu državu, apsolutno je netačna, jer država nema svojih para. Država ima samo pare od poreskih obveznika. Znači, koliko poreza ubere od svojih državljana, od svojih podanika, toliko para ima. Imovinu koju ima sticala je godinama, decenijama od svojih državljana. Ona, ako vraća, može samo da vraća na osnovu para koje bude uzela putem poreza i doprinosa od svojih državljana. Vraćanje se vrši uglavnom na dva načina: naturalno, u onom izvornom obliku kako je uzeto, ili rekompenzacijom, znači preko hartija od vrednosti. To znači da država mora da štampa obveznice, dugoročne obveznice, hartije od vrednosti kojima će vraćati u novčanom iznosu, preko hartija od vrednosti kada dospeju za naplatu, onim ljudima kojima je oduzeta imovina. E, sad, kako će isplaćivati te ljude? Pa, tako što će povećati poreske stope, opteretiti građane dodatnim porezima da bi namirila te obaveze. Nema drugih para. Država nema svoje pare, nego dolazi do para preko budžeta, a budžet se puni preko poreza i doprinosa. Ne postoje neke pare sa drveta, tako da priča o tome da to neće opteretiti građane, ili da će vrlo malo opteretiti, ne pije vodu. Drugo, ministar je u svom uvodnom izlaganju pričao o nekoj konsolidaciji prava svojine. Upotrebio je baš taj termin – konsolidacija prava svojine. Šta to znači, ne znam. Šta to znači – konsolidacija prava svojine? Akti agrarne reforme, nacionalizacije, eksproprijacije u principu su revolucionarni akti i oni korenito zadiru u svojinske odnose i menjaju strukturu vlasništva. Denacionalizacija je, otprilike, kontrarevolucija u imovinsko-pravnim odnosima. Svaka revolucija je, po prirodi stvari, nepravična i nanosi određenu nepravdu, jer vrši nagle promene. S obzirom da se ovde radi o imovinsko-pravnim odnosima, znači da vrši nagle i korenite promene u strukturi i vlasništvu imovinsko-pravnih odnosa. Šta znači kontrarevolucija ili denacionalizacija? Pa, opet jednu vrstu nepravde. Opet neko drugi treba da plati zbog toga što je država pre 60 godina nanela neku nepravdu određenoj kategoriji ljudi. Sada treba tu nepravdu da isprave građani, poreski obveznici koji nemaju apsolutno nikakve veze sa tim, niti su se rodili tada, odnosno ogromna većina građana Srbije se nije ni rodila tada kada je ta nepravda učinjena. Znači, jedna nepravda vuče drugu nepravdu. Zašto vezivati za datum 9. mart? Hajde da ispravljamo nepravdu koja je učinjena još za vreme Turaka. Carskim Turcima je oduzimana zemlja od 1833. godine; Hatišerifom je još dozvoljeno da im se oduzima zemlja, isplaćivana im je neka smešna naknada i oni su seljeni za Tursku. Još nismo bili nezavisna država Srbija, ali smo imali određena autonomna prava, pa je Hatišerifom dozvoljeno da se otkupljuje zemlja od carskih Turaka, isto po nekim cenama koje su bile iznad realnih vrednosti, i oni su bukvalno proterivani u Tursku. Hajde da se vratimo na 1833. godinu da i njih obeštetimo. Šta ćemo sa onima kojima je kralj Aleksandar oduzeo dva miliona hektara zemlje? Dva miliona hektara zemlje je kralj Aleksandar, ujedinitelj, oduzeo, a od toga dobar deo oduzeo je crkvi. Crkva se zalaže da ih vrati, ne znam iz kojih razloga. Pa, veću štetu im je naneo Aleksandar Karađorđević ujedinitelj, nego Tito. Tito im je manje zemlje uzeo nego što im je uzeo Aleksandar Karađorđević. Tito je uzeo posle Drugog svetskog rata, agrarnom reformom, 1.566.000 hektara zemlje. Aleksandar Karađorđević – dva miliona. Jeste, to su egzaktni podaci, 600 hiljada agrarnih interesenata je podelilo tih dva miliona hektara zemlje. Agrarna reforma je trajala deset godina, a Tito je sproveo agrarnu reformu u tri godine. Uzeo je 1.566.000 hektara zemlje putem agrarne reforme i naselio je tu zemlju, a bilo je otprilike 300 hiljada agrarnih interesenata. To je po osnovu agrarne reforme. Bilo je još postupaka po eksproprijaciji i konfiskaciji, ali to je opet priča za sebe kako je vršena eksproprijacija, prema zakonu iz 1953. godine, gde je poljoprivredno zemljište odlazilo u Fond opštenarodne imovine. Drugo, vršena je i konfiskacija imovine po obaveznom otkupu, po uredbama od 1945. do 1950. godine, gde je bio obavezan otkup. Pa su posle, po kaznenim odredbama Zakona o suzbijanju špekulacije i privredne sabotaže, izricane, pored kazni zatvora, kao sporedne mere i kazne konfiskacije imovine. Međutim, to je druga priča. Samo hoću da kažem da je ovaj zakon pun nedostataka i rupa i da je ministar u svom uvodnom izlaganju, kada je obrazlagao predlog ovog zakona, sam upotrebljavao termine koje ni on do kraja ne razume, kao što su: konsolidacija prava svojine, revolucionarna demokratija ili proces pomirenja između države i građana. Kako to da se izmirimo, ne znam. Ne znam ko se sa kim tu svađao i ko bi tu trebalo sa kim da se miri.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Zakonodavni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, šteta što je narodni poslanik Vjerica Radeta odsutna, jer mi se čini da bi ona najbolje odbranila ovaj amandman, međutim, pokušaću da i ja pripomognem ne biste li shvatili, a mislim na vladajuću koaliciju, koliko je ovaj zakon bespredmetan, pa da zajedno donesemo odluku na kraju rasprave o amandmanima da se ovaj zakon povuče, jer nikakve koristi od njega, čak i da ga usvojite, neće biti. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, a on glasi – SRS dosledno zastupa stav da je protiv denacionalizacije. Republička direkcija za imovinu Srbije ima jasno propisanu nadležnost Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. Kada smo formirali Direkciju za imovinu Republike Srbije jasno smo joj zakonom propisali šta ona treba da radi, kao pomoćno telo Vlade. Ovim zakonom proširujemo nadležnosti i ingerencije Direkcije za imovinu. Dovodimo je na nivo katastra. Dovodimo je na nivo drugih institucija koje u ovoj državi inače postoje i ne zna se kako je to Vlada zamislila da njen punomoćnik – Direkcija vodi evidenciju o licima i imovini eventualnih budućih vlasnika, pa još i o imovini fizičkih lica, koja su danas vlasnici te iste imovine. U obrazloženju zašto se amandman ne prihvata Vlada kaže – amandman se ne prihvata zbog toga što se članom 3. predloženog zakona ne prejudicira nijedno pitanje vezano za denacionalizaciju, već se u stavu 1. ovog člana navodi ko ima pravo da podnese prijavu po ovom predlogu zakona, što ne znači da se time iscrpljuje krug lica koja će imati pravo na povraćaj oduzete imovine itd. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da smo u raspravi u načelu i u raspravi o pojedinostima sada bar u ova tri amandmana jasno stavili do znanja i vama i srpskoj javnosti koliko je ovaj zakon apsolutno nepotreban. Kada je jutros gospodin Aleksandar Vučić izašao i rekao vam je da je sada goruće pitanje za Srbiju pitanje Kosova, maltene ste se ovde smejali, pojedini. Donosimo ovakve zakone dok nam Kosovo i Metohija polako klizi u samostalnost. Sada je i po članu 2. i po ovom članu 3. jasno zašto je 9. mart, zašto ne 7. mart i zašto ne dalje.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pre nego što obrazložim ovaj amandman na član 3. samo ekspertima da poručim – u ovom saopštenju komisije, ovo što ste pre nekoliko dana slavili, nema nigde povraćaja imovine, tako da se to ne tretira, a ove poslaničke grupe koje su na vlasti povodom ovog zakona smatraju da ima velike nedostatke, poput parcijalnosti, neadekvatnih rešenja, nemogućnosti zastarelosti svojine, neadekvatnih rokova itd. Šta reguliše član 3. Predloga zakona – ko može da podnese prijavu. Prijavu podnosi fizičko lice kome je imovina oduzeta i on se zove raniji sopstvenik, zatim njegovi naslednici, odnosno pravni sledbenici. Moram da vam kažem da član 3. u odnosu na član 1. i u odnosu na onu ideju koju imate, da za godinu dana donesete ovaj zakon koji će da reguliše i pravo, ne pije vodu, ovo međusobno ne komunicira. O čemu se radi? Od 1945. godine ukoliko je oduzeta neka imovina, ona je oduzeta u skladu sa nekim propisima. Propisi verovatno nisu bili pravični, ali čin oduzimanja je izvršen pojedinačnim pravnim aktom. Po pravilu, to su bili organi uprave – sreski ili opštinski odbori ili neke komisije itd., u zavisnosti od tipa zakona i vrste zakona i vrste dobra, pokretne i nepokretne stvari i da li je bila u pitanju neka sankcija. Ti pojedinačni pravni akti su u pravnom prometu. Oni obavezuju, oni deluju prema svima. Ti pojedinačni pravni akti nisu do sada dovedeni u pitanje. Znači, niti su ukinuti, niti su poništeni, niti je odlučeno u smislu restitucije nekim drugim pojedinačnim pravnim aktom. Mogao bih da shvatim ovo što vi insistirate kada je u pitanju raniji vlasnik; on bi mogao da bude stranka, ali kako mislite sa naslednikom. Naslednik je nasledio ono što je bila imovina ostavioca u momentu smrti. Ovde se ne radi o naknadno pronađenoj imovini. Ovo nije imovina koja se naknadno uspostavlja, naknadno pronalazi, mi imamo pravno perfektno stanje, imamo odluku koja deluje i imamo neki rok od 60 godina koji je protekao. Vidite i sami, ovo je nemoguć posao koga ste se latili. Pri tom moram da vam kažem da su nekadašnja akcionarska društva takođe gubila imovinu po tim propisima. Ko su njihovi pravni sledbenici? Vi imate evidenciju o tome i Vlada ima moć, ima vlast, kao nominalni titular prava raspolaganja, da radi ovaj posao i da vraća imovinu ukoliko proceni da treba da se vrati imovina. Ali, ne, vi želite da navodno pokažete da ispunjavate neko svoje obećanje. Vaše obećanje nema pokriće ni u Ustavu, ni u nekom zakonu, niti u međunarodnim aktima. Ima samo u političkoj volji, ali ta vaša politička volja je u suprotnosti sa načelima zakonitosti i pravne sigurnosti. Vi pokušavate sada... ja ne komentarišem posebno ovaj stav 2, gde medijator celokupnog postupka jeste ona organizacija koja je punomoćnik Vlade Republike Srbije. Šta vi to radite? Direkcija za imovinu Republike Srbije je ekspozitura Vlade Republike Srbije koja u ime Vlade vrši neke poslove, pre svega upravljanja i korišćenja imovine. Da Vlada nema direkciju, ona bi radila te poslove. Vi sada opunomoćenog predstavnika u imovinskim stvarima Vlade dižete na nivo državnog organa koji treba po ovom zakonu da bude neutralan i objektivan u odnosu na ona stanja gde može doći do konflikta između više lica. Ovo je potpuno ćorav posao koga ste se latili. Znači, pojedinačna odluka nije dovedena u pitanje, nije doneta nova pojedinačna odluka, ne postoji mogućnost da se donese nova pojedinačna odluka, ne postoji zakon za neku pojedinačnu odluku, a vi regulišete neki postupak prijavljivanja nečega što je već prijavljeno, što je već evidentirano, tu je taj pogrešan posao kojim se bavite. Ne želite da izađete iz ove situacije. Još samo jedna rečenica. Na ovaj način dajete signal naslednicima (drugo, treće, četvrto koleno) da u zemljišnim knjigama ili u katastru mogu na bazi nekog budućeg zakona samo da izvrše ispravku da u ime korisnika Janka Jankovića stoji vlasnik Janko Janković, iako je nepokretnost u državini nekog sasvim trećeg lica, da bi on dobio kredit po osnovu, navodno, hipoteke, da bi završio posao, da bi raspolagao sa nečim što i nije nasledio u momentu smrti ostavioca, jer nije ni bila imovina. Vi negirate sve pravne institute koji postoje u jednoj modernoj civilizovanoj državi. Malopre sam vam čitao šta stoji u protokolu uz Evropsku konvenciju o ljudskim pravima i osnovnim slobodama. Bežite iz ovog posla. Zar mislite da je ona prethodna vlada toliko bila naivna što je organizovala tolike komisije koje su radile na predlogu zakona sa materijalnim odredbama o pravima lica o restituciji, pa je odustala od restitucije. Sada ste vi mnogo pametni pa ste krenuli sa postupkom nečega, a ne znate šta se kao krajnje javlja u tom postupku.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kroz ovu raspravu se vidi da nije dovoljno imati dobru volju prema građanima. Otprilike 15 godina se pominje denacionalizacija imovine u Republici Srbiji i ja sam bio ubeđen da je to vrlo lako uraditi – vrati se pređašnjim vlasnicima i sve je u redu. Mislim da onaj ko ovde sada govori da je ovo loše urađeno, način, postupak otpočinjanja denacionalizacije, nema dobre namere, iz prostog razloga što su neke poslaničke grupe ovde i stranke imale priliku skoro 10 godina da nešto urade po tom pitanju. Ako ništa drugo, da stave van snage postupke nacionalizacije koji su sprovedeni posle Drugog svetskog rata. U kakvu bismo situaciju došli? Došli bismo u situaciju da bi 90% ili više vlasnika bilo nepostojeće i postojali bi nizovi pravnih postupaka, porodičnih sukoba i koječega da se utvrdi sada ko su u stvari ti naslednici, jer je veliki diskontinuitet u vremenu, 60 godina je proteklo. Ovaj predlog je neko prirodno rešenje kako krenuti u taj postupak, kako vršiti denacionalizaciju u nekom budućem periodu, a da postoji sistem, da postoji red. Red se zavodi prvo da se utvrdi šta je to, koja je to imovina i ko se pojavljuje kao mogući potražilac, odnosno naslednik te imovine. Time se izbegavaju mogući sporovi da se nekom industrijalcu koji nije živ vrati oduzeta imovina ili nekome vrati stan ili zemljište, a pri tom se ne zna ko će se pojaviti. To su svađe, pravni postupci, sudovi zatrpani i troškovi bez ikakvih granica. Prema tome, vrlo je jednostavno. Ovo nije zakon o vraćanju imovine, da se narod ne dovodi u zabunu. Ovo je zakon o evidentiranju, o prijavi imovine. Da li će se ona vratiti, da li će se obeštetiti zavisi od toga da li ta imovina postoji uopšte, šta je sa tom imovinom. Nekada je bila njiva, a sada su stambene zgrade; nekada je bila fabrika, ona više ne postoji. Prema tome, evidentiraće se imovina, pa će se onda utvrditi da li će naslednici, koji će se ovde legitimisati kao pravni naslednici ili vlasnici, daj Bože da ima i živih, dobiti svoju imovinu nazad ili će ta imovina biti obeštećena. Ko će da vodi o tome evidenciju, nego zvanična javna i državna ustanova? Šta mislite, gospodo radikali, da je neko predložio da se za to osnuje posebna agencija? Kuku i lele kakvu bismo onda ovde raspravu imali. Ne, imamo Direkciju za imovinu Republike koja treba da vodi evidenciju. Ništa prirodnije. Siguran sam da se u tome razumemo. Pominjanje Srpske pravoslavne crkve potpuno je bespredmetno, jer u ovom predlogu stoji da će se posebnim zakonom regulisati imovina Srpske pravoslavne crkve. Prema tome, tu instituciju stvarno treba izuzeti i ne mešati u ovoj raspravi. Dakle, još jednom, da građane ne dovodimo u zabludu: ovo nije zakon o povraćaju imovine, nego zakon koji prethodi takvom zakonu, koji treba da uvede red, da vidimo koja je to imovina i ko su sada ti ljudi koji smatraju da treba da im se vrati. Da bi se to desilo, oni moraju da se legitimišu. Za mene koji nisam pravnik jednostavno je. Gospodo pravnici, molim vas, nemojte da komplikujete.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Zoran Krasić.
Pozivam se na član 100. Mislim da se mom prethodniku omaklo kada je rekao da je prisutna loša namera kod ljudi koji podnose amandmane. Nije u pitanju loša namera. Jednostavno, ako radimo nešto i ako treba da se ispravi neka nepravda ne sme da se prouzrokuje nova nepravda. Ali, nisam siguran da ste na pozicijama stava Vlade i vladajuće koalicije. Upravo je ono zbog čega smo podneli ove amandmane sadržano u tome što se jednim tehničkim propisom prejudiciraju materijalna rešenja. Nema veće besmislice nego kada se izađe i kaže ovo što je Vlada u svom izveštaju napisala – potrebno je prvo da se evidentira. Šta da se evidentira? Imovina? Podaci o imovini postoje. Nalaze se u zemljišnim knjigama, katastru, arhivama i u Republičkoj direkciji za imovinu Republike Srbije. Godine 1995. taj rok je više puta produžavan, svi korisnici državne svojine bili su dužni da prijave državnu svojinu, pa su čak navedeni posebni obrasci, pa se u tim obrascima vidi poreklo itd. Znači, evidencija već postoji. Slažem se sa vama da možda ne postoji evidencija o licima koja bi imala neko pravo, ali ako je to pitanje onda treba materijalni propis, a ne tehnički propis. Sami ste demantovali Predlog zakona. O tome se radi. Nije naša loša namera ako vam kažemo da ne mogu jednim zakonom kao opštim aktom da se stave van snage pojedinačne odluke. Tu je bilo i sudskih odluka, to treba da znate. Ne mogu da se stave van snage, jer ako bi jednim zakonom to tako moglo da se prečisti onda moram da vas upozorim da su nepravde učinjene prema životu i delu ljudi. Neki su izgubili život, a neki su izdržavali robiju. Je l' neko doneo zakon kojim se vrši rehabilitacija takvih lica? Nije zakon donet. Zar je moguće da se više pažnja posvećuje imovini nego ličnosti? Znači, nalazimo se na terenu istorijskih propisa i istorijskih zakona. Ako mislite da ovo treba da bude istorijski propis i istorijski zakon, koji se sada donosi i jedanput važi, grdno se varate. Imate Zakon o porezu na ekstraprofit – donet je isto kao istorijski propis, da ispravi neku nepravdu. Pao je, potonuo je pred Ustavnim sudom SRJ, a ovaj Vučetić se još ne oglašava, svakog trenutka treba da se oglasi i da kaže da je to u suprotnosti sa modernim pravnim principima. Zar hoćete jedan takav propis da nam ugurate kroz tehničke evidencije? Ovde je problem šta da evidentirate. Zar je moguće doneti zakon o postupku, a ne zna se koje je pravo? Nemoguće. Kada biste nekoga hteli da evidentirate prvo morate da odlučite o tome da li ima pravo. Kako ćete Petra Petrovića da evidentirate kada donese neke papire? Da li imate ovde propisano zašto se odbija zahtev za evidentiranje? Nemate, već prepuštate nekim podzakonskim aktima po logici stvari. Drugo, što kažete – Direkcija za imovinu Republike Srbije; pa ona je medijator Vlade; ona nije državni organ, nije organ uprave. Ona je upravna organizacija koja obavlja stručne poslove za Vladu koja vrši svojinska prava. Sada Vlada u ime države treba da vrati, treba da evidentira i kod nje građani treba da ostvare pravo na evidentiranje. Gde će da ostvari pravo na povraćaj? Ko će doneti rešenje o povraćaju? Republička direkcija za imovinu Republike Srbije? Ona ta ovlašćenja sada nema. Preskočili ste redosled.
Određujem pauzu do 15,00 časova.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Po službenoj evidenciji prisustvuje 131 narodni poslanik. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice i da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Koristim priliku da vas na početku obavestim o načinu na koji ću voditi ovu sednicu. Dakle, radiće se danas, u sredu i u četvrtak. Budući da je sledeće nedelje sreda 27. neradni dan, radiće se u ponedeljak i utorak, a potom se, zbog prvomajskih i uskršnjih praznika, neće raditi do 10. maja. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li se neko javlja povodom ovog amandmana? Izvolite, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre vama da kažem, gospodine predsedniče, niste bili u većini prepodnevnog zasedanja, a mi smo mnogobrojne argumente izneli u skladu sa podnetim amandmanima. Upravo takav je ovaj na član 3. koji je podnela koleginica Vjerica Radeta, a koji se tiče načina prijave oduzete imovine. Po odredbama ovog zakona prijava iz stava 1. ovog člana podnosi se Republičkoj direkciji za imovinu Republike Srbije, i to, kaže – u dva primerka, neposredno ili poštom preporučeno, na propisanom obrascu itd. Imali ste još jedan avanturistički projekat koji nije, pored svih vaših obećanja u predizbornoj kampanji, imao smisla zbog načina organizovanja izbora, a to je da se da mogućnost našim građanima koji žive u dijaspori da glasaju. Videli ste kako ste to sklepali na brzinu i na koji način ste organizovali izbore, da nikakve svrhe nije bilo. Čak je tadašnji predsednik poslaničke grupe DSS rekao – znate, možemo u budućnosti da razmišljamo i o takvom vidu glasanja, da se glasa putem interneta. Veoma duhovito i napredno. Na to me podseća i ovo prijavljivanje imovine poštom. Vratiću se na onu priču od pre podne, odnosno na našu apsolutnu tvrdnju da državni organi kako u jedinicama lokalne samouprave gde vaše koalicije vrše vlast, tako i Republika, sa ovakvom, kao i prethodnom vladom, nisu u stanju da izvrše preuzete obaveze po drugim zakonima, a radi se o zakonu koji je donet još 1997. godine, o načinu i uslovima priznavanja prava i vraćanju zemljišta koje je prešlo u društvenu svojinu po osnovu poljoprivrednog zemljišnog fonda i konfiskacijom zbog neizvršenih obaveza iz obaveznog otkupa poljoprivrednih proizvoda. Jutros sam vam pomenula potez Gružanskog jezera i to da država do dana današnjeg, odnosno JP ″Vodovod i kanalizacija″ iz Kragujevca nije vlasnicima, a to su samo neki od vlasnika oduzete imovine, isplatilo nadoknadu za njihovo oduzeto zemljište. Rekla sam vam da je u pitanju porodica Mijatović Radojke i Mijatović Dragana iz sela Kusovac, da im je oduzeto četiri hektara koja su procenjena na 40.710 dinara 1997. godine, a da im JP ″Vodovod i kanalizacija″ iz Kragujevca, koje je sada pod ingerencijom lokalne gradske vlasti (na čijem čelu je u Kragujevcu Veroljub Stevanović, u koaliciji koju čine DSS i koju podržava SPS), nudi da im taj iznos otplati u roku od deset godina u tri mesečne rate, sa kamatom koju, kažu, ne znaju kako da obračunaju. Dinkić je otišao u Vašington i oni ne znaju kako ljudima da obračunaju kamatu. Znači, u pitanju je četiri hektara zemlje, 40.710 dinara procenjenih 1997. godine. ″Vodovod i kanalizacija″ iz Kragujevca, čiji je direktor Obren Ćetković, član Socijalističke partije Srbije, koja podržava Veroljuba Stevanovića i njegovu koaliciju, nudi tim ljudima isti iznos, a kamatu će da vidi kako će da im obračuna. Kaže da nema model za obračun kamate, iako je to apsolutno jasno i zna se kako se kamatna stopa obračunava na neizmirene dugove. Ovo što ovde imam je zaista jedan neviđeni skandal do sada, sa kojim se srećem u svojoj četrnaestogodišnjoj političkoj praksi, i tiče se zahteva opštinskog odbora DSS-a iz Kragujevca, a vezano je za ″Vodovod i kanalizaciju″. Ovaj isti direktor koji duguje ovim ljudima 40.710 dinara je, na zahtev opštinskog odbora DSS-a iz Kragujevca, otpisao dug, ovim rešenjem, odnosno odlukom, u iznosu od 178.289,89 dinara. On je, kao koalicioni partner Stevanovića i DSS-a, u obrazloženju rekao sledeće (ovaj koji duguje ljudima za četiri hektara zemlje i hoće za četiri hektara da im da pola poslaničke plate): "DSS, opštinski odbor u Kragujevcu, obratio se Javnom preduzeću ″Vodovod i kanalizacija″ sa zahtevom da, u cilju regulisanja međusobno nastalih obaveza, do kraja 2004. godine preduzeće otpiše navedeni dug po računu za usluge korišćenja telefona, u iznosu od 178.289,89 dinara". Zamislite koji su to brojevi, tako primamljivi, koji su mogli da budu pozvani za ovoliki iznos. "Razmatrajući prednji zahtev", kaže ovaj direktor, "ocenio sam da isti, u skladu sa dogovorenim uslovima o načinu izmirenja nastalih obaveza", znači, ti uslovi su samo njima poznati, "uvažava činjenicu da stranka deluje u dosta teškim finansijskim uslovima". DSS deluje u Kragujevcu u dosta teškim finansijskim uslovima, u gradu u kome 40.000 ljudi ne radi i nema posla, pa "u cilju celishodnog rešenja istog, odlučio sam kao u dispozitivu. V.d. direktora Ćetković Obren" itd. Objasnite vi sada meni, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, kako je moguće da, kroz zagovaranje jednog ovakvog zakona i prijavljivanja i evidentiranja imovine koju eventualno neko potražuju, možete da govorite o nekoj pravičnosti i ispravljanju nečega što je evidentno istorijska nepravda, kada je jedna od stranaka sa jednim opštinskim odborom u Srbiji u stanju da od jednog javnog preduzeća potražuje na ovakav način otpis dugova, a sa druge strane, porodica Mijatović iz Kusovca alarmira poslanike zbog toga što im do dana današnjeg za četiri hektara oduzete imovine nije isplaćeno. Koliko je tu morala, koliko legalizma i koliko brige za narod, proceniće građani Srbije iz ove priče. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Replika, narodni poslanik Ivica Dačić.
Pošto je gospođica Jovanović spomenula i SPS i našu organizaciju u Kragujevcu, zaista bih zamolio i radikale i sve druge političke stranke da kada žele da se obračunavaju između sebe malo zaobiđu SPS. Mi nemamo razloga da budemo moneta za potkusurivanje niti sa jedne, niti sa druge strane. Ali, radikali treba da shvate, na osnovu koalicija koje postoje u Srbiji – bez obzira koliko glasova imate, koliko poslanika imate, ako niste u dobrim odnosima sa SPS-om ne možete napraviti vlast. Nemojte rušiti odnose sa onima koji jedini u Srbiji hoće sa vama da prave koaliciju. Nemojte raditi sami protiv sebe. Ako mislite da je SPS vama najveći politički protivnik, mislim da ste na potpuno pogrešnom putu. Što se nas tiče, SPS ima svoju politiku, ništa nemamo sa SRS-om. Imali smo nekada i toga se ne stidimo, ali zato nikada nećemo napadati preko vas nekog drugog. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite.
Prvo ću koristiti pravo na repliku, a možda i po Poslovniku...
Po Poslovniku?
Replika na izlaganje gospođice Jovanović. Pomenuta je Demokratska stranka Srbije i opštinski odbor iz Kragujevca, s obzirom da sam ja ...
Nije sporno, samo da znamo po kom osnovu.
Prvo, ako, istine radi, hoćemo za ovom govornicom da iznosimo činjenice, činjenice izgledaju sasvim drugačije. DSS i njen opštinski odbor u Kragujevcu su jedini u prostorijama ″Vodovoda″ koji su za poslednje tri ili četiri godine, i u vreme dok je bila opoziciona stranka Demokratska stranka Srbije tražila je da plaćaju taj zakup u prostorijama u kojima se nalazi. Više puta su se obraćali lokalnoj vlasti, a o tome imamo i pisane zahteve. U tome smo bili onemogućeni. Jedina smo stranka koja je postigla poravnanje u odnosu na ono što smo dugovali, a nismo bili u stanju da ostvarimo kao svoje pravo. Što se tiče telefonskih računa, DSS redovno plaća svoje telefonske račune. Račun koji je stigao iz ″Vodovoda″ je zbirni račun za sve telefone koji se nalaze u″ Vodovodu″, a ne za ono što je potrošila Demokratska stranka Srbije. Mi taj račun u tom poravnanju nismo priznali kao račun koji je napravila Demokratska stranka Srbije i zato smo se obratili Upravnom odboru ″Vodovoda″ da on, uzimajući u obzir ovu činjenicu, reaguje na taj način. Inače, potpisali smo reprogram duga na koji smo imali apsolutno pravo i jedna smo od retkih stranaka koje su na ovaj način reagovale i pre, a i sada. Zaista smo sve svoje obaveze redovno izvršavali i ne vidim uopšte nikakvu vezu koju sada pokušavate ovde da napravite između postojećeg zakona i telefonskih računa koje je Upravni odbor otpisao. To su zbirni računi koje je imao ″Vodovod″. Ako hoćete, na kraju, Demokratska stranka Srbije ima tri telefonske linije, od kojih se dve vode na njeno ime. Apsolutno ne stoji to što je gospođica Jovanović iznela. To da DSS sarađuje sa svojim koalicionim partnerima je nešto sasvim prirodno. S obzirom da je na čelu te kuće predstavnik iz SPS-a, direktor je iz SPS-a, normalno je da se u Upravnom odboru direktoru obratimo sa jednim zahtevom. Za to obrazloženje koje ste pročitali moraćete da pitate onog ko je dao obrazloženje. Govorim vam šta je istina i šta je suština. Prema tome, mislim da tu nema nejasnih stvari. Stvari su jasne, da prosto smetaju koliko su jasne. Demagogija u tom delu, kojom pokušavaju u ovom trenutku da se zamagle neke stvari, neće dovesti nikuda.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Anđelkoviću, javljam se, pre svega, zbog vašeg šefa poslaničke grupe, gospodina Ivice Dačića. U jednom neformalnom razgovoru rekla sam, ali sada će to čuti i celokupna srpska javnost, da su mu neki bivši članovi SPS-a iz sela Đurđeva u opštini Rača, koje smo sinoć posetili i gde je veoma uspešnu tribinu imala Srpska radikalna stranka i naša tri poslanika, poručili da oni više nisu deo onoga što je nekada bila Socijalistička partija Srbije ili što se bar tako zove, tako da vi ne samo da ne možete da pretendujete da bilo čiji koalicioni partner budete, tako ozbiljno i tako decidno, već morate malo da pogledate šta radite danas i da se zamislite nad činjenicom da je jedan srpski general u pidžami odveden, sa ostavljenim naočarima u bolnici na noćnom ormariću. Vi ste kao navodno jedini uslov da podržite ovu nesposobnu Vladu imali upravo to. Što se tiče ovoga što je izneo gospodin Davidović, sasvim je jasno iz vašeg kontradiktornog repliciranja, koje zaista niko nije u ovoj sali mogao da razume, a kamoli osiromašena kragujevačka javnost, da ne postoji reprogram ako nema duga. O čemu se zapravo radi, moraćete vi da se objasnite sa ovim gospodinom koji se potpisao i koji je naveo da je iznos od 178.289,89 dinara nešto što je on vama otpisao i to jasno piše u obrazloženju. Samo sam čitala kako je napisano i da se odnosi na DSS, opštinski odbor Kragujevac. Kada se to preračuna u ove hektare koliko ″Vodovod i kanalizacija″ duguje samo jednoj porodici iz sela Kusovac, to je 18 hektara, gospodine Davidoviću.
Zahvaljujem se. Gospodin Dačić, replika. Inače, kada bi svi koji su bili u Savezu komunista Srbije bili u SPS-u ovde ne bi bilo ni opozicije. Zato mora da bude i malo opozicije. Izvolite, gospodine Dačiću.
Dobro, svi su bili, svi smo mi pomalo socijalisti ili pomalo uz socijaliste. Prema tome, to svi znaju, jer su gotovo svi bili sa nama u koaliciji za ovih 15 godina. U svakom slučaju, mislim da SPS nema razloga da se zbog toga stidi kao neki drugi, kao što se vidi, na primer, iz nekih izlaganja SRS-a, gde Toma Nikolić kaže da je njihova istorijska greška što su podržali SPS. Znate kako, ako je to istorijska greška, onda raskinite koaliciju sa SPS-om u svim opštinama gde ste na vlasti. U Zemunu vladate zahvaljujući SPS-u; u Surčinu zahvaljujući SPS-u. Zašto? Raskinite koaliciju. Nećete sa SPS-om? Smatrate da smo najgori? Smatrate da smo gori od ovih drugih? U redu, to je vaša politička platforma. Nemojte stalno kada izađete za ovu govornicu da vi više brinete o nama od nas samih, da vi više brinete o našim članovima od nas samih. Pozdravio je i vas sekretar opštinskog odbora Srpske radikalne stranke iz Čačka koji je napustio vašu partiju kada ste glasali za zakon o četnicima. Pa šta, da li sada treba to da govorimo, da li treba time da se hvalimo? Nažalost, napuštaju nas članovi. Ne razumem SRS, zašto u ovim razgovorima, kada govorimo o drugim temama, SPS stavlja na dnevni red. U redu, ali nisam prvi započeo, što se nas tiče, Nataša Jovanović je govorila o predsedniku Gradskog odbora Socijalističke partije Srbije u Kragujevcu i moja je dužnost, kao predsednika Glavnog odbora, da stanem u njegovu odbranu. Nemojte od mene tražiti da sada podržavam ono što vi govorite protiv njega. Što se nas tiče, Srpska radikalna stranka je stranka sa kojom smo bili u koaliciji. Takođe, Socijalistička partija Srbije sada ima druge koalicione partnere, ali ne znači da jedni prema drugima treba da budemo takvi politički neprijatelji da sada radimo jedni protiv drugih. Što se tiče nas, mi sa ponosom gledamo na vreme kada smo zajedno radili i ne razumem zašto se vi toga stidite. Niko ne može uništiti Socijalističku partiju Srbije, pokušali su neki da je preotmu, pokušali su neki da je unište, a videli ste kako su svi završili. Što se nas tiče, nije bitno, Socijalistička partija Srbije je partija koja ima svoj politički identitet i želim da kažem, u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, da mi nismo koalicija sa Srpskom radikalnom strankom, nemamo nikakve međusobne obaveze i nemojte se vi stalno na nas nešto žaliti što se tiče našeg ponašanja. Mi imamo koalicione dogovore na lokalnom nivou. Ako vam i to smeta, onda izađite iz svega toga. U Kikindi vladate zahvaljujući... video sam Živodarku Dacin, pa sada to pričam; u Novom Sadu vladate zahvaljujući Socijalističkoj partiji Srbije. Pa, pokažite bar trunku poštovanja zbog svega toga. Ne kažem da treba da nas volite, ali morate da nas poštujete zbog toga. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, po Poslovniku.
Po članu 100, takođe, pošto su govorene stvari za Demokratsku stranku Srbije koje nisu tačne, a između ostalog, pomalo mi je muka da slušam ovo o osiromašenom narodu i građanima Kragujevca od ljudi koji su bili na vlasti kada je taj narod osiromašen i kada je ta privreda upropaštena. Gospođice Jovanović, moraćete da objašnjavate predsedniku vaše poslaničke grupe ono što ću vam sada reći, jer je on bio predsednik Upravnog odbora "Zastave" iz Kragujevca kada je osiromašena, upropaštena ta ista firma i kada je zadužena, a ova vlada, sa predsednikom Koštunicom na čelu, sa poslanikom iz Kragujevca, sa ministrom privrede, gospodinom Bubalom, ove godine je oslobodila "Zastavu" iz Kragujevca 460 miliona dolara duga koji je napravljen u vaše vreme. Dakle, 460 miliona dolara duga su pare za "Mercedes", a kamoli za "Zastavu" iz Kragujevca. Ova ista vlada će napraviti dogovor sa "Fijatom", gde će se praviti "punto" u "Zastavi", a kada ste vi bili vlast nije pravljeno ništa. Radnicima će biti bolje dok imaju ovu vladu. Za godinu dana je uradila više nego ona prethodna za tri godine i brže, iako smo "kornjače" stižemo u Evropu. Reći ću vam još jednu stvar: nemojte, kao što vam je rekao i gospodin Dačić, mnogo da bacate drvlje i kamenje na Demokratsku stranku Srbije, kada smo mi, pored SPS-a, jedina stranka koja sa vama sarađuje u mnogim opštinama u Srbiji. Ne biste bili vlast u Novom Sadu i Maji Gojković bi bilo mnogo teže da nije nas. Ne biste bili vlast u još dvadesetak opština da nije Demokratske stranke Srbije. Ako smo mi spremni da sa vama razgovaramo, poštujte to, inače nećete nikada nigde biti vlast.
Gospodine Karaičiću, povodom čega ste se javili za reč? Replika Nataše Jovanović na izlaganje Ivice Dačića.
Ovde se, u maniru nervoznih političara i onih koji gube poverenje birača, što vam govore i sva ova istraživanja, koja svakako ne poručuje Srpska radikalna stranka, ne govori argumentima i jezikom činjenica, nego sa očiglednom nervozom. Poslanik iz jedne poslaničke grupe je vikao, bez razloga, spominjao neke gradove i opštine koje nemaju veze sa Kragujevcem i ovim o čemu sam govorila, jer u Kragujevcu Srpska radikalna stranka nije ni sa jednima ni sa drugima na vlasti. Za to što se tamo desilo, ko je kriv, ko je napravio problem, ko je potrošio ovoliki novac, vi ćete morati u gradu u kome vršite zajedno vlast da polažete račune. Što se tiče zamene likova i uloga, ja poznajem samo jednog poslanika sa prezimenom Mikavica, a ne vidim da on ima dvojnika. Ovo malopre nije bio njegov dvojnik. Kada se govori o eventualnim ulogama u Novom Sadu i odluci koja je savesno i svesno donesena treba da se govori o liku i delu poslanika Mikavice. Što se tiče "Zastave" i vaše očigledne nervoze i neistine koju ste izneli, gospodine Šormaz, vi mnogo toga govorite napamet, paušalno i kao da ste preskočili jedan period vašeg života ili jedan period koji se dogodio u Srbiji. Period o kome govorite, a mnogo smo manje bili na vlasti nego vi sada i sa onom prethodnom DOS-ovskom garniturom, jedan je od najtežih perioda za srpski narod i za građane Kragujevca. Šesnaest puta su (čekam, gospodine predsedavajući, da se malo umire ovi poslanici kojima je to verovatno smešno) pripadnici zapadne vojne alijanse NATO pakta bacali projektile na pogone "Zastave". Ona je potpuno bila srušena i gotovo sravnjena sa zemljom, mahom njeni pogoni. Vi tada ne samo da niste imali poslanika iz Kragujevca, već tada niste imali ni opštinski odbor u našem gradu. Mi smo kao poslanici, zajedno sa radnicima Kragujevca i narodom koji se tamo našao, učinili sve, baš kao i tadašnji potpredsednik srpske vlade i predsednik Odbora za privredu i finansije prof. dr Vojislav Šešelj i potpredsednik Vlade, iz Kragujevca, gospodin Tomislav Nikolić, da se "Zastava" vrati u prvobitno stanje, da se ponovo podignu proizvodne hale. Naravno, to nismo radili sami, nego je to bila zasluga i jedinstvo koalicionih partnera, ali pre svega tih radnika, koji su 2001. godine ostavljeni bez posla i njih 15.000 i dan-danas tumara gradom i ne zna šta da radi. U periodu posle tog zlikovačkog agresorskog napada, između ostalog i na Fabriku automobila "Zastava", u januaru mesecu 2000. godine otpočela je ponovo proizvodnja, podignuta je fabrika iz pepela. To znaju i radnici i rukovodioci u "Zastavinim" društvima i znaju nesebičan doprinos Tomislava Nikolića, kao predsednika Upravnog odbora, koji, za razliku od svih vas koliko vas ima u raznim upravnim odborima, nikada jedan jedini dinar nadoknade nije uzeo, jer je moralan i častan čovek. Zato je on danas najpopularniji političar u Srbiji. Zato će biti premijer buduće vlade i zato će Srpska radikalna stranka doći na vlast. (Predsedavajući: Vreme, gospođice Jovanović.) Što se tiče Grupe "Zastava" i njene proizvodnje posle NATO agresije, ne videh vas da ste takvi junaci da dođete i da sklanjate onaj šut i da dižete fabričke hale. U prvom tromesečju 2000. godine proizvedeno je 1.987 jedinica "zastava jugo" automobila. To je moj odgovor na repliku. (Predsedavajući: Vreme, gospođice Jovanović.) Završavam. Sačekajte malo, jer se tiče i dela vaše vladavine i tog perioda, gospodine Anđelkoviću... (Predsedavajući: Zajedničke.) Zajedničke, pa to sam i rekla. Dozvolite da govorim o časnoj ulozi i onome što je uradio gospodin Tomislav Nikolić, kao sposoban potpredsednik Vlade. Što se tiče tog perioda i tog tromesečja, dakle, ne samo da je proizvedeno, uz natčovečanske napore, mnogo više nego što je to uradila prethodna vlada za tri godine, već je data mogućnost građanima da ponovo imaju poverenja u nešto što se zove vrednost, marljivi rad i pošteno obraćanje onima koji su na ivici egzistencije. Nikada se nismo udvarali građanima Kragujevca nudeći im prazna obećanja, nikada. To je pokazao svojim delovanjem i gospodin Tomislav Nikolić, kao član, a ne kao predsednik Upravnog odbora Grupe "Zastava", tako što je u periodu kada su radnici teško živeli odbio da primi i jedan jedini dinar. Pomogao je gradu kao niko od političara u Kragujevcu u posleratnom periodu... (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, možemo li da privodimo kraju?) ... "22. decembru", Trgovinskom preduzeću "Srbija", Mesnoj industriji "Zvezda", "Filipu Kljajiću". Pogledajte kako danas, kada vi vršite vlast, a preuzeli ste je u kontinuitetu od DOS-a, Kragujevac izgleda. Zbog toga, a pre svega zbog činjenice da nikada nismo želeli da... (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, možemo li da privodimo kraju, šest minuta je.) ... zamenom teza, evo završavam, dobijamo poverenje naroda, i koliko god da ste nervozni, budite sigurni da će Kragujevac i cela Srbija glasati i za Tomislava Nikolića i za Srpsku radikalnu stranku.
Replika? Prvo se javio gospodin Mirčić, po Poslovniku ili je replika? Član 100. Poslovnika, izvolite.
Gospodine predsedavajući, javio sam se ranije po Poslovniku, jer mislim da bi sa ove govornice trebalo iznositi istinu. Prvo, kolega Šormaz, ne sumnjam da će "Zastava" proizvoditi "punto", ali odavno se prešlo na nove jedinice mere. Sada su na snazi mere vati. Vi ste izbačeni kao mera snage jednog automobila. Drugo, gde vi to, gospodo, održavate SRS u vlasti? Gde? U Novom Sadu održavate SRS? Učestvujete zajedno sa nama u vlasti? Gde vi to, socijalisti, održavate SRS? Gde? Pa, i vi učestvujete u toj vlasti. Na pominjanje samo jednog podatka od koleginice Nataše Jovanović vi ste odmah počeli ovde da pravite političku promociju. [[Žagor.]] Samo vi lagano, imam ja strpljenja za vas. Sve sam ja vas gledao dugo u ovom parlamentu. Gledam vas i kada ste opozicija i kada ste vlast. [[Žagor.]] Samo polako. I pojedinačno znam šta ste i na koji način činili. Umesto da raspravljate o tome da li je tačno ili nije tačno, vi ste odmah krenuli u političke rasprave. Ako vam se ne sarađuje sa Srpskom radikalnom strankom, širom su vam otvorena vrata, izvolite, gospodo, u Vojvodini sarađujte sa Nenadom Čankom, ali javno. [[Žagor.]] Da znamo šta i kako razmišljate o Vojvodini, da se više ne krijemo. Nemojte misliti da će bilo ko od srpskih radikala da potrči da vas povuče za rukav. Nećemo. Ne sarađujete vi sa političkom partijom koja se zove SRS, već morate da poštujete volju građana u pojedinim lokalnim sredinama. [[Aplauz.]] Ne sarađujemo ni mi sa SPS-om u ovakvom izdanju i sa ovakvim rukovodstvom, nego poštujemo volju građana svake lokalne samouprave. Tako je i sa Demokratskom strankom Srbije, ali jasno kažemo sa kim nećemo. Recite i vi tako, a nemojte sa govornice da po ko zna koji put ucenjujete nas srpske radikale. Pa, ne možete iz dana u dan sve veći broj građana da ucenjujete. Videćete na prevremenim parlamentarnim izborima – nećete ni približno biti u situaciji da bilo koju rečenicu u smislu ucene izgovarate, jer ćemo apsolutnu većinu dobiti i sami ćemo voditi vlast.
Replika, Goran Davidović. Inače, volja građana je, naravno, da SRS sarađuje sa Socijalističkom partijom Srbije, ovakvom kakva je i sa ovakvim rukovodstvom ... (Glasovi: Ko tebe to pita?) ... kao što je i volja građana da SPS sarađuje sa drugim političkim partijama takvim kakve jesu. Izvolite, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 100. Prvo, DSS ima najmanje razloga za nervozu, bar što se tiče ovoga što ste danas izlagali, a posebno što se tiče Kragujevca. Nabrojaću vam i razloge zbog čega. Za godinu dana Republička vlada, na čelu sa gospodinom Koštunicom, uradila je za Kragujevac više nego ova prethodna vlada i prethodne vlade. Kragujevac je razvlašćen po mnogo osnova. Iz Kragujevca su se iselili ključni centri, izgubio je suštinski status grada. Šta je za ovih godinu dana rezultat rada ove vlade, može da se nabroji i o tome može da se razgovara činjenicama i argumentima. Prvo, KBC je prerastao i postao Klinički centar. Zatim, Centar za telekomunikacije je vraćen u Kragujevac, iako je pre toga ... (Predsedavajući: Gospodine Davidoviću, da li vi replicirate povodom ovoga ili ...) ... Centar za elektrodistribuciju se vraća u ... (Predsedavajući: Nemojte, nije na dnevnom redu Kragujevac, na dnevnom redu je ipak neki drugi zakon...) ...ne, ja sam reklamirao povredu Poslovnika, a nisam se javio za repliku... Tako da razlozi da Demokratska stranka Srbije bude nervozna ne postoje. Postoje razlozi na drugoj strani, možda da SRS bude nervozna, kada je situacija u Kragujevcu u pitanju. Sa druge strane, za ovih godinu dana rezultati su vidljivi i ako je to problem SRS onda ona mora nešto da promeni u svom radu.
Zahvaljujem se, vraćamo se na temu. Nije vas pomenuo, gospođice Jovanović. Gospodine Dačiću, kome vi repliku? Gospodinu Mirčiću? Izvolite.
Ova rasprava koja se ovde vodi već 50 minuta uglavnom se vodi zbog javnosti i neće ostaviti nikakve reperkusije na aktuelne političke odnose u pojedinim opštinama. Jedini je problem to što su radikali navikli da napadnu SPS, a da pri tome ostanu bez odgovora. Što se tiče gospodina Mirčića, pošto je malopre spomenuo gde su te opštine gde SPS održava nekoga na vlasti, nisam spomenuo da SPS održava bilo koga na vlasti, ali spomenuću još jednom da SPS učestvuje u vlasti u više od 80 opština u Srbiji. A, što se toga tiče, siguran sam, ako biste napravili analizu gde je na vlasti SPS i SRS, da bi to bilo sigurno 90 posto opština gde je na vlasti SRS. Srpska radikalna stranka i Socijalistička partija Srbije svakako su najpoželjniji koalicioni partneri jedni drugima. Pa, šta onda hoćete? Da se ovde svađamo? Hoćete da nestane SPS? To vam je strateški pogrešna politika, ali to je pokušao i Đinđić, da nas uništi, pokušali su i mnogi da nas preotmu, pa nisu uspeli. Za nas je Srpska radikalna stranka prihvatljiva, mi smo njih podržali u drugom krugu lokalnih izbora i sa ovakvim rukovodstvom, jer mi ne ulazimo u rukovodstvo SRS-a. Što se nas tiče, još jednom kažem, jednostavno ne želimo da dopustimo da se prema našoj partiji, i u odnosu na ove druge koji sa nama čine parlamentarnu većinu, tako ponašate. Da vam kažem jednu stvar – što se nas tiče, Socijalistička partija Srbije je najrasterećenija što se tiče političkih odnosa. Koja god strana da osvoji najveći broj glasova u Srbiji, svejedno nam je, ni jedna ni druga strana ne mogu bez nas. Svejedno nam je. Hvala.
Dobro. Možemo li da nastavimo dalje? Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Izvolite, reč ima Miroslav Janković.
Hajde da se vratimo na temu. Sada smo slušali propagandni program. Građani ne znaju sada o čemu se razgovara, da li su izbori na redu ili neki zakon. Na redu je Predlog zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Dakle, ova vlada ima šta da radi. Ova vlada otvara procese, ne otvara sukobe. Oni koji su bili spremni ovih prethodnih sat vremena ili 45 minuta da ovde otvaraju sukobe očigledno nemaju šta dakažu o ovom zakonu. Nemaju, jer da su imali šta da kažu u prethodnih 10, 15 godina, rekli bi, predložili bi neki zakon i rešili ovo pitanje. Svakako ni ova vlada ne pledira da reši ovo pitanje. Neko je rekao da je vrednost oduzete imovine, kako ovde piše – imovine koja je nacionalizovana, oko 60 milijardi dolara. Ni ova niti bilo koja vlada, a verujem ni mnoge vlade u svetu, nikada neće imati te pare da bi to pitanje rešila. Prema tome, želja je ove vlade da otvara procese. Kao što je otvorila i nastavila proces privatizacije, nastavila obnovu infrastrukture, rešila da se pozabavi Ustavom, ne da otvara nego i nastavlja proces rešavanja kosovskog pitanja, pridruživanja Evropi, saradnje sa Hagom, ova vlada se hvata u koštac i sa povraćajem oduzete imovine. Ovo je samo početak i ko god raspravlja na način da već na početku ovo blokira, nema dobre namere. Građani treba da podnesu prijave šta im je oduzeto, šta je njihovim precima oduzeto i to treba da uđe u postupak evidentiranja, a kada i kako će biti vraćeno, to će biti odlučeno tek kada prijavljivanje bude okončano. Prema tome, ne treba raspravama koje blokiraju ovakav proces dovoditi u zabunu građane da sutra ne učestvuju u ovom postupku. Ovde je u pitanju dobra namera i svako ko je dobronameran u ovoj skupštini treba da podrži to otvaranje procesa. Ako već učestvujemo u radu po amandmanima na ovaj zakon, onda treba time da se bavimo. (Predsedavajući: Vi ste već učestvovali u raspravi o amandmanima, gospodine Jankoviću.) Treba ovim da se bavimo, a ne međusobnim stranačkim sukobima i obračunima.
Gospodine Jankoviću, ovo vam računam kao repliku. Prozvao sam gospodina Milajića, tako da vaše ime nisam pogrešio, nego sam prvo prozvao gospodina Milajića, zato što ste vi govorili o ovom članu; ovo vam pripisujem kao repliku da bih bio tolerantan i da bismo ispoštovali Poslovnik. Zato gospodin Milajić sada ima reč, a gospodin Janković je, zbog zapisnika, imao repliku.
Što se tiče amandmana na član 3. ovog predloga zakona koji reguliše koja lica mogu da vrše evidentiranje oduzete imovine po osnovima koji su navedeni u članu 1. ovog zakona, prethodni govornik je pomenuo da su i prethodne vlasti htele i da su imale dobru volju da urade nešto po tom pitanju. Međutim, nije ovde pitanje dobre volje i zlovolje, da li je neko dobre volje ili je zlovoljan, nego je pitanje mogućnosti i realne ostvarivosti postupka restitucije, odnosno denacionalizacije. U članu 3. je predviđeno da fizička lica mogu da prijavljuju svoju oduzetu imovinu, odnosno njihovi naslednici ili pravni sledbenici. U članu 10. istog zakona pominje se da će se posebnim zakonom regulisati oduzeta imovina verskim zajednicama i crkvama. Kao što je poznato, verske zajednice i crkve ne spadaju u kategoriju fizičkih lica. (Predsedavajući: Gospođica Jovanović da se koncentriše, ali vi to morate da rešite kod vas, a ostali ćute, zato vi, gospodine Milajiću, nastavite slobodno.) Upućeno je svim poslanicima. Što se tiče evidencije imovine verskih zajednica i crkava, po predlogu ovog zakona one ne bi mogle da evidentiraju svoju imovinu, jer ne spadaju u kategoriju fizičkih lica. Kako će oni evidentirati tu imovinu ostaje nepoznato, prema ovom predlogu zakona. Jedino je predviđeno u članu 10. da će se doneti poseban zakon kojim će se vratiti oduzeta imovina, samo nije jasno koja i kolika, jer ovaj zakon bi trebalo da bude prethodni zakon, osnovni zakon koji omogućuje donošenje posebnih zakona kojima će se vršiti povraćaj imovine. Takođe, tu ostaje jedan krupan problem, a to je što nema ograničenja u pogledu državljanstva. Sva fizička lica mogu da podnesu zahtev za povraćaj imovine. Mogu da podnesu folksdojčeri, Hortijevi Mađari, mogu da podnesu ustaše iz Srema, mogu da podnesu ljotićevci, koji su otvoreno sarađivali sa Nemcima. Apsolutno ne postoji nijedno ograničenje. Čisto radi upozorenja o veličini i opasnosti problema koji će se pojaviti donošenjem posebnih zakona o povraćaju oduzete imovine izneću podatak da je po popisu iz 1939. godine bilo 500.000 folksdojčera ili podunavskih Nemaca u Banatu i Bačkoj; 1945. godine je ostalo samo 5.000, 495.000 je proterano iz Banata i Bačke u Nemačku. Oni nisu proterani bez pravnog osnova. Godine 1945, po Pariskom mirovnom ugovoru koji su potpisale, sile pobednice dale su mogućnost zemljama koje su učestvovale u antifašističkom bloku da mogu da konfiskuju imovinu svih onih koji su učestvovali u snagama fašističke Nemačke ili Italije, ili su bili otvoreni saradnici. Znači, ondašnja FNRJ je imala pravni osnov, međunarodni pravni osnov da izvrši konfiskaciju imovine nemačke nacionalne manjine u Vojvodini. Na osnovu tog međunarodnog pravnog akta izvršena je konfiskacija i oduzeta sva imovina i ostalo je svega 5.000 Nemaca u Vojvodini. Znači, postojao je pravni osnov. Ovde nema tih izuzetaka, tako da se ostavlja mogućnost podunavskim Nemcima, u stvari njihovim naslednicima ili pravnim sledbenicima, kojih po nekim procenama sada ima oko 2.000.000, da legitimno postave zahtev za povraćaj, za evidentiranje po ovom zahtevu. Sa kolegama iz DSS-a, pre svega sa gospodinom Palalićem, predsednikom Odbora za pravosuđe i upravu, razgovarao sam baš na tu temu. Oni smatraju da će moći posebnim zakonom da izbegnu tu mogućnost tako što će u poseban zakon o vraćanju imovine crkvi i verskim zajednicama i drugi zakon koji će regulisati povraćaj ostale imovine ubaciti da prava mogu da ostvaruju samo državljani Srbije i Crne Gore. Međutim, neće moći to baš tako da prođe, jer ako vi ovim osnovnim zakonom o evidentiranju dajete mogućnost svima da podnesu zahtev o evidentiranju, i ustašama, i Hortijevim Mađarima, i Nemcima koji su jedan kroz jedan bili u Vermahtu, nemačkim okupacionim snagama, ne znam kako ćete posebnim zakonom da im uskratite tu mogućnost da ostvare to pravo. Jednostavno, imate primer ...
Gospodine Milajiću, šest minuta je prošlo.
Ako, ako, da čujete nešto pametno.
Možemo u hodniku, ali molim vas da poštujete Poslovnik.
Imali ste primer sudetskih Nemaca, Češka nije mogla da uđe u EU dok nije rešila problem sudetskih Nemaca koji su proterani, oko dva miliona je proterano iz Češke i sve do jednog su morali....
Gospodine Milajiću, molim vas, šest minuta i 34 sekunde. Ima i drugih amandmana, ali minut i po sam tolerisao. Stvarno nema smisla. Budite korektni prema meni, da bih ja prema vama bio korektan.
Tek kada su ispunili taj uslov mogli su da budu primljeni u EU. Bojim se da ćemo sličan problem imati i mi, i to u mnogo većim razmerama nego što je imala Republika Češka prilikom ulaska u EU.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je uložila amandman na član 3. i predlaže da se ovaj član briše iz logičkih razloga, zbog toga što je predlagač pogrešio i nije shvatio mogućnosti i ovlašćenja onoga ko bi trebalo da evidentira, procenjuje i utvrđuje, vezano za imovinu koja je po raznim osnovama oduzeta od naših građana; u pitanju su 32 zakonska projekta po kojima je ta imovina oduzeta. Daje se ovlašćenje Direkciji za imovinu Republike Srbije da obavlja ove poslove. Međutim, po mišljenju i stanovištu SRS-a Direkcija za imovinu Republike Srbije nije ovlašćena da ove poslove radi. Za ove poslove, ako bi bilo vremena i mogućnosti da se i vrati imovina, što apsolutno u sadašnjim okolnostima i uslovima nije moguće, samo propisivanje i predviđanje da se nešto evidentira što je već evidentirano, a evidentirano je kod brojnih državnih organa, u onim sredinama u kojima još uvek postoje zemljišne knjige postoji fikcija apsolutne tačnosti u kojima je evidentirano ko je vlasnik koje nepokretnosti. Sa druge strane, nije jasno kako će se ova imovina evidentirati, a pogotovo kako će se vraćati onim vlasnicima koji su bili vlasnici velikih površina poljoprivrednog i građevinskog zemljišta, zatim onima koji su bili vlasnici industrijskih objekata. Kako predlagač odnosno Vlada misli da vrati naslednicima Vajfert pivaru? Pivara je oduzeta, kupio je državljanin Turske. Ko treba da vrati tu fabriku, odnosno pivaru? Poznato je da Turska još uvek nije članica Evropske unije, sud u Strazburu već je odlučivao po zahtevu naslednika i odbio zahtev da se vrati pivara naslednicima Vajferta, a da li će to ikada biti moguće, što je rekao Ante Fiamengo, ostaje kao diskutabilno pitanje. Sa druge strane, kako će se vratiti desetine hiljada jutara poljoprivrednog zemljišta naslednicima Dunđerskog? Kako će se vratiti brojni industrijski objekti i velika pokretna imovina koja je oduzeta od naših građana? Ko će utvrditi vrednost pokretne imovine i u kakvom je stanju ta pokretna imovina bila u momentu oduzimanja? Ko je taj koji će sada utvrditi njenu tržišnu vrednost? Predlagač je, da li omaškom, da li iz neznanja, predvideo u članu 3. da tu evidenciju i utvrđivanje poveri Republičkoj direkciji za imovinu. To je apsolutno nemoguće sve dok se ne donese eventualni zakon o denacionalizaciji, ako se stvore uslovi i okolnosti za to, i sa druge strane, sve dok se ne promeni Zakon o imovini Republike Srbije. Zbog toga će ovaj predlog zakona biti samo jedan papir i neće predstavljati ništa, biće jedno ništa. Ako je predlagaču stalo do toga da se zna od koga je koja imovina oduzeta, kako nepokretna tako i pokretna, ima na raspolaganju zemljišne knjige, katastarske knjige, ima lokalnu samoupravu, sve je to već evidentirano. Ali, moram da vam kažem da nije jasno u kom postupku treba da bude utvrđena tržišna vrednost, da li će to biti upravni postupak, da li će to biti sudski postupak ili bilo koji drugi način. Ne vidim uopšte mogućnost za tako nešto i zbog toga ovaj predlog zakona neće biti delotvoran jer neće doživeti primenu.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, poslanici SRS-a u načelnoj raspravi i u obrazlaganju amandmana koje su podneli na ovaj zakon, koji nije zakon, jasno i argumentovano iznose činjenice da samo evidentiranje ne predstavlja ništa, već samo lažnu nadu jednom malom broju građana da će se ispuniti obećanje koje je DSS na vanrednim parlamentarnim izborima dala – da će doneti zakon o vraćanju oduzete imovine. Sve apsurdnosti ovog zakona, sa argumentima koje smo iznosili u načelnoj raspravi i danas u raspravi o amandmanima, jasno ukazuju da ovaj zakon, kao i sam povraćaj imovine neće moći da se ostvari. Pre svog dolaska na vlast i kada je došao posle 5. oktobra DOS je imao mnoga obećanja; i ovde je danas pominjano nekoliko puta ko ima dobre namere, a ko nema dobre namere. Kako je prolazilo vreme od 5. oktobra do danas, za sve što je obećavano, navodno sa dobrim namerama, većina građana Srbije je za protekle četiri godine uvidela da su to bile zle namere i prevare. Novi ustav je trebalo da usledi posle 5. oktobra, sa tzv. Demokratskom opozicijom Srbije, koja je došla na vlast, a ta Demokratska opozicija Srbije je zadržala svoj naziv od dolaska na vlast do vanrednih parlamentarnih izbora. Ta opozicija, tzv. demokratska, u suštini je bila opozicija srpskom narodu, srpskim nacionalnim interesima, srpskoj državi i većini građana Srbije. To je surova realnost. Pa, i ovaj demokratski blok koji dolazi od januara 2004. godine, sa ovom vladom, takođe je obećavao novi ustav do juna meseca, a evo dolazi novi jun mesec 2005. godine; izgradnju državnih institucija, a kako vreme prolazi, godinu i više dana je prošlo sa novom vladom, državne institucije ne da se ne učvršćuju nego se urušavaju. Najavljena je bila 2000. i 2004. godine, sa demokratskim blokom i Koštunicom na čelu, oštra borba protiv kriminala, a kriminala je iz dana u dan sve više. Kriminal je zahvatio sve pore života i rada, ali nažalost, ne deluje država sa svojim institucijama, ne deluju nadležni organi. Građani su izgubili svaku nadu u sposobnost države da se bori protiv kriminala, jer taj kriminal, u sprezi sa vlašću, jednostavno pljačka i otima sve što je moguće oteti u Srbiji. Dokaz za to je i ova tzv. privatizacija, privatizacija jednako pljačka. Demokratski blok, na čelu sa Koštunicom, januara 2004. godine obećao je da će odmah doći do izmene Zakona o privatizaciji, da će se odmah izvršiti revizija privatizacija sprovedenih do tog vremena. Šta je urađeno za godinu dana? Ovde su se onomad čuli hvalospevi o Studiji izvodljivosti i čak neke pohvale da se neće odustati od postojećeg modela privatizacije. Moram da navedem samo jedan primer gde država učestvuje sa Ministarstvom za privredu i privatizaciju, sa nadležnim državnim organima (MUP-om, tužilaštvom, sudovima), primer "Poljoprometa" iz Kraljeva. Većinski vlasnik, odnosno kupac prodao je preko 40% nepokretnosti za preko dva miliona evra. Pritvoren je jesenas, tri meseca je bio u pritvoru. Na intervenciju nekoga ko je sa njim direktno povezan pušten je iz pritvora. Veće Vrhovnog suda ga je pustilo iz pritvora. Taj i takav kupac vraća se u "Poljopromet" da dalje bude većinski vlasnik. Tužba za raskid ugovora je od strane Agencije podneta Trgovinskom sudu u Beogradu 4.8.2004. godine. Danas je 19. april 2005. godine i nema presude po tužbi Agencije. Jednostavno, država ili oni koji predstavljaju državu ne žele da zaštite te radnike koji devet meseci nemaju posla, nemaju plate, a ostaju bez imovine, već su ostali bez imovine. Taj većinski vlasnik je ostalih 60% stavio pod hipoteku prvog, drugog reda i uzeo kredite kod mafijaških banaka.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 3. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, u ime poslaničke grupe SRS, podnela je narodni poslanik Vjerica Radeta. Amandmanom Vjerice Radete se traži brisanje ovog člana. Ovim članom je određeno da prijavu oduzete imovine, po odredbama ovog zakona, mogu podnositi samo fizička lica kojima je ta imovina oduzeta, odnosno njihovi naslednici ili pravni sledbenici. Dakle, stavom 1. ovog člana praktično su isključene određene kategorije, oduzeta im je mogućnost da podnose prijavu za evidentiranje imovine u skladu sa ovim zakonom. To se najpre odnosi na akcionarska društva kojima je, takođe, velika imovina oduzeta, kao i na određena pravna lica, kao što je npr. Srpska pravoslavna crkva. Zašto je ovo urađeno? Zašto se zakonom kojim, navodno, treba da se isprave nepravde koje su načinjene određenom širokom krugu lica, kako pravnih, tako i fizičkih, uvode ovakva ograničenja, odnosno ukoliko se već zalažete za denacionalizaciju, zašto je onda ne sprovedete prema svima i u potpunom obimu? Stavom 2. ovog člana određeno je da se prijava iz stava 1. podnosi Republičkoj direkciji za imovinu Republike Srbije, što je loše rešenje zato što Republička direkcija za imovinu Republike Srbije ima jasno propisanu nadležnost Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. Svi veoma dobro znaju da Republička direkcija i ovako, na osnovu ovog postojećeg zakona, ima dovoljno veliki obim posla. Zna se da su resursi kojima raspolaže izuzetno ograničeni. Vi niste predvideli za sprovođenje ovog zakona neka veća sredstva. Predviđeno je samo tri miliona dinara. Potpuno je nejasno kako mislite da i ovaj zaista veliki posao prevalite na Republičku direkciju za imovinu, s obzirom na ljudstvo i tehniku koju sada poseduje, a imajući u vidu da ovaj obim posla koji sada ima nećete smanjivati. Ono što je takođe sporno, ako se u obrazloženju kaže da zakon ima za svrhu utvrđivanje, između ostalog, obima i vrednosti oduzete imovine, kako će se i na koji način zaista utvrditi vrednost ove imovine, kada se zna da nigde, ni u ovom obrascu, niti u zakonu, nije predviđeno da oni koji podnose prijavu na bilo koji način daju i procenu vrednosti te imovine. Tu dolazimo do priče, a vi ste malopre pomenuli agencije, znamo da je to specijalnost DOS-ovog režima – osnivanje agencija, ali u ovom slučaju ste verovatno ostavili kao drugi korak osnivanje agencije koja će proceniti vrednost prijavljene, odnosno evidentirane imovine oduzete nakon 9. marta 1945. godine. Zatim, u stavu 2. je određeno da se prijava podnosi u dva primerka. Pitam vas šta će biti ukoliko neko po ovom zakonu podnese prijavu npr. u jednom ili tri primerka? Da li će to biti osnov za odbacivanje prijave? Podsećam vas na to da to nigde dalje nije regulisano zakonom, što znači da i pored toga što ste imali pet godina da donesete zakon kakav treba to niste uradili, da je ovo urađeno zbrda-zdola, jer ako ste propisali način na koji nešto mora da se uradi, onda je trebalo da propišete i šta će se desiti ukoliko to ne bude urađeno na taj način. Zatim, jedna potpuno besmislena odredba, koja kaže da se prijava podnosi neposredno ili poštom preporučeno. Gospodo, pitam vas šta će se desiti ukoliko neko prijavu podnese poštom, ali ne preporučeno, nego je podnese običnim pismom? Da li će i to možda biti jedan od razloga za odbacivanje ove prijave? Mislim da bi to bio veliki doprinos i pravnoj nauci i besmislu koji vi podržavate i pravite otkako ste 2000. godine došli na vlast. Na kraju se kaže da se prijava mora podneti na obrascu koji je odštampan uz ovaj zakon i čini njegov sastavni deo. (Predsedavajući: Gospodine Šaroviću, vreme.) Završavam. Svi koji su videli obrazac videli su i to da je apsolutno nemoguće na ovom formularu kakav ste napravili podneti i za jednu nepokretnost, ako treba da se opiše i sve ostalo, a kamoli za one vlasnike kojima su brojne nepokretnosti, njive ili stambene zgrade, ili pokretne stvari oduzete. Apsolutno je nemoguće da sve to stane na ovu prijavu. Šta će se onda desiti ukoliko neko podnese prijavu ...
Gospodine Šaroviću, da li vas uopšte interesuje koliko je vremena prošlo? Zašto pokušavate da zloupotrebite moju toleranciju? Vi ste mlad čovek i nije dobro da učite da zloupotrebljavate Poslovnik. Gospodine Šaroviću, molim vas da poštujete Poslovnik. Proteklo je pet minuta, od toga više od minut i po, tako da vas molim da završite svoju diskusiju.
Gospodine Anđelkoviću, budite tolerantni kao što ste prema drugima.
Ne valja ni preterana tolerancija, jer onda to prelazi u neozbiljnost. Prema tome, molim vas da moju toleranciju poštujete, a da ipak završite diskusiju.
Gospodine Anđelkoviću, neke prethodne govornike iz vladajućih stranaka, koji se nijednom rečju nisu dotakli ni ovog amandmana ni zakona, niste prekidali. Mene sada prekidate, iako je moja celokupna diskusija bila usmerena na ovaj amandman.
Gospodine Šaroviću, ako hoćete da vas podsetim, ovde je gospođa Nataša Jovanović govorila sedam minuta, potom je još nekoliko poslanika iz SRS-a govorilo po 6,5 minuta. I vi govorite preko sedam minuta. Zato vas molim da završite vašu diskusiju. Završili ste. Dva minuta vam je prošlo vreme. Mlad ste čovek, poštujte zakon i Poslovnik, jer je Poslovnik u ovoj skupštini zakon. Zato vas molim da učite da poštujete norme koje ova skupština usvaja. Završili ste. Hvala vam. Gospodine Šaroviću, izvolite, po Poslovniku.
Povređen je član 100, odnosno povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Od vas se, gospodine Anđelkoviću, kao od predsedavajućeg, a na to smo inače upozoravali i gospodina Markovića i sve ostale koji predsedavaju, očekuje da na isti način gledate sve narodne poslanike. Neprihvatljivo je kada svoju funkciju zloupotrebljava predsednik ili je zloupotrebljavate vi kao predsedavajući, upadate mi u reč, govorite više od dva i po minuta, a opominjete mene da sam govorio više od sedam. Govorio sam negde oko 5 minuta o amandmanu. Na pet minuta i 20 sekundi ste me prvi put prekinuli i onda to vreme koje ste vi koristili niste jednostavno ni smeli ni mogli da računate u vreme koje sam iskoristio da obrazložim amandman. Kao drugo, sami ste konstatovali da je nekoliko poslanika govorilo i preko sedam minuta. Ne znam zašto ste vi toliko netolerantni prema meni, da li je u pitanju neki lični animozitet, zaista nemam ništa protiv vas, a nadam se da ćete i ubuduće imati isti stepen demokratičnosti i tolerancije. A nemojte, molio bih vas, ni da me omalovažavate zbog toga što sam mlađi čovek. Kao i svi ostali, ovde sam izabran od strane građana i pre svega sam narodni poslanik. Moje godine nisu bitne, nije bitno ni to kog sam ja pola, niti bilo šta drugo. Jedino što tražim jeste da se prema meni ponašate kao i prema drugima, a budite sigurni da ću za ovo što sam propustio da obrazložim po ovom amandmanu to svoje pravo iskoristiti po nekom od narednih. Hvala.
Zahvaljujem se. Prvo, izrazio sam zadovoljstvo što ste vi mlad čovek i meni čini to zadovoljstvo, jer sam kao mlad sedeo u ovoj skupštini, mlađi nego što ste vi. Drugo, priznali ste da sam vas upozorio tek na pet minuta i 22 sekunde, znači pustio sam vas više, 21, hajde, gospodine Markoviću. Treće, svi oni koji su danas popodne prekoračili vreme bili su iz opozicionih redova i to je dobro, ali ne treba preterivati. Molim vas da, kao što smo do sada imali međusobno razumevanje, tako nastavimo u tolerantnom tonu. Narodni poslanik gospodin Milan Veselinović ima reč. Izvolite. To je radila jedna predsedavajuća ovde, a ja nemam nameru da izričem opomene, mi smo ovde kolege i naći ćemo načina da rešimo taj problem u međusobnoj komunikaciji. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin predsedavajući danas redovno krši Poslovnik. Jednostavno, odgovara sa mesta i komentariše sve ono što poslanici ovde govore. Mi stariji poslanici pamtimo još Radomana Božovića, koji je ipak imao smisla i bio je inspiracija nama srpskim radikalima, ali izgleda mi da gospodin Anđelković pokušava da nas srpske radikale na ovaj način ukroti, da nas spreči da govorimo o amandmanima i da jedini komentarišemo ovaj besmisleni zakon koji je predložila većina u ovoj skupštini. Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u više navrata za ovom govornicom rekli otvoreno da je ovaj zakon o kome danas raspravljamo besmislen. To je čista podvala građanima Srbije. Kada je ministar davao obrazloženje rekao je kako će se ovim zakonom izmiriti građani i država Srbija. To je apsurd, da jednim ovakvim političkim pamfletom možemo da izmirimo građane i državu. Znači, oni koji budu prijavili svoju imovinu izmirili su se sa državom Srbijom. To je po jednom ovako predviđenom zakonu nemoguće, jer građani Srbije ovim ne dobijaju ništa, izuzev što moraju ići (to je predviđeno članom 3. ovog zakona) da traže tapije, papire, pa možda se to svede i na dva svedoka jednog dana, kako bi dokazali da su imali imovinu i da su oštećeni. Kaže se u ovom zakonu da će tek posle biti donesen zakon o denacionalizaciji. Posle toga, kada se budu sumirali neki rezultati, država treba da izmeri svoju snagu i da donese neki zakon. Kakav će taj zakon biti i ko će ga doneti, to ćemo sačekati i videti. Pošto ste dali rok 30. jun 2006. godine, to znači da je ova vlada na neki način oročila svoj mandat. Ali, sa ove govornice kažem da je to dug period, 30. jun 2006. godine, ako se nastavi sa ovakvim radom kako vi ovde radite. Svi ovi zakonski projekti koje donosimo u ovom skupštinskom sazivu su nebitni za građane Srbije. Ovde su moje kolege pomenule Zakon o privatizaciji, za koji ste obećali da ćete ga promeniti u korenu čim stupite na vlast. Nažalost, do današnjeg dana to su samo neke kozmetičke promene, Zakon o privatizaciji je najveće zlo, na osnovu kog se legalno pljačkaju građani Srbije. Bilo bi najbolje da ste danas poslušali gospodina Vučića, pa da prekinemo ovu besmislenu raspravu i da jednostavno svi mi poslanici sebe osudimo da budemo zatvoreni u ovim skupštinskim klupama dok ne postignemo konsenzus o Kosovu i Metohiji. To je najvažniji problem danas koji tišti našu zemlju, državu Srbiju i svi zakonski projekti koje donesemo neće biti valjani zato što se ne mogu primeniti na celokupnoj teritoriji Republike Srbije. Kažete u ovom članu 3. da će evidenciju vršiti Republička direkcija za imovinu. Toj direkciji je odvojeno negde oko tri miliona dinara. Mislim da će ta direkcija potrošiti i progutati bar tri puta više novca dok se ovaj posao delimično ne završi. Bili smo mišljenja da je ovaj posao mogla da odradi država Srbija preko svojih organa i organa uprave i da mi narodni poslanici pred sobom imamo broj oštećenih građana od 9. marta 1945. godine do današnjeg dana. Sa tom cifrom bi se možda moglo baratati i ne bi se danas ovde pominjale milijarde, 60, 80 i slično. Država Srbija je već mogla da pronađe i nađe taj presek i bez pozivanja građana da evidentiraju svoju imovinu. Na kraju, šta reći uopšte o ovom zakonu i članu 3. Bilo bi dobro...
Gospodine Veselinoviću, bez obzira na ono što ste govorili na početku, prošlo je šest minuta. Molim vas da privodite kraju.
Bilo bi dobro i najbolje...
Čak sam vam uračunao i minut dok ste mene ...
... da se ovaj projekat povuče iz skupštinske procedure i da se, normalno uz puno uvažavanje oštećenih građana Srbije, napravi zakon koji bi regulisao ovu materiju, jer onda građani ne bi bili prevareni i ne bi danas pisali parole protiv ovog zakona...
Gospodine Veselinoviću...
A mogli ste ispred Skupštine videti i čuti, te, ne znam, Dinkić lopov, Labus lažov i slično. Znači, izbegli bi bar takve...
Gospodine Veselinoviću, da li imate namere...
Hvala.
Gospodine Veselinoviću, govorili ste sedam minuta, a pet je dozvoljeno po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke, odnosno naša koleginica Vjerica Radeta podnela je amandman na član 3. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Svi poslanici Srpske radikalne stranke koji su učestvovali do sada u raspravi u načelu i o pojedinostima obrazložili su sav besmisao ovog predloga zakona, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Zakon je suštinski potpuno neprecizan. Jedan od poslanika vladajuće koalicije je rekao za ovom govornicom da je potrebna dobra volja vlasti. Nisu oni birani ovde da bi pokazali dobru volju građanima Srbije, nego su birani da donose i sprovode zakone koji su u interesu građana Srbije. Suština ovog predloga zakona, znači, nije dobra volja vlasti, nego vlast treba da radi u korist građana Srbije i države. Kolege iz Srpske radikalne stranke koje su govorile za ovom skupštinskom govornicom o prirodi ovog zakona navele su argumentovane razloge zašto Narodna skupština ne bi trebalo da glasa za ovaj predlog zakona. Nije mi jasno zašto Vlada Republike Srbije ne povuče ovaj zakon iz skupštinske procedure. Dakle, još imate prilike i šanse da povučete ovaj predlog zakona, jer, naravno, ne samo da je neprecizan, da nije dobro koncipiran, ovaj predlog zakona je napravljen, pre svega, na brzinu. Praksa je pokazala, kada su u pitanju mnogi zakoni koje ste predlagali Narodnoj skupštini, da ste želeli da prikažete građanima Srbije da ste doneli gomilu zakona, a većina tih zakona koje ste izglasali voljom vaše većine nije bila dobro koncipirana. Naš cilj ovde u Skupštini Srbije nije da opstruišemo parlament, nego da vam ukažemo na sve ono što nije dobro u vašim zakonskim predlozima. A to što vaši poslanici vladajuće koalicije kada izađu za govornicu kažu da treba da pokažete dobru volju, to ne znači građanima Srbije ništa. Od toga građanima Srbije neće biti bolje, jer građani Srbije teško žive. Građanima Srbije je dosta prazne priče, koju ste vi pričali u ovom narodnom parlamentu. Što se tiče vremena koje pominje predsedavajući, vreme Srpske radikalne stranke tek dolazi.
Nemam ništa protiv, gospodine Đorđeviću, svakome vreme dolazi. Da li se još neko po ovom članu javlja za reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, biću vrlo kratak i mislim da neću prekoračiti ovo vreme koje mi je Poslovnikom dato. Želim da ukažem na apsurdnost ovog člana i zbog čega se poslanička grupa Srpske radikalne stranke u ovom parlamentu zalaže za brisanje ovog člana. Evo iz kojih razloga: ovaj član kaže da prijavu oduzete imovine po odredbama ovog zakona podnose fizička lica kojima je imovina oduzeta primenom propisa iz člana 1. ili njihovi naslednici, odnosno pravni sledbenici. Ispadamo jedna neozbiljna država, ispadamo smešni pred onima kojima je već jednom učinjena nepravda. Svi smo se složili u ovom parlamentu da oni kojima je imovina konfiskovana, oduzeta ili su na neki drugi način ostali bez te imovine u ovom momentu moraju da prijave svoju imovinu. Ukoliko smo ozbiljna država i ozbiljan parlament i ukoliko imate ozbiljne namere da ovaj zakon usvojite, onda je trebalo biti na visini zadatka i propisati da se evidentiranje i prijava vrše ex officio. Dakle, država sama mora da zna šta je to njenim građanima oduzeto i da sama sprovede ovaj postupak evidentiranja, naravno i procene. Ovako, jednom je građanima učinjena nepravda, sada se čini druga nepravda, da se oni po belom svetu sakupljaju, da podnose prijave i da se njihova imovina evidentira kao potencijalna za vraćanje. Dakle, smatram da je to nepravedno prema tim ljudima kojima je već jednom uskraćeno pravo, odnosno povređeno pravo privatne svojine. Kažete da prvo prijavu podnose lica kojima je oduzeto; s tim mogu da se složim, ali ne mogu da se složim sa tim da tu prijavu podnose njihovi naslednici. Pitanje je ko su sve naslednici. Dakle, može se desiti da jedni drugima osporavaju nasledstvo i da neko nije nečiji naslednik, a podneo je prijavu. Šta sa takvim prijavama? Da li će se takve prijave uzimati u obzir? Dakle, ovo su neke činjenice o kojima moramo, iz praktičnih razloga, voditi računa. Ovako, mnogo smo ishitrili. Doći ćemo u nelagodnu situaciju ako usvojimo ovaj zakon i u ovakvom obliku teksta. Iz tih razloga predlažem da se amandman Srpske radikalne stranke usvoji. Još nešto moram da kažem, što sam napomenuo kada sam govorio u načelnoj raspravi – zakoni po kojima je oduzeta imovina većinom su bili savezni zakoni. Nisam to naglasio samo reda radi, nego upravo zbog činjenice da je kada je oduzimano to postajala savezna imovina, dakle, imovina federacije, bez obzira da li se zvala FNRJ, SFRJ, itd. A kada treba da se vraća obavezna je Srbija da vrati. Nije ovo postao samo kapital Srbije, nego je to kapital koji se razlivao i na ostale federalne jedinice. Iz tih razloga ovakvim zakonom sada činimo nepravdu prema Srbiji, kao državi članici federacije. Hvala najlepše.
Zahvaljujem se poslaniku Milanu Stevoviću. Ko dalje želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo, ovim amandmanom Srpska radikalna stranka, kao i onima koji su bili pre i ovima koji će uslediti, želi u potpunosti da praktično pred građanima negira potrebu za jednim ovakvim zakonom o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. O čemu se ovde radi? Kada sam govorio u načelu o ovom zakonu naveo sam primer Negotina, gde otprilike oko 20.000 ljudi živi u inostranstvu. Veliki broj njih, a to su već treća i četvrta generacija onih koji su posle rata otišli, a kojima je imovina oduzeta, dolazi jednom godišnje u Srbiju; za to vreme, naviknuti na nefunkcionisanje uglavnom lokalnih samouprava, ne stignu da izvade ni najobičnija dokumenta, jer im treba nekoliko dana. Rekao sam da se ovaj zakon neće reklamirati da bi ljudi bili upućeni u to šta su njihova prava, do kada mogu evidentirati imovinu i ovo će, naravno, ostati jedna vrsta tajne za najveći broj onih ljudi koji bi imali potrebu da prijave svoju oduzetu imovinu. Međutim, vidi se iz zakona da je to potpuno nepotpuno, vidi se, po članu 7, da državni organi, institucije na lokalnom, republičkom i pokrajinskom nivou, poseduju podatke o tome koliko je, na koji način i od koga imovine oduzeto. Dovoljno je to, bez ikakvog drugog evidentiranja, da Republika Srbija dođe do potpune evidencije o tome kako sada stoje stvari sa tim. Međutim, želja onoga ko je pisao ovaj zakon (a to se vidi i po ovom članu 3) jeste da praktično građanima da nešto, a da im ne da ništa. O čemu se radi? Veliki deo oduzete imovine, kada su u pitanju nepokretnosti u obliku stambenih objekata, kuća ili poslovnog prostora, danas se nalazi uglavnom u centrima naseljenih mesta i gradova. Vlasnici te imovine možda nisu u Srbiji, možda žive negde u inostranstvu; oni neće do 1. juna stići da evidentiraju tu imovinu. Lokalne samouprave o tome imaju sve podatke, kada je oduzeto, od koga je oduzeto, na koji način. Desiće se da oni ne prijave, a vi ćete onda reći – ako nije prijavljeno, nije ni postojalo, nije oduzeto. Najveći broj lokalnih moćnika već je u procesu privatizacije bacio oko na takve objekte, pogotovo poslovne prostore; oni će, naravno, samo se čeka da do 1. juna sledeće godine niko ne prijavi potraživanje, dati slobodno u privatizaciju po bagatelnoj ceni. Naravno da će do takvih poslovnih, stambenih prostora ili uopšte objekata doći oni koji su se nameračili na njih. Zašto sam pomenuo član 7, mada ćemo o njemu pričati u pojedinostima? Zbog toga što se ovde kaže da će se ona imovina koja bude prijavljena, na ovom obrascu koji je propisan zakonom, evidentirati i uporediti sa evidencijom koju već poseduju lokalne samouprave, državni organi i institucije na lokalnom, autonomnom ili republičkom nivou. Samim tim ste jasno rekli kroz zakon da će praktično samo oni za koje već postoje podaci u jedinicama lokalne samouprave ili na ovim drugim nivoima biti priznati kao oni koji potražuju imovinu. Ali, dalje u obrazloženju kažete da će, i ako prijave oduzetu imovinu, njihova prava na povraćaj imovine zavisiti od toga koliko država bude imala novca. Rekao sam vam da pravo ne može zavisiti od toga koliko država ima novca. Država mora da im prizna pravo na oduzetu imovinu, ako se već evidentiraju, a onda može reći da nije u stanju da vrati oduzetu imovinu ili da na neki drugi način obešteti vlasnike ili njihove pravne naslednike, a ne možete to nikako povezivati sa njihovim pravom na potraživanje imovine. Zbog toga bi stvarno najbolje bilo da ovo povučete iz procedure. U raspravi u načelu sam vam rekao, a i sada kažem, da vi na ovaj način, što je nezabeleženo do sada u parlamentarnoj praksi u svetu, kao vladajuća većina vršite opstrukciju rada parlamenta, jer već više dana raspravljamo o nečemu što je potpuno nepotrebno, a i sami znate da ima mnogo važnijih zakona o kojima bi ova skupština trebalo da raspravlja i da se izjašnjava. Hvala.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Vjerica Radeta, narodni poslanik Srpske radikalne stranke, podnela je amandman na član 3. Predloga zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, koji glasi – prijavu oduzete imovine po odredbama ovog zakona podnose fizička lica kojima je imovina oduzeta primenom propisa iz člana 1. ovog zakona ili njihovi naslednici, odnosno pravni sledbenici. To je prvi stav ovog člana zakona, iz koga se upravo vidi smislenost primedaba poslanika Srpske radikalne stranke koji su prethodnih dana u diskusiji o tome govorili. Upravo se iz ovog amandmana vidi koliko je ovaj zakonski predlog besmislen, koliko je to jedna politička farsa, koliko je ovaj predlog zakona jedan politički pamflet koji služi samo za zamajavanje građana Srbije, samo za to da ulije lažnu nadu ogromnom broju građana Srbije koji računaju da će ova vlast stvarno omogućiti da im se vrati imovina ili da im se nadoknadi šteta koju su oni ili njihovi preci pretrpeli od prethodnih vlasti, a u suštini, ovaj zakon je potpuno neprimenljiv. Ovaj zakon je potpuno besmislen. Predložen je u pogrešnom trenutku i pogrešnom ambijentu i ne može se nazvati pravim zakonom, ni realnom mogućnošću za ovaj politički trenutak. Koji su problemi vezani za član 3? Upravo ono što su poslanici Srpske radikalne stranke u načelnoj raspravi i govorili, a to je da se ne može sa apsolutnom sigurnošću utvrditi legitimitet naslednika sporne imovine. Možemo doći u situaciju da se za jednu istu imovinu javi više naslednika, što je teorijski potpuno moguće. Ko će i na osnovu kojih ovlašćenja i na osnovu kojih kriterijuma odrediti ko je od njih pravi naslednik te sporne imovine? A šta ako dođemo u situaciju da se oko sporne imovine povede parnica da se utvrdi ko je legitimni naslednik te imovine? Ovim zakonom ništa od toga nije predviđeno, a to su sve primeri iz realnog života građana Srbije, sve ono što je zakonodavac trebalo da u ovom zakonu predvidi. Takođe se ne može sa sigurnošću utvrditi ni legitimitet imovine, jer ste i sami u par navrata rekli da u velikom broju slučajeva država ne poseduje dokumentaciju o oduzetoj imovini, a od eventualnih vlasnika, odnosno njihovih naslednika tražite da podnesu dokaze o oduzetoj imovini. Znači, može se doći u situaciju da neko traži nešto što zapravo i nije njegovo, što nije pripadalo njegovim precima, a to je takođe problem koji ovaj zakonski predlog ne tretira. Što se tiče člana 3, na koji je amandman podnela koleginica Vjerica Radeta, drugi stav kaže da se prijava iz stava 1. ovog člana podnosi Republičkoj direkciji za imovinu Republike Srbije (u daljem tekstu: Direkcija), u dva primerka, neposredno ili poštom preporučeno, na obrascu koji je odštampan uz ovaj zakon i čini njegov sastavni deo. Prosto me je iznenadilo kada sam u ovom zakonu pročitao da predlagač nije predložio jednu agenciju koja bi obavljala poslove sakupljanja dokumentacije, koja bi se bavila ovim poslom, ali ste predložili da to čini Republička direkcija za imovinu Republike Srbije, koja zapravo i nema nadležnost za nešto tako. Republička direkcija za imovinu Republike Srbije ima nadležnosti koje su jasno propisane Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. Ona vodi evidenciju imovine u vlasništvu Republike Srbije i predstavlja organizaciju koja upravlja imovinom Republike u ime Vlade Republike Srbije. Mi iz poslaničke grupe SRS smatramo da bi svako proširenje nadležnosti ove organizacije, koja radi u ime i za račun Vlade Republike Srbije, bilo neovlašćeno i da nije u istom rangu sa katastrom i drugim organima. Prosto je neverovatno da se mi danas bavimo jednim ovakvim predlogom zakona, a ne bavimo se ključnim pitanjima koja su od vitalnog interesa za građane Srbije, za srpski narod. Prosto je neverovatno da se ova vlast potpuno ne interesuje za građane na Kosovu i Metohiji, a i njima je oduzimana imovina. Kako mislite njima da nadoknadite štetu koju su pretrpeli? Sticajem okolnosti jedan sam od poslanika koji je proteklog vikenda posetio škole na Kosovu i Metohiji, kojima je Srpska radikalna stranka poklonila 100 računara. Lično sam video u kakvim uslovima se tamo živi, u kakvim uslovima žive, uče i rade naša deca. Meni je stvarno žao što se mi danas zamajavamo u Skupštini ovakvim stvarima, a ne trudimo se da makar malo omogućimo tim ljudima da se osete sastavnim delom ove države, da im usadimo to da ova država za njih brine. Oni su tamo prepušteni sami sebi. Više nemaju poverenja ni u koga i poklon SRS-a ih je veoma obradovao.
Zahvaljujem se. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Dobro, ali pošto je manje od tri minuta i da ne bih zakinuo nekog narodnog poslanika, predlažem da vi budete sutra prvi u 10 sati. Vidimo se sutra u 10. Hvala vam i doviđenja.