Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu predloga poslaničkih grupa SRS i LDP, a u skladu sa članom 209. Poslovnika Narodne skupštine, odredila sam četvrtak, 24. februar 2011. godine, sa početkom u 10.00 časova, kao Dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama. Aktuelne teme u vezi s kojima će pojedini ministri i drugi funkcioneri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja jesu: 1. DEFINISANjE POLITIKE REPUBLIKE SRBIJE PREMA AUTONOMNOJ POKRAJINI KOSOVO I METOHIJA U KONTEKSTU IZVEŠTAJA DIKA MARTIJA, IZVESTIOCA SAVETA EVROPE (podnela poslanička grupa SRS, koja je zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Rasim Ljajić, ministar rada i socijalne politike i predsednik Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom, Snežana Malović, ministar pravde, i Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova); 2. POSLOVANjE – PROBLEMI U UPRAVLjANjU I TRANSFORMACIJA JAVNIH PREDUZEĆA (podnela poslanička grupa LDP i zatražila da na poslanička pitanja u vezi s ovom aktuelnom temom odgovaraju Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu, Petar Škundrić, ministar rudarstva i energetike, Slobodan Milosavljević, ministar trgovine i usluga, i Jasna Matić, ministar za telekomunikacije i informaciono društvo). Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom: – Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to: pravo da prvi postavi pitanje ima predstavnik predlagača aktuelne teme, zatim prijavljeni predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, počevši od predstavnika brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće poslaničke grupe i narodni poslanici prema prijavama, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja i davanje odgovora. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja u pisanom obliku, do početka odgovaranja, a usmeno, u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik može da postavi najviše tri pitanja (član 213. Poslovnika); – Odgovaranje na poslanička pitanja može trajati najduže 180 minuta, a obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali (član 212. Poslovnika); – Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to pitanje najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja, u ukupnom trajanju do dva minuta, a odgovor na ova potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga, pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici, prema redosledu prijava (član 214. Poslovnika); – U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika (član 216. Poslovnika). U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje i objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Gospođo predsednice, želeo bih da postavim pitanje za predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića. Već sedam puta se probijaju rokovi za izgradnju Koridora 10. Poslednji rok za koji smo čuli u medijima je mart. Neki dan sam prolazio baš ovom trasom i primetio da radovi stoje, pa bih želeo, u ime DSS, da saznam koji su razlozi za ovoliko kašnjenje. Ovo je bilo jedno od glavnih izbornih obećanja, da će Koridor 10 biti završen u najkraćem mogućem roku, a mislim da nije izgrađeno više od 20-ak kilometara ovog auto-puta. Da li će izgradnja Koridora 10 biti neki novi Skadar na Bojani, da li ćemo ga čekati decenijama? Jer, ukoliko ne budemo imali putnu infrastrukturu, a to o putnoj infrastrukturi, o razvoju infrastrukture smo čuli mnogo puta, čak je to bio i jedan od osnovnih argumenata za prodaju "Telekoma". Ponoviću, prodaćemo "Telekom", gradićemo puteve – to su govorili aktuelni predstavnici Vlade Republike Srbije. Što se tiče "Telekoma", o tome ćemo u drugom delu sednice, ali nikakvi pomaci nisu urađeni u ubrzanoj izgradnji auto-puta, a svi razumemo da na taj način upošljavamo i domaću građevinsku niskogradnju i podizvođače. Paralelno, odmah po dolasku ove vlade uništen je ugovor o koncesiji za izgradnju auto-puta Horgoš–Požega, a tu se takođe nije pomerilo ni za jedan centimetar, i dolazimo do apsurda da je, kad je u pitanju zaustaviti nešto, Vlada to bila u stanju, raskinut je ugovor, u tome su uspeli, ali pomaći se jedan centimetar unapred što se tiče izgradnje drugih putnih pravaca, nije se uspelo. Takođe, prošle godine govorilo se o jednoj novoj mreži auto-puteva kroz centralnu Srbiju, govorili su i gospodin premijer i drugi ministri, ali čak ni projekti za to za ovih godinu dana nisu urađeni.
Zahvaljujem. Gospodin Ivan Andrić ima reč.
Hvala. Moram da se obratim u ime poslaničke grupe LDP, ali verujte da govorim u ime cele opozicije, zato što smo i jučerašnji i današnji dan proveli u pokušajima da rastumačimo šta će se danas u Skupštini desiti, na koji način ćemo moći da razgovaramo o temama za koje mislimo da su važne ili za koje smo sigurni da su važne, a da opet sve to ne izgleda kao nekakav, bez namere da uvredim bilo koga od nas, cirkus. U vezi s onim što će se dešavati, osećao sam potrebu, pre svega zbog građana, da razjasnim neke stvari pre današnje sednice i ujedno uputim pitanje ljudima koji vode Skupštinu (ne mislim samo na predsednicu, već na sve ljude u predsedništvu). Dakle, mi ćemo danas imati naizmenično po tri minuta, poslanici opozicije, i mi treba, faktički, da se odredimo o jednoj od dve teme o kojoj treba da govorimo. Nama je onemogućeno da govorimo o obe teme. Direktna posledica toga će biti manipulacija u medijima i zloupotreba od strane vladajuće većine. Reći ću vam jedan prost primer i kako mi danas vidimo situaciju. Danas su dve teme na dnevnom redu. Jedna je izveštaj Dika Martija, a druga je, potpuno neprirodno spojena, transformacija i rad javnih preduzeća. Obe teme su od presudne važnosti za budućnost ove zemlje. Moja poslanička grupa je podnela zahtev za održavanje posebne sednice vezane za rad javnih preduzeća. Mi ćemo o tome danas govoriti. Zatim će to uhvatiti ovaj ''rikošet ministar'' ili ''neraspoređeni'' Vuk Jeremić, koji će na RTS govoriti da je to njegov ključni dokaz da se mi protivimo izveštaju Dika Martija. To je realna situacija u kojoj živimo. Pitam vas – da li mi danas imamo pravo da dva puta koristimo vreme, da jedanput govorimo o našoj tački dnevnog reda, da drugi put govorimo o tački dnevnog reda koju je podnela SRS, pritom mislim i na ovlašćenog predstavnika i na sve poslanike, ili je nama onemogućeno da o jednoj temi govorimo? Kako izgledaju ove sednice, pored poslanika opozicije prepoznala je i Evropska komisija. Tu su kolege iz Odbora za evropske integracije. Čak i u izveštaju za prošlu i pretprošlu godinu te su sednice, kojima je navodno dato pravo opoziciji da raspravlja o važnim temama, proglašene farsom i jednom ljušturom bez sadržaja, zato što nije nikakav ozbiljan razgovor moguće voditi. Dakle, mi imamo tri minuta da objasnimo, kao ovlašćeni predlagači, zašto mislimo da je neka tema važna i da postavimo pitanje. Zatim će nam se obratiti ministri, ako nas uopšte udostoje odgovora. Odgovoriće na nešto što ih najmanje boli, a mi ćemo imati još minut ili dva da dodatno objasnimo to. To je, govorim zbog građana ove zemlje, manje vremena nego što ja imam, kao poslanik, da postavim redovno poslaničko pitanje u četvrtak. Znači, ove sednice ne mogu imati nikakav zaključak, ne može se donositi nikakva odluka i one služe samo da bi Vlada dobila argument da može da kaže da je o tim temama već pričala. Ovo je jako važno, da bi građani znali. Jedini način i jedini alat koji opozicija ima da kandiduje neku temu su posebne sednice ili sednice sa posebnom temom u Narodnoj skupštini. Pošto Vlada izbegava da govori o javnim preduzećima, izbegava da govori o ekonomiji, izbegava da govori o rekonstrukciji, izbegava da govori o izveštaju Dika Martija, izbegava da govori o svim važnim temama kroz instituciju Skupštine Srbije, tada je opozicija dužna da te teme kandiduje. Ali je čak i tada nama onemogućeno da govorimo o svim tim temama, nego se moramo opredeljivati između onoga što mislimo da je važnije. E pa ja vam danas kažem, i poruka je Vuku Jeremiću, kome je važniji Vijetnam nego Skupština Srbije – LDP se zalaže za potpunu istragu povodom izveštaja Dika Martija i za smenu Vuka Jeremića, ''rikošet ministra, neraspoređenog'', čije su sve akcije dovele do toga da su danas veze Srbije i Kosova slabije nego što su ikada pre u istoriji bile. I kažemo vam da takvu zloupotrebu nećemo dopustiti.
Zahvaljujem, gospodine Andriću. Pitanje je upućeno meni i mogu odmah da dam odgovor. U Narodnoj skupštini Republike Srbije je i do sada, ako smo u jednom mesecu imali jednu temu u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja, bila samo ona, a ako su bile dve teme, imali smo dve teme, i ministri i premijer odgovaraju u trajanju od 180 minuta. Ovo je praksa koja je u ovoj skupštini već bila. Ali današnji dan je, zapravo, posvećen našoj komunikaciji sa Vladom u najdirektnijem smislu, s obzirom da ćemo nakon ove sednice, od 16.00 do 19.00 časova, imati takođe mogućnost da ministre i članove Vlade i premijera pitamo sve što nas zanima. Ako ocenimo da nam 180 minuta odgovaranja, predviđenih u okviru Dana za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi s aktuelnim temama, nije dovoljno, moći ćemo to, svakako, da koristimo i kasnije. Dakle, biće sasvim dovoljno vremena da danas dođemo do svih informacija od ministara koji su ovde među nama. Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč.
Gospodine Cvetkoviću, u vreme kada ste bili bezazleni predsednik Vlade SNS vam je uputio jedno otvoreno pismo (blagovremeno, rekao bih, i dobronamerno) i, pošto verovatno niste znali, obavestili smo vas o tome kakva je situacija u zemlji i postavili vam nekoliko pitanja na koja smo tražili konkretne odgovore. Da ste tada postupili, verovatno biste izbegli mnogo toga negativnog što se u poslednjih mesec dana dešava u Srbiji i verovatno biste možda čak i na vreme izvršili posao koji je jedan od glavnih poslova predsednika Vlade, a to je da Vladu vodi kao jedan tim. Tada smo vas pozvali da, kao čovek koji je svestan odgovornosti Vlade Srbije za sve što se u Srbiji dešava, pošto Vlada nije samo zaslužna već i odgovorna, razmislite o tome da omogućite građanima Srbije da ponovo biraju one za koje misle da će da ih najbolje predstavljaju u vreme kada je Srbija u krizi izazvanoj svetskom krizom i dodatno ojačanoj vašim ponašanjem i ponašanjem velikog broja vaših ministara, o čemu ste i sami obavestili javnost. Takođe, upozorili smo vas da bi prodaja "Telekoma" radi očuvanja socijalnog mira bila veliki greh i prema onima koji su "Telekom" gradili i prema njihovoj deci, koja bi trebalo da od toga što su njihovi očevi gradili imaju bar neku korist. Posebno sam vas ja upozorio da se govori o tome da sprega sa Martinom Šlafom i dalje važi i da on može da kupi u Srbiji sve što hoće. Možda niste vi ta direktna veza, ali vrlo dobro znate koji je ministar, odnosno potpredsednik Vlade, ta direktna veza. Zatim smo vas upozorili da ne obavljate svoj posao zato što niste rasvetlili ubistvo jednog učesnika na mirnim protestima koje je organizovao SRS, pokojnog Ranka Panića. Zatim smo vam rekli da je došlo do grube krađe dopunskih lokalnih izbora u Boru i da se postavlja otvoreno pitanje možemo li da se upustimo sa vašom vlašću u bilo kakvo izborno nadmetanje. Ako ste se drznuli da pokradete izbore u Boru, ko nam garantuje da se nećete usuditi i drznuti da pokradete izbore kada budu na teritoriji Republike Srbije? Odgovorili ste mi kao da živimo u dva sveta. Mislim da čak ni predstavnicima EU ne dajete tako nejasne i neodređene odgovore kao što ste odgovorili SNS-u. Posle toga se desilo mnogo toga lošeg i za to krivim vas. Organizovali smo 5. februara najbolji miting ikada organizovan u Srbiji i izgleda da je tom mitingu nedostajalo da ovi bukači učestvuju na njemu, da polome neki prozor, upale neki auto, pa biste se možda setili da je nezadovoljstvo stotine hiljada građana veoma jasno pokazano. Gospodine Cvetkoviću, mene je zabrinulo koliko su ti ljudi ćutali. Vas, izgleda, više ništa ne može da zabrine. Još jednom vas, kao dobronameran čovek, kao čovek koji je svestan odgovornosti i SNS-a, i svestan toga da je mnogo lakše da danas odlučujemo o sudbini Srbije nego ako se desi još nešto mnogo lošije nego danas, pozivam da časno i odlučno (čast imate, a odlučnost neka vam da onaj ko vam je dao odlučnost da se onako surovo obračunate sa Mlađanom Dinkićem, koji je to zaslužio) omogućite građanima Srbije, svojom ostavkom, da izađu na birališta, da izaberu one za koje misle da treba da ih vode. Možda ćete to ponovo biti vi, gospodine Cvetkoviću. U Srbiji se čuda dešavaju, dešavala su se i ranije. Ako biste zaista bili ponovo u situaciji da formirate Vladu, to bi moglo da se svrsta u svetska čuda.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje će, zapravo, predstavljati uvod u postavljanje poslaničkih pitanja u vezi s aktuelnom temom. Ili ja dobro ne razumem Poslovnik, ili se Poslovnik na današnjoj sednici brutalno krši. Poslanička grupa SRS je 20. decembra 2010. godine podnela predlog da se zakaže sednica Narodne skupštine na kojoj će se postavljati poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom koju smo mi formulisali – definisanje politike Republike Srbije prema AP KiM u kontekstu izveštaja Dika Martija, izvestioca Saveta Evrope. Kolege iz LDP su 4. februara 2011. godine podnele svoj predlog za zakazivanje sednice na kojoj će se odgovarati na poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom koju su oni predložili, a koja se tiče funkcionisanja javnih preduzeća u Republici Srbiji. Onda se u međuvremenu desilo nešto što poslanička grupa SRS ocenjuje krajnje nedopustivim. Spojene su dve aktuelne teme u jednoj sednici. Sada će poslanici, naizmenično ili ne znam ni ja kako, da postavljaju pitanja, s jedne strane o izveštaju Dika Martija, koji se odnosi na trgovinu ljudskim organima na KiM i u Albaniji, a onda će se postavljati pitanja vezana za rad javnih preduzeća u Srbiji. Izvinite, to je skandal. To je nešto što predstavlja bukvalno smejanje u lice svim srpskim žrtvama i uopšte svim žrtvama na KiM. Prosto je neshvatljivo da jedan Švajcarac ima više sluha za srpske nacionalne interese nego mi sami. Član 209. Poslovnika je sasvim jasan: ''Predsednik Narodne skupštine, na predlog poslaničke grupe'', dakle, molim vas da obratite pažnju na dikciju ovog člana, koji govori isključivo u jednini, ''najmanje jedanput u toku meseca određuje dan kada će pojedini ministri u Vladi odgovarati na poslanička pitanja u vezi s nekom aktuelnom temom''. Ne s temama, nego s aktuelnom temom. Član 211. stav 2: ''Ako je podneto više predloga poslaničkih grupa, predsednik Narodne skupštine određuje redosled tema prema vremenu pristizanja urednih predloga''. Nigde ne piše u Poslovniku da se sednica na kojoj se postavljaju poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom određuje samo jedanput u toku meseca, nego najmanje jedanput. Znači, može i više puta. Naše pitanje je – zašto nisu zakazane u januaru, ili u februaru, ili u martu dve posebne sednice, na kojima će poslanici najpre da postavljaju poslanička pitanja u vezi sa predlogom koji je prvi pristigao u Narodnu skupštinu, a to je predlog poslaničke grupe SRS, a nakon toga nova sednica, na kojoj će se postavljati poslanička pitanja u vezi s aktuelnom temom koju su predložili poslanici LDP? Ovde je sada došlo do kumulacije dve teme – inače, nikakve veze te teme nemaju jedna s drugom – u jednoj sednici. Time je Poslovnik, po mišljenju SRS, brutalno prekršen. I ne samo da je prekršena norma Poslovnika, zaista nisam mogao da očekujem da će jedna tako važna tema, o kojoj se Parlamentarna skupština Saveta Evrope izjasnila mesec dana pre Republičkog parlamenta Srbije, da bude skrajnuta na marginu društvenih događaja i da ćemo doživeti da danas poslanici postavljaju pitanja malo o trgovini ljudskim organima, a malo oko toga kako rade upravni odbori pojedinih javnih preduzeća i kolike su plate direktora. To nikakve veze nema jedno sa drugim. Juče sam rekao, i to član 211. stav 2. potvrđuje, da postoji princip u pravu – onaj ko prvi nešto uradi, valjda ima neko prvenstvo. Mi smo 20. decembra podneli predlog za postavljanje poslaničkih pitanja i valjda je naša tema imala prvenstvo da se zakaže posebna sednica na kojoj će ministri da odgovaraju na poslanička pitanja najpre u vezi sa temom koju smo mi predložili, a nakon toga… (Predsednik: Vreme. Imate već prednost u ime onih koji su predložili temu. Možete da nastavite, ali vam merim novo vreme.) Evo, ako mogu da završim, samo jedno pitanje, gospođo Đukić Dejanović – na osnovu kog člana Poslovnika je došlo do kumulacije dve teme? Gde piše da je tako nešto moguće?
Gospodine Martinoviću, zapravo bi trebalo da ponovim sve što sam već odgovorila gospodinu Ivanu Andriću. A i juče ste imali isti komentar i ja dala obrazloženje, tako da nećemo ponovo gubiti vreme. Najpre da vas obavestim da ćemo danas, zbog već zakazane sednice Vlade, raditi do 13.45 časova, onda će se ministri i Vlada vratiti u 16.00 časova da završimo ovaj deo vezan za teme, a iza toga imamo tri sata koji će biti kao da je sednica počela u 16.00 časova. Dakle, ispoštovaćemo vremenske termine, samo će biti malo pomereni i očigledno ćemo završiti nešto kasnije večeras, a ne u 19.00 časova. Prelazimo na POSLANIČKA PITANjA.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, krajem prošle godine svet je obišla informacija da je izvestilac Parlamentarne skupštine Saveta Evrope Švajcarac Dik Marti, inače doktor pravnih nauka, podneo izveštaj Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope o tome da se na KiM i u severnoj Albaniji dešavalo nešto što se nije dešavalo u nacističkim koncentracionim logorima za vreme Drugog svetskog rata, a to je da su Srbi, ali i neki drugi koji su bili protivnici Oslobodilačke vojske Kosova i Hašima Tačija, najpre ubijani i da su im neposredno nakon toga vađeni vitalni organi, pre svega srce, jetra i bubrezi, da bi bili prodavani na crnom tržištu tih vitalnih ljudskih organa. Parlamentarna skupština Saveta Evrope je pre mesec dana usvojila izveštaj Dika Martija, koji sadrži ne samo niz optužbi na račun Hašima Tačija i njegove terorističke bande, nego i na račun NATO-a, EU i SAD. U izveštaju Dika Martija, između ostalog, stoji da su najviši zvaničnici SAD, EU i NATO-a imali informaciju da OVK nije nikakva vojska koja se bori za slobodu albanskog naroda na KiM, nego grupa naoružanih ljudi koji švercuju ne samo ljudske organe, nego i drogu, oružje, alkohol. U tom izveštaju se dalje navodi da je za vreme agresije na SRJ OVK, tako piše u izveštaju, bila saveznik NATO-a i da su, nakon što su se srpska vojska i policija povukle sa KiM u junu 1999. godine, predstavnici međunarodne zajednice na Kosovu i te kako znali s kim imaju posla i šta se sve dešavalo na KiM nakon povlačenja srpskih snaga bezbednosti. Ono što baca zaista ogromnu mrlju na rad jedne institucije koja je potpuno suprotna međunarodnom pravu, reč je o Haškom tribunalu, jeste činjenica da iz izveštaja Dika Martija proizlazi da su predstavnici Haškog tribunala, zajedno sa predstavnicima Unmika, u februaru 2004. godine boravili na KiM i u Albaniji, da su bili u tom mestu gde se nalazi famozna "žuta kuća", da su izvršili neka ispitivanja koja su sa forenzičke tačke gledišta vrlo sporna... (Predsednik: Vreme. Tri minuta.) Dakle, pitanje je sledeće – zašto državni organi o svemu ovome ćute, da li će Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, da razgovara sa Hašimom Tačijem o bilo čemu, imajući u vidu izveštaj Dika Martija i da li Vlada Republike Srbije ima jasnu platformu koji državni organi i koje institucije treba da sprovedu istragu o trgovini ljudskim organima na KiM?
Zamoliću poslanike da najpre postave pitanja, a onda argumentuju i obrazlažu suštinu pitanja, zbog toga što me dovodite u situaciju da vas prekidam pre nego što postavite pitanje. Dakle, zamolila bih poslanike da najpre postave pitanje. Gospodin Rasim Ljajić daje odgovor.
Mislim da je najvažnije da u ovoj skupštini, a mislim da je to i gospodin Andrić malopre rekao, nema poslaničke grupe ili poslanika koji nije na stanovištu da ceo ovaj slučaj dobije konačni sudski epilog. Mislim da smo mi uradili sve do sada da se cela ova stvar što pre rasvetli, da se svi događaji u potpunosti oslikaju na način da bude ustanovljena puna istina i zadovoljena pravda. Plašim se politizacije celog ovog slučaja, koji Srbiji apsolutno nije potreban. Plašim se dnevne politike u svemu ovome, koja takođe nikom nije potrebna i nikom koristi neće doneti, i da sada preostaju dve stvari koje treba da uradimo – jedna na diplomatiji, a druga stvar jeste u domenu čistog prava. Kad kažem "na diplomatiji", mislim pre svega na činjenicu da mi treba da pokušamo da obezbedimo podršku u UN za formiranje ad hok mehanizma koji će omogućiti da cela ova stvar dobije i sudsku završnicu. Da vas podsetim da to neće biti nimalo lako, jer su se glavne zemlje – Sjedinjene Države, Nemačka, Velika Britanija, Francuska – već izjasnile da su protiv tog ad hok mehanizma, iz dva razloga. Jedan je političke prirode, a drugi je finansijske prirode, s obzirom da bi taj ad hok mehanizam trebalo da dobije mandat, nadležnost i značajna finansijska sredstva za svoj rad. Drugo, ono što je u domenu prava, jeste da celu ovu stvar sada prenesemo upravo na taj teren, da još jednom pokažemo da ovo nije za nas izgovor da ne otpočnu što pre pregovori Beograda i Prištine i da Srbija ima najveći interes da se rasvetli sudbina 524 nestala lica na Kosovu. U opticaju su i druge mogućnosti kada govorimo o procesuiranju i pravnoj stvari cele priče. Teoretska mogućnost jeste da Haški tribunal dobije novi mandat, novu nadležnost, ali to takođe nije realno, imajući u vidu izlaznu strategiju Tribunala i činjenicu da je rezidualni mehanizam već usvojen i da će, praktično, od 2014. godine ti rezidualni mehanizmi preuzeti nadležnost Tribunala. Treća mogućnost, koja bi za Srbiju takođe mogla da bude prihvatljiva, jeste tzv. Euleks plus. Znači, da Euleks sa svojim kapacitetima na terenu preuzme proces daljeg procesuiranja, ali da takođe istragu vodi jedan nezavisni međunarodni tužilac. Četvrta, minimalistička, pozicija, na kojoj insistiraju ove glavne zemlje članice UN, a i EU, jeste da Euleks, praktično, sa svojim kapacitetima preuzme ulogu tog mehanizma. Mi smo protiv toga, iz dva razloga. Pre svega jer Euleks nema nadležnost za sprovođenje istraga u Albaniji, a drugi razlog je što Euleks nema mogućnost zaštite svedoka, što je uostalom i sam Dik Marti naglasio. Prema tome, mislim da današnja rasprava može samo još jednom da potvrdi potpunu saglasnost svih nas oko ovih pitanja, da tu gotovo nema razlike i ne može je biti. Ne bi bilo potrebno da sad oko ovog pitanja iznosimo neke disonantne tonove. Ovo su mogućnosti koje nam stoje na raspolaganju i treba da hladne glave uđemo u čitav ovaj proces, sa željom da izvučemo maksimum, da bi se cela stvar što pre na pravni način okončala.
Gospodin Martinović ima reč.
Gospodine Ljajiću, nisam zadovoljan vašim odgovorom. U nabrajanju organa koji bi mogli da sprovedu istragu o onome što se dešavalo vezano za trgovinu ljudskim organima, vi ste nabrojali sve organe, samo niste pomenuli organe Republike Srbije. SRS vam predlaže da zvaničan stav Republike Srbije, vezano za istragu o trgovini ljudskim organima na KiM, bude sledeći – istragu treba da sprovedu pravosudni organi Republike Srbije u saradnji sa pravosudnim organima Republike Albanije, jer se trgovina ljudskim organima dešavala, pre svega, na teritoriji Albanije. Ukoliko Albanija odbije da sprovede istragu o trgovini ljudskim organima, Republika Srbija mora da insistira da OUN izvrši pritisak na Republiku Albaniju kao članicu UN da sprovede tu istragu. To je obaveza Republike Albanije i u skladu sa Poveljom UN, a na kraju krajeva i elementarna civilizacijska, odnosno moralna obaveza. Što se tiče toga kako su državni organi Republike Srbije reagovali, gospodine Ljajiću, o tome se izjasnio Dik Marti. Evo šta on kaže: "Srpske vlasti su reagovale, iako sa priličnim zakašnjenjem, ali do sada nisu postigle značajnije rezultate." Evo šta kaže za vaš Haški tribunal: "Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju je sa svoje strane sproveo istraživačku misiju na mestu ozloglašene "žute kuće", mada je postupak bio prilično površan i sa profesionalnim standardima koji pomalo zbunjuju." A evo šta kaže gospodin Dik Marti o vašem Euleksu, koji je došao na KiM po pozivu predsednika Republike Borisa Tadića: "Očekivanja su bila uzaludna. Bilo je mnogo najava i obećanja da će sprovesti istragu, ali opipljive rezultate tek treba videti. Tipičan je slučaj Nazima Blace, koji je javno…''
Vreme. Reč ima premijer. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Poštovani narodni poslanici i poštovani narodni poslaniče, vezano za pitanje koje ste postavili, želim da još jednom potvrdim da se ovde susrećemo s jednom kriminalnom aktivnošću, koju ne smemo da iskoristimo u politizaciju, već moramo da se borimo da zaštitimo sve žrtve u tom kriminalnom aktu. Naravno, u tome su najveće žrtve bili građani srpske nacionalnosti, ali treba imati u vidu da su žrtve bile i građani drugih nacionalnosti, a ne samo srpske. Ono što je Vlada Republike Srbije činila i činiće, jeste da se bori upravo za uspostavljanje jednog sistema u kojem će svi oni koji su krivi morati da odgovaraju, da je krivica individualizovana i da će se sve žrtve podržati. Vi ste čuli jedno kraće obrazloženje koje je ministar Ljajić rekao. Mi imamo tu i niz drugih podataka, koje ćemo izneti, vezano za pitanja. Ono što želim posebno da kažem jeste zapravo odgovor na vaše potpitanje oko toga ko bi trebalo da vodi istragu. Suština problema sa istragom nije u tome da li ovaj ili onaj istražni organ podržava jednu ili drugu stranu, da li je zavisan ili nezavisan, već je pitanje da li on ima autoritet i pravo da istražuje na prostoru koji uključuje više nego jednu, odnosno više čak nego dve zemlje. Vi ste spomenuli Srbiju i Albaniju, što su sigurno zemlje u kojima je potrebno vršiti istragu, međutim, ne treba zaboraviti da su ti organi prodavani i van tih teritorija, odnosno prevashodno van tih teritorija, pa čak postoje indicije da su prodavani i van evropskog kontinenta. Zbog toga istragu treba da vrši organ koji će moći i imati pravo da na svim tim lokacijama, odnosno sa svim tim zemljama bude u kontaktu i da istragu traži. Mi nemamo ništa protiv angažovanja Euleksa, niti smatramo da će on biti angažovan u negativnom smislu u celoj toj stvari, ali naš stav jeste da bi taj mehanizam o kome govorimo morao da ima ovlašćenja koja Euleks nema, i u tom kontekstu se vode razgovori. Čini mi se da je opšteprihvaćeno da je potrebno da se izvrši detaljna i nepristrasna istraga. Vlada Republike Srbije će ustrajati na tome da se dobije odgovarajući mehanizam koji će biti prihvatljiv i koji će garantovati da istraga bude izvedena kompetentno, nepristrasno i do kraja. Svakako budite ubeđeni da će i istražni organi Vlade Republike Srbije aktivno participirati u tome, što oni već do sada i čine. Hvala.
Narodni poslanik Ivan Andrić ima reč.
Druga tema koja je važna, neka vam oproste žrtve, jeste tema javnih preduzeća. Dakle, javna preduzeća tako zovemo kolokvijalno i postoji nekoliko vrsta tih preduzeća. Da bi građani shvatili o kakvom se problemu radi, reći ću da ih u ovom trenutku u Srbiji ima oko 700 (ne postoji čak ni tačan broj koji bismo mogli da utvrdimo), da ona čine oko 50% srpske privrede (kada se gleda novac koji kroz njih prolazi) i da njih čine između 150 i 200 hiljada zaposlenih (jako je teško reći o kom se broju radi). Stanje u tim javnim preduzećima je više nego katastrofalno. Ono što svako zna, verovatno, to je da ona predstavljaju, banalno rečeno, partijski plen. Bilo je pokušaja za vreme vlade Zorana Đinđića, i taj je pokušaj kasnije, odmah 2004. godine prekinut, a to je da se upravljačka struktura tih preduzeća bira na javnim konkursima. Kasnije je Zakonom o javnim preduzećima, ali i svim ostalim zakonima po kojima ova preduzeća posluju, uvedena potpuno drugačija praksa. Dakle, feudalne podele između partija, gde partije koalicionim ugovorom rešavaju o tome ko će voditi ta preduzeća. Direktan rezultat toga je katastrofalna produktivnost tih firmi. One, dakle, rade najgore moguće. Ne zna se vlasnik, upravljačka struktura nije stimulisana da brine o dugoročnom poslovanju, već samo brine o ličnom i partijskom interesu. Javna preduzeća su takođe ogromni gubitaši. Procena je da je u januaru prošle godine kumulativni dug svih javnih preduzeća bio oko četiri milijarde evra. Ona su takođe generator nelikvidnosti. Međusobno su povezani dugovi iz kojih ta preduzeća pokušavaju, kao što su EPS ili Srbijagas,da izađu tako što će povećati ukupnu cenu tih proizvoda, bez obzira što su glavni dužnici tim preduzećima upravo druga javna preduzeća. Takođe, tu su subvencije, direktne i indirektne. Nemam ni vremena, ali vidite koliko je ovo smešno. Kontrola rada tih preduzeća ne postoji. DRI će prvi put ove godine sprovesti kontrolu jednog ili dva. Moje pitanje je vrlo jasno – da li će u najavljenoj rekonstrukciji Vlade mandatar ili premijer predložiti svojim koalicionim partnerima da se ovakvo feudalno upravljanje javnim preduzećima zaustavi, da se ne ponavljaju ''Kolubara'' i zloupotrebe koje postoje u svakom drugom javnom preduzeću, da li će se promeniti koalicioni ugovori među strankama na vlasti, da li će se ukinuti pravo strankama na vlasti da imenuju upravne odbore i direktore javnih preduzeća, i uopšte, na koji način će se promeniti odnos prema javnim preduzećima?
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Poštovani narodni poslaniče, zahvaljujem što ste otvorili pitanje koje zaista jeste veoma važno. Želim da objasnim brojku koju ste vi pomenuli vezano za broj javnih preduzeća. Ona jeste približno tačna, ali se prevashodno odnosi na javna preduzeća koja se nalaze na lokalnom nivou. Dakle, to su, u stvari, javna komunalna preduzeća, kojih zaista ima mnogo, na stotine. Kada se radi o javnim preduzećima koja su vezana za republički nivo, tu imate ograničeni broj preduzeća. Ja bih se u odgovoru prevashodno osvrnuo na ta preduzeća, a što se tiče ovih drugih, možemo i o tome razgovarati, ali je tu u određenom smislu situacija malo drugačija. Dakle, kada se radi o javnim preduzećima koja su na republičkom nivou, to su ovi veliki sistemi. Kao što vam je poznato, kada se radi o ovoj vladi, tu je izvršen krupan i ključni pomak u pravcu uvođenja konkurencije u ove sektore i u pravcu, praktično, povlačenja iz upravljačkih struktura ovih preduzeća. Naveo bih primer NIS-a, koji jeste prodat i samim tim se država povukla i on je prestao više da bude plen. Mi možemo sada različito da tumačimo da li je prodaja bila uspešna, neuspešna itd., tu postoje različita mišljenja, ali svakako je sam taj čin, praktično, doveo do toga da je NIS skinut sa dnevnog reda kritike da ga država gleda kao nešto što je plen, gde će zaposliti svoje kadrovske ljude. Mi smo, takođe, sada u procesu prodaje ''Telekoma'', za koji, kao što znate, pa čak i među vama ovde ima velike opozicije oko toga da li ga treba prodati ili ne, ali ono što je suština jeste da nije ovde prodaja samo vezana za neki novac, već je ona vezana i za način upravljanja tim preduzećem i praktično je vezana za to da bi se kroz jednu novu upravljačku kulturu i strukturu, ako tako hoćete, tim preduzećem drugačije upravljalo. Što se tiče NIS-a, njemu predstoji, nakon transakcije, otvaranje na berzi i to će omogućiti da se upravljanju priđe na jedan drugačiji način. Pošto će biti dosta reči o tome, samo bih još spomenuo tu ideju da se ne delegiraju predstavnici države u upravne odbore. Želim da kažem da bi to bila krajnje čudna aktivnost, čak i sa vlasničkog stanovišta, gde bi vlasnik, koji jeste država, odustao da u upravne odbore delegira svoje predstavnike. Ne znam ko bi ih onda delegirao i u čije ime i šta bi oni u tim upravnim odborima radili. Dakle, čini mi se da ovde imamorazličit stav o tome na koji način se štiti vlasništvo. Hvala.
Nemate drugih pitanja? Imate pravo na dva potpitanja u trajanju do dva minuta. Izvolite.
Očekivao sam, ali je nemoguća ozbiljna rasprava. Neverovatno je da ste odabrali NIS kao primer kojim želite da kažete koliko je ova vlada uznapredovala. To je firma koja je prodata protivustavno, protivzakonito, van tendera, van sistema privatizacije, dogovorom između dve strane, po mnogo nižoj ceni itd. Naravno da nije tačno vaše tumačenje da se mi zalažemo protiv vlasničke uloge države u preduzećima u kojima ona mora da postoji, ali vlasnička uloga se ostvaruje na drugi način. Ova preduzeća su partijski plen. Kažite nam ko su članovi Upravnog odbora NIS-a, koji ste pomenuli, u ime države. Šta je tačno te ljude kvalifikovalo da to budu? Da li je sproveden javni konkurs kao u zapadnim državama kada postoje državna preduzeća? Da li postoji javnost rada tih ljudi? Da li postoji telo? Da li postoji kontrola koja prati rad tih ljudi? Da li postoji, na kraju, parlamentarna rasprava o odlukama koje oni donose? I šta je EPS? Šta je sa "Srbijašumama"? Šta je sa RTB "Bor"? Šta je sa "Kolubarom", gde je nestalo 150 miliona evra za dve godine samo u jednom segmentu posla tog preduzeća? Šta je sa stotinama drugih? Vi ste rekli da je ovaj broj od 700 za javna preduzeća na lokalnom nivou. To je tačno. A njih uništavaju upravo ovih deset ili petnaest ili devet, to niko ne zna koliko ih ima. Šta je sa ''Jatom''? Koliko je subvencija dato ''Jatu'', ''Železnicama Srbije'', bilo kojoj od tih firmi, a da nikada Skupština nije dobila jasan plan za šta se te subvencije troše, a iz budžeta? Na kraju ste došli po kontragarancije za veliki kredit. Molim vas, odgovorite na pitanje ko se i zašto u ime države nalazi u Upravnom odboru NIS-a, na primer, koji ste sami stavili kao temu.
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Prvo bih želeo da vam kažem da verovatno niste bili prisutni na sednici gde je donet zakon na osnovu koga je izvršena privatizacija NIS-a, tako da je kvalifikacija da je ona bila protivzakonita potpuno netačna. Možda vi niste glasali za taj zakon, ali taj zakon jeste donet ovde u Skupštini i privatizacija jeste izvršena na osnovu toga. Kada se radi o tome da se značajne subvencije ulažu u ''Jat'' i "Železnicu", želeo bih da kažem da se vrlo značajne subvencije u direktnom smislu ulažu u "Železnicu", a u ''Jat'' nešto manje, ali mu se obezbeđuju garancije za kredite za radi obnove flote. Moram da kažem da se mi tu kao Vlada, ili ako hoćete, ja lično se zalažem da što pre nađemo strateškog partnera za ''Jat''. Znate da smo objavili tender pre godinu i nešto dana, taj tender je bio neuspešan i mi smo se nalazili u situaciji da ili bankrotiramo i ostanemo bez avio-prevoznika ili da pokušamo da izađemo s nekom drugačijom strategijom, pošto se prethodna strategija pokazala kao neuspešna. Mi smo, naravno, izašli s novom strategijom i gledamo u budućnost s nadom da će ona biti više uspešna i da ćemo privatizovati ''Jat''. Dakle, mi ''Jat'' ne gledamo kao bilo čiji plen, već ga gledamo kao jedno preduzeće koje će nositi ime našeg domaćeg avio-prevoznika, imati strateškog partnera i zarađivati pare i moći da živi bez subvencija. To je, dakle, naš cilj i to je strategija koju sprovodimo. Kad se radi o "Železnici", moram da kažem da je "Železnica", u vezi sa reformama, jedno od najzaostalijih javnih preduzeća. Dakle, tu su reforme najviše kasnile. Rekao bih da su, zapravo, reforme u ozbiljnijem smislu pokrenete u poslednjih godinu i po do dve godine, gde je napravljen koncept, strategija, i mi sada otprilike idemo u pravcu određenih izmena, organizacionih promena u "Železnici" i ja se nadam da će i one u godinama pred nama da daju neke rezultate. Procesi o kojima govorim jesu, nažalost, procesi koji traju. To je tranzicija, koja je bolna i koja se ne može završiti za godinu ili dve, već mora u kontinuitetu da se na tome radi. Zato sam se vratio unazad i pomenuo da su dva sektora, evo, već otvorena. Nama su ostali još, praktično, EPS i "Železnice". Radimo na tome. Ukoliko želite da nam pomognete oko "Železnica" savetima ili na drugi način, mi smo spremni da o tome sa vama razgovaramo.
Reč ima narodni poslanik Esad Džudžević.
Poštovana predsednice, poštovani premijeru i ministri, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, moram na početku da kažem da Bošnjačka lista snažno podržava istragu povodom izveštaja Dika Martija, kao i rasvetljavanje i procesuiranje svih odgovornih za zločine na prostoru Balkana. U vezi s ovom temom bih postavio vama, gospođo Malović, konkretno pitanje – šta je do sada urađeno na rasvetljavanju i procesuiranju odgovornih za ratne zločine počinjene u Sandžaku nad bošnjačkim stanovništvom u periodu od 1992. do 1995. godine? Kratko ću podsetiti vas i javnost samo na nekoliko drastičnih slučajeva, koje sam vam juče u pismu uputio. Izvući ću samo nekoliko najtežih slučajeva, od ubistva Rama Berba u selu Sjeverin,u opštini Priboj, 26. avgusta 1992. godine, preko paljevine pet bošnjačkih kuća istog dana, što je značilo, zapravo, početak široke akcije spaljivanja i uništavanja bošnjačkih sela uz granicu sa BiH, i do 1995. godine uništeno je 185 kuća i veliki broj pomoćnih objekata, pa preko poznate otmice u Sjeverinu 22. oktobra 1992. godine i, naravno, do najpoznatije otmice u Štrpcu, čija se 18. godišnjica upravo ovih dana navršava. Samo da vas kratko podsetim da je tom prilikom kidnapovano 19 putnika, 18 Bošnjaka i jedan Hrvat. Putnici su odvedeni u Višegrad, gde su likvidirani. Za ovaj zločin je u Višem sudu u Bijelom Polju, u Crnoj Gori, osuđen na 15 godina zatvora Nebojša Ranisavljević iz Despotovca, iz Srbije, a u Srbiji za ovaj zločin nikada niko nije procesuiran, iako su od njih 18 devetoro građani Srbije. O ovim i drugim zločinima nad bošnjačkim stanovništvom u ovom tragičnom periodu svedoče istraživanja i podaci Fonda za humanitarno pravo iz Beograda, Sandžačkog odbora za zaštitu ljudskih prava i sloboda iz Novog Pazara, Odbora za zaštitu ljudskih prava i humanitarnu djelatnost iz Priboja, pa i mnogih drugih domaćih i međunarodnih izveštaja. Tražim sada od vas usmeni odgovor, a svakako, na osnovu pisma koje sam vam uputio, tražim i odgovor u pisanoj formi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospođa Malović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem na pitanju, iako nije vezano za temu koja je danas na dnevnom redu. Dobila sam vaše pitanje juče, prosledila sam ga Tužilaštvu za ratne zločine i, nakon dobijanja odgovora od Tužilaštva za ratne zločine, dobićete svakako odgovor i od Ministarstva pravde i od Vlade Republike Srbije. Međutim, nevezano za to, ja i ovom prilikom želim da vas uverim, i ne samo ja nego i rezultati rada Tužilaštva za ratne zločine tokom svih ovih godina, od 2003. godine, kada je formirano, pa nadalje, govore u prilog tome da se nikada nije vodilo računa o nacionalnosti ni žrtava ni učinilaca krivičnih dela, ratnih zločina i drugih monstruoznih dela s tim u vezi i da se, gde god je postojalo adekvatnih dokaza, išlo u sudski postupak. Sigurna sam da će tako biti i vezano za pitanje koje ste postavili. Ukoliko imate bilo kakvih saznanja ili nešto što bi moglo da potkrepi rad Tužilaštva za ratne zločine, pozivam vas da to dostavite. Naravno da ne mogu da se mešam u rad bilo kojeg pravosudnog organa, ali ću u okviru svoje nadležnosti svakako pružiti svesrdnu podršku sa svoje strane da se ratni zločini istraže. Oni ne zastarevaju. Prema tome, obaveza svih nas je da damo doprinos tome. Dobićete odgovor u pisanoj formi na pitanje koje ste mi uputili.
Gospodin Esad Džudžević. Izvolite.
Zahvaljujem na odgovoru i očekujem pisani odgovor na ovo pitanje. Hvala.
Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč, ali nije tu. Bojan Đurić takođe nije tu. Nenad Popović ima reč.
Gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, predsedavajuća, DSS se oštro protivi najavljenoj prodaji "Telekoma". Mislimo da "Telekom" ima ogroman značaj za srpsku privredu, posebno za sektor telekomunikacione infrastrukture, pogotovo za mala i srednja preduzeća koja rade u toj oblasti, a čiji je glavni klijent, kupac njihovih usluga, programa i roba baš "Telekom". Elaboriraću malo oko "Telekoma", koliko mi dozvoljavaju ove tri minute, ali odmah bih postavio pitanje. Saznao sam, a hteo bih da mi premijer konkretno odgovori da li je to istina, da je "Telekom" povećao plate zaposlenima u decembru za 10% i u januaru za 15%. Ako je to istina, smatram da to nije moralno u ovom trenutku, jer ne povećavaju se plate ni učiteljima, ni profesorima, ni lekarima, ni policajcima, ne povećavaju se plate ni u drugim javnim preduzećima, recimo u "Elektroprivredi", a povećavaju se plate u "Telekomu". Molio bih samo vrlo konkretan odgovor – da li je to istina ili nije? Što se tiče dalje prodaje "Telekoma", mislim da Srbija takođe ima izvanredne inženjere elektrotehnike i telekomunikacija. Beogradski univerzitet i drugi univerziteti koji imaju elektrotehničke fakultete daju zaista kadrove koji danas rade u, praktično, svim telekomunikacionim kompanijama u svetu, i u "Silikonskoj dolini" i u vodećim evropskim telekomunikacionim kompanijama. Čak su, moram da kažem, u nekim od najvećih svetskih telekomunikacionih kompanija inženjeri koji su završili Beogradski univerzitet na vodećim mestima u naučnoistraživačkom radu. Prodajom "Telekoma" (a to je logično, ne možemo to nikom da zabranimo, tako kapital i funkcioniše, zato kapital tako i radi) naučnoistraživački rad će sigurno da se prenese u zemlju koja će da kupi "Telekom". Danas jeste Kina najveći proizvođač za američke telekomunikacione kompanije, nemačke itd., ali je naučnoistraživački rad i dalje baziran i u Americi i u Nemačkoj. Na ovaj način, ukoliko bi se prodao "Telekom", učinili bismo neviđeno loš potez za buduće intelektualce, za buduće naučnoistraživačke kadrove, pogotovo u sferi telekomunikacija. Molim vas samo kratak odgovor na pitanje o platama.
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Što se tiče prodaje "Telekoma'', već je bilo ovde različitih stavova i želeo bih da kažem da oni zaista variraju od toga da je bilo koje javno preduzeće plen i da ga treba što pre skloniti iz državnog uticaja, do stava da ga ne treba prodavati bagatelno, pa do stava koji smo sada čuli, da ga ne treba uopšte prodavati. Stav Vlade jeste da "Telekom" ne treba prodavati bagatelno, ali da ga treba prodati, jer se upravo nakon prodaje "Telekoma" stvaraju osnovne pretpostavke da se može pratiti razvoj i da se, umesto izvlačenja dividendi, kao što smo do sada radili, te dividende, odnosno profiti, mogu ulagati u razvoj i kroz ulaganje u razvoj pružati najbolje usluge našim građanima i pratiti sve svetske trendove. Naravno, čvrsto sam ubeđen da sav taj naučni potencijal koji imamo, a za koji ste i sami rekli da je svetski vrh, nema razloga da strahuje da li će biti angažovan od strane "Telekoma", bez obzira ko mu je vlasnik. Ovde se postavljaju problemi da li će neki koji možda nisu dovoljno kvalitetni izgubiti neke poslove, što je možda čista spekulacija, ali ja delim s vama mišljenje da mi imamo zaista kvalitetne ljude u svetskom vrhu i zaista ne vidim zašto bi oni bili izostavljeni iz tog procesa. Što se tiče plata u "Telekomu", moram da vam kažem da zaista nisam upoznat. Mogu da se raspitam, pa ću vam reći kako se kreću plate, ali vam svakako mogu reći, kao politiku, da ne mislim da bi javna preduzeća trebalo da imaju različite tretmane i upravo je to možda jedan od razloga što je potrebno prodati "Telekom", jer dokle god vi održavate plate ispod nekog nivoa koji jeste konkurentan, a otvorili ste tržište za ulazak drugih konkurenata (kao što znate, mi smo otvorili tržište i fiksne telefonije za "Telenor", koji će za godinu, dve, tri postati vrlo ozbiljan igrač i u fiksnoj telefoniji), vi u takvim uslovima ne možete imati državno preduzeće koje može da se odupre toj konkurenciji. Dakle, što se tiče ovog konkretnog pitanja, raspitaću se, pa ću vam pismeno dostaviti odgovor.
Gospodin Nenad Popović.
Hvala, gospodine predsedniče. Zamolio bih samo, ako je moguće, ne pismeno. Mislim da je dovoljan jedan telefonski poziv, pa da u nastavku sednice informišete narodne poslanike o tome da li su u "Telekomu" u decembru povećane plate za 10%, a u januaru za 15%, dok se to nije desilo ni u jednom drugom javnom preduzeću, a ni u prosveti, policiji, zdravstvu itd. Molim vas da nas u toku ove sednice informišete o tome, jer ukoliko nas ne informišete, onda ovi razgovori uopšte nemaju nikakvog smisla. Ovde je jedan normalan civilizovan dijalog i očekujemo da i narodni poslanici i predstavnici Vlade na taj način komuniciraju, jer mislimo da razmena informacija može pomoći i jednima i drugima. Dodao bih samo da je vrlo važno, što se tiče te odluke da li će se prodati "Telekom", imati u vidu da je "Telekom" takođe jedan od najvećih sponzora sporta i kulture u Srbiji. Moram da dodam, analizirao sam ''Dojče Telekomove'' donacije i sponzorstva u okruženju od momenta dok nisu bili vlasnici tih kompanija u okruženju i od momenta kada su oni došli na vlast i, logično je – ''Dojče Telekom'' nema preveliki interes da pomaže lokalni sport ili lokalnu kulturu u zemljama u kojima je kupio te kompanije. On pomaže relativno, koliko može, ali naravno da mu je prioritet, verovatno, da mnogo više to radi u Nemačkoj. I nema tu ničeg lošeg, to je logično, tako posluju sve kompanije, kao što neke srpske kompanije ne bi sigurno…
Zahvaljujem, prošlo je dva minuta. Premijer ima reč. Izvolite.
Hteo sam samo, ako dozvolite, ukratko da komentarišem ovo što ste sada rekli, da je problem sa prodajom zapravo problem u budućem nedostatku sponzorstva. Moram da kažem da taj element u razmišljanju nisam uzeo u obzir, da je on toliko značajan pri odluci da li da se proda "Telekom" ili ne, ali sada, kada ste ga vi rekli, uzeće se i taj element, pa da vidimo kolika će njegova težina biti u odnosu na sve ostale elemente kod donošenja odluke. Na prvi pogled mi se čini da je to zaista toliko marginalno i beznačajno da nije vredno ni pomena u odnosu na sve ono što se dobija ulaskom jednog strateškog partnera u sektor i stvaranjem oštre konkurencije i stvaranjem tržišta koje nam je potrebno. S druge strane, želim da kažem da će država i nakon prodaje imati vrlo značajan manjinski udeo u "Telekomu" i na osnovu tog manjinskog udela moći da učestvuje u donošenju određenih odluka. Pa, ako je to sponzorstvo ključna stvar, mi možemo i to da stavimo kao jedan od zahteva da se ono nastavi. Hvala.
Narodni poslanik Bojan Đurić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče Vlade i članovi Vlade, prvo moram da upozorim na činjenicu da ovde danas nisu prisutni svi ministri koje smo očekivali ili koje smo pozvali na sednicu. Verujem da je predsednica obavestila premijera o svim zahtevima i da je njegova odluka da danas ovde ne budu neki ministri, između ostalih i ministar Slobodan Milosavljević i ministarka Jasna Matić, što je jako važno jer bez njenog prisustva ovde, praktično, nije politički predstavljena jedna stranka vladajuće koalicije. Ovde vidim četiri stranke. Vi i vaše kolege ministri iz Demokratske stranke predstavljate tu stranku. Ovde su ministri (doduše, odvojeno sede od vas) iz SPS i, praktično, dve stranke gospodina Rasima Ljajića. Nema one stranke koja je, praktično, do pre nekoliko dana kontrolisala čitav ekonomski sektor u Vladi. Tako da ću pitanja postaviti isključivo vama, pošto razumem da ste vi sada preuzeli potpune ingerencije nad tim ekonomskim sektorom. Vi ste ovde rekli nekoliko neverovatnih stvari. Prva među njima je da su u poslednjih godinu i po dana napravljeni nekakvi koraci od sedam milja u transformaciji i načinu funkcionisanja javnih preduzeća. Na primer, ovde imam izveštaj DRI za 2009. godinu, koji pokazuje neverovatnepodatke kada je u pitanju trošenje novca iz privatizacionih sredstava. Praktično je preko devet milijardi dinara ili 90 miliona evra u proteklih nekoliko godina potrošeno iz privatizacionih prihoda na tzv. kratkoročne pozajmice koje se posle godinu dana knjiže u izveštajima kao sporna potraživanja i naravno da se nikada ne vrate. Tih 90 miliona evra je praktično četvrtina, 25% ukupnog novca, za koji je tako uspešno prodat NIS na onoj sednici kada poslanici LDP, kako vi kažete, nisu bili prisutni. Tome se, da vas podsetim, protivila jedna od najvećih stranaka u vašoj vladi. Vi znate šta LDP misli o politici DSS-a. I oni su u mnogo čemu grešili kada su vodili javna preduzeća, ali ovde vidim podatak da su oni 2006. godine bar izdvojili dva miliona evra iz privatizacionih sredstava za Ministarstvo prosvete. To je nekakva investicija. Ostalih 88 miliona evra, koje ste sami ili u nekim ranijim koalicijama, potrošili na ''Jat ervejz'', "Srbijagas", ''Železnice Srbije'', rudnike sa podzemnom eksploatacijom, bačen je novac. Imate neverovatnu situaciju da u 2009. godini potrošite 12,5 milijardi dinara za subvencije ''Železnicama'', a da onda praktično tri plate u toj godini isplatite iz budžetskog fonda za pomoć privredi u uslovima ekonomske krize, fonda koji je prevashodno namenjen normalnoj privredi, normalnim preduzećima, a ne ovim državnim gigantima u kojima su, recimo u ''Železnicama Srbije'', direktori visoki funkcioneri vladajuće stranke. Pošto ste izbegli da odgovorite na pitanje gospodina Andrića koje ste tiče NIS-a, otići ću korak dalje. Pitam vas – kako se zovu i koje stranke su predložile direktore sledećih preduzeća: ''Jat ervejz'', ''Železnice Srbije'', "Srbijagas", ''Kolubara'', ''Elektroprivreda Srbije'' i ''Putevi Srbije''? Molim vas da mi odgovorite.
Gospodin premijer ima reč. Izvolite.
Vezano za vaše konkretno pitanje, daću reč mojim ministrima jer stvarno ne znam te ljude po imenu, kako se zovu. Ne znam da li će i oni znati, neke verovatno hoće, ali hteo sam samo da vam kažem dve stvari, za koje mislim da su važne. Ovde smo razgovarali o transformaciji javnih preduzeća, pri čemu pod transformacijom podrazumevam vlasničku transformaciju, prodaju iz državne svojine i dovođenje strateškog partnera, ali isto tako i internu transformaciju, u smislu bolje organizacije, efikasnosti itd. Ako ste vi to nazvali korakom od sedam milja, mogu da se složim da je zaista veliki korak napravljen u vreme ove vlade. Nije on dovoljan, ali u odnosu na to šta je urađeno u prethodnom periodu je zaista veliki. Ono što mislim da niste najbolje razumeli jeste ideja da o transformaciji javnih preduzeća saznate iz izveštaja DRI. DRI je institucija koja se uopšte ne bavi suštinskim pristupom transformaciji i uopšte preduzećima, već gleda prosto knjigovodstveno da li su uplaćene pare, nisu uplaćene itd. Tako da vas upućujem na određene studije koje su rađene na tu temu, da se vidi šta je trebalo da se uradi i šta je urađeno itd., a ne da ulazite u čisto knjigovodstvo, jer iz knjigovodstva nećete dobiti informaciju o tome. Drugo što sam želeo da kažem jeste da je tačno sve što kažete da se ogromne subvencije daju i ''Železnicama'' i rudnicima s podzemnom eksploatacijom, međutim, to nije neka novost, da do sada nije bilo subvencije pa ju je ova vlada uvela. Naprotiv, to smo mi nasledili i grčevito pokušavamo da nađemo mogućnost kako da ta preduzeća dobiju manje subvencije, ali ne tako što ćemo im ukinuti subvencije i ostaviti ljude bez plate u ionako teškoj situaciji, već tako što ćemo poboljšati njihovu efikasnost. To je suština i na tome se radi. Pozivam i vas, ako tu imate neku ideju, da izađete s njom, a mi smo već dali određene programe, o kojima mogu da vas obavestim ako vas to interesuje. Sada, ako dozvolite i ako imamo vremena, da dam reč… Izvolite.
Ministar Mrkonjić ima reč.
Odgovoriću s posebnim zadovoljstvom na pitanje gospodina poslanika o tome ko su ljudi koji rukovode javnim preduzećima. U Ministarstvu za infrastrukturu dva su javna preduzeća – ''Železnice Srbije'' i ''Putevi''. ''Jat'' je akcionarsko društvo, to da vas podsetim, ''Aerodrom Beograd'' je takođe akcionarsko društvo. Što se tiče ''Jata'', v.d. generalnog direktora je iz samog ''Jata'', čovek koji je ceo život proveo u ''Jatu'', prema tome – stručan. Prethodno da kažem još jednu stvar, što se meni često zamera od mojih koalicionih partnera – u Ministarstvu za infrastrukturu princip feudalizacije nikad nije postojao otkako sam ja ministar. To znate valjda. Svi pomoćnici bivšeg ministra su ostali. To mi se čak i zameralo. Prvi put se u Ministarstvu govorilo o struci kada sam ja došao za ministra. Zato i govorim o tome. U ''Putevima Srbije'' nema nijednog socijaliste. U ''Železnicama Srbije'' direktor je inženjer sa 30 godina staža. Ovi ljudi imaju moje puno poverenje. U ''Aerodromu Beograd'' je takođe čovek, bez obzira što nije bilo pitanje, koji je dugo godina na Aerodromu, profesor itd. Prema tome, u javnim preduzećima i ovim društvima o kojima vi govorite, u Ministarstvu infrastrukture stanje je takvo. Kada govorimo o subvencijama o kojima se sada govori, moram da kažem kao čovek koji je dugo vremena proveo na železnici, da svuda u svetu se železnica, barem putnički saobraćaj, subvencioniše. Premijer je rekao – veliki korak. Šta je veliki korak? Čovek koji je radio na železnici, ili ja koji sam radio na železnici, da tako kažem, ne volim da govorim o sebi u trećem licu… Pet puta smo započinjali neke reforme. Sada smo prvi put napravili koncepciju i pripremamo se ovih dana da donesemo osnivački akt holding kompanije Železnica, gde će infrastruktura biti odvojena, dakle koloseci od prevoza. U prevozu ćemo imati dva preduzeća, jedno se bavi prevozom putnika, koje takođe mora da se subvencioniše, a drugo prevozom roba. I četvrto, organizacija koja se bavi nekretninama koje ima Železnica. To je jedan moderan koncept, kome težimo godinama, ali sada sam ubeđen da ćemo do kraja Vlade to i sprovesti, bez obzira ko bude ministar umesto mene ili ako ja ostanem na tom mestu. To je veliki korak napred. Nema problema, razgovaramo sa sindikatima i onda će sve biti definisano. Ali, i dalje tvrdim, Železnica mora da dobije subvencije, barem u onom delu koji se odnosi na infrastrukturu. Što se tiče putničkog saobraćaja, praviće se ugovori sa lokalnim samoupravama, pa koja ima interes da je Železnica vozi, voziće je. Dobar primer je Beograd. Beograd je pokrenuo pitanje razvoja železnice i železničkog čvora upravo zbog toga što Beogradu odgovara da se iskoristi ono što već postoji od objekata koje imamo. Za sada toliko. Ako ima još pitanja, ja bih odgovarao i dalje.
Izvolite, gospodine Đuriću.
Hvala prvo ministru Mrkonjiću na ovom odgovoru, koji liči na nekakav politički odgovor. Neću ulaziti detaljnije u to, razumeo sam da SPS nije ona partija koja je delegirala svoje neposredne rukovodioce u javna preduzeća koja kontroliše vaše ministarstvo. To mogu da prihvatim, ali stoga razumem da isto pravilo ne važi i za druge stranke, s obzirom da premijer nije navodio drugačije primere za druga javna preduzeća, ali nebitno. Dosta je zanimljivo, gospodine Cvetkoviću, da vi ovde poslanike u Skupštini Srbije optužujete za to da su politiku sveli na knjigovodstvo. Mislim da je takav način ponašanja bio najčešći u radu vaše vlade, a pogotovo u onim situacijama kada ste vi lično i povremeno ministarka finansija ovde obrazlagali i budžet i druge finansijske zakone pre svega na nivou knjigovodstva, a ne na nivou nekakvih političkih odluka ili aspiracija koje želite da ostvarite tim budžetom. Nisam govorio o knjigovodstvu. Ovo je izvor podatka koji pokazuje da ste, recimo u prošloj godini, u 2009, 150 miliona evra sredstava iz privatizacije potrošili kroz davanje subvencije, ili kratkoročne pozajmice, da budem knjigovodstveno precizniji, "Srbijagasu" za kupovinu gasa. Meni sa ekonomskog i političko stanovišta nije normalno da se proda državna kompanija, a da se onda privatizacioni prihod ulaže u jednokratnu ili kratkoročnu kupovinu gasa tokom zimske sezone zbog toga što to preduzeće iz raznoraznih razloga, između ostalog i zbog lošeg i partijskog upravljanja, nije u stanju da funkcioniše na normalan način, ili nije u stanju da funkcioniše na normalan način zbog toga što plaća za 30 ili 40 posto veću uvoznu cenu gasa nego što to čine neke zemlje EU koje navodno nisu u tako dobrim političkim odnosima sa Rusijom. Poslednje pitanje, to sam pitao i ministra Škundrića na sednici Odbora za industriju, on je u jednom trenutku naveo da su mnoga javna preduzeća u 2010. godini, pogotovo ona koja su u njegovom sektoru, funkcionisala na mnogo bolji način, pa su ostvarili dobitke – koliki je taj dobitak po vašoj proceni?
Premijer ima reč.
Prvo da vam kažem da se uopšte nismo razumeli. Nisam ja vas optužio ni za šta. Daleko od toga da sam vas optužio, nego sam prosto rekao, jer ste krenuli o transformaciji i rekli ste da je transformacija loša i onda da o tome govori i DRI. Ja ne optužujem, nego izlažem da se DRI bavi knjigovodstvom, a transformacija je nešto mnogo ozbiljnije i fundamentalnije. Prosto sam to izneo, to je činjenica bez ikakvog optuživanja. Naprotiv, sa zadovoljstvom sam slušao vaše primedbe, i sa najvećim uvažavanjem. Upravo sam vam i rekao, tamo gde ste govorili o tim subvencijama, ja vas tu potpuno podržavam. Kamo sreće kad bismo mogli da kažemo da nećemo davati, Železnici – nula. Odjednom bi nam se pojavile sve te pare kao neka mogućnost da podstičemo, da pomognemo siromašnima, na kraju krajeva, ali to je tako kako je i to sam objasnio. Molim vas, nikakvog optuživanja ovde nije bilo, niti loše namere s moje strane. Što se tiče "Srbijagasa", dao bih reč ministru Škundriću, da on da odgovor.
Ako dozvolite kratko da odgovorim na vaše pitanje, "Srbijagas" povlači određene kreditne linije za nabavke gasa i nije gas kupovan iz privatizacionih sredstava. To je prva činjenica. Druga činjenica – nije tačno da mi plaćamo gas 30% skuplje nego druge države koje nabavljaju gas na istom izvoru. Ta cena je identična. Ako želite da vam kažem koja je cena gasa za domaćinstva i za industriju, onda samo Rumunija ima nižu cenu gasa, zbog strukture gasa, jer preko 50% ima sopstvenu proizvodnju gasa. Mi smo u poslednje dve godine imali povećanje proizvodnje gasa negde na nivou oko 15%. Cena domaćeg gasa koja učestvuje u formiranju ukupne cene je upola manja od cene ruskog gasa. Znači, cena gasa koju "Srbijagas" plaća NIS-u je na nivou (možda ću pogrešiti) oko 15 dinara. Prema tome, to je što se tiče "Srbijagasa". Što se tiče poslovanja, "Srbijagas" prošle godine nije poslovao sa gubitkom. Očekuje se da i ove godine neće poslovati sa gubitkom, bez obzira na veliki disparitet u kursu i u ceni koji proizvodi disparitet dolara i dinara. Što se tiče NIS-a, mogu ovde sa zadovoljstvom da konstatujem da će posle dužeg vremena NIS imati poslovanje sa značajnom dobiti. Šta to znači "sa značajnom dobiti"? Dobit će biti preko 10 milijardi dinara ili preko 100 miliona evra za 2010. godinu. Cena derivata… (Tomislav Nikolić: Najviša u Evropi.) Nije tačno. (Tomislav Nikolić: Znači da ja lažem?) Apsolutno nije tačno. Daću vam pojedinačne podatke. Nižu cenu za pojedinu vrstu derivata u regionu imaju jedino Bugarska Hrvatska. (Ivan Andrić: I Bosna i Crna Gora.) Crna Gora nema, nema ni Slovenija, nema ni Grčka. A morate uzeti u obzir da je naša naftna industrija bila devastirana i da je u toku ozbiljan kapitalni remont. Završeni su svi preduslovi za početak montaže postrojenja za hidrokreking, čija je ukupna vrednost oko 400 miliona evra. Remont će se završiti do kraja 2012. godine i tada ćemo sigurno moći da imamo i kvalitetnije i jeftinije gorivo, iako je i sada NIS jeftiniji i od "Mola" i od "OMV" i od "Lukoila" i od drugih kompanija koje se nalaze na našem tržištu.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Drago mi je što gospodin Cvetković nije tu, pošto su ovo pitanja za predsednika Vlade, a on bi možda mogao da pomisli da se njemu obraćam. Dakle, ova prilika kakvu Srbija ima posle izveštaja Dika Martija pruža se možda jednom u istoriji države i naroda. Mi kao narod i Srbija kao država nosimo jedan pečat sramote da smo kao narod odgovorni za delimično slične zločine. Kada je trebalo potpuno uništiti Slobodana Miloševića i SPS, prijavili ste Haškom tribunalu lokacije masovnih grobnica i za svet smo postali monstrum, a sada, ne talasajući, sedite i očekujete da neko završi vaš posao. Da je neko od vas pisao ovaj izveštaj, ne bi smeo da ga napiše ovako dobro kako ga je napisao Dik Marti. A kakav je vaš odnos prema ovoj temi, vidi se i po tome što ste sastavili dve teme, temu o zverstvima nad Srbima sa temom koja se tiče kriminala koji čine Srbi. Uopšte ne mogu da verujem da ste mogli da te dve teme sastavite, da time ublažite ono što mi Srbi kao narod očekujemo posle svega ovoga što je Dik Marti uradio, a čini mi se da je to drugi Švajcarac kome treba još za života podići spomenik. Istina, onaj prvi je bio lekar... Molim vas da mi omogućite da govorim zato što nikoga ne prekidam dok govori.
Gospodine Nikoliću, malopre ste vi komentarisali. Trudim se da imam isti aršin. Ministar je govorio, a vi ste komentarisali. Molim sve poslanike da se ponašaju u skladu sa Poslovnikom.
Pošto je ova sednica odnos ministara i poslanika, ja dozvoljavam da ministri komentarišu ono što govorim. Dakle, ovo nije odnos između poslanika, posebno ne odnos između mene koji bih da osudim ove zločine i onih koji mi dobacuju zbog toga, pa se postavlja pitanje šta je njihova želja.
Nećete stići da postavite pitanje zbog kojeg sam vam dala reč.
Mislim da sam postavio pitanje. Mene interesuje da li će Vlada da predloži Narodnoj skupštini Republike Srbije da se i sama izjasni povodom rezolucije koja je usvojena u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, tim pre što je bilo evidentno u Strazburu da su poslanici pojedinih država diskutovali tako da napadaju izveštaj Dika Martija i brane određene ličnosti iz tih država. Na primer, predstavnica Francuske zbog Kušnera, predstavnica Finske zbog Ahtisarija, svi Albanci iz svih evropskih država govorili su protiv izveštaja Dika Martija. Ostalo je samo da se sazna šta mi Srbi mislimo o tom izveštaju.
Vreme. Premijer želi da odgovori.
Zahvaljujem na pitanju. Želim da kažem isto tako da su svi, bukvalno svi predstavnici Vlade bilo kog nivoa u svim istupima govorili pozitivno o tom izveštaju i zauzeli stav za koji su se zauzimali i u ranijim slučajevima, a to je da se slučaj mora detaljno i nepristrasno istražiti do kraja. Takođe smo se zalagali i za stav da su zločini individualizovani i da se to ne odnosi na čitav albanski narod, kao što smo se zalagali i za stavove da se zločini koje su pojedini predstavnici našeg naroda činili ne odnose na ceo srpski narod. Veoma smo aktivni kada se radi o izveštaju Dika Martina u onome što treba da bude nastavak tog izveštaja i vi ste već imali prilike da globalno čujete o tome koje su akcije preduzete. Želeo bih još jednom da istaknem da se mi zalažemo za jedan mehanizam koji bi imao međunarodnu prohodnost za istraživanje na svim nivoima. Mi nismo protiv aktivne uloge Euleksa, ali se bojimo da Euleks nema mandat da istražuje na teritorijama drugih zemalja. U tom kontekstu smo već pokrenuli u UN tu inicijativu. Naš ministar spoljnih poslova je govorio na tu temu. I dalje se intenzivno radi i nadamo se da će u periodu koji je pred nama biti pronađeno neko rešenje koje će ići u pravcu ovoga o čemu sam govorio. Naravno, tu postoji problem zaštite svedoka, koji je takođe na stolu i o kome se razgovara. Budite ubeđeni da Vladini organi, Vlada i svi drugi organi Republike Srbije, pa i svi dobronamerni ljudi žele da se ova stvar istraži do kraja i na tome ćemo insistirati i biti istrajni.
Gospodin Ljajić ima reč. Još dva i po minuta.
Vrlo ću kratko. Svi naši poslanici koji su članovi Evropskog parlamenta su imali priliku da iznesu ono stanovište koje danas ovde preovladava, da podrže izveštaj Dika Martija, a osim toga, za nas je jako loše da govorimo o kategorijama pobednika i pobeđenih. Još je više loše da sada veličamo Dika Martija, da govorimo o tome kako mu treba podići spomenik, jer čovek je napravio jedan krajnje objektivan izveštaj, treba da se koncentrišemo na sadržaj tog izveštaja i, kao što sam rekao, da zahtevamo istragu, uostalom ono što je i sam Marti preporučio u svom izveštaju i ono što sadrži i Rezolucija.
Gospodine Nikoliću, izvolite.
Teško mi je da verujem da činite prave poteze pošto gospodin Cvetković ne zna da ne postoji Dik Martin, a vi ne znate da mi nemamo nijednog poslanika u Evropskom parlamentu. Zaista ne mogu da verujem. To nije lapsus, to je apsolutno neznanje. To je neznanje oko toga ko odlučuje u Evropi i na kom mestu je koji dokument donet. Ali ja vas sad podsećam da bi trebalo da pogledate ponekad…
Gospodine Nikoliću, kroz učešće naše stalne delegacije u Parlamentu Evrope, odnosno u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, ovaj dom je i te kako predstavljen i zapravo se sadržaj govora gospodina Ljajića odnosio na taj segment. Mislim da vi to vrlo dobro razumete. Nije dobro da etiketirate članove Vlade na način kako to činite. Dodaću vam vreme za ovo objašnjenje, ali prosto moram reagovati i moram voditi sednicu u skladu sa nekim pravilima. Izvolite.
Gospođo, on se sam etiketira. Ja sam samo ukazao na to da nije tačno to što govori, a takvu grešku ne može da napravi obavešten čovek. Drugo, otkad ste vi završili advokaturu? Otkud vam pravo da se mešate kada danas nema ni povrede Poslovnika, niti bilo čega? I treba da sačekate da ja …
Molim vas, vodim sednicu i ne mogu dozvoliti da manipulišete atmosferom.
Dakle, trebalo bi da pogledate neku… Pa ja ovo branim vas, gospođo Đukić Dejanović, ali šta vas briga, vi niste više ta. Dakle, da pogledate neku stranu televiziju pa da vidite na šta liči danas ta kuća o kojoj sam ja pre tri godine u srpskim medijima saznao da je "žuta kuća" u kojoj su vađeni organi. Ali nikada niste preduzeli ništa otkako ste na vlasti. Dakle, to je jedna mala, fina, skromna kuća, cveće ispred kuće, unutra jedan televizor proizvodnje pre 20 godina, dečije igračke, krevetići dečiji. Kako ta kuća izgleda, tako izgledaju lokacije na kojima su sahranjivani Srbi. Za razliku od nas, Albanci su sve tragove uništili i imaju dodatno vreme da tragove unište. Imaju dodatno vreme da zastraše ili pobiju svedoke. Jeste li svedoci da svedoka ni u slučaju Haradinaja više neće biti? I sad vi meni pričate – čekamo da neko drugi nešto preduzme. Nema niko drugi šta da preduzme. Niste podigli glas. Mi ne treba da likujemo nad tim što su ljudi činili zverstva nad Srbima, treba da podignemo glas. Kako ste vi to iskoristili? Kako se šutira penal? Zažmuriš i okreneš leđa? A ko će naš posao da radi umesto nas? Kako se taj drugi zove? Pa vi ste sad rekli da ćemo u "Telekomu" imati značajan manjinski udeo i da ćemo moći da utičemo na donošenje odluka. I vi ste predsednik Vlade? Manjinski vlasnik će moći da utiče na donošenje odluka? To još nisam primetio u ovim vašim privatizacijama… (Predsednik: Vreme.) I rekli ste još da ne čitamo brojke, pošto iz knjigovodstva ne…
Da li neko želi da odgovori? Mada, praktično, pitanja nije ni bilo. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije. Gospodine Cvetkoviću, postavljam vam direktno pitanje – zbog čega vlasti u Srbiji prikrivaju dokaze o trgovini ljudskim organima? Zbog čega iz vašeg tužilaštva dolaze informacije da istraga nije dovela do Hašima Tačija? Jer, ukoliko je to tačno, vi niste čitali izveštaj Dika Martija, koji, između ostalog, navodi i sledeće. On se u fusnotama poziva na izveštaj Instituta za evropsku politiku Berlin od 9. januara 2007. godine, pripremljen za nemačko ministarstvo odbrane, koji je klasifikovan kao tajni, međutim, dostupan je na internetu, gde se upravo Hašim Tači navodi kao glavni organizator svih ovih stradanja i zločina. Drugi dokument na koji se poziva Dik Marti u svom izveštaju je izveštaj nemačke tajne službe BND od 22. februara 2005. godine, u kojem se takođe Tači navodi na prvom mestu kao glavni organizator ovih i sličnih zločina, uz njega Ljuhu i Haradinaj. Vaši predstavnici pominju Haradinaja. Da li to radite zato što želite da pregovarate sa Hašimom Tačijem? Druga grupacija zločina koje prikrivate. Zašto sakrivate informacije da je trgovina ljudskim organima počela i izvršavana od strane paravojnih formacija Tuđmanove Hrvatske? Zašto krijete te podatke? Tokom agresije tzv. hrvatske vojske na Kupres sanitetska ekipa vadila je organe zarobljenih vojnika i kidnapovanih srpskih civila. Posle oslobađanja Kupresa 7. aprila 1992. godine pod komandom (zapamtite ovo) generala Mladića pronađena je kod poginulih vojnika dokumentacija i fotografija o vađenju organa. Vlada Republike Srpske Krajineje uputila nekoliko saopštenja na ovu temu i vama, a i UN. Pod dva, zašto krijete podatke da je u posedu srpskih službi bezbednosti i srpske vlade razgovor od 15. avgusta 2001. godine između generala Veslija Klarka i Havijera Solane, gde se pominje trgovina organima otetih srpskih civila i vojnika? Pominje se bolnica u Bondstilu koja se, prema ovim stenogramima, bavila odstranjivanjem ljudskih organa, i pominje se Kraljevska bolnica u Londonu. Postavljam pitanje – kako uopšte smete da sakrivate ove činjenice? Za sada, toliko.
Premijer ima reč, gospodin Cvetković.
Samo ću načelno da dam odgovor, a za specifičnost ću zamoliti ministarku Malović. Zaista ne mogu da verujem da neko može da pomisli da Vlada Republike Srbije krije informacije o zločinima nad Srbima. Zaista, ako neko tako misli, onda ne znam šta o tome da kažem. Naravno, mi smo vršili istrage. Neke istrage su i dalje u toku, a to što se prikupi tokom istrage biće na raspolaganju u odgovarajućoj proceduri. Ali, da mi krijemo kako su Srbi mučeni, ubijani itd. a mi to sada zataškavamo, to je zaista malo preterano.
Gospođa Malović.
Takođe smatram da nije tačno da državni organi Republike Srbije kriju ovakve stvari, a pokušaću kroz rad koje je Tužilaštvo za ratne zločine imalo u prethodnom periodu da vas razuverim s tim u vezi. Ne samo vas, nego i da građanima Srbije damo objašnjenje s tim u vezi. Još 2008. godine, u martu, kada se pojavila u javnosti knjiga Karle del Ponte, Tužilaštvo za ratne zločine je otvorio pretkrivični postupak u vezi sa trgovinom ljudskim organima. Tada se to prilično sa skepsom gledalo, jer se smatralo da je to možda jedan deo iz knjige koji možda i ne stoji, s obzirom da je Karla del Ponte bila tužilac Međunarodnog krivičnog tribunala. Upravo aktivnostima Tužilaštva za ratne zločine je i došlo do pokretanja ovog pitanja pred Parlamentarnom skupštinom Saveta Evrope i izveštaj koji se danas nalazi pred svima vama, izveštaj Dika Martija, u velikoj meri predstavlja rezultat rada Tužilaštva za ratne zločine. I dalje stoji pretkrivični postupak u vezi sa ovim događajem i naše tužilaštvo će se, naravno, truditi da, koliko je to u njegovoj moći, pribavi određene dokaze. Takođe, podsetiću vas da je s tim u vezi tužilac za ratne zločine razgovarao 2008. godine sa tužiocem Albanije Inom Ramom, kada je u jednom momentu bila doneta odluka da će se pokrenuti pretkrivični postupak u Albaniji, ali zbog nekih razloga, za koje možemo svi da zaključimo da su politički motivisani, nije došlo do toga. Da bih vas još jače razuverila u tome, obavestiću vas da se, inače, Hašim Tači nalazi u istrazi od strane Tužilaštva za ratne zločine. Predmet je trenutno u Veću za ratne zločine i za njim je raspisana centralna poternica.
Zahvaljujem. Gospodin Aleksić, potpitanje.
Hvala vam. Nisam zadovoljan vašim odgovorima. Naveo sam da su zvaničnici Tužilaštva istakli da istraga vezana za trgovinu organima nije dovela do Tačija. Možda vi istražujete Tačija za ne znam šta, ali ovo su vaši predstavnici izneli. Sam Marti kaže da se ime kosovskog premijera Hašima Tačija godinama pojavljuje u policijskim izveštajima pre knjige Karle del Ponte. U diplomatskim telegramima, kriminalističkim studijama (znači, nešto što je dostupno akademskoj javnosti), izveštajima stranih obaveštajnih službi. To je činjenica. Drugo, dokazi koji su dostavljeni Haškom tribunali su uništeni 2006. godine. Kako je to moguće? Kako nije sprovedena istraga po tom pitanju? Kako predstavnici Srbije nisu tražili da se sprovede istraga po tom pitanju? Vi ste pomenuli, gospođo Malović, jednu knjigu Karle del Ponte. Evo da vam kažem šta je napisala uknjizi Florens Artman i onda će vam biti jasno zbog čega je Haški tribunal uništio dokaze. Florens Artman u svojoj knjizi "Mir i kazna" navodi da su u tužilaštvu Tribunala u Hagu infiltrirani agenti američke obaveštajne službe CIA i britanske obaveštajne službe MI 6. Ona navodi da je Tužilaštvo počelo da funkcioniše tako što su stručnjaci iz CIA i Pentagona, ukupno njih 22, došli i organizovali rad Tribunala u Hagu. Optužnice pišu ti ljudi. Kako je moguće da sarađujete sa jednom takvom institucijom, kada se zna da ne može za UN da radi onaj koji radi za strane službe? Hvala.
Ministar Rasim Ljajić.
Pre svega bih hteo da kažem da je odmah nakon 2001. godine tadašnji koordinacioni centar za KiM predao obilnu dokumentaciju (ja posedujem deo te dokumentacije i mogu to da vam dam) svim relevantnim međunarodnim institucijama, od Saveta Evrope, preko Stejt departmenta, do svih organizacija za zaštitu ljudskih prava, u kojima se nalaze dokazi o zločinima koji su počinjeni da Kosovu, između ostalog i indicije o trgovini ljudskih organima. Nažalost, naša politička snaga i uticaj nisu bili takvi da možemo taj problem da držimo otvorenim, odnosno da taj problem zainteresuje nekog i od pravosudnih, ali i od političkih međunarodnih institucija, a međunarodna zajednica je tada imala politiku da im je stabilnost na Kosovu važnija od zadovoljenja pravde. Tek 2003. godine Unmik šalje prvi izveštaj Haškom tribunalu, u kom se navode izjave svedoka, bez imena i prezimena, o zločinima i trgovini ljudskim organima na Kosovu, sa posebnim akcentom na ova tri mesta na severu Albanije. Haški tribunal tada odgovara Unmiku da su im potrebna jasna imena i prezimena, odnosno imena svedoka, kako bi mogli da nastave istražne radnje na Kosovu i severu Albanije. Nažalost, Unmik nije odgovorio na te zahteve i 2004. godine istražitelji Tribunala idu na Kosovo i sever Albanije, gde sačinjavaju jedan izveštaj o tome. Ono što sada vi spominjete Tužilaštvo i vezu sa Hašimom Tačijem, radi se o tome da je Tribunal, s obzirom da je završio sa podizanjem novih optužnica, pokušao da te dokaze dovede u vezu sa predmetima koji se već vode u Tribunalu, pre svega sa ovom grupom Ramuša Haradinaja. Pošto nisu mogli da nađu vezu sa Ramušom Haradinajem i njegovim bratom, koji su prvi bili osumnjičeni za te zločine, ti dokazi su 2005. godine uništeni. O tome smo razgovarali i sa tužiocem Bramercom pre dva dana, gde je rekao da su oni uništeni iz tog razloga, a drugi razlog je da su ti dokazi bili u takvom stanju da je, praktično, bilo nemoguće da oni budu držani u arhivama Tribunala. Kao dokaz je spomenuo da nisu samo ti dokazi uništeni, već i dokazi za zločine u Srebrenici. Oni su takođe 2005. godine uništeni sa tim predmetima, na šta sada imaju ogromne primedbe različita udruženja iz Srebrenice. Sve možete da optužujete, ali to da neko ovde nije hteo da sarađuje, da neko prikriva dokaze, da se neko sada plaši da na bilo koji način ovo pitanje dovede do kraja, zaista mislim da ovo nije tema gde ćemo se mi na ovakav način nadmudrivati i da će neko ubirati političke poene. Ovde je stvar više nego jasna i dobro je što oko toga, bar sam mislio da imamo potpunu saglasnost, ali je očito da i ova tema postaje predmet politizacije. Čvrsto sam uveren da, ukoliko budemo mudri, ovu stvar možemo da dovedemo do konačnog epiloga, a taj epilog jeste jedino sud. Govorili smo o tom mehanizmu. Mi treba da se borimo za taj mehanizam, da to bude ad hok mehanizam UN, i nemojmo da dajemo autogolove i pravimo sami sebi štetu tako što ćemo se sada ovde nadmudrivati da li je neko više patriota time što će govoriti o ovim zločinima na ovakav način ili će neko pokušati da jednom drugačijom politikom nego što je vođena, bez inaćenja, bez jakih reči, bez velikih govora ovu stvar dovede do kraja ili da bar ne štetimo čitavoj ovoj priči. Mislim da mi štetimo ako ovde predlažemo da Dik Marti bude veličan na način da mu se podigne spomenik. I te kako štetimo i Diku Martiju i njegovom izveštaju i nama samima. Mislim da mi štetimo ako na ovaj način debatujemo o ovome, da je neko skrivao dokaze ili da je neko štitio Hašima Tačija. Prema tome, Srbija je učinila sa svoje strane sve. A kada smo tražili, reći ću vam i to, dokaze od Unmika o ovom izveštaju, odgovorili su da nemaju nikakav izveštaj. Naše Tužilaštvo za ratne zločine došlo je do tih dokumenata. Ukupno 25 strana je bio taj izveštaj, devet strana je nedostajalo. Kada smo rekli Unmiku da mi imamo taj njihov izveštaj, onda se pojavio izveštaj sa punih 25 strana.
Vreme. Narodni poslanik Boris Aleksić ima reč. Imate 25 sekundi.
Hvala vam, gospodine Ljajiću. I dalje mislim da Vlada Republike Srbije nema hrabrosti da iznese dokaze koji bi vodili do Veslija Klarka, Havijera Solane, Kušnera, Ričarda Holbruka i drugih koji su umešani u ove mafijaške radnje u trgovini organima. Takođe, nemate hrabrosti da iznesete dokaze koji se tiču uzimanja organa otetih i kidnapovanih Srba od strane paravojnih hrvatskih formacija. To je veliki problem.
Ljiljana Zdravković ima reč.
Poštovana predsednice, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, već mesec dana javnost Srbije je zaprepašćena neverovatnim podacima, iznetim u emisiji "Insajder", o poslovanju privrednog društva "Kolubara", sa akcentom na period od 2004. do 2009. godine koji govore o krađi državne imovine i velikim koruptivnim aferama. Građani Lazarevca i radnici "Kolubare" nisu iznenađeni iznetim podacima pošto su se navedene pojave odvijale ispred njihovih očiju. Radnici "Kolubare", koji su uvek imali odgovornost i brigu za svoju firmu, podnosili su krivične prijave više puta – 2002, 2003. i 2008. godine, ali na to pitanje nikad nisu dobijali odgovor. Na taj način javno tužilaštvo, svojim nečinjenjem, do 2008. godine podržava enormno bogaćenje pojedinaca, a na račun javnog preduzeća, odnosno države. I ovo je jedan od pokazatelja da nam je bila neophodna reforma pravosuđa. Dalje odlivanje državnog novca u privatne džepove biva zaustavljeno jula 2009. godine, dolaskom novog rukovodstva "Kolubare". Od 2009. godine "Kolubara" počinje pozitivno da posluje i tako beleži rast u 2009. godini od 18 miliona evra, a u 2010. godini od 20 miliona evra. Javnost ima saznanja da je tužilaštvo pokrenulo predistražne radnje još 2008. godine, pa stoga, u ime građana, a naročito časnih i poštenih radnika "Kolubare" koji su u vrlo teškim uslovima ostvarivali uvek dobre rezultate na korist cele Srbije, apelujem i tražim da nadležni organi istraže i dovedu ovaj slučaj do kraja. Ubeđena da država ima odlučnosti i snage da spreči i sankcioniše ovakve pojave, pitam ministarku pravde gospođu Malović – dokle je istraga stigla i da li građani mogu očekivati da neće biti zaštićenih pojedinaca? Hvala.
Premijer najpre ima reč. Izvolite.
Prvo bih želeo da vam zahvalim na pitanju koje ste postavili i kažem da je televizijska emisija zaista skrenula pozornost javnosti na taj slučaj. Međutim, vi ste vrlo dobro primetili da je, u suštini, pozornost tužilaštva bila prisutna već 2008. godine. Naravno, ono što istražujete ne publikujete na televiziji da svi znaju dokle ste stigli. Ovde su dve činjenice značajne. Jedna je pokretanje istrage 2008. godine i ubrzo nakon toga, pod novim rukovodstvom, poboljšanje finansijskih rezultata. Druga činjenica – stavite to u kontekst Vlade, koja je stala iza toga, pokrenula to i ide u pravcu razrešenja. Sada bih zamolio ministarku Malović za detalje.
Potpuno se slažem s tim da navodi koji su izneti u televizijskoj emisiji "Insajder" predstavljaju flagrantne zloupotrebe koje su se desile u ovom javnom preduzeću. Kao što je predsednik Vlade rekao, to nije nešto što je nepoznato našim državnim organima. O tome sam se informisala kada se pojavila emisija u javnosti i dobila informaciju da je 2008. godine pokrenut pretkrivični postupak. Prethodno su bile odbačene dve prijave. U to ne mogu da ulazim, ali znam da je to predmet razmatranja republičkog tužilaštva, da li je osnovano došlo do odbacivanja tih prijava ili ne. Svakako je 2008. godine Okružno tužilaštvo u Beogradu, a potom sadašnje Više tužilaštvo, poslalo pet zahteva za potrebnim obaveštenjima policiji. Imamo informacije da je policija postupala po tome. Znači, u ovom momentu se radi intenzivno na tom predmetu. Predmet je trenutno u Tužilaštvu za organizovani kriminal. Znači, ukoliko se bude utvrdilo da postoji nadležnost ovog tužilaštva, onda će se procesuirati pred Tužilaštvom za organizovani kriminal i odeljenjem suda koje se bavi ovim predmetima. Kao neko ko se nalazi u Vladi Republike Srbije, ali prvenstveno kao građanin Srbije, očekujem da naši državni organi vrlo brzo izađu sa stavom u vezi s tim, da se, ukoliko postoji osnovana sumnja, pokrene istraga i da svi dođemo do istine šta se tu desilo i, naravno, da se s tim u vezi preduzmu određene mere koje su zakonom predviđene.
Gospodine Škundriću, izvolite.
Želeo bih da obavestim Skupštinu i građane Srbije da nije sve počelo s televizijskom emisijom "Insajder". Mnogo je ranije pokrenuto pitanje racionalnog poslovanja u EPS-u, posebno u "Kolubari". Kao rezultat zajedničkih napora, mi imamo danas preko pet puta manju potrošnju u tom delu, odnosno preko pet puta manje angažovanje spoljne mehanizacije nego što je to bio slučaj 2008. godine. To je jako važno da se zna, iz jednog posebnog razloga, jer smo u 2009. godini, u vreme gasne krize, u 2010. godini, imali rekordnu proizvodnju uglja u "Kolubari" i moramo odati priznanje našim rudarima na izvanrednim rezultatima i imali smo rekordnu proizvodnju električne struje u veoma nepovoljnim vremenskim prilikama, a izvršili smo ozbiljne zahvate na racionalizaciji angažovanja spoljne mehanizacije. Prema tome, i istražne radnje su počele mnogo pre nego što je TV B92 emitovala ovaj serijal i sigurno je da će svi oni koji su se ogrešili ili napravili krivično delo morati da odgovaraju.
Narodni poslanik Riza Halimi ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Imam sledeće pitanje – ako su predstavnici Vlade protiv politizacije Martijevog izveštaja, onda zašto je prihvaćena tema sa politizovanim kontekstom? Kako se to može definisati politika prema Kosovu u kontekstu Martijevog izveštaja kada se sam Dik Marti zalaže za procesuiranje svih ratnih zločinaca tako što će svako da odgovara za učinjene zločine? Da li se ovom politizacijom namerava da se stvara simetrija u navodnim kolektivnim krivicama, koje smo maločas imali prilike od pojedinih govornika da čujemo? Ministar Ljajić je, ako sam dobro zapamtio, maločas govorio o 570 nestalih osoba na Kosovu. Kako se iz službenih izveštaja zna, u pitanju je negde preko 1.700 nestalih lica sa teritorije Kosova. Da li to ministar govori samo o nestalim Srbima ili bi trebalo da ga interesuju svi nestali sa teritorije Kosova čija tragična sudbina još uvek nije rasvetljena i krivci još nisu za to odgovarali? Danas su spomenute masovne grobnice u Srbiji u koje su strpani ubijeni Albanci koji su prethodno ubijeni na Kosovu, ali u kontekstu kritike vlasti koje su pomogle da se to otkrije. Postavlja se pitanje u kojoj meri je sve to do sada sudski procesuirano i koliko zločinaca je zbog toga odgovaralo. Takođe postavljam pitanje – zašto do sada nisu procesuirana ubistva 11 Albanaca civila u toku aprila i maja 1999. godine na teritoriji opštine Preševo, a za koja su u to vreme bili osumnjičeni pripadnici Vojske Jugoslavije? Naravno, sumnje su jedno, u bilo kojoj situaciji. Neka su to sumnje u knjizi Karle del Ponte, u izveštaju Dika Martija, neka su to ove sumnje koje građani Preševa imaju za sudbinu tih 11 civila iz tog vremena i druge koji su ubijeni, kidnapovani ili nestali i čija se takođe sudbina ne zna u periodu 1999–2001. godine, kada su oružani sukobi bili u kopnenoj zoni opština Preševo, Bujanovac, Medveđa. Mislim da ili Haški tribunal, pa zašto ne i Euleks na Kosovu, neka to bude Euleks plus, ali jedna međunarodna sudska instanca, apsolutno objektivno mora to da istraži, a ne da se apsolutno nemoralno prepucavaju sa različitih pozicija o tome ko je šta i u kom trenutku učinio ili nije učinio a da se to ne prepušta jednoj objektivnoj sudskoj proceduri, pa da svaki za svoje delo odgovara, a ne da se sad ovde prepričavamo o tome ko je kolektivno za ovo ili ono odgovoran. Mislim da je ipak međunarodna zajednica, ako je to Euleks, a oni to pozivaju, već malo duže traže argumente da bi započeli procesuiranje za sva ta zlodela i ja mislim da je to jedini put, druge varijante nema. Hvala.
Ministar Goran Bogdanović. Izvolite.
Poštovani poslanici, danas su dve teme ovde kandidovane, ali je svakako trgovina organima i izveštaj Dika Martija za nas posebno, odnosno za one ljude koji žive na Kosovu, za porodice koje su doživele takvu sudbinu, vrlo bitna tema i zato apelujem na sve poslanike da ovo pitanje, mada su moje kolege to rekle, ne politizujemo na bilo koji način. Ovo što je poslanik Riza rekao, apsolutno ne stoji. Riza, vi dobro znate da se ova vlada zalaže da svi zločini, ne samo na KiM, nego svi zločini u bivšoj Jugoslaviji moraju da se procesuiraju, da svi počinioci tih zločina moraju da se izvedu pred lice pravde, ne zarad nekog mira, nego zarad budućnosti čitavog zapadnog Balkana. To isto važi i za prostor KiM i za dešavanja koja su bila na jugu Srbije, u Bujanovcu, Preševu i Medveđi, ali bar mi koji sedimo ovde, u ovoj skupštini, treba da shvatimo da se ne treba igrati žrtvama i da ne treba unapred okriviti ili abolirati bilo koga. Za nas je posebno bitno da postoji jedno telo, to je i ministar Jeremić u Savetu bezbednosti rekao, koje će koordinisati ceo proces istrage na KiM i upravljati pitanjima u nadležnosti i obezbeđivati pravilno sprovođenje pravde. To je naš interes, jer stav Republike Srbije leži u rešenju osnivanja ad hok istražnog mehanizma koji bi ustanovio sve što se dole dešavalo. Svi mi znamo da Euleks nema nadležnosti da istražuje ne samo u Albaniji, nego u čitavoj Evropi, Aziji i Africi, gde se može ustanoviti da je bila trgovina tih organa. Nemamo mi ništa protiv da Euleks to sprovodi na samom Kosovu. Mi očekujemo da tako nešto Euleks uradi, ali zato tražimo jedan nezavisan organ pod patronatom UN koji može da istraži stvari dole. Hvala.
Gospodin Halimi. Izvolite.
Apsolutno se slažemo u tome da treba objektivno, stručno, apsolutno bez ikakvih frustracija da se cela ova situacija rasvetli i da zločinci odgovaraju, s tim što – ne dobija li se utisak da se ponekad poigravamo s tragičnom sudbinom nestalih, i onih koji su nestali i sa porodicama nestalih, i Albanaca i Srba, a koji traže odgovore više od deset godina? Znate njihove proteste. Šta vlast nudi? Ne Skupština, nego vlast na Kosovu, u Srbiji ili međunarodna zajednica? Ta ubistva, odnosno njihov nestanak uopšte nije rasvetljen, a sada sve vreme raspredamo priču i ulazimo u neke dublje stvari, po meni nemoralne, o načinu kako su ubijeni, a bez argumenata. Mislim da bi daleko efektivnije bilo da se ove vlasti koje sam pomenuo, sve redom, a pre svega, neka to bude ono što je ministar Ljajić pomenuo, neka bude i Euleks plus ili nešto što bi bilo jače, ali je vreme, nakon deset i kusur godina, i ne samo na Kosovu, već i u Bosni i svim državama bivše Jugoslavije, da se konačno stavi tačka na sudbinu nestalih. Umesto jedne energične akcije u rasvetljavanju i procesuiranju, mi se čitavo vreme bavimo političkim efektima i prepucavanjima u smislu neke kolektivne krivice. Da li će to da utiče na Vladu Kosova da bude nesposobna u razgovorima i dijalogu…?
Molim vas, isteklo je vreme. Ministar Bogdanović ima reč. Izvolite.
Malopre sam zaboravio da kažem. Jeste li čuli od bilo koga, počev od premijera koji je malopre govorio o tome, da ne želimo da bilo ko snosi kolektivnu krivicu? Kao što mi ne želimo, a dešavale su se neke stvari u ime srpskog naroda, da ceo srpski narod snosi odgovornost, tako niko ne kaže da treba ceo albanski narod da snosi odgovornost za ovo što su uradili tzv. lideri OVK na KiM. Molim vas da ne iskrivljujemo činjenice i reči. Niko ovde ne traži kolektivnu odgovornost Albanaca.
Gospodine Riza, iskoristili ste vreme, nemate više pravo. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, poštovani gospodine premijeru, u okviru pitanja koje imamo danas pravo da postavimo u vezi sa poslovanjem ili problemima koji se tiču javnih preduzeća, imam obavezu da postavim pitanje gospodinu ministru Škundriću, i to je pitanje koje u ovom trenutku tišti veliki broj građana, kako bismo to rekli– u ostatku Srbije. Jer, kada je ovaj problem u pitanju, mislim da se delimo na Beograd i ostatak Srbije. Naime, svi se mi sećamo '70-ih godina, kada su građani izdvajali ozbiljna sredstva za obnovu, preporod, izgradnju elektroprivrednog sistema Srbije. Svi to pamtimo. U tome smo učestvovali svi, manje-više, naše porodice i svaka kuća u Srbiji je dala značajan doprinos. Međutim, mi smo danas u jednoj, po priznanju Vlade, zaista ozbiljnoj ekonomskoj krizi. Bez obzira što je bilo onih nonšalantno izgovorenih vesti, još proletos, kako smo izašli iz krize, sad se videlo da nismo, da je to samo marketing. Dakle, mi smo u jednoj ozbiljnoj krizi, kao država i kao narod, i naravno uvek teret krize najviše i najteže podnesu oni koji najmanje mogu da joj se odupru, posebno oni koji su joj najmanje doprineli. Građani Srbije, kada je u pitanju potrošnja električne energije, imaju različit tretman u okviru jednog državnog sistema. Kada u Beogradu građanin duguje, on bude opomenut nekoliko puta, gotovo nikad isključen, ali kada u ostatku Srbije (od Horgoša do Dragaša, kako se to popularno govorilo) građanin zakasni sa računom (sada se sve više pomerila ta granica tolerancije, pa to vrlo brzo posle opomene stiže), dolaze ljudi iz EPS-a sa makazama i isključuju. Onda dolazi, naravno, i ona nezakonita naplata naknadnog uključenja, a to je ona čista para, laka para, kako se kaže, do koje se dolazi posebnim sredstvima, koja se posebno nekontrolisano troši, osim realnog dugovanja. To je ono što građane interesuje – zašto je nastao taj različit tretman? Zašto kada se njima duguje po bilo kom osnovu od strane države, to mogu da ostvare na sudu, a oni svoja dugovanja moraju na taj način da rešavaju? To je vrlo stresno i vrlo bolno po mnoge porodice u Srbiji, znajući u kakvoj situaciji većina građana u Srbiji u ovom trenutku živi. Naravno, nije to afirmacija dugovanja, ali vi znate koliko duguju privredni subjekti…
Vreme. Gospodine Škundriću, izvolite.
Prvo želim da se izvinim u ime Vlade, u ime Ministarstva rudarstva i energetike i u ime Elektroprivrede Srbije, ako je zaista bilo neprimerenih načina ponašanja prilikom isključivanja električne energije. Znam da je bilo isključivanja električne energije za one potrošače koji u dužem vremenskom periodu nisu izmirivali svoje obaveze. Naša sugestija Elektroprivredi Srbije je bila da se, gde god je moguće, napravi reprogram dugovanja i u odnosu na domaćinstva i u odnosu na privredne subjekte, i na svaki dopis koji je bio upućen Ministarstvu po tom pitanju svakoj stranci je odgovoreno i izašlo se u susret u onoj meri koliko to zakon dozvoljava. Želim da kažem da Elektroprivreda Srbije predstavlja zaista jedno od najvažnijih preduzeća u našoj zemlji, da obezbeđuje najveću investicionu potrošnju u odnosu na sve investicione zahvate u našoj zemlji, da je u poslednje tri godine iz sopstvenih sredstava Elektroprivreda Srbije investirala preko milijardu i po evra, čime je omogućeno da, pored zaposlenih u Elektroprivredi Srbije, radi na desetine hiljada radnika. Ali takođe moram da kažem da ima jedan broj konzumenata, bilo da je reč o privrednim subjektima ili domaćinstvima, koji svoje obaveze ne izmiruju redovno. Ta suma ovog trenutka iznosi oko 700 miliona evra dugovanja prema ''Elektroprivredi Srbije''. I ne ide se na serijska isključivanja struje, išlo se samo tamo gde su zaista dugački vremenski periodi, iako smo savetovali da se, gde god je moguće, postigne dogovor, sporazum, da se struja domaćinstvima ne isključuje. Hvala.
Gospođo Đerić, izvolite.
Zahvaljujem na vašem izvinjenju, koje zaista smatram iskrenim. Da vam kažem da termin koji ste upotrebili "neprimereno", to jeste na terenu zaista prisutno, proverite. I nije dug vremenski period, nego je mesec dana u pitanju, a građani uglavnom ne primaju plate mesec za mesec, nego mnogo duže čekaju (oni koji primaju, koji imaju sreću da primaju), ali prihvatam vaš odgovor. Imam drugi deo pitanja, koji se opet tiče EPS-a. To pitanje sam postavljala i ranije, a tiče se svakog građanina koji je korisnik usluga EPS-a. Naime, da li se zaista prilikom naplate TV pretplate krše dva zakona – Zakon o tajnosti podataka i Zakon o obligacionim odnosima? Naime, građanin koji ugovori sa EPS-om obligacione odnose, odnosno ugovori upotrebu električne energije, on tim ugovornim odnosom ima jasno definisane obaveze i oni nisu sporni. Ali, EPS je sebi prigrabio, odnosno dodeljeno mu je pravo ili obaveza da građanima po osnovu toga što poseduju sat za očitavanje utroška električne energije, naplaćuje i RTV pretplatu. Znači, nije garancija da, ako imate brojilo kojim se očitava vaša potrošnja električne energije, imate i televizor i da ste time obavezni da plaćate RTV pretplatu. Ne treba građani da dokazuju da oni to nemaju, nego da dokažu da to zaista imaju i da se na osnovu toga uspostave obligacioni odnosi gde bi oni morali da plaćaju tu obavezu, da li je prihvataju ili ne prihvataju itd. Dakle, da li se ova dva zakona na taj način krše, naravno, na štetu građana?
Izvolite, ministre.
Ako dozvolite da vam kažem, EPS nije imao ni želju, niti je prigrabio mogućnost da vrši naplatu televizijske pretplate. EPS-u je to nametnuto određenom odlukom Vlade pre ne znam koliko godina. Ja sam saglasan takođe da treba tražiti neki drugi način i ne povezivati ove dve stvari, jer one jedna sa drugom nemaju ništa zajedničko. Ali je tog trenutka bilo reči o funkcionalnijem odnosu i pretpostavci da svako ko ima električno brojilo ima i televizor i da se na isti način i po istom računu vrši naplata i potrošene električne energije i TV pretplate. Prema tome, što se ''Elektroprivrede Srbije'' tiče, što se ovog ministarstva tiče, mi ćemo sa velikim zadovoljstvom pomoći da se traži novo rešenje, ukoliko se može naći bolje rešenje, za naplatu televizijske takse.
Narodni poslanik dr Vesna Pešić ima reč.
Htela bih da skrenem pažnju da, kada govorimo o javnim preduzećima, bilo da su na državnom ili lokalnom nivou, najčešće govorimo samo o ekonomskim posledicama, koje zaista jesu katastrofalne, zato što su to preduzeća koja ne funkcionišu po principima korporacije, nego pre svega kao politička preduzeća, koja smo nekada imali u nekakvom sistemu, ali tada je bila bar nekakva kontrola, a sada ne postoji nikakva. Htela bih da ukažem da je činjenica da se za rukovodeći kadar tih preduzeća isključivo biraju nestručna lica. Evo, recimo, ovo suđenje sad za gospodina Šarančića. On je pre toga bio kafedžija. Znači, nije potrebno da čovek bude stručan, zato što se ti ljudi, koji učestvuju u tome, isključivo postavljaju po partijskoj liniji. Kada dođu novi izbori, kada se promeni struktura posle izbora, bilo da je na lokalnom, bilo da je na državnom nivou, celokupna ta vladajuća, partijska, politička klasa se od početka do kraja menja. Htela bih da istaknem da bi gospodin Saša Janković morao da se zainteresuje, a i gospodin Ljajić, da bi Srbija mogla da bude prijavljena MOR-u, Međunarodnoj organizaciji rada, za diskriminaciju građana, jer za ova mesta, a samo da vam kažem da ima 8.242 direktora na rukovodećim mestima u Srbiji gde ne postoji konkurs i gde su svi drugi građani isključeni i nemaju mogućnost da ih dobiju, a sva mesta, rukovodeća ili bilo koja druga, moraju biti dostupna svim građanima. Zbog toga se i ne menja ovaj sistem, zato što to jeste politička odluka da se ukine jedna izrabljivačka politička klasa, koja nije samo ovih osam hiljada i nešto, nego je to, kada se saberu sva ministarstva i sve drugo gde se takođe po partijskoj liniji ljudi zapošljavaju, jedna ogromna grupacija ljudi za koje je – gospođo Malović, vama se sada obraćam – još jedna velika šteta, a to je da za njih zakon ne važi. Oni isto tako ruše i privatni sektor, zato što ne poštuju ugovore i prinuđeni su da vode maratonske sporove pošto ne isplaćuju dobijenu robu, moraju da vode maratonske sporove na tzv. reformisanom sudstvu, gde se u stvari nikada ne može dobiti i sačekati pravda. Hoću da kažem našim građanima da, kada u jednoj krizi, kada je mala ekonomija, kada ljudi štrajkuju zato što nemaju, ovo su ljudi bez ikakvih osećanja, koji su se udružili, kao jedna vladajuća klasa, protiv naših građana i građani s pravom ukazuju da je to velika nepravda. Oni bi trpeli i nestašice ako bi za to postojao neki racionalni razlog, ali ne mogu više da trpe ovu nepravdu…
Završite, molim vas, isteklo vam je vreme. Gospodine Škundriću, izvolite.
Zamolio bih vas da ne dajemo generalne ocene za sva javna preduzeća. Ja mogu da govorim sa aspekta javnih preduzeća npr. u EPS-u ili u Ministarstvu za rudarstvo i energetiku. Kada sam došao kao ministar u to ministarstvo, nisam promenio nijednog zaposlenog, bez obzira na njegovu političku orijentaciju. A tog trenutka većina nije pripadala DS-u, a SPS-u verovatno niko nije pripadao. Prema tome, nije bilo zapošljavanja po političkoj liniji. U EPS-u imate briljantne inženjere, koji se nalaze na mestu direktora privrednih društava, u generalnom menadžmentu, i na svim po vertikali stručnim mestima nalaze se inženjeri ili ekonomisti ili pravnici, na onim mestima za koje je potrebna ta struka. Mogu da vam kažem da je EPS pre nekoliko meseci raspisao konkurs i primio 158 mladih ljudi sa visokim obrazovanjem, a bilo ih je prijavljeno nekoliko hiljada na taj konkurs. Tvrdim vam da u EPS-u, u NIS-u, iako tu mi više nemamo tu vrstu uticaja, nije zapošljavanje po političkoj ili partijskoj liniji, nego po osnovu struke i znanja, jer ti sistemi ne mogu da funkcionišu ako ih vode ljudi koji nisu te struke. Izvinite, ne može neko da startuje termoelektranu ili hidroelektranu ako nije te struke. Ako hoćete, pitajte gospodina Bajatovića, on će vam reći da ima završene dve visoke škole.
Dva potpitanja u okviru dva minuta. Izvolite, gospođo Pešić
Moram da kažem da bi narod koji ovo gleda, ako neko gleda, morao da se grohotom smeje na ovo što vi govorite, gospodine Škundriću. Pa evo, gospodin Nebojša Ćeran, direktor ''Kolubare'', sedi ovde, on je iz DS-a. O čemu vi pričate? Iz koje stranke je Bajatović? A šta je on bio pre toga? Imao je neku TV stanicu. Kakav je on stručnjak za "Srbijagas"? Što se on uopšte bavi gasom, izvinite? A iz koje je on stranke? Ajde da vidimo dalje. "Železnice" takođe. U čijem je to sektoru? Gospodin Marković je pre toga bio poslanik. O čemu vi uopšte pričate? Javna preduzeća su partijske kase, to svi znamo. I ovaj zakon o finansiranju stranaka, koji pripremate, pada u vodu zato što vi gledate drugu stranu, a ovu stranu, gde u stvari najveće donacije… pa videli smo za šta sve daju, za crkve, za ovo, za ono, za šta im padne na pamet daju, a od građana izdvajaju. Samo kažem – vi ste se namnožili, gospodine. Vas je suviše mnogo. Narod ne može da podnese više ovu nepravdu. Drugo, ti građani ni za šta ne odgovaraju. Njihov prihod, plate svih tih direktora, lažnih, nestručnih direktora, videli smo kako rade, svi imaju preko 200.000 platu. I vi imate nekoliko funkcija i primate nekoliko plata, naravno. Dokle ćemo mi to da trpimo? Dokle će građani to da trpe? To nije samo ekonomski problem. Naravno da su ekonomske posledice katastrofalne, 45% tržišne vrednosti je pojedeno zbog nestručnosti kadra u javnim preduzećima. Šta će da bude za deset godina? To neće vredeti ništa. Ko će to da plati? Platiće opet ova sirotinja. Znači, molim vas, nemojte da svodite samo… Neracionalnost javnih preduzeća počinje od toga što vi, kao partijski funkcioneri, hoćete da vladate, da držite privredu i da, naravno, hranite svoju vladajuću klasu privilegijama.
Ministre, izvolite.
Gospođo Pešić, zaista odgovorno, ovde pred vama, uvaženim narodnim poslanicima, saopštavam da već duže vreme nemam ni jednu drugu platu sem plate koju primam kao član Vlade. Pod moralnom i krivičnom odgovornošću ovo izjavljujem, i to zbog građana i zbog netačnosti koju ste izrekli. Ne možete vi, kako vam se svidi, da gospodina Ćerana optužite da je on po partijskoj liniji došao. Molim vas, on je diplomirani inženjer. I taj direktor "Kolubare" je uspeo, zajedno sa svima nama, da racionalizuje ovaj nivo potrošnje o kome sam govorio za 5,2 puta. Za 520% smanjeno je angažovanje spoljne mehanizacije zahvaljujući, između ostalog, tom čoveku. Zato želim da, kada govorimo o činjenicama, vodimo računa da su one jako tvrdoglave i da su jednostavno dokazive. Tu je gospodin Ćeran. On nije direktor zato što je član DS-a, nego zato što je dobar inženjer, a usput i član DS-a.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Odluka Vlade Republike Srbije da proda "Telekom Srbije" je, poštovani gospodine premijeru, najbolji dokaz pogubnosti ekonomske politike vlade koju vodite vi, a nedavno smo čuli da svu odgovornost snosi Mlađan Dinkić, ministar kojeg ste smenili. Celokupna javnost, to vam je valjda poznato, a pretpostavljam da vam je i stalo do te javnosti, protiv je prodaje "Telekoma". Građani ne moraju da budu stručni i ne moraju da budu upoznati s detaljima ugovora i načinom na koji mislite da prodate najprofitabilniju firmu koju Srbija ima. Oni jednostavno osećaju da će se taj novac proćerdati i da taj novac neće biti uložen na način na koji određeni predstavnici Vlade, a i tu ima različitih izjašnjavanja, kažu da će biti uložen. Dakle, o čemu se ovde radi? Moje pitanje je sledeće i molim vas da me pažljivo saslušate i da ne gledate nigde na stranu, da pogledate kada vam se neko obraća lično i kada vas gleda u oči. Kao premijer ste u obavezi da kažete, ukoliko "Telekom" bude prodat, na koji način će taj novac biti potrošen. Ukoliko ne budete znali da date odgovor sada, a ja sam ubeđen da to nećete znati, onda je to dokaz da imate nameru da prodate "Telekom" isključivo da biste taj novac iskoristili za predizbornu kampanju, da biste i dalje ostali na vlasti. Drago mi je da ste se nasmejali. Videćemo posle vašeg odgovora, kada budem imao još jednom pravo, s ovim oskudnim Poslovnikom, da vam se obratim, ko će se zadnji nasmejati. Ja sasvim sigurno neću, zato što, u suštini, znam odgovor. Dakle, Vlada je rekla da će sav novac biti uložen u infrastrukturu. Koju? Koja to zemlja prodaje infrastrukturu treće generacije da bi gradila infrastrukturu prve generacije? Prodajete visokotehnološke telekomunikacione sisteme da biste gradili puteve i železnicu kada čitav svet puteve i železnicu gradi putem koncesija. O čemu se ovde radi? Ali, sada već polako izlazi na videlo i činjenica da imate nameru da novac trošite da biste pokrili budžetsku rupu. Da li je to odgovorna nacionalna vlada? Da li ste svesni do koje mere ugrožavate i državne i nacionalne interese odlukom da prodate "Telekom"? Nije ni čudo što se čitava javnost, ali i stručna javnost, pobunila protiv prodaje "Telekoma".
Vreme. Premijer želi da vam da odgovor. Izvolite.
Poštovani narodni poslaniče, čini mi se da u vašem pitanju postoje dva aspekta koji se mešaju i onda nije jasno šta je u suštini pitanje. Jedan aspekt je vaš generalni stav da ne treba prodavati firmu koja je profitabilna, a drugi aspekt je pitanje na šta će se utrošiti te pare nakon prodaje. Nije jasno da li vi pitate na šta će se utrošiti pare nakon što se proda ili zašto uopšte prodajemo kada je to profitabilno, pa ću ja pokušati da vam odgovorim i na jedno i na drugo pitanje. Kada se radi o prvom pitanju, da li uopšte treba prodavati nešto što je profitabilno, mislim da nije mnogo velika mudrost da vam se kaže "da", jer Vlada ne treba da se bavi preduzetništvom. To je opšti princip, koji nisam izmislio ja, niti je to Srbija izmislila. Dakle, to je generalni princip, da država treba da se povlači iz ekonomskih aktivnosti i da uvodi privatni propulzivni sektor. Mislim da bi taj odgovor trebalo da vas zadovolji. On je dodatno za nas značajan zato što smo mi u ovom trenutku otvorili konkurentsko tržište i ta profitabilnost na koju se svi pozivaju jeste, po svoj prilici, nešto što nije održivo na dugi rok ukoliko se ne promeni pristup u odnosu na to preduzeće. Ta promena pristupa bi podrazumevala najmanje tri stvari: prvo, da se više ne povlači bilo kakva dividenda, nego da mu se dozvoli da ono to reinvestira; drugo, da mu se obezbedi menadžment koji bi bio stručan i koji ne bi imao bilo kakvog političkog uticaja; i treće, da mu se skinu obaveze koje ima kao većinsko državno preduzeće vezano za nivoe plata, za javne nabavke itd., da bi mogao da bude konkurentan. Dakle, to je jedan blok razloga zašto ovo preduzeće mora da se proda, a ne toliko da li će se dobiti neke pare. Dakle, želim da kažem da mi se čini da ćemo na dugi rok imati problema sa funkcionisanjem preduzeća ukoliko ne okončamo tu transakciju. Uprkos tome, postoji, naravno, opcija u kojoj se transakcija neće ostvariti, a to je opcija da se ne dobije odgovarajuća ponuda. Mi nismo za bagatelnu ponudu, ali u tom slučaju moramo da otvorimo to preduzeće na berzi i da ga tretiramo kao otvoreno akcionarsko društvo sa svim pravima i obavezama, dakle da ga maksimalno približimo onome što se zove tržišno poslovanje i u kome će biti ova tri elementa o kojima sam govorio uključena, makar da je država i većinski vlasnik u njemu. Na kraju, vezano za prvi odgovor ali ne manje važno, jesu i očigledno ovde različiti stavovi po pitanju javnih preduzeća, partijskog plena itd. Čuli ste upravo diskusiju pre vas, koja kaže da to apsolutno treba prodati, u smislu da javna preduzeća uopšte ne treba da budu u državnom vlasništvu, a vi kažete suprotno, tako da su to stvari o kojima može da se raspravlja. Što se tiče drugog pitanja, vezanog za upotrebu sredstava koja će se dobiti iz te transakcije, tu postoje različite izjave, ideje itd., ali da se ne bismo mnogo ubeđivali, mislim da bi najprostiji odgovor bio sledeći – mi ćemo te pare utrošiti za ono za šta se ova skupština opredeli. Dakle, neće biti nikakvog trošenja para netransparentnog, nejasnog, za neke namene koje se ne vide, nego ćemo izaći pred Skupštinu i reći – evo, to je to. Naravno, sve u okviru redovnog budžeta, rebalansa itd., tako da će biti tačno i jasno na šta će te pare biti potrošene.
Zahvaljujem. Da li imate potpitanje?
Dakle, baš kao što sam pretpostavio. Gospodine Cvetkoviću, vi pojma nemate na koji način ćete utrošiti novac, a želite da prodate "Telekom".
Gospodine Nikoliću, ne možete tako razgovarati s gospodinom premijerom. Zaista nije korektno. Obrazloženje može da vam se ne dopada, možda imate primedbu, ali argumentacija i činjenice koje je premijer izneo zaista su takve. Ako vam se to ne dopada, ne možete to konstatovati rečenicom koju ste izrekli. Urušavate ugled Vlade, urušavate ugled ovog doma. A sada se ponovo prijavite, zbog vremena.
Gospodine Cvetkoviću, nisam zadovoljan vašom argumentacijom. Vi ste ovde samo pokazali da ste zastupnik neoliberalnog koncepta, iznevši rečenicu da država ne treba da se bavi biznisom i da telekomunikacije i "Telekom Srbije" treba da budu na tržištu. Ali onda imam jedno pitanje za vas. Zašto država pravi stanove ako ne treba da se bavi biznisom? Šta je "Srbijagas"? Da li oni prodaju piliće, staklo, gas? Čime se oni bave? Da li znate koliko ste bili kontradiktorni u vašem odgovoru? A to je zbog onoga što sam rekao na početku, što sada ne smem da ponovim. Dakle, ono što je ovde očito je da Vlada zaista nema nikakve planove kako taj novac da potroši. Odnosno, citiraću ministarku finansija (ne znam da li ćete je smeniti, pošto analizirate i njen rad), koja je rekla da Vlada ima rezervnu varijantu za finansiranje budžeta u slučaju ako prodaja "Telekoma" ne uspe. Dakle, ona je priznala da vi želite da finansirate budžet prodajom "Telekoma". I zato vam narod to ne dozvoljava i zato vam stručna javnost to ne dozvoljava. Sada ću vam reći jednu stvar, neka znaju građani. Za vreme vlade Vojislava Koštunice kupljen je "Telekom" u Republici Srpskoj i postali smo operateri u Crnoj Gori. Sada imamo profit preko 100 miliona. Kada otplatimo kredite do 2013. godine, taj profit će biti preko 300 miliona. Vi prodajete nešto što ćemo za tri-četiri godine imati kao profit od te firme. Da ne govorim o državnoj i nacionalnoj bezbednosti. Vaša vlada… i prilično ste neodgovorni…
Vreme. Zahvaljujem. Evo premijer će vam odgovoriti. Izvolite.
Ako mi dozvolite, imam nekoliko stvari da dam kao komentare na ovo što ste rekli. Prvo, nije tačno da se ja zalažem za neoliberalni pristup. To apsolutno nije tačno. Ima ljudi, pa i u ovoj skupštini, koji se zalažu za neoliberalni pristup, ali vi ste, u stvari, ušli u jednu tautologiju. Rekli ste da se ja zalažem za jedno, a onda ste dali dva-tri primera kojima ova vlada demonstrira da je suprotno od toga. Na osnovu čega ste onda zaključili da se ja za to zalažem? Hajde sada da ne ulazimo u raspravu tog tipa. Hoću da kažem da se ja ne zalažem za neoliberalni pristup, već se zalažem za tržišni pristup, ali uz socijalnu odgovornost prema građanima, naročito prema onima koji su siromašni. U tom kontekstu će se ova vlada i ubuduće ponašati, dakle insistirati na slobodnom tržištu, insistirati na tome da se država ne bavi preprodajom ili prodajom ili biznisom, ali da država štiti one koji su najugroženiji. U tom kontekstu, ako sam dobro razumeo da ste vi u vreme prethodne vlade kupili ''Telekom'' u Republici Srpskoj, nije mi jasno jeste li vi radili u "Telekomu" ili je to Vlada kupila. Hoću da kažem da sve to što je urađeno jeste, naravno, pojačalo naš sistem i time nam pružilo priliku da kao jedan značajan igrač sada uđemo u ovu transakciju. Na kraju bih želeo samo da pojasnim, kada se govori o izjavama ministarke finansija i budžetu i vezi između budžeta i sredstava od "Telekoma", mogu da pretpostavim da ljudi koji nisu ekonomisti ili koji se ne bave tom problematikom oko državnog budžeta makar i da su ekonomisti, možda to ne razumeju, ali važno je shvatiti da ni jedan jedini dinar ova vlada ne troši van budžeta. I ta sredstva koja budu išla za infrastrukturu i budu finansirana iz prodaje "Telekoma", takođe će biti puštena kroz budžet. Tako da je to apsolutno izjava koja nije nekonzistentna. Ona bi bila nekonzistentna ako bi se sredstva od "Telekoma" trošila van budžeta, za neke posebne namene, a budžet ostao ovako intaktan, i onda bi neko pitao zašto ona povezuje sredstva od prodaje sa budžetom. Povezuje ih zato što će i ta infrastruktura, u koju se budu ulagala ta sredstva, morati da prođe kroz budžet i da se tačno vidi svaki dinar za šta je utrošen i ova vlada će nastojati da bude transparentna u načinu trošenja sredstava.
Narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, želim da istaknem i tražim od predstavnika Vlade Republike Srbije da se što više založe kako bi izveštaj Dika Martija najzad dobio pravu sliku, tj. da svi koji su radili te najveće zločine koji su se dešavali u proteklom veku budu procesuirani i da se svi koji su učestvovali u tim zločinima privedu pravdi. Ovde se postavlja pitanje koji sud treba to da radi. Mislim da treba formirati jedno telo koje će imati veće ingerencije, a to nikako ne može da radi Euleks pravosuđe koje se trenutno nalazi na prostoru KiM. Da bih ovo potkrepio, izneću konkretan primer šta se dešava ovih dana na prostoru KiM. Evo pročitaću vam jedan nalog Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici, tačnije sudije Euleksa Karoline Šarpentije u svojstvu potpredsednika suda, postupajući po zahtevu za izdavanje naloga za pretres koji je podneo tužilac Euleksa, Specijalnog tužilaštva republike Kosovo, Džonatana Ratela od 4. februara 2011. godine i koji je zaveden u pisarnici Okružnog suda u Mitrovici 9. februara 2011. godine, gde se u pomenutom zahtevu za izdavanje naloga za pretres zahteva pretres kuća i skladišta za benzin koji se nalazi pored kuće Saše Virijevića, srpske nacionalnosti, sa prebivalištem u Donjem Jasenoviku, opština Zubin Potok itd. Ovde se događa da se uoči same sednice Saveta bezbednosti, kada je tema bila izveštaj o stanju na prostoru KiM koji je podneo izvestilac ministar Vuk Jeremić i Zanijer, predstavnik Unmika na KiM, plasirala informacija, a prenela je TV B92, da je navodno na severu KiM uhapšena organizovana grupa kriminalaca, sve sa ciljem da se minimizira taj izveštaj Dika Martija koji ukazuje na taj stravičan zverski zločin koji se dešavao u proteklim godinama. To je ono što začuđuje. Zato tražim od predstavnika Vlade da zaštite Srbe na KiM upravo s tim da se ne ide u takve informacije. Reći ću vam ko je uhapšen. Uhapšen je jedan čovek koji čuva skladište i dva radnika koji rade na benzinskoj pumpi. Ljudi koji se bore za goli život su uhapšeni, a objavljeno je, što je najgore, kao informacija da je to organizovana grupa kriminalaca. S druge strane, želim da vas pitam da li je to Euleks pravosuđe nepristrasno kao što ste nam govorili onda kada ste nas ubeđivali da ta misija Euleksa treba da bude…
Vreme. Ministar Bogdanović ima reč.
Kao što znate, poštovani poslanici (hvala, Kragoviću, na postavljenom pitanju), u poslednjih nekoliko dana bile su neke aktivnosti na severu Kosova. Prema objašnjenjima Euleksa, to je bila borba protiv organizovanog kriminala, ali smo, kao što se vidi i u nekim mojim izjavama i reakcijama Ministarstva za KiM i MUP, dobili informacije da je u stvari napravljena greška prilikom hapšenja tih ljudi koji su se, po mišljenju Euleksa, bavili organizovanim kriminalom. Na našu intervenciju, na našu reakciju, to se pokazalo kao greška pa su ih odmah sutradan pustili, ali je ostala jedna mrlja u rešenju Euleks sudije, gde se oni okrivljuju za neplaćanje poreza, doprinosa, akciza i carina. A tu je naš stav potpuno jasan – mi ne želimo da na bilo koji način finansiramo tzv. državu Kosovo. Pregovori idu, jedna od tema će biti i carina i mi smatramo da u tim pregovorima možemo da dođemo do rešenja na koji način možemo te probleme da prevaziđemo i rešimo. Što se tiče toga ko treba da se bavi procesuiranjem ili istragom trgovine organa, i malopre sam rekao – stav Republike Srbije je da rešenje leži u osnivanju ad hok istražnog mehanizma, koji bi bio ustanovljen od strane Saveta bezbednosti i u kome bi on bio odgovoran. Nemamo ništa protiv toga da misija EU, tj. Euleks vrši istragu na teritoriji KiM, ali, ponavljam, Euleks nema mandat da može istragu da vrši u Albaniji, pa sam malopre rekao u Evropi, a nije bio lapsus kada sam rekao Aziji i Africi, jer i prema izveštaju Dika Martija se može videti da je trgovina organima bila i u tim zemljama, da su, nažalost, iz Albanije ti organi išli i na te kontinente. Budite sigurni, to građani KiM znaju, posebno građani severa Kosova, da Vlada Republike Srbije nijednim svojim činjenjem neće na bilo koji način da ugrozi prava Srba na KiM. Ali, istovremeno, i ovo je prilika da apelujem na Srbe na KiM, pogotovo one ljude koji danas blokiraju puteve, da smo mi imali razgovore sa Euleksom sinoć, da smo ponovo dobili identičan odgovor da oni neće dozvoliti, neće učestvovati u radnjama da na bilo koji način finansiraju tzv. državu Kosovo, da na bilo koji način neće primoravati Srbe sa severa Kosova da plaćaju poreze, doprinose i akcize. Takođe, svi znate da se dnevno pola sata dole blokiraju putevi, na severu Kosova, zbog patroliranja KPS policije albanske nacionalnosti. Dogovor je bio da bez saglasnosti kosovskih Srba, bez saglasnosti zvaničnog Beograda, te patrole ne mogu da se kreću na severu Kosova. Nemamo mi ništa protiv toga da saobraćajna policija radi svoj posao, ali u dogovoru sa ljudima koji žive na samom KiM.
Gospodine Kragoviću, izvolite. Imate dva minuta za dva potpitanja.
Želim samo da istaknem da Srbi sa severa Kosova i uopšte sa Kosova traže zaštitu od Vlade da spreči takve pojave kao što je bila pojava da je TV B92 dao saopštenje neposredno pred sednicu Saveta bezbednosti da je na severu Kosova uhvaćena organizovana grupa kriminalaca. U toj akciji je učestvovalo preko 40 automobila sa par stotina ljudi pripadnika misije Euleks i KPS i specijalne šiptarske jedinice tzv. "Rosu", koji su maltretirali ljude, i deci od 5-6 godina su stavljali pištolj na čelo, navodno tražeći neke kriminalce. A ne postoji nikakav kriminal, postoji samo navodna utaja poreza o kojoj je pričao ministar. Mislim da su privrednici na severu Kosova čuli njegov stav i da će on da se bori za taj stav. S druge strane, dobio sam informaciju neposredno jutros, da je čoveku, protiv koga je pokrenuta ta istraga, a ima žiro račun u "Komercijalnoj banci", blokiran žiro račun. Ponovo molim predstavnike Vlade da intervenišu kod "Komercijalne banke" da deblokiraju račun jer čovek ništa nije uradio, nikakvu štetu nije napravio. To je samo primer svim privrednicima koji žive i deluju na prostoru KiM kako se neko obračunava sa njima, kako nemamo svoju vladu koja želi i mora da nas zaštiti, nego one srpske institucije kao što su televizija, banka i da ne nabrajam dalje. Pravosuđe radi sve na račun toga što je neko napisao neku optužbu, a pečat je republike Kosovo. Ako premijer ne veruje, daću vam jedan primerak ovog pisma.
Dobro, to su vaša saznanja. Nema pitanja. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodo ministri, gospodo narodni poslanici, hteo sam da postavim par pitanja. Kada se govori o javnim preduzećima, vi ste, gospodine predsedniče, insistirali da se pokrenu neki postupci protiv direktora u dva javna preduzeća. Neka ide istraga i videćete šta će biti rezultat. Ali gospodine predsedniče, da li vi znate da u je PTT-u takva korupcija? Da li znate da jedan vaš partijski drugar, koga zovu "mister deset posto" (a sada je "mister dvadeset posto") i gospođa Marković, koja je tamo šef kabineta, rade na veliko? Pogledajte da li je bio jedan tender u protekloj godini i šta je tamo dato tenderom. Saslušajte jednom zaposlene u PTT-u. Evo ja ću da ih dovedem da vam donesu sve papire. Gospodine predsedniče, zašto niste hteli da se pokrene postupak protiv Krišta na Aerodromu? Da li vi znate da na Aerodromu Beograd ima za hiljadu godina robije kada bi počela suđenja i istraga onakva kakva treba da bude? Da li znate, gospodine predsedniče, da je Aerodrom Beograd prodao Kontroli leta zemljište, ali je napravio papire da nije prodaja nego zakup na 99 godina, gde je napravljena zgrada od šest spratova i da je pet miliona evra uzeto, kupljeni su džipovi i stanovi za funkcionere koji se nalaze na Aerodromu itd.? Tadašnji direktor Aerodroma, pre Krišta, oteran je na Skijališta i isto je napravio niz malverzacija i sada je sklonjen. Zašto ne uđe UBPOK ili neko na Aerodrom Beograd? Zašto je usluga u Jatu najskuplja u Evropi? Zašto Jat gubi svaki dan na Aerodromu Beograd? Svi drugi su povlašćeni u odnosu na naš Jat. Zašto se to ne uradi? Da li znate, gospodine predsedniče, da su donacije iz ''bundes kase'', koje su prebačene Vladi Republike Srbije za potrebe pomoći, oprane preko of-šor kompanija i preko segedinske banke oprane i utrošene za jednu kampanju? U stolu u fioci stoji krivična prijava već sedmu godinu. Daću vam sve papire, zapisnik UBPOK-a. Imate sve papire, zašto se taj postupak ne sprovede? Zašto je postupak "satelit" obustavljen? Zašto je dozvoljeno da "Sartid" zastari? Lično sam u ovom parlamentu postavio pitanje Zagrebačke banke. Kako je mogao pravobranilac Republike Srbije da se odrekne sredstava u Zagrebačkoj banci i da se to zaustavi?
Vreme. Izvolite, ko želi da odgovori?
I niz drugih projekata? Zašto se krije projekat oko Kragujevca…? [[Isključen mikrofon.]]
Gospodin Cvetković ima reč.
Poštovani narodni poslaniče, želim da vas informišem da u punoj meri podržavam svaku borbu protiv kriminala. I ja tražim odgovor na prazno pitanje zašto. Drago mi je da ste u vašem izlaganju pomenuli da posedujete pisane dokumente i materijale. Zamolio bih vas da ih dostavite i oni će biti prosleđeni organima. Ja, naravno, nemam nameru da saslušavam nikoga, zato što to nije u mojoj nadležnosti, ali će to učiniti odgovarajuće službe, ukoliko iz tih materijala dođu do zaključka da je potrebno da preduzimaju aktivnosti. Rekli ste da sam ja zaustavio aferu Krišto. Moram da vam kažem da apsolutno nemam veze ni sa otvaranjem ni za zatvaranjem te afere. Zamolio bih svoje kolege ministre da kažu svoj stav vezan za Aerodrom, Jat i "satelit". Izvolite.
Reč ima gospodin Mrkonjić. Imate četiri minuta. Izvolite.
Što se tiče Aerodroma, verovatno gospodin Ilić misli na zgradu Agencije za kontrolu leta. Što se tiče zemljišta na kome se nalazi zgrada, ono je kupljeno tako što su međusobno regulisane obaveze, mislim još u vaše vreme. U vaše vreme, gospodine Iliću, ne u moje vreme. A zgrada je pravljena isključivo sredstvima koje Evropska komisija dodeljuje Agenciji za letenje i svi papiri i sva dokumentacija... I to je jedan od najlepših i najčistijih objekata koji je građen u našoj zemlji (barem ako je u pitanju, ako gospodin Ilić misli na onu zgradu Agencije za letenje). Malopre sam rekao, mislim da gospodin Ilić nije bio tu, sada na Aerodromu radi čovek koji je tamo godinama bio (neću imena da pominjem, nije sada to toliko ni važno), vrstan stručnjak. Što se tiče aerodromske takse, preduzeli smo korake da se ona promeni i dovede do neke realne vrednosti. Danas, slažem se, ona je skoro polovina karte, recimo, na relaciji Beograd – Titograd ili Beograd – Podgorica. Mislim da je tu gospodin Ilić u pravu i to će biti rešeno. Naravno, Aerodrom posluje pozitivno, prema sadašnjim zakonskim propisima. Oni su takvi kakvi jesu i ja stvarno nemam primedbu na rad tih ljudi tamo. Hvala.
Gospođa Malović ima, u okviru ovog prvog dela, dva minuta.
Krivični postupci se pokreću na osnovu toga da li postoje dokazi za krivična dela. Ako ne postoje, naravno da se neće pokrenuti i to ne zavisi ni od čije volje ili samovolje. Želim samo da vas obavestim da, pošto ste pokrenuli pitanje vezano za obustavljanje postupka "satelit", nije tačno da je obustavljen postupak. U toku je faza glavnog pretresa protiv odgovornih lica i ja kao ministar pravde izražavam očekivanje da će taj postupak biti efikasno sproveden.
Zahvaljujem. Gospodine Iliću, imate pravo na dva minuta i dva potpitanja.
Gospodine Mrkonjiću, tačno je da je napravljena lepa zgrada i tačno je da sam ja kao ministar uticao da se donesu te pare i da se to uradi, ali je tačno i da je Aerodrom prodao Kontroli leta i naplatio pet miliona evra i novac utrošio privatno, za nabavku stanova šefovima kabineta, svim zaposlenima koji su bili funkcioneri, kupio džipove za svakoga koji se koriste za obilazak Aerodroma i kupio džip predsedniku upravnog odbora. Tačno je i da smo tražili da ta sredstva dođu u budžet i da je pokrenuto krivično gonjenje i da je stopirano. A zašto? Oni su bili dužni da sredstva uplate u budžet Republike Srbije jer su javno preduzeće. Rekli su da nisu prodali nego dali u zakup na 99 godina Kontroli leta, a sredstva od zakupa automatski idu firmi i sindikatu da mogu njima da raspolažu kako hoće. Napravljen je težak krivični prekršaj. I Kaličanin i Nedeljković i svi su tamo dobili šta su hteli i potrošili pet miliona evra, gospodine Mrkonjiću. Tačno je da je zgrada lepa, to stoji, ali ponavljam, zloupotreba položaja, i kako su naplaćivane takse i sve ostalo… Postoje beleške određenih organa koje su nestale i zato sam pokrenuo pitanje. Zašto se ne uđe u kontrolu na Aerodrom i da se to sve tamo iskontroliše, proveri i dostavi ovom parlamentu izveštaj? Bio bih srećan da se to uradi, i za ove druge postupke koji su izuzetno bitni. A ova ''bundes kasa'' što je uplatila novac, gospođo Malović, imam sve podatke o tome i sve podatke o Zagrebačkoj banci. Molim vas da omoguće…
Vreme. Već imate informaciju od ministarke pravde, gospodine Iliću, šta treba učiniti s tim podacima. Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Da dovršim ovu priču o Telekomu. Malopre ste obrazlagali, gospodine predsedniče Vlade, zašto smatrate da Telekom treba prodati. Naveli ste tri ključna razloga i kao prvi razlog ste rekli da Vlada ne treba da se bavi preduzetništvom, pa je moje pitanje u skladu s tim. S obzirom da su u većinskom državnom vlasništvu mnoge telekomunikacione kompanije širom Evrope, i to u Švedskoj, Norveškoj, Italiji, Švajcarskoj, Sloveniji, Belgiji, Luksemburgu itd., da li to znači da te zemlje nisu došle do takvog saznanja, odnosno da te zemlje smatraju da treba da se bave preduzetništvom i da nisu tržišno orijentisane kao što vi smatrate da država Srbija treba da bude tržišno orijentisana zemlja i da Vlada ne treba da se bavi preduzetništvom? Kao drugi razlog ste naveli da profit od poslovanja Telekoma Srbije ide u budžet RS i da vi smatrate da to ne treba tako da se radi, već da ta dividenda, odnosno profit koji Telekom ostvaruje treba da ide na razvoj i da će u tom smislu, ako profit ne ide u budžet, odnosno ide u razvoj, korisnici usluga dobiti bolje usluge, odnosno da će Telekom pružati bolje usluge. Imajući u vidu iskustva zemalja u okruženju, profit koji se ne uplaćuje u budžet države koja je prodala taj većinski paket obično ide većinskom vlasniku, odnosno kompaniji koja je to kupila, i vrlo malo se ulaže u razvoj domicilne kompanije. Dakle, ni taj razlog ne stoji kao opravdan. Kao treći, najvažniji razlog koji ste naveli, jeste da će prodajom Telekoma menadžment koji će postaviti novi vlasnik da bude stručan i lišen političkog uticaja. Da li to znači, gospodine Cvetkoviću, da sadašnji menadžment, koji ste vi postavili, nije stručan i da na njega Vlada i stranke koje su postavile taj menadžment imaju politički uticaj (u tom smislu verovatno ima i interesa vladajućih stranaka u tom političkom uticaju)? I recite mi na koji ste direktno menadžment mislili kada ste smatrali da nije stručan i da ne treba da bude pod uticajem politike.
Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Hvala. Drago mi je što smo otvorili stručnu diskusiju o ovim pitanjima. Pošto ste išli po nekom redosledu koji sam ja dao, pokušaću tako i da vam dam odgovor. Kada sam rekao da Vlada ne treba da se bavi preduzetništvom, naravno i dalje mislim da ne treba, uz dodatak – bar ne u konkurentnom okruženju. Šta to znači? Bavimo se preduzetništvom, recimo, u elektroenergetici, jer to još uvek nije konkurentno okruženje. Kada bismo imali još nekoliko firmi koje bi imale nekoliko hiljada megavata instalisane snage, da su približne našem sistemu, onda bi imalo smisla da što pre izađemo iz EPS-a. To je prosto neka vrsta konflikta interesa, kada ste unutra i istovremeno regulišete i pravila igre i morate da štitite vašu svojinu. Što se tiče drugih zemalja, koliko mi je poznato, istina je da postoji u nekim zemljama većinsko vlasništvo države. Ako vas interesuje neka konkretna zemlja, mogu da pripremim informacije o okruženju u kome to posluje za poslepodnevnu sesiju i da vam dam odgovor na to. Što se tiče vaše druge zamerke, a to je da profit u većinskoj firmi ide uglavnom većinskom vlasniku, ne znam kako je to moguće ukoliko se poštuju zakonski propisi. Naravno, ako ih kršite, moguće je sve, ali nije moguće kada reinvestirate profit – podižete zajedničku kompaniju i povećavate nominalnu vrednost udela svih partnera proporcionalno. Ukoliko izvlačite pare napolje, onda morate to da uradite u ime oba partnera. Konačno, ukoliko želite da kroz neke fiktivne troškove kao većinski partner utičete i na taj način dođete do profita, onda tu postoji revizor i učešće manjinskog partnera u raznim organima i institucijama, tako da ne vidim na koji je zakonski način moguće da profit bude oduzet manjinskom partneru. Naravno, nezakonit način uvek postoji, ali polazim od toga da će se ovde raditi u skladu sa zakonom. Što se tiče treće primedbe i stručnosti, izostavili ste glavnu komponentu o kojoj sam govorio, a to je da preduzeće ne može da posluje u konkurentskim uslovima u ovakvom sistemu. Dokle god je u državnom vlasništvu, mora da poštuje određene posebne propise, koji su ograničavajući za preduzeća u državnom vlasništvu u odnosu na preduzeća koja to nisu. Pođimo samo od Zakona o javnim nabavkama, koji ima neke procedure i koji ja vrlo poštujem. Smatram da je dobar da bi zaštitio one koji pune budžet, ali isto tako, kada taj zakon primenite na nekoga ko posluje u konkurentskom okruženju i gde njegovi konkurenti mogu u roku od 24 sata da donose odluke, a njemu je potrebno mesec dana, vi praktično njega onemogućavate i dodatno ga time ograničavate u radu. A da kažete da se na njega to neće primenjivati, onda dolazite u suprotnost, da se stvara mogućnost zloupotreba itd. Znači, ovo je čitav paket koji govori o poziciji javnog preduzeća u konkurentnim uslovima i ta pozicija uključuje i stručnost, u smislu mogućnosti da platite nekoga dovoljno dobro da zauzme mesto rukovodioca. Mi, naravno, sada imamo dosta dobar kadar iz DS-a, ali taj kadar po svojoj osnovi više, kako bih rekao, to radi iz ubeđenja da želi promene u ovoj državi, nego što radi iz želje da napravi neku sopstvenu dobit, što nije slučaj u ovim drugim kompanijama koje su naročito konkurentne. Ukoliko želite, možete se raspitati i videti kako se kreću plate za različite značajne funkcije u našem Telekomu i u konkurentskim firmama. Vreme mi je isteklo.
Gospodine Lapčeviću, izvolite.
Na vrlo slikovit način ste pokazali koliko imate saglasje i koliko imate isto mišljenje u Vladi. Malopre smo čuli gospodina Škundrića, vašeg ministra energetike, da nema partijskog uticaja pri postavljanju kadrova u javnim preduzećima, a vi sada rekoste da je menadžment ''Telekoma'' kompletno iz Demokratske stranke. O čemu se tu radi? Ima li tu partijskog uticaja ili nema? Sledeće što ste potpuno kontradiktorno rekli jeste o stručnosti menadžmenta. Dakle, prodajom "Telekoma Srbija" novi vlasnik će postaviti stručni menadžment. Vi iz DS-a niste imali stručni menadžment da postavite u "Telekomu"? Što se onda hvatate u taj posao? Koliko ja znam, u "Telekomu Srbija" 20% ima grčki "Ote", čiji je akcionar i "Dojče Telekom", i da se mnoge procedure i procesi unutar "Telekoma" upravo sprovode po svim svetskim standardima koji su inicirani i nametnuti od tog manjinskog partnera. Ako je vaš problem što je u "Telekomu" izvršni menadžment politički i nije stručan, i po tom osnovu imate zamerke, imate sve mehanizme da postavite na jednom otvorenom, normalnom konkursu ljude koji to znaju da rade i koji su unapređivali ovu firmu zadnjih desetak ili, da kažem, 50 godina. Vi danas, pošto nemate dovoljno para u budžetu i hoćete da dobro pripremite izbornu godinu, to prodajete da biste potrošili upredizbornoj kampanji. Dakle, to je čitava poenta prodaje "Telekoma" i nikakve priče okolo ne mogu tu poentu da zamagle.
Dobro, vreme je isteklo. Izvolite, gospodine predsedniče.
Hvala. Želeo bih da kažem da mi zaista moramo na neki način i lične stavove po nekim stvarima da promenimo, jer ja sam, prosto, sa interesovanjem slušao vaše pitanje koje glasi – što ste se hvatali u koštac sa tim ako već nemate u okviru vaše stranke stručni menadžment?, uz istovremenu tvrdnju da menadžment ne treba da bude politički. Znači, moramo da shvatimo da li mi želimo da imamo politički menadžment ili da menadžment bude stručan. Idealno je da bude i jedno i drugo. Ono što ovde jeste suština u okviru te prodaje, i mi zapravo imamo različit stav o tome da li treba prodati ili ne treba prodati, a ja vam izlažem ekonomske argumente u korist stava i potrebe da se to proda. Istovremeno, iako ne time izazvano, pokazujem da DS ne želi kontinuitet političkog uticaja u takvoj firmi, dakle samom prodajom. Obrnuto, oni koji kažu da ne treba da se proda, zapravo, možda implicitno, ja to ne tvrdim, žele potajno da u nekim drugim konstelacijama zadrže taj politički interes. Ovde je sigurno da DS ima stručne ljude. Javna je tajna da je direktor "Telekoma" član Demokratske stranke, tu nisam ništa posebno i novo rekao, ali, naravno, naša ideja jeste da otvaramo tržište, da "Telekom" sutra uzme neki strateški partner i da krenemo i zatvorimo list. Uvek možemo naći razloge zašto ne, zašto treba zadržati sadašnje stanje, ali vam prosto kažem da moramo ići u promene. Te promene su i promene ponašanja i stavova, koji moraju i u nama da sazru. U tom kontekstu možete gledati sve ovo što nam se događa u tranziciji.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Avramoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri, gospodine Cvetkoviću, moram da vas podsetim da republički nivo nije… Kontrola javnih preduzeća je osnovna stavka gde može da spreči kriminal i korupcija. Podsetiću vas i da određena preduzeća koja je formirao Grad, gradska preduzeća, imaju veći budžet nego neki gradovi u Srbiji. Podsetiću vas i da GSP ima planirani gubitak od 4.601.000.000 dinara. Kada smo tražili zašto se taj gubitak planira, nismo dobili ništa nego odgovor gospodina Mileta Radojevića, koji kaže – ne možemo da vam dostavimo zašto planiramo ovoliki gubitak; ako vas to interesuje, obratite se Registru. Dakle, gospodine Cvetkoviću, ako svi znamo da samo vozni park GSP-a vredi koliko polovina ovog gubitka i da su kupovane one falš kočnice, to znači da je potrebna jedna ozbiljna kontrola i revizija rada gradskih preduzeća, a ne samo republičkih. Posebno zbog budžeta koji oni imaju na raspolaganju. Podsetiću vas i da je ''Studio B'' napravio veliku pomoć DS-u (pošto i inače važi za glasilo DS-a) i da je u predizbornoj kampanji napravio cenovnik koji su mogle samo bogate stranke, tačnije vladajuće stranke da ispoštuju. Nakon određenog perioda taj cenovnik je suspendovan tako što je Upravni odbor doneo odluku da otpiše dugovanja političkim strankama koje su koristile prostor kao marketing u predizbornoj kampanji. Time je napravljena polarizacija između onih stranaka koje su mogle taj prostor da koriste i onih koje to nisu. Podsetiću vas i na potrošnju i otpis duga samog "Studija B", koji nije nimalo naivan, a koji se odnosi na potrošnju male nabavke, jer je sistem male nabavke najveći sistem za zloupotrebu i pljačku građana Srbije. Navešću vam samo nekoliko primera, kako se jedna računarska oprema raslojava na manje delova zbog nabavke male vrednosti. Računari – dva miliona, prateća oprema za monitore – milion, monitori – milion, računarska oprema – deset miliona, računarska mreža – deset miliona itd. To je ono što je osnovna zloupotreba u javnim preduzećima čiji je osnivač Grad, tačnije u ovom preduzeću, glasilu DS-a. Gospodine Cvetkoviću, vi kao premijer morate da brinete o svim građanima Srbije, ne samo o građanima republičkog ili lokalnog nivoa, jer je to jedno te isto. Smatram da bi hitno trebalo preko Ministarstva finansija poslati inspektore finansijske prirode kako bi utvrdili šta je s ovim sumama novca. Ako ovako budemo vratili ogromne sume novca, tako ćemo rešiti jedan deo naših problema, a to je kriminal i korupcija.
Premijer ima reč. Izvolite.
Vrlo kratko ću da kažem da budžetska inspekcija koja je u okviru Ministarstva finansija ima svoje planove i ona u skladu sa tim planovima obilazi i lokalne samouprave. Tako da, što se tiče toga, taj deo možete smatrati rešenim. Što se tiče političke implikacije ovoga o čemu ste govorili, pretpostavljam da te lokalne samouprave takođe imaju neke svoje parlamente, pa je dobro da se to tamo otvori, jer je to mnogo bliže tim građanima koji tu žive. Hvala.
Izvolite, potpitanje.
Gospodine Cvetkoviću, političke implikacije su nešto što je zavilo Srbiju u crno i u ogromne dugove i zaduživanja. Podsetiću vas sada, zato što je ministar energetike tu, da je gospodin Milanković napravio ugovor sa ''Končarom'' o isporuci transformatora koji treba da štede struju. Godinu dana ti transformatori nisu stigli u Srbiju i to je gubitak uštede od deset miliona evra. Podsetiću vas i za posredovanje ''Jugorosgasa'', koje je takođe gospodin Milanković napravio zato što je bio zaposlen i u ''Srbijagasu'' i u ''Jugorosgasu'', i da tu imamo gubitak od 30 miliona evra. Dakle, vaš odgovor, kojim nisam zadovoljan, da su političke implikacije takve da nisu štetne po Srbiju, nije tačan. Molim vas da istražite i vi i gospođa Malović krivičnu prijavu protiv gospodina Milankovića, dokle je stigla u pravcu odštete budžeta Srbije, jer 30 miliona na godišnjem nivou za uštedu električne energije, plus 10 miliona, to je 40 miliona – samo jedan čovek. Zato vas molim da date taj odgovor u pismenom obliku i odgovor gospođe Malović – ko je konačno nadležan za istragu organa na KiM, koje ministarstvo? Molim vas da nam dostavite i to u pismenom obliku, pošto više ne znamo kome da se obratimo. Hvala.
Izvolite, predsedniče.
Niste me dobro razumeli. Nisam rekao da su političke implikacije nebitne, nego sam rekao da se one najbolje mogu razmotriti u okviru parlamenata lokalne samouprave, gde se to i događa. Znači, prosto upućujem da tamo razgovarate politički, a što se tiče zakonskih implikacija, one će ići sa republičkog nivoa i to je ono što mi možemo da preduzmemo.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, uvaženi predsedniče Vlade i članovi Vlade, u potpunosti razumem neophodnost da se pitanje izveštaja Dika Martija ne politizuje, jer svaka politizacija i pokušaj da neko na tome stiče nekakve jeftine političke poene može doneti štetu pre svega Srbiji i pre svega žrtvama tog zločina. U tom smislu, potpuno razumem napore Vlade da ovaj posao vodi u najboljem interesu građana Srbije i ne želim da postavljam pitanje, zato što je potpuno jasno na koji način ovaj posao jedino može da se vodi kako bi doveo do rezultata koji svi priželjkujemo. Ono što bih želela da pitam jeste, s obzirom na činjenicu da smo mi ovde kao drugu temu imali pitanje upravljanja javnim preduzećima i odgovornosti za javna preduzeća i, ono što je jako zanimljivo, da sve afere koje su neki narodni poslanici ovde pokretali, a posebno oni poslanici koji su bili u vladi za vreme koje su sve ove afere nastale, dakle meni biva potpuno zanimljivo kako je to moguće da se nisu nikada oglasili do tada, već se, kada je došla ova vlada i otvorila sve te procese i sva ta pitanja, tada utrkuju da postavljaju pitanja šta je bilo sa ovim i sa onim. Ono što je takođe za mene važno jeste pokušaj da se skine odgovornost sa nesporno odgovornih za afere koje su već imale svoj sudski epilog i da se time kleveću oni koji su došli kada je ova vlada postavljena na čelo tih javnih preduzeća, koji su zaustavili svaki oblik pljačke, korupcije i pokrenuli procese iznutra za utvrđivanje odgovornosti, kao što je bio slučaj napada na PTT. PTT je najuspešnije javno preduzeće u poslednje dve godine, preduzeće koje ima 4,65 milijardi dobiti, preduzeće koje nijednu nabavku nije obavilo bez tendera, ali je to pokušaj da se pokaže kako ova vlada nema jedinstven stav o tome da su zloupotrebe javnih preduzeća nešto što se mora po svaku cenu sprečiti. Zato postavljam pitanje premijeru – koja su strateška rešenja za kojima ova vlada traga u upravljanju i utvrđivanju odgovornosti u upravljanju javnim preduzećima, kako bi se onemogućilo da neke druge političke volje, koje nemaju spremnost da onemoguće zloupotrebu javnim preduzećima, da u bilo kom trenutku u budućnosti javna preduzeća ne budu prostor za malverzacije, zloupotrebe i bogaćenja, kao što smo videli da je u nekom drugom vremenu, u nekoj drugoj političkoj volji to bio slučaj?
Izvolite.
Pokušaću ukratko da dam odgovor. Ono na čemu mi radimo jeste da stvorimo u raznim sektorima, posebno u sektorima gde se pojavljuju javna preduzeća i koji su infrastruktura privrede, takve uslove u kojima će ili biti konkurencija, i samim tim nema potrebe da država tu dalje ostane, znači treba da se povuče, ili da se simulira konkurencija, ukoliko u datom trenutku još uvek nije moguće da se ona ostvari. Moram da kažem da su to procesi koji se ne odnose samo na zemlje u tranziciji, već i na razvijene zemlje. Mnoge od tih zemalja još uvek imaju neke recidive, ide se u jednom pravcu ili u drugom, ali ipak postoje neka opšta pravila, koja mi pokušavamo da preslikamo i kod nas. U jednom odgovoru ranije sam već rekao da je zaista ovde napravljen jedan od ključnih iskoraka u tom javnom sektoru, ali ne mislim da je on dovoljan. Iskorak je već utoliko što smo otvorili konkurenciju u tržištu nafte, tečnih goriva (tu ne mislim samo na prodaju, već i na činjenicu ukidanja uredbe o zabrani uvoza, gde se konkurencija sada pojavljuje i preko uvoznih derivata), otvorili smo konkurenciju izdavanja licence u fiksnoj telefoniji i sada nama, praktično, ostaju svega tri ili četiri segmenta na koja treba da se koncentrišemo. Jedan je ''Jat'', gde intenzivno radimo sa željom da to zatvorimo, zatim ''Železnice'', gde se takođe intenzivno radi (čuli ste, ministar Mrkonjić je govorio dokle smo stigli), i ''Elektroprivreda'', koja je najkompleksnija i najznačajnija infrastruktura, koju nije moguće tek tako prepustiti, jer imamo i neka negativna iskustva u nekim čak i veoma razvijenim zemljama. Znači, tu je za sada koncept da se tržište stvori na taj način što će se pustiti veliki igrači u sistem pre nego što sam sistem krene u privatizaciju. Tako da će proći još čitav niz godina dok ne vidimo u kom pravcu će to da ide, ali svakako stvaramo i tu konkurentno tržište. Ispod toga imate čitav niz, ove stotine preduzeća i hiljade ljudi, kao što smo čuli. Oni se uglavnom nalaze na tom lokalnom nivou, od gradova, opština itd. Tu se sada mora rešiti pitanje ili određenih koncesija ili javno i privatno partnerstvo itd., što je sve u toku. Dakle, ono što mi želimo jeste da u jednom delu proces završimo, i u tom delu gde budemo završili, tu će se već menadžment, ali ne samo menadžment, suviše se pojednostavljeno to vezuje samo za menadžment, nego mogućnost uspešnog poslovanja po tržišnim principima, već preneti na preduzeća. U onom delu gde to ne možemo, opcija za međuvreme jeste korporatizacija i otvaranje tih društava kao akcionarskih na berzi i onda primena berzanskih pravila koja bi onemogućila da se vrši neki politički uticaj. U svakom slučaju, ovo su teme koje su trajne, nisu rešive u kratkom roku i prosto je potrebno više da se sagleda kakva je razlika između zatečenog stanja i onog koje ostavljamo. Mislim da će tu biti značajna razlika, kada se radi o ovoj vladi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo da se pridružim ovoj slavljeničkoj atmosferi. Iluzorno je da ja pitam kako se primenjuje Zakon o javnim preduzećima i delatnostima od opšteg interesa. Iluzorno je da sada pominjemo veliki broj privrednih subjekata. Verovatno javnost nije u pravu kada čita u novinama da se dešavaju neke korupcionaške afere u javnim preduzećima za čije funkcionisanje, rad, pa i sastav odgovara najdirektnije Vlada Republike Srbije. Ne bih hteo da pokvarim to lepo raspoloženje, tim pre što sve ankete kažu da je, od kada je gospodin Cvetković uzeo Vladu Republike Srbije, popularnost ove vlade negde oko 138%. Ovo više od sto je iz inostranstva, ali se uračunava ovde kod nas. Naravno, kada bih postavio pitanje da li se pravi neka strategija, dobio bih, kao iz topa, odgovor – samo što je nismo završili. U to uopšte ne sumnjam, samo da vas obavestim, mi ćemo za dva-tri dana da menjamo one zakone koje smo doneli decembra. Decembra ste se kleli ovde, neki su i krvarili, koliko je to stvarno proevropski, probriselski itd. No, gospodine Cvetkoviću, pošto vi zavodite red u zemlji i inostranstvu, dao bih vam jedan predlog, ali bih zamolio da mi odgovorite da li prihvatate taj moj predlog. Vidite, ankete kažu da je najpopularniji ministar u Vladi Republike Srbije onaj čovek koji je 2002. ili 2003. godine, nije ni bitno koje, potpisao sporazumni prestanak radnog odnosa, uzeo 40 plata, zato što je država rekla – hvala, pu, pu, pomeri se što dalje iz državne službe, i onda je otišao u SDPR. Vidite kako država može da pogreši, da tako kvalitetan kadar otpiše, a čovek se posle godinu i po dana vrati i on je najuspešniji ministar – pištolji, puške, svuda se to izvozi; rakete, kamioni, avioni, supersonični avion "glista" itd. Predlažem vam, gospodine Cvetkoviću, kada želite da raščistite ove upravne i nadzorne odbore, da tamo postavite samo one kojima je država platila 40 plata da ne rade u državnoj službi. Oni nisu za državnu službu, ali su za javna preduzeća majstori, najbolji majstori. Gospodine Cvetkoviću, da li ste videli na sajtu Vlade spisak javnih preduzeća, agencija i primanja direktora i članova upravnog odbora? Ako niste videli, pogledajte. Evo sad ćete za pet minuta da idete na sednicu Vlade, a ako je telefonska, nema potrebe ni da idete, možete i telefonom odavde da završite taj posao, pa pogledajte kako je napisano…
Vreme.
Imam tri minuta. Mrko ste me gledali minut i po, to se ne računa.
Prošlo je malo više od tri minuta. Reč ima premijer Cvetković. Izvolite.
Želim da dam odgovor o platama. Što se tiče naknada za upravni odbor, Vlada je donela određena uputstva kojima je limitirala plate svojih ljudi koje šalje u upravne odbore kada se radi o preduzećima ili drugim organima pod većinskom državnom kontrolom. Što se tiče privatnih većinskih preduzeća, mi tu nemamo uticaja, oni sami određuju kolike će biti naknade. Što se tiče plata, moram da kažem da zaista nemam uvid. Znam kolika je moja plata, znam kolike su vaše plate i znam da su one u poređenju sa drugim zemljama relativno skromne. Ne znam šta se događa u agencijama, da li su tako drastične razlike ili ne, ali u svakom slučaju, to je nešto što zaslužuje da se pogleda. Predsednik: Izvolite, gospodine Krasiću.
Stvarno sam zadovoljan ovim odgovorom. Vi jeste stvarno limitirali plate tim ljudima, ali ne na donjem nivou, nego na gornjem – po 378.000 dinara imaju. Nije ni to bitno, bitno je da javnost ima prilike da sazna. E sad meni nije jasno što se mi zadužujemo u inostranstvu, gospodine Cvetkoviću. Kada je kod nas sve lepo, fino, mazno, zašto se ovaj narod buni? Kako narod nije sramota da ne odaje nimalo priznanja ovakvoj vladi? Prosto nas je EU častila ovakvom vladom. Ne znam zašto ljudi pričaju, zašto protestuju, zašto se skupljaju ispred Vlade. Molim vas da ih ukorite, da to više ne rade, da to nije realno. Zar je moguće da ovaj narod ne zaslužuje ovako dobru vladu? Gospodine Cvetkoviću, ne mogu mediji da poprave realnost u Srbiji. Vašom politikom (i ne samo vašom, tu ste u pravu, i onih vaših prethodnika, ali od 2000. godine naovamo, u kontinuitetu, za mene ste svi isti) vi ste doveli u pitanje funkcionisanje svih mogućih sistema iz nadležnosti javnih preduzeća, a sad ste epohalno smislili da od 1. marta skače cena struje. Kako je to moguće? Kako je moguće kada ste vi dušom, srcem, novčanikom i džepom opredeljeni za socijalnu pravdu? Tu nešto nije u redu, verovatno novinari lažu. Odgovorite mi, molim vas, kada ćete novinske tekstove i realnost da usaglasite. Hvala.
Izvolite, reč ima premijer Cvetković.
Hvala na lepim rečima vezano za Vladu. Kada ste govorili od 2000. godine pa naovamo, o tim problemima, meni je to delovalo kao onaj kada je pričao i kaže da nismo imali do 1941. godine ništa, a onda su došli Nemci i uništili sve. Ispada kao da smo do 2000. godine imali neki super vrhunski standard, a onda je došla neka garnitura i za ovih 10 godina uništila sve. No, nije to priča. Naravno, slažem se da ljudi teško žive, ali ne samo da se slažem, nego će Vlada preduzeti sve što može da im pomogne, pa i u okviru toga što ste spomenuli oko cene struje. Istina je da će doći do povećanja cene struje, ali je isto tako istina, i upravo to je odgovor na koji način Vlada vodi socijalnu politiku a povećava cenu struje, to je na način da će se cena struje povećati samo za one korisnike koji nisu socijalno ugroženi. Drugim rečima, za sve one koji troše do 350 kilovat-sati struje mesečno, ne važi povećanje cene struje i cena će ostati na istom nivou. Takvih ima preko milion porodica, tako da se demonstracija socijalne odgovornosti Vlade upravo realizuje na taj način. Za milion siromašnih porodica nema povećanja cene struje, a za ostale će doći do povećanja i time će se stvoriti sredstva neophodna EPS-u za nastavak proizvodnje i modernizaciju. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto više nema poslanika koji imaju želju da postave pitanja na ove dve aktuelne teme, očigledno je da je ovoliko vremena koliko smo imali do sada na raspolaganju, iako nije prošlo još 180 minuta odgovaranja, bilo dovoljno za interesovanja za ove dve teme. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime zahvalim premijeru i ministrima koji su odgovarali danas na vaša pitanja. Podsećam vas da ćemo rad nastaviti u 16.00 časova. Danas je poslednji četvrtak u mesecu, a kako je vanredna sednica u toku, prva vanredna sednica u ovoj godini, mi ćemo imati opet mogućnost da postavljamo poslanička pitanja Vladi, i to u periodu od 16.00 do 19.00 časova. Zahvaljujem. [[Posle pauze – 16.10]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Generalni sekretar Vlade Republike Srbije je pismom od 24. februara 2011. godine, saglasno članu 205. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obavestio da sledeći članovi Vlade nisu u mogućnosti da prisustvuju današnjoj sednici, na kojoj se Vladi postavljaju poslanička pitanja: Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova, Jasna Matić, ministar za telekomunikacije i informaciono društvo, a najveći deo sednice, najverovatnije, neće moći da prisustvuje, zbog tekućih obaveza, Ivica Dačić, ministar unutrašnjih poslova i prvi potpredsednik Vlade. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti na osnovu člana 204. stav 1. Poslovnika. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta. To je predviđeno članom 204. Poslovnika. Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje ako pitanje nije postavljeno u skladu s odredbama Poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Takođe, prema članu 207. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika, na osnovu člana 216. U skladu s tim, molim sve narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će, naizmenično, najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na POSLANIČKA PITANjA. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Poštovano predsedništvo, gospodine predsedniče Vlade, imao bih dva kratka pitanja. Ne očekujem da mi sad možete odgovoriti, ali očekujem odgovor ovih dana, kako je to predviđeno. Prvo pitanje je vezano za, verujem da već znate,problem onih 60-ak vojnih penzionera iz Crne Gore kojima je bila ukinuta penzija u Crnoj Gori zbog nemogućnosti dokazivanja da su građani Crne Gore. Oni su u prošloj godini bili rešeni tako što je doneta odluka ili odgovarajući akt da primaju penziju u Srbiji. Međutim, od 1. januara njima je to pravo ponovo ukinuto. Ne vidim razloga za to i molio bih da dobijem odgovor zbog čega je to urađeno i hoće li se konačno njihov problem razrešiti. Drugo pitanje, vama je to sigurno poznato, radi se o dugu prema vojnim penzionerima. Trebalo je da se donese odgovarajući akt od strane Vlade. Bila je varijanta da se to prevede u javni dug, međutim, to nije učinjeno, pa vas molim, radi se o oko deset milijardi dinara, da mi odgovorite šta Vlada čini i na koji način misli da razreši ovaj problem. Hvala vam lepo.
Premijer ima reč. Izvolite, gospodine Cvetkoviću.
Dobar dan još jednom, za posle podne. Poštovani narodni poslaniče, vi ste u pravu. Ja zaista nemam direktan odgovor na pitanje o ovih 60 penzionera iz Crne Gore. Ali, s obzirom da se snima ova sednica, moji saradnici to gledaju i verujem da će u toku ove rasprave možda taj odgovor da stigne. Ukoliko ne, ja ću, u skladu sa Poslovnikom, u roku od osam dana da dam nalog da se pripremi odgovor i da vam se dostavi. Što se tiče duga prema vojnim penzionerima, to jeste jedan vrlo ozbiljan problem. Bilo je razgovora u Vladi kako da se to reši i, koliko se ja sećam, pre dva meseca je formirana neka grupa koja bi trebalo da uđe u razgovore i pokuša da nađe neko rešenje koje bi bilo prihvatljivo za sve strane. Naravno, jasno je da deset milijardi ne može da se izvuče iz budžeta, to je sto miliona evra, ali treba da se vidi šta tu može da se uradi i na koji način bi država mogla da odgovori tim obavezama koje su stvorene u prethodnih pet-šest godina. U tom kontekstu, ja ću se raspitati dokle su stigli ti razgovori i o tome vas takođe obavestiti.
Ima reč Konstantin Arsenović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, ja vam stvarno zahvaljujem na odgovoru, lično sam zadovoljan, ali bih imao jednu molbu, naročito kada je reč o ovim penzionerima kojima je ukinuta penzija. Naime, radi se o ljudima koji stvarno nemaju od čega da žive i oni su dovedeni u tešku situaciju, pa vas molim, u tom smislu, da se to razreši što je moguće brže, jer se tu ipak radi o tome da se obezbede osnovna sredstva za život. Takođe sam vam zahvalan i za ovo drugo pitanje. Verujem da ćete, u skladu s vašim odgovorom, i za to naći rešenje. Svesni smo mi da se to ne može rešiti u jednoj godini, ali je veoma bitno da to bude na jedan pravičan način urađeno i da se utvrdi rok, imajući u vidu da to već stvarno dugo traje. Verujem da će ljudi biti zadovoljni ako vide da rešenje postoji, jer postoji opasnost da zastari. Hvala vam lepo.
Narodni poslanik Riza Halimi ima reč.
Hvala gospođo predsednice, obratio bih se gospodinu Cvetkoviću s jednim pitanjem, a tiče se obrazloženja budžeta za 2011. godinu, kao uostalom i obrazloženja budžeta za prethodnu godinu. U ekonomskim klasifikacijama zgrade i građevinski objekti, mašine i oprema je navedeno da se opredeljuju za finansiranje projekata u srpskim naseljima u cilju sprečavanja migracija srpskog stanovništva. Postavljam pitanje da li se i dalje razmišlja isto u Vladi, da je to bilo opravdano, i pored činjenice što u ove tri opštine između dva poslednja popisa imamo znatno smanjenje ukupnog broja stanovnika, i to – Albanaca je manje 10.877, Srba 1.131 i Roma 575, a u celini u Republici Srbiji u tom periodu broj Albanaca je smanjen za 16.634. Nakon 2002. godine drastično opada broj Albanaca na ovom području, kako zbog katastrofalne ekonomske situacije i činjenice da je stopa nezaposlenosti kod albanskog stanovništva veća od rekordnih 70%, ali i zbog neostvarivanja i drugog cilja postavljenog vladinim programom iz 2001. godine, a to je integracija Albanaca u državne organe i institucije. Naročito ovo područje napuštaju mladi ljudi, pored teške ekonomske, i zbog veoma teške situacije da im se ne priznaju fakultetske diplome stečene na Univerzitetu Prištine, ali i zbog velikih problema koje oni imaju sa nostrifikacijom diploma stečenim na univerzitetima Albanije i Makedonije. Ovim teškim problemima treba dodati i problematiku sa penzionerima koji ne mogu da ostvare deo penzije za period njihovog rada na teritoriji Kosova, a deca rođena u porodilištima Gnjilana i Prištinetakođe imaju problema da dobiju lične dokumente, pa samim tim onda i da ostvare pravo na dečiji dodatak. Da ne govorimo o problemima raseljenih lica koja su iz naselja kopnene zone bezbednosti u periodu 1999-2001. izbegli na teritoriju Kosova, a još uvek ne mogu da se vrate na njihova ognjišta jer nisu dosad stvoreni uslovi za njihov povratak. Međutim, raseljena lica u poslednje vreme postaju pravno nevidljiva (u poslednje vreme se koristi ovaj izraz), jer ostaju bez lične dokumentacije, čak i bez prebivališta. Ni u odgovoru koji sam dobio od premijera Cvetkovića 3. februara nije ponuđeno rešenje za ovu problematiku.
Vreme. Premijer Cvetković ima reč.
Poštovani narodni poslaniče, vi ste pokrenuli čitav niz značajnih životnih pitanja, rekao bih, i meni je teško da vam dam odgovore na dobar broj njih, imajući u vidu da će oni biti predmet dijaloga za koji je Vlada Srbije već odavno spremna – tu, pre svega, mislim na pitanje diploma i način kako da se ovi problemi reše – tako da, praktično, ako gledamo u susret rešenju problema, treba očekivati da to bude rešeno, kao što sam rekao, kroz taj dijalog. Drugo, na početku ste spomenuli budžetsku klasifikaciju i pozvali se na nju. Mislim da je o budžetu bilo rasprave prilikom njegovog usvajanja, tako da ja sada ne znam tako sitan detalj, ali imaćemo priliku da ministarka finansija, koja će doći nešto kasnije ovde, da ako treba još neko dodatno obrazloženje iz budžeta. Ukoliko se, pak, vaše pitanje odnosi na to da li je to oportuno i da li je politički ispravno da se unese jedna takva stavka, onda ćemo o tome razgovarati na Koordinacionom telu, pošto ono zna i ima uvid u sve detalje.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Halimi.
Što se tiče Koordinacionog tela, odgovor je tamo da je obrazloženje za te pozicije napravljeno u Vladi, a ne u Koordinacionom telu, pa bi to trebalo razjasniti. Dalje, ipak bih insistirao na onom delu koji nisam uspeo maločas da iznesem, a tiče se odgovora koji je na moje pitanje dostavljen od strane kabineta gospodina Cvetkovića, a kojim, rekao sam, nisam zadovoljan iz sledećih razloga: za problematiku građana opština Preševo, Bujanovac i Medveđa, iz kopnene zone, za period 1999-2001. godina, zvanični tretman je bio – raseljena lica, ovde se daju obrazloženja preko Uredbe o postupku utvrđivanja ispunjenosti propisanih uslova za izdavanje pasoša za lica sa područja Kosova. Napominjem da su ovi ljudi iz opština Preševo, Bujanovac i Medveđa. Ne vidim zbog čega se u odgovoru koji sam dobio navodi ova uredba. U drugom delu je naznačena procedura koja se tiče azilanata. Takođe mislim da to nije umesno u ovom odgovoru, jer to ipak nisu azilanti. To su građani koji su se u ratnim uslovima, u vremenu oružanih sukoba, iz te kopnene zone iselili ili izbegli, koji god hoćete termin da koristimo, a koji se ne mogu vraćati na svoja ognjišta, još uvek, jer nisu stvoreni uslovi, bar minimalni, za njihov povratak. Ali pred njima ima dodatnih administrativnih problema. Oni postaju sada, od redovnih građana, pravno nevidljivi. To je problem.
Vreme. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine predsedniče.
Nisam baš tačno razumeo potpitanje, ali ako se ono odnosi na izdavanje ličnih dokumenata i pasoša, ja nisam upoznat s tim da neko ko je rođen na teritoriji Republike Srbije, bez obzira koje je nacionalnosti, ne može da dobije lična dokumenta. Proveriću to i, ukoliko je tako, onda to znači da administracija čini grube greške. Znači, svi koji su rođeni na teritoriji Republike Srbije, bez obzira koje su nacionalnosti, imaju državljanstvo i imaju pravo na sva lična dokumenta.
Gospodine Halimi, nažalost, nemate više mogućnosti da govorite, ali ćete iskoristiti priliku da razgovarate sa premijerom kada se bude završila sednica. Narodni poslanik Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, uvaženi ministri, osvrnuo bih se na jednu aktuelnu temu u sredstvima javnog informisanja, a koliko čujemo danas, to je bilo na Vladi, a vezano za poskupljenje električne energije za 15%. Biću slobodan da kažem da niko od građana Srbije u protekle tri-četiri godine, bilo da su to penzioneri, bilo da su radnici u državnoj upravi, prosvetni radnici, zdravstveni radnici i ostali, nije dobio toliko povećanje plate. Postavljam pitanje – kako je moguće da se ovako olako razgovara o ovolikom poskupljenju, kada tačno znamo koliko je teška situacija u Srbiji? Podsetiću i na to da će ovoliko poskupljenje električne energije, s obzirom na svakodnevna poskupljenja naftnih derivata, prouzrokovati ponovo ogromna poskupljenja, a verovatno kod nekih proizvođača, koji se bave proizvodnjom, dovešće još i dalje, do otpuštanja radnika. S tim u vezi, evo i ministar trgovine je tu, ako je pročitao pre nekoliko dana jedno neverovatno poređenje između cena u Nemačkoj i cena u Srbiji. Mislim da je to bilo u dnevnom listu "Blic". Gospodine ministre, kad uporedite 30 artikala u Nemačkoj i u Srbiji, 28 artikala je skuplje u Srbiji nego u Nemačkoj. Da li je to moguće? Pogledajte, ovo je stvarno nešto neverovatno. Želeo bih da iskoristim prisustvo gospodina Škundrića i predsednika Vlade. S obzirom da će se za određena domaćinstva vršiti subvencije vezano za određenu potrošnju električne energije, biću slobodan da vas zamolim da za građane Kraljeva, s obzirom na zemljotres koji je bio prošle godine i na to da je u Kraljevu još uvek vanredno stanje, ovo poskupljenje električne energije ne bude primenjivano u 2011. godini, jer obećanja Vlade su da će do oktobra-novembra svi koji su ostali bez kuća biti obeštećeni itd. Na kraju, voleo bih i od ministra prosvete da čujem da li je inicijativa ''Nove Srbije'', koja je bila krajem godine…, da se studenti sa teritorije grada Kraljeva, oni koji nisu na budžetu, da li su oslobođeni. Imam informaciju da su određeni fakulteti te studente u drugoj rati oslobodili plaćanja, pa bih želeo da vas pitam da li postoji neka konkretna odluka vezana za to, jer imam informaciju da su određeni fakulteti studente iz Kraljeva oslobodili plaćanja druge rate.
Izvolite. Premijer ima reč.
Poštovani narodni poslaniče, daću vam odgovor vezano za poskupljenje struje, a moje kolege će dati odgovor na ova ostala pitanja. Kao što znate, bio sam ovde sa vama u toku prepodnevnih sati i direktno sam iz Skupštine otišao na Vladu. Na Vladi su se pojavili ti materijali vezano za poskupljenje cene struje. Te materijale sam skinuo, tako da danas na Vladi odluka u tom pogledu nije doneta. Odluka će, međutim, biti doneta vrlo brzo i ta odluka će, u svojoj osnovi, biti identična onoj koja je bila predložena, uz vremenski pomak, tako da će poskupljenje važiti od 1. aprila, a ne od 1. marta. To je vrlo značajno za građane, jer se završava grejna sezona, zima se završava i oni će biti u povoljnijem položaju. Drugo, želim još jednom da ponovim da se povećanje cene struje neće odnositi na ugrožene slojeve stanovništva, a takvih je, prema informacijama koje sam dobio, oko milion i po porodica. Oni neće biti obuhvaćeni poskupljenjem cene, tako da će, praktično, za njih ostati da važi postojeća cena, a 13,5% poskupljenja odnosiće se na one koji troše više struje od te grupacije, u toj zoni. To je u vezi sa poskupljenjem što mogu da vam kažem.
Gospodin Milosavljević.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani gospodine Spasojeviću, daću vam kratak odgovor na vaše pitanje. Naravno da čitam sve artikle i sve izveštaje vezane za kretanje cena i u Srbiji i u drugim zemljama. Video sam i taj članak u "Novostima". Jedino su relevantni na tu temu naš Republički zavod za statistiku i Eurostat, statistika EU. Po podacima statistike EU, Srbija je jedna od najjeftinijih zemalja u Evropi (znači, ne samo u EU) po opštem nivou cena. Ako je prosek Evrope 100, Srbija je sa indeksom 68, što znači da su za 32% cene u Srbiji u proseku jeftinije od cena u Evropi. Ispod Srbije su Bugarska i Makedonija, i to za neke proizvode. Tačno je i da smo prošle godine imali značajniji rast cena, ali ne samo hrane, nego i sektora stanovanja, komunalnih usluga i nekih drugih proizvoda, goriva, naravno, i da je to donekle otežalo život prosečnih građana Srbije, posebno onih sa skromnim primanjima i koji su na socijalnim primanjima. Praćenjem svih ovih kretanja iz meseca u mesec preduzimamo moguće mere, naravno ne ulazeći u funkcionisanje zakona tržišta, kako bismo olakšali život onima sa najskromnijim primanjima. Upravo vas je premijer informisao o tome da i u razgovorima vezano za cenu električne energije vodimo računa o onim najskromnijima, a to je između milion i milion i po domaćinstava, za koje se ovo poskupljenje cene električne energije, koje se najavljuje, neće odnositi na one koji imaju najmanju potrošnju – ako se ne varam, do 350 kilovata. Takođe i u svim drugim situacijama kada je bio problem, npr. sa jestivim uljem, negde septembra-oktobra prošle godine, kada je u pitanju cena hleba... Evo i danas smo na sednici Vlade doneli odluku na predlog Ministarstva trgovine i usluga, odnosno Republičke direkcije za robne rezerve, da u narednih šest meseci dopunimo prodavnice šećerom iz Republičke direkcije za robne rezerve, kako bismo predupredili eventualne nestašice i moguća poskupljenja cena. Ono što je činjenica, to je da cene hrane u čitavom svetu rastu. One su delom posledica i političkih problema i rasta cene energenata, ali i veće potrošnje hrane. Trudimo se da i merama agrarne politike i ukupne ekonomske politike damo doprinos očuvanju cena i kupovne moći građana Srbije, koja nije sjajna, ali zadnji raspoloživi podatak, iz decembra prošle godine, govori da je prosečna plata u Srbiji oko 370 i nešto evra, što je gotovo deset puta veće od prosečne plate iz septembra 2000. godine. Teško se živi, pomaka ima i činimo sve što je u našoj moći da očuvamo kupovnu moć i životni standard građana Srbije.
Profesor Škundrić. Izvolite.
Ako dozvolite, uvaženi poslanici, još nekoliko reči u vezi sa cenom struje. Čuli ste ovo što je premijer izneo, da oko milion i po porodica, koje imaju potrošnju do 350 kilovat-sati na mesečnom nivou, neće imati promenjenu cenu struje. Želim tu da dodam da, ukoliko su redovne platiše, imaju popust još 5%, tako da je ukupan popust, u odnosu na prosečnu cenu struje, tom delu konzumenata 17%. Takođe, želim vama da kažem, da znate, da postoji jedan broj domaćinstava koji imaju status socijalno ugroženih, koji po ovoj osnovi ostvaruju ovih 17, imaju 35% popusta, ukupno 52%. Reč je o potrošačima koji imaju pravo da potroše do 450 kilovat-časova na mesečnom nivou, ali s obzirom da imaju status socijalno ugroženih, mogu da koriste i koristiće ovaj popust. Želeo bih samo, poređenja radi, da vam ukažem na cene struje u nekim zemljama u okruženju. Nijedna zemlja u okruženju nema nižu cenu, nijedna zemlja u Evropi nema nižu cenu, ni posle ovog povećanja. Ali je, npr., u Crnoj Gori cena 6,9 centi, a videli ste koliki su zahtev bili ispostavili za podizanje cene – 85%. U Albaniji je cena 8,1 cent, u Bugarskoj 8,2, u Grčkoj 10,99, u Hrvatskoj 11,51, u Sloveniji 13,65 i u Mađarskoj 15,53 centa. Želeo sam samo da imamo osećaj veličina elektroprivreda sličnih našoj. I, kada vam kažem da EPS nije gubitaš, onda se ipak može zaključiti da EPS posluje odgovorno i da nosi veliki teret socijalnih davanja ovog trenutka u našoj zemlji, jer pomaže i porodicama, a pomaže i privrednim subjektima da budu konkurentniji u tržišnoj utakmici sa drugima. Jer, kad bi imali ove cene koje su u okruženju, to bi se sigurno odrazilo na njihovu konkurentnost u poslovanju. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Poštovane kolege narodni poslanici, u vezi s pitanjem gospodina Spasojevića za studente iz Kraljeva. Tražili smo od fakulteta da izađu u susret studentima za onu cenu koštanja koju oni utvrđuju autonomno, mimo budžetske kvote koju država finansira i moram vam reći da sam obavešten od velikog broja fakulteta, odnosno od strane dekana da su izašli u susret takvim zahtevima. Ako ima primera drugačije prakse, molio bih vas da nas obavestite, da bismo mogli obaviti dodatne razgovore, jer znam da su fakulteti i pre vaše inicijative, a i posle, apsolutno izlazili u susret takvim zahtevima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospodine Obradoviću, zahvaljujem i drago mi je da je inicijativa ''Nove Srbije'' dok je još ministar Marković, kao jedan od koordinatora za Kraljevo, bio tu, da smo ovo predložili, i da ste delimično izašli u susret, mada smo mi tražili za kompletan iznos. Ali, šta je, tu je. Što se tiče odgovora, delimično mogu s nekim odgovorima da se složim. U svakom slučaju, pohvalno je to što je povećanje cena prolongirano za 1. april, ali ako ste dobro slušali moje pitanje, naravno da je dobro što će određeni slojevi društva biti pošteđeni, ali kompletno povećanje od 15% za ljude koji proizvode, ako neko plaća struju 500-600 hiljada dinara mesečno ili više, automatski će povući, gospodine ministre, gospodine predsedniče Vlade, da ti ljudi neće moći da izdrže pa će morati možda da otpuste dva-tri radnika i onda ćete imati još onih koji će biti u težoj poziciji. Ako to prenesemo na povećanje cena koje će sigurno uslediti, onda ćete imati veliki problem. Mogu da razumem kada poskupljuje nešto od čega toliko ne zavisimo, ali sam siguran da smo u ovoj oblasti sasvim zadovoljavajući kada je naša proizvodnja električne energije u pitanju i siguran sam da je tu imalo mesta za mnogo manja povećanja. Gospodine Milosavljeviću, ja ne znam sve to o čemu vi pričate, ali sam samo dao naznaku na jedan tekst i nisam baš dobio odgovor kako je to moguće. Onda nešto nije u redu sa tim pisanjem, ali ipak moram da verujem štampi. Na kraju ću postaviti gospođi Malović jedno pitanje, vezano za zgrade Osnovnog i Višeg suda u Kraljevu. Osnovni sud u Kraljevu, celo bočno krilo, praktično, ne funkcioniše zbog zemljotresa i da li može da da odgovor kada će biti sanacija tih zgrada, jer je veoma teško stanje kada su u pitanju dnevna suđenja u Kraljevu.
Reč ima premijer.
Vrlo ću kratko, vezano za ovo pitanje da li će povećanje cene struje dovesti do manje zaposlenosti. Moram da kažem da cela stvar mora vrlo kompleksno da se sagledava i da je EPS kao preduzeće, praktično, najveći investitor u našoj zemlji. Mi govorimo o potrebi stranih investicija, govorimo o potrebi ulaganja u razvoj, u modernizaciju itd., a kada pogledamo cifre, ispostavlja se da je naše sopstveno preduzeće u stvari preduzeće koje svake godine ulaže nekoliko stotina miliona evra upravo u ove stvari o kojima smo pričali. Slabljenje mogućnosti EPS-a da ulaže će svakako dovesti do toga da se smanji broj zaposlenih u zemlji, jer neće postojati tražnja za uslugama svih onih koji učestvuju i pružaju usluge ili proizvode u investicijama koje EPS svake godine recirkuliše. Tako da je sigurno da je ova mera za koju smo se mi založili zapravo mera koja ima najbolji efekat u sledećem smislu – štitimo one koji su najugroženiji, na njih se povećanje ne odnosi, a istovremeno jačamo kapacitete EPS, koji onda može, kroz ulaganja, da kreira dodatna radna mesta. U isto vreme, želim da kažem, mi ćemo u okviru jedne ekonomske politike da značajnije stimulišemo upravo razvoj i podršku tih malih i srednjih preduzeća, ali to nije mera da taj razvoj oni sada baziraju na EPS-u, nego će kroz budžet da se obezbede odgovarajući kanali.
Reč ima ministarka Snežana Malović.
Odmah nakon što se desio zemljotres u Kraljevu predstavnici Ministarstva pravde koji se bave tim poslovima su boravili u Kraljevu da izvrše određenu procenu koje objekte treba sanirati i koliki iznos finansijskih sredstava treba izdvojiti za to. U ovom momentu ne mogu da vam kažem kada će započeti, ali svakako ću se informisati i vrlo brzo ćete dobiti precizan odgovor kada će se pristupiti rekonstrukciji i koliko će to trajati.
Reč ima ministar Milosavljević.
Zahvaljujem. Da ne bi ostalo bez odgovora. Pročitao sam još jednom taj članak. On je uzeo izabrane proizvode u analizu, u jednom trenutku vremena, kod različitih trgovinskih lanaca. Ja sam govorio o prosečnim vrednostima, koje prati zvanična statistika EU koja je vezana za nacionalne statistike, a da li je moguće da neki proizvod u nekom trenutku vremena bude jeftiniji u Nemačkoj nego u Srbiji, verovatno je moguće, ali je ukupni nivo cena, prosečno gledano, za 32% niži u Srbiji u odnosu na prosek EU.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Zahvaljujem na odgovorima. Želeo bih samo još na kraju, tu je ministar energetike, tu je predsednik Vlade, ono ključno pitanje jeste – da li postoji način i mogućnost da Vlada razmotri kategoriju subvencija za određene građane za 2011. godinu i da građani Kraljeva budu bez ovog povećanja električne energije? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Profesore, nemate pravo na reč. Ovo je bio komentar. Još jednom da podsetim. Prvo ide pitanje u trajanju od tri minuta, pa odgovor, zatim potpitanje u trajanju do tri minuta, pa odgovor, i poslanik ima pravo na komentar. Dakle, poslednja je poslanikova. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Hvala. Ne znam da li da pitanje postavim na početku. Vi ste pročitali nekoliko ministara koji su sprečeni da dođu. Tu sedi još jedan broj ministara. Izgleda da nam je premijer bio aktivan između ove dve sednice, pa imamo mnogo manju vladu nego danas pre podne. Fali, ima rupa od bar 20-ak. Ali da se vratimo na pitanja. Naravno, hvala svim ministrima koji su došli. Vidim da je jedna stranka dovela sve svoje ministre danas. Dugujemo im zahvalnost kao poslanici (ovo nije ironično). Želeo bih da postavim pitanje premijeru na koje je on uspešno danas izbegao da odgovori u prepodnevnom delu rasprave. Pošto su se pojavila dva različita mišljenja, jedno je bilo naše, a drugo ministara iz SPS, zanima me mišljenje vladajuće, ili najveće stranke u koaliciji, a i premijera. Prvo ću ponoviti pitanje, a onda ću probati da ponovim o čemu smo danas razgovarali, ako se ne sećate. Dakle, u najavljenoj rekonstrukciji Vlade, koja će se desiti u roku od nekoliko dana, da li će se prekinuti praksa da političke partije dele javna preduzeća i da svaka politička partija dobije neka direktorska mesta u javnim preduzećima, javnim komunalnim preduzećima, preduzećima čiji je vlasnik država, akcionarskim društvima, svim tim preduzećima? Da li će se sa tom praksom prekinuti? Ovo pitam iz više razloga. Jedan je, naravno, bolji život svih građana i kasniji rad tih preduzeća, ali imam još dva razloga, koja su vrlo jednostavna. Jedan je, to je uslov u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, da se do kraja ove godine prekine s tom praksom, i drugo, video sam da je to istovremeno mišljenje MMF-a, na pregovorima koje su izneli juče. Dakle, ne mislim da je tu reč o nekom diktatu. Prosto, mislim da je najnormalnija stvar na svetu da direktorska mesta u preduzećima čiji je vlasnik država, kako god ih zvali, ne budu predmet koalicionih sporazuma, nego predmet javnih konkursa. Ne znam da li mogu više da suzim ovo – da li će se u novoj, rekonstruisanoj vladi i novoj energiji koja će se desiti početkom marta, krajem ovog meseca, odustati od trenutne prakse da su javna preduzeća partijski plen?
Izvolite, gospodine predsedniče.
Ukoliko je pitanje upućeno meni, mogu da vam kažem da se razgovori koji se vode o rekonstrukciji odnose isključivo na Vladu, a ne i na javna preduzeća.
Gospodin Andrić.
Hvala. Ovo je vrlo kvalitetan odgovor, iako je kratak. Ne šalim se, mislim da je to vrlo kvalitetan i pošten odgovor. Istražujući ovu temu proteklih nekoliko dana, želeći danas da govorim, nekoliko puta sam naišao na stav gospodina Cvetkovića u prošlosti i potpuno se slažem sa tim stavom, koji se tiče ove teme. Naravno da pitanje da li je nešto moguće uraditi ili ne, ne zavisi samo od jednog čoveka, i mi tu nikakve dileme nemamo. Zbog toga bih želeo da još jedanput ponovim stav LDP-a. Dakle, to je najveća rak-rana koju imamo danas u društvu, u privredi i ekonomiji. To su partijski direktori javnih preduzeća. To su preduzeća koja čine 50% privrede ove zemlje, gde, uz svo uvažavanje vaših osećaja koje imate kao ministri prema tome ko se postavlja na direktorska mesta, mislimo da je država jako oštećena tom necivilizacijskom tekovinom, time što ne postoje javni konkursi i što se na ta mesta… Ne znam da li je gospodin Bajatović najbolji mogući direktor ''Srbijagasa'' ili je gospodin Ćeran najbolji mogući direktor ''Kolubare''. Ne znam, zato što nije bilo moguće ogromnoj većini građana ove zemlje da uopšte učestvuju u mogućnosti da se na tom mestu nađu. I nije dovoljno da neko ima završen fakultet. Ne sumnjam u nečiju stručnu spremu, nije to tema. Da ne zaboravimo direktora ''Železnica''. Zato što život demantuje te podatke koje ste vi izneli. Danas javna preduzeća duguju četiri milijarde evra. Danas su javna preduzeća preduzeća kojima država daje subvencije od 20 milijardi dinara samo u ovoj godini. To su javna preduzeća koja imaju ogromne dugove, koja ne učestvuju u tržišnom poslovanju i time potpuno iskrivljuju zamišljenu sliku Srbije kao zemlje u kojoj postoji slobodno tržište, zato što ona posluju pod posebnim uslovima. Gospodin Bajatović ima moć da odluči da li će staklara u Paraćinu, ispravite me ako sam pogrešio, ići u stečaj, da li će preuzeti akcije, na koji način će to rešiti. Međutim, to ne ide u okvire tržišnog poslovanja. To samo izgleda kao dobre ideje. Život vas demantuje. Taj sistem nema nikakvu budućnost. Znam da vi kao premijer to jako dobro znate. Mogu da vam čitam vaše citate iz 2005, 2006. i 2007. godine s okruglih stolova. Dakle, to ne može biti tema u ekonomskom smislu. Državna preduzeća, ili preduzeća u vlasništvu države, prave mnogo veliki gubitak. Ona nisu dovoljno efikasna, nisu produktivna i nemaju nikakvu budućnost. Dok se ta stvar ne reši, ova zemlja ne može krenuti dalje.
Ministar Škundrić.
Želeo bih da ponovim da ne dajemo generalne ocene da sva državna preduzeća prave gubitke. Na primeru ''Kolubare'' kao privrednog društva, gde ste pominjali direktora o kome sam govorio nekoliko reči u prepodnevnom delu sednice, mogu da vam kažem da taj inženjer radi 20 godina u ''Kolubari'' i da će ove godine privredno društvo ''Kolubara'' završiti poslovanje rezultatom koji će biti sasvim solidan, sa dobiti od oko 20 miliona evra. Takođe mogu da vam kažem, primera radi, za privredno društvo ''Kostolac'', da će završiti sa dobiti. Kao što sam rekao danas, iako nije reč o državnom preduzeću, ali je reč o preduzeću gde postoji državni kapital, NIS završava prošlu godinu sa poslovnim uspehom od preko sto miliona evra. Očekujem znatno više nego što je tih sto miliona evra, a kreditno zaduženje su smanjili u toku ove dve godine poslovanja za preko 320 ili 330 miliona dolara. Prema tome, ne možemo i ne treba da dajemo generalne ocene. Ne branim rad državnih preduzeća, nego želim da kažem da u sektoru koji ovde predstavljam postoje preduzeća kao što je EPS, koji nije poslovao s gubitkom. EPS je poslovao s dobrim rezultatima, jer je iz tih dobrih rezultata, iz sopstvene akumulacije, u poslednje tri godine investirala preko milijardu i po evra i zaposlila na desetine hiljada radnika koji su van sektora, ali reč je o elektro-mašinskim, građevinskim i drugim kompanijama koje rade na kapitalnim remontima, na održavanju i slično. Urađen je značajan broj projekata, kako u zaštiti životne sredine, tako i u generalnom remontu pojedinih energetskih kapaciteta i, zahvaljujući tome, imali smo stabilno snabdevanje našeg tržišta i naših potreba električnom energijom i energentima. Kada sam govorio o tome da u nekim državnim preduzećima, primera radi u EPS, i te kako mora da se vodi računa o stručnosti, generalni direktor je 30 godina inženjer u EPS, a mogu sada da vam se izvinim i pitam – zar je moguće da nijedan predstavnik vaše stranke nije nigde direktor po toj liniji ili deo nekog menadžmenta. Ja se ne zalažem se za to. Odmah da vam kažem, kao profesor Univerziteta i ministar u Vladi, smatram da sva mesta na nivou menadžmenta, i operativnog i strateškog, treba da budu predmet izbora na bazi kvaliteta kojim ti kadrovi raspolažu. Hvala.
Narodni poslanik Andrić.
Imam malo vremena. Žao mi je što sve vreme pokušavate da me naterate da pričamo o nekim ličnostima. Ne zanima mene gospodin za koga ste rekli da radi u ''Kolubari'' 20 godina. On je poslanik pet godina, ne znam da li radi u ''Kolubari''. Ali nije to tema. Kao što su, gospodine Škundriću, naše dve stranke u koaliciji na nivou Beograda, pa kako su izabrani direktori javnih preduzeća u Beogradu? Da li su vam vaši funkcioneri sa beogradskog nivoa to objasnili? Dakle, moguće je. Imali smo konkurs i, zato što nam zakon u Republici ne omogućava da se direktno sa konkursa postavljaju ljudi, ljudi koji su pobedili na konkursu su kasnije imenovani od strane Skupštini grada. Ali je problem zašto nije moglo uz saglasnost SPS-a. Dakle, ne optužujem ja vašu stranku da ona vrši nekakvu opstrukciju, kažem da se radi o dva pristupa problemu. Ja govorim samo politički. Ne mogu s vama da se sporim oko toga da ako vi meni kažete da od 700 preduzeća jedno nije gubitaš, a svih 700 su monopolisti, pa veći rekord treba u nečemu da se radi da budu gubitaši kada imaju prirodni resurs koji je vlasništvo svih građana ove zemlje. Kao profesor jako dobro znate koliko treba da bude uspešan u negativnom smislu rukovodilac koji ima monopol i resurs da bude još i gubitaš. To nije nimalo lako. Znači, to što ste vi rekli nije argument. Moje pitanje je vrlo jednostavno – kada će se promeniti Zakon o javnim komunalnim preduzećima? Kada će se promeniti Zakon o privrednim društvima? Kada će u preduzećima koja su u vlasništvu države država koristiti samo svoju vlasničku ulogu, a odreći se upravljačke uloge? Time kvarite tržište u ekonomiji, kvarite tržište u politici, nismo u ravnopravnom položaju kada se takmičimo u ekonomskom smislu, nismo u ravnopravnom položaju kada se takmičimo u političkom smislu, nismo ni na jedan način. Dok se to ne reši, nemojte nam govoriti o evropskim standardima u drugim oblastima jer oni nisu mogući. Hvala.
Vreme. Ovo je bio komentar poslanika Andrića. Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedniče Vlade, postavio sam vam u prvoj polovini dana pitanje da li su u "Telekomu" u januaru povećane plate. Rekli ste da ne znate, da ćete mi odgovoriti pismeno. Ja sam zamolio da mi odgovorite, to možete jednim telefonskim pozivom, niste mi odgovorili. Ali evo ja ću ovde reći u Skupštini da ja znam da su plate u januaru, osnovne zarade u "Telekomu", povećane za 10% i isto tako, gospodine predsedniče, znam da je to bio vaš predlog. Postoji odluka Vlade iz decembra koja obavezuje članove Upravnog odbora"Telekoma", nominovane od strane Vlade, da od januara povećaju osnove zarade za 10%. Menadžment "Telekoma" je bio protiv ove odluke, po mojim informacijama, i bile su potrebne čak tri sednice Upravnog odbora da bi se ova odluka sprovela. Po mojim informacijama, manjinski partner grčka kompanija "Ote" nije prisustvovala nijednoj od te tri sednice Upravnog odbora, ali je na insistiranje Vlade Republike Srbije ova odluka, uz protivljenje menadžmenta, bila sprovedena. U isto vreme se nisu povećavale plate prosvetarima, zaposlenima u zdravstvu, policajcima, a povećane su, kažem još jednom, na insistiranje Vlade, plate u "Telekomu". Da li su one povećane da bi se na neki način smirili oni protesti radnika i sindikata koji su se protivili prodaji "Telekoma" ili iz nekog drugog razloga? Jako mi je čudno da Vlada insistira na tome (ako nisam u pravu, demantujte me, gospodine predsedniče), a "Telekom" ima izuzetno uspešan menadžment. Odgovorno tvrdim, najuspešniji menadžment u Srbiji. Sposoban, jedan od najsposobnijih u Evropi. Taj menadžment je tražio da se plate ne povećavaju, a ako već moraju, da se povećaju samo za 2%. Ipak, vi ste insistirali i na kraju je, posle tri sednice Upravnog odbora, posle izmena svih procedura koje su bile potrebne, ta odluka donesena i plate su povećane za 10%. Molim vas da mi odgovorite, gospodine predsedniče Vlade. Hvala.
Izvolite, premijer Cvetković.
Nisam razumeo pitanje, pošto ste vi dali odgovor, ali mogu da ga prokomentarišem, ne da odgovorim. Jutros sam vam rekao direktno, u skladu sa Poslovnikom, da ćete dobiti pismeni odgovor i držim se Poslovnika. Prema tome, ni u kom pogledu nisam odstupio od toga. Što se tiče ova vaše priče, koja je možda tačna a možda nije, meni je samo krajnje neverovatno da je menadžment bio na jednoj strani, a Vlada na drugoj, a ta Vlada postavlja taj menadžment. Nije mi logično, iskreno da vam kažem. Ne znam detalje i ostajem pri bazičnom odgovoru, da ćete dobiti za osam dana, kao što kaže Poslovnik, pismeni odgovor. Ali to što govorite mi je krajnje nelogično.
Gospodin Nenad Popović ima reč.
Gospodine predsedniče Vlade, slažem se da je nelogično, ali takođe mi je nelogično da je Vlada insistirala na tome da se povećaju plate, i da je insistirala u decembru, i da postoji, još jednom ću ponoviti, pismena odluka Vlade Republike Srbije kojom se nalaže članovima Upravnog odbora nominovanih od strane Vlade da sprovedu odluku, citiram – o povećanju osnovnih zarada. Neću dalje da komentarišem, siguran sam da vi znate pravi odgovor, a iskoristiću ovo vreme da vam postavim još jedno pitanje. Nije vezano direktno za ekonomiju, ali mislim da je od značaja za sve građane Republike Srbije. Nedavno je premijer Crne Gore Igor Lukšić najavio da će preduzeti korake da se vekovni Cetinjski manastir, koji pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, ustupi na korišćenje nekanonskoj, protivpravnoj tzv. crnogorskoj pravoslavnoj zajednici, na čijem čelu je Miraš Dedeić. Ustav Srbije nalaže Vladi da vodi računa o srpskom narodu koji živi van Srbije i obaveza Vlade je i da štiti Srpsku pravoslavnu crkvu, njenu imovinu i da brani interese srpskog naroda gde god on živi. Molim vas da mi odgovorite – koje ćete korake preduzeti da zaštitite i SPC i njenu imovinu? Hvala.
Gospodin premijer.
Ova vlada ima generalni pristup da svi problemi mogu biti rešeni kroz dijalog, tako da budite ubeđeni da ćemo i ovom prilikom sve što je u domenu dogovora i razgovora preduzeti u cilju zaštite interesa i ove države i srpskog naroda koji živi van.
Narodni poslanik Nenad Popović.
Hvala vam, gospodine predsedniče, na ovom odgovoru. Nadam se da će tako i da bude. Još jednom bih se vratio na "Telekom". Govorili ste o stručnosti ljudi u "Telekomu" i verovatno o tome da u nekoj konstelaciji snaga na evropskom tržištu telekomunikacija taj menadžment neće uspeti da izdrži trku. Lično mislim potpuno suprotno. I vi i ja smo iz privrede. Po meni je jedini relevantan znak da li je neko uspešan kao menadžer, odnosno menadžment, rezultat njegovog poslovanja. Bez obzira što je na čelu direktor koji je iz DS (ovo i ne govorim stranački), smatram da je menadžment "Telekoma" izvrstan, izvanredan. Čestitam im na tome. Pogotovo moram da kažem da tehnički deo "Telekoma", inženjeri elektrotehnike rade izvanredno, na svetskom nivou, a o tome govore rezultati. Reći ću vam samo nekoliko rezultata "Telekoma". U teškoj kriznoj godini, 2009. godine, "Telekom" je ostvario najveći profit u istoriji; 2010. godine "Telekom" ponovo ostvaruje najveći rezultat u svojoj istoriji i najveći profit; isto, "Telekom" ostvaruje najveći rast u Evropi. Ponoviću, od svih telekomunikacionih kompanija u Evropi, "Telekom Srbija" ima najveći rast u Evropi. Takođe u 2008, 2009. i 2010. godini, nećete verovati, "Telekom" je u kriznim godinama smanjio dug za 40%, prodajući svoje usluge u dinarima, a kupujući evre. Čestitam im i na tome. I poslednje, samo da znate, kupujući "Telekom Republike Srpske" za 700 miliona evra, danas je "Telekom" uspeo da vrati više od 60% duga i ostao je dug za kupovinu "Telekoma Republike Srpske" od samo 240 miliona evra. Odlično za menadžment "Telekoma".
Vreme. Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Dame i gospodo, gospodine predsedniče Vlade, "Azotara Pančevo" je privatizovana za 13 miliona evra. Imala je devet miliona evra gotovih proizvoda, a "Karbamid 2", kao nova fabrika koju su radnici i država napravili, prodat je od mangupa koji su ušli u takvu sumnjivu pljačkašku privatizaciju i opljačkali državu, Pančevo i radnike "Azotare". Prodali su je u inostranstvu za 32,5 miliona evra. Njena knjigovodstvena vrednost je bila 45 miliona evra, a po raznim osnovama država Srbija, grad Pančevo i radnici ''Azotare'' oštećeni su, prema mojim informacijama i saznanjima, za oko 90 miliona evra. Šta će država da preduzme u tom pravcu da se šteta nadoknadi državi, radnicima i gradu Pančevu i dokle je stigao krivični postupak protiv onih mangupa koji su ovo sve izveli na krajnje neodgovoran i pljačkaški način? Gospodine predsedniče Vlade, postavljam pitanje – od donošenja zakona za izdavanje državnog poljoprivrednog zemljišta u zakup, koliko je koja opština u Srbiji, posebno za svaku opštinu, izdala poljoprivrednog zemljišta u zakup, u kojoj površini, kom kupcu, kakav je ugovor zaključen? Da li je kupac ispoštovao ugovorne obaveze? Ako nije, da li je od kupca tražena naknada da plati glavnicu sa zateznom kamatom ili nije? Zašto se u ovom postupku ne naplaćuje zatezna zakonska kamata, u smislu odredaba Zakona o obligacionim odnosima? A kada građanin ne plati vodu ili iznošenje smeća, njemu se dnevno zaračunava kamata 0,2%, pa izađe za godinu dana 70%. Dakle, tražim, gospodine predsedniče, da mi se da potpun odgovor vezano za ''Azotaru'', vezano za izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta – koliko koja opština ima članova komisije i koliko oni primaju naknadu iz sredstava koja se dobijaju od zakupa? Jer, komisije uzimaju ogromna sredstva i, kada budete izvršili ovu analizu i kad vam budu eksperti i savetnici i inspektori iz oblasti poljoprivrede izvršili proveru, videćete da se radi o teškom kriminalu, a da to predstavlja 13. rupu na svirali kada je u pitanju izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. A tu je ogroman kriminal i korupcija. Mnogi milijarde nisu naplatili godinama, neki po 100, 200, 300, čak i milion evra nisu platili državi ni gradovima, dakle nisu platili ono što su uzeli u zakup. (Predsednik: Vreme.) Samo da završim, imam još jednu rečenicu. (Predsednik: Završite.) U Dolovu je pre neki dan izvršena licitacija. Bez licitacije 800 hektara. Ali, znate kako je licitacija tekla? Stalno je dizao tablicu samo jedan i na kraju svi su ćutali, ali otišlo je između 11 i 15 hiljada, umesto da bude 40 hiljada zakup... [[Isključen mikrofon.]]
Duga vam je rečenica. Premijer Cvetković ima reč.
Poštovani narodni poslaniče, moj odgovor u jednom delu ću vam dati odmah, a u drugom delu, ovde gde tražite ko su članovi komisija po raznim opštinama, to ipak treba pripremiti, da se vidi, ima mnogo opština, 160-170, i komisija itd. Vi ste pitali kakva je situacija trenutno sa ''Azotarom'' i šta država preduzima i šta će preduzimati. Želim da vam kažem da je privatizacija ''Azotare'' bila neuspešna, upravo onako kako ste vi opisali, da su kupci ''Azotare'', nakon što su je uzeli, umesto da je razvijaju, kao što je trebalo, prodali jedan deo i za to dobili višestruko veći iznos novca nego što je iznos koji je plaćen za ''Azotaru''. Na osnovu toga i još drugih posmatranja kako generalno oni izvršavaju ugovorne obaveze, došlo se do zaključka da njihovo ponašanje nije u skladu sa potpisanim ugovorom i taj ugovor je raskinut. Nakon raskida ugovora, pokrenuti su procesi u dva smera. Jedan smer jeste interni, gde se od njih traži naknada štete. Nisam potpuno siguran da li je proces već pokrenut ili se prikuplja dokumentacija. Mislim da jeste, ali mogu da proverim. U svakom slučaju, to je proces interni, koji se odvija pred domaćim sudovima. Drugi proces je međunarodna arbitraža u Vašingtonu, koju su pokrenuli ti kupci, koji smatraju da su raskidom ugovora ugrožena neka njihova prava itd. Tako da se mi nalazimo zapravo u sredini određenih sporenja, gde svaka strana ima svoje argumente, i mi ćemo, kada se radi o državi, svakako iskoristiti sve argumente koje imamo, uključujući i ove koje ste vi sada ovde naveli i gde ja u najvećoj mogućoj meri mogu da potvrdim da je to tačno kao što ste rekli. Dakle, šta će država uraditi? Učestvovaće aktivno u tim procesima i boriće se pred arbitražom, odnosno sudovima, da se ti procesi dobiju i reše u našu korist. Šta država sada radi? Mi smo pokrenuli jedan proces kojim bismo ''Azotaru'' postavili na noge, kako bi određeni broj ljudi koji tamo radi nastavio i dalje da radi, a ne da izgubi radno mesto i nađe se na ulici. Zajedno sa ljudima iz ''Srbijagasa'' i pre svega na njihovu inicijativu… Jer, da vas podsetim, ''Srbijagas'' je najveći snabdevač gasom ''Azotare'', a gas u ''Azotari'' nije energent nego sirovina, i on učestvuje sa visokim procentom u ceni koštanja. Dakle, zbog toga i otud angažman ''Srbijagasa'', koji je, inače, jedan od najvećih ili verovatno najveći poverilac. Zajedno se radi na pronalaženju strateškog rešenja koje bi omogućilo da se ''Azotara'' u narednom periodu vrati i ponovo stane na noge i počne da efikasno, produktivno i, ako hoćete, profitabilno radi. Jer, ''Azotara'' je nama važna ne samo zbog azotare kao takve i ljudi koji rade tamo, već kao jedan od stubova koji hrani našu poljoprivredu veštačkim đubrivima, a znate i sami da je poljoprivreda jedna od osnova našeg ekonomskog razvoja u narednom periodu. To je odgovor vezano za ''Azotaru''. Što se tiče zakupa zemlje, kriminala itd., ja za kriminal ne znam, a ako vi znate, dajte informacije. Što se tiče samog spiska ljudi koji su članovi komisije, to pitanje ćemo preneti, pa ćete dobiti odgovor.
Zahvaljujem. Petar Jojić ima reč. Izvolite.
Gospodine predsedniče, vi ste to učinili nespornim. Ti događaji koji su se odvijali u ''Azotari'' kretali su se upravo tim putem koji sam ja pomenuo, a vi ste to potvrdili. Što se tiče kriminala, evo tu je gospodin ministar za unutrašnje poslove, pa postavljam pitanje ministru unutrašnjih poslova i ministru pravde. Dobro, ministar pravde je nezavisan u odnosu na sudove, neće se mešati u njihovu nezavisnost, ali postavljam pitanje – da li postoji ili ne postoji krivična prijava protiv nekih lica koja su učestvovala u privatizaciji? Drugo, nesporno je, gospodine predsedniče, da je ''Azotara'' 1963. godine napravljena kao fabrika za proizvodnju veštačkog đubriva i ona je od vrlo važnog, strategijskog značaja za Republiku Srbiju, jer građani Srbije, odnosno poljoprivrednici, treba da imaju jeftino, dobro i kvalitetno đubrivo, a ne ono što se ranije uvozilo preko raznih švercerskih kanala. Vidim da rukovodstvo ''Azotare'' preduzima odgovarajuće mere da se uspostavi normalno stanje, da se spreče zloupotrebe i da se proces proizvodnje unapredi. Zalažem se i predlažem Vladi da ona sa svoje strane pomogne da ''Azotara'' može da radi punim kapacitetom jer je ona od strategijskog značaja za Republiku Srbiju. Kad sam govorio malopre, vezano za izdavanje u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta, ponovo podsećam, u toj oblasti ima dosta kriminala. Ako ga nema, ali vi prvo izvršite reviziju, naložite Ministarstvu za poljoprivredu inspekciju, videćete koliko sredstava dolazi na račun budžeta Republike Srbije od zakupa državnog poljoprivrednog zemljišta. Videćete kako su uspevali tajkuni iz Hrvatske da uzmu po tri-četiri hiljade hektara u zakup državnog zemljišta. Videli ste da 500 firmi iz Hrvatske posluje u Srbiji, a iz Srbije u Hrvatskoj mi nemamo, možda jednu ili dve firme, a ovde smo im dozvolili da oni grade lance trgovine, da uzimaju državno poljoprivredno zemljište, da okupiraju Vojvodinu i Srbiju kada je u pitanju poslovanje njihovih firmi. Ali vidite, nema prave zaštite, nema pravde, nema istine. Da li Vlada Republike Srbije na bazi reciprociteta obezbeđuje našim građanima iz Srbije da mogu i oni da trguju, da i oni stiču neki kapital tamo u Hrvatskoj? U tom pravcu, gospodine predsedniče, treba voditi računa. Inače, mogu da kažem na kraju da je oko 50 firmi u Pančevu privatizovano i da je to otišlo u bescenje. Pančevo je…
Vreme.
Završiću, gospođo predsedniče.
Gospodin predsednik ima reč.
Pre nego što dam reč kolegama, ipak mislim da je važno da kažem bar dve-tri rečenice, da ne bih bio pogrešno interpretiran. Dakle, ja sam u svom govoru rekao da su do mene došle informacije da su oni zaista prodali deo firme za znatno veću cenu nego što su uplatili. Ne bih želeo da se ovo shvati kao neki pritisak na sudove ili arbitražu, ona je u toku i ja se ne opredeljujem ko je kriv a ko nije, nego prosto kažem da će se država preko svojih zastupnika, odnosno predstavnika u tim procesima, boriti da dokaže da je ona u pravu. To sam jedino hteo da kažem, da se ne bi protumačilo da sam ja već unapred doneo presudu itd., pa da time izvršim pritisak na, u suštini, nezavisne organe.
Da li još neko od ministara želi reč? Gospodine Dačiću, da li želite reč, pošto je deo pitanja upućen vama?
Koliko sam shvatio, pitanje je da li postoje krivične prijave. Proveriću i dostaviću vam odgovor.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Postavljam pitanje predsedniku Vlade da u okviru odgovora na moje pitanje dobijem i to da li se protiv nekog lica vodi krivični postupak, vezano za privatizaciju ''Azotare''. Nisam ja želeo, niti sam mislio da predsednik Vlade ili ministar ovog trenutka ili ministar pravde može da komentariše ili da iznosi činjenice o kojima nije upoznat. Samo postavljam pitanje da li teče neki postupak, krivični, parnični, da li teče pred međunarodnom arbitražom u Vašingtonu (predsednik je to obrazložio), zbog toga što je javnost Pančeva i te kako zainteresovana za ova pitanja koja su od vitalnog interesa za Republiku Srbiju. Šteta se državi ne sme nanositi ni od koga, a ovo je zaista pljačkaškom privatizacijom, koja je postojala, jer u Pančevu je prodato oko 50 firmi i niko ne zna pošto su one prodate. Pančevo je bio nekada bogat grad, jedan od najbogatijih u Vojvodini i Srbiji, imao je veći dohodak od cele Crne Gore, a sada je to sirotinjski grad. Tamo je sirotinja, tamo nema radnika koji imaju rešene socijalne probleme. Nemaju plate, nemaju gde da rade, praktično su na ulicama. Zato molim, gospodine ministre i gospodine predsedniče Vlade, da u ovoj oblasti Vlada preduzme one mere na koje ima pravo i obavezu.
Narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovani premijeru, ministri, predsednice, poštovane kolege, slažem se da je rekonstrukcija Vlade korak ka ekonomičnosti i efikasnosti funkcionisanja državne uprave i slažem se da ribu treba čistiti od glave. Međutim, smatram da, ukoliko ne budemo reorganizovali i izvršili duboku analizu potrebe postojanja stotinak agencija i direkcija, nećemo daleko odmaći na putu efikasnosti državne uprave. Veoma je bitno naći opravdanje za postojanje toliko agencija, pogotovu što svi znamo da su agencije utočište partijskih kadrova, i mislim da je jedna analiza koja bi ukazala na potrebu i sredstva koja bi trebalo opredeljivati agencijama, bila preko potrebna. Dalje, interesuje me politika Vlade u budućnosti. Mi smo, i to nije specijalitet Petog oktobra, devedesetih godina proizveli kontroverzne biznismene, koji su posle 5. oktobra postali tajkuni. Hoću da pitam da li će politika Vlade biti usmerena na one koji su na nesreći naroda i one koji su se, može se reći, koristeći rupe u sistemu i zakonu ove države, obogatili, da li će oni podneti najveći teret ekonomske krize u kojoj se nalazimo, znajući da su na raznorazne načine izbegavali plaćanje poreza i znajući da su bili privilegovani u prethodnom periodu. Reći ću primer Finske. Tamo ukoliko napravi prekršaj običan građanin, koji prima običnu platu, ne plaća istu kaznu kao kada prekršaj napravi izuzetno imućan čovek, već plaća mnogo manju kaznu. Dakle, onaj ko je bogatiji, mora opredeliti i veća sredstva za punjenje državnog budžeta. Veoma je bitno, dakle, da jasna politika Vlade u budućnosti obezbedi da oni koji su, koristeći privilegovan položaj, a znamo ko su to bili, raznorazni ministri iz Miloševićevog establišmenta, plaćaju najveći teret ove ekonomske krize.
Premijer ima reč. Izvolite.
Razumeo sam da tu postoje dva pitanja. Jedno je vezano za agencije, a drugo za kažnjavanje onih koji su se ogrešili o zakon. Kada se radi o agencijama, mogu da vam kažem da je u toku jedna analiza koja bi trebalo da stavi na sto sve agencije koje imamo i da se utvrdi da li negde postoji preklapanje aktivnosti između raznih agencija, saveta ili nekih komisija itd., i da u cilju racionalizacije izvršimo određena ukidanja, spajanja itd. Ono što je sada potpuno izvesno jeste da agencije, iako nose naziv agencije, mogu biti vrlo različite. Jedna grupacija jesu tzv. regulatorna tela, koja u svojoj osnovi i nisu deo Vlade, nego su nezavisna, i imate agencije koje su deo administracije i vezane su za Vladu. Kao što sam rekao, analiza je u toku i u neko dogledno vreme, a ne smem da govorim u danima, mi ćemo imati rezultate te analize, koji će otprilike da budu, kako ih ja vidim, sledeći – utvrdiće se koje su agencije nesporne i te agencije će ostati, naravno da se neće zadirati u agencije koje predstavljaju regulatorne organe, a od onih drugih će se utvrditi koje su zaista nepotrebne i one će biti ugašene, a koje rade sličan posao biće spojene u jednu. To će se uraditi na dva načina, zavisno od toga kako su one nastale. Ukoliko su nastale odlukom Vlade, onda će odlukom Vlade biti rešena i njihova dalja sudbina. Međutim, ima određeni broj agencija koje su stvorene na osnovu zakona i onda će se pokrenuti odgovarajuće procedure za izmenu zakona. Dakle, to je naš čvrst stav u vezi s agencijama i na tome ćemo nastojati. Mislim da nema potrebe da kažem da ćemo mi svakako ići na to da će svi oni koji su se obogatili koristeći se nezakonitim sredstvima naravno morati da odgovaraju. U principu, smatram da mi moramo da stanemo, i ne samo da moramo, nego ćemo i stati iza striktne primene propisa koji će izneti na videlo da li imamo, kakvi su ti slučajevi i ko je tu kako prošao.
Izvolite, gospodine Jugoviću.
Vrlo ću kratko. Imam ovde spisak nekih sto državnih agencija i tela, između ostalog i Antidoping agenciju, i mislim da je suvišno imati agencije koje nemaju opravdanje za svoje postojanje. Još jednu sugestiju bih dao. Mislim da bi bilo potrebno sve donacije, sponzorstva, slavlja i proslave javnih preduzeća u ovom vremenu ekonomske krize ukinuti i da Vlada apeluje na javna preduzeća da se ti troškovi smanje. Hvala vam.
Narodni poslanik Esad Džudžević nije tu. Zlata Đerić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, nemam sreće, oba ministra kojima bih postavila pitanje nisu prisutna. Jedan je upravo otišao, ali dobro. Prvo pitanje ću uputiti ministru poljoprivrede (koji, inače, to moram da kažem, vrlo uredno i iscrpno odgovara na poslanička pitanja), a to je pitanje koje stiže sa juga Srbije, od zemljoradnika koji imaju registrovana poljoprivredna gazdinstva, koji redovno plaćaju svoje poreske obaveze ali ne uplaćuju u PIO fond i time su izuzeti, mada je dokazano da žive isključivo od poljoprivredne proizvodnje, iz subvencija Ministarstva, pa oni pitaju zbog čega nemaju pravo da ostvare tu vrstu pomoći države poljoprivrednoj proizvodnji. Očekujem vrlo brz i iscrpan odgovor ministra poljoprivrede, kao što je i do sada bio kooperativan u tom pogledu. Drugo pitanje se odnosi na ministra policije, koji je upravo otišao, ministra unutrašnjih poslova, a vezano je za sve one ljude koji su uhapšeni u vreme organizovanja Parade ponosa u Beogradu. To su oni ljudi koji su izrazili svoje neslaganje s tim. Mnogi su tu slučajno dospeli i još uvek su u pritvoru, pa me interesuje, a njihove porodice mnogo više interesuje, a i građane Srbije, kada će oni biti pušteni iz pritvora i da li je zaista bilo potrebno da, zbog nekog stava na koji u demokratskom društvu svako ima pravo, ljudi budu zatvoreni sve ovo vreme. Treće pitanje ću postaviti premijeru. Očekujem da kaže, s obzirom da je vrlo uspešno završeno ispitivanje, predavanje odgovara na pitanja EU, sve ono što ih je interesovalo bilo je propraćeno u svim medijima, lično ste uručili taj CD i sve one kutije sa odgovorima, ali je u tim odgovorima konstatovano, i u našoj javnosti i u javnosti EU, ono što nije dobro, da je najkorumpiraniji upravo sektor zdravstva u Srbiji. Znači, ne jedini korumpirani, nego najkorumpiraniji. Ako imamo nešto "naj", to znači da imamo gradaciju te pojave i da je tu prilično mrtva trka između sektora, ali, eto, sektor zdravstva je najkorumpiraniji. Ministar zdravstva, koji ima sreću ili izbor da bude ministar sa najdužim stažom u Republici Srbiji (deset godina vodi taj sektor) nedavno je podneo ostavku, iz duboko ličnih razloga. Naravno, upravo zbog toga što je on ministar sa najdužim stažom u najkorumpiranijem sektoru, očekujem od premijera da preduzme određene korake i obavesti javnost Srbije kakva će dalje biti njegova odgovornost po pitanju vrlo bolnih i vrlo osetljivih afera u najosetljivijem sektoru društva, a to je zdravstvo.
Zahvaljujem. Ima reč Snežana Malović, ministar.
Pokušaću da vam dam odgovor na ovo pitanje koje ste postavili ministru policije. Ne želim da budem njegov glasnogovornik, ali na to pitanje vam ne bi ni on mogao da odgovori, niti ja kao ministar pravde. Od momenta podnošenja krivične prijave policija je, na neki način, završila svoj posao i onda nastupaju pravosudni organi – tužilaštvo, pa sudovi. Znači, u odnosu na lica koja se nalaze u pritvoru, a nalaze se po osnovu nereda koji su se desili na beogradskim ulicama tokom Parade ponosa, jedini merodavan organ koji može da odluči o tome do kada će oni biti u pritvoru je sud i ja sam duboko uverena da će on svoju odluku doneti na osnovu Zakona o krivičnom postupku. Znači, dok god su potrebni da budu u pritvoru, biće tamo, a onog momenta kada prestanu uslovi za to, biće pušteni. Takođe, kao ministar pravde izražavam očekivanje da će se ti postupci efikasno sprovoditi. U zavisnosti od toga da li postoje dokazi, dobićemo ili osuđujuće presude ili ne. Ne želim dalje da govorim o tome jer bi to predstavljalo mešanje u rad pravosudnih organa, što nije ničija namera. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Izvolite, premijer ima reč.
Ako sam vas dobro razumeo, vi ste pitali da li će ministar biti odgovoran za to što je u nekom odgovoru pisalo ili je procena da je sektor kojim se on bavio najkorumpiraniji. Mislim da će svako ko je učestvovao u korupcijama, bio on ministar ili ne, odgovarati. Videli ste da smo mi u postupcima u poslednjih godinu dana imali nekoliko afera u kojima su čak bili prisutni, odnosno deo tih afera su bili i veoma visoki službenici u okviru zdravstvenih ustanova, čime je demonstrirano da ne postoji nijedna funkcija koja bi zaštitila nekoga od onoga što je činio. Međutim, govoriti da je i bivši ministar umešan u to, mislim da malo je preterano. Prosto, ne mogu da komentarišem to na taj način. Mogu da vam kažem generički da će svako ko je bio umešan, kada krene istraga i dođe do njega, biti osuđen, pa makar to bio on, ja ili makar ko od nas koji ovde sedimo. Dakle, naravno, ako se nešto utvrdi, svi će biti uključeni, ali da na osnovu generičkih brojeva nekoga optužujemo, to mi dođe malo previše smelo.
Gospođa Đerić.
Mislim da nisam upotrebila izraz "umešan", ali sam svakako upotrebila reč ''odgovoran''. Zaista smatram da neko ko deset godina vodi jedan resor treba pre svega lično da se oseća odgovornim, a drugo, Vlada tu odgovornost nad nekim sektorom za tako ozbiljan rad zaista treba da preispita. No, svakako će sud vremena i sud javnosti o tome da daju svoje mišljenje, kao i javnost Srbije i građani Srbije, sve dok ne dođemo do nekih drugih organa koji će se time morati i po službenoj dužnosti baviti. Ono što sam htela da postavim kao potpitanje gospodinu premijeru nije vezano ni za jedan konkretan predlog, ali mi kao poslaniku i predstavniku građana zaista smeta, to je poslaničko pitanje – institucionalizovano pitanje građana Vladi. Mi znamo da je ovo najviši dom u kome građani mogu da postave pitanja i s pravom očekuju da dobiju odgovor. Mi se tako, svi predstavnici naroda, ovde i osećamo i postavljamo. Ona nisu uvek prijatna, ponekad su i bolna, ali to mora da se pita, preispita i da se na to odgovori. Pošto je danas bila sednica Vlade, moram da vas pitam da li ste uopšte imali kvorum, s obzirom da u ovako kamernoj atmosferi dolaze ministri, a znamo da imamo 27 ministarstava i 27 ministara i potpredsednika Vlade. Ovde vidimo, narodski rečeno, ni frtalj Vlade koja je došla spremna da odgovori na pitanja svojih građana koje predstavlja. Nekoliko ministara je, mislim samo troje, opravdalo svoj izostanak, s tim da je jedan čak i došao u međuvremenu, gospodin Dačić je došao i otišao, mada je najavio i opravdao svoj izostanak. Bilo bi dobro, ovo je čak i sugestija, da ministri građane na ovaj način, putem medija, jer građani ovo prate, šalju nam poruke i sugerišu pitanja, dakle da opravdaju svoje izostanke jer njih ti građani plaćaju. Dakle, niko nije ovde postao ministar zato što je bogom dan, nego zato što je to bila volja građana koja se plasirala kroz ovaj parlament i poslaničku većinu, kakva god da je, skromna ili neskromna. Očekujem da premijer ubuduće Vladu dovede pred svoje građane, da bar ovaj jedan dan u mesecu, jedno popodne, ova tri sata, javno odgovara svojim građanima na pitanja koja postavljaju i imaju pravo da dobiju odgovor na ta pitanja.
Premijer ima reč. Izvolite.
Evo, da vam dam odgovor na vaše pitanje i da dam komentar na ovo što ste rekli. Vlada je pre ovih ostavki koje su konstatovane imala 27 članova i kvorum je bio 14. Nas je sada 24 i kvorum je 13. Od potrebnih 13, današnja sednica je počela sa 20 članova Vlade i završila se sa 18, pošto su dva morala nešto u toku sednice da izađu, tako da nije uopšte bilo nikakvih problema što se tiče kvoruma. Kada se radi o glasanju, imali smo nekih pedesetak tačaka (ne znam baš tačno koji je broj, možda više od 50, zajedno s onim u delu koji je poverljivog karaktera) i za sve tačke smo imali, izuzev jedne, potpunu saglasnost, dakle nismo imali nijedan glas protiv.Imali smo jedan glas protiv samo na jednoj tački i taj glas protiv nije bio od strane koalicionih partnera za koje vi možda očekujete da jeste. Dakle, to je što se tiče toga kako je protekla sednica Vlade. Ona je protekla u jednoj konstruktivnoj i dobroj atmosferi. Moj komentar vezan za ovo što ste rekli da dovedem više članova ovde. Moram da vam kažem, mene je to zapravo mučilo i morao sam da uzmem da gledam papire, da razumem da li ja ovde dolazim i pozivam članove svog kabineta ili Skupština poziva svakoga pojedinačno, a onda on dođe ili ne dođe. U papirima stoji da ih ja ne dovodim. Dakle, u papirima stoji da sam ja, kao i svaki pojedinačni član Vlade, pozvan od strane Skupštine i svaki onaj koji nije došao nije odgovoran meni, nego je odgovoran vama. Meni je odgovoran kad ne dođe na Vladu i onda ja mogu da kažem – izvini, nisi bio na putu, nisi na Vladi – i onda da krenem u sankcije. Ovde sam ja, praktično, pozvano lice, koji se, evo, kao što vidite, odaziva na vaše pozive. Sa zadovoljstvom razgovaram sa vama danas celoga dana, sledećeg četvrtka ću možda pola dana itd. To je moj komentar.
Zahvaljujem. Dakle, skupštinske službe pozivaju svakog ministra, svakog člana Vlade. Gospođa Đerić ima želju da komentariše. Izvolite.
Samo kratak komentar. Zahvaljujem vam na odgovoru i upravo je to ono što sam i želela da čujem, odnosno što treba da čuje javnost Srbije. Ne smatram da ste vi odgovorni što neki ministar dolazi ili ne dolazi, ali javnost Srbije treba da vidi koji ministri dolaze, a koji ne dolaze. Mi ćemo, svakako, svi biti jednoga dana, vrlo brzo, izloženi sudu te javnosti na izborima, koji će biti prevremeni ili na vreme organizovani, ali ćemo se, u svakom slučaju, svi suočiti sa građanima Srbije, koji, verujte, ovo je jedna od sednica koju najradije prate i vrlo rado komentarišu. Izvinjavam se što ću biti slobodna, ali u ovakvoj situaciji, kada ste rekli to što ste rekli o članovima Vlade i o svojoj odgovornosti, za koju zaista smatram da ne postoji što se odziva samom parlamentu tiče, moram da kažem, pomalo vas doživljavam kao stečajnog upravnika u ovoj vladi. Hvala vam lepo.
Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Predsednice, predsedniče Vlade, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, meni će biti, moram da priznam, teško da budem oštriji od gospodina Jugovića, koji je malopre govorio. Nadam se da ovo što je ovde sada sa nama nema neki simbolični gest i da nećete morati uskoro da zovete ponovo predsednika Republike. Šalim se malo, naravno, i hvala ministrima Milosavljeviću i Obradoviću, koji su sada ovde. Nismo imali prilike da razgovaramo pre podne, ali moram ponovo da se vratim na temu nesrećnih javnih preduzeća. Vi ste, u neku ruku, predsedniče, rekli da se lično zalažete za drugačija pravila poslovanja, odnosno imenovanja onih koji će tim preduzećima upravljati, a za to je dovoljno samo poslati jedan zakon ovde u Skupštinu i promeniti koalicioni sporazum nakon toga. Mislim da ćete imati za takav predlog zakona podršku ovde, makar sudeći po današnjim raspravama, a verujem da ćete imati i podršku javnosti, sudeći po komentarima koji su se pojavili u međuvremenu u medijima na tvrdnju koju smo jutros ovde čuli, da se direktori i ljudi koji rukovode javnim preduzećima zapošljavaju ili biraju isključivo po kriterijumu stručnosti. Znate, mi živimo u jednoj prilično nenormalnoj situaciji. Važi Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, javni funkcioner koji dolazi na funkciju mora da prenese upravljačka prava u svojoj privatnoj kompaniji koju ima da bi mogao da obavlja tu dužnost, a onda dobije na upravljanje državnu kompaniju, javnu kompaniju, čiji je promet nekoliko desetina ili nekoliko stotina puta veći, u kojoj se u mnogim stvarima diskreciono odlučuje, mnoge od tih kompanija su monopolističke i svi se prave da je sve u redu. Drugo, u nekom trenutku ste govorili o poskupljenju cena, odnosno o tome da ste danas sa dnevnog reda sednice Vlade skinuli predlog te odluke. Verujem da, ako možete takvu odluku da skinete, onda možete da nametnete i svoje lično, profesionalno, a mislim i političko mišljenje da na drugačiji način, odnosno da isključivo javnim konkursom treba birati direktore javnih preduzeća. Treća stvar, uz svo razumevanje i podršku vašoj ideji da za najugroženije slojeve stanovništva, domaćinstva ili porodica u Srbiji ne treba povećavati cene, vi ste ovde izneli ipak jedan frapantan podatak. Vi ste kao predsednik Vlade rekli – za najugroženije, odnosno za milion i po domaćinstava, ako sam dobro razumeo. Moj zaključak iz toga je da postoji milion i po ugroženih domaćinstava u Srbiji, a to je tri, tri i po, možda četiri miliona ljudi. Dobrim delom je uzrok tog teškog socijalnog položaja tih ljudi i ovo o čemu danas govorimo – četiri milijarde evra akumuliranog duga javnih preduzeća, ''veštačko peglanje'' završnih računa nekih drugih javnih preduzeća koja nemaju, kako kaže gospodin Škundrić, na kraju godine gubitak, a nemaju ga zato što se taj manjak u poslovanju pokrije kreditom koji se u međuvremenu uzme i za koji garantuje Republika Srbija. Pre nekoliko dana sam probao da dobijem taj odgovor i od gospođe Dragutinović. Ona mi na to nije odgovorila, nadam se da ćete vi uspeti. Kakvo je stanje tih garancija, odnosno koliko Republika Srbija, dakle budžet, svi građani plate na kraju svake godine u ovih poslednjih nekoliko godina od kad su te garancije i plaćanje po njima uzelo maha? U 2009. godini je samo za garancije u korist tri javna preduzeća, to je jednim manjim delom EPS, ali pre svega ''Železnice'' i ''Putevi Srbije'', isplaćeno sedam milijardi dinara, što je po tadašnjem kursu, recimo, 75 miliona evra, i nijedan evro, nijedan dinar iz tih sredstava nije vraćen, iako je to obaveza i po Zakonu o javnom dugu i po pravilima obligacionog i trgovinskog prava, da kada se dug isplati…
Vreme. Izvolite, predsedniče.
Vi ste mi postavili jedno pitanje, odnosno u svom izlaganju ste spomenuli moje profesionalno mišljenje, pa da iskoristim priliku da ga iznesem, iako nisam mislio da je Skupština mesto gde se iznose profesionalna mišljenja. Moje profesionalno mišljenje je da je ovo što vi pokrećete, isto tako što je pokrenuo i vaš kolega Andrić, suštinski pogrešno. Dakle, mi treba da se borimo za uvođenje tržišta u klasične sektore gde se nalaze monopoli, a ne da razmišljamo o tome da li će u preduzećima koja su u monopolu biti izabrani partijski ili nepartijski ljudi. Znači, suština je, i na tome ja insistiram, bar na nivou Republike, da mi uđemo u reforme kojima ćemo omogućiti da tržište uđe u te sektore. Ako to budemo uspeli, onda će pitanje menadžera biti irelevantno. Zašto? Ako postavite nesposobnog čoveka, bez obzira na to da li je on partijski ili ne, njega će tržište samo skloniti. Ako postavite sposobnog čoveka, on će uspeti na tržištu da se izbori. Dakle, nije ovde pitanje da li je čovek partijski ili ne, nego je pitanje u kojoj meri i kojom brzinom ubacujemo tržište u te sektore. To je suština stvari. Zato mislim da je vaše zalaganje u stvari možda bazirano na dobroj nameri. Više treba da se koncentrišemo na ubacivanje tržišta i stvaranje tržišne konkurencije u klasičnim sektorima. U tom smislu i samo rukovodstvo, koje se, koliko vidim, ovde tretira kao generalni direktor… U suštini, kada kažem menadžment, uopšte ne mislim samo ili možda čak ne ni isključivo na generalnog direktora, nego na onaj kor koji se nalazi ispod njega, koji moraju da budu surovi profesionalci i koji, u suštini, obavljaju posao. U tom kontekstu, vi ne možete imati dobar menadžment, koliko god da vam je dobar direktor, ako dole nemate taj kor, a taj kor ne možete imati ako je on u državnoj svojini i ako se nalazi u situaciji da te ljude privuku, boljim platama i boljim ponudama, druga preduzeća. Želim da komentarišem i pitanje koje ste naveli kao odnos između pojedinaca koji daju ostavke, odnosno prenose pravo upravljanja na svoja preduzeća, a sada upravljaju državnim. To je pokušaj slikovitog poređenja koje, čini mi se, nema osnova. Vi, u suštini, imate državu kao legitimnog vlasnika određenih preduzeća, stvari itd. Ko je taj ko treba u ime države da upravlja time što je državno? Pa naravno, izabrani predstavnici države. Nećemo valjda sada, da bi se izbegla partijska opredeljenost, nalaziti neke na ulici koji nemaju veze i postavljati ih tamo da to vode? I to nije ni bilo kakva demokratska praksa itd. Upravo obrnuto, imate jasno – država je vlasnik, ovo je njeno vlasništvo i država delegira svoje najbolje ljude da oni vode računa o državnom vlasništvu. Ukoliko oni to ne rade, nego rade u svoju korist, onda je, naravno, to kriminal, to treba kažnjavati itd. U vezi sa milion i po porodica, da ih ima toliko siromašnih, želeo bih samo da objasnim o čemu se tu zapravo radi, da ne bude zabune. Pre svega, ideja kojom sam se rukovodio u predlaganju ovog oslobađanja bila je u osnovi, da kažemo, hajde da oni najsiromašniji nemaju poskupljenje, a da ovi koji su bogatiji od njih moraju da plate više, zbog svih onih razloga o kojima smo govorili. Postavlja se pitanje koji su to ti najsiromašniji i vi tu imate više metoda da se dođe do njih. Jedan od metoda jeste da imate, na primer, socijalnu kartu i da, prosto, po tom spisku kažete – ovaj neće platiti, ovaj neće itd. Mi nemamo još završenu socijalnu kartu za našu državu i nemamo informacije o pojedincima koji su siromašni, ali smo sada iskoristili jednu posebnu metodu, koja otprilike glasi ovako – najsiromašniji je onaj koji najmanje troši. I to nije neka metoda koja je posebno izmišljena. Onaj ko najmanje troši struju, znači da ima i najmanje para, jer je pretpostavka da bi, ako bi imao više para, više i trošio. Mi smo stavili jedan presek, 350 kilovat-sati. U okviru toga se pokazalo da ima oko milion i petsto hiljada brojila (odnosno, mi smo to nazvali – domaćinstava), ali u tome ima 200-300 hiljada brojila koja se ne odnose na stvarno kuće, nego na vikendice, tako da će praktično to obuhvatiti efektivno možda milion i sto hiljada domaćinstava. To su ti kojima dajemo tu mogućnost. Pošto malo troše, onda su oni za nas siromašni, a siromašni ne treba da plaćaju više nego što su plaćali do sada. Dakle, to je ta metodologija. Može se desiti da među njima ima i bogatih koji malo troše, ali mi nismo imali metodu da to uradimo, kao što možda ima i nekih koji su siromašni ali mnogo troše, ali je to, prosto, bio jedini kriterijum. Mislim da on verovatno nije tačan 100%, ali je sigurno jedno 90-95% dobar, jer se, inače, primenjuje i kod drugih analiza da bi se ocenilo ko je bogatiji, a ko siromašniji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Gospodine Cvetkoviću, naravno da ste potpuno u pravu da je suština u tome da otvorite tržište ili da ukinete monopole. Problem je u tome što je ovakav način upravljanja, delegiranje partijskih kadrova i njihovo stavljanje na vrh tog sistema, prepreka da se to učini. Na stranu to što u nekim sektorima ukidanja monopola ili konkurencije na tržištu neće biti iz raznoraznih razloga. Naravno da niko nije rekao da ljudi treba da se uzimaju sa ulice. To je potpuno neverovatno. Mislim da je dobar primer (verovali ili ne, to će reći LDP) ovo što se dogodilo u NIS-u. Nije "Gaspromnjeft" kupio NIS i onda doveo ljude ni iz ''Jedinstvene Rusije'' Vladimira Putina ni ljude sa ulice, nego nekakve surove profesionalce, kako vi kažete, i oni su napravili, zaključno sa ovom godinom, ako se ne varam, najmanje sto miliona evra dobitka. Nadam se da će i Republika Srbija imati 49 miliona. Klima glavom gospodin Škundrić. Ako kažete da su bitni oni profesionalci ispod toga, neki srednji nivo, i da oni postoje u NIS-u, pretpostavljam da većina tih ljudi nisu Rusi, nego su ljudi odavde. To su isti ljudi koji su radili u NIS-u i do pre tri godine. Ako pre toga nisu mogli da ostvaruju tako uspešne rezultate, mislim da je jedini odgovor da je ono što je bio top menadžment i rukovođenje iz Vlade bila prepreka tome, odnosno generator gubitaka koji su bili ogromni u tim godinama. To je suština onoga o čemu smo govorili ovde. Naravno da ima i milion drugih primera. Pre desetak dana sam bio u Kruševcu. Tamo postoji Javno preduzeće Aerodrom Kruševac. Zaista ne verujem da postoji aerodrom u Kruševcu ni da postoji potreba za tim. Onda sam se raspitao i rekli su mi da tamo radi sedmoro ljudi. Naravno da su to sve partijski kadrovi, ali to je manje bitno. Bitna je strateška odluka i odlučivanje o tome u šta ćete ulagati i čime ćete se baviti. A možete praviti i Potemkinova sela pa sanjariti o avionskojliniji Beograd–Kruševac. To ne radi niko ozbiljan. Bez obzira da li je na jednoj ili drugoj strani sveta, da li u "Gaspromnjeftu", u ''Eniju'' ili u bilo kojoj ozbiljnoj kompaniji, ne planira na taj način, pa je onda, čini mi se, nerazumno da se na taj način planira i u Vladi. Hvala.
Izvolite, predsedniče.
Samo u jednoj rečenici ću da kažem. Ako mislite da je "Gaspromnjeft" postavio samo direktora, a da su drugi ešalon uglavnom naši, mogu vam reći da grešite. Imao sam priliku da razgovaram s njihovim rukovodstvom i u onoj grupi od njih četvoro-petoro koji su dolazili kod mene ne znam da li je ijedan bio naš. Naravno, to je njihovo pravo i ja se tu ne bunim, ali prosto da vam kažem da ne mislite da su oni doveli samo jednog čoveka. Čitavo rukovodstvo, čovek za investicije, čovek za finansije, svi su došli tu. "Gaspromnjeft" nije država i oni se surovo ponašaju, ekonomski, i to je ono što je potrebno nama ne samo u NIS-u, nego u bilo kom drugom preduzeću, javnom ili privatnom. To je ono što je potrebno da bi država bila ekonomski uspešna.
Izvolite, komentar.
I mi smo, naravno, pogledali profesionalne biografije tih ljudi, onih koji su na top pozicijama u NIS-u. One su zastrašujuće u pozitivnom smislu i siguran sam da niko od njih nikada nije bio poslanik u ruskoj Dumi i da nema nikakvu ambiciju da se time u životu bavi i da mu to nije potrebno da bi lakše obavljao svoj posao u NIS-u, u Novom Sadu ili u Beogradu ili u Rusiji ili bilo gde.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Gospođo predsednice, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana iz Vlade Republike Srbije najavljuje se skorije vreme za početak pregovora između Beograda i Prištine. Beograd je za pregovore spreman, Pregovarački tim formiran, imenovan šef Pregovaračkog tima i pregovaračka platforma verovatno usaglašena. Ostali su da se usaglase još neki tehnički detalji i dijalog, po izjavi Vlade, može da počne. Srbi koji žive na Kosovu i Metohiji, kao i ja, narodni poslanik u Skupštini Republike Srbije sa KiM i član Odbora za KiM, sa pregovaračkom platformom nismo upoznati. Koristim ovu retku priliku da vam, predsedniče Vlade, postavim sledeće pitanje – koje će teme biti predmet razgovora između Beograda i Prištine?
Izvolite, predsedniče.
Znate šta, pregovaračka platforma je napravljena u zatvorenom delu dnevnoga rada. Ne mogu govoriti o tome kakva je platforma, teme itd., izuzev generički. Samo mogu da vam kažem da smo mi spremni da dijalog vodimo o svim temama, od onih najprizemnijih, koji se tiču života, pa do najsupstancijalnijih, koji se tiču uopšte statusa itd. Otvoreni smo i spremni da razgovaramo o svemu. Kojim će redosledom to biti, pretpostavljam da će redosled biti takav da se u početku stave teme za koje mislimo da će lakše da se nađu rešenja, da bi se napravila neka vrsta uspeha, i da onda možemo da razgovaramo sa većim šansama za uspeh kompletnih pregovora nego da odmah stavimo teške teme na početku i da to bude element našeg razilaženja. U svakom slučaju, mi smo za teme od nule do plus beskonačno. Imamo, kao što ste rekli, utvrđen Pregovarački tim, imamo šefa Pregovaračkog tima, imamo povremene brifinge, dogovore itd., i mi smo spremni, praktično, već dva meseca i čekamo na drugu stranu, da vidimo kad će oni biti raspoloživi. Mislim da će to verovatno biti u martu.
Narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Nasuprot Pregovaračkom timu Beograda, ima ovih dana i dojava iz Prištine da je i Priština formirala pregovarački tim, da je u toku današnjeg dana i ona imenovala šefa pregovaračkog tima, ali za razliku od vas, gospodine predsedniče Vlade, koji računate da će biti i pregovora o statusu južne srpske pokrajine, gospodin Tači je poručio da je vlada Kosova spremna za dijalog, ali bez promene statusa i teritorijalnog integriteta. S obzirom na izmenjenu rezoluciju Vlade Republike Srbije, koju je usaglasila sa EU, izostavljene su odrednice o secesiji i otvorenim pitanjima. Usaglašenom rezolucijom mi nemamo mogućnost i nije nam ostavljeno prostora da Pregovarački tim vodi pregovore o statusu južne srpske pokrajine. Sad vas pitam – kako i da li uopšte postoji mogućnost, posle ove rezolucije koja je predata Savetu bezbednosti, da Pregovarački tim Beograda vodi pregovore o statusu južne pokrajine?
Izvolite, gospodine predsedniče.
Već sam vam rekao da smo mi otvoreni za razgovore o svemu, uključujući i status. To je ono što sam vam i rekao. Naravno, ako druga strana neće da razgovara o nekom pitanju, teško ga je staviti na dnevni red. Ali opet, sa druge strane, mislim da, uz određene napore i dobru volju, imamo šanse i mogućnosti da razgovaramo o nekom rešenju koje bi bilo prihvatljivo za sve strane i koje ne bi dovelo do rešenja koje je zatvoreno, gde je problem stavljen pod tepih i ostavljen za buduće generacije. Jer, kao što znamo, na ovim prostorima kad god tako zatrpate problem, možda i kroz pet, deset, dvadeset godina on odjednom iskoči i bude vrlo surov i svirep i mnogo gori nego što ste očekivali. Ono što želim da vam kažem jeste da smo mi spremni da razgovaramo o svim temama, od minus beskonačno do plus beskonačno, a videćemo kako će se razgovori razvijati. Ako dve strane razgovaraju, a jedna neće da pokreće temu, teško je da joj ova druga nametne, izuzev ako se tokom razgovora ne ispostavi da to može biti od koristi za obe strane. Ne znam da li o tome treba previše pričati, pogotovo imajući u vidu da želim da naša strana tu nastupa sa nekom vrstom maksimalne pripremljenosti, a ne da svoje stavove iznosi unapred u javnost. Mislim da smo se dobro pripremili, da je dobro postavljen početak razgovora i sa optimizmom gledam u njihovo odvijanje.
Komentar gospodina Milentijevića.
Gospodine predsedniče, baš nikako ne mogu biti zadovoljan vašim odgovorom da zavisi od dobre volje Prištine da li ćemo moći i kada da vodimo pregovore o statusu Kosova. Prevarili ste nas Sporazumom u šest tačaka Beograd – Ban Ki Mun, koji je očigledno služio za diplomatsku pobedu. Prevarili ste nas prihvatanjem misije Euleks kao statusno neutralne, a znali ste da će sprovoditi Ahtisarijev plan i stvarati nezavisnu državu Kosovo. I sada nas najgrublje obmanjujete pregovorima Beograd – Priština. Jer, izmenjenom rezolucijom, predatoj Savetu bezbednosti UN, usaglašenom sa EU, isključili ste ključne odrednice o neprihvatljivosti jednostrane secesije, kao i poziv da se kroz dijalog rešavaju sva otvorena pitanja pregovora. To je definitivno akt kapitulacije Vlade Republike Srbije pred ultimatumom velikih sila, i to zapadnih sila, za oduzimanje Kosova i Metohije.
Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Dame i gospodo, ovo je pitanje za premijera i molim da mi konkretno odgovori. Smatram da je on ozbiljan čovek i ozbiljan stručnjak i da će mi na ovo pitanje o EU odgovoriti u skladu s onom realnošću koja postoji u odnosima između Republike Srbije i EU, a ne u skladu s onim frazama koje slušamo od tzv. SNS, o nekakvoj idili koja vlada između Republike Srbije i EU. Konkretno, vi ste 31. januara bili kod evropskog komesara za proširenje gospodina Štefana Filea i predali mu odgovore na Upitnik EU. Nadam se da ćete se složiti, kao ozbiljan čovek, da se radi o jednom formalnom gestu i da to nije ključni korak, kao što je to pokušano da se predstavi u propagandi koja je prisutna u našoj zemlji. Jer, ako se zna da se pitanja odnose na ribarsku flotu i slične besmislice, a poznato je da Srbija nema more upravo zbog EU, onda je jasno da je pravi centar moći odlučivanja u EU, i to je poznato svakom ko se iole bavio Evropskom unijom u Evropskom savetu i Savetu ministara. Moje konkretno pitanje u tom smislu je – da li će Srbija do kraja ove godine, kada bude doneta odluka Evropskog saveta i Saveta ministara u vezi s kandidaturom Republike Srbije, prihvatiti i one odluke koje će biti na štetu Republike Srbije u ekonomskom i političkom smislu? U političkom smislu pre svega mislim na KiM, a u ekonomskom smislu, priznaćete kao ekonomista, još nismo čuli nijedan argument da postoji kost-benefit analiza da li se Srbiji uopšte isplati da uđe u EU i da li novac ide ka EU u većoj količini nego obrnuto. Molim vas da mi konkretno odgovorite na ova pitanja i da mi kažete da li će se Evropski savet pojaviti, kao jedno neformalno telo, koje će uslovljavati Srbiju sve dalje i dalje. Naravno, vi možete da kažete da se to neće desiti, ali mi smo realisti. Ne pesimisti, nego realno gledamo na evropske integracije. Priznaćete da u Evropskom savetu ima preko 80% zemalja koje su priznale takozvano Kosovo. Dodajmo ovome i činjenicu da će se uskoro promeniti, po svemu sudeći, i Pakt stabilnosti i da će sredstva iz Nemačke i Francuske, najvećih zagovornika nezavisnosti tzv. Kosova, ići ka jugu, ka onima koji su ugroženi, Španiji, Grčkoj i drugima koji još nisu priznali tzv. Kosovo. Molim vas da konkretno odgovorite da li ćete priznati svaku, pa i nepovoljnu odluku Evropskog saveta, koja će se doneti najverovatnije krajem ove godine. Zahvaljujem.
Izvolite, predsedniče.
Vi ste dali konstataciju da je Upitnik u stvari jedna formalna stvar. Mislim da niste baš sasvim u pravu, ali jeste u pravu u tom smislu da nije samo Upitnik onaj koji je bitan za naše dalje napredovanje na putu evropskih integracija. Dakle, moglo bi slikovito da se kaže da Upitnik jeste nešto što prikazuje sliku našeg trenutnog stanja, a da je ono što je nama potrebno, ne da prikažemo stanje, već da izvršimo reforme i promene kako bismo privredni i politički sistem promenili i prilagodili ga privrednom i političkom sistemu EU u dovoljnoj meri da bismo mogli da dobijemo status kandidata i da započnemo pregovore o pristupanju. Upitnik će ići svojim tokom, kao što ste već rekli. On nije baš formalni, tu je puno rada učinjeno, oni su nas primili sa prilično velikim uvažavanjem, imajući u vidu rok u kome smo mi to uradili, sutra-prekosutra dolaze misije da uporede odgovore iz Upitnika sa realnim stanjem na terenu, biće dodatnih pitanja, mi ćemo na to odgovarati itd. Taj tok ide i on će se završiti, ubeđen sam, u pozitivnom smislu. Paralelno sa tim, pored Upitnika, idu ove promene, reforme koje moramo da završimo. Mi smo se sa njima dogovorili koje su to ključne reforme koje treba uraditi u toku ove godine, u kom roku one treba da budu urađene, da bismo onda mogli da kažemo – naša zemlja je dovoljno promenjena i zaslužuje da dobije status kandidata i da otpočne pregovore. Manje-više jedan veliki broj tih reformi je zapravo vezan za ovaj dom, za vas i vi ćete imati priliku da se tu izjasnite o pojedinim zakonima koji će doći. Te reforme smo mi ubacili u jedan akcioni plan koji bi trebalo da se okonča negde do sredine ove kalendarske godine, do kraja juna-jula, tako da bismo imali sve stavljeno na sto i da bismo mogli da idemo dalje na putu evropskih integracija. Moram da kažem da, pošto vi spadate u grupu euroskeptika, vama to verovatno neće biti baš naročito prijatno i da zato i postavljate takva pitanja, što ja razumem. Znači, ako je vaš program drugačiji, onda vam ne odgovara da neko uspešno realizuje program u drugom pravcu. No dobro, to je prosto pozicioni odnos između tog stava i stava koji ja zastupam. Ali, kako ja gledam, mi ćemo sa naše strane učiniti sve i sa optimizmom gledam da se to pozitivno završi u tom pogledu. Kada me pitate da li ćemo prihvatiti ekonomske i političke ustupke, moram odmah da kažem da, u stvari, mi u Evropsku uniju, između ostalog, ulazimo zato što nam je ta integracija potrebna i zato što je ona ekonomski veoma opravdana za našu zemlju. Ta opravdanost može se objašnjavati kroz čitav niz navođenja primera, ali ja ću da vam navedem svega dva ili tri. Prvo, da je bolje imati tržište od milijardu ljudi i biti građanin jedne tako velike grupacije, pokazuje vam nedavna prošlost. Znači, '90-ih godina, kada smo bili izolovani, kada smo bili sami, kada nismo imali mogućnost da kontaktiramo, mi smo nazadovali u svakom pogledu. Pri tome ne mislim samo na neko siromaštvo koje je rapidno dolazilo, već prevashodno mislim na gubitak veze i odnosa sa tehnološkim razvojem. Mi smo u kontinuitetu išli dole i onda smo se, prosto, posle desetak godina probudili i sigurno da naša ponovna izolacija, odvajanje od Evrope, napuštanje, da drugi uđu u integracije, a naše ostajanje, jeste ekonomski izuzetno nepovoljno. Prema tome, hajde da zaključimo ovo, da li je za nas EU ekonomski isplativa ili ne, za mene tu nema dileme. Smatram da je ona apsolutno isplativa, zbog ovog razloga koji sam naveo, a da ostavimo druge razloge, kao što su, recimo, pitanje nezaposlenosti, gde vi preko noći postajete građanin jedne šire grupacije koja vas priznaje kao svog građanina i gde se, ako na jednoj lokaciji ili na jednom mestu imate nezaposlenost, a na drugoj strani se nude radna mesta, određenim migracijama to rešava relativno brzo. Dakle, ima more razloga zašto je to ekonomski svakako opravdano, da ne govorim tu razloge koji su već ugrađeni u ove reforme, jer oni su ekonomski uspešni zato što imaju uspešno organizovan ekonomski i politički sistem i kroz reforme koje radimo, čak i kada nismo članice EU, mi ulazimo u jedan sistem koji jeste mnogo efikasniji i biće nam bolje čak i bez formalnog ulaska u EU. Naravno, kada se radi o političkim stvarima, želim da kažem da je Evropa našla tu neku formulu koja dozvoljava zemljama koje ulaze u EU da imaju svoje specifičnosti i specifične interese. I mi isto tako želimo da uđemo u EU uz zadržavanje naših osobenosti, specifičnosti, kulturnih i drugih, tako da u tom kontekstu neće biti potrebe bilo kakvog uslovljavanja ili negativnog gledanja bilo sa naše, bilo sa njihove strane.
Zahvaljujem. Gospodine Miroviću, izvolite.
Naravno da nisam zadovoljan odgovorom. Očekivao sam neke konkretne odgovore. Prvo, pogrešili ste, na tržištu ima 500 miliona potrošača, a ne milijardu. Verovatno je lapsus, nema veze. Drugo, uopšte nećemo upadati u vaše medijske zamke, da pričamo o prošlosti. Ovde pričamo o budućnosti, o tome šta je dobro za Srbiju u ekonomskom smislu. Mi smo protiv EU ne samo zbog KiM, nego zbog toga što ne postoji kost-benefit analiza i ne postoji nijedan konkretan argument, niste ga ni sada izneli, da treba Srbija da uđe u EU pa će bolje živeti. Vi govorite o moru argumenata, ja ću vam navesti samo jedan. Vi znate šta su necarinske barijere. Srbija nije u stanju da se takmiči sa necarinskim barijerama koje se primenjuju u zapadnom delu EU. Vi ste smanjili i ukinuli carine, a sa druge strane je EU ostavila ogromne necarinske barijere. Zato raste spoljnotrgovinski deficit i zato novac ide iz Srbije ka Briselu i Zapadnoj Evropi. Naravno, EU je dobra, ali dobra je za Zapadnu Evropu, za Istočnu Evropu nije. To je realnost koju ne možete ekonomskim argumentima da demantujete. Dakle, radi se o jednoj ekonomskoj istini, o prostoj računici da li ćemo živite bolje ili gore. S druge strane, možemo da razgovaramo o budućnosti. Šta će se desiti kada se bude primenio Lisabonski ugovor? Imate li strategiju koja će odgovoriti na to pitanje? Da li imate strategiju koja će omogućiti da Srbija ima svoj glas u Evropskoj komisiji kada ona bude skraćena za jednu trećinu? Vi govorite da mi treba da primenimo sistem EU u Srbiji. Kakav sistem? Gde se parlament faktički ne pita ništa? Gde je glavno zakonodavno telo Evropski savet koji se sastaje na maltene neformalnim sastancima? Je li to demokratija? Je li demokratija da parlament ne bira Evropsku centralnu banku, da guverner Evropske centralne banke bude biran pomoću dogovora između Širaka i nemačkog kancelara? Ako je to demokratija, mi nećemo tu demokratiju. Drugo, znate li šta EU, u suštini, donosi Srbiji? Povećanje evropske birokratije. Dali ste još milion evra Kancelariji za pridruživanje EU Republike Srbije, a s druge strane 100.000 evra ne može da se nađe za 200 dece koja imaju specijalne potrebe. Vaš Zavod za zdravstveno osiguranje i gospodin Aleksandar Vuksanović neće ni da prime roditelje, niti da im daju tih 100.000 evra, a s druge strane imamo milion evra za evropsku birokratiju u Srbiji. Eto to je EU i to je realnost i šta ona donosi građanima Republike Srbije. Zahvaljujem.
Izvolite.
Slušao sam sa zanimanjem ovo što ste rekli. Vidim da ste puni energije, što je dobro. Voleo bih, ako ste vi napravili fizibiliti studiju koja pokazuje ekonomsku negativnost za ulazak u EU, da je podelite i sa nama i sa drugim zemljama. Samo bih zamolio da prilikom izrade jedne takve studije koristite kao inpute tačne cifre, jer sam vas razumeo da vi živite u iluziji da naš spoljnotrgovinski debalans raste. Moram da vam kažem upravo obrnuto, da naš izvoz zapravo raste mnogo brže nego uvoz i da smo prošlu godinu završili sa istorijskim rekordom pokrivenosti našega uvoza izvozom, da je ove godine rast izvoza i dalje prisutan, tako da se upravo radi o drugačijim ciframa od onih sa kojima vi raspolažete. Zato apelujem na vas da izaberete prave cifre, napravite tu studiju i dajte onda na tom osnovu da se razgovara. Sve ono što sam ja gledao i što sam imao prilike da upoređujem govori u prilog tome da je integracija u veliko tržište mnogo bolje od dezintegracije malog tržišta, da je zaštita mnogo bolja u svakom pogledu i, u tom kontekstu, evo, ja ću se i dalje zalagati za evropske integracije.
Imate pravo na komentar.
Naravno, i mi smo za integracije, ali za razliku od vas, mi smo za realne integracije, s našim pravim saveznicima u ekonomskom, političkom i svakom drugom smislu. Vaš kolega, ruski premijer, uskoro dolazi i s njim treba da vidite kako može da se poveća izvoz u Rusiju, preko jedinstvenog ugovora o spoljnoj trgovini sa Ruskom Federacijom, koji samo Srbija ima zapadno od Karpata. Što se tiče cifara, pa molim vas, spoljnotrgovinski deficit 2008. godine, skoro 12 milijardi dolara, kako je nastao? Zato što se preko 50% trgovine obavlja sa EU. To su činjenice. A vi pokušavate, izvinjavam se, ali da imputirate i prikažete podatke iz krizne 2009. godine kao neku realnost u odnosu na 2010. godinu. Drugo, govorite o našem izvozu. Je li naš izvoz "Sartid"? Je li to naša firma ili američka? Gde idu prihodi od "Sartida"? Ko je najveći ''srpski izvoznik'', "Sartid"? Molim vas, pa budimo realni. Dakle, imate samo jednu alternativu, realnu, ekonomsku i svaku drugu, i političku i u vezi s Kosovom, a to je da uspete da napravite pravu integraciju sa Ruskom Federacijom u ekonomskom smislu. Na kraju, preporučio bih vam da razmislite o nekim činjenicama, o nekim iskustvima koja imaju neke druge zemlje koje su u EU iz Istočne Evrope. Neću pominjati ni Bugarsku, ni Rumuniju, ni Grčku niti bilo koga. Pogledajte šta je gospodin Vaclav Klaus, predsednik Češke Republike, izjavio kada je bio ovde – klanjanje i ispunjavanje uslova EU neće dovesti do boljeg života. I to je jedna istina koju ne možete demantovati niti nama lepiti neke etikete da smo mi zbog nekih emocionalnih razloga protiv EU. Ne, mi imamo hladnokrvan proračun i nepristrasni smo, i smatramo da je EU loša za Republiku Srbiju i njene građane. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Gorica Mojović.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, žao mi je što baš u ovom trenutku odlazi premijer, jer sam imala nameru da se pridružim, a koji je zaista čitav dan proveo sa nama, i naravno, uz dužno poštovanje i ostalim ministrima koji su danas u Parlamentu, mislim da njihov primer treba da slede drugi ministri i da je stvarno vreme da im uputimo kritiku, onima koji ne dolaze često u Parlament, da bi trebalo tu naviku da promene. Tim pre što imam nameru da postavim jedno pitanje ministru koji, nažalost, nije danas ovde. Pre nego što pređem na to pitanje, rekla bih da se slažem sa kolegama koji su danas iskazali jedan vrlo jasan i principijelan stav, da direktori javnih preduzeća treba da se biraju na javnim konkursima, da ne treba da bude presudna stranačka pripadnost (naravno, ne mislim samo na direktore javnih preduzeća, nego i svih drugih organizacija i institucija), ali mi malo taj principijelni stav ne deluje uverljivo. Zato što se radi o stranci koja ne participira u republičkoj vlasti, pa uglavnom kritikuje republičku vlast zbog toga, a kada je reč o lokalnoj vlasti, gde ta stranka participira, stvari ipak stoje malo drugačije. Prema tome – principijelnost, ali i doslednost. Da pređem na pitanje. Odnosi se na Ministarstvo kulture. S obzirom da već nekoliko godina neke od najvažnijih kulturnih institucija ne rade, moje pitanje je sledeće – kada će početi sa radom Narodna biblioteka Srbije, u kojoj fazi je novi projekat za rekonstrukciju Narodnog muzeja i da li su, i u kom iznosu, obezbeđena sredstva za završetak radova na Muzeju savremene umetnosti? Hvala.
Očigledno je da ćete na ta pitanja odgovor dobiti u pismenom obliku u roku od sedam dana. Reč ima narodni poslanik Vesna Pešić.
Ne znam koliko bih raspravljala sada s koleginicom Mojović da li smo principijelni ili nismo. Dobro je da ste vi iz DS uvažili da je taj princip jako važan, to je za nas najvažnije, a onda možemo, posle toga, da raspravimo da li jesmo. Mi smatramo da smo principijelni u praksi. Ali, niste naveli nijednu kulturnu instituciju za koju ste vi zaduženi, da se s vama raspravljam oko toga, gde smo pokazali da smo stavili nekoga po partijskoj liniji. Iz kulturne sfere, jer to je vaša sfera, koju vi najbolje poznajete. Ja sam htela da postavim pitanje gospođi Malović. Evo zašto. Zato što mislim da posle ovolike rasprave oko javnih preduzeća, a gde znamo, i ministarka finansija je prihvatila, da od javnih nabavki na koje se u Srbiji potroši oko četiri milijarde evra, jedna milijarda evra ode na korupciju u javnim nabavkama. To zna i gospodin Obradović, što su navodili i štrajkači, da ima para navodno zato što za takve stvari kao što su javne nabavke i korupcija u javnim nabavkama odlaze zaista ogromna sredstva. Mi smatramo da jedan od glavnih uzroka korupcije u javnim nabavkama zaista jeste upravo u javnim preduzećima. Vrlo bi bilo teško da se oko toga sporimo jer podaci kojima ja raspolažem zaista pokazuju da odatle potiče najveća korupcija. Gospodin premijer je pokušao da pokaže jedno veoma nestručno znanje kad je reč o upravljanju u državnim preduzećima, jer ne zna da postoji studija OECD-a Smernice za korporativno upravljanje državnim preduzećima. Znači, on je nas uputio na konkurenciju, ali ja vam kažem kao doktor sociologije, kad nakupiš moć da možeš da upravljaš ogromnom imovinom i čitavim javnim sektorom preko političkih partija, drugim rečima preko političke moći (naravno da smo mi zato po konkurenciji poslednji na svim listama), ti onemogućavaš preko te moći tu konkurenciju. Tako da nas je vrteo u krugu. Ja mu predlažem, pošto je izašao, da uzme ovu studiju i da to prouči. Da svoja profesionalna znanja proširi, možda bi imao prilike da ovu studiju vidi. Sada bih postavila gospođi Malović pitanje, najozbiljnije, kao pravniku – na osnovu čega se prave ti koalicioni sporazumi, šta je pravni osnov tih koalicionih sporazuma, gde se dele sva javna dobra i u zdravstvu, i u kulturi i u svim oblastima? Imali smo poslednji slučaj u Nišu, kad je reč o Kliničkom centru, gde su se dve stranke raspravljale ko treba da bude direktor tog kliničkog centra i onda se jedna stranka, G17 plus, pozivala na koalicioni sporazum, da direktor KC u Nišu mora da bude gospodin dr Kamenov, dok su radnici tog centra zajedno sa Upravnim odborom izabrali drugog čoveka, doktora Radovanovića, koji je iz SPS-a. Znači, ljudi iz Kliničkog centra su izabrali tog Radovanovića, koji je takođe partijska ličnost. Takođe i Upravni odbor, pa čak i predstavnici Upravnog odbora G17 plus su glasali za gospodina Radovanovića...
Vreme. Lepo mi je da vas slušam, ali vreme…
Međutim, šta se dogodilo? Da li je taj koalicioni sporazum božji zakon, pa je ipak gospodin Kamenov na osnovu odluke Vlade sada nekakav vršilac dužnosti? Šta je taj koalicioni sporazum? Da li postoji zakon o tome ili ne?
Ja bih volela da vam odgovorim na to pitanje, ali koliko god se trudila, ne mogu, jer se ne bavim politikom, nisam političar. Koalicioni sporazum je, prosto, kao što sama reč kaže, sporazum između stranaka. Ukoliko dođe do kršenja tog sporazuma, svakako ne možete ići na sud, niti možete da tražite ispunjenje sporazuma, već ukoliko dođe do kršenja, zna se šta se dešava – doći će do raskida koalicije, pada tela koje sačinjavaju itd. Prosto, kao pravnik ne mogu da vam odgovorim, jer to ne predstavlja pravni dokument, već sporazum između određenih partnera.
Gospođo Pešić, izvolite.
Da li po vašem mišljenju, gospođo Malović, to jeste ipak kršenje nekakvog prava? Zato što je Vlada dužna da se drži prava, pre svega, a ne nekakvih sporazuma koje ona sklapa, to su neke privatne partijske stvari. Zato mi ovo i zovemo partijskom državom, zato što se Vlada, znači neko ko se mora držati pre svega regulative, pridržava nekakvih sporazuma kao da je to bog izmislio takav koalicioni sporazum. Zato se mi i protivimo takvoj državi. Pošto je tu gospodin Dulić, a vi ne možete da mi odgovorite, jer očigledno da pravnog osnova za to nema i nema nikakvog razloga da Vlada donese odluku da doktor Kamenov bude tamo neki…, a po koalicionom sporazumu…, a Vlada je to uradila… Pazite, Vlada. Ni po čemu. Znači tako, potpisali i ajde sad. Jasno je da se ona ne pridržava nikakvog zakona, nego nekakvih privatnih sporazuma, koje za nas građane znače samo najobičniju štetu. Pošto je tu gospodin ministar Dulić, a čitala sam pre neki dan u novinama da je on predsednik kadrovske komisije Vlade (ne znam po kom osnovu je tu izabran – kao ministar, doktor ortopedije, ne znam, ali čula sam da je on), možda bi on mogao da mi objasni šta su ti koalicioni sporazumi da po tom koalicionom sporazumu mora da se ovaj Radovanović izbaci i da se Kamenov stavi. Ili je to Vlada, na tim kadrovskim komisijama… Čemu služi ta kadrovska komisija? Možda se tu ovo kardinalno pitanje rešava, od čega ste vi zaista napravili haos u ovoj državi i zbog čega Srbija nijedan korak napred ne može da napravi, zato što nijedan zakon ne može da funkcioniše dok god mogu ovi sporazumi, za koje ministarka pravde ne može da objasni odakle oni uopšte potiču, da budu jači od bilo kakvog zakona i bilo kakvog prava.
Da li neko želi da da odgovor? (Da.) Izvolite, ministre Duliću.
Zahvaljujem. Mislim da vi znate odgovor na to pitanje, zbog toga što ste vi bili predsednik partije koja je sigurno potpisala veliki broj koalicionih sporazuma. Verovatno ste u pojedinim od tih koalicionih sporazuma i vi bili izabrani za neku državnu funkciju, kao na primer da budete ambasador. Mi ne želimo da kažemo da svako kadrovsko rešenje koje učinimo jeste najbolje. Verovatno uvek postoje i neka kadrovska rešenja gde se učini greška i onda se potrudimo da ta kadrovska rešenja ispravimo. Ali jedan od osnovnih elemenata demokratije kakvu mi ovde u Srbiji poznajemo, koja nije besprekorna i sjajna, jeste, između ostalog, da kada pričamo o nekim pozicijama u državi, one pripadaju određenim političkim grupacijama koje su dobile neke glasove na izborima i te glasove su, pretočene u glasove poslanika, na neki način materijalizovale kroz funkcije i pozicije u Vladi. Ja ne mislim da direktor Kliničkog centra u Nišu treba da bude par ekselans politička osoba. Mislim da on, pre svega, treba da ispunjava određene uslove i moram da kažem da su i doktor Kamenov i doktor Radovanović ispunili te uslove i da je kadrovskoj komisiji bilo bitno jedino da proceni da li je konkurs sproveden u skladu sa zakonom. On i jeste bio sproveden u skladu sa zakonom kada je u pitanju izbor doktora Radovanovića za predlog za direktora Kliničkog centra, ali je Ministarstvo zdravlja poslalo predlog da se do izbora stalnog direktora postavi v.d. rešenje. Budite sigurni da će sve to da bude urađeno onako kako treba i siguran sam da ćemo na kraju veoma brzo imati i konačan izbor direktora i siguran sam da i jedan i drugi ispunjavaju sve one uslove koji su definisani konkursom, a to je, pre svega, da budu redovni profesori univerziteta i da imaju dovoljno stručnog znanja i ličnog digniteta da taj posao mogu da rade. Što se tiče izbora direktora ostalih preduzeća o kojima ste pričali, mogu da se složim s vama da to ne moraju uvek da budu ličnosti koje isključivo predlažu političke stranke i da je jedini uslov za izbor tih ljudi da budu članovi stranaka. Mislim da se tamo gde su ljudi birani pre svega zbog struke, postižu bolji rezultati nego tamo gde postoji isključivo partijsko kadriranje. Ali sa druge strane sam protiv toga da mi u startu odbacujemo kao neprihvatljive ljude koji su i dovoljno stručni i dovoljno moralni da vrše određene funkcije, a članovi su stranaka. Mislim da to ne treba na takav način posmatrati. Siguran sam da je, kada bismo radili analizu i pogledali gde se sve postavljaju ljudi od lokalnog do državnog nivoa, najveći deo tih ljudi na predlog određenih političkih partija i siguran sam da i vaša politička opcija, kada predlaže ljude tamo gde je na vlasti, predlaže ljude koji ispunjavaju sve kriterijume, ali koji ipak jesu članovi stranaka ili su bliski članovima stranaka. Tako da je to pitanje veoma važno i ono se otvara u našem društvu, ali nisam siguran da u ovom trenutku možemo da vodimo takvu raspravu. Voleo bih da jednoga dana živimo u zemlji u kojoj neće sve pozicije biti deljene isključivo prema tom principu, ali nisam siguran da smo blizu tog vremena, zbog političke kulture koja u ovom trenutku u našem društvu vlada.
Izvolite, gospođo Pešić.
Samo sam htela da kažem da onaj princip konkurencije, budući da može da se desi ako je koalicioni sporazum tako jak da ne može da bude neka druga ličnost, nego da mora da bude ta, znači imamo dva kandidata i ne možemo da izaberemo boljeg, nego mora da bude taj, po koalicionom sporazumu. Vrlo precizno sam pitala, gospodine Duliću. I neću sad vas lično da dovodim u pitanje, jer mi nije to cilj, a mogla bih to da uradim, a vi ste probali mene da dovodite u pitanje. Nikakve koalicione sporazume nikad nisam ni sa kim potpisivala, to nije tačno. Ali vidite, problem je u tome što je ovde malopre navedeno da, kad je reč o javnim preduzećima – pa što ne bi bila konkurencija između preduzeća, pošto inače imate u preduzećima konkurenciju, pa neka pobedi jači, nema veze što se postavljaju po partnerskoj liniji, oni će da izgube na tržištu. Vidite, kad sam navela primer vaše struke, iz zdravstva, da li onda imate prava da mi oduzimate ono za zdravstvenu zaštitu, jer ako ću da izaberem goreg kandidata po konkurenciji, otići ću u privatni sektor u slučaju da plaćam tu uslugu koju ste mi vi već naplatili. Gospodine, to nije u redu. Baš kao lekar… Sad sam navela primer iz vaše struke, zato sam ga i postavila, zato što čak ni ovaj lažni princip konkurencije ne važi, nego ste me oterali kod privatnih lekara, kao što nas i terate kod privatnih lekara, jer zbog ovoga što sam navela kao primer i ne radi zdravstvo i ovde je već o tome razgovarano. Prema tome, molila bih vas da jedanput izbacite taj princip i da uvedete javne konkurse, i da to bude potpuno transparentno, za sve direktore svih kliničkih centara. Da li je moguće da kad jedna partija ima jedno određeno ministarstvo, kao što je sada bilo sa Ministarstvom zdravlja, da svi centri, od Beograda do juga Srbije, pripadaju jednoj istoj stranci. To je zatvoreni krug korupcije, gospodine Duliću, ako niste znali, a i vi ste tu bili, da ne napominjem, sumnjivi na ta pitanja.
Vreme. Narodni poslanik Milica Vojić Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo ministri, meni je mnogo žao što nema premijera u ovoj sali, ali ću onda svoje pitanje uputiti gospodinu ministru trgovine Slobodanu Milosavljeviću i nadam se da će moći da mi odgovori. Unapred se izvinjavam građanima Srbije što ću jednu možda lokalnu priču pretvoriti u primer na osnovu koga oni mogu da donesu jako veliki broj zaključaka. Kažu da je kriza ove vlade, a nadam se i skori pad iste, započela javnim sukobom ministra ekonomije i regionalnog razvoja Dinkića i državnog sekretara Ministarstva finansija Slobodana Ilića u vezi sa činjenicom da je narečeni ministar Dinkić fabriku "Gorenje" novcem svih građana Srbije iz Valjeva, gde je 2004. godine postignut dogovor da ona bude građena, uputio u Zaječar, u kome je, gle slučajno, gradonačelnik jedan od perjanica tzv. Ujedinjenih regiona Srbije. Prirodno, bune su uvek polazile iz Valjeva, mada je ovaj bundžija u ovom slučaju mirno sedeo u Vladi dok je Vlada donosila odluku koja se tiče njegovog rada. Sad nešto oko donošenja tih odluka. Tu nešto nije potpuno jasno, bar meni i DSS-u. Pozvaću se na intervju pomoćnika direktora Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza Vladimira Tomića, koji kaže da se u ovom slučaju postupalo potpuno nezakonito. Neki iz vladajuće koalicije su govorili na ivici zakonitosti, ali gospodin Tomić i svi drugi tvrde da je potpuno nezakonito postupano. U čemu se ogledala ta nezakonitost? U tome što nije bilo poštovanja zakonom propisane procedure. U čemu je ta zakonska procedura prekršena? Kaže da nije bilo javnog poziva za projekte, pa to dalje znači da komisija koja je bila dužna da se opredeli za projekte koje treba da finansira kao i za visine finansijske podrške, nije ni imala priliku da se o tome izjasni. Naime, ta narečena komisija je upravo mesto koje je trebalo da bude mesto donošenja odluka. Moje pitanje sada za gospodina Milosavljevića je da nam kaže, pošto on sedi na Vladi i zna sigurno da odgovori na ta pitanja – ko donosi odluke koje se donose u ovoj Vladi? Gde se te odluke donose? Da li u institucijama i telima koje je Vlada formirala da spreče korupciju i samovolju pojedinaca ili na nekom drugom mestu? Ko donosi odluke u slučaju da ih ne donosi Vlada? Da li odluke za koje se dokaže da su protivzakonite, odnosno da su potpuno nezakonite, nikoga ne obavezuju, odnosno ne poštuju se? Hvala vam.
Izvolite, ministre Milosavljeviću.
Poštovana gospođo Vojić Marković, nemojte da imate nikakvu dilemu. Odluke koje donosi Vlada, donose se na sednicama Vlade, uz predsedavanje predsednika Vlade, uvek uz većinu članova, ministara, i najčešće, u prethodne gotovo tri godine, jednoglasno ili vrlo retko sa po nekim glasom protiv. Pitanje je jasno, odgovor je jasan – odluke donosi Vlada Republike Srbije na predlog ministarstva iz čijeg delokruga se određene tačke i određena pitanja diskutuju i po njima odlučuje.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Molim vas onda da, pošto ste ovakav odgovor dali, prokomentarišete sledeće činjenice. Ponovo se pozivam na intervju gospodina Tomića, pomoćnika direktora Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza. Čovek tvrdi da još uvek traje javni poziv, do 4. marta, da ''Gorenje'' uopšte nije ni konkurisalo sa projektom i, dalje, da na osnovu toga komisija nije mogla da donese odluku opredeljujući koji će projekti proći i kolika će finansijska sredstva biti pomoć. Ali, što vi volite da kažete, realnost je da je ''Gorenje'' ipak dobilo odobrenje za projekat u Zaječaru. Takođe je dobilo pomoć od 10.000 evra za svakog zaposlenog. Moram da vas pitam – kako je to moglo da prođe, ako to nije prošlo telo koje je trebalo da donese odluku, a to je prošlo na Vladi? Prosto, da li smatrate da je ''Gorenje'' naivno, bez ikakvog odgovarajućeg obećanja, ušlo u ovaj posao da pravi fabriku u Zaječaru, ako nijedan projekat (zapravo, nisu ljudi ni konkurisali) nije ni prošao?
Izvolite, gospodine ministre.
Mogu samo da vam ponovim ono što sam rekao. Što se tiče konkretnog slučaja fabrike ''Gorenje'' i odluke da se ''Gorenju'' da podsticaj od nekih 10.000 evra za investiciju u Zaječaru, ta odluka je doneta na predlog Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Resorno ministarstvo je predložilo, Vlada Republike Srbije je donela odluku. Kao što sam i malopre rekao, odluke se donose na sednicama Vlade Republike Srbije.
Komentar. Izvolite, gospođo Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Dakle, zaključili smo i vi i ja i gospodin Tomić – odluku je donelo Ministarstvo ekonomije, ministar Dinkić, iako njegova odluka nije mogla da bude usvojena zato što on nije telo koje donosi tu odluku. Ponovo se izvinjavam građanima Srbije, ovo je zapravo fantastičan primer da građani Srbije shvate kako rade ovi ministri i da shvate kako se donose odluke u ovoj vladi. Građanima Srbije mogu da ponudim samo tri alternative, kao mali kviz, da pogode pod kojim slovom se krije tačan odgovor: a) ''Gorenje'' je ušlo u Srbiju zato što želi da pomogne ravnomerni regionalni razvoj; b) za tu fabriku je ministar Dinkić, mimo ovlašćenja i mimo zakonske procedure, doneo odluku i o tome da se projekat usvaja i o visini subvencije, odnosno 10.000 evra za svakog zaposlenog je iz džepova građana Srbije usmereno tamo; v) ovo se nikada nije dogodilo. Dakle, dogodilo se. Ovo je fantastičan primer da građani Srbije shvate kako se nezakonito donose odluke i za mene je iznenađenje da ministar Dinkić nije smenjen zato što je radio nezakonito, nego zato što se usprotivio, zaboga, autoritetu. Ja nisam zapazila taj autoritet, a ni građani Srbije, verujte.
Narodni poslanik Nenad Prokić ima reč. NENAD PROKIĆ: Uvaženi ministri i drage kolege, kao predstavnik partije koja sudeluje s vama u gradskoj vladi, siguran sam da znate da od 70 ljudi koje smo mi predložili za direktore javnog preduzeća, 69 nisu članovi naše partije, a kamoli funkcioneri. To je vama sigurno poznato. Preći ću na pitanje, ali sam ovo morao da kažem. Ovo pitanje je za gospodina ministra koji je prvi otišao, a pretpostavljam da gospodin Mrkonjić može da odgovori. Interesuje me da li postoji strategija dugoročnog razvoja beogradskog aerodroma i da li je ona javna? Da li je napravljena? Ako je napravljena, da li je poznata Vladi? Ako je poznata Vladi, da li može da bude poznata građanima? Još važnije je pitanje – da li je poznato da neko u ovom trenutku kupuje akcije beogradskog aerodroma? Izvolite, gospodine ministre.
Mislim da je to u javnosti više puta bilo do sada, čak smo to i javno prikazali, usvajanje tzv. Master plana za saobraćaj u Srbiji u celini. Naravno, tu je i beogradski aerodrom, sa svim ovim što vi sada pitate. Dakle, postoji strategija razvoja. Čak ta strategija ide do 2027. godine. Ceo taj projekat je finansirala EU. Dakle, sve je u skladu sa evropskim zakonima. Sada ne mogu da kažem detalje te strategije, ali Aerodrom po njoj već postupa i radi. To je ono što ja znam. U vezi s drugim delom pitanja… Izvinjavam se, šta ste još pitali? (Nenad Prokić: Da li neko kupuje akcije u ovom trenutku?) Ne, meni nije poznato i mislim da ne kupuje.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Prokiću.
Hvala. Pošto nije nepoznato da profitna stopa Aerodroma nadmašuje profitne stope mobilnih operatera, to nije pitanje koje može da bude uopšte nevažno u bilo kom trenutku za javnost, Vladu, poslanike i sve u ovoj državi, pretpostavljam da bi bilo dobro da se o tome povede neka javna rasprava, da ne bude kao sa registarskim tablicama za automobile, da vodimo uvek raspravu nakon što bude gotova. Veoma je važno u ovom trenutku decidirano znati da li neko kupuje akcije ili ne kupuje. Pošto budimpeštanski aerodrom vodi indijsko-američki konzorcijum sa ogromnim profitom, onda bi bilo dobro da znamo nešto unapred, da li se u toj strategiji računa na nešto što ova vlada u ovom trenutku može da donese kao neke odluke ili ne.
Izvolite.
Već večeras ću da vam dam tačan odgovor na ovo što ste rekli sada. Zvaću direktora Velju Radosavljevića. To je jedan odgovoran čovek i to ću vam reći. Što ste tiče ovog drugog, odnosno prvog pitanja, prošlog petka sam bio u Crnoj Gori i razgovarao sa ministrom Lomparom, crnogorskim ministrom saobraćaja, baš o toj temi. U istom momentu su iz Tivta išla dva aviona prema Beogradu, jedan ''Montenegro'' i jedan ''Jat''. ''Montenegro'' je bio pun, ''Jat'' je bio poluprazan. Druga stvar, cena karata u ''Montenegru'' je bila nešto niža, mislim da je povratna karta bila 150 ili 160 evra, a naša je bila nešto veća. Polovinu cene koštanja karte nose takse za aerodrome. Ista stvar je i u Tivtu i u Podgorici i u Beogradu. Prema tome, mi smo se dogovorili i to ćemo vrlo brzo i uraditi, ponovo ćemo napraviti jedan izvor. Naravno, mi znamo da su aerodromi monopoli, i to je tačno. Moram da kažem još jednu stvar, koja je vrlo važna. Do sada, u ove tri godine koliko sam ja u Ministarstvu za infrastrukturu, Aerodrom je redovno svoje prihode, odnosno profite, kako oni to zovu, prijavljivao u budžet i tu nije bilo nikakvih problema. Ali u svakom slučaju, takse za aerodrome su danas velike.
Zahvaljujem. Imate pravo na komentar.
Zahvaljujem na odgovoru. Mislim da je ova naša saradnja koju smo u gradu obavili, obavljena na zadovoljstvo građana Beograda, on nikad nije izgledao bolje nego sada, i da će ta vrsta principijelnosti pobediti onu vrstu principijelnosti koja se pokazuje kad jedan ministar u Vladi uceni Vladu i izazove krizu koju smo upravo imali prošle nedelje.
Zahvaljujem. Izvinjavam se narodnom poslaniku Dobrislavu Preliću. Napravila sam previd i najpre dala reč gospodinu Prokiću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, stvarno mi je žao što danas nema ovde ministra Dragina, ali mislim da bi i gospodin Cvetković mogao da odgovori na neka pitanja. U ime SRS želim da postavim par pitanja vezanih za našu poljoprivredu i ubeđen sam da će, ako bude bio raspoložen, moći da odgovori i gospodin Milosavljević, s obzirom da je ministrovao u jednom periodu u Ministarstvu poljoprivrede, a problemi koje želim da iznesem vuku se čak iz vremena pre vašeg ministrovanja. Prvo, da li ste svesni da je, prema najnovijim istraživanjima, vašim, i to po metodologiji EU, potrošačka korpa u Srbiji oko 52.000 dinara? Koliko je naših građana u mogućnosti samo trećinu te potrošačke korpe sebi da priušti? A da ne pričam da veliki broj građana može samo da je sanja. Problemi u našem agraru se vuku u kontinuitetu sigurno desetak godina. Mi smo na vreme upozoravali, sećate se svi, ovde u Narodnoj skupštini, šta će se sve desiti. Međutim, nismo naišli na razumevanje. Što je još opasnije, ova vlada nije imala razumevanje za Ministarstvo poljoprivrede kada se pravio budžet za 2011. godinu. Znam da ćete reći da je budžet za poljoprivredu uvećan za dve, dve i po milijarde dinara, ali je to, verujte, jako malo i nedovoljno. Samo kada uporedimo cene repromaterijala, cene nafte, znači kompletno ulaganje u primarnu poljoprivredu proizvodnju i kada dođe gotov proizvod, tek tu se stvaraju problemi. To se otkupljuje po bagatelnim cenama, a pre svega zbog toga što je u našem agraru prisutan monopol i što petoro ljudi bukvalno sve kontroliše. Vi znate da je to tako, a u prilog ovoj činjenici ide i da je, recimo, pšenica otkupljena po 13 dinara, a da je danas 30 dinara, da je sojino zrno otkupljeno po 27 dinara, a da je danas 38 i 40 i 42 dinara, i da su nusproizvodi duplo skuplji nego što je bio gotov poljoprivredni proizvod. Posebna priča je sa našim stočarstvom. U poslednjih 20 godina stočni fond u Srbiji je prepolovljen. Nešto se mrdnulo kada su u pitanju subvencije i ulaganje u našu poljoprivredu, ali verujte da je kasno. Da bismo došli na koliko-toliko pristojan, zadovoljavajući nivo, potrebno je najmanje dve ili tri godine. Ali ono što je problematično, to je što Vlada u ovom trenutku ni sa jednim konkretnim predlogom, kada je naš agrar u pitanju, nije izašla.
Izvolite, gospodine Milosavljeviću.
Zahvaljujem. Sa zadovoljstvom ću prokomentarisati vaša pitanja. Naravno, odgovornost i pravi odgovor na to treba da da ministar poljoprivrede, ali nesporno je da je poljoprivreda izuzetno važan sektor privrede Srbije i da maltene svaki član Vlade treba u nekom segmentu da bude zainteresovan i pomogne da takav resurs kakvim Srbija raspolaže u oblasti poljoprivrede bude što bolje iskorišćen. Slažem se da ima puno problema, slažem se da je budžet za agrar premali i da bi morao da bude veći, ali ne mogu da prihvatim kada kažete da su neke mere koje su donete, a to su mere za viši podsticaj u stočarstvu, nepotrebne zato što… Znate onu staru kinesku poslovicu da i najduži put počinje prvim korakom, pa evo, prvi korak je, koliko god on bio mali, učinjen – povećano je na 25.000 dinara za muznu kravu, povećan je podsticaj za litar mleka. Siguran sam da će u godinama koje su pred nama poljoprivreda igrati sve značajniju ulogu, iz prostog razloga što je cena hrane nepovratno podignuta. Ona će verovatno u nekim godinama oscilirati, ali sigurno se na one nivoe od pre nekoliko godina neće vratiti. Ja to vidim kao razvojnu šansu Srbije. Sa preko pet i po miliona hektara obradivih površina, Srbija može mnogo više hrane da proizvede, mnogo veći stepen finalizacije, a slažem se da se to i kroz stočarstvo postiže i može da se ostvari, i da vrednost proizvoda poljoprivrede i vrednost uvoza može da bude višestruko veća nego što je to danas. Činjenica je da, kada rastu cene nafte, cene metala, zemlje koje su bogate tim proizvodima likuju. Ubeđen sam da će i Srbija od rasta cene hrane u godinama koje su pred nama imati mnogo više koristi. Mora da se menja agrarnapolitika, moraju da se povećaju podsticaji, ali kada znamo da imamo u šta da ulažemo, siguran sam da će se naći i način i finansije da se ti podsticaji povećaju. U tom smislu je izuzetno važno da što pre dobijemo status kandidata, verujem da će se to desiti do kraja godine, i da dođemo u priliku da značajne evropske fondove za razvoj i poljoprivrede i ekologije, ali posebno poljoprivrede, u što većoj meri iskoristimo i time pomognemo i domaćim poljoprivrednicima, da dobiju veću vrednost za njihov rad, a time i poljoprivredi i ekonomiji i ukupnom životnom standardu u Srbiji. Tačno je da je vrednost potrošačke korpe sada, po metodologiji Eurostata EU, oko 52.000 dinara, tačno je da značajan broj domaćinstava u Srbiji ne može ili teško pokriva ovaj iznos korpe, ali je takođe tačno i da se u prethodnih godinu dana desila u čitavom svetu jedna eksplozija cena hrane, da je cena pšenice, recimo, za godinu dana gotovo tri puta povećana, cena na berzi u Budimpešti je trenutno oko 30 eurocenti za jedan kilogram i, prepoznajući poljoprivredu kao razvojnu šansu Srbije i u strategiji koja je nedavno promovisana, poljoprivreda je označena kao jedan od sektora u kojima Srbija ima perspektivu. Siguran sam da će u godinama koje dolaze deo tih potencijala mnogo više nego sada biti iskorišćen.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Prelić.
Verujte, gospodine ministre, da sam očekivao ovakav odgovor. Ali samo da vam skrenem pažnju na jednu stvar. Tačno je da će sada biti, ove godine, nadamo se da ćete ispoštovati to da na svaku kravu naš poljoprivrednik dobije 25.000 dinara i svaku proizvedenu junicu. Stvara se tu jedan drugi problem. Zbog čega je budžet poljoprivrede ovakav kakav jeste i u kakvoj je situaciji Agencija za agrarna plaćanja? Zbog toga što je mali budžet i šta sve daju u ovom momentu Ministarstvu poljoprivrede, dođemo u situaciju da ne mogu da ispoštuju sve zahteve. Onda se primenjuje neke druge stvari. Naš poljoprivrednik mora da se obuči ne samo da radi na kompjuteru, nego je to katastrofa šta mu sve treba od dokumentacije da preda u Ministarstvo. I dođemo u situaciju, ako jedan dokument nema spajalicu, zašto nema spajalicu i tako se naš poljoprivrednik odbije. Znači, budžet za poljoprivredu je, pre svega, morao da bude veći. A kada dođete u krizu, svakako da treba da pokušate da se izvučete, ali je problem u tome što smo mi vas na vreme upozoravali šta se sve sprema, da "Imlek" drži monopol, da nije bilo potrebno uvesti mleko u prahu. U tom momentu je direktno bio ugrožen naš proizvođač, ljudi koji se bave stočarstvom. Niste nam verovali za "Imlek", ali se ispostavilo da smo bili u pravu. Čak ste podneli i krivičnu prijavu protiv njega. Držali su monopol i nije tačno da je cena mleka u jednom periodu bila 27 dinara kada je to na neki način bilo zadovoljavajuće. To je bila cena mleka samo za ekstra klasu. To nije moglo da ispuni 5% naših poljoprivrednih proizvođača. Da vam kažem samo jedan primer. Taj "Imlek", iza koga znate vrlo dobro ko stoji, jeste monopolista. Kada je kupio pivničku mlekaru, znate koliko je radila? Tri dana. Cela tri dana. Posle toga je kupio odžačku mlekaru. Prepolovili proizvodnju, pa 20%, pa 10%, i na kraju, sad kad je zatvorena, došao je tamo njihov menadžer, kako se to popularno kaže, i jednostavno, iskreno i korektno rekao ljudima – pa, mi vas nismo kupili da bismo vas razvijali. A upozoravali smo da ljudi masovno prodaju steone junice, što je od boga grehota, na klanicu, jer smo dobili podatke od naših prerađivača da ne mogu da veruju, kada zakolju kravu, da je steona. Vi na to niste reagovali. Prošle godine je 80.000 naših krava zaklano i 30.000 izvezeno. Sigurno je neophodan interventni uvoz, a ja sam siguran da u ovom momentu naša vlada ne može da uveze 50.000 steonih junica.
Vreme. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Budući da ste zaista puno pitanja postavili, ja ću ih preneti mom kolegi Draginu, pa verujem da će vam on pismeno kvalitetno odgovoriti.
Nemate pravo na komentar jer nije bilo odgovora. Ne mogu vam dati reč. Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo ministri, moje pitanje bi trebalo da bude upućeno Ministarstvu zdravlja, ali pošto nema resornog ministra, a vezano je za kršenje zakona, možda bi gospođa Malović mogla da odgovori na ovo pitanje. Dakle, Narodna skupština je krajem 2010. godine donela izmenu i dopunu Zakona o komorama zdravstvenih radnika, pokušavajući da spreči blokadu i nerad jedne komore zdravstvenih radnika. Izmenom tog zakona predviđeno je da Srpsko lekarsko društvo delegira, odnosno predstavi članove odbora koji će zakazati novu skupštinu Stomatološke komore. Ministarstvo zdravlja, tadašnji resorni ministar gospodin Tomica Milosavljević se obratio Srpskom lekarskom društvu dana 11.01.2011. godine. Srpsko lekarsko društvo je primilo taj dopis Ministarstva zdravlja i odgovorilo sa svojim predloženim kandidatima, tih 11 ljudi koji treba da budu odbor za sazivanje i održavanje nove skupštine Stomatološke komore. Ministarstvo zdravlja 31.01.2011. godine donosi rešenje o imenovanju 11 članova tog odbora, ali na taj način da se dva člana, po predlogu Srpskog lekarskog društva, više ne nalaze na toj listi od 11 članova. Da podsetim i građane Srbije, ta dva člana su predstavnici, delegirani članovi iz podružnice Udruženja lekara i stomatologa AP Vojvodine. Dakle, evo kako se vodi računa o AP Vojvodini. Predlog legalnog organa, znači ogranak Srpskog lekarskog društva iz Vojvodine predloži svoje članove, Ministarstvo zdravlja ih skine bez obrazloženja, kršeći izmenu i dopunu Zakona, tačno član 27b. Moje pitanje je – ko je taj u Ministarstvu zdravlja ko može da prekrši zakon koji je ova skupština donela i izglasala? Zahvaljujem.
Odgovor ćete dobiti pismeno. S obzirom da je 19.00 časova, završavamo današnji deo sednice u kojem narodni poslanici postavljaju poslanička pitanja članovima Vlade. Zahvaljujem našim ministrima. Zahvaljujem i vama, poštovane koleginice i kolege.