Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvadeset šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 62 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS već godinama upozoravaju i Aleksandra Vučića i Anu Brnabić na štetočinsko delovanje Zorane Mihajlović u Vladi Republike Srbije. Uporno pitamo i ponavljamo - kada će ta osoba da bude sklonjena iz Vlade zbog svega što tamo radi, što radi na štetu interesa Srbije i građana Srbije? Već svi u Srbiji znaju za čuvene Zoranine torbe koje koštaju između 2.000 i 5.000 evra, za broš od 5.000 evra, za privezak od 3.000, za ogrlicu koju je platila 14.000 evra, ali tu je dobro prošla, to je bilo sniženje, redovna cena je 42.000 evra. Svi znaju za krađu 300.000 evra iz budžeta Republike Srbije za američki „Behtel“. Svi znaju za njenu krađu sa vladine kartice koju je pokušala da prikrije, pa kada je u javnosti otkriveno da je donji veš kupovala parama iz budžeta, onda je jedan deo toga novca vratila i niko je nije pitao kako je ona to mogla tu količinu novca odjedanput da vrati. Što se tiče tog dela vezano za njeno kriminalno delovanje to će svakako, verovatno, biti tema i nadležnih organa, pogotovo ako se ima u vidu činjenica da su njeni najbliži saradnici pohapšeni ili se brane sa slobode, da su nju direktno optužili da su njoj davali deo mita koji su uzimali. Postoji još nešto što je jako opasno, a to je činjenica da je Zorana Mihajlović strano telo u Vladi Republike Srbije, odnosno da je bukvalno špijun u Vladi Republike Srbije. U tom smislu treba podsetiti na činjenicu da je ona dovela tadašnjeg američkog ambasadora Skota u Vladu Republike Srbije i da je on stajao ispod srpske zastave i na tom mestu ispod te zastave rekao da je Kosovo republika i ona se pri tome smejala osmehom od uva do uva. Pri tome je, što je verovatno nepoznato u svetu, bila lični prijatelj američkog ambasadora, verovatno nepoznato u svetu da se uspostavi lična veza između ambasadora neke zemlje i nekog člana Vlade. To što je paralisala rad katastra za godinu dana takođe govori o tome da ona, zapravo radi protiv države i protiv Vlade, čiji je član. Poznato je takođe njeno zalaganje za izručivanje Srba Haškom tribunalu. Bila je jedina kada je svojevremeno Hag tražio da se Šešelj vrati, tribunal tražio da se Šešelj vrati u Hag, ona je bila jedina u Vladi koja je na tome insistirala i glasala za to. Najnovije što se desilo, a vezano je za Haški tribunal, što potvrđuje naš stav da je Zorana Mihajlović špijun, jeste ono što se ovde desilo pre desetak dana. Ona je tada ovde rekla da ćemo Petar Jojić i ja biti izručeni Haškom tribunalu. Juče se pojavila vest da je zaista Žalbeno veće Haškog tribunala donelo odluku da se Petru Jojiću i meni sudi u Hagu zbog nekog naravno izmišljenog dela koje nikada nije postojalo, a Zorana je tada znala ono što, valjda, cela Srbija zna, da bi izručivanje naše Hagu bilo suprotno Ustavu Republike Srbije i suprotno odluci, odnosno rešenju Višeg suda u Beogradu koje je pravosnažno i kojim je utvrđeno da nema pravnog osnova za naše izručivanje. Ono što je ovde interesantno jeste kako je Zorana Mihajlović pre deset dana znala da će Haški tribunal doneti odluku da se Petru Jojiću i meni sudu u Hagu. Naše pitanje upućujemo predsedniku Republike Srbije Aleksandru Vučiću i predsedniku Vlade Ani Brnabić - da li su i oni za to znali ili je to bilo ekskluzivno saznanje Zorane Mihajlović, a ako njih dvoje nisu za to znali, onda ponavljamo svoje pitanje – do kada će taj špijun i taj kriminalac koji se zove Zorana Mihajlović sedeti u Vladi Republike Srbije? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Predrag Jelenković.
Hvala predsednice. Upućujem predlog Ministarstvu kulture i informisanja Vlade Republike Srbije. Na osnovu diskusije povodom zakona o Memorijalnom centru „Staro sajmište“ sa ministrom stekao se utisak da postoji razumevanje za rešavanje ovog predloga. Socijaldemokratska partija Srbije, kao što je opšte poznato, se zalaže za doslednu borbu protiv fašizma, fašističkih ideja, šovinizma, ksenofobije i antisemitizma. Iako je Srbija podnela velike žrtve u borbi protiv fašizma u Drugom svetskom ratu ipak mnogi memorijalni centri u Srbiji su neadekvatno sagledani, odnosno neadekvatno sačuvani, a da se ne neki od njih nalaze u devastiranom stanju. Socijaldemokratska partija Srbije je prilikom usvajanja Zakona o Memorijalnom centru „Staro sajmište“ govorila o značaju očuvanja sećanja borbe protiv fašizma, kao i o žrtvama stradanja te istorijske epohe. Mi smo tada spomenuli i ostale memorijalne centre van Beograda, koji su istorijski vezani za događaje tog perioda, kao što su na primer Logor na Crvenom krstu, „12. februar“ u Nišu, „Šumarice“ u Kragujevcu, „Bagdala“ u Kruševcu i ostali. Predložili smo da svi oni ostali dobiju poseban status, odnosno status od nacionalnog značaja. Na taj način bi se sa jasnim planovima, programima i definisanim strategijama sačuvali spomenici koji svedoče o strašnim vremenima koja su za nama. To pre svega zaslužuju žrtve bez obzira da li su pitanju Srbi, Jevreji, Romi ili bilo koji drugi narod. Opšte je poznato da neke lokalne samouprave nemaju dovoljno sredstava za održavanje, a kamoli za funkcionisanje i otvaranje prema posetiocima, pa u tom smislu bi u svakom budžetu resornog Ministarstva kulture, informisanja došlo do povećanja pozicije kulturne baštine. Sa tim u vezi predlažemo inicijativu za formiranje mreže memorijalnih centara Srbije, poput mreža ustanova zaštite nepokretnih kulturnih dobara. Formiranjem mreže memorijalnih centara Srbije dao bi se poseban značaj očuvanju kulturne baštine ove zemlje i poslala poruka svetu i svima onima koji su učestvovali u borbi protiv fašizma. Takođe, sređivanjem, održavanjem i korišćenjem mreže memorijalnih centara, edukativnim, odnosno vaspitno-obrazovnim pristupom šaljemo poruku generacijama koje dolaze. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Tatjana Macura.
Zahvaljujem predsedavajuća. Moje pitanje danas upućujem predsednici Vlade i ministarki pravde. Naime, ovih dana, tačnije 19. marta treba da istekne mandat jednoj komisiji koja je formirana pre dve godine. Radi se o komisiji koja treba da ispita postupanje državnih organa u rasvetljavanju prijavljenih slučajeva nestale dece u Republici Srbiji. Mi, kao što nam je svima poznato, na dnevnom redu ovog zasedanja imamo i Predlog zakona koji bi trebao donekle da reši pitanje nestale dece u Srbiji i ovo nije prvi zakonski akt i prva obaveza koju je Vlada Republike Srbije preuzela na sebe. Ono što mene danas interesuje jeste upravo rad ove komisije koja je pre dve godine formirana. Ova komisija ima zadatke, između ostalog, ona treba da utvrdi plan i dinamiku prikupljanja činjenica i utvrđivanja drugih okolnosti koje su u vezi sa istragama o prijavljenim slučajevima nestale dece u Republici Srbiji i da u tu svrhu ostvari saradnju sa organima nadležnim za vođenje istraga, da na osnovu dobijenih informacija i sagledanih okolnosti u vezi sa vođenim istragama sačini pregled dosadašnjeg toga vođenja istraga, da pripremi mišljenje o delotvornom načinu na koji bi se vođenje istrage moglo unaprediti i da u tu svrhu predloži konkretne mere koje bi trebalo preduzeti. Dakle, ja vas podsećam da je izostala javna rasprava u vezi sa Predlogom zakona koji se nalazi na dnevnom redu i da je ista ova Komisija imala obavezu da na svakih 60 dana u toku svog mandata podnosi izveštaj o svom radu Vladi Republike Srbije i nadležnim odborima. Kao članica nekoliko nadležnih odbora koji bi trebalo da se bave ovom temom ja još ni jednom za vreme ovog mandata, a on je četiri godine, dakle, za vreme dvogodišnjeg mandata ove Komisije nisam imala prilike da se sretnem ni sa jednim jedinim izveštajem koji je ova Komisija podnela Narodnoj skupštini Republike Srbije. S tim u vezi, dakle, moje pitanje glasi – kada će Komisija, i bilo bi dobro da to uradi, s obzirom da se Predlog zakona nalazi na dnevnom redu ovog zasedanja, da se to učini što je moguće pre, podnese izveštaj Narodnoj skupštini i Vladi Republike Srbije do kakvih je zaključaka došla, kako bismo mi mogli na pravi način u danima koji dolaze da raspravljamo o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Postaviću nekoliko pitanja što se tiče problema naših ljudi koji su na jugoistoku Srbije, konkretno Niš, Svrljig i ta okolina. Prvo pitanje – Niška Vojna bolnica, ili Vojna bolnica u Nišu, kada će se potpisati ugovor sa RFZO, vezano za lečenje pacijenata, civilnih lica u Niškoj Vojnoj bolnici? Baš zbog toga što imamo veliko poverenje u vojno zdravstvo, u vojnu medicinu, u ljude, u doktore koji rade u Vojnoj bolnici, zbog toga je. To je pitanje velikog broja ljudi – kada će se potpisati taj ugovor? Gde će i kada će moći naša civilna lica da se leče u Vojnoj bolnici u Nišu? To je jedno pitanje i očekujem da će to biti vrlo brzo rešeno, baš zbog naših ljudi koji žive na jugoistoku Srbije, a koji žele da se leče u Vojnoj bolnici, zato što imamo stvarno veliko poverenje u zdravstvo i ljude koji rade u Vojnoj bolnici. Što se tiče drugog pitanja, ono se tiče „Železnice Srbije“. Inače svi se sećamo prošle godine, vremena kada se veći broj cisterni prevrnuo u delu puta od Niša prema Svrljigu, tačnije to je bilo selo Jasenovik. To je selo koje se nalazi između Niša i Svrljiga, gde pamtimo i vreme kada je bila evakuacija ljudi zbog veoma opasnih hemijskih sastojaka koji su bili u tim cisternama. Tada su bili na licu mesta predstavnici „Železnice“, nadležna ministarka, gde je tada ljudima obećano da zbog potrebe popravke pruge, inače mogu da kažem da se pruga u tom delu radi stvarno punim intenzitetom, radi se onako kako treba, na najbolji način, dogovoreno je tada sa mesnom zajednicom, predstavnici ministarstva i predstavnici grada, da se u selu Jasenovik i selu Matejevac odrade pružni prelazi, da tamo bude osiguran prelaz, da to važi na celoj deonici od Niša prema Svrljigu, prema Knjaževcu da se urade pružni prelazi. Pitanje je, dogovoreno je sa meštanima i sa mesnom zajednicom da se u selu Jasenovik, kako u selu Jasenovik i u drugim selima da se uradi preko Ministarstva saobraćaja putevi kroz selo, zbog velikog opterećenja saobraćaja zbog popravke ove železnice došlo je do oštećenja kolovoza u samom selu. Ja sam bio u razgovoru sa meštanima i ja sam to obećao i sada to pitanje postavljam i pitam – kada će se uraditi kroz selo Jasenovik obećana deonica puta, da se popravi put, rekonstruiše, stavi u funkciju? Još jedno pitanje jeste, što se toga tiče isto, to je niskonaponska mreža. Jer je u selu urađena kompletna niskonaponska mreža, sve je odrađeno na adekvatan način, kako treba, ali nije stavljena u funkciju. Pitanje je za Elektrodistribuciju u Nišu – kada će se staviti u funkciju ta niskonaponska mreža? Kao što sam rekao, sve je odrađeno, samo treba da se poveže. Još jednom, velika je stvar za sve nas koji živimo na jugoistoku Srbije, gde imamo problema sa niskonaponskom mrežom da se uradi ta niskonaponska mreža, da se promene bandere, da se postave trafoi da svi mi koji živimo tamo imamo isti napon struje i da na taj način, pošto smo mi stvarno redovne platiše, da u svakom delu našeg jugoistoka Srbije ima ista napon struje, ista snaga i da to sve bude urađeno kako treba. Još jednom, ja očekujem da će ovo biti rešeno. Siguran sam da ćemo i u narednom periodu imati rešenje za Vojnu bolnicu u Nišu, da bude potpisan ugovor, da se uradi ova putna infrastruktura. Još jednom napominjem da se železnica radi punim intenzitetom, punom snagom, da će biti kako treba. Još jednom, očekujem odgovor – kada će biti odrađen ovaj deo puta kroz selo Jasenovik, da se urade pružni prelazi kroz selo Malče, odnosno kroz selo Matejevac i kroz opštinu Svrljig, to je selo Prekonoga, selo Niševac. Tu su pružni prelazi koji su veoma frekventni, gde je bilo neželjenih stvari, gde je bilo i smrtnih slučajeva, gde su zbog saobraćajnih nezgoda ljudi ginuli. Još jednom, mislim da je bitno za sve nas bezbednost ljudi, u prvom planu, a tada sve ostalo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, svakodnevno smo svedoci da po ko zna koji put predsednik Crne Gore Milo Đukanović traži alibi za odgovornost zbog velikog narodnog nezadovoljstva isprovociranog nakaradnim Zakonom o verskim zajednicama. Sada gospodin Đukanović ističe nekakav deformitet u srpskom nacionalizmu i navodnom mešanju Srbije, pa čak i nekom navodnom uticaju Srbije na promenu vlasti u Crnoj Gori. Naravno, radi se o notornim neistinama koje se plasiraju u kontinuitetu. Sa druge strane, predsednik države Aleksandar Vučić i šef naše diplomatije Ivica Dačić su veoma jasno stavili do znanja da se Srbija nikada neće, niti se mešala u unutrašnje stvari Crne Gore, ali će i te kako dosledno, principijelno i kategorično se boriti za prava Srba u Crnoj Gori, koja su nesumnjivo iz dana u dan sve ugroženija i gde Srbi iz dana u dan u Crnoj Gori, a ima ih, podsetiću, blizu 30%, trpe razne neprijatnosti. Sa druge strane u Srbiji takav status Crnogorci nikada nisu imali niti će imati. Imaju potpuno ravnopravni status sa svim ostalim narodima u našoj državi. Dakle, ne postoji srpski nacionalizam u Crnoj Gori, ali je zato i te kako izražen i više nego ikada izražen crnogorski nacionalizam, čak do te granice da se ugrožavaju elementarna, ali i univerzalna prava, kao što su pravo na veroispovest. Ono što brine i to je pitanje koje ću postaviti Vladi Republike Srbije, jeste činjenica da se u zadnje vreme afirmiše navodna mogućnost da se vojska Crne Gore aktivira navodno u očuvanju javnog reda i mira u Crnoj Gori, a logično je da je to tendencija koja podrazumeva uticaj ili pritisak na sve slobodoljubive građane Crne Gore koji mirno protestuju na litijama koje se kontinuirano organizuju protiv ugrožavanja svih univerzalnih prava čoveka, pa i prava na veroispovest. Čak se u tom pravcu ide dotle da se traži podrška specijalnih jedinica iz Prištine. Postavlja se pitanje koliko su ovakve, možemo slobodno reći pretnje, ozbiljne? Jednostavno, u Srbiji nikom ne pada na pamet da se situacija radikalizuje. Naše rukovodstvo mirnim putem, na miran način će dosledno tražiti rešenje svih spornih pitanja, pa i najozbiljnijeg pitanja koje se tiče ugrožavanja prava na veroispovest, koje je eklatantan primer ugrožavanja u Crnoj Gori, nažalost već duže vreme. Moje drugo pitanje postavljam Ministarstvu zaštite životne sredine. Odnosi se na vodosnabdevanje u Republici Srbiji, imajući u vidu da postoji jedna činjenica koja se ne može dovoditi u sumnju, a to je da vodovod i vodovodni objekti, kao što su kaptaže, prihvati vode itd. gde je na iste objekte povezan veći broj domaćinstava, imaju probleme u vodosnabdevanju zbog nemogućnosti održavanja i upravljanja. Po Zakonu o vodama, ukoliko je veći broj korisnika priključen na takve vodoprivredne objekte, dolazi se u situaciji da se ne mogu troškovi održavanja u svakom slučaju isfinansirati na način koji podrazumeva uredno snabdevanje vodom. Po istom zakonu lokalne samouprave su dužne da preuzmu upravljanje i održavanje, međutim, imajući u vidu nemogućnost resursa finansijskih sredstava i svega ostalog što prati održavanje vodoprivrednih objekata, uglavnom lokalne samouprave ne preuzimaju upravljanje i održavanje takvih vodoprivrednih objekata. Postavlja se pitanje da li mogu da se iz projekata obezbede dodatna sredstva koja bi omogućila lokalnim samoupravama da vodoprivredne objekte održavaju i preuzimaju iz prigradskih naselja. Na Zlatiborskom okrugu su eklatantni primeri nemogućnosti vodosnabdevanja u okolini Užica, mesne zajednice LJubanje, Sevojna, Lužičke dolina itd. gde bi se dodatnim sredstvima i dodatnom finansijskom pomoći omogućilo da se vodosnabdevanje ustroji na način koji podrazumeva zadovoljenje svih korisnika sa potrebama koje su elementarne, a nesumnjivo je da je jedna od najelementarnijih potreba, potreba čoveka za vodom. U tom smislu i završavam ovo pitanje, smatram da bi resorno ministarstvo, eventualno preko određenih projekata pomoglo onim lokalnim samoupravama, naročito nerazvijenim lokalnim samoupravama na teritoriji Republike Srbije koje nisu u mogućnosti, da finansijski izdrže ovaj, da ga nazovemo, teret. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Moje prvo pitanje ide na adresu Ministarstva energetike i ekologije. Dakle na ta dva ministarstva. Tiče se problema koji u poslednje vreme, poslednjih dana, malo je uminuo, ali je doskora, u velikoj meri preokupirao pažnju javnosti u Srbiji, a to je ovo enormno zagađenje vazduha koje smo imali ove zime u nekoliko navrata. Tu je bilo razne špekulacije ko je tu glavni krivac i prebacivanje odgovornosti sa jednog na drugog zagađivača, sa jedne na drugu instituciju. U svakom slučaju, od strane vlasti i nadležnih institucija uglavnom se tretiralo i na neki način targetirali su se individualni potrošači i čvrsto gorivo kao glavni krivac. Naravno da je najlakše prebaciti odgovornost na male potrošače i na one koji koriste drvo i ugalj. S tim u vezi, ne ulazeći u ovu debatu, hoću konkretno da postavim pitanje za ova dva ministarstva, jer sam od stručnjaka dobio informaciju da je zapravo problem ne toliko u korišćenju uglja, koliko u korišćenju uglja niskog kvaliteta, ekstremno niskog kvaliteta. Navodno, ta vrsta uglja i neke vrste uglja koje se kod nas koriste do početka devedesetih, nisu uopšte bile dopuštene, znači tretiraju se kao mulj, kao otpad, sa ogromnom količinom gline u sebi i da su zbog toga toliki zagađivač, a ne bi morao biti da je ugalj nešto boljeg kvaliteta. Zato je moje pitanje za ova dva ministarstva – ko vrši kontrolu uglja koji se prodaje na tržištu Srbije? Da li postoje posebni inspektori za to, koliko ih je koji se bave time? Da li postoji donja granica? Jasno je da postoje klase, ali da li postoji donja granica kvaliteta uglja koji se koristi, odnosno koji je dopušten da se koristi u prodaju i da li postoji onda nešto što je zabranjeno? Po mojoj informaciji te donje granice nema i zato, između ostalog, imamo ovakav stepen zagađenja kakav imamo. Moje drugo pitanje ili prvo, uslovno rečeno, ide na adresu predsednice Vlade, gospođe Ane Brnabić, koja se koliko juče u Berlinu srela sa američkim izaslanikom za Balkan, Metju Palmerom, i kojom prilikom je on opet otprilike prozivao nju umesto da ona, ne mora da prozove, ali da ona pita njega za neke izjave koje poslednjih dana ovaj američki diplomata davao povodom Srbije, povodom Republike Srpske i povodom Crne Gore. Konkretno rečeno, gospodin Palmer je sebi dozvolio slobodu da kaže, tj. da kritikuje ponašanje Milorada Dodika, ne samo njega, nego čitave Republike Srpske, institucije Republike Srpske u ovoj najnovijoj krizi nakon odluke Ustavnog suda BiH kojom se poseže za imovinom i za ustavnim ovlašćenjima Republike Srpske i onda je rekao, citiram Palmera: „Ukoliko ne promeni ponašanje, nastavi sa antidejtonskim delovanjem, Miloradu Dodiku neće biti dopušteno da opstane“. To je doslovni citat, niko nije demantovao, Dodiku neće biti dopušteno da opstane. Ja postavljam pitanje, ko to neće dopustiti Miloradu Dodiku da opstane? Koja je ta institucija ili pojedinac koji mu neće dopustiti ako je biran on ili predsednik ili rukovodstvo Republike Srpske od strane građana Republike Srpske? S tim u vezi je dao sebi slobodu gospodin Palmer da komentariše ponašanje Rusije vrlo kritično, govoreći da ona destabilizuje region za razliku od njega, odnosno SAD kojima je u cilju mir, prosperitet i razvoj Balkana i indirektno podržao crnogorski Zakon o slobodi veroispovesti. Dakle, prosto, moje pitanje, da li ona smatra, da li ona lično, juče ili narednih dana kada se ponovo susreće sa njim ili neka od institucija države Srbije, smatra da treba reagovati na ovakve izjave ljubazno, pristojno, diplomatski, ali odlučno s obzirom da su one po svim kriterijumima ponižavajuće za državu Srbiju i za vitalne interese Srba u regionu? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, imamo dva poslanička pitanja danas, koja na prvi pogled nisu direktno povezana, ali suštinski jesu. Prvo pitanje je upućeno MUP-u, a povodom huliganskog napada na prostorije SNS na Vračaru pre dva dana, dakle 23. februara ove godine. Naime, da li su pripadnici unutrašnjih poslova otpočeli istragu ne bi li se utvrdilo ko su počinioci, odnosno ko stoji iza ovog vandalizma? Zašto ovo pitam? Zato što ne prođe bezmalo nedelju dana, predsedavajući, a da ne pročitamo vest da se negde u Srbiji dogodio napad na kancelarije SNS ili fizički napad na aktiviste naše stranke. Svakih nedelju dana čitamo kako su negde razbijena stakla na prozorima ili vratima naših kancelarija, kako su grafitima uništeni ulazi u naše prostorije, kako su napadnuti, fizički napadnuti naši aktivisti na terenu, kako su vređani, kako im je prećeno itd. Neću ni da pominjem društvene mreže, svakodnevne pretnje i najmonstruoznije uvrede na društvenim mrežama. Dakle, to je postalo toliko česta pojava da se bojim da će uskoro to prestati da bude vest. Ako se ovako nastavi to će postati normalnost u Srbiji i to je ono što je krajnje zabrinjavajuće. Porast agresije koju širi histerična manjina u našem društvu je posledica Đilasovih, da kažem, frustracija Đilasa i Đilasovih sledbenika i ima za cilj širenje mržnje i zastrašivanje političkih neistomišljenika. Zaista mislim da jednom moramo stati na put ovakvom nasilju i vandalizmu. Drugo moje pitanje je upućeno REM-u, a odnosi se na otvorenu najavu da će se uskoro nastaviti snimanje novih dokumentarnih filmova o Aleksandru Vučiću, poput onog propagandnog smeća koji su nazvali „Vladalac“, a koji je emitovan pre neki dan na televiziji „N1“. Naime, da li će REM reagovati na ovu krajnje besprizornu hajku televizije „N1“, a u cilju zaštite interesa javnosti u oblasti elektronskih medija i zaštite korisnika usluga elektronskih medija u skladu sa zakonom, a na način primeren demokratskom društvu. Dakle, nije im dosta što su uradili dva dela višesatnog pljuvanja po Aleksandru Vučiću. Nije im dosta što su to posle reprizirali. Nije im dosta što su to posle vrteli do iznemoglosti na svojim kanalima. Nije im dosta što su posle pravili televizijske emisije na kojima su analizirali ceo film. Nije im dosta što vode hajku protiv svih nas koji smo, da kažem, osudili te gebelsovske metode. Zamislite, drznuli smo se da kažemo da se ne slažemo sa tim. Drznuli smo se da kažemo da to nije korektno što rade. Kaže jedna od tih koautora tog filma, izvesna Jovana Polić, predstavlja se kao reditelj, da prave još jedan novi dokumentarni film o Aleksandru Vučiću. Kaže, citiram: „U ovom dokumentarcu ostali smo bez odgovora na mnoga pitanja.“ Pa će valjda sada da prave nove filmove, malo im je sve ovo do sada, malo ime je što su Vučića pomenuli 442 puta u jednom filmu. Malo im je preko 40 negativnih epiteta koji se ponavljaju u tom filmu. Evo kako to izgleda, neiskren, bahat, besprizoran, destruktivan, radioaktivan, samoljubiv, despot, bolestan, zao, nesimpatičan, manipulativan, lažov, narcisoidan, nevaspitan, toksičan, isključiv, osion, nesiguran, neempatičan, netolerantan, neuračunljiv, prepotentan, agresivan, samoživ, beskrupulozan, negativni vođa, autoritaran, populistički vođa bez harizme, slep, ne vidi, Vučić je kontinuitet ludila, autokrata, prevarant, populista, vođa navijača, vođa huligana, banalan, politički defekt, produkt zmijskog gnezda, Aleksandar Vučić je nastavak tragičnog propadanja srpskog društva. To su sve epiteti koje smo mogli da čujemo u ovom filmu. Sada, malo je sve to, pa hajde da snimamo nove i nove filmove. Vučić ispade, po njima, najgori čovek koji je ikada postojao, samo nikako da ga pobede na izborima. Dakle, potpuno je jasno da prvobitna nervoza Đilasa, Šolaka i svih ostalih tajkuna polako prerasta u otvoreni bes, zato što nisu uspeli do sada da načine političku štetu Aleksandru Vučiću, pa će sada da snimaju nove i nove filmove, nove serijale, nove svakodnevne laži, koje će posle 24 sata, sedam dana u nedelji da vrte na svojim medijima. Još samo jedna rečenica za kraj, predsedavajuća, ako me još neko pita, zašto je Đilas onomad dao šest miliona evra onom Slaviši Lekiću preko NUNS-a, odgovor je potpuno jasan, samo ću se nasmejati. Zahvaljujem.
Hvala. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da današnjem delu sednice prisustvuju ministar Zoran Đorđević, ministar rada, zapošljavanja, boračkih i socijalnih pitanja i ministar finansija Siniša Mali, sa njihovim saradnicima. Nastavljamo sa radom i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 4, 5, 7. i 8, od 10. do 28. i od 30. do 35. dnevnog reda, što vam ne znači puno dok ne pročitam nazive akata. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stavu 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres navedenih tačaka 4, 5, 7. i 8, od 10. do 28. i od 30. do 35. dnevnog reda. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministar Zoran Đorđević. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani poslanici, dame i gospodo. Pred vama se nalazi zakon o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Srbija je dugo čekala ovaj zakon, jer nije bilo dovoljno političke volje, ali i hrabrosti da se pitanja iz oblasti boračko-invalidske zaštite uvede na pravičniji način. Naime, ima li šta svetije od odbrane naše otadžbine kada je to neophodno i ima li išta važnije nego adekvatno zaštiti one naše građane koji su se hrabro odazvali na poziv države kada je to bilo neophodno? Nije retko u našoj istoriji da je izostajala briga države za svoje borce i time je slata negativna poruka stanovništvu da nije mudro braniti svoju zemlju. Naime, u našoj nedavnoj prošlosti država je odgovarala određenim stepenom zaštite boraca i njihovih porodica, ali ignorisanjem, neadekvatnim tretmanom, stavljala ove hrabre ljude na marginu društva, stideći se njihovog herojstva i njihove žrtve. Zar za to nije dokaz tretman države prema herojima Košara, Paštrika, prema hrabrim pilotima i svima onima koji su dali život za otadžbinu, jer se ćutalo o njihovom herojstvu? Ova Vlada nastoji da ispravi tu nepravdu i da sa posebnim pijetetom postavi svoje heroje tamo gde oni pripadaju, u istoriju koja će se sa ponosom pamtiti. Odnos jedne države prema svojim borcima i njihovim porodicama je odnos prema svima precima i prema svim budućim generacijama i predstavlja garant da će ta zemlja opstati i da će se razvijati i dalje. Ovako jedna važna oblast je sama po sebi komplikovana, jer pokriva sve ratove kroz koje je ova naša zemlja prošla, od Drugog svetskog rata do danas. Iz tog razloga, na snazi su i dalje propisi iz čitavog tog perioda. Dakle, sadašnju zaštitu boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata, civilnih žrtava rata, kao i članova njihovih porodica uređuju: raniji savezni popisi – šest zakona, propisi Republike Srbije – tri zakona, nekadašnji propisi autonomnih pokrajina Vojvodine i KiM – tri zakona, dve uredbe Vlade. Prema tome, u pitanju je 12 zakona i dve uredbe Vlade, a što već predstavlja konglomerat propisa koje je komplikovano i efikasno teško sprovoditi. Zato je važno istaći da se ovim zakonom po prvi put jedinstveno za teritoriju Republike Srbije uređuje oblast boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata. To je samo po sebi predstavljalo veliki izazov i veliku odgovornost. Nemamo pretenziju da smatramo da je ovaj zakon obuhvatio sve potrebe, sve osetljive oblasti, ali svakako predstavlja dobru polaznu osnovu za dalje unapređenje u skladu sa zahtevima i ekonomskim mogućnostima naše zemlje. Pored toga, zakonom je izvršeno usklađivanje do sada važećih propisa iz ove oblasti sa Ustavom, koji propisuje da se korisnicima boračko-invalidske zaštite pruža posebna zaštita, u skladu sa zakonom, a takođe je izvršeno usklađivanje određenih odredaba sa ostalim zakonima. Pored toga, izvršena je i kodifikacija svih propisa u ovoj oblasti. Naime, ovim zakonom je realizovana od ranije prisutna ideja da se ukupna zakonodavna materija iz ove oblasti uredi jednim propisom. Razlozi za takav pristup su višestruki, jer se radi o materiji koja je povezana istim osnovnim opredeljenjem na kojima se zasniva konstituisanje prava određenih kategorija građana, do pravno-tehničkih, jer se u okviru jednog zakona sažimaju svi bitni elementi i kriterijumi za kategorizaciju korisnika prava, vrste prava i način njihovog korišćenja, obezbeđuje bolji pregled materije, stvaraju uslovi za bolju praktičnu primenu zakonskih rešenja i time obezbeđivanje većeg stepena zakonitosti u ovoj oblasti. Osnovni cilj ovog zakona je da se ova važna i osetljiva oblast boračke i invalidske zaštite uredi tako što će se kroz konstituisanje odgovarajućih prava i nivoa zaštite koja se njima obezbeđuje afirmisati trajna vrednost borbe za odbranu nezavisnosti, suverenosti i ustavnog poretka naše zemlje. Na ovoj osnovi zakon sadrži rešenja kako u odnosu na događaje u bližoj i daljoj prošlosti vezane za ratna zbivanja i oružane akcije u miru, ali i za moguće nepovoljne događaje u budućnosti, za koje se nadamo da se nikada više neće dogoditi. Pored toga, analize materijalnog i socijalnog položaja ove kategorije korisnika pokazale su da postoje brojni problemi i potreba za unapređenjem zaštite određenih korisnika. Polazeći od opredeljenja da se zadrži iznos osnovice za određivanje primanja i iznosi tih primanja, isti su iskazani procentualno od prosečne neto zarade u Republici Srbiji, bez poreza i doprinosa. Osnovna namera je da se prava zadrže u istim iznosima koji su propisani sada važećim propisima, uz izvesno povećanje iznosa lične i porodične invalidnine. Zakon sadrži i znatan broj drugih izmena i novih rešenja za sprovođenje osnovnih materijalno-pravnih odredaba kojima su uređeni uslovi za ostvarivanje prava u ovoj oblasti. Većina tih rešenja odnosi se na preciziranje određenih pojmova, postupaka za ostvarivanje prava, dokazna sredstva, uslove za korišćenje prava, nadzor nad izvršavanjem ovog zakona i drugo. Ovim zakonom predviđa se i nova kategorija korisnika koja nije postojala po dosadašnjim propisima, a to su borci koji su učestvovali u oružanim akcijama 90-ih godina i u ratu 1999. godine, a koji pod navedenim okolnostima nisu zadobili telesno oštećenje. Za ovu kategoriju korisnika propisuju se nova prava, i to su: pravo na borački dodatak, član 86, pravo na poseban penzijski staž, član 93, rešavanje stambenih potreba, član 94, pravo na boračku spomenicu, član 104, pravo na legitimaciju borca, član 107, pravo na prioritet u zapošljavanju, član 111, pravo borca na uniformu, član 116, naknada pogrebnih troškova, član 113. Ovim je ispravljena nepravda prema borcima poslednjeg rata i, kao što je već istaknuto, obezbeđuje se unapređenje njihovog ukupnog položaja u društvu. Međutim, moraju se imati u vidu ograničavajuće mogućnosti budžeta u ovom momentu, ali uz naglasak da su stvorene osnove da se obim i visina prava nadalje unapređuju shodno razvoju naše zemlje. Zakonom su, pored navedenih prava, propisana i nova prava i za druge korisnike, a to su: prvo, pravo na porodičnu invalidninu članova porodice umrlog civilnog invalida rata prve grupe koji je koristio dodatak za negu i pomoć, član 50, koja se isplaćuje u iznosu kao za korisnike porodične invalidnine umrlog vojnog invalida, a to je 26% od osnovice. Pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, koji je ostvario pravo na penziju koja se priznaje ratnom vojnom invalidu prve do četvrte grupe u mesečnom iznosu koji predstavlja razliku između 100% osnovice, a to je iznos prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji za mesec koji dva meseca prethodi u kome se ostvaruje pravo i ostvarene penzije. Treće, pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, koji nije ostvario pravo na penziju koja se priznaje ratnom vojnom invalidu prve do četvrte grupe koji je stariji od 65 godina života, a nije ostvario pravo na penziju u mesečnom iznosu 100% od osnovice, odnosno iznosa prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kome se ostvaruje pravo. Četvrto, pravo na rešavanje stambenih potreba propisuje se obaveza jedinice lokalne samouprave da najmanje 10% od ukupnog broja stanova koji se grade u okviru planiranih investicija po projektima izgradnje stanova za socijalno stanovanje na njenoj teritoriji, kao i 10% od vrednosti udela planiranih investicija po projektima drugih oblika rešavanja stambenih pitanja izdvoji za rešavanje stambenih potreba vojnih invalida, civilnih invalida rata, korisnika porodične invalidnine, boraca prve kategorije i korisnika MNP. Peto, pravo na legitimaciju koje mogu ostvariti osim lica kojim je priznat status borca i vojni invalid, civilni invalid rata, roditelj, supružnik i dete palog borca, vojnika umrlog ili poginulog u vojsci, civilne žrtve rata, umrlog vojnog invalida i umrlog civilnog invalida rata. Legitimacija predstavlja javnu ispravu kojom se dokazuje da je imaocu legitimacije priznato navedeno svojstvo. Određena prava koja su do sada priznavana propisana su u većem iznosu, a to su, lična invalidnina ratnih vojnih invalida, mirnodopskih vojnih invalida i civilnih invalida rata. Povećani su iznosi i svim grupama lične invalidnine. Ovakvim rešenjem zbog kontinuiranih zahteva korisnika i zbog toga što su im prethodne Vlade obećavale delimično su vraćene dopunske lične invalidnine koje su bile priznate uredbama Vlade Republike Srbije koje su donete u inflatornom periodu 1992. i 1993. godine, radi održavanja nivoa ovih primanja, a koje su ukinute 2006. godine. Povećan je iznos lične invalidnine za 25% od osnovice najtežim invalidima koji imaju više oštećenja koja odgovaraju invaliditetu 100% prve grupe. Takođe, promenjena je osnovica za određivanje novčanih iznosa lične invalidnine i ista predstavlja iznos prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kome se ostvaruje pravo. Pod dva, porodična invalidnina čiji su korisnici članovi domaćinstva palog borca, lica koje poginulo ili umrlo u vojsci, kao i umrlog vojnog invalida povećane su iz istog razloga, zbog koga su povećane i lične invalidnine, delimično vraćanje ranije ukinutih dopunskih porodičnih invalidnina. Takođe, promenjena je i osnovica za određivanje mesečnih iznosa lične invalidnine i ista predstavlja iznos prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kome se ostvaruje pravo. Pravo na invalidski dodatak nezaposlenog ratnog vojnog invalida proširen je krug korisnika ovog prava koji je do sada bilo priznato kao naknada za vreme nezaposlenosti samo nezaposlenim ratnim invalidima od prve do četvrte grupe. Sada je ovo pravo priznato pod istim uslovima osim po nominalnom iznosu prava i nezaposlenim ratnim vojnim invalidima od pete do desete grupe. Ovi vojni invalidi su do sada pravo za slučaj nezaposlenosti ostvarivali po uredbi o pravu za mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti ratnih vojnih invalida od pete do desete grupe oružanih akcija posle 17. avgusta 1990. godine pod nazivom „pravo na mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti ratnih vojnih invalida od pete do desete grupe u istom iznosu“. Međutim, po navedenoj uredbi ovo pravo su mogli ostvariti samo korisnici tog prava na dana donošenja uredbe, a ne i novi korisnici. Sada će ovo pravo moći da ostvare i drugi ratni vojni invalidi od pete do desete grupe, odnosno svi ratni vojni invalidi koji imaju manje od 65 godina života ukoliko nisu u radnom odnosu. Četvrto, pravo na besplatnu i povlašćenu vožnju. Novina je povećanje broja povlašćenih vožnji sa tri na sedam putovanja za vojne invalide i civilne invalide rata i za korisnike porodičnih invalidnina sa jednog na dva putovanja. Povećanje iznosa po priznatim pravima omogućeno je promenom osnovice za određivanje novčanih primanja dodatka za roditelje palog borca, uvećane porodične invalidnine, dodatka za negu, ortopedskog dodatka, invalidskog dodatka nezaposlenog ratnog vojnog invalida, invalidskog dodatka vojnog invalida u radnom odnosu, invalidskog dodatka ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, novčane naknade za nabavku putnog motornog vozila, mesečnog novčanog primanja i porodičnog dodatka. Ovim zakonom propisuju se i prava boraca, ratnih i mirnodopskih vojnih invalida, civilnih invalida rata kao i prava članova porodica palih boraca, umrlih boraca, umrlih vojnih invalida, lica koje poginulo ili umrlo u vojsci u miru, umrlih civilnih invalida rata i civilnih žrtava rata. Pravo utvrđeno ovim zakonom zasnivaju se na principu naknade šteta i na principu nacionalnog priznanja. Zakonom se propisuju uslovi za sticanje statusa borca kao i za njegovo razvrstavanje u tri kategorije prema vremenu i teritoriji njegovog vojnog angažovanja. Zakonom je obuhvaćeno učešće u ratu i oružanim akcijama preduzetim za vreme mira, radi odbrane suvereniteta, nezavisnosti, teritorijalne celokupnosti i ustavnog uređenja Republike Srbije. Učešće u antifašističkoj borbi u Drugom svetskom ratu u svojstvu pripadnika Vojske Kraljevine Jugoslavije, Aprilski rat od 6. aprila do 17. aprila 1941. godine. Učešće u antifašističkoj borbi u Drugom svetskom u svojstvu pripadnika partizanskih odreda NOB i partizanskih odreda Jugoslavije, odnosno JNA, period od 17. aprila 1941. godine do 15. maja 1945. godine. Učešće u antifašističkoj borbi u Drugom svetskom ratu u svojstvu pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini, period od 17. aprila 1941. godine do 15. maja 1945. godine. Učešće u oružanim akcijama radi odbrane suvereniteta nezavisnosti i teritorijalne celokupnosti SFRJ u svojstvu pripadnika oružanih snaga SFRJ period od 17. avgusta 1990. godine do 27. aprila 1992. godine, a za pripadnike oružanih snaga SFRJ stacioniranih na teritoriji BiH do 19. maja 1992. godine. Učešće u oružanim akcijama preduzetim za vreme mira radi odbrane suvereniteta nezavisnosti i teritorijalne celokupnosti SRJ, Državne zajednice Srbije i Crne Gore, odnosno Republike Srbije do stupanja na snagu ovog zakona u svojstvu pripadnika oružanih snaga SRJ, Državne zajednice Srbije i Crne Gore, odnosno Republike Srbije za period posle 27. aprila 1992. godine. Učešće u ratu radi odbrane suvereniteta, nezavisnosti i teritorijalne celokupnosti SRJ od 24. marta do 26. juna 1999. godine. Svojstvo borca radi priznavanja prava po ovom zakonu vezano je za državljanstvo Republike Srbije. Data je mogućnost da ovo svojstvo može ostvariti stranac a status borca se priznaje i licu koje dobrovoljno učestvuje u ratu, odnosno u oružanim akcijama preduzetim u miru, time što je to lice moralo biti priključeno zvaničnim vojnim jedinicama. Priznavanje statusa borca i razvrstavanje u kategorije vrši se rešenjem organa nadležnih za poslove boračko invalidske zaštite. Zakonom je propisano da je svojstvo ratnog vojnog invalida može priznati licu koje je zadobilo oštećenje organizma za koje je posledica rane povrede ili ozlede ili bolesti od najmanje 20% za dobijene, pod okolnostima iz člana 5. kojim je definisan pojam borca, kao i za vreme ratnog zarobljeništva. Zakonom je propisan krug lica i posebni uslovi za priznanje svojstva mirnodopskog vojnog invalida, pri čemu su zaštitom obuhvaćeni vojnici na služenju vojnog roka, učesnik, odnosno kadet vojno školskih ustanova, slušaoci škole za rezervne oficire i lica u rezervnom sastavu na dužnosti u Vojsci Srbije. Uslov za priznanje svojstva mirnodopskog vojnog invalida po osnovu rane povrede ili ozlede je oštećenje organizma mora biti najmanje 20%, a po osnovu bolesti najmanje 60%. Svojstvo civilnog invalida rata može se ostvariti samo po osnovu telesnog oštećenja nastalog usled rane povrede ili ozlede od najmanje 50% koje je nastalo kao posledica zlostavljanja ili lišenja slobode od strane neprijatelja za vreme rata ili u toku izvođenja ratnih operacija na teritorij Republike Srbije, kao i od zaostalog ratnog materijala. Novina je da u civilnim invalidom rata, odnosno civilnom žrtvom rata smatra se i lice koje je zadobilo telesno oštećenje ili poginulo kao žrtva terorističkog napada u inostranstvu u svojstvu diplomatskog ili konzularnog predstavnika Srbije u vezi sa obavljanjem službene dužnosti. Po sadašnjem propisu ova lica mogu da ostvare status mirnodopskog vojnog invalida. Ovo rešenje je izuzetak u odnosu na opšti uslov za priznanje svojstva civilnog invalida, odnosno civilne žrtve rata po kome je relativno samo oštećenje organizma nastalo na teritoriji Republike Srbije. Članovi porodice palog borca, umrlog palog borca, vojnog invalida i vojnika, koji je poginuo ili umro u vojsci i civilnog invalida rata ili i civilne žrtve rata, a zakon je ovim propisao da se ovaj krug članova porodice koji mogu ostvariti ovo pravo, ovim zakonom, a čime se unapređuje i zaštita upravo ovih korisnika. Postojanje državljanstva Republike Srbije, kao uslova za priznanje prava je neophodno i u vreme podnošenja zahteva za priznanje prava i u vreme korišćenja priznatih prava, korisniku prava po ovom zakonu, koji nema državljanstvo Republike Srbije, prestaju priznata prava danom početka primene ovog zakona, ukoliko nije stekao državljanstvo Republike Srbije, osim za ratnog vojnog invalida. Odredbom ovog zakona, članom 32. taksativno je navedeno svih 25 prava koja se mogu ostvariti po ovom zakonu, iznosi po pravima koji se po ovom zakonu isplaćuju obračunavaju se u odgovarajućim procentu od osnovice tj. prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji, za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kome se ostvaruje pravo. Za pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida u odnosu ova osnovica se uvećava za 30%, a osnovica za pravo na borački dodatak je najniži iznos penzije u osiguranju zaposlenih u Republici Srbiji prema propisima iz Penzijskog invalidskog osiguranja, za mesec, koji dva meseca prethodni mesecu u kome se ostvaruje pravo. Utvrđivanjem osnovice i određenog procenta od osnovice bilo je neophodno postići određeni nivo zaštite ovih korisnika, ali i uskladiti sa finansijskim mogućnostima budžeta. Takođe, ovim je stvoreno osnova da se ekonomskim napredovanjem zemlje, poboljšava i materijalni položaj boraca i članova njihovih porodica. Zakonom su, i to članom 34. i 39. utvrđeni i uslovi za razvrstavanje vojnih i civilnih invalida rata u grupe invaliditeta, vojni invalidi od prve do 10 grupe, a civilni invalidi rata od prve do sedme grupe, o zavisnosti utvrđene grupe invaliditeta određeni su iznosi lične invalidnine koja pripada vojnim invalidima i civilnim invalidima rata. Novina je da su sadašnji iznosi lične invalidnine svim grupama invaliditeta povećani, odnosno povećani su procenti od osnovice čime se poboljšava njihovo materijalni položaj. Zakonom su članom 40. do 46. navedeni članovi porodice palog borca, umrlog vojnog invalida prve do sedme grupe, lica koje je poginulo ili umrlo kao vojno lice u mirnodopskim uslovima, kao i članovi uže porodice umrlog civilnog invalida rata prve grupe sa 100% invaliditeta kome je bilo priznato pravo na dodatak za negu i pomoć od strane drugog lica, koji mogu ostvariti pravo na porodičnu invalidninu, kao i uslovi za priznavanje ovog prava. Pravo na porodičnu invalidninu može se ostvariti, da ostvari udova ili udovac palog borca, umrlog vojnog invalida od prve do sedme grupe lica koje je poginulo ili umrlo, kao vojno lice u mirnodopskim uslovima. Kao novo pravo, propisano je i da pravo na porodičnu invalidninu mogu ostvariti članovi uže porodice umrlog civilnog invalida rata prve grupe sa 100% invaliditeta, kome je bilo priznato pravo na dodatak za negu i pomoć, od strane drugog lica. Zadržani su uslovi do sada važećih propisa u pogledu godina života sa kojima mogu ostvariti ovo pravo, udova sa 45 godina, odnosno udovac sa 50 godina. Ukoliko udovac ili udova koristi pravo na porodičnu invalidninu, kao sauživalac sa detetom, ima pravo na porodičnu invalidninu, sve dok dete ima pravo na porodičnu invalidninu, bez obzira na uslove, u pogledu godina života. Dete usvojenik ili i pastorak mogu ostvariti pravo na porodičnu invalidninu do 15 godine života, a nakon toga, samo pod uslovima da se nalaze na školovanju. Uslov vezan za školovanje je preciziran, vezanjem stepena školovanja sa određenim godinama života, tako da, ukoliko dete pohađa srednju školu, pravo na porodičnu invalidninu može ostvariti do 20 godine života, a ukoliko pohađa visoku školsku ustanovu do 26 godine, odnosno 27 godine života. Pravo na porodičnu invalidninu, priznaje se i za vreme prvog, drugog i trećeg stepena studija, tj. doktorskih studija. Nesposobnost za rad kod dece, postoji ukoliko je osnov za tu nesposobnost nastupio pre 15 godine, odnosno za vreme dok je dete koristilo porodičnu invalidninu, dok se nalazilo na školovanju. Propisana su rešenja u kojima se određuje na koji način se utvrđuju iznosi porodične invalidnine, kada se ovo pravo koristi, odnosno kada ga koriste više članova porodice, kao i ko ima preče pravo na porodičnu invalidninu, kao i vidovi porodičnih i invalidnina. Novina je da su povećani iznosi porodične invalidnine po palom borcu, po licu koje je poginulo ili umrlo u vojsci i po umrlom vojnom invalidu, a što će imati pozitivan uticaj na materijalni položaj ovih porodica. Odredbama 53 do 57 propisano je da pravo na dodatak za negu, radi se o pravu koje po sadašnjim važećim propisima ostvaruju vojni invalidi i civilni invalidi rata kojima se dodatak za negu razvrstava u tri stepena i korisniku mesečnog novčanog primanja, kojima se dodatak za negu razvrstava u dva stepena. Iznos prava se utvrđuje u zavisnosti od stepena dodatka za negu. Pravo za dodatak imaju vojni invalidi i civilni invalidi rata prve grupe, kao i invalidi druge, i četvrte grupe kojima je ukupno oštećenje organizma jednako oštećenju organizma vojnog invalida prve grupe. Pravo je zadržano bez promene u pogledu stepena dodatka za negu postupka priznanja iznosa prava. Ovom pravu, analogno je pravo na povećanje mesečnog novčanog primanja, zbog vezanosti za postelju. Po zakonu AP Vojvodine, koje takođe, prevesti na dodatak za negu četvrtog i petog stepena. Odredbom člana 57. zadržano je sadašnje pravo vojnog invalida i civilnog invalida rata, kome je priznato pravo na dodatak za negu, na naknadu iznosa doprinosa za socijalno osiguranje, koje je platio za lice sa kojim je zaključio ugovor o radu, kojim se ovom licu pruža nega. Odredbom člana 58, propisano je da vojni invalidi od prve do sedme grupe i deca korisnici porodične invalidnine ostvaruju pravo na dečiji dodatak, pod uslovima i u visini koji su utvrđeni propisima o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Odredbama 59. i 61. članova ovog zakona, propisano je da pravo na ortopedski dodatak. Pravo je utvrđeno bez promena u odnosu na sadašnje važeće propise. Priznaje se vojnom ili civilnom invalidu rata od prve do šeste grupe, kome svojstvo priznato po osnovu amputacije ili teškog oštećenja ekstremiteta ili po osnovu potpunog gubitka vida na oba oka. Pravo na ortopedski dodatak, razvrstava se u četiri stepena prema težini, vrsti i uzroku oštećenja. Iznos prava, određuje se u zavisnosti od stepena ortopedskog dodatka. U okviru prvog stepena ortopedskog dodatka, sadržano je sadašnje povećanje iznosa ovog prava od 25%, od dosadašnjeg iznosa invalidima kod kojih postoje dva ili više oštećenja prvog stepena. Pravo na zdravstvenu zaštitu po ovom zakonu može da ostvari borac, vojni invalid, civilni invalid rata, korisnik porodične invalidnine, korisnik mesečnog novčanog primanja, kao i članovi njihovih porodica u skladu sa propisima kojim se uređuje zdravstvena zaštita i zdravstveno osiguranje. Članom 63. propisano je da vojni invalidi mogu ostvariti pravo na medicinska i tehnička pomagala, u skladu sa propisima iz oblasti zdravstva. Izuzetno od ovog osnovnog rešenja, propisano je da vojni invalid, za oštećenje organizma po osnovu kojih mu je priznato svojstvo vojnog invalida, može ostvariti pravo na protezu, ortozu ili invalidska kolica, većeg standarda od standarda koji je predviđen propisima iz oblasti zdravstva, a koji bude propisan pod zakonskim aktom. Pomagalo se priznaje sa određenim rokom trajanja i ne smatra se trajno priznatim pravom. Pravo na banjsko klimatski oporavak, dosadašnje pravo na banjsko klimatsko lečenje, pripada vojnim invalidima, civilnim invalidima rata i korisnicima porodične invalidnine, ne predstavlja produženi vid lečenja, već se priznaje u cilju poboljšanja njihovog opšteg zdravstvenog stanja. Predviđeno je propisivanje kriterijuma, po kojima se vojni invalid, civilni invalid rata i korisnik porodične invalidnine može uputiti na banjsko klimatski oporavak. Pravo na profesionalnu rehabilitaciju i novčanu pomoć za vreme profesionalne rehabilitacije ostvaruje se u skladu sa zakonom kojim se uređuje prekvalifikacija i dokvalifikacija osoba sa invaliditetom. Odredbama 66. do 73. propisano je da pravo na invalidski dodatak pod ovim opštim nazivom, sadržana su tri prava i to, pod jedan, pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida u radnom odnosu, po sada važećem zakonu, pravo se zvalo pravo na borački dodatak. Pod dva, pravo na invalidski dodatak, nezaposlenog ratnog vojnog invalida, koje pripada svim ratnim vojnim invalidima, a radi se o korisnicima sadašnjeg prava na naknadu, za vreme nezaposlenosti, ratnog vojnog invalida od prve do četvrte grupe, po zakonu i sadašnjeg prava na mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti i ratnog vojnog invalida od pete do 10 grupe po uredbi, priznaje se u iznosu od 100% od osnovice za ratne vojne invalide, od prve do četvrte grupe, odnosno 63% od osnovice za ratne vojne invalide, od pete do 10 grupe. Novina je da se pravo na mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti ratnog vojnog invalida od pete do deset grupe, po uredbi, propisuje ovima zakonom kao aktivno pravo svih ratnih vojnih invalida od pete do desete grupe, tako da će ovo pravo moći da ostvare i ratni vojni invalidi koji to pravo do sada nisu ostvarili po uredbi. Novina je da ovo pravo ne prestaje trajno zasnivanjem radnog odnosa, kao što je to bilo propisano do sada važećim propisima. Ovo pravo koje je korisniku prestajalo zbog zasnivanja radnog odnosa, korisnik može ponovo ostvariti i kada zasnovani radni odnos korisniku prestane bez njegove volje u slučajevima u kojima to nisu postojali opravdani razlozi u smislu propisa o radu. Pod tri, pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života je novo pravo. Pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, a koji je ostvario penziju, priznaje se u iznosu razlike između osnovice i ostvarene penzije. Pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, a nije ostvario pravo na penziju, određuje se u mesečnom iznosu od 100% od osnovice. Ovim se posebno štite oni korisnici kada zbog svojih godina postanu nesposobni za rad, a što do sada nije bio slučaj. Mesečno novčano primanje predstavlja pravo kojim se obezbeđuje zaštita materijalno neobezbeđenih korisnika prava po ovom zakonu. Ovo pravo sada je propisano u različitim oblicima u više zakona iz oblasti boračko-invalidske zaštite sa različitim krugom korisnika i u različitim iznosima - mesečno novčano primanje, novčana pomoć, invalidski dodatak, osnovna novčana naknada i izuzetna novčana naknada. Korisnici koji ovo pravo ostvaruju, po sadašnjim propisima, su borci Drugog svetskog rata, kao i vojni invalidi, civilni invalidi rata, korisnici porodične invalidnine, članovi porodice umrlih boraca Drugog svetskog rata, umrlih civilnih invalida rata i civilnih žrtava rata. S obzirom da ovo pravo ostvaruju navedena lica, ukoliko su materijalno neobezbeđena i za vreme dok su materijalno obezbeđena to sticanja prava na mesečno novčano primanje ne predstavlja trajni vid zaštite, za razliku od lične i porodične invalidnine, jer se u zavisnosti od prihoda korisnika i članova njihovih domaćinstava. Promene prihoda domaćinstva mogu dovesti do povećanja, smanjenja ili gubitka ovog prava. Apsolutnu smetnju za ostvarivanje ovog prava predstavljaju radni odnos, obavljanje poslova po osnovu ugovora o delu ili privremeno-povremenim poslovima, članstvu u privrednim društvima ili drugoj profitabilnoj organizaciji, preduzetnička, odnosno samostalna delatnost, naknada zarade za vreme nezaposlenosti, izuzetno mesečno novčano primanje. Pored ovih, kao apsolutna smetnja uvodi se i materijalno obezbeđenje po propisima iz oblasti socijalne zaštite, vlasništvo, udruživanje ili zakup na više od 10 hektara poljoprivredne zemlje – član 76. Novina u odnosu na važeći zakon je to što je utvrđen samo jedan iznos dodatka za samohranost, za sve samohrane korisnike koji iznosi 42% od osnovice koji iznos po sadašnjim važećim propisima pripada samohranom korisniku bez katastarskog prihoda, što znači da se dodatak za samohranost u iznosu od 21% od osnovice, koji je pripadao korisniku sa katastarskim prihodom, prevodi na iznos dodatka za samohranost od 42% od osnovice – član 80. Iznos prava određuje se u procentualnom iznosu 70% od osnovice ukoliko korisnik i članovi njegovog domaćinstva ne ostvaruju prihode, a ukoliko isti ostvaruju 40% od osnovice. Ako su samohrani pripada im dodatak u iznosu od 42% od osnovice. Pravo se priznaje počev od prvog dana narednog meseca po donošenju zahteva i nadalje dok za to postoje zakonom propisani uslovi. Korisnik je u obavezi da prijavi svaku promenu porodičnim, imovinskim uslovima koji utiču na smanjenje prava. Promene koje utiču na povećanje iznosa prava uzimaju se u obzir po zahtevu korisnika. Prvostepeni organ je u obavezi da u toku aprila meseca svake godine sprovede postupak utvrđivanja činjenica da li u imovinskim ili porodičnim prilikama korisnika na mesečnom novčano primanje došlo do promene od uticaja na smanjenje prava i ukoliko jeste da odluči po nastaloj promeni. Pravo na porodičnu dodatak je prvo kojim se obezbeđuje materijalna zaštita korisnika porodične invalidnine priznate po umrlom vojnom invalidu kome je pripadalo pravo na dodatak za negu. Priznaje se u iznosu od 85% korisnicima čije domaćinstvo nema prihode od uticaj na pravo, odnosno u iznosu od 60% korisnicima čije domaćinstvo ostvaruje prihode od uticaja na pravo od iznosa dodatka za negu koju je ostvario umrli vojni invalid. Ostali uslovi za ostvarivanje ovog prava su isti kao i za ostvarivanje prava na mesečna novčana primanja. Kada je u pitanju borački dodatak, odredbama člana 86. i 87. Zakona pripisano je da pravo na borački dodatak, a to je novo pravo koje pripada borcu, kome je utvrđen status borca po ovom zakonu, priznaje se borcu starijem od 60 godina života ukoliko on i članovi njegove uže porodice koji žive u domaćinstvu ne ostvaruju taksativno navedene prihoda. Iznos prava se utvrđuje u odgovarajućem procentualnom iznosu od najnižeg iznosa penzije u osiguranju zaposlenih za mesec koji dva meseca prethodi u kome se ostvaruje pravo u zavisnosti od kategorije u koju je borac razvrstan. Na ovaj način štiti se materijalni položaj boraca u slučaju kada nastupi rizik starosti i zbog koga je onemogućen da samostalno privređuje. Članom 88. propisano je pravo na naknadu troškova smeštaja u ustanovama socijalne zaštite. Novina u ostvarivanju ovog prava je da u naknadi navedenih troškova učestvuje i korisnik svim svojim primanjima priznatim po ovom zakonu, s tim što mu za lične potrebe obezbeđuje se iznos od 25% od ukupnog iznosa tih primanja. Iznos naknade troškova smeštaja u ustanove socijalne zaštite ne može biti veći od iznosa lične invalidnine vojnog invalida četvrte grupe. Odredbama člana od 89. do 92. propisano je da pravo vojnih invalida prve grupe na novčanu naknadu za nabavku putnog motornog vozila u odnosu na rešenje ovog prava po sadašnjim važećim propisima, novina je da korisniku se ne dodeljuje putničko motorno vozilo, već novčana naknada za njegovu nabavku u iznosu od 16 prosečnih neto zarada za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kome se ostvaruje pravo. Članom 93. propisano je da borac kome je status borca priznat rešenjem nadležnog organa po ovom zakonu, ima pravo da mu se za vreme provedeno u ratu, odnosno oružanim akcijama prizna i poseban penzijski staž po propisima iz oblasti PIO. Članom 94. propisano je pravo na rešenje stambenih potreba korisnika prava po ovom zakonu na taj način što je jedinica lokalne samouprave obavezna da kada gradi stanove za socijalno stanovanje, u skladu sa delom stvarno iskazanih potreba, izdvoji najmanje 10% od izgrađenih stanova, odnosno 10% od ukupne vrednosti planiranih investicija po projektima drugih oblika rešavanja stambenih pitanja, kao na primer povoljnije kredite, subvencije za kupovinu imanja, renoviranje ili izgradnju kuće i drugo za rešenje stambenih potreba korisnika boračko-invalidske zaštite. Kriterijume za raspodelu ovih stanova propisaće lokalna samouprava. Pravo na kupovinu stana pod povoljnijim uslovima može ostvariti borac, član porodice palog borca, ratni-vojni invalid, mirnodopski vojni invalid, civilni invalid rata i korisnici mesečnog novčanog primanja u skladu sa propisima kojima se uređuju posebni uslovi za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Odredbama člana 95. do 98. propisani su načini i uslovi za ostvarivanje naknade troškova putovanja koji čine troškovi prevoza u unutrašnjem saobraćaju, železnicom ili autobusom, pravo preneto iz sada važećeg saveznog i republičkog zakona, bez izmene u delu koji se odnosi na troškove prevoza. Pravo pripada korisnicima, po ovom zakonu, kada koriste prevoz u drugom mestu i postupcima, na primer, dolaska na lekarsku komisiju, koji se pokreću po službenoj dužnosti i postupcima koji se pokreću po zahtevu stranaka ukoliko im zahtev konačnim rešenjem bude pozitivno rešen. Odredbama člana 99. i 103. propisani su uslovi i način ostvarivanja prava ne besplatnu i povlašćenu vožnju vojnih invalida, civilnih invalida rata, korisnika porodične invalidnine, nosioca spomenice 1941, kao i lica odlikovanih Ordenom Narodnog heroja. Pravo je preneto iz sada važećih propisa. Novina je da je broj vožnji, uz povlasticu na godišnjem nivou, povećan sa tri na sedam za vojne invalide i civilne invalide rata, odnosno sa jedne na dve vožnje za korisnike porodične invalidnine. Ostalim korisnicima zadržan je broj vožnji po sadašnjim važećim propisima. Pravo na boračku spomenicu je određeno odredbama članova od 104. do 106. i time je ustanovljena boračka spomenica kao nacionalno priznanje borcu. Odredbama člana 107. i 110. propisano je novo pravo, pravo na legitimaciju. Pravo pripada korisnicima prava po ovom zakonu, a legitimacija predstavlja javnu ispravu kojom se dokazuje svojstvo koje je imaocu legitimacije priznato. Propisani su osnovni uslovi za dodelu i korišćenje ove legitimacije. Prioritet u zapošljavanju propisan je u odredbama 111. Organ državne uprave, organ autonomne pokrajine i organi jedinice lokalne samouprave, u skladu sa propisima koji uređuju oblast rada i zapošljavanja, ukoliko ispunjavaju uslove iz konkursa, odnosno oglasa pod istim uslovima, daju prioritet u zapošljavanju sledećim licima po redosledu koja su navedena: 1) dete palog borca; 2) ratni vojni invalid i 3) borac. Odredbama od 113. do 116. propisni su uslovi i način ostvarivanja prava na pomoć u slučaju smrti korisnika po ovom zakonu. Pravo sadrži sledeće vidove pomoći: naknada pogrebnih troškova koje pripada licu koje sahrani korisnika prava po ovom zakonu utvrđen u iznosu naknade pogrebnih troškova umrlog korisnika penzije po propisima o PIO, osim u slučaju nosioca Partizanske spomenice 1941, španskog borca i lica odlikovanog Ordenom Karađorđeve zvezde sa mačevima za koje naknada iznosi 300% od osnovice i smrti lica odlikovanog Ordenom Narodnog heroja za koga nagrada iznosi 500% od osnovice. Jednokratna pomoć u slučaju smrti korisnika pripada naslednicima umrlog, umrlog vojnog invalida i korisnika mesečnog novčanog primanja ostvarenog po osnovu priznatog svojstva vojnog invalida, prava na porodičnu invalidninu ili svojstva borca. Za umrle vojne invalide pravo se priznaje u dvostrukom iznosu lične invalidnine koju je umrli invalid ostvario, s tim što je najmanji iznos ove pomoći iznos invalidnine vojnog invalida treće grupe, a za umrle korisnike mesečnog novčanog primanja, pravo se priznaje u dvostrukom iznosu mesečnog novčanog primanja koje je umrli korisnik ostvario. Naknada troškova prevoza umrlog korisnika pripada licu koje je snosilo troškove prevoza vojnog invalida koji umre van svog prebivališta. Odredbom člana 116. propisano je pravo borca na nošenje uniforme veterana čiji sastav, oblik, boju, formu i obeležja, kao i način nošenja propisuje ministar nadležan za boračka pitanja. Odredbama člana 117. do 132. uređena su pitanja vezana za početak ostvarivanja prava, korišćenje prava, promene od uticaja na ostvarivanje prava, smetnje na ostvarivanje i prestanak prava u osnovi i zadržana su rešenja iz sadašnjih propisa. Bitne novine u odnosu na sadašnja rešenja su: 1) početak ostvarivanja prava; zadržano je osnovno rešenje da se prava priznaju od prvog dana narednog meseca po podnošenju zahteva, izvedena prava priznaju se od dana kad se korisniku konačnim rešenjem prizna to osnovno pravo, odnosno od prvog dana narednog meseca od dana priznavanja svojstva borca, dokazi i osnovanost ostvarivanja, spomenice. Korišćenje prava odredbama člana 119. do 122. propisano je da su prava po ovom zakonu lična prava i da se ne mogu prenositi na druga lica. Korisnici sa prebivalištem u inostranstvu mogu ostvarivati ličnu invalidninu, dodatak za negu, ortopedski dodatak, porodičnu invalidninu, dodatak za roditelje palog borca, uvećanu porodičnu invalidninu, a ne i druga prava propisana ovim zakonom. Prava priznata po ovom zakonu mogu se ostvariti dok korisnik ima državljanstvo Republike Srbije. Članom 191. propisano je da korisniku kome su prava priznata po dosadašnjim propisima bez državljanstva Republike Srbije prestaju priznata prava ukoliko do početka primene ovog prava nije stekao državljanstvo. Članom 122. propisano je da se za vreme dok se nalazi na izdržavanju kazne zatvora korisniku mesečnog novčanog primanja ne pripada ovo primanje, kao ni druga prava izvedena iz tog prava, osim ukoliko izdržava članove uže porodice, u kom smislu mu pripada 50% od iznosa mesečnog novčanog primanja do šest meseci od dana stupanja na izdržavanje kazne. Propisana je i obaveza korisnika prava propisanih ovim zakonom da u roku od 15 dana prijave sve promene koje utiču na gubitak ili smanjenje prava priznatih po ovom zakonu. Precizirano je da otkad nastale promene utiču na priznato pravo. Odredbom člana 125. i 126. propisuje se da prava po ovom zakonu ne mogu se priznati, a ukoliko su ista priznata prestaju licu koje je prebeglo neprijatelju ili pobeglo iz vojske ili sa vojne dužnosti, koje je sarađivalo sa neprijateljem, samo se ranilo radi izbegavanja vojne dužnosti, kao i licu osuđenom na određena krivična dela protiv ustavnog uređenja i bezbednosti Republike Srbije, protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom. Takođe, članu porodice ne mogu se priznati prava propisana ovim zakonom, po osnovu navedenog lica, a ukoliko mu ista prava prestaju. Članom 127. propisano je da prava po ovom zakonu ne može ostvariti supružnik, odnosno vanbračni partner koji je nakon smrti lica po kome prestaje ostvareno pravo sklopio novi brak, odnosno zasnovao vanbračnu zajednicu. Ukoliko je supružnik već ostvario navedena prava ista prestaju, osim ako mu prava priznata po osnovu nesposobnosti za rad supružnik, odnosno vanbračni partner ne može ostvariti prava po ovom zakonu, a ako ih je ostvario i ista mu prestaju ako se ne stara o detetu sa kojim je kao sauživalac trebao da koristi ova prava. Supružniku, odnosno vanbračnom partneru se može ponovo uspostaviti ovo pravo ukoliko nastavi da se stara o detetu za vreme dok isto koristi pravo. Roditelj ne može ostvariti prava po ovom zakonu, po osnovu deteta ukoliko je pravosnažnom sudskom presudom potpuno lišen roditeljskog prava. Propisano je i da vojni i civilni invalid rata ne može po osnovu istog oštećenja organizma istovremeno koristiti i prava po ovom zakonu i pravo na naknadu za telesno oštećenje po propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju, kao i da korisnik prava na dodatak za negu po ovom zakonu ne može istovremeno koristiti novčanu naknadu na ime nege po drugom pravnom osnovu. Članom 130. propisano je da u cilju sprečavanja slučaja da lice po istom činjeničnom osnovu koristi prava iz oblasti boračko-invalidske zaštite u Republici Srbiji i u drugoj državi lice koje je ostvarilo pravo na ličnu ili porodičnu invalidninu u drugoj državi, ne može to pravo ostvariti u Republici Srbiji, bez obzira na to što je steklo državljanstvo Republike Srbije ili ima prebivalište u Republici Srbiji. U prethodnom periodu je izvršeno unapređenje podataka o korisnicima prava iz oblasti boračko-invalidske zaštite u Republici Srbiji i u Republici Srpskoj, pri čemu je utvrđeno da oko 200 korisnika istovremeno po istom pravnom osnovu koriste prava iz oblasti boračko-invalidske zaštite u obe države. U ovim slučajevima, na osnovu ovog sporazuma koju su zaključili ministri za boračko-invalidsku zaštitu obe države, priznata prava su zadržana od strane države koja je prava prva priznala. Takođe, prava po ovom zakonu ne može ostvariti ni lice koje se odreklo korišćenja prava po istom osnovu u drugoj državi. Propisani su razlozi za prestanak prava na porodičnu invalidninu i invalidski dodatak zbog prestanka ispunjavanja uslova u vezi zasnivanja radnog odnosa, osnivanja profitabilne organizacije ili odbijanje ponuđenog zaposlenja, kao i uslovi pod kojima se pravo na invalidski dodatak može ponovo ostvariti. Odredbama člana od 134. do 140. propisano je da postupak za priznanje prava po ovom zakonu ostvaruju po podnetom zahtevu. Legitimacija o priznatom svojstvu po ovom zakonu i knjižice za povlašćenu vožnju izdaje se po službenoj dužnosti. Zahtev za priznavanje prava po osnovu oštećenja organizma, nastalog usred rane, povrede ili ozlede, odnosno pogibije ili smrti člana porodice, može se podneti bez roka ograničenja, a prava po ovom osnovu oštećenja organizma nastalog po osnovu bolesti ili po osnovu člana porodice koji je umro od bolesti može se podneti i u propisanom roku. Zahtev za priznavanje svojstva ratnog vojnog invalida po osnovu posttraumskog stresnog poremećaja može se podneti u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Odredbama člana 141. i 142. propisano je da status borca dokazuje uz osnovu originalnih pismenih dokaza iz vremena učešća u ratu, odnosno oružanih akcija preduzetih u miru na osnovu pismenih podataka kojima raspolaže nadležni organ, na osnovu rešenja nadležnog organa kojim je borcu vreme provedeno u ratu priznato u poseban penzijski staž ili na osnovu rešenja donetog u postupku, sprovedenog po ovom zakonu. Odredbama člana 143. do 150. propisuju se vrste dokaznih sredstava kojima se može utvrditi da je rana povreda ili ozleda bolest zadobijena pod okolnostima propisanih ovim zakonom ili vrste medicinske dokumentacije kojom se utvrđuju nastala telesna oštećenja, propisano je da pored ostalog da je za utvrđivanje okolnosti nastanka telesnog oštećenja po osnovu rane povrede i ozlede relevantna samo medicinska dokumentacija o lečenju, koja potiče od određenog perioda od prestanka okolnosti pod kojima je zadobijena. Činjenica je da lice od koga članovi porodice izvode pravo po odredbama ovog zakona, poginuo ili umro utvrđuje se samo pismenim dokazima, sredstvima iz vremena kada je to lice poginulo, umrlo ili nestalo. Pismenim dokaznim sredstvom ne može se smatrati izjava stranke ili drugog lica, kao ni upis u vojnu knjižicu koji je izvršen bez poziva na odgovarajuću službenu evidenciju. Nadležna jedinica ili ustanova Vojske, odnosno organ MUP je dužan da izda uverenje u okolnostima pod kojima se slučaj dogodio. Okolnosti pod kojima je civilno lice zadobilo ranu povredu ili ozledu, odnosno izgubilo život, utvrđuje se na osnovu zapisnika o izvršenom uviđaju i drugih akata određenih nadležnih organa unutrašnjih poslova, odnosno pravosudnih organa. Činjenica da je posttraumski stresni poremećaj nastupio pod propisanim okolnostima, utvrđuje se na osnovu medicinske dokumentacije koja potiče iz perioda do stupanja na snagu ovog zakona. Odredbama člana 151. i 152. propisano je da se za korisnike kojima se isplata vrši u inostranstvu, dokazi o životu pribavljaju svakih šest meseci, a dokazi o tome da dete ispunjava uslove u pogledu školovanja svake godine. Dokaz za korisnika koji se školuje u inostranstvu da je završio određeni stepen škole mora biti nostrifikovan. Za ostvarivanje prava na invalidski dodatak potvrda o visini zarade podnosi se svakog meseca, potvrda o visini ostvarene penzije šestomesečno, a ostali dokazi svakih godinu dana. Odredbama člana 153. i 154. propisane su lekarske komisije na osnovu čijeg nalaza i mišljenja se utvrđuje invaliditet, postojanje više oštećenja koja odgovaraju invaliditetu prve kategorije, verovatnoća promene procenta invaliditeta, dodatak za negu, ortopedski dodatak, pravo na novčanu naknadu za nabavku putnog motornog vozila, činjenica da je bolest, odnosno smrt u uzročnoj vezi sa vršenjem vojne službe, potreba vojnog invalida za medicinsko-tehničkim pomagalom, kao i druge činjenice sa medicinskog aspekta bitne za odlučivanje o pravima po ovom zakonu, i to prvostepena, drugostepena i posebna lekarska komisija. Propisan je i sastav ovih komisija, način njihovog rada i vrsta medicinske dokumentacije na osnovu kojih komisija daju nalaz i mišljenje. Odredbama člana 155. do 157. propisano je da je po zahtevu priznanje prava po ovom zahtevu, kao i zahtevu za utvrđivanje statusa borca i za svrstavanje u kategoriju borca koji podnese korisnik koji ima prebivalište u u Republici Srbiji u prvostepenom postupku se rešava opštinska, odnosno gradska uprava prema mestu prebivališta podnosioca zahteva. Prvostepeno rešenje podleže prethodnoj kontroli koju vrši ovlašćeno službeno lice prvostepenog organa. Navedeni organ je nadležan i za izdavanje legitimacije korisnika po ovom zakonu i knjižice za ostvarivanje prava na povlašćenu vožnju. U prvostepenom postupku po zahtevu lica koje ima prebivalište u Republici Hrvatskoj rešava gradska uprava Novog Sada, a po zahtevu lica koje ima prebivalište u Republici Rumuniji rešava opštinska uprava Vršac, a po zahtevu lica iz ostalih zemalja, gradska opština Stari Grad u gradu Beogradu, osim ukoliko je o zahtevu lica sa prebivalištem u inostranstvu pre napuštanja teritorije Republike Srbije već odlučivao drugi organ na teritoriji Republike Srbije kada isti zadržava nadležnost. Do sada je nadležnost za rešavanje po zahtevima lica sa prebivalištem u inostranstvu određena podzakonskim aktom. Prvostepeni organi obavljaju navedene poslove kao poverene, a ovakvim propisivanjem nadležnosti rešavanja o pravima iz oblasti boračko-invalidske zaštite usaglašava se sa ustavnim rešenjima i rešenjima iz Zakona o lokalnoj samoupravi po kojima republički propisi izvršavaju republički organi uprave, a opštini se može poveriti obavljanje onih poslova u skladu sa zakonom. Prvostepeno rešenje podleže prethodnoj kontroli od strane ovlašćenog službenog lica prvostepenog organa. Članom 158. propisano je da o pravima iz ovog zakona u drugom stepenu rešava nadležno ministarstvo, a za teritoriju AP Vojvodina i teritoriju grada Beograda odgovarajući organi AP Vojvodina, odnosno grada Beograda. Odredbama člana 159. do 166. propisana su prava čija se revizija obavezno vrši od strane nadležnog drugostepenog organa. Ako je protiv rešenja donetog u prvom stepenu izjavljena žalba u reviziji žalbi rešava se istim rešenjem. Na zahtev drugostepenog organa prvostepeni organ je dužan da u roku od 15 dana dostavi rešenje radi revizije. Ako revizija ne bude izvršena u roku od tri meseca od isteka roka za žalbu ili u roku od tri meseca od dostavljanja nalaza i mišljenja koje je drugostepena lekarska komisija dala na osnovu uputa na specijalističko ispitivanje lica na koje se odnosi rešenje, smatra se da je revizija izvršena i da je data saglasnost na rešenje. U postupku revizije obavezno je i pribavljanje nalaza i mišljenja drugostepene lekarske komisije, kada je u pitanju utvrđivanje činjenice da li je bolest u uzročnoj vezi sa vršenjem vojne službe, a procenat invaliditeta stepenom ortopedskog dodatka, stepenom dodatka za negu, oštećenje organizma po osnovu koje se priznaje pravo na novčanu naknadu za nabavku putničkog motornog vozila. Potpunu nesposobnost za rad utvrđuju nadležne lekarske komisije po propisima iz penzijskog i invalidskog osiguranja. Članom 167. propisano je da se protiv konačnog rešenja donetog po žalbi, kao i protiv rešenja donetog u vršenju revizije može pokrenuti upravni spor. Članom 168. do 172. propisan je postupak po promenama od uticaja na priznata prava i način odlučivanja po ovim promenama. Osnovno rešenje je da postupak radi odlučivanja po promenama koje utiču na smanjenje obima ili prestanak prava priznatih po ovom zakonu pokreće po službenoj dužnosti, a promenama koje utiču na povećanje obima priznatog prava se pokreće po zahtevu korisnika. Korisnik je u obavezi da aktivno učestvuje u navedenim postupcima, a shodno članu 170. prvostepeni organ po službenoj dužnosti sprovodi postupak za donošenje novog rešenja o pravu koje je po ovom zakonu priznata privremeno. Ukoliko je korisnik kome je privremeno priznato pravo onemogući da lekarska komisija da nalaz i mišljenje po isteku privremenosti i postupak za priznavanje prava će se obustaviti, a slučaju da je ponovo podnese zahtev za priznanje ovog prava isto će mu se priznati počev od prvog dana narednog meseca, od dana podnošenja tog zakona. Odredbama člana 173. i 174. propisani su sledeći postupci – postupak povećanja procenta invaliditeta ukoliko kod vojnog invalida, odnosno civilnog invalida rata nastupe promene koje su od uticaja na povećanje procenta invaliditeta priznatog konačnim rešenjem, postupak za ponovno priznanje svojstva po zahtevu za utvrđivanje procenta invaliditeta koje podnese lice kome je prestalo svojstvo invalida zbog smanjenja procenta privremeno priznatog invaliditeta i ispod minimalnog procenta, postupak po zahtevu lica kome je ranije podnet zahtev za priznavanje tog svojstva po osnovu rane povrede ili ozlede odbijen zbog nedovoljnog procenta invaliditeta. Zakon propisuje da se u postupku za ostvarivanje prava po ovom zakonu ne plaćaju takse i da se troškovi koji proizilaze iz izvršenja obaveza Republike Srbije za ostvarivanje prava po ovom zakonu obezbeđuju u budžetu Republike Srbije. Odredbama člana 177. i 178. propisano je ovlašćenje nadležnog ministarstva da vodi jedinstvenu evidenciju podataka o korisnicima prava po ovom zakonu, ostvarenim pravima, članovima korisničkog domaćinstva, prihodima korisnika i članova njihovog domaćinstva. Saglasno propisima o zaštiti podataka o ličnostima taksativno su navedeni lični podaci o korisnicima o kojima će se voditi evidencija. Evidencija se vodi putem jedinstvenog informacionog sistema. Jedinstveni informacioni sistem biće i osnova za isplate prava. Neposredan unos podataka u evidenciju vrši prvostepeni organ i isti je odgovoran za njihovu tačnost. Obrada podataka je neophodna u cilju izvršenja zakonom propisanih ovlašćenja, a u skladu i sa propisom koji reguliše zaštitu podataka o ličnosti. Imajući u vidu da za pojedine marginalizovane grupe potrebno je obezbediti posebnu zaštitu i da su neophodni podaci koji se prikupljaju potrebni za kreiranje politika, neophodno je prikupljati podatke iz kategorija posebnih vrsta podataka o ličnosti. Odredbama člana 179. i 181. propisano je da se isplata mesečnih novčanih primanja vrši na osnovu podataka unetih u jedinstvenu evidenciju podataka. Nalogodavac isplata je prvostepeni organ. Korisnik kome je izvršena isplata na koje je imao pravo je u obavezi da izvrši povraćaj ostvarenih novčanih iznosa ukoliko nije imao pravo. Prvostepeni organ rešenjem utvrđuje neosnovano primljeni iznos, period u kome je isti ostvaren i način povraćaja neosnovanog primanja. Novčana primanja po ovom zakonu, koja dospevaju mesečno, zastarevaju u skladu sa propisima o zastarelosti potraživanja. Ukoliko se korisnik ne saglasi da izvrši povraćaj nepravilno primljenog iznosa, povraćaj se može ostvariti u sudskom postupku. Odredbama člana 183. i 184. propisano je i ovlašćenje ministarstva nadležnog za poslove boračko-invalidske zaštite da vrši nadzor nad radom prvostepenih organa kojima su povereni poslovi državne uprave u ovoj oblasti u skladu sa zakonom kojim se uređuje državna uprava. O izvršenom nadzoru sastavlja se zapisnik koji se uručuje prvostepenom organu, na osnovu čega ministarstvo donosi rešenje kojim prvostepenom organu nalaže mere za otklanjanje nepravilnosti po kojima je taj organ dužan da postupa. Protiv navedenog rešenja može se izjaviti žalba Vladi. Nadležno ministarstvo ima ovlašćenje da može organima kojima je poverio izvršenje ovog zakona davati obavezne instrukcije za izvršenje tih poslova. Odredbama člana 185. do 188. propisano je da radi unapređenja oblasti boračko-invalidske zaštite, negovanja tradicije oslobodilačkih ratova Srbije i ostvarivanja saradnje sa srodnim, nacionalnim i međunarodnim organizacijama, mogu se osnivati udruženja i savezi boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i korisnika porodične invalidnine i negovaoca tradicija oslobodilačkih ratova Srbije u skladu sa zakonom kojim se uređuju udruženja. Udruženja koja su od posebnog društvenog značaja za unapređenje oblasti boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata i negovanja tradicije oslobodilačkih ratova Srbije određuje Vlada na predlog ministra nadležnog za boračko-invalidsku zaštitu. Sredstva za ostvarivanje programa i ciljeva ovih saveza i udruženja obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije i realizuju se u skladu sa propisima kojima se uređuju udruženja. Članom 189. propisani su prekršaji u visini novčanih kazni za učinjene prekršaje kojima se može kazniti odgovorno lice ili izvršilac poslova u nadležnom organu, a u pitanju su slučajevi kada se činjenjem ili nečinjenjem vrše povrede odredbi zakona bitne sa stanovišta osiguranja materijalnih i procesnih pretpostavki za zakonito ostvarivanje prava u ovoj oblasti. Prelazne i završne odredbe sadrže rešenja kojima se uređuje prelazak na primenu novog zakona u odnosu na zakone koji su važili do njegovog stupanja na snagu. Polazeći od promena u stvarima statusnog karaktera, kod pojedinih prava i kod odredaba u postupku, većina tih rešenja sadrži odredbe o postupanju nadležnih organa po službenoj dužnosti u cilju efikasnijeg sprovođenja odredbi ovog zakona. Definisano je novo osnovno rešenje da će se prava priznata do početka primene ovog zakona po propisima koji prestaju da važe po osnovu koje nije propisano ovim zakonom zadržati ili ostvariti pod uslovima i u obimu i na način utvrđen ovim zakonom ukoliko ovim zakonom nije drugačije propisano. Propisano je da korisnicima kojima su prava priznata bez državljanstva Republike Srbije prestaju priznata prava danom stupanja na snagu ovog zakona, ukoliko nisu stekli državljanstvo Republike Srbije, osim za ratnog vojnog invalida koji je stekao pravo do dana stupanja na snagu ovog zakona. Članom 192. propisano je da supružnik borca poginulog u oružanim akcijama posle 27. aprila 1992. godine, kome je kao sauživaocu sa detetom bilo priznato pravo na porodičnu invalidninu, po propisima koji prestaju da važe i isto prestalo kada i detetu zbog toga što nije imao potrebne godine života da bi mu se priznalo pravo kao samostalnom korisniku, može ponovo ostvariti pravo na porodičnu invalidninu nakon što ispuni uslove u pogledu godina života. Propisani su postupak i uslovi prevođenja svojstva mirnodopskog vojnog invalida u svojstvo civilnog invalida rata licima kojima je ovo svojstvo priznato kao civilnim licima po osnovu telesnog oštećenja zadobijenog u svojstvu zaposlenog ili u svojstvu zaposlenog u diplomatskom ili konzularnom predstavništvu Republike Srbije ili na putu u to predstavništvo u vezi sa obavljanjem službene dužnosti na dužnosti Republike Srbije. Propisano je da se zahtev za ostvarivanje ovog prava na porodičnu invalidninu po umrlom civilnom invalidu rata može podneti u roku od godinu dana od dana smrti civilnog invalida rata. Članom 195. propisan je postupak priznanja povećanja iznosa lične invalidnine sa 25% od osnovice invalidima kod kojih postoji više oštećenja koja odgovaraju invaliditetu prve grupe. Propisano je da će pravo na mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti koje su ostvarili ratni vojni invalidi pete do desete grupe, po Uredbi o pravu na mesečno novčano primanje za vreme nezaposlenosti ratnih vojnih invalida od pete do desete grupe iz oružanih akcija posle 17. avgusta 1990. godine, ostvariti kao pravo na invalidski dodatak nezaposlenog ratnog vojnog invalida. Pravo je utvrđeno u iznosu od 63% od osnovice. Propisano je da nosioci Partizanske spomenice 1941, borci NOB-a, borci Španskog nacionalnog oslobodilačkog i revolucionarnog rata od 1936. do 1939, lica odlikovana Ordenom narodnog heroja, Ordenom Karađorđeve zvezde sa mačevima ili Zlatnom medaljom Obilića, kao i članovi njihovih porodica, zadržavaju priznata prava po propisima koji prestaju da važe početkom primene ovog zakona. Taksativno su navedena prava, način njihovog daljeg ostvariva, način obračunavanja iznosa prava i iznosa tih prava. Taksativno su navedena prava priznata po propisima koji prestaju da važe početkom stupanja na snagu ovog zakona i prava na koja će se prevesti i priznati u skladu sa ovim zakonom u pogledu naziva prava, propisanoj osnovici za utvrđivanje iznosa prava, procentualnim iznosima prava od osnovice i način usklađivanja. Propisani su rokovi u kojima će se sprovesti postupak navedenog prevođenja, uz preciziranje da se prava po rešenjima donetim u postupku prevođenja priznaju od početka primene ovog zakona. Članom 200. propisano je da će se postupci vođeni po zahtevima za priznavanje prava, po Zakonu o pravima borca, vojnih invalida i članova njihovih porodica i Uredbi o načinu ostvarivanja prava pripadnika Jugoslovenske vojske u otadžbini u oblasti boračko-invalidske zaštite koji nisu rešeni do dana početka primene ovog zakona, rešiti na način, po postupku i u iznosima propisanim analognim pravima u članovima 197, 198. i 199. Članom 201. propisan je postupak u vezi prava koja su priznata po propisima iz oblasti boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata AP Vojvodine i AP Kosova i Metohije. Naime, ovi propisi su prestali da važe shodno odredbama člana 3. stav 1. i člana 5. stav 1. Ustavnog zakona o izmenama i dopunama Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije „Službeni glasnik RS“ broj 20/93, a prava priznata po ovim propisima nastavljaju da se ostvaruju po propisima po kojima su priznata do donošenja republičkog zakona kojim će se urediti njihovo dalje ostvarivanje. Saglasno navedenom, isplata navedenih prava prestaje istekom meseca u kome je ovaj zakon stupio na snagu, sa kojim datumom prestaje i važenje rešenja kojima su ova prava priznata, a o čemu nije potrebno donositi posebno rešenje. Ostvarivanje ovih prava za period od početka primene ovog zakona uređeno je članovima 198. i 199, shodno kojima će se prevesti na odgovarajuća prava propisana ovim zakonom. Članom 202. daje se pravni osnov da se vojnim invalidima i korisnicima porodične invalidnine, kojima su za vreme postojanja SFRJ uvedeni u isplatu prava priznatih rešenjem nadležnih organa drugih republika nekadašnje SFRJ, priznata prava prevedu na pravo utvrđeno ovim zakonom. Ovo pod uslovom da imaju državljanstvo Republike Srbije, prebivališta na teritoriji Republike Srbije i da su u isplati navedenih prava na dan stupanju na snagu ovog zakona. Radi se o korisnicima prava iz oblasti boračko-invalidske zaštite po propisima nekadašnje SFRJ koji su zbog ratnih dešavanja izbegli na teritoriju Republike Srbije, a isplata prava im je uspostavljena kao vid humanitarne pomoći. Daje se pravni osnov da se vojnim invalidima i korisnicima porodične invalidnine priznatim u Republici Srpskoj, koji su preuzeti u sistem boračko-invalidske zaštite Republike Srbije i kojima je po propisima Republike Srbije uspostavljena isplata prava u Republici Srbiji, na osnovu posebno zaključenih protokola o saradnji nadležnih organa SRJ i Republike Srbije, prevedu navedena prava i priznaju pod uslovima, u obimu i na način utvrđen ovim zakonom. Radi se o sledećim protokolima: Protokol o saradnji Saveznog ministarstva za zdravstvo i socijalnu politiku Savezne Republike Jugoslavije i Ministarstva za pitanja boraca, žrtava rata i rata Republike Srpske u oblasti boračko-invalidske zaštite potpisanom u Banjaluci 26. juna 2000. godine; Protokol o saradnji Ministarstva za socijalna pitanja Republike Srbije i Ministarstva rada i boračko-invalidske zaštite Republike Srpske potpisanim u Beogradu 27. novembra 2003. godine, dopunjen 18. novembra 2005. i 29. novembra 2006. godine. Članom 204. dat je pravni osnov da civilni invalid rata, odnosno korisnik prava na mesečno novčano primanja, po osnovu civilne žrtve rata ili umrlog civilnog invalida rata kod kojeg je telesno oštećenje, odnosno smrt ili nastanak nastao van teritorije Republike Srbije i kome su do početka primene ovog zakona ova prava priznata po propisima koja prestaju da važe početkom primene ovog zakona, može i dalje koristiti priznata prava u obimu i pod uslovima propisanim ovim zakonom. Uređeno je pitanje ostvarivanje ortopedskih i drugih medicinsko-tehničkih pomagala, saglasno članu 63. ovog zakona. Shodno navedenoj odredbi, u osnovi vojni invalid ostvaruje pravo na medicinsko-tehnička pomagala u skladu sa propisima iz oblasti zdravstva. Međutim, za oštećenje organizma, po osnovu kojih je vojnom invalidu priznato svojstvo, vojni invalid ima pravo na proteze za gornje i donje ekstremitete, ortoze, invalidska kolica u većem standardu od standarda propisanih iz oblasti zdravstva tj. u obimu i standardu i sadržini koju propisuje nadležni ministar za boračko-invalidska pitanja. Saglasno navedenom rešenju zahtevi za priznanje ortopedskih, odnosno medicinsko-tehničkih pomagala podnetih do početka primene ovog zakona po propisima koji prestaju da važe početkom primene ovog zakona, a koji nisu propisani ovim zakonom, odnosno podzakonskim aktom donetim na osnovu ovog zakona, će se odbiti, a prava na ovakva pomagala, koja su bila priznata do početka primene ovog zakona, prestaju istekom njihovog roka trajanja. Članom 206. precizira se da početak isteka roka od sedam godina za ponovno priznavanje prava na novčanu naknadu za nabavku putničkog motornog vozila. Ovo shodno novom rešenju ovog prava članom 89. ovog zakona po kome se, umesto prava na putničko motorno vozilo, priznaje pravo na novčanu naknadu za nabavku putničkog motornog vozila, propisuje da će se odbiti zahtev za isplatu prava u Republici Srbiji na osnovu rešenja koje je doneo nadležni organ u Republici Srbiji, a isplatu mu na dan stupanja na snagu ovog zakona nije vršila Republika Srbija, već neka od drugih bivših republika SFRJ, bez obzira na njegovo sadašnje državljanstvo i prebivalište. Takođe, odbiće se zahtev za uspostavu isplate prava u Republici Srbiji na osnovu rešenja druge republike SFRJ, odnosno SRJ, odnosno Državne zajednice Srbija i Crna Gora. Propisano je da korisnici kojima su prava priznata, kao i licima nesposobnim za privređivanje, odnosno nesposobnim za rad po propisima koja prestaju da važe danom početka primene ovog zakona, smatraju se nesposobnim za rad i u smislu ovog zakona. Članom 209. propisano je da će se isplata prava po ovom zakonu vršiti i posle početka primene ovog zakona po propisima koja prestaju da važe početkom primene ovog zakona, dok se ne steknu uslovi da se ova isplata uspostavi preko jedinstvene evidencije podataka o korisnicima prava iz oblasti boračko-invalidske zaštite, a saglasno članu 178. ovog zakona. Propisi za sprovođenje ovog zakona će se doneti do početka primene ovog zakona do kada će se primenjivati sada važeći podzakonski akti. Navedeni su propisi koji prestaju da važe početkom primene ovog zakona. Svi sada važeći propisi iz oblasti boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata. Odredbom člana 2012. propisuje se da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku RS“, a da će se primenjivati počev od 1. januara 2021. godine. Javna rasprava o Nacrtu zakona sprovedena je u periodu od 13. maja 2019. godine do 3. juna 2019. godine. Nacrt zakona bio je postavljen na internet stranici Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i na Portalu e-uprave sa pozivom svim zainteresovanim licima da u naznačenom roku dostavljaju svoje predloge, sugestije, inicijative i komentare. Tribine za raspravu o Nacrtu zakona održane su prema programu javne rasprave. Do sada se nije desilo da javne rasprave budu održane u tolikom broju gradova. Naime, javne rasprave su održane u 13 gradova: Vranju, Leskovcu, Kragujevcu, Užicu, Sjenici, Kraljevu, Somboru, Zrenjaninu, Novom Sadu, Zaječaru, Beogradu i Nišu. Zbog velikog interesovanja za Nacrt zakona tribina je dodatno održana i u Rumu. Na tribinama su prisutnima predstavljeni mnogobrojni sada važeći propisi koji regulišu oblast boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata uz obrazloženje potrebe da se izvrši kodifikacija ovih propisa, kao i da se unaprede određena zakonska rešenja, da se ista osavremene i usklade sa važećim propisima iz drugih oblasti. Predstavljen je i Nacrt zakona i stavovi koje je utvrdila radna grupa. Ukupno je na svim tribinama bilo prisutno oko 1.600 učesnika. Među učesnicima u javnoj raspravi su bili predstavnici pokrajinskih, gradskih i opštinskih organa nadležnih za boračko-invalidsku zaštitu, predstavnici udruženja boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica i ostali zainteresovani. Prisutni su pokazali veliku zainteresovanost za učešće u javnoj raspravi. Tokom učešća na tribinama svoje mišljenje, primedbe, predloge i sugestije na Nacrt zakona je usmeno iznelo 207 diskutanata. Tom prilikom je dostavljeno i 103 podnesaka u vidu pisanog materijala. Za vreme trajanja javne rasprave u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja je primljeno putem redovne i elektronske pošte veliki broj podnesaka sa mnogobrojnim primedbama i sugestijama. Nakon završene javne rasprave sve primedbe, predlozi i sugestije razmatrani su u okviru rada radne grupe, nakon čega su doneti konačni stavovi koji su uneti u tekst Nacrta zakona. Napominjem da su u izradi, odnosno u radnoj grupi učestvovali pripadnici svih zainteresovanih iz svih saveza i udruženja koji su za to iskazali svoju zainteresovanost. Ovim zakonom je normativno uređena veoma važna oblast, komplikovana i osetljiva oblast boračko-invalidske zaštite na jedinstven način za teritoriju Republike Srbije. Usvajanjem ovog zakona stvorićemo polaznu osnovu za dalju analizu i ozbiljan rad na unapređenju ukupnog položaja našeg, slobodno mogu reći, najboljeg dela stanovništva, onih koji su se borili za našu zemlju, boraca i njihovih porodica. Ova Vlada i neka buduća, za razliku od onih od 2000. do 2012. godine, proaktivnim pristupom pratiće potrebe ove kategorije korisnika i u skladu sa ekonomskim mogućnostima zemlje predlagaće mere unapređenja njihovog položaja. Pozitivni rezultati u razvoju zemlje iz prethodnog perioda omogućili su proširenje obima prava i njihove visine za borce i njihove porodice. Ukoliko se ovaj trend nastavi, kako Vlada planira, nema razloga za sumnju da će se tek unaprediti njihov ukupan položaj u narednim godinama. Za tako nešto uporište imamo u ličnom angažovanju samog predsednika Aleksandra Vučića u tome da danas obeležavamo sve važne datume naše svetle prošlosti. Na kraju, hteo bih da se zahvalim svim udruženjima, svim savezima, svima onima koji su uzeli učešće u izradi ovog zakona, za bezbroj sastanaka koje smo zajednički imali, u njihovom učešću u javnim raspravama koje smo svi zajedno sprovodili. Iz svega ovog, iz ovih navedenih razloga predlažem Narodnoj skupštini da u danu za glasanje usvojite ovaj zakon, jer on predstavlja značajan pomak u regulisanju svih pitanja iz oblasti boračko-invalidske zaštite i još jednom podvlačim – nijedno pravo nije ukinuto, već smo ovim zakonom proširili njihova prava. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Imate još? Nastavite. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog vojnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, koji je potpisan u Beogradu 7. oktobra 2019. godine. Sporazum sadrži oblasti saradnje, kao i principe po kojima će se ista sprovoditi. Odredba ovog sporazuma utvrđuje organe koji su nadležni za njegovo sprovođenje i predviđaju način zaštite tajnih podataka, uređuju rešavanje pravnih pitanja i odštetnih zahteva. Takođe sadrži i finansijske odredbe kojima se uređuje pružanje zdravstvenih usluga, odredbe koje propisuju postupak carinske i pasoške procedure. Sporazumom su predviđeni načini na koji će se rešavati eventualni sporovi, izmene i dopune, način njegovog stupanja na snagu, period važenja i prestanka primene, a takođe stupanjem na snagu predmetnog sporazuma predviđen je i prestanak važnosti sporazuma između Saveza ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Republike Turske o vojno-naučnoj i vojno-tehničkoj saradnji koji je potpisan 23. jula 2004. godine. Okvirnim vojnim sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske koji se utvrđuje, predlaže se ovim zakonom, opredeljuju se osnovni ciljevi i načela na kojima će se zasnivati vojna saradnja između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, odnosno njihovih nadležnih organa, a u cilju doprinosa razvoja sveobuhvatnih bilateralnih odnosa dve države. Podsećam na tradicionalno dobre političke odnose dve države. Srbija i Turska su istorijski povezane, a dva naroda krase dobri i prijateljski odnosi zasnovani na razumevanju i obostranom uvažavanju. Vojna i odbrambena saradnja sa Republikom Turskom može se oceniti kao dobra sa mogućnošću daljeg intenziviranja i unapređenja, te za ostvarivanje pomenutih ciljeva neophodno je zaključivanje jednog opšteg ugovora u skladu sa nacionalnim propisima ugovornih strana i u skladu sa opšte prihvaćenim normama međunarodnog prava. Takođe, iz navedenih razloga, a u cilju razvoja i daljeg unapređenja bilateralne saradnje sa Republikom Turskom predlažem da Narodna skupština u danu za glasanje izglasa zakonom kojim se potvrđuje okvirni vojni sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tuske. Takođe se pred vama nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, potpisan u Beogradu, 7. novembra 2019. godine. Podsećam na tradicionalno dobre političke odnose dve države. Indija i Srbija su istorijski povezane, a dva naroda krase dobri i prijateljski odnosi zasnovani na razumevanju i obostranom uvažavanju. Republici Indiji dugujemo zahvalnost na principijelnoj podršci koju pruža teritorijalnom integritetu i suverenitetu Republike Srbije, kao i našim naporima da rešimo sva otvorena pitanja na KiM mirnim putem kroz dijalog zainteresovanih strana. Stupanjem na snagu Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane stvara se pravni osnov za saradnju Ministarstva odbrane, kao i za druge oblike saradnje u oblasti odbrane za koje ugovorne strane budu zainteresovane. Sporazum sadrži oblasti i oblike saradnje, predviđa mogućnost razvijanja saradnje u oblasti od zajedničkog interesa kroz zaključivanje posebnih protokola i dodatnih ugovora u skladu sa predmetnim sporazumom, odredbe o zaštiti tajnih podataka i troškovima koji nastanu tokom njegovom sprovođenja, mogućnosti osnivanja zajedničke komisije za pitanja odbrane i medicinskoj podršci. Sporazumom su predviđeni načini na koji će se rešavati eventualni sporovi, izmene i dopune, odnosno način njegovog stupanja na snagu, period važenja i otkazivanja. Sporazumom o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, čije se potvrđivanje predlaže ovim zakonom, opredeljuju se osnovni ciljevi i načela na kojima će se zasnivati saradnja u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, odnosno njihovih nadležnih organa u cilju doprinosa razvoju sveukupnih, celokupnih bilateralnih odnosa dve države, kao i u miru i bezbednosti u svetu. Takođe, prvenstveni cilj predloženog zakona, odnosno zaključenog sporazuma je uspostavljanje pravnog okvira koji bi omogućio saradnju ugovorenih strana i njihovih nadležnih organa u oblasti odbrane, odbrane i bezbednosna pitanja, odnosno politika, vojno-ekonomske i naučno-tehničke saradnje, vojno-obaveštajna saradnja, vojno obrazovanje i obuka, vojna medicina i veterina, kao i drugi segmenti od zajedničkog interesa. Saradnja u oblasti odbrane sa Republikom Indijom može se oceniti kao dobra sa mogućnošću daljeg intenziviranja i unapređenja, te za ostvarivanje pomenutih oblasti i oblika saradnje neophodno je zaključivanje opšteg ugovora o saradnji u oblasti odbrane, kojim bi se navedena pitanja pravno regulisala u skladu sa Bečkom konvencijom o ugovornom pravu i Zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Gospodine potpredsedniče, Dame i gospodo narodni poslanici, iz navedenih razloga, a u cilju razvoja i daljeg unapređenja bilateralne saradnje sa Republikom Indijom predlažem da Narodna skupština izglasa zakon kojim se potvrđuje Sporazum o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine ministre. Pre nego što nastavimo sa radom, ja bih da saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obavestim narodne poslanike da će danas Narodna skupština raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Ne znam da li bih imao novu priliku da to uradim. Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, pred vama se danas nalazi Predlog zakona o igrama na sreću. Donošenjem novog zakona u oblasti igara na sreću povećava se stepen društvene odgovornosti priređivača igara na sreću, stvaraju se neophodni uslovi za uvođenje naprednijeg sistema nadzora, odnosno kontrole ostvarenog prometa. Time se direktno stvaraju uslovi za smanjenje sive ekonomije, za efikasnije prikupljanje budžetskih prihoda, ali se unapređuje i zakonski okvir za borbu protiv pranja novca i finansiranja terorizma, u skladu sa evropskim standardima. Pred vama takođe je i Predlog zakona o potvrđivanju Protokola uz Konvenciju o ugovoru za međunarodni prevoz robe drumom, pred vama je takođe danas i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu (Program za otpornost na klimatske promene i navodnjavanje u Srbiji - faza I), između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Na dnevnom redu je takođe i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o izmeni Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uzajamnom priznanju vozačkih dozvola. Dalje, Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, Predlog zakona o potvrđivanju protokola o određivanju tromeđe granične tačke između Republike Srbije, Crne Gore i BiH, Predlog zakona o potvrđivanju okvirnog vojnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o industriji i tehnologiji, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore o obavljanju plaćene delatnosti određenih članova porodice, članova diplomatsko-konzularnih predstavništava, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike o obavljanju plaćenih poslova članova porodice zaposlenih u njihovim diplomatskim misijama i konzularnim predstavništvima, Predlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Ujedinjenih Arapskih Emirata o zapošljavanju izdržavanih lica, odnosno članova diplomatskih i konzularnih predstavništava, kao i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Brazil o bavljenju plaćenih poslova izdržavanih lica diplomatskog, konzularnog, vojnog, administrativnog i tehničkog osoblja diplomatskih i konzularnih predstavništava. Pred vama su danas i sledeći zakoni: Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije o kontroli i žigosanju predmeta od dragocenih metala, sa aneksima I i II, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Saveta ministara Bosne i Hercegovine i vlada ostalih strana Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region jugoistočne Evrope o dogovorima sa zemljom domaćinom o Sekretarijatu Inicijative za prevenciju i spremnost u slučaju katastrofa za region jugoistočne Evrope. Dalje, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o bezbednosnoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske. Pred vama se danas nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Rumunije o saradnji u oblasti održivog upravljanja prekograničnim vodama, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Nikaragve o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, službenih i zvaničnih pasoša, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u oblasti voda, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji u oblasti veterinarstva, kao i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Mađarske o saradnji u oblasti održivog upravljanja prekograničnim vodama i slivovima od zajedničkog interesa. Na dnevnom redu danas takođe je i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji na izgradnji, upravljanju, održavanju, rekonstrukciji i sanaciji gasovoda, za tranzit prirodnog gasa koji prelazi preko državne granice, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o saradnji u oblasti biljnog karantina i zaštite bilja, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Grenade o ekonomskoj saradnji, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o uzajamnom priznavanju kvalifikovanih usluga od poverenja, koje se pružaju u Republici Srbiji i usluga sertifikovanja za elektronske transakcije, koje se pružaju u Crnoj Gori, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o trgovinskoj i ekonomskoj saradnji, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Komonvelta Dominikane i Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa br. 3 Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture, između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine. Nadam se da ćemo ovih dana imati konstruktivnu i argumentovanu raspravu i pozivam vas da u danu za glasanje podržite predložena zakonska rešenja. Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, na odboru koji je juče održan, pored Predloga zakona o igrama na sreću imali smo i Predlog o potvrđivanju ugovora koji se odnosi na program otpornosti na klimatske promene i navodnjavanje u Srbiji i na potvrđivanje Konvencije međunarodne o izdržavanju dece i drugih članova porodice. Ono zbog čega sam danas uzela reč, to je da, možda ste zaboravili, ali evo i da pohvalimo i ministra finansija, koji je zaista na inicijativu nacionalne organizacije koja obuhvata sve invalide Srbije, odnosno 15 saveza i preko 500 organizacija, zaista imao razumevanja da ovaj zakon koji se odnosi na igre na sreću, čime su u stvari povećani prihodi u budžetu, povećavanjem određenih taksi i naknada, budu tačno definisane za namenska sredstva koja će ići za potrebe određenih kategorija ljudi sa invaliditetom u Srbiji. Primili ste i predstavnike tih organizacija i predložili Vladi da ovaj amandman prihvati, tako da smo mi na odboru juče razmatrali ovaj Predlog zakona sa prihvaćenim amandmanima i Odbor za budžet, finansije i kontrolu trošenja javnih sredstava je prihvatio ovaj amandman. Moram da kažem da je dan pre nego što smo imali Odbor, imala sam prilike da predstavnike nacionalne organizacije primim, Ivanku Jovanović, gospođu Gordanu Rajkov koja je inače i bivši poslanik i Mihajla Pajevića. Zaista u tom direktnom razgovoru sa njima, čujem da su se oni zaista obratili institucijama koje su pomogle da se konkretno amandmani urade i da je Ministarstvo finansija obuhvatilo taj predlog i dalo na Vladu, koji je Vlada usvojila. Suština tog amandmana, a pričamo ćemo kada budu amandmani je da 40% upravo finansijskih sredstava koji su prihodu u budžetu od igara na sreću, idu ovim određenim kategorijama. Vi ste do sada to tako i davali, međutim, nekako se oni plaše, ukoliko se promene određeni ministri ili promene situacije, da to u budžetu morati da stoji taksativno navedeno, da bi negde obezbedili i stvorili sebi određenu finansijsku sigurnost, jer oni tvrde da preko 70% invalida živi jako teško, gotovo na rubu ekonomske zavisnosti. To je ono što smatraju, da su ugroženi, preko 800.000 osoba koje su obuhvaćene ovim organizacijama, a da se sam predlog amandmana odnosi da će namenska sredstva iz budžeta koja će za ove namene biti uplaćena, biće raspodeljena po 19% za finansiranje Crvenog krsta, zatim za finansiranje organizacija osoba sa invaliditetom, čiji je cilj unapređenje socijalnog, ekonomskog i društvenog položaja ovih osoba, zatim finansiranje ustanova socijalne zaštite, lokalne samouprave, sporta i omladine i onda ostaje 5% za onu stavu 25. tačka 3. to je razdel Ministarstva zdravlja, lečenje retkih bolesti o kojima stalno govorimo, iz koje stavke je jako važno da postoje sredstva da bi u kontinuitetu pomagali lečenje bolesti kod dece koja se leče u inostranstvu. Mislim da je od velikog značaja što ste ovaj posao odradili na taj način, što ste razumeli potrebu ove ciljne grupe da se negde u ovom Predlogu zakona tačno definišu namenska sredstva. Zbog toga smatramo da je jako dobro da ovaj zakon o igrama na sreću prihvatimo u ovom delu kada su u pitanju pomoć ovim kategorijama stanovnika, odnosno građana Srbije. Na Odboru smo imali prilike zaista da čujemo koliko su važne i ove konvencije, odnosno projekti koji radite u saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, pogotovo kada su klimatske promene u pitanju i tu smo čuli da će zaista sada istok Srbije dobiti znatna sredstva kada su u pitanju ovi projekti koji se odnose na upravljanje, odnosno zaštitu, pogotovo što postoji veliki broj bespovratnih sredstava, 1,2 miliona evra od 15 miliona evra, koji će se odnositi na zaštitu od poplava, odnosno samih klimatskih promena što je jako značajno. Danas građani istočne Srbije treba to da čuju da zaista svi delovi Srbije podjednako su zastupljeni kada su u pitanju projekti finansirani od strane Ministarstva finansija. Mislim da u danu za glasanje zaista imamo razloga da podržimo ovakve Predloge zakona na najbolji mogući način, zato što vidimo da će mnoge nepravde iz prošlosti biti ispravljene. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu po meni najvažniji Odbor Narodne skupštine, jer kada nestane hrane, kada nestane vode tek onda možete da cenite one koji hranu proizvode i one koji čuvaju naše vode da budu pitke. Mi smo razmatrali pet zakona i Odbor je prihvatio svih pet. Čisto zbog gledalaca i kolega poslanika koji nisu članovi Odbora da ih nabrojim. Imamo dva sporazuma sa Turskom. Jedan je o veterini. Po meni veoma značajan s obzirom da se u veterini pojavljuju na našoj teritoriji nove bolesti koje nekada na našim teritorijama nisu postojale. Imali smo bolest „kvrgave kože“. To je bolest koja je uglavnom ranije opterećivala afričke zemlje i zemlje koje su dole niže od nas. Te bolesti mogu da nam nanesu velike ekonomske štete i mi smo imali sreću da tu bolest zaustavimo. Čak ni Evropa, koja nije imala iskustvo sa tom vrstom bolesti, tada nije znala šta da nam preporuči. Međutim, moram priznati da kod nas postoje stručnjaci koji razumeju i bolesti koje nekada nisu postojale na našoj teritoriji i zato smo veoma uspešno suzbili tu bolest, ne da smo zaštitili sebe od velikih ekonomskih šteta koje su u Bugarskoj, Grčkoj i Makedoniji bile po 10, 15 puta veće nego kod nas, nego smo time zaustavili tu bolest i za Hrvatsku i za druge delove Evropske unije. Zaustavili smo je negde na nivou, na granici negde Negotin, tako da se ona gore više nije pojavljivala. Sada je aktuelna, što za Tursku nije bitna, „afrička kuga svinja“, koje takođe nekada na ovim teritorijama nije bilo. Uprkos dve godine odolevanja, ona se ipak periferno malo pojavila u Srbiji. Pojaviće se možda i neke druge bolesti, zato kažem da je veoma, zbog bezbednosti hrane, bitna saradnja iz oblasti veterine, a i iz oblasti fitosanitarne zaštite. Imamo zakon sa Azerbejdžanom koji govori o biljnom karantinu, a to je takođe bitno zbog eventualnih biljnih bolesti koje se mogu pojaviti u trgovini i prometu biljnim proizvodima između nas i Azerbejdžana. Biljna proizvodnja je takođe značajna. Pojavljuju se opet razne vrste bolesti, tako da je ta saradnja je veoma značajna. Značajna je i zbog eventualnog uzgajanja nekih biljaka i tako dalje, da se može sarađivati između naše Uprave za zaštitu bilja i njihovih organa. Imamo tri sporazuma o vodama. Jedan je sa Turskom, ali posebno su značajni održivo upravljanje sa Rumunijom i Mađarskom. To je veoma bitno zato što se radi o Dunavu i slivu koji je uz Dunav i verujem da imamo iskustva iz 2014. godine, da znamo zašto i sa Turskom treba razmeniti znanja, stručnjake i tako dalje, zašto treba sa Mađarkom i Rumunijom sarađivati, posebno zbog Vojvodine i eventualnih šteta koje mogu nastati ukoliko se na održiv način ne upravlja vodama. Takođe, po pitanju Dunava mi u ovom trenutku pokušavamo da zalivne sisteme uspostavimo u celoj Srbiji, ali je posebno značajna ova saradnja sa Rumunijom i Mađarskom zbog Vojvodine. Moram odmah da kažem da moramo zalivne sisteme što pre izgraditi, ispostaviti, jer nećemo moći da koristimo vode koliko mi želimo. Postoje neki međunarodni sporazumi, postoje kvote koliko se vode iz Dunava može iscrpeti i glupo je da između Dunava i Save, Tise, Tamiša i tako dalje Vojvodina ima veoma malo površina koje se navodnjavaju, a opet da bi se one navodnjavale i da bi se kontrolisale suše i poplave potrebno je na održiv način upravljati vodama. Ono što je mene iznenadilo, da određeni opozicioni poslanici, bez obzira što se raspravljalo o zaštiti bilja, nisu došli na odbor i nisu posvetili pažnju ovako važnim temama, ne samo vodama, već o zaštiti bilja zato što su im na sednicama Narodne skupštine gde su direktni prenosi, puna usta biljaka, GMO itd, i zamene je bilo iznenađenje da se opozicioni poslanici, koji se navodno zalažu za zdravlje biljke, nisu pojavili na sednici odbora. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Snežana Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodo ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni građani, Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku razmotrio je sedam sporazuma o kojima se danas raspravlja i o kojima ste nešto čuli od strane predlagača i na svojoj sednici odlučio je jednoglasno da da podršku njihovoj ratifikaciji. Radi se o sledećim sporazumima. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Komonvelta Dominike. Predložen je sa ciljem jačanja međusobnih bilateralnih ekonomskih odnosa, kojim se potvrđuje spremnost dve države da uspostave saradnju u oblasti turizma, kao i unapređenje odnosa u oblasti ekonomije, kulture i stvore se uslovi za njihov dalje razvoj. Naznačeni su posebni oblici saradnje od interesa i značaja za unapređenje bilateralnog turističkog prometa promovisanjem saradnje između odgovarajućih subjekata i organizacija koje posluju u oblasti turizma, kao i u okviru međunarodnih turističkih organizacija. Sledeći sporazum je između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Maroko o trgovinskoj i ekonomskoj saradnji. Odražava namere potpisnica sporazuma da se institucionalizuje i razvija oblast trgovinske i ekonomske saradnje između dve zemlje, kao i da se intenzivira i diverzifikuje njihova međusobna trgovina na principima jednakosti zajedničkog interesa i međunarodnog prava. Regulisanjem bilateralne ekonomske saradnje između dve zemlje stvaraju se uslovi za njeno unapređenje na dugoročnim osnovama, kao i povećanje investicionih tokova između dve zemlje. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o uzajamnom priznavanju kvalifikovanih usluga od poverenja, koje se pružaju na teritoriji obe zemlje, zapravo podrazumeva da su informaciono komunikacione tehnologije jedan od pokretača globalnog ekonomskog razvoja i u tom smislu ide se ka priznavanju kvalifikovanih usluga od poverenja koje doprinosi eliminisanju prepreka u poslovanju, omogućava korišćenje i jednako pravno dejstvo kvalifikovanih usluga od poverenja, odnosno kvalifikovanih usluga sertifikovanja za elektronske transakcije u obe zemlje, kao i uzajamno priznavanje kvalifikovanih sredstava za kreiranje elektronskog potpisa, kvalifikovanog elektronskog pečata i kvalifikovanog elektronskog vremenskog žiga. Potvrđivanje Sporazuma će imati uticaj na privredne subjekte u obe zemlje koji će u međusobnoj poslovnoj saradnji, prelaskom na elektronsko poslovanje, postići veću efikasnost nego tokom klasičnog poslovanja. Ovo međusobno priznavanje takođe znači da osim privrednih subjekata da će i građani obe zemlje moći da koriste onlajn usluge od druge zemlje. Potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Grenade o ekonomskoj saradnji proizilazi iz namere potpisnica sporazuma da se institucionalizuje i razvija oblast trgovine i ekonomske saradnje između dve zemlje, kao i da se intenzivira i diverzifikuje njihova međusobna trgovina takođe na principima jednakosti, zajedničkog interesa i međunarodnog prava. Posebno želim da istaknem potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Mađarske o saradnji na izgradnji i upravljanju, održavanju, rekonstrukciji i sanaciji gasovoda za transport prirodnog gasa koji prelazi preko državne granice. Strategijom razvoja energetike, pored ostalog, utvrđeni su i strateški ciljevi Republike Srbije u oblasti prirodnog gasa, i to – obezbeđenje sigurnog snabdevanja domaćeg tržišta prirodnim gasom, uspostavljanje domaćeg i regionalnog tržišta prirodnog gasa i diversifikacija izvora i pravaca snabdevanja prirodnim gasom. Projekcija potrošnje prirodnog gasa ima dugoročni trend rasta, a gasovodni sistem Republike Srbije ima samo dve tačke povezivanja sa sistemima drugih zemalja, ulaznu tačku na granici sa Mađarskom i izlaznu tačku na granici sa Bosnom i Hercegovinom, što čitav sistem čini osetljivim. Izgradnjom magistralnog gasovoda granica Bugarske i granica Mađarske obezbedio bi se novi pravac snabdevanja prirodnog gasa, kao i interkonekcija sa Bugarskom i Mađarskom. Realizacija ovog projekta doprineće ostvarivanju strateških ciljeva Republike Srbije u oblasti prirodnog gasa i značajno će uticati na sigurnost snabdevanja i uvećanje energetske bezbednosti. Takođe, omogućiće se značajnije korišćenje prirodnog gasa, kao i njegova upotreba za kombinovanu proizvodnju toplotne i električne energije i upotrebu u sektoru saobraća, tzv. komprimovani prirodni gas. Sporazumom srpska i mađarska strana saglasile su se o preduzimanju mera za podršku realizaciji projekta, koordinatnim tačkama završetka gasovoda na obe strane, kao i pravnom položaju lica koja obavljaju poslove koji proizilaze iz implementacije ovog sporazuma. Dalje potvrđivanje Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o industriji i tehnologiji proizilazi iz namere potpisnica sporazuma da se institucionalizuje i razvija oblast industrijske i tehnološke saradnje između dve zemlje, u cilju daljeg privrednog i ekonomskog jačanja i razvoja. Ovo otvara mogućnost za dodatne nove investicije, odnosno otvaranje novih radnih mesta, s jedne strane, i smanjenje stope nezaposlenosti sa druge strane, a otvaranjem tih novih radnih mesta, pogona fabrika, preduzeća i poreskim izmirivanjem doći do dodatnog punjenja budžeta. I na kraju, potvrđivanje Konvencije o kontroli i žigosanju predmeta dragocenih metala, sa aneksima 1. i 2, podrazumeva da se u i cilju olakšanja prekograničnog prometa od dragocenih metala, obezbeđivanja kontrole udela dragocenih metala, i to platine, zlata, paladijuma i srebra u predmetima od dragocenih metala i ujedno obezbeđenja zaštite interesa potrošača uslovljenih specifičnom prirodom ovih predmeta 1972. godine u Beču, sedam evropskih država potpisalo je Konvenciju o kontroli i žigosanju predmeta dragocenih metala, kojoj je danas pristupilo 20 država. (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Naša zemlja u konvenciji ima status aplikanta i države članice konvencije u ovom sporazumu koriste jedan žig koji je garant kvaliteta plemenitih metala i koji se među državama članicama konvencije razmenjuje bez dodatnih pregleda žigosanja i troškova i to bi za našu zemlju, u tom slučaju, u punopravnom pristupanju ovom članstvu značilo i doprinosilo dodatnom smanjenju troškova uvoza predmeta označenih ovim žigom.
Zahvaljujem. Pitam, da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Ljupka Mihajlovska. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Želim u svom uvodnom delu govora, naravno, da pohvalim to što je Vlada podnela amandman kojim ispravlja taj propust, a to je da u novom Predlogu zakona nema one odredbe koja se odnosi na to da 40% prihoda, Zakona o igrama na sreću, ide osetljivim društvenim grupama, pre svega, organizacijama osoba sa invaliditetom. Mada mene to nije ni zabrinulo kada sam videla da toga nema, jer sam pretpostavila da bi se svakako nastavilo sa finansiranjem tih programa i ja cenim da je to verovatno bila tehnička greška. Ono što mene više brine jeste kakav efekat na život ljudi i osoba sa invaliditetom i osoba koje boluju od retkih bolesti imaju programi koji se finansiraju iz sredstava sakupljenih od igara na sreću. Zbog čega to govorim? Govorim zato što su to zaista ogromne sume novca koje država daje organizacijama osoba sa invaliditetom. Međutim, vrlo je upitan kvalitet tih programa i merenje efekata koje oni imaju na živote običnih građana sa invaliditetom. Zapravo, mogu gotovo sa sigurnošću da tvrdim da najveći efekat imaju na one koji vode te organizacije, a to je mali broj ljudi i što je neretko slučaj, dešava se i da oni koji vode te organizacije često nisu osobe sa invaliditetom. Zaista mislim da je ova država prebogata, budući da ogroman novac baca u bunar, koji se nama ne vraća i ne vraća nam se kroz društveno korisne građane. Juče sam na sajtu Ministarstva za rad otišla da vidim, i tu moram da pohvalim ministra što je transparentno objavljeno koliko koja organizacija dobija novca, od Ministarstva za rad govorim samo, kasnije ću govoriti i o drugim ministarstvima. Što bi rekli moji prijatelji iz Crne Gore, imala me kap ubiti kada sam videla koliki je to novac. Znate, recimo, navešću samo nacionalnu organizaciju multiple skleroze koja dobija, sada ću tačno da vam kažem, 11 miliona je dobila u 2019. godini, Društvo multiple skleroze Vojvodine šest miliona. Onda imate lokalne organizacije gde je jedna u Bačkoj Topoli dobila 220 hiljada, u Somboru 450 hiljada itd. S druge strane imate organizaciju MS platforma, koja je registrovana pre dve godine, nula dinara je dobila, a jedini su uspeli da toliko podignu na prepoznatljiv nivo i da daju značaj važnosti teme koliko oboleli od multiple skleroze nemaju adekvatnu terapiju. Uspeli su da stignu i do premijerke Ane Brnabić da se sastanu, da ukažu na ovaj problem, do ministra zdravlja. Dakle, organizacija koja u svom budžetu ima nula dinara za dve godine uradila je mnogo više na prepoznatljivosti ovog problema nego sve ova nacionalne, pokrajinske i lokalne organizacije. Zatim imamo Savez gluvih i nagluvih Srbije koji je u 2019. godini dobio 26 miliona dinara. Da li vi znate da je to skoro 250 hiljada evra. Pritom, to nije novac obezbeđen za tumače koji će prevoditi gluvim ljudima sadržaje sa televizije, vanredne situacije. Imamo ovaj koronavirus, gluvi ljudi u Srbiji i ne znaju da postoji i da se širi munjevitom brzinom, jer ne mogu da prime tu informaciju, sem ono dva-tri minuta vesti na RTS-u. Ovo su sredstva za neke kurseve u Vrnjačkoj Banji od sedam dana. Vi za sedam dana ni čoveka koji zna srpski jezik, a nepismen je dovoljno ili ne zna pravopis ne možete da obučite, a kamoli nekog ko ne poznaje znakovni jezik da nauči za sedam dana. Imamo i nacionalnu organizaciju koju ste pomenuli, koja u svom sastavu ima sve ove saveze. Znači, pored toga što nacionalna dobija sredstva, svaki savez dobija pojedinačno sredstva i svaka gradska organizacija dobija pojedinačna sredstva. Sve ove organizacije imaju zaposlene ljude u svojim organizacijama koji dobijaju plate od ovih sredstava. Svi mi plaćamo porez za ova budžetska sredstva koja se daju ovim organizacijama. Moje pitanje je - šta je sa mnom i da li je sa mnom sve u redu kada sam odlučila da budem narodna poslanica i da se za platu od 70.000 dinara i paušal od 30.000 dinara ispravljam krive Drine i borim za prava osoba sa invaliditetom i moram Agenciji za borbu protiv korupcije da prijavim svu imovinu, sve prihode u bankama, da dajem krv iz prsta da bih dokazala da moji bliži rođaci nisu neki funkcioneri ili oni, zato što su moji bliži rođaci, takođe moraju da daju sve te podatke u banci, a ljudi koji vode ove organizacije ne podležu nikakvoj kontroli Agencije za borbu protiv korupcije? Nije tajna da neki od ovih funkcionera imaju platu mesečnu kao guvernerka Narodne banke, a mnogi imaju veća primanja od ministara u Vladi Srbije. Samo da vam kažem, ovo je jedan konkurs koji je za redovne programske aktivnosti. Ministarstvo za rad ima i stalno otvoreni konkurs gde se sredstva dodeljuju i gde takođe ove organizacije apliciraju za dodatna sredstva. Tu su Ministarstvo kulture, Ministarstvo omladine i sporta, Ministarstvo turizma, Sekretarijat za socijalnu zaštitu, lokalne samouprave, svi oni raspisuju konkurse, Sektor za boračku i invalidsku zaštitu, gde ponovo ove organizacije apliciraju za sredstva. Da ne govorim o projektima Evropske unije i projektima međunarodnih organizacija, što me u ovom smislu ne zanima, jer to nisu budžetska sredstva. Moje pitanje takođe za ministra za rad - zbog čega kada dajete sredstva za uklanjanje arhitektonskih barijera dajete nevladinim organizacijama koje onda uklanjaju arhitektonske barijere u institucijama ove zemlje, tipa centara za socijalni rad, Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, PIO fonda itd. Zašto ne date direktno tim filijalama novac da uklanjaju barijere na šta obavezuje i Zakon o sprečavanju diskriminacije osoba sa invaliditetom i Zakon o planiranju i izgradnji. Zbog čega su neophodni posrednici u tom poslu? Pozivam i ministra finansija da ode kod ministra za rad i da pogleda kako izgledaju izveštaji o sprovedenim projektima ovih organizacija, da pitate krajnje korisnike koliko to ima efekta na svakodnevne živote osoba sa invaliditetom. Dakle, ako smo zaista donosili zakone koji treba da spreče pranje novca i finansiranje terorizma, i ako mi kao javni funkcioneri, podležemo ozbiljnoj kontroli i ja protiv toga nemam ništa. Ja mislim da bi ljudi koji rade u organizacijama i koji koriste budžetska sredstva, odnosno funkcioneri u tim organizacijama bi takođe trebalo da podležu istoj toj kontroli. Dakle, da vam ne navodim dalje pojedinačne saveze. Naravno ima tu i organizacija koje dobro rade svoj posao i njih ćete prepoznati tako što dobijaju najmanje sredstava i moje pitanje jeste, odnosno ja želim da pohvalim organizacije koje su uspele da dođu i do predsednice Odbora za finansije i do ministra finansija i da upute apel i predsednici Vlade, da se ovo vrati u zakon. Isto tako pitam, zašto nisu toliko bili glasni kada se donosio Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom gde su roditelji dece sa invaliditetom uskraćeni, odnosno uskraćeno im je pravo moraju da biraju da li će da primaju nadoknadu na osnovu zarade ili za tugu negu i pomoć dece? Zašto ne kritikuju katastrofalno stanje u institucijama u kojima žive osobe sa invaliditetom? Naravno, oko ove teme su se vrlo lepo ujedinili i vrlo glasno uspeli da i zagovaraju da se ovo vrati u zakon. Kao što sam rekla ne mislim da nije vraćeno u zakon da se ne bi nastavilo sa finansiranjem, ali me ozbiljno brine efekat ovih programa. Pazite, 26 miliona, vi za to možete da izradite tri škole koje bi bile pristupačne u koje bi mogle da idu sva deca sa invaliditetom primera radi, da ne govorim o tome da nam treba institut za proučavanje znakovnog jezika, da nam treba katedra za znakovni jezik, da nam treba veći broj tumača za znakovni jezik. Mi to sve nemamo, ljudi se igraju školice znakovnog jezika i troše 26 miliona dinara. LJudi tamo imaju ugovore o radu i što još najveći problem, što mnogi od tih organizacija vode pod jedan neobrazovani ljudi, pod broj dva ljudi koji su tamo više decenija na tim funkcijama i njihova uloga je zapravo da biraju članove, da ih drže mirni. Ja to doživljavam kao paradržavne organizacije, uopšte ne štite interes osoba sa invaliditetom, nego kao i brojni sindikati koje imamo. Znate ono, štitimo zaposlene, ali se sa poslodavcima dogovaramo kako ćemo u stvari najbolje da zaštitimo sebe, a da zaposlenima kažemo, kako eto, ništa od toga nismo mogli da izdejstvujemo. Mislim da je situacija, kada je reč o osobama sa invaliditetom u Srbiji jako loša, ali misli da država izdvaja ogroman novac koji usmerava na pogrešnu stranu i troši na pogrešan način i mislim da taj novac može daleko bolje i kvalitetnije da se iskoristi i investira u dugoročne projekte koji će imati dugoročni efekat na život ovih osoba. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Božidar Delić. Izvolite.
Gospodo ministri, gospodo iz Ministarstva, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o Zakonu o borcima ratnim invalidima, porodicama poginulih boraca. Dugo smo čekali na ovaj zakon, 28 godina. Dobro je da je ovaj zakon došao u Skupštinu. Kada bi ovo bio samo zakon o invalidima, o ratnim invalidima i porodicama poginulih boraca, ja bih, a sigurno i svi radikali glasali za njega sa obadve ruke jer kroz ovaj zakon kada su u pitanju invalidi i porodice poginulih boraca rešena su sva pitanja koja mi godinama unazad smo postavljali kao probleme, čak su neke stvari i urađene i više od toga. Međutim, mi imamo recimo jednu suštinsku primedbu. Mi smatramo da u ovom zakonu nisu trebali da se nađu civilni invalidi rata i civilne žrtve rata, one već imaju svoj zakon, jer borci, invalidi, porodice palih boraca su nacionalna kategorija. Oni svoja prava ostvaruju kao nacionalno priznanje. Civilni invalidi rata i civilne žrtve rata su socijalna kategorija i oni svoja prava ostvaruju u zavisnosti od ekonomskih mogućnosti države. Gledajući na prava koja su ostvarili može se reći da je Srbija vrlo bogata država. Koliko je Nataša Kandić uticala na to jer je kritikovala nacrt zakona prethodni, a verovatno će kritikovati i ovaj, jer ona nikada nije zadovoljna sa tim obimom prava prema civilnim invalidima rata i civilnim žrtvama rata i uvek govori kako ratni invalidi imaju suviše prava. Znači, to je naša primedba i smatramo da to nije trebalo da se reši na taj način. U dosadašnjim zakonima uvek su pominjani borci, ali oni su bili samo u naslovu i ni u jednom drugom članu. Ovo je prvi zakon u kome se borci pojavljuju i kome su praktično data borcima neka prava. Iako primedba nije suštinska, ali pošto je to ministar izgovorio više puta, pošto je to preuzeto iz prethodnih zakona, nalazi se u našim amandmanima, ali evo, skrećemo pažnju da se izbaci jedan izraz iz zakona – pali borac. Gospodo, ne postoji, to je neprikladan izraz. Kada govorimo o vojnicima mi kažemo, poginuli vojnik. Kada govorimo o borcima, kažemo pali borac. I vojnik i boraca su poginuli. Mi smo to dali u nekih pet amandmana, a onda smo predložili da kada prihvatite taj amandman da je to poginuli borac, da se onda kroz tehničku obradu i lektorsku obradu zakona to reguliše i da to iako je preuzeto iz prethodnog perioda, sad imate mogućnost da to u buduće bude regulisano pravo jer svi borci su skrenuli pažnju na to da taj izraz je neadekvatan. Mislim da nema nikakvih razloga jer to nije suštinska primedba, više je jezičko-tehnička i da je treba prihvatiti. Kada su u pitanju članovi, mi smatramo da je u članu 5. tački 7) da je trebalo da se period od 23. marta 1998. godine do 26. juna 1999. godine bude u tom članu i da se pomene Kosovo i Metohija. Međutim, pošto tačka 6) koja je uopštena daje mogućnost i ja mislim da ste možda razmišljali na taj način, da taj period od 23. marta 1998. godine do 24. marta 1999. godine bude tu obuhvaćen i onda je to u redu. Sa te strane je prihvatljivo. Što se tiče utvrđivanja osnovici, u ranijem zakonu je osnovica nekako bila uređena jednostavnije, a i vi ste mogli, vi znate prošle godine kada je doneta, gospodine ministre, ona nezakonita uredba, pa smo posle dva meseca po zakonu po hitnom postupku ozakonili to nezakonito, gde je osnovica određivana na osnovu proseka iz prethodne godine. Sada je taj zakon ukinut. Mislim da nije trebalo ni da e zadrži ovo dva meseca koji prethodnim mesecu za koji se vrši isplata. Jednostavno nije mi jasan razlog zašto se ne kaže prosek iz prethodnog meseca. Ranija osnovica je drugačije bila uređena. Znači, prosečna plata iz prethodnog meseca uvećana za 80%. To je bila osnovica. Invalidi prve kategorije su imali 100% osnovice, a onda svi drugi su imali u zavisnosti od toga kojoj grupi invalida pripadaju. To je bilo i vrlo logično. Moglo je i sada tako da se uradi. Ja ne kažem da ovo kako ste vi odredili da to ne može tako. Može to i tako, malo je komplikovanije, jer sada imamo četiri osnovice, od toga po ovoj prvoj, kaže se da invalidi prve kategorije imaju 188% od osnovice. Pa ono je logičnije bilo da oni imaju 100% od osnovice, a svi ostali ispod toga i svi onda ostali, porodica i svi ostali, koji ostvaruju neka prava su negde ispod 100%. Ali, pošto ste vi na ovaj način to već uredili, može to da bude i tako. I od ove četiri osnovice, ja vam skrećem pažnju na ovu četvrtu, jer ona je stvarno uvredljiva, da ne kažem i sramna. To je pravo na borački dodatak, gde je osnovica najniži iznos penzije u osiguranju zaposlenih u Republici Srbiji, koji je negde oko 13.200,00 dinara. Da ste uzeli, pa to vezali, nekako, a moglo je, procentima za osnovicu kada se uzima plata za srednju, za platu u Republici Srbiji, dva meseca koje prethode tom mesecu, to bi bilo nekako bezbolnije i prihvatljivije. Ali, kada to vežete, za zakonski najniži iznos penzije koji je toliki, pa kada se kaže da ona treća kategorija boraca, da njima pripada 60% od tako mizernog iznosa, onda to smatramo da nije u redu, i zbog toga, ovaj zakon za nas nije prihvatljiv. Vi ste izvršili kategorizaciju boraca. Imali smo mi tu različitih mogućnosti, i ja lično nikada nisam za to da postoje borci prve, druge, treće kategorije, ali u jednom u Republici Srpskoj, u njihovom zakonu, postoje i borci osme kategorije. Ali, dobro, može i to da bude prihvatljivo. Želeo bih gospodine ministre, pošto se uvodi dečiji dodatak za vojne invalide, samo da mi kažete ako je već od prve do sedme grupe, zašto nije do desete i samo da mi objasnite način kako će taj vojni invalid, ratni invalid, to ostvarivati. Što se tiče zdravstvene zaštite, ovde se kaže, mi smo tražili zdravstvenu zaštitu i ovde se kaže u članu 62. počinje borac, pa onda svi ostali, ima pravo na zdravstvenu zaštitu po propisima kojima se uređuje zdravstvena zaštita. Molim vas, samo da mi to malo detaljnije objasnite, jer mi smo to tražili i znači da su borci dobili pravo to, i sada samo kako će to pravo ostvarivati. Borački dodatak, član 86. naš stav je uvek bio da borački dodatak nikada ne treba vezivati za nikakvo imovinsko stanje, upravo zato što je to neka vrsta nacionalnog priznanja. Međutim, ukoliko mogućnosti države nisu takve da to može da se sprovede na taj način, mi bi prihvatili da to bude drugačije. Ali, ne ovako ponižavajuće, u tom članu su navedeni uslovi koje borac treba da ispuni, da bi dobio borački dodatak. U ranijem onom predlogu, u onom nacrtu bilo je 65 godina, a sada ste to smanjili na 60 godina. Ali ste onda postavili uslove, da nije u radnom odnosu, da nije korisnik penzije, da ne obavlja poslove po osnovu ugovora, da ne obavlja samostalnu delatnost, da nije član privrednog društva, da nije obveznik doprinosa za PIO, da ne ostvaruje pravo vlasništva, i plodouživanja na poljoprivrednom zemljištu, da nije korisnik prava na mesečna primanja po ovom zakonu i da ne ostvaruje u nekoj drugoj državi ovo pravo. I onda ono kaže, da ne ostvaruje, materijalnu podršku putem novčane socijalne pomoći. Pa gospodo, novčana socijalna pomoć je veća nego što je ovaj borački dodatak i to je ono što je ponižavajuće, da socijalnu pomoć, da je to, znači, uslov da ako to borac ima, onda ne može da ostvari borački dodatak, a ovo kako ste vi dali ove uslove, to bi trebalo da bude potpuni beskućnik, koji nigde ništa nema. Postavlja se pitanje, a kako će taj čovek da doživi do 60.te godine, kako će doći do 60 godina, da bi dobio taj borački dodatak, kada ste ovako restriktivne uslove postavili, gospodo, onda jednostavno niste smeli, da nikakve godine pominjete, jer broj lica koji bi ispunjavali ove uslove danas, broj boraca, apsolutno mislim da nije veliki, i da bi država Srbija to mogla, kada sve druge isključi, a kasnije su date, da borcu prve kategorije pripada 100%, druge 80%, a treće kategorije 60% od ovog iznosa. E tu je nešto što mi smatramo da je uvredljivo i zbog čega nećemo glasati za ovaj zakon i zbog čega smatramo da je ovo ipak ponižavajuće za borce i da to nikako nije smelo da se uradi na taj način i da se navode godine. Ako je već ovako sve restriktivno, da je trebalo onda da se kaže da to pripada borcima koji ispunjavaju te uslove. Gospodine ministre, i u članu 93. pošto vreme provedeno u oružanim akcijama, kaže, priznaje se u poseban staž. Najkraće moguće objašnjenje, jer to staž kakav je priznat meni, u dvostrukom trajanju. Dobro je što je u članu 96, 94. pomenuto pravo boraca na stan i što po nekom redosledu su svrstani sa ostalim kategorijama. Član 104. gospodine ministre, boračka spomenica. Ja mislim da ovo što ste omogućili da borci dobiju boračku spomenicu, da je možda jedan od najvećih doprinosa ovoga što se odnosi na borce. Ali, pošto niste definisali boračku spomenicu, ja sada ne znam da li vi i ja mislimo isto. Ona se sastoji od neka dva elementa. Jedno bi bila, tačno tako kako kažete, četiri, znači, medalja a drugo bi bila pismeni, koji sleduje, koji bi trebalo da bude prigodan. Pošto mi već 20 godina razmišljamo o ovome, i pošto imamo već i u ovom zakonu Partizansku spomenicu 41. – 45. godina, zatim imamo Ravnogorsku spomenicu 41.- 45. godina. Mi u ovih 20 godina govorimo o Spomeniku žrtvama rata i branioci otadžbine 1990/1999. godina. Mi, čak imamo idejno rešenje. Idejno rešenje je povezano sa nečim drugim jer u ovom zakonu ne piše da borci 28. jun kao Vidovdan doživljavaju i to je „Dan borca“. On je takav bio uvek u našoj tradiciji. On je, maltene kao takav u našem istorijskom pamćenju, da ne kažem da je on kao takav u našem genetskom kodu. Na toj medalji mi smo predvideli da iz slike Uroša Predića iz 1919. godine „Kosovska devojka“ taj jedan elemenat reljefno bude, upravo zbog toga što to podseća… a ta slika inače nosi jednu vrlo veliku simboliku, a podseća na 28. jun, na Vidovdan koji mi doživljavamo kao „Dan borca“ i nikakav drugi dan nikada nećemo prihvatiti kao „Dan borca“ ili kao dan veterana. Pravo na legitimaciju. U redu je, mi smo to tražili, to je dato. Ovde smo videli da će jedan široki krug nosioca te legitimacije biti. Dobro. Neka bude to tako. E, sada, kada bude određivano, trebalo bi u legitimaciji da stoji šta ona omogućava. Kod „Ravnogorske spomenice“, vi ste propisali kako treba da izgleda i mu tu nemamo nikakav problem. Slažemo se. Neka to bude tako. Međutim, već u članu 118. govori se o Komisiji za ostvarivanje prava po osnovu „Ravnogorske spomenice“. Tu smo isključivo protiv da ovakav bude sastav Komisije, jer iako je već, gotovo, koliko je to, 20 godina, izjednačena prava ravnogoraca i pripadnika narodnooslobodilačkog pokreta, nikada ni jedan ravnogorac nije mogao da ostvari svoja prava jer u komisiji sede pripadnici SUBNOR-a. Vi ste predvideli da u ovoj komisiji sede tri pripadnika SUBNOR-a. Oni ravnogorce doživljavaju kao neprijatelje, isključivi su. To smo mi u praksi do sada videli. Smatramo da sve članove treba da imenuje Skupština na osnovu predloga poslaničkih grupa. U članu 125. zadnji stav, smatramo da treba da se briše, jer ako se govori ovde o ravnogorcima, a mislim da se misli na njih, te presude koje su doneli revolucionarni sudovi, one apsolutno nisu adekvatne, a svako nije mogao da izvrši i svako nije išao da rehabilituje svoje pretke. Samo još da kažem kada je u pitanju „Ravnogorska spomenica“, da smo mi kroz jedan amandman, pošto ravnogoraca više nema živih, nema živih ni španskih boraca, ja bih voleo gospodine ministre da mi kažete da li ima i jedan živ narodni heroj? Jedini iz ovih ratova imali smo samo jednog heroja koji je poginuo i na osnovu tog svoga čina herojskog dobio orden narodnog heroja. Znači, ako potomci ravnogoraca, ovde ne piše na koji način, ipak oni ovo pravo treba da ostvaruju po zahtevu. Potrebno je da se napiše zahtev. Kada je u pitanju postraumatski sindrom. Dobro je, gospodine ministre, što ste prihvatili da u članu 137 i 147. se daje mogućnost, što smo mi inače tražili, da se borci koji su oboleli od tog postraumatskog sindroma, da se njihov problem reši. Smatramo da je ovo što je dato u članu 137. ovaj rok, da bi možda trebao da se produži za godinu dana, zbog toga što ste vi već dali ovde u članu 148. gde je potrebno mnogo toga, jer ako bi samo bila dokumentacija za ovih 20 godina onda bi to bilo u redu, ali smatram da nije nikakav problem ako se kaže da je umesto godinu dana, da je to dve godine i da na taj način ovaj problem bude rešen.
Zahvaljujem. Nemate više vreme predviđeno za vašu diskusiju. Probili ste rok i preko dva minuta. (Nemanja Šarović: Da li može da koristi vreme poslaničke grupe?) Ne može. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvolite.
Uvažene koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, uvaženi ministre sa svojim pomoćnicima, pred nama je niz značajnih zakona, sporazuma. Ja ću početi, pre svega, o Zakonu o igrama na sreću. O Zakonu o igrama na sreću u ovom skupštinskom sazivu vodila se jedna živa rasprava. Naime, mi smo imali dve izmene Zakona o igrama na sreću 2018. godine, jednu, drugu 2019. godine i danas, evo s početkom 2020. godine, imamo jedan celovit, potpuno nov Zakon o igrama na sreću. Mi, poslanici Socijaldemokratske partije Srbije, Rasima LJajića, bili smo izričiti da postojeći zakon nije valjan, da se vrlo često i zaobilazi i da ga treba što pre menjati. Ja sam ukazao na dešavanje i brojne zloupotrebe ovog zakona, držao sam ovde čak i konferencije za štampu, pre svega, njegovo nepridržavanje i brojne zloupotrebe u Novom Pazaru i još nekim drugim gradovima. Mi smo isticali da se zakon ne poštuje, pre svega, ona njegova odredba koja se odnosi na udaljenost škola od kladionica, naglašavali smo da u kladionicama se ne poštuje zakonska odredba da se maloletnicima ne sme dozvoliti kockanje, tražili smo strožije uslove i stalnu kontrolu kao i rigorozne kaznene mere. Trenutno stanje u Republici Srbiji je zaista alarmantno, jedan i po milion stanovnika ove države učestvuje u igrama na sreću, da ne kažem da se kocka, a nije mnogo bolja ni situacija ni među srednjoškolcima, jer je utvrđeno da se skoro svaki treći srednjoškolac kladi. Svaki treći učenik prvog razreda srednje škole u Srbiji redovno se kocka, rezultat je jednog istraživanja, koji je 2017. na 2018. godinu, u okviru jednog svetskog projekta izvršio Zavod za javno zdravlje „Batut“ i to je nešto što zaista poražava. Toj deci prioritet više nije njihov hobi, sport, uspeh u školi, već kockanje, oni postaju napeti, razdražljivi i sve se to projektuje na odnos sa porodicom, nastavnicima i društvom. E, to je ono što zaista najviše zabrinjava, kao i ono pitanje koje se svima nama nameće, a to je kakva je sudbina jednog naroda čija je trećina omladine zavisna, u ovom slučaju, od kockanja? Zaista jedno bolno pitanje koje moramo postaviti jedni drugima. Igre na sreću, svi znamo, su omiljena razonoda u Republici Srbiji, pogotovo muške populacije, ali izuzetno zabrinjava jedna tolerancija društva prema tome kao i tolerantan odnos roditelja, te profesora koji se često u školama i šale i sastavljaju tikete sa svojim učenicima ne znajući koliko razorno ova bolest može da deluje na njih. Imajući u vidu da je kockanje legalno, moglo bi se reći čak i društveno prihvatljivo, jer, kao što rekoh, mnogi na to deluje blagonaklono, situacija je zaista poprimila kritične obrise. Najkritičnije su pogođena dva velika grada, Niš sa 62% mladih koji su se bar jednom kockali između 12. i 16. godine i Novi Sad 61%. U Srbiji je 2017. godine postojalo 2.107 igraonica ili kockarnica, a 2019. godine u budžet Republike Srbije je uplaćeno 71,7 miliona evra iz ovih sredstava. Ono što zabrinjava jeste da postoji stalni trend porasta zavisnika i među adolescentima. Po „Batutu“, oko 40.000 zavisnih od kockanja se javilo na lečenje od ovog vida zavisnosti. Problem je još veći ako se zna da je danas aktuelno i kockanje preko interneta i da prilikom uplata tiketa preko interneta zaposleni u kladionicama i kockarnicama teško mogu da kontrolišu onaj već važeći uslov koji smo mi već usvojili u ovim izmenama, da se kockati ne mogu osobe mlađe od 18. godina. Stoga me izuzetno raduje što su naši apeli imali efekta i što je država odlučila da ograniči rad kockarnica, kladionica i automat-klubova zbog zabrinjavajućeg porasta patoloških zavisnika od kockanja. Glavna novina u ovom zakonu jeste da, i pored toga što će se u osnivanju zadržati ona odredba da mora biti kockarnica udaljena više od 200 metara od obrazovne ustanove, a mi smo tražili i strožije kriterijume, da novootvorene ili novoosnovane kockarnice moraju biti udaljene bar 100 metara od postojeće kockarnice. Na taj način ćemo praktično omogućiti… razudićemo ih i, čini mi se, smanjiti njihovo prisustvo na jednom mestu i na taj način smanjiti pozornost ljudi prema njima. Vi znate koliko su pružaoci ovih usluga napadni u svojoj reklami i napadni u, praktično, širenju svog uticaja ili, da kažem, inficiranju mladih ljudi ovom vrstom zabrinjavajućeg ponašanja. Još jednom podsećam da je reč o poremećaju ponašanja za koji mi u psihijatriji kažemo da je zaista bolest i da se na njoj formira izuzetno velika zavisnost. Prema Predlogu zakona koji je pred nama, određeni su i rigorozni uslovi postojanja, pa će tako svako ko hoće da se bavi ovim poslom morati da ima osnivački kapital na minimum 250.000 evra, namenski depozit u banci od 300.000 evra, 50.000 evra rizik depozita u blagajni ili sefu, 500 evra deponovano u banci za svaki automat i 100 evra u kasi svakog dana po jednoj mašini, dok će za one lance za slot klubove koji imaju više od 2.000 aparata depozit biti neverovatnih milion evra, isto kao kod kazina koji imaju živu igru. Mene raduje što je zakonodavac zaista pribegao i usvojio naše apele da budemo izuzetno strogi, da smanjimo na svaki način broj ovih igraonica i na taj način zaista kontrolišemo ovo problematično stanje koje se javilo koda nas. Nadam se da će ovo rešenje, koje je u potpunosti u skladu sa evropskim direktivama i nekakvom pravnom praksom EU, dati rezultate u smanjivanju trenda porasta kockanja u Srbiji. Naravno da nam ovaj problem mora biti dalje u fokusu, da i po usvajanju ovog zakona moramo pratiti njegove efekte i moramo biti spremni da, ukoliko nemamo i ako on ne rodi kvalitetne rezultate, odnosno smanjivanje zavisnosti, budemo spremni ne samo da ga menjamo, već i da porazmislimo o potpunom ukidanju kockarnica u našoj državi, odnosno o potpunom ukidanju igara na sreću. Ja sam ubeđen da u kockanju nije izgubio samo onaj ko se nije kockao. Znate onaj vic o Piroćancu, kada se on stalno moli Bogu da dobije na Lotou, pa mu onda dođe u snu od Boga da bi morao nekad i da uplati tiket. Boga mi, u ovom slučaju je, izgleda, Piroćanac pametniji bio od onih koji priređuju igre na sreću. Još jednom ponavljam, u igrama na sreću nije izgubio samo onaj ko nije, kao što ja verujem, a i drago mi je, i narodna je mudrost, nije dobio samo onaj ko nije učestovao. Stoga, kažem da nam to mora biti jedna od mogućih alternativa. Od 1. januara 2019. godine u Albaniji je prestalo sa radom i došlo je do apsolutno zabrane rada svih kladionica, odnosno zabranjena je igra na sreću. Ne samo da su zabranjeni kafići u kojima se klade ljudi, kladionice i slične institucije, a data je mogućnost da u hotelima sa pet zvezdica, koji su van gradskih centara, u određenim zonama postoji mogućnost da se, eto, ljudi koji imaju toliko sredstava i kojima su, po meni, novce prekobrojni, klade i da im to bude, eto, nekakvo zadovoljstvo i danguba. Naravno da uvažavam i činjenicu koju nam je pokazala bliska istorija, da prohibicija, odnosno zabrana može da bude, s druge strane, i štetna i u ovom slučaju iz vidljivog polja. Iz apsolutne kontrole koju ima država u ovom predloženom obliku koji mi sada imamo, može, ako bi se zabranilo kockanje u Srbiji, da prođe onaj crni, tamni deo koji se teško može kontrolisati, u kriminogenu zonu, a dobit koji država ostvaruje u stvari bi se prelio kriminalcima koji bi tajno organizovali različite vidove kockanja, pa i taj argument koji je na tonu i na talasu ovog zakona koji je predložen, valja ustanoviti. U svakom slučaju, rešenje kao i u mnogim oblastima u životu u meri i mislim da, usvajanjem ovog zakona, ćemo napraviti kvalitetan pomak. Strožija kontrola i praćenje samog zakona su u svakom slučaju dobro rešenje, ali, još jednom ponavljam, trebamo biti spremni, ako ovaj zakon ne porodi kvalitetne rezultate, da delujemo i drastičnije. Mi u SDP-u veliku pažnju poklanjamo ovom društvenom problemu, znajući da je lečenje ove bolesti zavisnosti jako mukotrpno i teško i da je prevencija najdelotvorniji metod. Obzirom da je u fokusu predloženog zakona prevencija bolesti zavisnosti i zaštita maloletnika kao najranjivije grupe, mi ćemo ovaj zakon zaista podržati u danu za glasanje. Što se tiče Zakona o pravima boraca, ratnih-vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova porodica, ja smatram da je zakon generalno dobar, human i pravičan. Mi se kao socijaldemokrate zalažemo za jedno celovito rešenje. Podržavamo pravoborcima i ratnim vojnim invalidima, civilnim invalidima rata, članovima njihovih porodica na penzije, novčane dodatke, dodelu stanova i druge nadoknade i beneficije. Iskazujemo veliko poštovanje prema svim ljudima koji su učestvovali u odbrani slobode i teritorijalnog integriteta naše zemlje. Međutim, kao građanin i kao socijaldemokrata i svi mi iz Socijaldemokratije, kao izraziti i nepokolebljivi predstavnici antifašističkog opredeljenja, ne možemo se nikad složiti sa izjednačavanjem partizanskog i ravnogorskog pokreta, niti prihvatiti izjednačavanje partizana i četnika. Naravno, ističem naš izrazito negativan stav prema reviziji prošlosti i minimiziranju antifašističke borbe protiv okupatora u Drugom svetskom ratu. Pred nama danas, draga gospodo, nalazi se zaista jedan set brojnih zakona kojima se potvrđuju ugovori, dogovori, sporazumi sa različitim državama i mislim da su svi afirmativni, dobri, da ono što je za nas socijaldemokrate Rasima LJajića, približavaju Srbiju modernim društvima, da modernizuju naše društvo i da ujednačavaju naš pravni sistem sa pravnim sistemom Evrope, što je za nas krucijalno jer je evropski put krucijalni put i verujem najveća i najčvršća veza nas u ovoj koaliciji. Za mene zaista su izuzetno bitni i sa njima ću i završiti, oni zakoni, ugovori, sporazumi koje ostvarujemo sa Republikom Turskom. Podsetiću vas da je još Kralj Aleksandar ujedinitelj, koji je po mom mišljenju uz Despota Stefana Lazarevića, jedan od najvećih srpskih vladara, definisao politiku ove države prema Republici Turskoj, kao bratske odnose sa baštinjenjem trajnog mira i najbliskije saradnje. Danas između Republike Turske i Srbije postoji veliko poverenje i danas su odnosi dve zemlje možda i najbolji u savremenoj istoriji ove dve države. Osnovni politički projekat koji podržavaju i Ankara i Beograd, jeste obezbeđivanje mira i stabilnosti na celom Balkanu. Što se tiče ekonomske saradnje, ona je zaista u jednom izuzetnom usponu i to me zaista raduje na obostran interes jedne i druge zemlje. Podsetiću da je danas vrednost turskih direktnih investicija preko 200 miliona evra u Srbiju, a da je 2011. iznosila oko jedan milion, što je drastična razlika. Danas broj turskih kompanija u Srbiji, gospodo, je preko 800 i u tim turskim kompanijama radi preko 10.000 naših državljana, a to je zaista nešto s čim se treba ponositi i nešto što treba pohvaliti. Zaista imponuje kurs koji je zauzela Vlada prema Republici Turskoj, kao jednoj od imperijalnih sila i nekom gde na obostrani interes zaista vredi, pre svega, i na naš interes razvijati dobrosusedske i kvalitetne ekonomske odnose. Turske kompanije su preuzele danas preko 19 projekata u vrednosti od oko 400 miliona dolara, a 17 od 19 su već započele njihovu realizaciju. Prema podacima Privredne komore Republike Srbije, ulaganje koje je iznosilo negde oko 200 miliona 2013. godine, danas odnosno bruto razmena iznosi preko milijardu evra, a procenjuje se da će veoma brzo dostići i dve milijarde što Tursku stavlja na zaista visoko mesto u spoljno-trgovinskoj razmeni između Srbije i drugih država. Pred nama su zakoni o potvrđivanju Sporazuma o vojnoj industriji, saradnji industrije tehnologije sa Republikom Turskom kao i sporazumi u oblasti bezbednosti, veterinarstva, kao i u oblasti voda. Još jednom ponavljam da ćemo sa zadovoljstvom podržati ove sporazume kao potvrdu dobrog opredeljenja Vlade sa jednom zaista industrijski razvijenom državom, kao što je Republika Turska i nastaviti da razvijamo dobrosusedske odnose na obostranu korist. Raduje me i saradnja sa Republikom BiH. Mi kao socijaldemokrate baštinimo stav da najbliže i najbliskije i najprijateljskije države treba da nam budu susedne države, da pametni ljudi prijatelje drže blizu sebe, a neprijatelje daleko od nas. Ne verujem da Srbija ima boljeg prijatelja od države kakva je BiH. Takođe podržavam i druge sporazume sa zemljama kako u okruženju, tako i u drugim delovima zemljinog šara i mislim da je njihovo potvrđivanje i glasanje za njih korak napred unapređivanju života u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Vujić Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, uvaženi predstavnici iz Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, gospodine Đorđeviću i gospodine Neriću, poštovani predstavnici iz Ministarstva finansija na čelu sa ministrom Sinišom Malim, na samom početku reći ću da na dnevnom redu današnjeg skupštinskog zasedanja i u celokupnom načelnom pretresu juče, danas i sledećeg dana, govorimo o veoma važnim zakonima koji su gotovo 20 godina čekali da uđu u skupštinsku proceduru što govori o važnosti i značajnu ovih zakona. Ispred poslaničke grupe JS govoriću danas o prvih šest tačaka dnevnog reda, dok će o ostalim tačkama dnevnog reda govoriti moje uvažene kolege iz poslaničke grupe JS. Jedinstvena Srbija i naši koalicioni partneri, sa našim predsednicima Draganom Markovićem Palmom i Ivicom Dačićem daju nedvosmislenu i jasnu podršku u donošenju svih zakona ovde u Narodnu skupštinu od samog početka. Tako će biti i sada. Dakle, daćemo i podržaćemo sve zakone koje je podnelo i Ministarstvo finansija i Ministarstvo za rad, boračka i socijalna pitanja ovde u Narodnoj skupštini. Dakle, sa jasnim i pozitivnim rezultatima u svim sferama društvenog, socijalnog, finansijskog, političkog i bezbedonosnog i privrednog života Republike Srbije, a za nas iz Jedinstvene Srbije, ovi zakoni koji su ma dnevnom redu, naročito koji se odnose na oblast socijalne zaštite su od izuzetnog značaja, jer program Jedinstvene Srbije u prvi plan stavlja programe iz oblasti socijalne zaštite porodice boraca invalida. Jedinstvena Srbija glasaće za sve vaše zakone, uvaženi ministre Đorđeviću, koje ste podneli. Izuzetno su značajni, izuzetno su dobri u odnosu na prvobitni nacrt zakona koji je dat. Mi kao članovi i zamenici članova Odbora za rad sa vama i kolegama iz ministarstva zaista smo vodili jednu argumentovanu i konstruktivnu raspravu i posvećenost na odboru. Sa predsednicima Udruženja boraca došlo je do jednog, da kažem, za sada dobrog rešenja. Svakako da će i poslanici JS određenim amandmanima i celokupna ova rasprava od strane kolega danas je jako značajna, jer sve ono to treba promeniti i upotpuniti smatramo da će ovim novim Predlogom zakona i da će sve kolege glasati za ovaj zakon koji je izuzetno značajan za naše borce, veterane, ratne vojne invalide i pale borce. Na ove zakone se zaista čekalo 20 godina. Narodski rečeno, skrivani su pod tepih i od značaja je da ste kao prioritet na ovom 26. vanrednom zasedanju upravo uvrstili u ovu skupštinsku proceduru. Predloženim zakonima zajedno sa građanima Republike Srbije apsolutno moramo da radimo svakog dana da stvorimo uslove za bolji život naših boraca, da stvorimo uslove i ne dozvolimo da potpadnu pod socijalnu kategoriju i za bolju budućnost sve dece u Republici Srbiji, da ostanu ovde da žive, da ostanu u našoj domovini, jer mi drugu i rezervnu domovinu nemamo. Pravni akti svakako koji su juče bili u skupštinskoj proceduri i o kojima smo razmatrali i na Odboru za pravosuđe i koje je razmatrao Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo treba da pruže pravni kontinuitet, treba da pruže vladavinu, veću vladavinu prava Republike Srbije, jer u istinu svi ovi zakoni utemeljuju pravni sistem pre svega Republike Srbije, a zatim i sve ostale zakone, uključujući i socijalne i finansijske zakone koji su bitni za ekonomski i socijalni status građana Republike Srbije. Srbija naše borce u ratovima smatra najzaslužnijim građanima Republike Srbije i ja molim sve građane Republike Srbije da ne slušaju neistine koje se plasiraju i da mi ovde upravo u visokom domu borimo se za prava svih građana Republike Srbije i borimo se za dostojanstvena prava boraca. Borimo se, dakle, da više nikada ne bude ratova, da više nikada ne bude bombardovanja, bola, patnji. Ja sam poslanik JS, ali sam isto tako i praunuka i unuka palih boraca. Kolega je jednog trenutka rekao da ne koristimo termin - palih boraca, ali to je uvršćen sistem boraca u Prvom i Drugom svetskom ratu, ali sam isto tako i supruga, sestra i ćerka boraca u ratovima koji su se dešavali u prethodnom periodu u Hrvatskoj i na teritoriji Kosova i Metohije. Dakle, sa ponosom mogu da govorim da se ovde borimo za sve kategorije boraca i da su po prvi put ovim zakonom uvršćeni i borci koji su se borili i na teritoriji Kosova i Metohije, koji su se borili u prethodnom ratu na teritoriji Hrvatske. Borci, heroji, veterani, članovi njihovih porodica, ratni vojni invalidi, moraju biti priznati u obezbeđivanju svih prava i mora biti veći stepen obezbeđivanja zakonitosti. Za nas iz JS to je prioritet i to je najvažnije, da borci, da kažem, da ova sadašnja materija koja treba da zaštiti borce, vojne invalide i porodice palih boraca, mora biti sistematski sjedinjena u jednom pravnom aktu, s obzirom da dosadašnji zakoni, zakoni koji datiraju iz, da kažem, tih saveznih zakona i nisu u jednom smeru. I bilo je više zakona, tako da nije postojao jedinstven pravni akt koji bi objedinio sva njihova prava. Dakle, taj poslednji zakon na kojima su se zasnivala prava boraca datira iz 1998. godine i zahteva uređenje ove oblasti jednim propisom. Zakon je radikalno promenjen u odnosnu na prethodnu verziju. Očekujem veliku podršku svih poslanika, naravno, uz određene argumente šta i kako još treba promeniti i izmeniti, slušajući i prava boraca i predstavnike njihovih udruženja i udruženje veterana. Vi ste, ministre, danas ovde zaista koncizno, jasno i do detalja izneli određene pojedinosti i na neki način uokvirili zakonski predlog, da smo mogli da dobijemo jasnu sliku o svim stavkama iz ovog predloga zakona. Dakle, postojeći nacrt zakona koji je pred nama na dnevnom redu sublimira 12 postojećih zakona, četiri uredbe, jednu odredbu, četiri protokola, četiri uputstva, dva sporazuma i jedan zaključak i u pripremi ovog nacrta zakona učestvovali su predstavnici udruženja vojnih invalida i boraca. Ovim zakonom nijedno pravo nije uskraćeno borcima, već se u skladu sa mogućnostima države stvaraju uslovi da se uvedu dodatna prava boraca. Svi zajedno, složićemo se, moramo i kao društvo i kao država i kao pojedinci i mi kao poslanici, kao predstavnici zakonodavne vlasti, da poštujemo one koji su se borili, koji su krvarili, koji su ginuli za našu zemlju, da sačuvamo sećanje na one koji su dali živote za naše bolje sutra i za bolje sutra dece u Republici Srbiji, jer oni predstavljaju naše heroje i kao društvo i kao država moramo da im pokažemo i zahvalnost i poštovanje za sve što su učinili. Želimo da status boraca bude zaista jasno definisan, ko su borci, iz kojih perioda imaju status boraca i da obezbedimo mnoge povoljnosti za sve ratnike u pojedinim slučajevima i članove njihovih porodica, roditelje i potomstva. Svakako da ćemo se zalagati i amandmanima da borci koji zaslužuju najviše poštovanje i odlikovanje ne smeju da budu zaboravljeni, što je ovim zakonom i pokazano, ne smeju da budu prepušteni slučaju, a nikako da budu socijalni slučajevi, već zaslužni građani Republike Srbije, jer borci ratova su temelj države i patriotizma, a to mora da se ceni i poštuje. Mi iz JS smatramo da oni imaju najveće zasluge za Srbiju koja danas jeste, koja je opstala i koja postoji. Kada govorimo o boračkom dodatku, svakako da treba da bude uvršćen kao vid nacionalnog priznanja. Ja bih vas ovde zamolila, eto, za neko dodatno obrazloženje, jer smatram da nije dovoljno definisan pojam boračkog dodatka i njegove visine, kao i zdravstvena zaštita koju su borci dobili kao jedno od prava. Ono zašta se zalažu i što smatram da je i do sada uvršćeno kao praznik i Dan boraca oduvek, to je Vidovdan i da ovde u skupštinsku proceduru i treba ući taj predlog zakona da se odredi dan ratnih boraca, između ostalog, i dan veterana, koje zahtevaju da odredimo u cilju poštovanja naše Srbije i vrednosti i ovaj praznik. Žao mi je što je državni sekretar Nenad Nerić trenutno izašao i odsutan. Bio je uključen u sve naše razgovore, čak je i posetio okrug i zajedno sa nama određene porodice ratnih vojnih invalida, i zaista, u okviru državnog sekretarijata i vašeg ministarstva, založio se za poboljšanje statusa boraca, ali bio je i uključen u određene razgovore i sugestije, kada su u pitanju i invalidi, ne samo invalidi rata, već i naši invalidi u Srbiji, tako da, mnoge predloge je uvažio i državni sekretar i vaše ministarstvo na koje su nam ova i udruženja i pojedinci sugerisali. Takođe, vi ste obrazložili drugi zakon koji će poslanička grupa JS podržati. To je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indije, značajan sporazum. Imate punu podršku naše poslaničke grupe. Zatim, imamo na dnevnom redu veliki broj protokola, sporazuma. Ja ću govoriti o potvrđivanju Protokola za međunarodni prevoz robe. Zatim, imamo jako važan zakon, da to ne zaboravim, Zakon o igrama na sreću. U okviru ovog zakona posebno treba da se pohvali rad Ministarstva i ministra finansija, koji je ovaj zakon uvrstio u skupštinsku proceduru, Zakon o igrama na sreću, zato što će ovim zakonom budžet Republike Srbije biti značajno uvećan, ali finansijska sredstva koja će se nalaziti u okviru ovog budžeta biće određena određenim kategorijama, da kažem, stanovništva, pre svega invalidnim licima, što je od jako velikog značaja. Mi iz JS taj, da kažem, socijalni program uvek stavljamo na prvo mesto i smatramo da invalidi kao kategorija u mnogim poslovima nisu prihvaćeni. Mnogi se nalaze na rubu egzistencije. Svakako da ne treba ni sve borce invalide stavljati u isti koš, jer i različiti su uslovi života pod kojima žive, ali finansiranje iz budžeta, finansiranje Crvenog krsta, finansiranje ustanova socijalne zaštite i ono što je najvažnije jeste finansiranje retkih bolesti za decu koja se leče u inostranstvu i koja treba da se leče u inostranstvu. Svakako da smo mi ovaj zakon doneli, ali ovo je povećanje fonda i povećanje sredstava, što je od izuzetnog značaja. Tako da, država je na ovaj način pokazala da se značajno ulaže u podršci i zaštiti, da kažem, invalida i uopšte socijalnih kategorija i da izdvaja ogromna sredstva. Svakako da treba postojati i veća kontrola i centara za socijalni rad, ali isto tako i veliki novac koji država izdvaja i koje finansira. Nevladine organizacije i lokale samouprave svakako da trebaju biti pod kontrolom Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Takođe, sporazum i protokol koji se odnosi na otpornost na klimatske promene i navodnjavanje u Srbiji koji je Vlada Republike Srbije podnela 31. januara 2020. godine od velikog je značaja. Ja sam u više navrata postavljala i poslanička pitanja Ministarstvu poljoprivrede, kada je u pitanju sistem za navodnjavanje zbog promenjenih klimatskih uslova i sušnih godina. Jako je značajno da se u Republici Srbiji uspostavi i sistem za navodnjavanje kako bi poljoprivrednici mogli da osiguraju svoju poljoprivrednu proizvodnju. Ono što je od izuzetnog značaja jesu sporazumi, protokoli za ukidanje viza sa velikim brojem zemalja. To govori u prilog odličnoj diplomatskoj politici koju vodi ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. On je sada i u Solunu dobio vrlo značajno priznanje, Hilandarsku spomenicu, i posetio je tom prilikom i Zejtinlik. To sve govori u prilog odličnoj spoljnoj politici ministra spoljnih poslova Ivice Dačića koje je vrlo značajno za našu zemlju, koje je vrlo značajno za ukidanje viza sa velikim brojem zemalja, jer nama je svaka zemlja, svaki novi uspostavljeni, da kažem, prijateljski odnos, kako sa zemljama u okruženju i regionu, Evrope i sveta vrlo značajan, naročito kada se borimo za pitanje povlačenja priznanja samoproglašene države Kosovo, što je ovim putem i potvrđeno. Ukoliko smatramo, svi ovde smatramo, da je zaista Aleksandar Vučić najbolji državnik u istoriji Republike Srbije, Ivica Dačić najbolji ministar spoljnih poslova, trebamo pomenuti, kada je u pitanju, da kažem, socijalni program, a i vi ste, ministre, u više navrata pohvalili Jagodinu, kao vrlo dobar i značajan primer koju vodi predsednik Jedinstvene Srbije, Dragan Marković Palma, gde sada imamo i otvaranje četvrte industrijske zone i gde se svakog dana, da kažem, povećava broj zapošljavanja mladih, smanjuje se nezaposlenost. To utiče i na stabilnost porodica, na stabilnost rađanja dece, svakako zapošljavanja, dovođenja stranih investitora. Sve su to vrlo značajni faktori da Republika Srbija zaista ide u pravom smeru. Treba zaista napomenuti, vrlo značajno, što je predstavljeno sada i na velikoj regionalnoj konferenciji, veliku podršku Evropske banke za obnovu i razvoj, što smo ovde i u ovim sporazumima potvrdili gde je sada Srbija na šestom i sedmom mestu podrške Evropske banke za obnovu i razvoj, ali se smatra da će u tekućoj, sledećoj godini biti uvršćena i među prvih pet zemalja koja ima podršku i poverenje Evropske banke za obnovu i razvoj. To je vrlo značajno za zadržavanje mladih u Republici Srbiji, za ostanak i opstanak mladih, za osnivanje porodica u Republici Srbiji i zapošljavanje. Od strane poslaničke grupe Jedinstvene Srbije Dragana Markovića Palme svakako da ćete imati punu podršku svim predloženim zakonima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, cenjeni građani, malo je naroda čije se postojanje meri vekovima i čija je istorija toliko bogata i slavna, a sudbina toliko mučenička i herojska kao što to možemo reći za srpski narod. Vekovima je naš narod bio brana mnogim velikim osvajačima i vekovima je naš narod branio kako svoju slobodu, tako i slobodu svojih suseda, ne želeći da tu slobodu platimo onim najvrednijim što jedan narod ima, životima svojih najhrabrijih i najboljih sinova. Ne može čovek da bira gde će se roditi i ne može čovek da bira gde će i kako umreti, ali može da bira za šta će živeti i može da izabere za šta će i umreti. Srpski narod je uvek znao da odabere i nikada nije pogrešio, a njegov izbor nas obavezuje, kao što će obavezivati i generacije koje dolaze posle nas. Srpski narod nikada nije pogrešio i srpski narod nikada nije bio na pogrešnoj strani i ne smemo mu dozvoliti da nas iko ikada ubedi u suprotno. Zapamtimo, naš narod je uvek bio na strani slobode i pravde, bez obzira koliku je cenu morao da plati, nikada ne pitajući kolika je ta cena. Zbog toga mnogo veći narodi od našeg ne mogu da se pohvale tako slavnom istorijom, takvom slobodarskom tradicijom, takvom junačkom borbom i tolikim žrtvama. Mnogo veći narodi mogu od našeg naroda učiti kako se voli i kako se brani sloboda. Znao je srpski narod da se kroz svoju istoriju suprotstavi jačim, silnijim i bogatim. Znao je da za slobodu žrtvuje svoju mladost, svoju budućnost. Znao je da se u pobedi ne uzvisi, isto kao što je znao da se u porazu ne ponizi. Znao je srpski narod da slavi i opeva svoje heroje i junake, da se zaklinje u njih i njihovu hrabrost, ali je neretko znao i da ih zaboravi, znao je da ostavi same i napuštene one koji su se borili za njegovu slobodu, one koji su bili najhrabriji, najhumaniji, najčestitiji. Znao je da zaboravi svoje borce, ratnike i oslobodioce, onda kada im je bio najpotrebniji, onda ka je njima bilo teško i kada im je trebala pomoć. Znao je da zaboravi na njihove rane, na njihovu bol, njihovu nesreću, ali oni nikada nisu zaboravljali Srbiju, svoju jedinu otadžbinu. Dvadeseti vek je verovatno bio jedan od najkrvavijih i najtežih za srpski narod u njegovoj istoriji. Šest ratova, milioni poginulih i ranjenih, stotine hiljada invalida, siročadi ostavilo je dubok trag na srpskom narodu. Posebno su teški i mučni bili ratni sukobi tokom 90-ih godina 20. veka, sukobi tokom kojih je srpski narod ginuo od ruke onih za čiju se slobodu borio dva puta tokom tog istog 20. veka. Sami, tako reći, protiv svih, sami protiv, kako su nas učili, dojučerašnje braće i sami protiv 19 najbogatijih, najsilnijih zemalja sveta okupljenih protiv jedne male, pravdoljubive zemlje i njenog slobodarskog naroda. Ništa od toga i nikakva sila nije uplašila hrabre branitelje koji su 78 dana junački stajali na braniku otadžbine, braneći svoje domove i svoju nejač, znajući da ne mogu odstupiti ni jedan korak, ni jedan pedalj po cenu onoga što su tada imali, cenu svojih života. Ne postoji način na koji se država Srbija, niti mi u ovom parlamentu, možemo ikada odužiti tim hrabrim braniocima, tim herojima bitaka na Paštriku i Košarama, kao i herojima brojnih bitaka na prostoru Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Ne postoji način, ne postoji orden, ne postoji priznanje koje može biti nadoknada za njihovu žrtvu, za njihove izgubljene živote, za izgubljene ruke i noge, za njihovu mladost provedenu u rovovima, na braniku otadžbine. Isto tako ne postoji reč izvinjenja, ne postoji pokajanje kojim bismo mogli sprati sramotu koju su pojedinci iz bivšeg režima naneli komandantima herojske odbrane od NATO pakta, kao i komandantima vojske Republike Srpske i Republike Srpske Krajine, koje je bivši DOS-ovski režim sramno prinudno penzionisao i još sramnije nezakonito bukvalno lovio, hapsio i isporučivao haškom kazamatu, dodvoravajući se svojim zapadnim gazdama koji su ih protivno volji naroda doveli na vlast. Nećemo kriti da se do 2012. godine država Srbija izuzetno loše ophodila prema svojim borcima. Ta ružna prošlost i ružan odnos prema njima je sada stvar prošlosti. Nikada pojedinim visokim državnim funkcionerima bivšeg DOS-ovskog režima ovaj narod neće oprostiti njihov neljudski odnos prema borcima i njihovim porodicama, kao što im neće oprostiti sve pokušaje da zarad ličnog interesa i opstanka na vlasti prikriju nedužne žrtve ovog naroda. Nikada ovaj narod neće zaboraviti period kada su zločinačku NATO agresiju nazivali akcijom ili intervencijom, kada su govorili da je „Oluja“ i pogrom Srba iz Krajine legalna policijska akcija, kada su šiptarske teroriste i zločince puštali iz zatvora, a branioce i heroje otpuštali sa posla, ponižavali, hapsili i slali u haški kazamat. Nikada ovaj narod neće zaboraviti kako su zarad šake vlasti ponižavali sebe i državu i narod, kako su ponizno klečali po zemljama regiona, izvinjavali se za navodne zločine za koje srpski narod nije bio ni kriv, ne tražeći izvinjenje za zločine nad sopstvenim narodnom. Zbog svega ovog čast je danas biti u ovom parlamentu i čast je učiniti bar nešto za poboljšanje položaja boraca, vojnih i civilnih invalida rata, kao i njihovih porodica, a pre svega, porodica poginulih heroja. Svi naši borci, svi naši heroji bez obzira da li su bili na Košarama, Paštriku ili u onim ratovima sa početka devedesetih godina vođenih za opstanak srpskog naroda na pradedovskim ognjištima, ratovima koje Srbija i srpski narod nisu ni želeli, ni izazivali, imaju pravo da se država brine o njima. Dugo se država Srbija stidela i sklanjala glavu od tih ljudi i njihovih porodica i dugo je prećutkivala njihovu ulogu ili dopuštala da se o njima govori loše i da se stavljaju u koš najgorih. Dugo im je Srbija umesto majke bila maćeha. Ti ljudi su stvarno bili i ostali ono najbolje, najhrabrije, najčestitije i najhumanije što je Srbija u tom trenutku imala i nikako nisu mogli biti najgori, kakvim ih je predstavljao DOS-ovski režim, dodvoravajući se svojim mentorima. Ono što se mora priznati aktuelnoj republičkoj Vladi, u čime je danas ovde ministar Zoran Đorđević koji je zadužen za brigu o borcima, jeste da kao i sve prethodne vlade u poslednjih osam godina brigu o borcima, vojnim i civilnim invalidima, kao i njihovim porodicama su podigle na jedan daleko viši nivo. Mora se priznati da je tokom premijerskog mandata Aleksandra Vučića, prvi put obeležena godišnjica NATO agresije na državnom nivou, da je prvi put Srbija javno, glasno i jasno rekla da nikada neće zaboraviti zločine koje NATO pakt izvršio nad srpskim narodom, kao i da je prvi put od 1995. godine na državnom nivou obeležen pogrom izvršena nad srpskim narodom Republike Srpske Krajine tokom zločinačke akcije „Oluja“, koji su sproveli hrvatska vojska i policija. Ovom prilikom neću govoriti o konkretnim zakonskim rešenjima predloženog zakona, o njima će govoriti moje kolege iz poslaničkog kluba u kasnijoj raspravi, ali ono što moram da kažem jeste nepobitna činjenica da će predloženim zakonskim aktom u velikoj meri biti vraćeno dostojanstvo borcima, ratnim vojnim invalidima i njihovim porodicama, jer ovim zakonskim predlogom objedinjuje se 12 zakona koji se odnose na borce, kao što se objedinjuje više uredbi, odluka, protokola, a ono što je najvažnije uvodi se devet novih prava, čime pokazujemo i dokazujemo koliko poštujemo sve one koji su se borili za našu zemlju i kako čuvamo sećanje na one koji su dali živote za naš slobodan život i za naše bolje sutra. Siguran sam da je donošenje ovog novog zakona samo početak onoga što Vlada Srbija ima u planu kada su u pitanju prava boraca invalida i njihovih porodica, te da će se saradnja Republičke vlade i resornog ministarstva sa udruženjima ratnih vojnih invalida i boraca širom Srbije nastaviti i u narednom periodu. Siguran sam da će posle predstojećih parlamentarnih izbora nova Republička vlada, kao i resorno ministarstvo nastaviti da se bori za poboljšanje položaja boračke populacije, jer zemlja koja nije u stanju da se seća onih koji su je branili i stvarali i da im se oduži za njihovu žrtvu ne može da se nada generaciji koja će jednog dana voditi računa o njoj, a Srbija je to u stanju. Da je tako pokazuje i dokazuje kako Predlog ovog zakona, tako i sve druge aktivnosti preduzete u cilju poboljšanja položaja boraca tokom poslednjih osam godina. Hvala.
Zahvaljujem. Sa ovim bismo završili sa prepodnevnim radom. Određujem pauzu. Nastavljamo za jedan sat, u 15.00 časova. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, dr Danica Bukvić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, danas raspravljamo o drugom setu predloženih zakona i sporazuma. Posvetiću se Predlogu zakona o igrama na sreću, dok će o drugim predloženim aktima govoriti detaljnije moje kolege. Zakon o igrama na sreću je donet 2011. godine i tada je formirana Uprava za igre na sreću kao organ Ministarstva finansija, a izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku, koja j urađena 2012. godine, poreska uprava je preuzela nadležnosti koje je do tada imala Uprava igara na sreću. U toku 2018. godine i 2019. godine, izmenama i dopunama Zakona o igrama na sreću, ponovo je obrazovana Uprava za igre na sreću kao organ uprave u sastavu Ministarstva finansija i tako je stvoren pravni okvir za vršenje postupka nadzora nad priređivačima igara na sreću i sprovedeno je neophodno usklađivanje zakonodavstva sa propisima kojima se uređuje oblast sprečavanja pranja novca i finansiranja terorizma. Međutim, u praksi se pokazalo da je zakon bio i dalje nedovoljno precizan i efikasan i nije omogućio adekvatno uređenje ove oblasti. Svedoci smo da je na teritoriji Srbije prisutan konstantan rast tržišta igara na sreću, a evidentan je i brz tehnološki razvoj u ovoj industriji, pa je to i bio razlog za uvođenje novih zakonskih rešenja. Donošenjem novog zakona stvaraju se potrebni uslovi za bolje uređenje tržišta igara na sreću u odnosu na sadašnje stanje. Cilj donošenja novog zakona je da se smanji siva ekonomija u ovoj oblasti u cilju zaštite državnih interesa, kao i povećanja prihoda i prilagođavanje međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Novina je da su predviđena opterećenja priređivača igara na sreću, u smislu propisane visine stopa za obračunavanje naknade za priređivanje minimalnog mesečnog iznosa naknade za priređivanje, neophodne visine iznosa osnovnog kapitala, kao i minimalnog iznosa bankarskog depozita, odnosno bankarske garancije radi osiguranja isplate dobitaka. U odnosu na postojeće zakonsko rešenje minimalni iznos osnovnog kapitala veći je za priređivača posebnih igara na sreću na automatima i posebnih igara na sreću, odnosno klađenje. Novi zakon između ostalog precizira i dopunjuje i dosadašnji način oglašavanja i reklamiranja igara na sreću i to tako što reklame moraju bit praćene zabranom za maloletna lica i upozorenjem o prevenciji bolesti zavisnosti. Takođe, proširuje se zabrana oglašavanja i reklamiranja igara na sreću i na prerađivače u štampanim i elektronskim medijima koji su namenjeni maloletnim licima. Propisana je minimalna udaljenost od 100 metara između novih lokacija u kojima se priređuju igre na sreću. Udaljenost kladionice od zgrade obrazovnih ustanova osnovne i srednje škole ne može biti manja od 200 metara. Naime, uočena je velika koncentracija objekata u kojima se priređuju igre na sreću, što negativno utiče, posebno na mlade. Neophodno je ove ustanove učiniti manje dostupnim, najranjivijoj grupi stanovnika, odnosno mladima, deci i maloletnim licima koji su podložni nastajanju svih oblika kockanja i klađenja. Ovo se nažalost ne odnosi na zatečene lokacije u kojima se igre na sreću priređuju. Kako bi se sprečile eventualne zloupotrebe, predloženim zakonom se uvodi zabrana za priređivače posebne igre na sreću, klađenja od strane priređivača koji je vlasnik ili suvlasnik nekog sportskog kluba, na događaj u toj vrsti sporta i rangu takmičenja. Novina je takođe i uvođenje sistema elektronskih komunikacija u ovu delatnost. Naime, zabranjuje se držanje automata, kao i opreme koja ne omogućava razmenu podataka elektronskim putem sa softverskim rešenjem Uprave za igru na sreću. Na taj način, uspostavljanjem elektronskog sistema nadzora će se omogućiti lakša identifikacija nelegalnih priređivača, što će doprineti smanjenju sive ekonomije u ovoj oblasti. Takođe propisuje se i obaveza postojanja video nadzora u automat klubovima, kladionicama, što predstavlja zaštitu od zloupotrebe. Prihvatajući značajnu činjenicu da igrama na sreću država obezbeđuje sredstva za finansiranje osoba sa invaliditetom, Crvenog krsta, sredstva za lečenje retkih bolesti i drugih udruženja, čiji je cilj unapređenje socijalno-ekonomskog i društvenog položaja lica u stanju socijalne potrebe, moram da se osvrnem na problem koji ovaj delatnost donosi. Mislim da je 200 metara udaljenosti od škole kladionica nedovoljna. Takođe, svedoci smo kršenja propisa i činjenice da deca stoje pred kladionicama i daju novac punoletnim licima da vrše uplatu za njih. S toga je neophodno da se učini stroga kontrola da bi se sve ovo sprečilo. Prema podacima za javno zdravlje Srbije, o bolestima zavisnosti najzastupljenija igra na sreću je igranje lutrije: loto, bingo, greb-greb, a na drugom mestu je sportsko klađenje. Procenat zavisnika od kocke u Srbiji se ne razlikuje od evropskog proseka odraslog stanovništva, ali se ovaj broj neprekidno povećava, a posebno zabrinjava porast patoloških zavisnika od kockanja. Ističem da svaki broj zavisnika, pa i najmanji, predstavlja problem i mora mu se pristupiti veoma ozbiljno i odgovorno. Ovim zakonom povećavaju se obaveze kada je u pitanju odgovorno klađenje, uvode se stroža pravila reklamiranja, a svi zaposleni kod priređivača igara na sreću koji imaju direktan kontakt sa učesnicima moraju biti osposobljeni za preventivno delovanje protiv bolesti zavisnosti prema učesnicima u igrama na sreću. Dozvolite mi da se u nekoliko rečenica osvrnem na još jedan veoma bitan zakon koji je danas pred poslanicima, a to je Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Naime, u javnosti je prisutna ideja da se ukupna zakonodavna materija kojom je regulisana ova oblast uredi jednim krovnim propisom. Ovim predlogom zakona se po prvi put jedinstveno uređuje oblast boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata. Važno je naglasiti da je prilikom izrade zakona u obzir uzet kako materijalni tako i socijalni položaj korisnika čija se prava uređuju. Prema tome, zakon ne predviđa ukidanje ni jednog dosadašnjeg prava, već daje nove beneficije kojih će biti više od 20. Takođe, zakonom je jasno definisano koji su to korisnici čija se prava uređuju, a to su: borci, ratni i mirnodopski vojni invalidi, civilni invalidi rata, članovi porodica palih boraca, umrlih vojnih invalida, lica koja su poginula ili umrla u vojsci u miru, umrlih civilnih invalida rata i civilnih žrtava rata. Ono što je posebno važno je što je ovim predlogom zakona uvedena i nova kategorija korisnika, a koja dosadašnjim zakonskim propisima nažalost nije bila obuhvaćena. Tako su ovim predlogom zakona po prvi put regulisana prava boraca koji su učestvovali u oružanim akcijama devedesetih godina, boraca koji su učestvovali u ratu 1999. godine i koji će učestvovati u nekom budućem ratu. Važno je naglasiti da iza rada na ovom predlogu zakona postoji konsenzus države i boračkih udruženja čiji je rezultat ovakav kvalitet i obuhvat zakona koji će doprineti državnoj i društvenoj brizi o svim kategorijama stradalih za slobodu i odbranu državnog suvereniteta. U daljoj raspravi kolege iz poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije će se više govoriti o predlogu ovog zakona. Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije će u danu za glasanje podržati sva predložena zakonska rešenja. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Bukvić. Reč ima ovlašćena predstavnica LDP-LSV-SDA Sandžak, narodni poslanik Olena Papuga. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministri, prvo ću govoriti o Predlogu zakona o pravima boraca i vojnih invalida i hoću na samom početku da naglasim da Liga socijaldemokrata Vojvodine će glasati protiv ovog zakona. Ne slažemo se sa svim zahtevima boraca i vojnih invalida, ali prvo ću obratiti pažnju da država mora da vodi računa o ljudima koji su se žrtvovali za nju i ne sme njihove porodice ostaviti na ulici kao nevidljive građane ove zemlje. Ratni veterani i vojni invalidi su nevidljivi za ovu državu, prepušteni su sami sebi, jer država već 29 godina nema rešenje za njihov status. Država zatvara oči pred njihovim pravima i potrebama što vidimo i po tome da od 5. oktobra 2019. godine vojni invalidi i borci borave u Pionirskom parku u Beogradu, u šatorima sa namerom da privuku pažnju, nateraju državu da se uvede borački dodatak od 60 godina života, a posle 60 godina penzija bez obzira na materijalni i socijalni status. Problem je što to i sada postoji, ali se pravi diskriminacija pa neki dobijaju te dodatke, a neki ne. Takođe, ratni veterani i vojni invalidi traže posebno ministarstvo, a i to da budući ministar bude dokazani ratni veteran, traže dan ratnih veterana koji će biti na Vidovdan, te da se dokazanim dezerterima zabrani obavljanje bilo kakve javne funkcije. Na kraju traže da se povuče ovaj predlog izmena zakona i da radna grupa napravi novi predlog. Ratni veterani u Srbiji zahtevaju malo više poštovanja, ali i adekvatan zakon koji bi pre svega priznao taj status svima koji su se za nacionalne interese borili devedesetih godina. Ratni veterani i vojni invalidi kažu da se 9. decembra 2018. godine pojavio nacrt radne grupe i onda je u javnoj raspravi pušten predlog zakona koji nije izradila ta radna grupa. Ministarstvo je po njima dostavilo sasvim nov nacrt zakona, datiran sa 1. avgustom 2019. godine, konačni predlog zakona definitivno nije verzija koja je bila u javnoj raspravi u kojoj su ti vojni invalidi i borci učestovali. Ovaj predlog zakona je gotovo identičan sa nacrtom radne grupe iz decembra 2018. godine. Dosadašnjim nadoknadama i pravima, obuhvaćen je period od 18. avgusta 1990. do 29. aprila 1992. godine, i koje bio u ratu u Hrvatskoj ili od 15. maja 1992. godine, ko je bio u Bosni i za celo vreme NATO agresija i od 24. marta kada je počelo bombardovanje, do 29. juna. Znači, ta dva perioda se računaju. Sve ono između, svi oni ljudi koji su bili 1993, 1994. ili 1995. godine po ratištima nisu obuhvaćeni zakonom. Oni ljudi, vojnici i policajci koji su bili 1996, 1997, 1998. godine na Kosovu i 2000. godine, su bili ranjavani i ginuli su, nisu obuhvaćeni zakonom. To je primedba tih koji se danas nalaze ispred Skupštine. Jedina prava koja imaju, a koja su obuhvaćena zakonom, inače Ustavom Republike Srbije gde piše da su ratni veterani, ratni vojni invalidi i članovi porodica poginulih i nestalih, civilni invalidi rata imaju posebna prava regulisana zakonom. Znači, od toga što piše u Ustavu primenjuje se samo to da ratni vojni invalidi, članovi porodica poginulih i nestalih i civilni invalidi rata imaju prava regulisanih zakonom, dok ratni veterani nemaju apsolutno nikakva prava. Jedino pravo koje bi mogli ostvariti je poseban radni staž u tom periodu koji se uračunava kao ratni veteran, koji se ostvari pravo na penziju po nekom drugom osnovu ili starosnom i invalidnom. To je jedino pravo. No, to međutim nije u svim gradovima isto i u praksi se razlikuje, jer se često dešava da iz PIO stigne informacija da vojska u tom periodu nije uplaćivala tako da je to pravo uglavnom mrtvo slovo na papiru. Iz tog razloga borci i vojni invalidi su nezadovoljni i traže da se povuče zakon iz procedure. Drugi zakon koji je danas na dnevnom redu je Predlog zakona o igrama na sreću. Prema važećem zakonu 40% prihoda od sprovođenja igara na sreću koristilo se za finansiranje Crvenog krsta Srbije, pomagalo se u organizacijama i udruženjima osoba sa invaliditetom, onda se koristilo za potrebe stanja socijalnih potreba, socijalne zaštite, sporta, omladine i za lečenje dece i osoba od retkih bolesti. Pošto država u jednom delu, videli smo jedan drugi predlog ovog zakona, ni sa kim neće da deli deo prihoda koji ih sleduje od igara na sreću, u prvoj varijanti ovog zakona je to bilo ukinuto da bi se na sreću svih nas ovo opet, tih 40% pojavilo u zakonu, što podržavam. Navodi se da novim Zakonom o igrama na sreću država zavodi red u kockarnicama, jer je čak 1,5 miliona Srba navučeno na kocku. Da li je to jedini razlog što se donosi ovaj zakon, videćemo u njegovoj primeni. Možda ta oblast treba da se uredi i zbog toga što igre na sreću državi donose veliki novac. U našoj državi je registrovano 2.107 kladionica, a u 2019. godini od igara na sreću u budžet uplaćeno je 71,7 miliona evra. Nadajmo se da je država odlučila da ograniči rad kockarnicama, kladionicama i automat-klubovima zbog zabrinjavajućeg porasta patoloških zavisnika od kockanja. Ovaj zakon će, nadajmo se, doprineti tome da opstane samo nekoliko, ti najjači lanci, dok će svim onim manjima biti onemogućeno da opstanu, jer vidimo da će biti jako puno sredstava potrebno da se uloži i ispuni mnogo obaveza. Nadam se da će i kockarnice koje rade na crno biti zatvorene. Stari zakon je zakazao. Ne poštuje se odredba koja se odnosi na udaljenost između škole i kladionice. U kladionicama niko ne poštuje zakonsku odrednicu da se maloletnicima ne sme dozvoliti da se klade. Stručnjaci upozoravaju da se u Srbiji više od milion i po odraslih kocka, a nimalo bolja situacija nije ni među srednjoškolcima, jer se svaki treći svakodnevno kladi. Poražavajući je podatak da se 35% srednjoškolaca kocka. Nadajmo se da će državi biti važnije da stane u koštac sa tom pošasti i sa tom zavisnošću, a ne da joj na prvom mestu bude zarada i ulivanje sredstava u budžet. Da se od igara na sreću ubire veliki novac koji mora da dođe u Beograd je i taj da je, na primer, „Lutrija Vojvodine“, nekada profitabilno preduzeće, moralo da bude ugašeno i preseljeno u Beograd. Do te 2004. godine su postojale tri lutrije, objedinjene danas u jednu „Lutriju Srbije“. Na teritoriji su postojale tri lutrijske organizacije, „Lutrija Srbije“, „Lutrija Vojvodine“ i „Lutrija Beograda“. Danas je sve to centralizovano u Beograd i vidimo da je to još jedan dobar primer da se sve sliva u državni budžet, a ostali delovi znamo kako se regionalno razvijaju.
Zahvaljujem, koleginice. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SNS narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Molim vas da se prijavite još jednom. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Srbije. Pred nama se danas nalaze dva zakona i set sporazuma. Najpre ću govoriti o prvom zakonu, a to je Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida i njihovih porodica. Zašto ću prvo govoriti o ovom zakonu? Zato što ovaj zakon obuhvata deset poglavlja, zato što smo na ovaj zakon čekali punih 27 godina, zato što ovaj zakon na jedinstven, sveobuhvatan, suštinski vrlo značajan način obuhvata sve segmente koji se tiču boraca, vojnih invalida, civilnih invalida i njihovih porodica. Prvi put ovim zakonom je tačno i precizno definisano ko se smatra borcima, koje su to kategorije i ko se smatra borcem. Ono što još želim da naglasim, to je da je u ovim zakonskim predlozima, a koje je ministar u prezentovanju ovog zakona u samom početku izneo na sasvim detaljan i obrazložen način, sve odredbe zakona idu u prilog i tiču se zaštite i boraca i ratnih vojnih invalida i civilnih invalida i njihovih porodica. Još nešto želim da naglasim. Ovaj zakon je na sistematski način donošen iz razloga što je na jedan potpuno transparentan način radna grupa radila, što je u izradu ovog Predloga zakona bilo uključeno dosta organizacija koje se bave borcima, ratnim vojnim invalidima, civilnim žrtvama rata, civilnim invalidima rata i taj broj organizacija je 50%. Nakon toga je 21 organizacija podnela predloge za izmene i dopune ovog zakona i svi oni predlozi koji su išli u prilog unapređenja zakonodavnog okvira Ministarstvo je prihvatilo i zato se danas pred nama nalazi ovaj zakon koji, naravno, zaslužuje sve pohvale, prvo iz razloga što je on prvi zakon posle 27 godina koji na temeljan i detaljan način uređuje ovu oblast. Naravno, želim da naglasim, neću se ponavljati, s obzirom da je ministar zbilja bio iscrpan, detaljan i naveo sve one zakonske odredbe koje su značajne za ovaj zakon, izneću samo to da je ovim zakonom predviđeno 25 prava koja se odnose na borce, ratne vojne invalide, civilne invalide i članove njihovih porodica. Moram takođe da naglasim da nijedno jedino pravo koje je ranije bilo korišćeno nije uskraćeno, naprotiv, ta prava su povećana u smislu novčanih davanja. Takođe, moram da naglasim da su uvedena i neka nova prava, kao što su pravo na borački dodatak, kao što je pravo na legitimaciju, koja je u stvari javna isprava, kao što je pravo na poseban penzijski staž svih učesnika boraca, zatim kao što je pravo na boračku spomenicu, to je u stvari nacionalno priznanje borcima, kao što je pravo na uniformu. Mislim da je ponos svakog onoga ko brani suverenitet i teritorijalni integritet svoje države upravo uniforma i zastava. Zato ovim Predlogom zakona predlaže se i pravo na uniformu. Takođe, ovim Predlogom zakona data je i mogućnost prioriteta prilikom zapošljavanja, i to kako ratnog vojnog invalida, tako i borca, ali i deteta palog borca. Ono što je takođe jedan vrlo značajan aspekt ovog zakona, to je pravo na rešavanje stambenih pitanja boraca, ratnih vojnih invalida, civilnih žrtava rata. Pravo na rešavanje stambenog pitanja svakako da jeste jedno od osnovnih prava i boraca i vojnih invalida i civilnih invalida. Ovde jedan član zakona na detaljan i precizan način određuje kako to lokalne samouprave prilikom izgradnje stanova treba da pomognu ovoj kategoriji stanovništva, a to je upravo kroz onu odredbu da najmanje 10% stanova koji se grade mora biti usmereno upravo prema ovoj kategoriji stanovništva, ali naravno i da najmanje 10% sredstava koja se odvajaju, na primer, kroz rekonstrukcije, kroz popravke kuća, kroz izgradnju kuća, kroz kredite, mora se odnositi takođe na ovu kategoriju stanovništva. Ono što takođe želim da naglasim je da prvi put ova Vlada, da prvi put naš predsednik Aleksandar Vučić i te kako vodi računa i o vojnicima i o borcima, a to je kroz program izgradnje stanova pod povlašćenim uslovima. Naravno da i ove kategorije koje su tretirane Predlogom zakona o borcima, ratnim vojnim invalidima, civilnim invalidima i njihovim porodicama takođe mogu i kroz ostvarivanje ovog prava da reše stambeno pitanje. Ono što takođe moram da naglasim, a što mi se negde čini da je osnovni duh u stvari čitavog ovog zakona, to je afirmacija vrednosti na odbranu suvereniteta, teritorijalnog integriteta i na poštovanje Ustava Republike Srbije. Niko bolje od vojnika i boraca ne zna šta znači poštovati i boriti se za otadžbinu, poštovati njen teritorijalni integritet i suverenitet. Prvi put ovim Predlogom zakona obuhvaćeni su borci koji su u okviru oružanih snaga SFRJ, tada je to bila JNA, učestvovali u odbrani zemlje, učestvovali teritorijalnog integriteta i suvereniteta SFRJ do 27. aprila, odnosno do 19. maja. Prvi put ovim Predlogom zakona pominju se i borci koji su od devedesetih i 1999. godine branili teritorijalni integritet i suverenitet tada SRJ. Prošlo je 20 godina od onih koji su vršili vlast, a bojali su se onih koji su svoje živote dali i položili na oltar otadžbine. To vreme je prošlo, to vreme se više nikada neće ponoviti zato što je na čelu države predsednik Aleksandar Vučić i zato što je njegova ideja sećanje i odavanje pune počasti svima onima koji su u časnoj borbi protiv NATO agresora dali svoje živote za svoju otadžbinu. NJegova ideja je da se sećamo na one poginule vojnike. Naravno, njegova politika je politika mira, politika stabilnosti i politika sigurne budućnosti nađe dece u sigurnoj Republici Srbiji. Naravno, takođe moram da naglasim 24. mart 1999. godine kada su naši vojnici na KiM na Paštriku i na Košarama se herojski branili i odbranili invaziju iz Albanije kopnenih trupa na teritoriju Republike Srbije koja je, naravno, tada bila i te kako potpomognuta avijacijom NATO pakta. Moram da naglasim da je NATO pakt bombardovao SRJ bez odobrenja Saveta UN. U NATO bombardovanju stradalo je oko 2.000 civila, među njima i 79 dece, ranjeno je oko 6.000. Nijednog stradalog, nijednog poginulog, nijednog borca koji je preživeo borbe 1999. godine ne smemo da zaboravimo. Zato su oni povodom 20. godina obeležavanja NATO agresije 24. marta 1999. godine u Nišu koračali rame uz rame sa drugim vojnicima. Takođe, moram da naglasim, da do dolaska na vlast SNS i našeg predsednik Aleksandra Vučića niko se nije setio ni obeležavanja dana sećanja na sve one prognane iz Hrvatske u akciji „Oluja“, takođe zločinačkoj akciji kada je u koloni od 600 kilometara od Knina do Beograda uglavnom iseljena sva srpska nejač, žene, deca i starci. Moram takođe da navedem da je nobelovac istakao da je priliko obilaska Srbije Srbiju doživeo kao punu kući siročadi. Moram da naglasim da je na kraju 20. veka Srbija bila zemlja koja je najviše na svojoj teritoriji imala izgnanog i prognanog stanovništva iz perioda građanskih ratova na drugim područjima, kao i našeg naroda sa KiM. Zajedno sa vojskom sa KiM nažalost krenulo je i 250.000 Srba u toj izbegličkoj koloni tražeći spas za svoju glavu od terorista i od onih koji danas proglašavaju tzv. Kosovo i Metohiju. Takođe, moram da naglasim, naravno da naš predsednik Aleksandar Vučić se seća i onih drugih koji su dali velike zasluge u borbi protiv antifašizma i to je pokazao prilikom obeležavanja 75. godišnjice u selu Pranjani kod Gornjeg Milanovca, kada je vojska u otadžbini spasila 500 američkih pilota, koji su inače bili napadnuti. Naravno da Srbija baštini antifašizam, da Srbija pripada onom narodu, antifašističkom narodu i da je, naravno, jedna od četiri zemlje u svetu koja je dala najveće žrtve za slobodu u Drugom svetskom ratu. Naravno da to nikada ne smemo da zaboravimo, da to moramo da obeležavamo da svim borcima, svim ranjenima, svim invalidima, svim civilnim žrtvama rata moramo da omogućimo pun obim korišćenja prava. Politika SNS je politika budućnosti, politika mira, politika stabilnosti, politika ekonomskog prosperiteta, politika otvaranja novih fabrika, novih radnih mesta kako bi naša deca ostala ovde da žive. Kada je u pitanju drugi zakon, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o igrama na sreću, tu moram da istaknem njegove dve karakteristike. Prva karakteristika njegova je preveniranje igara na sreću, kada su u pitanju mladi, odnosno propisivanje udaljenosti, na kojoj lokaciji treba da bude jedan objekata za priređivanje igara, to je 100 metara da bude udaljen jedan od drugog, kao i propisivanje da od školskog objekta ti objekti koji se bave priređivanjem igara na sreću moraju biti udaljeni bar 200 metara. Takođe, moram da naglasim da je ovaj zakon i te kako važan sa aspekta zaštite onih najranjivijih i najugroženijih, a to su osobe sa invaliditetom, to su osobe iz socijalne zaštite. Upravo ovim Predlogom zakona, a u saradnji sa nevladinim organizacijama i udruženjima osoba sa invaliditetom prihvatili ste predlog da 40% prihoda od igara na sreću upravo bude namenjeno ovim organizacijama. Takođe, moram da naglasim da ovaj zakon ima i atikoruptivni element u sebi, da ima element suzbijanja sive ekonomije, a taj antikoruptivni element gotovo da se najbolje vidi u elektronskom povezivanju priređivača igara sa Upravom za igre na sreće. Takođe, moram da istaknem da taj antikoruptivni element, odnosno element suzbijanja sive ekonomije ima i u tome što se predlaže da one igračnice koje imaju automate budu pod video nadzorom. Naravno, ovaj zakon ima antikoruptivni element i kada je u pitanju dostavljanje izveštaj Državne lutrije Srbije, Upravi za igre na sreću, a to je da je Državna lutrija Srbije obavezna da dostavlja izveštaje o prihodima, svakog petog u mesecu za prethodni mesec. U vreme žutog tajkunskog preduzeća dešavalo se da upravo iz državne lutrije neka sredstava, ko zna kojim putem odu za neka istraživanja kojima nikome nisu bila potrebna. Sve ovo radimo da bi ekonomija bila na još boljem nivou, nego što sada jeste, a ona i te kako jeste na vrlo zavidnom nivou. Srbija se nalazi na 44 mestu u svetu po svojoj političkoj, ekonomskoj i vojnoj moći. To ne smemo nikako da zaboravimo. Što se tiče sporazuma, tu bih navela, ima ih 26, tu bih navela jednu osnovnu nit koja spaja sve ove sporazume, a to je, da je Republika Srbija danas vrlo važan partner u pregovaranju i vrlo važan partner u svetu kada su u pitanju sporazumi, sporazumi čiji interes u stvari je podizanje i dalji napredak, ekonomskog razvoja Republike Srbije i to u svim oblastima. U oblastima poljoprivrede, u oblastima zaštite životne sredine, u oblastima zaštite voda, u oblastima industrije i tehnologije, u oblastima socijalne zaštite. Naravno da Republika Srbija danas, zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, ima prijatelje i na istoku i na zapadu i među velikim i među malim zemljama, jer je interes našeg predsednika i SNS Srbija na prvom mestu za budućnost naše dece. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Jevtović Vukojičić. Obzirom da više nema prijavljenih predstavnika odnosno predsednika poslaničkih grupa za reč, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, narodni poslanici stranke Pravda i pomirenja od početka mandata se bave temom igara na sreću i potrebom usvajanja nove pravne regulative vezano za ovo polje. Mišljenja smo da nije dobro da se ova tema tretira kao tehničko pitanje koje se uređuje na način da se određene pojedinosti urede tako što će se do jedne mere zaštiti organizatori, igrači, nosioci ovoga posla i donekle samo građani. Smatramo da je ovo tema koja ima izuzetno dubok značaj za svakog pojedinca ali i za društvo općenito. Igra na sreću, odnosno, kocka su po svim svetim knjigama zapravo đavolje delo i one same po sebi predstavljaju pošast, predstavljaju nešto što razara pojedinca. Nažalost, savremeno društvo je podleglo ovom izazovu, pre svega, iz finansijsko-materijalnih interesa u najvećem broju zemalja legaliziralo ovu delatnost, uz sve negativne posledice koje imamo vezane za građane, pogotovo za mlade generacije. Zato mi poslanici stranke Pravde i pomirenja, smatramo da treba pristupiti ovom pitanju temeljito, suštinski, razmatrajući ga i sa etičkog i sa svih aspekata, interesa ovoga društva odnosno celokupne zajednice. To bi značilo potrebu za usvajanjem sasvim novog zakona koji bi, po našem mišljenju, u varijanti a) potpuno zabranio igre na sreću u ovoj zemlji, što ne bi bio prvenac. Postoje zemlje i u našem i u širem okruženju koje su zabranile strogo igre na sreću i zasigurno ne gube ništa. Naprotiv, one su pokazale viši stepen svesti zaštite svojih građana, posebno naše mladosti, odnosno naše budućnosti. U slučaju da nije moguće usvojiti takvu regulativu u varijanti b) za nas bi bila i prihvatljiva neka vrsta svojevrsnih rezervata za kladionice, kockarnice i ostale objekte igara na sreću, gde bi se zapravo ovi objekti pozicionirali izvan naseljenih mesta i onaj ko želi se igrati na taj način, kockati, kladiti neka fino se organizira i neka posećuje ta izolovana mesta, jer ono što je štetno mora biti ili eliminisano a ako to nije moguće, onda zasigurno treba biti izolovano. No, dokle god ne bude volje i snage za to mi ćemo na ovome i te kako javno i u parlamentu i u drugim prilikama insistirati. Što se tiče zakonske regulative vezano za boračka pitanja, ono što smatram jako važnim jeste pitanje koje smo takođe aktuelizirali, pitanje stradalih u Štrpcima, otetim Bošnjaka u Štrpcima, otetim Bošnjaka u Severinu, pitanje stradalih u Kukurovićima, u Priboju i drugi stradali u pojedinačnim zločinima, tokom devedesetih godina, prekosutra imamo 27 godina u Štrpcima od tog događaja. Pre nekoliko meseci smo imali u Severinu, dakle obeležavamo, bliži se tri decenije, a nije se pokazalo volje i svesti da se ljudima koji su bili građani ove zemlje, zemlje u kojoj nije bilo rata, oni su oteti, istina kako izgleda od srpskih paravojnih formacija iza Drine, ali za sada imamo veoma minimalne efekte raznih istraga, ali ukoliko sve to tako dugo traje, ono što bi bio minimum pijateta od strane države i celokupnog društva, jeste da se porodicama tih žrtava, prizna status civilnih žrtava rata, bez obzira što su počinioci sa područja druge zemlje i bez obzira što tada ova zemlja nije bila u ratu. To je nešto što je neophodno uraditi za celokupno ozdravljenje naših odnosa, tri decenije skoro iza nas, ali to smatram da je važno ukoliko želimo da nam budućnost bude bolja od prošlosti. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Zukorliću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo, sad se čujemo. Znači, ovo je bila diverzija za vreme pauze. Dakle, osvrnuću se u 12 tačaka upravo na ovaj zakon. Počeću od onih nematerijalnih, nefinansijskih pardon, zahteva učesnika boraca i učesnika rata. Prvo što traže to je pravo borca na vojne počasti u slučaju smrti, što nije sadržano u Predlogu ovog zakona, iako mi je državni sekretar Nerić u pauzi malopre ukazivao da se to rešava drugim zakonom. Dakle, borac u slučaju smrti ima pravo na vojne počasti koje ostvaruje shodno pravilniku vojnim počastima umrlom borcu koji donosi nadležni ministar za poslove boračko-invalidske zaštite. Zakon nije predvideo vojne počasti u ovom slučaju, ovaj zakon, što je inače praksa u mnogim zemljama u svetu. Drugo, takođe nefinansijsko da se doda novi član 31a - stranac koji ispunjava uslove predviđene članom 5. ovog zakona, ima pravo po osnovu toga što se borio za interese naše države stekne pravo na državljanstvo Republike Srbije. Dakle, ako imamo sportiste, koji dolaze da se takmiče u našim profesionalnim klubovima i dobijaju državljanstvo, ako treba da učestvuju u reprezentaciji, ne vidim razloga zašto i borci koji su došli sa strane, pomagali naše ratne jedinice, učestvovali u borbama, ne bi mogli da dobiju status državljana Republike Srbije. Treće, takođe da se doda novi član 24a, da porodica poginulog borca, borac i ratni vojni invalid, kao i članovi njihovih porodica, bez obzira na vojno ili civilno zdravstveno osiguranje, ostvaruju pravo na besplatno lečenje i prioritet prilikom lečenja u vojno medicinskim ustanovama. Zašto majka ili supruga poginulog borca ne bi imala pravo na prioritet i besplatno lečenje na VMA? Dalje, amandman broj 9. da se ova prava odnose i na one učesnike koji su bili na teritoriji kopnene zone bezbednosti od 23. marta 2001. godine do 30. juna 2001. godine, kada je takođe bilo oružanih sukoba i da se primene odredbe ovog zakona shodno tome. Dalje, amandman 8. da vojni invalidi od prve do sedme grupe, i deca korisnici porodične invalidnine ostvaruju pravo na dečiji dodatak u skladu sa Pravilnikom o dečijem dodatku vojnih invalida i dece korisnika porodične invalidnine, koji donosi nadležni ministar za poslove boračko-invalidske zaštite. Dakle, deca vojnog invalida i njihov roditelj trpe određene duševne bolove i ne može biti isti iznos dodatka za nekog ko ima 100% invalidnosti i nekog ko ima 50%, ili manje procenata invalidnosti. Takođe, pitanje koje je već istaknuto i od strane generala Delića, a on je osvedočeni prijatelj boraca i ratni komandant, a to je pitanje da se doda novi član 7a - dokazani dezerterima se zabranjuje obavljanje bilo koje javne funije. Oni koji su prošli određene vojne sudove i postali dokazani dezerteri, ne treba omogućiti da postanu predsednici republike i vrhovni komandanti, jer ako nisu kao vojnici učestvovali u odbrani zemlje, kako će kao vrhovni komandanti učestvovati u odbrani zemlje? Dalje, treba osnovica za ove boračke, invalidske i druge naknade, koje su propisane ovih zakonom ne da bude minimalna penzija, nego da iznos prosečne mesečne zarade bez poreza i doprinosa u Republici Srbiji. Još jedan suštinski predlog, to je da sve prinadležnosti po ovom zakonu ne mogu biti tretirane kao socijalna davanja, nego kao nacionalno priznanje i u finansijskom kontekstu. Šta to znači ako imate dva borca koji su isti stepen invalidnosti i zbog toga što imaju različiti socijalni status dobijaju različite nadležnosti, odnosno jedan od njih možda nema pravo ni na kakve prinadležnosti? Možda bi bilo poželjno, da dobijem neki komentar. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega Rističeviću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, kocka i igre na sreću su siguran način da za nešto dobijete ništa. Kockari ulaze u igre na sreću i u kocku da bi osvojili tuđi novac, ali uglavnom izgube svoj. Pri tome, ja znam jedan izuzetak, znam čoveka koji sigurno dobija na igrama na sreću. Zove se Đorđe Vukadinović. Dakle, evo fotografije, on i Boris Tadić, ovako prisno. Za vreme vlasti Borisa Tadića, bez obzira što nije kupovao tikete, nije se kladio, nije ništa potrošio, nije bacio kocku, a kocka se najbolje baci kada se odbaci, ali kod njega nije bila potreba ni kockica, ni karte, ni lutrija, ni srećkica, ni tiket, uglavnom dobio je 2.400.000, to je bilo 30.000 evra. Te godine, Boris Tadić i Đorđe Vukadinović uspeli su da i lutriju gurnu u minus. Dakle, „Lutrija Srbije“ te godine, bila je u minusu, verovali ili ne, iako znamo da priređivač igara na sreću uglavnom unapred knjiži 50% od uplate. Što se tiče boraca, rat ne počinju borci, nego političari i političari uvek duguju borcima, jer ponavljam, ratnici, borci i vojnici ne započinju rat, oni uglavnom ginu. U Prvom svetskom ratu Srbija je izgubila 1.264.000 života. Invalida je bilo 1.551.000. Da nismo ulazili u Prvi i Drugi svetski rat danas bi nas možda bilo kao Engleza, koji su u Drugom svetskom ratu izgubili 0,8% stanovništva, a Srbi, koji su oni uvukli u rat, izgubili su 15%. Dame i gospodo, ovaj Dušan Teodorović, veliki junak pre 21 godinu, njegova obaveza za vreme agresije je bila predavanje na fakultetu i to mu je bilo mnogo, pa je pobegao u Ameriku. Ovo je drugi junak, zove se Sergej Trifunović, koji je kukao od ministra do ministra dok nije prebegao na agresorsku stranu, tj. u Ameriku. Evo njega danas, velikog junaka, tu je razgolićen sa Ivanom Ivanovićem, ne znam zašto, pošto se drže za dojke, ne znam zašto ih mladi zovu dve sise. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici imamo još junaka. Ovo je junak koji puši tompuse koji koštaju 1.500 evra mesečno. Zove se Jeremić. Taj je za vreme agresije otac, Miško ga je poslao, inače Slobin direktor Jugopetrola, čini mi se, poslao ga je u London, eto da mali studira, iako nije naučio Prvi NJutnov zakon, tamo sa onom Alojzom, kako se zvao onaj, napravio kasnije biznise višemilijonske sa tom vezom, sa Patrikom Hoom. To je taj junak. I ovo su Boško Obradović i Dragan Đilas. Dragan Đilas, gle čuda baš te 1999. godine, pokretao je firmu u Pragu, a Boško Obradović je imao jako važna posla da pokrene časopis ljotićevske Dveri. Dakle, to su ti junaci. Za razliku od tih junaka, ovo je Tibor Cerna, Mađar iz Debeljače, 55 kilograma, vojnik 20 godina, gine na Košarama. Poslednje reči su mu bile: „Za ovu zemlju vredi poginuti“. Ovo je on. Spomenik mu je otkriven tek 2017. godine. Poginuo je 1999. godine, na Košarama, ovde negde u blizini ovog rova koji je kopao gde se fotografisao. Ovo je njegova marama, crvena, koju su nosili oko ruke da se razlikuju od neprijateljskih vojnika. Na njoj četiri S i piše „Srbija“. Znači, njegove poslednje reči su bile: „Za ovu zemlju treba umreti“. Zašto sam vam ovo pokazao? Iz prostog razloga da pokažem koliko su seljaci odani, a koliko su neki od ovih žutih nesrećnika prodani. Morate, dame i gospodo narodni poslanici, mi političari ne smemo više olako da ulazimo u ratove, nemamo mi više naroda za gubljenje, ali moramo da odamo poštu poginulim invalidima. Nisu oni svojom voljom tamo otišli, nego su otišli voljom političara koji nisu međunarodnu situaciju dovoljno dobro procenili, po meni, a on je međunarodna politika kao klima, ako je ne poštuješ ponekad možeš i pokisneš. Uglavnom, da li pravedno ili nepravedno, oni su odlukom političara u taj rat ušli. Ovo što sam vam pokazao, Tibora Cernu, „Za ovu zemlju vredi umreti“, njegova bi poruka danas bila: „Za ovu zemlju vredi živeti“, a vi, dame i gospodo, narodni poslanici, poštovani građani, da vidite razliku između ništaka i junaka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Josip Broz. Izvolite, kolega.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima i poštovane kolege poslanici, danas se na dnevnom redu, pored ostalih zakona, Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida, rata i članova njihovih porodica i o njemu želim da govorim. Smatram da je bilo krajnje vreme da se ovaj zakon donese i u tom smislu pozdravljam aktivnosti Vlade i ministarstva koje je dosta dugo i temeljno pripremalo ovaj zakon. Znamo da je prethodni zakon donesen još 2004. godine, i tim zakonom nisu bila obuhvaćena sva prava boraca, ratnih, vojnih i civilnih invalida rata, niti njihovih porodica. Tim zakonom nisu uopšte bili obuhvaćeni borci iz devedesetih godina, niti iz 1999. godine, odnosno iz NATO agresije. Ovim zakonom, najzad se ispravlja ta nepravda i ono što je najvažnije, pošto skoro tri decenije Srbija će imati jedan zakon iz ove oblasti, možemo reći krovni zakon kojim su uređena prava svih boraca, ratnih vojnih invalida, civilnih invalida rata i njihovih porodica iz svih ratova, počev od Drugog svetskog rata, pa do NATO bombardovanja. Do sada je ova materija bila regulisana i brojnim propisima još iz vremena SFRJ, zatim propisima SRJ, propisima Republike Srbije još iz 90-tih godina kao i brojnim uredbama Vlade Republike Srbije, čak i pokrajinskim uredbama. Poslednji zakon, kako sam rekao, doneli smo 2004. godine. Ono što je za svaku slobodarsku zemlju važno jeste da i kada se ratovi završe poštuju svoje žrtve, da poštuju ratne invalide, ratne veterane, da poštuju porodice onih koji su svoje živote dali za slobodu. Ne smemo danas kada mnogi žele da prekrajaju našu istoriju, da zaboravimo ni jedno ime borca i njegove zasluge, bilo da su u pitanju borci protiv fašizma u Drugom svetskom ratu koje smo vodili protiv fašističkog okupatora zajedno sa našim saveznicima, bilo borci iz 90-tih godina. Nažalost, u prethodnoj deceniji nije bilo tako. Čuveni Arčibald Rajs, veliki prijatelj Srba, je govorio da su Srbi izuzetno hrabar narod, da dobija ratove koje vodi za slobodu, ali kada sloboda dođe Srbi zaboravljaju junake koji su te ratove dobili. U miru brzo zaboravljamo heroje koji su svoje živote dali ili su teško ranjeni. Nekada smo zaboravili i njihove porodice, zaboravili smo jednu veliku junakinju, Milunku Savić koja je nažalost svoj život završila u siromaštvu. To nam se posle 2000. godine dešava sa junacima NATO agresije. Zaboravili smo junake sa Košara, junake koji su stradali tokom 90-tih godina u ratovima koji su doveli do raspada Jugoslavije. Taj zaborav nas može dovesti do prekrojene istorije, do izvrtanja istorijskih činjenica, do osude srpskog naroda koji je samo branio svoju teritoriju i svoj narod. Na prošloj sednici smo takođe ispravili jednu nepravdu donoseći Zakon o Memorijalnom centru „Staro sajmište“. Danas ovim zakonom definitivno ispravljamo sve istorijske greške, učinjene prema svim borcima. Ovim zakonom se utvrđuje značajan obim prava boraca i njihovih porodica, ratnim, civilnim i vojnim invalidima koji su zbog ratnih dejstava ranjeni. Posebno smatram važnim što se zakonom na primeren način tretiraju borci iz ratova 90-tih i svi stradali u NATO agresiji. Ovi heroji s kraja dvadesetog veka ginuli su u borbi protiv nadmoćnijeg neprijatelja, a oni koji su ranjeni u jednom trenutku pretrpeli su jednu vrstu društvene ignorancije jer u ranijoj vlasti nije postojala politička volja da se stradali u NATO agresiji proglase žrtvama, a kamoli junacima. Za naše žrtve još niko nije odgovarao, ni za vojnike koji su pobijeni prilikom povlačenja iz Slovenije, ni za Oluju, ni za Račak, ni za Košare. Zato je vreme da se svim našim borcima i njihovim porodicama odužimo na pravi način donoseći zakon kojim će biti obuhvaćena sva njihova prava i to danas činimo. Zaštićene su sve kategorije boraca, invalida i njihovih porodica, borci, vojni invalidi, civilni invalidi rata, porodice palog borca, porodice umrlog borca, porodice vojnog invalida i vojnika koji je poginuo ili umro u toku vojnog roka, porodica civilnog invalida rata i civilne žrtve rata. Pomenuću i neka od prava koje će po ovom zakonu imati sve navedene kategorije, uz napomenu da je obim prava proširen. To su pre svega borački dodatak, porodični dodatak, mesečno novčano primanje, naknada troškova smeštaja u ustanove socijalne zaštite, pravo na poseban uvećan penzijski staž, lična invalidnina, porodična invalidnina, dodatak na negu, dečiji dodatak, ortopedski dodatak, zdravstvena zaštita, medicinsko-tehnička pomagala, banjsko-klimatski oporavak, profesionalna rehabilitacija, invalidski dodatak, mesečno novčano primanje, pravo na rešavanje stambenih problema, na prioritetu zapošljavanja i naravno pravo na boračku spomenicu. Za sve oblike prava razrađeni su kriterijumi i obuhvat lica iz kategorije boraca ratnih vojnih invalida, civilnih invalida rata i njihovih porodica. Pošto su u donošenju zakona učestvovala boračka udruženja verujem da su zadovoljni Predlogom zakona i država treba da izađe u susret zahtevima boraca, jer ko će nas braniti u budućnosti, ako ne poštujemo borce iz prošlosti, oslobodilačih ratova i borbe. Mislim da su ovim prava i obuhvat boraca iz 90-tih godina i NATO dobro sagledani u zakonu, ali isto tako ne mogu da shvatim neke opozicione poslanike koji kažu da treba zakon odložiti. Ne. Nakon toliko godina zakon treba usvojiti. Ako postoje neki problemi koji će eventualno da se jave postoje tu poslanička pitanja, postoje amandmani i postoji dogovor koji bi mogao kasnije da se rešava. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jevtić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, danas raspravljamo o setu veoma važnih zakona koji jasno pokazuju visok stepen odgovornosti Vlade Republike Srbije. Kao neko ko je član Odbora za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo ja ću se bazirati na dva predloga zakona vezana za oblast poljoprivrede. Prvi Predlog zakona o kom ću govoriti je potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o saradnji iz oblasti veterinarstva. Ovaj sporazum potpisan je 7. maja 2018. godine u Ankari, a nastao je iz želje da se olakša promet životinja, proizvode animalnog porekla, onemogući unošenje zaraznih bolesti, zaraznih životinja, naravno i po zdravlje nebezbednih proizvoda životinjskog porekla. Ciljevi sporazuma su uvoz, izvoz, prevoz životinja i proizvoda animalnog porekla i ciljevi pokazuju da se može taj izvoz, uvoz obavljati isključivo ako su obavljeni, odnosno ako su ispunjeni propisani uslovi koje zahtevaju zemlje, potpisnice ovog sporazuma. Nadležni organi upravo država potpisnica će razmenjivati obrasce veterinarsko sanitarnih zdravstvenih uverenja, odnosno sertifikata koji će upravo pratiti pošiljke prilikom uvoza i izvoza u Republici Srbiji i Republici Turskoj. Uverenja moraju biti odrađena i na srpskom jeziku, na turskom jeziku i engleskom. Ono što bih ja htela da istaknem u ovom sporazumu je mehanizam koji će se aktivirati u slučaju da se desi da se zarazne bolesti pojave, odnosno da se dijagnostikuju na teritoriji jedne od zemalja potpisnica i na koji način će se naravno taj mehanizam aktivirati je da će nadležni organi države gde se prosto desi da izbije određena bolest, bolest zoonoza, koja je inače karakteristična da može da se razboli životinja, a i čovek, naravno da se na tom tada aktivira taj mehanizam, odnosno da se spreče posledice koje mogu imati veoma velikog uticaja i na ljude u Srbiji, odnosno Turskoj. Drugi Predlog zakona o kome ću pričati je potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana, a odnosi se upravo na oblast biljnog karantina i zaštite bilja. Ovaj sporazum sačinjen je u Bakuu 21. maja 2018. godine, a nastao je iz razloga jer su strane u sporazumu prepoznale neophodnost saradnje u oblasti sprečavanja unošenja i širenja biljnih bolesti, štetočina i zbog naravno proširenja i razvoja trgovinskih odnosa između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana. Što se tiče odredaba ovog sporazuma one se odnose na sve regulisane artikle, uključujući zemlju, biljke koje se transportuju sa zemljom i sve štetne organizme, predmete ili materijale koji mogu da omoguće razmnožavanje, uključujući i pošiljke naravno koje predstavljaju poklon ili su namenjene za naučne svrhe. U članu 4. ovog Predloga zakona predviđeno je da će strane Sporazuma razmeniti liste materijala koji podleže karantinskoj kontroli i naravno koje su dogovorene međusobno sa stranama koje su potpisnice ovog Sporazuma. Ono što bih istakla u ovom Sporazumu su obaveze u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom, a koje se ogledaju u sprovođenju, odnosno u sledećim obavezama koje preuzimaju te članice, potpisnice sporazuma. U ovom slučaju Vlada Republike Srbije i Vlada Republike Azerbejdžana. Što se tiče obaveza, to su sprovođenje neophodnih mera radi sprečavanja unošenja ovih karantinskih štetočina tokom uvoza i izvoza i tranzita, razmena propisa i vodiča kojima se uređuju mere biljnog karantina i zaštite biljaka, razmene informacija o naučno-istraživačkim temama u oblasti biljnog karantina i zaštiti bilja, testiranje regulisanih artikala selekcijom u proizvodnim i skladišnim objektima, uzajamna poslovna putovanja stručnjaka u cilju promovisanja podsticaja naučnih inovacija i relevantnih iskustava, obezbeđivanje uzajamne naučne, tehničke i druge pomoći, kao i da u slučaju sumnje u validnost fitosanitarnog sertifikata, fitosanitarnog sertifikata koji je planiran za reeksoport ili informacije koja je na njima navedena, nacionalna organizacija je izdala sertifikat, ona će morati da dostavi dodatne ili specifične informacije na zahtev druge strane. Oba predloga zakona o kojima sam govorila iz oblasti poljoprivrede, naravno, pokazuju veoma veliku odgovornost Vlade Republike Srbije, resornog ministarstva, prema građanima Republike Srbije, upravo iz onih razloga koje sam malopre navela, zbog tih svih nekih šteta koje mogu nastati, malopre pomenutih zoonoze ili bolesti koji su zajedničke i za životinje i za ljude. U svojim prethodnim izlaganjima sam već pohvalila Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, ali nije na odmet da ponovo ponovim, da nikada nije bio veći budžet za poljoprivredu, da je najveći deo u razdelu za podsticaje, da se nikada više nije davalo za podsticaje i mladim ljudima i ruralnim područjima i jugoistoku Srbije itd. Za razliku od onih koji u poslednje vreme fabrikuju raznorazne filmove, dokumentarne filmove, u kome pljuju našeg predsednika, gospodina Aleksandra Vučića, koji nemaju neke jasne političke planove, političke ciljeve, kojima su taj neki bojkot negde alibi za to što nemaju negde podršku, svi ti ljudi na čije reakcije, odnosno na čije neke mehanizme sam ostala sablažnjena i kao majka, za vređanje porodice, omalovažavanje porodice. Želim da kažem da Srbija napreduje, da je moja Vrnjačka Banja prosto sredina koja pokazuje koliko napreduje Republika Srbija i koliko je, eto, što ja kažem, uz pomoć odgovornog mladog rukovodstva, koje je imalo sluha, koje je animiralo, koje je privuklo određene investitore, pa sada Vrnjačka Banja može da se diči sa više hotela visoke kategorizacije. Upravo ta moja Vrnjačka Banja i Republika Srbija, koja je uložila i u školstvo i ovde se vidi i u poljoprivredu, infrastrukturu, zdravstvo, znači, u sve ono što je krucijalno i što je bitno za jednu državu. Mi možemo da se pohvalimo i da se dičimo i radom Vlade Republike Srbije i radom predsednika, gospodina Aleksandra Vučića. I, ono čemu se ja nadam je da će veliki deo građana Republike Srbije prepoznati taj rad i tu odgovornu politiku i da ćemo 26. aprila pobediti i da ćemo priznati da je to jedna odgovorna politika, koja će prepoznati i koja će, naravno, po meni, nagraditi jedan ovakav rad i te neke programe koji su planirani za Srbiju od 2020. do 2025. godine. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Jevtić. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Kao što ste čuli, poslanici Stranke pravde i pomirenja mnogo puta su ovde govorili o Zakonu o igrama na sreću, kladionicama i kockarnicama i o tome da je to jedna od najvećih pošasti s kojima se susreće naše društvo. Ovi podaci koji su danas iznošeni o milion i po ljudi koji su postali pasionirani korisnici igara na sreću zaista su zabrinjavajući i upozoravajući. Zato smatramo da je najbolje rešenje da se zabrani bilo kakvo organiziranje igara na sreću, jer je to jedini način da spasimo društvo od svih pošasti, pa čak i od ove pošasti koja je na razini ove epidemije „korona virusa“, jer prosto, i ona uništava ne samo pojedinca, već celokupnu ćeliju porodice, društva i na kraju uništava jedan celi narod. Ono što imamo na terenu i sa čime smo se mi susretali, još uvek je prisutno da pored ovih legalnih kladionica i kockarnica, još uvek imamo veliki broj nelegalnih kladionica i kockarnica koje deluju, koje rade i to je nešto čime bi se državni organi zaista morali posebno baviti, jer pored toga što je dozvoljeno i što je registrovano preko 2.000 kladionica i kockarnica, minimum još nekoliko stotina, ako ne i 1.000, radi u svim skoro krajevima države. I, naravno, onaj deo koji se tiče udaljenja kladionica i kockarnica od obrazovnih institucija mora biti mnogo veći, on mora biti mnogo značajniji. Takođe, i ova odredba koja se tiče da ukoliko se nova kockarnica ili kladionica osniva, da ona mora biti udaljena stotinu metara od postojeće, mislim da je zakasnila, jer su nam trenutno svi trgovi opsednuti kockarnicama, da su nam sva onako najznačajnija mesta okupljanja mladih već zaposednuta kladionicama i kockarnicama i da bi trebalo raditi na tome da se njihov broj umanji, da se njihov broj spusti ili da se one odstrane sa tih mesta koja su zaista najprometnija i gde mladi ljudi, uz sve one njihove blješteće i druge reklame, bivaju izloženi takvim izazovima kakve su kladionice i kockarnice. Naravno, ovo sve govorimo zato što smo i kao politička stranka mnogo puta ovde govorili i pokretali konkretne akcije, peticije građana, da se od obrazovnih institucija, od verskih objekata, od drugih institucija u kojima su najznačajnije prisutna deca, đačka populacija, učenici i studenti, udalje kladionice i kockarnice. To nije rezultiralo onim najpovoljnijim što bi trebalo uraditi, to jeste, ti naši zahtevi još uvek nisu dobili većinu u ovom parlamentu da se kladionice i kockarnice zabrane kao što su zabranjene u većini najrazvijenijih država sveta. Zato bi bilo jako važno promišljati da se makar izoliraju, kao što se, evo, svaka virusna epidemija izolira ukoliko želimo da opstanemo kao narod, ukoliko želimo da izgradimo svetlu budućnost sa zdravim generacijama, generacijama koje nisu izložene bilo kakvim virusima, a posebno ovim virusima koji uništavaju i ono što su za njih izgrađivale generacije njihovih prethodnika, ali pustoše ono što bi one, te nove generacije trebale ostaviti u nasledstvo svojim budućim naslednicima, odnosno potomstvu. Zato je zaista i dalje vrlo važno da dodatno promišljamo o mogućnostima i da pripremamo celokupno naše društvo da se zabrani bilo kakvo klađenje, odnosno da se kladionice, kockarnice, igre na sreću jednim posebnim zakonom zabrane na teritoriji Republike Srbije, kao što je to urađeno u velikom broju zemalja u svetu, pa evo i u našem okruženju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi ministri sa saradnicima, kao što je naš ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS istakla, mi ćemo podržati set zakona o kojima raspravljamo. Moj fokus diskusije će biti vezan za odredbe Zakona o pravima boraca. Uvaženi ministre Đorđeviću, moram da istaknem veliko zadovoljstvo i dam u ime naše poslaničke grupe bezrezervnu podršku normiranju zakona onako ste učinili, zbog toga što ste doprineli nečemu što do sada nije urađeno, a radi se o kodifikaciji u oblasti boračko-invalidske zaštite, civilnih invalida rata, što je do sada bilo urađeno brojnim različitim propisima, a koji nisu bili dovoljno usklađeni, tako da smo imali jednu, pežorativno rečeno, šumu propisa koja nije na adekvatan način u praktičnoj primeni davala one efekte koji se vezuju za zaštitu onih kojima se ta zaštita mora neophodno pružiti. Zbog toga se ovim predlogom zakona dovodi do nečega što predstavlja jednu kompletnu sistematizaciju. I kad je u pitanju normiranje, mislim da ste i nomotehnički i u pravno-tehničkom smislu reči zakon doveli na jedan nivo za koji se može reći da u praktičnom smislu može proizvesti najbolju moguću primenu. Ono što je poruka ovog zakona i što bi građani trebali da znaju jeste trajna vrednost borbe za odbranu, nezavisnost i suverenost ustavnog poretka zemlje, a u tom smislu i materijalni i socijalni položaj svih učesnika oslobodilačkih ratova, i to novčanim davanjima u iznosima koji su procentualno opredeljeni u odnosu na neto zaradu u Republici Srbiji bez poreza i doprinosa. Dakle, radi se o nečemu što je s jedne strane pravično, s druge strane pravedno, s treće strane legalno, jer je legalno samom činjenicom što ga normiramo na način kako to vi predlažete, a uživate nesumnjivo našu podršku. Onima koji su i svoje živote i sve ono što su učinili za nezavisnost Srbije, za ustavni poredak, za sistem, za ideal slobode učinili mi sada se na neki način odužujemo donošenjem ovog zakona. Zbog toga imate maksimalnu podršku. Imajući u vidu da ne želim, ni sa pravne struke, ni sa stanovišta svoje profesije da posebno analiziram odredbe zakona, moram samo da istaknem da je ovo kodifikacija koja je za primer kodifikacija u zakonodavnom smislu reči. Vama hvala. Uvaženi ministre Mali, kada je u pitanju Predlog zakona o igrama na sreću, donekle se možemo saglasiti sa određenim bojaznima da su igre na sreću nešto što može da podrazumeva pošast, što može da podrazumeva određene društvene anomalije koje izazivaju neke posledice, ali s druge strane ne možemo da izbegnemo činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju. Pre svega da se radi o danas prisustvu rasta tržišta igara na sreću sa uporednim rastom tehnologije u ovoj oblasti. To je jedan sastavi deo jednog ogromnog sistema obrta novca. To je jedan ogroman sistem u kome se ostvaruju određeni prihodi, ali ono što ste vi učinili i što je za svaku vrstu podrške jeste da ste priređivačima igara na sreću, bukvalno normiranjem, kako ste učinili u ovom zakonu, onemogućili bilo šta što podrazumeva prevazilaženje granica lukrativnog, nego svođenje na ono što podrazumeva imperativne norme, što podrazumeva obaveznost da se svi priređivači igara na sreću povinuju onim obavezama koje ste predvideli ovim zakonom. Ono što je dobro, dobro je što se harmonizuje naše zakonodavstvo u ovom smislu sa zakonodavstvom EU, a efekti ovog zakona su nesumnjivo napredniji sistem nadzora, praćenje ostvarenog prometa elektronskim putem i svakako uvođenje pravne sigurnosti. Međutim, u ime poslaničke grupe, uvaženi ministre Mali, želim da jednu krajnje dobronamernu sugestiju iznesem, imajući u vidu da nismo reagovali amandmanima. S obzirom da je veći broj priređivača igara na sreću već ušao u proces određenih prilagođavanja ovim odredbama zakona, ali nije stigao da to uradi, molim vas da razmislite da primenu zakona uredimo na sledeći način, a to je da zakon stupi na snagu u roku od osam dana od dana objavljivanja, a da njegova primena počne 15 meseci od dana stupanja na snagu. Zašto? Zbog toga što je taj rok objektivno dovoljan da bi se obezbedili uslovi za primenu navedenih odredaba ovog zakona koji ste vi predložili, a imajući u vidu da se radi o uslovima koji imaju aspekte i finansijskih, i organizacionih, i tehničkih kriterijuma, koji se moraju ispuniti da bi priređivači mogli da organizuju igre na sreću, onda je zaista pravično i pravedno prema njima pomeriti rok primene zakona i na taj način zakon učiniti prihvatljivim i za one koji u ovom trenutku nisu spremni, u bilo kom smislu, da se prilagode sa resursima sa kojima raspolažu, jer tek treba da ih steknu. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Nataša Jovanović.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovani ministri sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, rekla bih nešto o istorijatu Udruženja ratnih i mirnodopskih vojnih invalida Srbije koji su osnovani 28. oktobra 1919. godine. Osnovali su ga ratni invalidi iz Prvog svetskog rata, a kralj Aleksandar poklonio je Udruženju plac na Savskom trgu gde je kasnije sagrađen Dom ratnih invalida. Na Skupštini ovog Udruženja 18. oktobra 1945. godine pridružili su se i vojni invalidi iz Drugog svetskog rata, a 1995. godine doneta je Odluka da se priključe i vojni i mirnodopski invalidi iz ratova 90-ih. Tada je imenu udruženja pridodata reč mirnodopski i od tada se koristi naziv – Ratni i mirnodopski vojni invalidi Srbije, koje nosi i dan danas. Udruženje ratnih i vojnih invalida je jedino udruženje ratnih invalida iz Srbije koje je član Svetske federacije veterana i to je najstarije veteransko udruženje u Srbiji. Od svih udruženja samo je Crveni krst stariji. Prošle godine je obeleženo 100 godina postojanja Udruženja. Svečana akademija u Domu Vojske, povodom stogodišnjice, održana je pod nazivom „Uvek u stroju“. Osnovali su ga invalidi Prvog svetskog rata. Danas ima najviše ratnih invalida iz 90-ih godina. Sramota kako se odnosilo prema invalidima posle Prvog svetskog rata, a sramota je kako se država odnosila prema borcima iz ratova 90-ih. Borci zadojeni čojstvom i junaštvom su dali deo sebe, ostajući invalidi za svoju državu i svoj narod. Treba pomenuti da je Udruženje boraca sprečilo prijem veterana UČK u Svetsku organizaciju veterana. Ovo je veoma kompleksna oblast i pitanje, jer narod koji zaboravlja svoju istoriju sigurno da neće u budućnosti dobro proći. Srpski narod je uvek reagovao na nepravdu, čak i kada je to bilo na njegovu štetu i uvek se nalazio u prvim redovima u svetu u borbi za slobodu, protiv fašizma, imperijalizma. Svedoci smo dvojnih standarda u međunarodnoj politici. Na primer, holandske vlasti su odbile da izruče svojevremeno nemačkog cara Vilhelma koji je u Prvom svetskom ratu, zajedno sa austrougarskim carem Francom Jozefom, kriv za smrt puno Srba, a u najnovijoj istoriji su bili protiv početka pregovora Srbije i EU dok se ne uhapse i ne isporuče svi koji su se nalazili na listi Haškog tribunala. Da li je to pravedno ili nepravedno, to je svet u kome živimo. Ovo je veliki dan, jer predlozi 23 boračke organizacije su ispunjeni ovim zakonom. Ovim zakonom se rešavaju problemi neusklađenosti propisa iz oblasti boračko-invalidske zaštite sa Ustavom Republike Srbije, jer su zakoni doneti pre nego što je Republika Srbija postala samostalna država. Postoji veliki broj propisa kojim je regulisana ova materija. Međutim, prisutna je i zastarelost i prevaziđenost pojedinih odredaba, propisa iz oblasti boračko-invalidske zaštite i zaštite civila invalida rata, s obzirom na uslove koji su postojali u vreme njihovog donošenja i usaglašavanja sa sadašnjim uslovima. Posebno je bilo problematično postojanje odredaba kojima se regulišu prava boraca iz oružanih sukoba 90-ih i 1999. godine. Ovo usvajanje zakona rešava decenijske probleme ljudi koji su se hrabro borili i branili svoju otadžbinu. Slika kako se odnosimo prema veteranima, ratnim i vojnim invalidima, slika je kojoj govorimo kako poštujemo sami sebe i svoju državu i svoj narod. Srbija nikada nije bila agresor i srpski narod nikada nije vodio osvajačke ratove, već su uvek žrtvovali sebe, možda čak i više nego što je trebalo. Ova Vlada želi da ispravi nepravdu koja je učinjena našim borcima i po prvi put se za celu teritoriju Republike Srbije usklađuju propisi iz oblasti boračko-invalidske zaštite u jednom zakonu. „Sretni su narodi koji imaju dosadnu istoriju“, rekao je Monteskje. To sa nama nije slučaj, jer nažalost naša kuća se nalazi na raskrsnici. U ratu odlučnost, prkos u pobedi, a u miru velikodušnost. Ovaj zakon nije samo dobra volja vlasti, već naša dužnost da ispravimo učinjenu nepravdu. U danu za glasanje, sa zadovoljstvom, glasaću za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vesna Ivković. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministri sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Ovim predlogom zakona se po prvi put jedinstveno za teritoriju Republike Srbije uređuje oblast boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata, vrši usklađivanje navedenih propisa sa Ustavom Republike Srbije i istovremeno se vrši kodifikacija svih propisa u ovoj oblasti. Još od ranije je prisutna ideja da se zakonodavna materija iz ove oblasti uredi jednim propisom. Stavljanjem ovog predloga zakona na dnevni red Narodne skupštine, Vlada Republike Srbije je pokazala visok stepen zrelosti, vodeći računa o svojim ratnim herojima. Predlogom zakona se suštinski i pravno-tehnički obuhvataju svi bitni elementi i kriterijumi za kategorizaciju korisnika prava, vrste prava i veća zaštita ovih grupacija građana. Građani o kojima govorimo su borci, vojni invalidi, civilni invalidi rata i članovi njihovih porodica. Kroz pravnu zaštitu ovih kategorija građana afirmiše se trajna vrednost borbe za odbranu nezavisnosti, suverenosti, teritorijalne celovitosti i ustavnog poretka zemlje. Zakon sadrži rešenja kako za budućnost, tako i za događaje u bližoj i daljoj prošlosti vezanih za ratna zbivanja i oružane akcije u miru. Slobodarska tradicija srpskog naroda je skupo plaćena životima naših građana. O toj slobodarskoj tradiciji srpskog naroda na mnogim tribinama širom Srbije govori prof. Predrag Marković koji mlađim naraštajima prenosi nesebično svoje znanje, jer u neprestanoj trci za vremenom i profitom, čemu veći deo čovečanstva danas robuje, moramo sačuvati svoj identitet za buduće generacije koje dolaze. Srbija nikada nije vodila osvajačke ratove i bila agresor, već je uvek vodila oslobodilačke ratove. Oni koji su vodili te oslobodilačke ratove, dali su svoje živote, svoje zdravlje, svoje najmilije, da bismo mi živeli u slobodi. Kada su se borili za svoju zemlju nisu to radili zbog politike, već zbog ljubavi prema otadžbini. Citiraću prvog potpredsednika Vlade Republike Srbije i ministra spoljnih poslova Ivicu Dačića. Citat: „Slike kako se odnosimo prema veteranima, ratnim i vojnim invalidima, slika je kojom govorimo i koliko poštujemo sami sebe i svoju državu i svoj narod“. Takođe je naglasio da je srpski narod uvek reagovao na nepravdu, čak i kada je to bilo na njegovu štetu i da se uvek nalazio u prvim redovima u borbi za slobodu protiv fašizma i imperijalizma. Koristim ovu priliku da ministru spoljnih poslova Ivici Dačiću čestitam dodeljenu mu Hilandarsku spomenicu za dobročinstvo i pomoć u vreme obnove manastira, kao i za zasluge u zaštiti odbrane državnih i nacionalnih interesa, koju je dobio tokom boravka u Solunu, gde je učestvovao na ministarskom sastanku. Na kraju posete Solunu ministar Ivica Dačić je posetio i srpsko vojničko groblje Zejtinlik, gde je položio venac i još jednom se poklonio senima srpskih vojnika koji su poginuli tokom proboja Solunskog fronta. Na groblju ga je dočekao čuveni čika Đorđe Mihajlović koji već decenijama brine o humkama srpskih heroja. Prvi potpredsednik Vlade i ministar spoljnih poslova Ivica Dačić je obećao da će Ministarstvo pomoći da se on po ubrzanom postupku primi u srpsko državljanstvo i da mu se izda pasoš. Predlog zakona o kome danas raspravljamo sadrži nova rešenja i znatan broj izmena za sprovođenje osnovnih materijalno-pravnih odredaba, kojima su uređeni uslovi za ostvarivanje prava u ovoj oblasti. Precizirani su određeni pojmovi i postupci za ostvarivanje prava, kao i kada ona prestaju. Dokazna sredstva, uslovi za korišćenje prava, jedinstvena evidencija podataka, kao i nadzor nad izvršenjem ovog zakona. Zakonom su definisani koji su to korisnici čija se prava uređuju, a to su borci, ratni mirnodopski vojni invalidi, civilni invalidi rata, članovi porodica palih boraca, umrlih vojnih invalida, lica koja su poginula ili umrla u vojsci i u miru, umrlih civilnih invalida rata i civilnih žrtava rata. Članom 2. ovog zakona propisano je da se prava utvrđena ovim zakonom zasnivaju na principu naknade štete i na principu nacionalnog priznanja. Ovim zakonom predviđa se nova kategorija korisnika koja nije postojala po dosadašnjim propisima, a to su borci koji su učestvovali u oružanim akcijama devedesetih, u ratu 1999. godine. Za ovu kategoriju korisnika propisuju se i nova prava. Osim zakonom propisanih prava, opština, grad, odnosno AP može svojim propisima, licima navedenim u prvom članu ovog zakona, utvrđivati i druga prava, npr. popust na komunalne usluge, besplatnu ili povlašćenu vožnju u javnom lokalnom prevozu, besplatno parkiranje, pravo dece na besplatne udžbenike i druge benefite, tj. utvrditi veći obim prava od obima prava predviđenih ovim zakonom, ako u svom budžetu obezbedi sredstva za te namene. Ratovi su prošli, ostali su mnogi osakaćeni, oboganjeni mladići koji su srcem i dušom bez dvoumljenja branili svoju zemlju. Setimo se samo heroja sa Košara i mnogih drugih heroja koji su se borili na teritoriji AP KiM, kao i na teritoriji eks Jugoslavije, koji su braneći svoju zemlju, po ugledu na svoje pretke dali ruku, oči, a neki ono najvrednije, svoj život. NJihov doprinos zemlji u kojoj mi danas živimo u slobodi je nemerljiv. Zato ovu društvenu kategoriju ljudi treba visoko poštovati i uvažavati na društvenog lestvici. Videli su ovi ljudi i bili svedoci raznih ratnih užasa, a samo su svojoj deci i bližnjima hteli da obezbede bolju, sigurniju i slobodnu budućnost. Zato budimo ponosni na naše heroje i u ratu i u miru, ali i oni treba da budu ponosni na svoju Srbiju koja misli na njih. Ovim zakonom upravo to i radimo, mislimo na njih i obezbeđujemo im prava na život dostojan čoveka. Zato kolege narodni poslanici, u danu za glasanje treba svako od nas da glasa za ovaj zakon, a poslanička grupa SPS će svakako to učiniti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Olivera Ognjanović.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani ministri sa saradnicima, uvažene kolege i koleginice poslanici, mi danas govorimo o veoma važnom setu zakona, sporazuma koji će produbljivanjem i unapređenjem međunarodne saradnje dovesti do jačanja sistema bezbednosne, antikorupcijske, vojne i ekonomske grane u našoj zemlji. Kada je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju o saradnji u borbi protiv korupcije, u okviru antikorupcijske inicijative jugoistočne Evrope sa protokolom o izmenama i dopunama Memoranduma, vidimo da je važenje memoranduma produženo na neodređeno vreme zato što je prepoznata potreba o regionalnoj saradnji u borbi protiv korupcije. Takođe, sporazum o bezbednosnoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske koji je zaključen u oktobru 2019. godine, potvrđuje da je utvrđena obostrana potreba da se uredi saradnja u borbi protiv krivičnih dela, naročito u vezi sa terorizmom, organizovanim kriminalom, trgovinom ljudima, drogama i sličnim supstancama. Izazovi sa kojima se suočavamo prevazilaze okvire država, regiona i kontinenata. Nabrojaću samo par, terorizam i ekstremizam, organizovani kriminal, ilegalne migracije, trgovina ljudima, ekonomska neizvesnost. Smatram da se ovi međusobno povezani problemi mogu jedino efikasno rešavati većom interakcijom, boljom koordinacijom i saradnjom orijentisanom na postizanju rezultata. Neophodna je razmena informacija, iskustava, strategija, planova. Ovo zauzvrat učvršćuje stabilnost i bezbednost u regionu, što je u interesu, kako regiona, tako i Međunarodne zajednice. U suočavanju sa ovim izazovima, Srbija odgovorno i solidarno razvija saradnju na svim nivoima, na regionalnom, evropskom i globalnom planu, sa svim prijateljima i partnerima. Tokom poslednjih godinu dana u Srbiji je sprovedena obimna zakonodavna aktivnost i ulažu se veliki napori u unapređenje primene propisa u praksi i saradnji svih učesnika u sistemu za sprečavanje finansiranja terorizma. Sprovedene su reforme i na institucionalnom nivou i formirane nove institucije, kao što je Uprava za igre na sreću, a važnu ulogu u sprovođenju refomri u skladu sa preporukama FATFA i Manivala, ima i Uprava za sprečavanje pranja novca. Kao rezultat aktivnosti sprovođenja plana od juna 2019. godine, objavljeno je da se Srbija više ne nalazi na sivoj listi država sa strateškim nedostacima u oblasti borbe protiv pranja novca i finansiranja terorizma. Terorističke organizacije zarađuju novac i od trgovine narkoticima ili ljudima, u svojim redovima najčešće imaju ekperte u novim komunikacionim tehnologijama za dalje umrežavanje i regrutaciju novih članova. Zato želim da istaknem da je ogromna uloga u sprečavanju i otkrivanju ovih radnji upravo MUP i želim da vam čestitam na nizu akcija u kojima ste pomogli otkrivanju kriminalnih mreža. Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije krajem 2018. godine u okviru Službe za borbu protiv terorizma uspostavilo je i Odsek za sprečavanje zloupotrebe javnih izvora i interneta, čime je omogućeno sprovođenje onlajn istraga sa ciljem obezbeđivanjem dokaza za potrebe krivičnog gonjenja izvršilaca ovog krivičnog dela. Kada se govori o korupciji i kriminalu moram da podsetim građane Srbije da je Vuk Jeremić miljenik tadašnjeg predsednika Srbije Borisa Tadića potrošio blizu osam miliona dolara na svoju nevladinu organizaciju CIRST koju karakterišu netransparentnost aktivnosti, ogromne sume iz kompanija sa kojima je sarađivao dok je bio ministar i neistine o izvorima finansiranja njegove kampanje. Umešan je u međunarodnu korupciju i kriminal i ponižavanje naše države. Za prošlu izbornu kampanju je na račune njegove firme za konsalting uplaćeno preko 7,5 miliona evra. Zaista bi bilo pravedno da se ovakvi kriminalci stavi pod istragu dok se ne utvrde sva krivična dela koja su počinili. Predloženim Zakonom o potvrđivanju vojnog okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske doprinosi se daljem podizanju sistema međunarodne vojne saradnje, odbrane i unapređenja operativne funkcije i sposobnosti Vojske Srbije. Mi sada, zaista, možemo da kažemo da Vojska Srbije u potpunosti kontroliše srpsku teritoriju, čuva bezbednost i nikada neće dozvoliti da se bilo kakva politička nestabilnost preliva na našu teritoriju. Uloga Srbije je da bude oslonac mira, stabilnosti i razvoja na Balkanu. Naša Vlada je ponovo vratila poštovanje, ugled i čast Srbije. Imamo Vladu na čelu sa premijerkom Anom Brnabić koja ozbiljno planira i dugoročno gradi bolju i lepšu Srbiju. Ovim sporazumima Srbija stvara jednu dobru okolnost, miroljubivu i solidarnost okolinu i komšije zasnovanu na međusobnoj povezanosti i preko potrebnoj pomoći. Dakle, pre svega naša Vlada ovim sporazumima potencira prijateljske odnose, a to je ono što nam treba u daljim evrointegracijama naše zemlje. Povezanost sa zemljama kao što je Republika Turska i saradnja MUP sa zemljama, dodatno će pospešiti i saradnju u drugim oblastima, kao što je privreda, finansije, saobraćaj i infrastruktura, a pre svega saradnja u borbi protiv organizovanog kriminala i trgovine narkoticima, oružjem, radioaktivnim materijalima. Što sve ukupno rečeno doprinosi podizanju kvaliteta života građana u jednom sinhronizovanijem sistemu zajedničke borbe. Danas imamo predsednika Srbije koji predstavlja našu zemlju na najbolji mogući način, tako da je podigao naš ugled u svetu i da je sve više investitora koji u našoj zemlji vide ambijent povoljan za nove investicije. Ova vlast je uradila deset puta više od drugih. Otvoreno je na hiljade novih radnih mesta, javni dug je pao na 47% i očekuje se dalji pad, penzije i plate se povećavaju, u svakoj sferi društva se vidi poboljšanje i napredak. Ja vam čestitam na nesebičnom trudu i zalaganju i pozivam kolege i koleginice da u danu za glasanje podrže sve predložene zakone.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zvonimir Stević.
Poštovana predsednice, uvaženi ministri sa saradnicima, poštovane kolege poslanici. Pred nama su danas važni zakoni i sporazumi koje Narodna skupština treba da usvoji i ratifikuje. Ja ću se osvrnuti na Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rada i članova njihovih porodica i na set sporazuma iz oblasti spoljne politike koje je naša Vlada zaključila sa više različitih država. Želim da se zahvalim Vladi i Ministarstvu za rad i boračku zaštitu koji su učinili velike napore da pripreme zakon o pravima boraca, jer je postojala velika pravna praznina, a pre svega velika nepravda prema borcima iz 90-ih godina i boraca koji su branili Srbiju od NATO agresije. Do sada ni jednim zakonom nisu bili obuhvaćeni pripadnici oružanih snaga SRJ, državne zajednice Srbije i Crne Gore, koji su vršili vojne ili druge dužnosti u oružanoj akciji preduzetoj za vreme mira radi odbrane suvereniteta, nezavisnosti i teritorijalne celovitosti SRJ, državne zajednice Srbije i Crne Gore ili Srbije u periodu posle 27. aprila 1992. godine. Druga kategorija koja nije bila obuhvaćena jesu pripadnici oružanih snaga SRJ koji su vršili vojne dužnosti ili druge dužnosti u vezi sa vojnim ciljevima za vreme NATO agresije na SRJ od 24. marta do 26. juna 1999. godine. Obe ove kategorije sada po prvi put dobijaju status boraca, a time stiče pravo da koriste boračka prava po osnovu ovog zakona. To se odnosi i na njihove porodice. Na žalost od 2000. godine do prošle godine kada smo odali javno priznanje junacima sa Košara, o tome se malo govorilo, kao da smo mi krivi što nas je potpuno bez osnova mimo međunarodnog prava napalo 19 država NATO pakta. Još jedna kategorija stradalih je ovim putem prvi put obuhvaćena, a to su žrtve napada u diplomatskim i konzularnim predstavništvima koji se po ovom zakonu smatraju civilnom žrtvom i civilnim invalidom rata. Za mene koji sam sa Kosova i Metohije, važno je da će se i lica nestala u toku izvođenja ratnih dejstava, kao posledica zlostavljanja ili lišenja slobode od strane neprijatelja ili od zaostalog ratnog materijala, sada smatrati civilnim žrtvama. Rata, i u skladu sa tom kategorizacijom, će moći da ostvaruju određena prava po ovom zakonu. Ovo je veoma važno, jer imamo porodice preko hiljadu nestalih lica koja sada nemaju adekvatnu zakonsku zaštitu. Za nestalim licima veoma posvećeno traga Vladina Komisija za nestala lica, koja je dala veliki doprinos otkrivanju način na koji su nestajali i gde su nestajali, šta se sa njima dešavalo. Ne mogu, a da ne pomenem „žutu kuću“. Želim da pohvalim zakonska rešenja koja se odnose na obuhvat svih kategorija boraca, invalida i njihovih porodica, kao i obim prava koji se zakonom predviđa za sve kategorije boraca ratnih, vojnih i civilnih invalida rata i njihovih porodica. Na kraju, ono što je najvažnije, sve je to regulisano jednim sistemskim zakonom. Kada su u pitanju sporazumi koji su na dnevnom redu, osvrnuću se na set sporazuma iz oblasti spoljne politike, kojima se osnažuju bilateralni odnosi sa zemljama potpisnicama što je potvrda uspešne, veoma dinamične spoljne politike Srbije, koju sa predsednikom države i Vladom, vodi ministar spoljnih poslova Ivica Dačić. Potvrđujući protokol o određivanju tromeđne granične tačke između Republike Srbije, Crne Gore i BiH stvaraju se uslovi za nastavak pregovora i rešavanje otvorenog pitanja u vezi sa granicama, odnosno unapređenje bilateralnih odnosa sa zemljama potpisnicama. Tromeđe se nalaze na mestu između mesta Pljevlja, Priboj i Čajniče. Potpisivanjem i usvajanjem ovog protokola doprinećemo stabilizaciji, kao i međusobnom poštovanju teritorijalnog integriteta i suvereniteta, čime šaljemo dobru poruku da zemlje zapadnog Balkana mogu samostalno da rešavaju svako pitanje sopstvenim kapacitetima. Usvajanjem ovog protokola stvaramo mogućnost budućim generacijama, država potpisnica, da se slobodno kreću u skladu sa međunarodnim pravom, ceneći mir kao vrhovnu vrednost. Srbija i BiH imaju tradicionalno prijateljske odnose i saradnju na šta ukazuje veliki broj usvojenih sporazuma. Na dnevnom redu j i i sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Nikaragve o ukidanju viza za nosioce diplomatskih, službenih i zvaničnih pasoša. Prijateljski odnosi dve države počivaju na poštovanju načela na mešanju unutrašnje stvari suverenih država, koji poštovanjem međunarodnog prava i principa teritorijalnog integriteta suverenih država i podrške očuvanju nacionalnih interesa. Nikaragva nije priznala jednostrano proglašenu državu Kosovo. Neće podržati učlanjenje tzv. Kosova u međunarodne organizacije, kao što su Interpol, UNESKO i mnoge druge. Međusobna saradnja Srbije i Nikaragve je potvrda uspešnih i prijateljskih diplomatskih odnosa koji traju već 40 godina i pružaju podršku Srbiji za nastavak dijaloga kao način za prevazilaženje problema Beograda i Prištine. Pored toga što sa Nikaragvom imamo dobru saradnju u oblasti spoljnih poslova i politike, postoji potencijal za jačanje saradnje u oblasti ekonomije, trgovine, trgovinske razmene na polju poljoprivrede, odbrane i vojne saradnje, kulture itd. Pored navedenih na dnevnom redu su Sporazum sa Brazilom, Slovačkom, Crnom Gorom, Ujedinjenim Arapskim Emiratima, koji se odnose na bavljenje delatnosti zapošljavanja određenih članova porodice, članova diplomatskog konzularnog, vojnog, administrativnog i tehničkog osoblja. U savremenim uslovima života imamo sve češću pojavu da supružnici u mnogim zemljama odbijaju da napuste svoj posao da bi u inostranstvu pratili svog bračnog ili vanbračnog partnera koji je član diplomatske misije. Efekti rada diplomatsko-konzularnih predstavnika u slučaju razdvojenih porodica nesumnjivo su manji od efekta rada onih koji rade u okruženju svojih porodica. Osnovni cilj navedenih sporazuma je očuvanje normalnog porodičnog života i držanje porodice na okupu, uz zadovoljenje profesionalnih i ekonomskih preduslova za funkcionisanje porodica diplomatskih i konzularnih predstavnika. Istakao bih značaj ovih sporazuma naročito sa Brazilom, Nikaragvom, Slovačkom, Bosnom i Hercegovinom koje nisu priznale jednostrano priznatu tzv. državu Kosovo. Poslanička grupa SPS će, ceneći značaj svih zakona koji su na dnevnom redu, u danu za glasanje podržati sve predložene zakone. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Stanija Kompirović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Predsednice, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan veoma važan Predlog zakona na koji se čekalo duže od 20 godina i koji na jedan jedinstven i celishodan način reguliše prava boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova porodica palih i umrlih boraca, postupak za ostvarivanje tih prava, korišćenje i prestanak prava. Ovaj Predlog zakona predstavlja svojevrsnu kodifikaciju propisa koji su uređivali ovu oblast, obzirom da objedinjuje materiju koja je ranije regulisana kroz 12 zakona, četiri uredbe, jednu odluku, četiri protokola, četiri uputstva, dva sporazuma i jedan zaključak. Na početku smatram da zakon, konačno, na jedan nesporan način reguliše status boraca, njihovu kategorizaciju prema vremenu i teritoriji vojnog angažovanja, reguliše i status vojnog invalida, civilnog invalida rata i članova porodica palih i umrlih boraca. Po prvi put je predviđeno čak 25 prava koja ovi ljudi mogu da ostvare, plus prava koja se mogu predvideti aktima organa autonomne pokrajine, grada, odnosno opštine. Na jasan način predviđa da su prava koja se isplaćuju u mesečnim iznosima od odgovarajućih osnovica, kao i posebni uslovi za ostvarivanje tih prava. Ovim putem ću se osvrnuti samo na neke novine koje će interesovati građane Republike Srbije. Mislim da treba posebno izdvojiti pravo na mesečnu novčano primanje. Ovo pravo predstavlja pravo kojim se obezbeđuje materijalna zaštita materijalno neobezbeđenih korisnika prava po ovom zakonu. Ovo pravo sada je propisano u različitim oblicima, u više zakona iz oblasti boračko-invalidske zaštite sa različitim krugom korisnika i u različitim iznosima – mesečno novčano primanje, novčana pomoć, invalidski dodatak, osnovna novčana naknada i izuzetna novčana naknada. Korisnici koji ovo pravo ostvaruju po sadašnjim propisima su borci Drugog svetskog rata, kao i vojni invalidi, civilni invalidi rata, korisnici porodične invalidnine, članovi porodica umrlih boraca. S obzirom da se ovo pravo ostvaruje, navedena lica ukoliko su materijalno neobezbeđena, za vreme dok su materijalno neobezbeđena to sticanje prava na mesečno novčano primanje ne predstavlja trajni vid zaštite, za razliku od ličnih i porodičnih invalidnina, jer su u zavisnosti od prihoda korisnika i članova njegovog domaćinstva. Promene prihoda domaćinstva mogu dovesti do povećanja, smanjenja ili gubitka daljeg korišćenja ovog prava. Osnovica za utvrđivanje ovog prava određuje se prema prosečnoj mesečnoj zaradi u Republici, bez poreza i doprinosa, za mesec koji dva meseca prethodi mesecu u kojem se ostvaruje pravo. Iznos prava određuje se u procentualnom iznosu 70% od osnovice, ukoliko korisnik i članovi njegovog domaćinstva ostvaruju ili ne ostvaruju prihode, a ukoliko ista ostvaruju – 40% od osnovice. Ako su samohrani, pripada im dodatak u iznosu od 42% od osnovice. Kao novo pravo propisano je i pravo na borački dodatak. To je pravo koje pripada borcu kojem je utvrđen status borca po ovom zakonu. Priznaje se borcu starijem od 60 godina života, ukoliko on i članovi njegove uže porodice koji žive u domaćinstvu ne ostvaruju taksativno navedene prihode. Takođe, bitno je i pravo na rešavanje stambenih potreba, koje u stvari predstavlja pravo na kupovinu stana pod povoljnijim uslovima koje može ostvariti borac, član porodice palog borca, ratni vojni invalidi i mirnodopski vojni invalidi, u skladu sa propisima koji se uređuju posebnim uslovima za realizaciju Projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Sredstva predviđena za rešavanje stambenih potreba obezbeđuju se u budžetu jedinica lokalne samouprave. Bitno je i pravo na prioritet prilikom zapošljavanja koje je predviđeno ovim zakonom, kojim se prilikom zasnivanja radnog odnosa daje prioritet određenoj kategoriji iz ovog zakona, ukoliko ispunjava uslove za zasnivanje radnog odnosa. Po prvi put je propisano ovlašćenje nadležnog ministarstva da vodi jedinstvenu evidenciju podataka o korisnicima prava po ovom zakonu, otvorenim pravima, članovima korisnikovog domaćinstva, prihodima korisnika i članova njihovog domaćinstva, kao i da se isplata mesečnih novčanih primanja vrši na osnovu te jedinstvene evidencije podataka. Ovo su bile samo neke novine predloženog zakona čiji je cilj da se materija u ovoj oblasti uredi tako što će se kroz propisivanje prava i zaštite koja se obezbeđuje građanima afirmisati trajna vrednost borbe za odbranu nezavisnosti, suverenosti i ustavnog poretka zemlje. Na toj osnovi zakon sadrži rešenja kako za budućnost, tako i u odnosu na događaje koji su u bližoj i daljoj prošlosti vezana za ratna zbivanja i oružane akcije u miru. Moram da napomenem da su ovi ljudi zadužili državu, nas i buduće generacije i da država ima društvenu i moralnu obavezu da brine o tim ljudima i da smo neizmerno zahvalni na tome što su se veterani kad god je to bilo potrebno borili za svoju zemlju. Danas se, zahvaljujući politici našeg predsednika Aleksandra Vučića, vodi politika mira, dijaloga i teškim pregovorima pitanja o Kosovu i Metohiji, politika za bolju budućnost građana Srbije i za budućnost naše dece. U danu za glasanje podržaću ovaj zakon, kao i setove ostalih zakona i sporazuma koji se nalaze pred nama. Zahvaljujem.
Reč ima Danijela Stojadinović. Imate dve minute, ako želite da iskoristite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani ministri, govoriću danas o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu (Program za otpornost na klimatske promene i navodnjavanje u Srbiji, faza I), između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Uopšte, negativni uticaj klime, zastarela infrastruktura navela je Vladu Republike Srbije da započne sa unapređenjem, širenjem i modernizacijom infrastrukture za navodnjavanje, ujedno i da utiče na jačanje agrarno-prehrambenog sektora u Srbiji. Evropska banka za obnovu i razvoj koja i osnovana da obezbedi finansiranje za specifične projekte u saradnji sa Ministarstvom finansija investiraće u nadogradnju i upravljanje vodama. Ovaj program uključuje izgradnju i oporavak kritične infrastrukture za navodnjavanje, i to u tri zasebne regije u Srbiji - Negotinu kao istočnoj, Svilajncu kao centralnoj Srbiji i Vojvodini kao severnom delu Srbije. U ovaj projekat uključeno je i Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva, vodoprivrede, uključene su "Srbijavode", tako da je ovo jedan dobar primer saradnje Vlade Srbije, resornih ministarstava i lokalnih samouprava. Očekuje se da će rehabilitacija zastarelog sistema navodnjavanja i vodne infrastrukture u Srbiji doprineti uštedama u potrošnji vode i energije, doprineće sigurnijoj i produktivnijoj poljoprivrednoj proizvodnji, a samim tim računamo i na veći prinos sigurnosti i konkurentnost na tržištu i povećanje godišnjih prihoda gazdinstava, što je posebno značajno za opštinu Svilajnac. U Svilajncu novi sistem za navodnjavanje pokreće 1.040 hektara, a koristiće kako površinske, tako i podzemne vode, što znači 330 hektara će se snabdevati iz plitkih bušotina, a ostalih 710 hektara će se crpeti direktno iz reke Resave. Projekat takođe uključuje izgradnju novih cevi za distribuciju vode iz bušotina i rečnog zahvata do poljoprivrednih parcela. U svakom slučaju, ovo je za opštinu Svilajnac od velike važnosti i velikog strateškog značaja. Znači, sama opština Svilajnac je jedan poljoprivredni kraj koji decenijama unazad dominira.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Đurić. Reč ima Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana predsednice. Poštovani, gospodo ministri, gospodine Zorane Đorđeviću i gospodine Siniša Mali, sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, što se tiče Predloga zakona o pravima boraca vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, za razliku od prethodne vlasti, koja nije imala dovoljno sluha, volje ili sposobnosti da rešava probleme boraca, tek ova vlast, predvođena SNS, predlaganjem ovog zakona želi da ispravi nepravdu prema borcima ratova devedesetih godina i ova pitanja uredi na pravičniji način. Ova Vlada i SNS smatraju da nema ništa važnije od zaštite građana, koji su se hrabro odazvali na poziv države, kada je bilo neophodno učestvovali u borbi i u toj borbi dali deo sebe, a neretko i svoj život. Nažalost, briga države, u ranijem periodu za svoje borce je izostala, borci su bili zaboravljeni, mnogi su se prema njima odnosili podrugljivo i sa omalovažavanjem, a reč patriotizam, nažalost je čak dobijala i negativno značenje. Kao, da je neko namerno želeo da pošalje poruku da nije mudro da se brani svoja zemlja i kako je mnogo mudrije izbeći vojnu obavezu, sakriti se negde ili pobeći iz zemlje, pa kada se sve završi i prođe, vratiti se nazad, ili izaći iz mišije rupe i soliti pamet svima koji su stajali na braniku otadžbine, a posebno onima koji su u toj borbi bili spremni da daju i svoj život ali njima na čast. Mi, iz SNS, koji znamo šta je to otadžbina i cenimo patriotizam, kao najveću vrlinu, želimo da se ponovo ceni i uvažava svaki borac i patriota i da se zauvek ispravi nepravda prema borcima poslednjeg rata, a da se njihov položaj, u društvu, značajno unapredi. I, ne samo to, mi donošenjem ovog zakona želimo da uvedemo novu kategoriju korisnika, koja nije postojala po dosadašnjim propisima, a to su borci iz devedesetih i učesnici rata 1999. godine, koji nisu zadobili telesna oštećenja. Mi želimo da se i za njih uvede pravo na borački dodatak, na posebni penzijski staž, na rešavanje stambenih potreba, pravo na boračku spomenicu i na legitimaciju borca, da imaju prioritet u zapošljavanju i druge povlastice. To je najmanje što su zaslužili. Zakonom su propisana i nova pravila za druge korisnike, kao što je pravo na porodičnu invalidninu, članove porodica umrlog i civilnog invalida rata, pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida, koji napuni 65 godina, obaveza lokalne samouprave da 10% planiranih investicija za izgradnju stanova, bude namenjena za rešavanje stambenih potreba vojnih invalida, povećan iznos invalidnine za 25%, pravo na besplatnu vožnju itd. Usvajanjem ovog zakona biće ukinuto 12 ranijih zakona i odredbi, kojima je ova oblast bila dosada regulisana. Dobro je što je ministar Đorđević u svom uvodnom izlaganju, do detalja upoznao javnost sa ovim dugo očekivanim Predlogom zakona, kojim se ispravlja nepravda prema borcima poslednjih ratova. Smatram da je Predlog zakona dobar i pozivam vas da ga usvojimo. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Republike Indije, Sporazum je potpisan u Beogradu 7. novembra 2019. godine, u želji da se unaprede i razviju prijateljski odnosi i saradnja u oblasti odbrane, a sledeći ciljeve i načela Povelje UN. Obostrana želja da se razvije saradnja koja će biti zasnovana na načelima suvereniteta, jednakosti i uzajamnog poštovanja, poverenja, prepoznavanje interesa i razumevanja. Cilj ovog sporazuma je da se uspostave opšta načela i postupci u saradnji u oblasti odbrane od zajedničkog interesa Srbije i Indije, poštujući načela jednakosti i uzajamne koristi. Saradnja će se ostvarivati u, odbrambenoj i bezbednosnoj politici, vojno-ekonomskoj saradnji, naučno-tehničkoj saradnji, vojno-obaveštajnoj saradnji, vojnom obrazovanju i obuci, vojnoj medicini i veterini i u drugim oblastima od zajedničkog interesa. Ostvarivaće se kroz zvanične posete, radne sastanke, razmenu iskustava i konsultacije, programe obuke i obrazovanja, učešće na vežbama i aktivnostima, učešće na konferencijama, simpozijumima i seminarima i na drugi načine o kojima se dogovorimo, biće osnovana zajednička komisija u cilju planiranja i praćenja aktivnosti vezanih za sporazum. Smatram da je sporazum dobar za Republiku Srbiju i pozivam vas da usvojimo predlog zakona o njegovom potvrđivanju. Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog vojnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, ovaj Okvirni vojni sporazum je potpisan u Beogradu 7. oktobra 2019. godine izražavajući potrebu daljeg razvoja postojećih prijateljskih odnosa između Srbije i Turske koji potvrđuju svoju posvećenost ciljevima i principima Povelje UN. Sporazum se odnosi na saradnju u različitim vojnim oblastima zasnovanu na uzajamnom poštovanju suvereniteta i jednakosti obeju strana i treba da doprinese zajedničkim interesima i ekonomskoj efikasnosti Srbije i Turske. Saradnja bi se realizovala razmenom osoblja, materijalnih sredstava, opreme, informacija i iskustava, a cilj je da se obezbedi okvir međusobnih odnosa i razvije saradnja u sledećim oblastima. U oblastima vojne obuke i školovanja, učešću na vežbama i zajedničkim vežbama, u odbrambenoj industriji, vojnoj saradnji i posetama, razmeni podataka, iskustava, u organizaciji, strukturi i opremanju oružanih snaga, razmeni vojnih obaveštajnih podataka i informacija, saradnji u oblasti logistike, donacije i logističkih sistema, u vojnoj medicini, zdravstvu, u komunikacijama elektronskim sredstvima, informacionim sistemima i odbrani od napada u informatičkom prostoru. U operacijama koje nisu ratnog karaktera, poput operacija očuvanja mira, humanitarnoj pomoći, borbi protiv piratstva. U razmeni informacija o pravnim sistemima u vojsci u oblasti kartografije i hidrografije, u razmeni kadrova stručnog usavršavanja. U razmeni gostujućeg osoblja i jedinici, u razmeni informacija i iskustava, u odbrani od minskih i improvizovanih eksplozivnih sredstava, u obuci i razmeni iskustava u sklopu nacionalnih operacija pružanja pomoći u slučaju prirodnih katastrofa i vojnoj istoriji, arhivi, izdavačkoj delatnosti i muzeologiji. Ta saradnja bi se mogla ostvariti na sledeće načine, sastancima i posetama ministara odbrane, načelnika Generalštaba, njihovih zamenika i drugih zvaničnika koje strane ovlaste, organizovanjem obuke, školovanjem, kurseva i tako dalje. Ostvarivanjem kontakta između vojnih ustanova, organizovanjem međusobnih razgovora, konsultacija i sastanaka, organizovanjem i učešćem u vojnim vežbama, razmenom informacija i iskustava, uzajamnim pružanjem logističke podrške i tako dalje. Predviđeno je da strane mogu da zaključe posebne aranžmane uz uvažavanje zajedničkih interesa i potreba. Smatram da je sporazum dobar za Republiku Srbiju i pozivam vas da usvojimo Predlog zakona o njegovom potvrđivanju. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o bezbednosnoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske. Ovaj sporazum je potpisan u Beogradu 7. oktobra 2019. godine u želji unapređenja bilateralne saradnje i prijateljskih odnosa između Srbije i Turske radi dobrobiti u stabilnosti u mirnoj atmosferi u obe države, poštujući principe suvereniteta i jednakosti interesa obe države. Saradnja bi se odvijala u skladu sa važećim nacionalnim zakonodavstvom i međunarodnim ugovorima u borbi protiv transnacionalnih krivičnih dela, naročito u vezi sa terorizmom, organizovanim kriminalom, krijumčarenjem migranata, trgovinom ljudima, opojnim drogama i psihotropnim supstancama. U okviru svojih mogućnosti Srbija i Turska bi sarađivale u sprečavanju suzbijanja i sprovođenja finansijskih istraga i istraga krivičnih dela u sledećim oblastima. U oblasti transnacionlno organizovanog kriminala, pranje novca stečenog kriminalom, kompjuterski kriminal, krijumčarenje kulturnih i prirodnih dobara, nedozvoljena proizvodnja i trgovina opojnim drogama, trgovina ljudima, krijumčarenje migranta i regularne migracije, nedozvoljena trgovina oružjem, municijom, eksplozivima, nuklearnom biohemijskim i radioaktivnim i otrovnim materijama, falsifikovanje novca, pasoša, viza i drugih službenih dokumenata, organizovani kriminal, krijumčarenje svih vrsta carinske robe i alkoholnih pića, duvanskih proizvoda i mazuta. Sprovođenje posebnih istražnih metoda kao što su kontrolisana isporuka u borbi protiv opojnih droga i psihtropnih supstanci. Poseban značaja dat je saradnji u sprečavanju i suzbijanju terorističkih akata i finansiranja terorizma unutar sopstvene teritorije a protiv građana i bezbednosti druge strani. U borbi protiv terorizma saradnja će se odvijati u razmeni informacija kriminalističko-obaveštajnih podatka i procena operativnoj saradnji u vezi sa terorističkim organizacijama i načinima njihovog delovanja, terorističkim aktima, finansiranjem terorizma kao tehničkim metodama koje se koriste u borbi protiv terorizma. Smatram da je i ovaj sporazum dobar za Republiku Srbiju i pozivam vas da usvojimo Predloga zakona o njegovom potvrđivanju. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Reč ima narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću u okviru ove moje diskusije govoriti uglavnom o dva zakona. Prvi, o Predlogu zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Odmah da kažem da država mora da štiti prava onih koji su za nju krvarili, a ne da štiti interese i prava onih koji je pljačkaju i kradu. Slučaj ratnih veterana koji mesecima kampuju u parku ispred Narodne skupštine između najznačajnijih državnih institucija je bez presedana. Ne ulazeći u to koliko su realni njihovi zahtevi, smatram neprimerenim ponašanje države. Ja sam u nekoliko navrata posetio njihov kamp i razgovarao sa njima. Znam da ih je primio i predsednik Republike, ali da su oni i posle toga nastavili svoju misiju, što znači da razgovorom sa predsednikom nisu bili zadovoljni. Moram u ovom kontekstu da iznesem i jednu tipično srpsku boljku, a to je da su srpski borci brzo bili zaboravljani uglavnom posle svih ratova. Navešću u tom pravcu i primer najveće srpske junakinje u Prvom svetskom ratu legendarne Milunke Savić, koja je nosilac, između ostalog, i najvećih međunarodnih tj. francuskih odlikovanja, ali koja je pred kraj života u Beogradu čistila javne VC-e, kako bi se prehranila, tužno i ružno, složićemo se. Dugo se u ovoj zemlji za NATO bombardovanje govorilo da je to kampanja, akcija, intervencija, vazdušni udari, a to su forsirali oni koji su na krilima NATO bombi, dovedeni na vlast u Srbiji petooktobarskim prevratom i koji su se utrkivali da srpski junake vojno i političko rukovodstvo isporuče Hagu. Tek smo kasnije počeli da obeležavamo 24. mart kao dan zločinačkog NATO bombardovanja. O pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, govorio je general Božidar Delić, govoriće kasnije i moje kolege, a ja ću nešto reći o jednom drugom Predlogu zakona, a to je Predlog zakona o igrana na sreću. Minuli Zakon o igrama na sreću, donet je u jedno drugo vreme, 2011. godine, ali sa istim ciljem, da se zakonom reguliše pravo građana na kocku. Država je od tada doterivala svoju zlatnu koku više puta. Sada pak predlaže njeno generalno glancanje. Država nećkala, uvodila igre na sreću, ukidala ih i tako u krug, dok se broj automata i kladionica drastično povećavao. Na ovom primeru mnogo manji problem je sam zakon i igre i sreća su kategorije koje zalaze u svet iracionalnog i varljivog, mnogovekovna čak večna težnja čovekova je da olakša svoj tegobni život, da bude radosniji, bezbrižniji, da bude bolji. Međutim, često ne uspeva u tome. Čovek zato traži oslonce da prevaziđe sebe, da bude neko drugi. Sreća ne postoji za sve ljude na ovom svetu podjednako. Da li se za sreću treba boriti ili sreću treba igrati ili se na sreću kladiti? Život je igra, politika takođe. Da li je naš građanin zadovoljna i kultivisana persona? Da li su se predlagači zakona zapitali za tako nešto? Čovek današnje civilizacije je u okovima stresa i psihičkog zamora, a on je posledica komplikovanih uslova života, posebno u gradovima gde se sve više prekida veza sa prirodnom sredinom. Kako izbeći umor, besciljnost, prazninu i trku za novcem? Ovaj zakon ne daje odgovor na to pitanje. Bespomoćan čovek često prepušta kocki svoju sudbinu. Čovek je homoludens, a igra je deo nas, ali ako izgubimo kontrolu, bezazlena zabava i maloletnika i starijih i bogatih i siromašnih postaće kockanje. Igre na sreću pripadaju posebnoj realnosti koju pritiskaju nagon i iracionalno. Igrač na sreću prihvata iskušenja privida koja su nadmoćnija od neproživljene svakodnevnice. One gotovo podučavaju kako je živeti u svetu nadanja. Očekivanje kod igara na sreću ima dramsku vrednost. Od bezazlene zabave igre na sreću poprimile su karakter hazarda i pretvorile su se u razdražljivo uzbuđenje. Ponekad se osim imovine izgubi i sloboda, neki igrači na sreću igraju upravo zbog dramske suštine očekivanja, a ne samo zbog materijalne koristi. Strast igranja u periodu stagnacije i nestabilnosti, pretvorila se u želju za koristoljubljem dok se loptica u bubnju okreće, vlada nestrpljivo priželjkivanje i opsesija, i izbavljenja iz jada svakodnevnice života. Igre na sreću vezuju se za naklonost sudbine, one su ruganje čovekovoj realnosti, radu, znoju i strpljenju i one mogu kruniti i jaku volju, ali slabu slomiti. One se ne odriču nade, čak ni onda kada se zna da je ona varka. U korenu svega je želja da se nešto promeni, dostigne brzo i lako, da se promeni status i život. Kocka je ljudski pratilac od pamtiveka, mnoge istorijske figure imale su problema sa kockanjem. Pomenuću Dekarta, Voltera, Mariju Antonetu, Dostojevskog. Činjenica je da je danas kockanje legalizovano u ogromnom broju zemalja, i da država tu neizostavno pronalazi svoj interes, ali on ne bi smeo biti samo budžetski. Bugarska je legalizovala kocku 1993. godine. Nemačka, od 2008. godine zabranila sve oblike kockanja na internetu. Rusija od 2009. godine dozvoljava kazina i slot mašine, samo u 4 udaljene zone. U SAD većina država je legalizovala kocku, a u nekim je još uvek zabranjena i smatra se teškim krivičnim delom. Spektar igara na sreću, u odnosu na koje može da razvije zavisnost, praktično je beskonačan. Najčešće su masovne igre na sreću, loto, bingo, instant lutrija, tombola, klađenje u sportskim kladionicama na rezultat u kazinima, rulet, karte, kocka, poker, jamb, slot aparati, poker aparati, internet kockanje, trke konja, pasa itd. Zavisnost od kockanja polako poprima zabrinjavajuće razmere, odmah do zavisnosti od alkohola i droge. Zavisnost od kocke nije samo gubitak novca i vremena već bolest koja utiče na sve sfere života osobe, ometa rad, šteti porodici, uzrokuje finansijske probleme, dovodi do psihičkih smetnji i čak i do gubitka života. Istraživanja iz oblasti igara na sreću pokazala su da mnogi koje se kockaju imaju i druge probleme u ponašanju. Faktori rizika koji utiču na razvijanje zavisnosti doprinose problematičnom ponašanju mladih, bežanje iz škole, nasilje, delikvencija, korišćenje psihoaktivnih kontrolisanih supstanci. Veća dostupnost kockarnica i kladionica nekritički je odnos prema kockanju kao društvenoj pojavi, raširenost igara na sreću u medijima kao nagradne igre u reklamne svrhe, sve to pomaže onima kojima je lako da skrenu sa normalnog puta. Ponašanje zavisnika zasniva se na principu zadovoljstva, a ne na principu realnosti. Voljna aktivnost je ozbiljno narušena. On nema realne ciljeve, a još manje volje i energije i snage za neki drugačiji ishod. Zašto sve ovo navodim? Cenim da su socijalne posledice izuzetno teške, da se tiču i porodice i prijatelja, da su problemi kriminalni, socijalni, pravni, finansijski sa psihofarmako i socioterapijskim modalitetima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, gospodo ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da ću podržati sve ove zakone koji su na dnevnom redu, a pošto su moje kolege, uvaženi narodni poslanici i koleginice narodne poslanice, govorili o Zakonu o pravima boraca, zatim o invalidima i civilnim invalidima rata, moja malenkost će nekoliko rečenica reći o tome sa jednog drugog aspekta, sa aspekta patriotizma. Prvi put se donosi zakon za celu Republiku Srbiju koji uređuje oblast boračko invalidske zaštite i zaštite invalida rata. Zakonom se pravima i zaštitom afirmiše trajna vrednost borbe za odbranu naše zemlje, za nezavisnost i suverenitet i teritorijalni integritet i ustavni poredak zemlje, tj. sa ovim pravima se afirmiše i patriotizam kao kamen temeljac moralnosti svakog čoveka. Dame i gospodo narodni poslanici, patriotizam je plemenito i nežno osećanje koje se po rečima velikog Cicerona duboko ukorenjuje u čoveku. To je svetinja čovečije duše, to je ljubav prema otadžbini ili kako bi rekli, to je patriotizam. To je najbolje izrazio rimski filozof i književnik veliki Seneka koji je rekao, citiram: „Ne volim ja svoju otadžbinu zato što je ona lepa, zato što je bogata i zato što je napredna, nego zato što je ona moja“. Završen citat. Uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, samo tako se može objasniti patriotizam Holanđana koje vezuje ta ljubav za svoje močvare ili ljubav Arabljana za pesak i pustinje, a Švajcaraca za snežnike u Alpima. Patriotizam je najlepši ukras čovečije duše. To je najlepša vrlina građanina kojom čovek nastoji da unapredi dobro i kulturu svoje otadžbine i ako ustreba uvek položi život svoj za nju. LJubav prema otadžbini je religija srca koja se mora još od malih nogu razvijati. Kada su najvećeg grčkog filozofa, Sokrata, koji je bio u tamnici njegovi učenici nagovarali da pobegne iz tamnice, on im je odgovorio, citiram: „Ostajem u tamnici jer zakonima moje otadžbine koje je dužan svako da poštuje, hoću da se pokorim“. Završen citat. Dame i gospodo narodni poslanici, najlepši primer požrtvovanosti za otadžbinu pokazao nam je kralj Petar oslobodilac kada je za vreme prodiranja austrijske vojske u Srbiju došao među svoje vojnike pošto je saznao da su neki nezadovoljni zbog odstupanja i velikog umora rekao im je, citiram: “Verujem da ste umorni i posle tolikih ratova, ali znajte da danas kao nikada do sada otadžbina potrebuje vašu pomoć. Saosećam da ste željni svojih milijih i dragih i zato ja, vaš kralj, razrešavam vas zakletve meni date, a da ću ja sa svoja dva sina ovde poginuti braneći rodnu grudu i da će neprijatelj ući u našu otadžbinu samo preko naših mrtvih telesa.“ Završen citat. Ove su reči munjevitom brzinom delovale na dušu vojnika, oduševljeno su pozdravili kralja i na prvu zapovest pošli su na juriš, pobediše neprijatelja i očistiše od Austrijanaca celu Srbiju do Drine i Save. Uvaženi narodni poslanici, naši politički protivnici iz Demokratske stranke u raznim agregatnim stanjima nisu imali patriotska osećanja za vreme zločinačke NATO agresije na našu otadžbinu 1999. godine. Lider Demokratske stranke doktor Zoran Đinđić sklonio se u Nemačku. Iz hotela „Adlon“ u Berlinu nagovarao je da se bombarduje naša zemlja. On je 3. maja 1999. godine, dao izjavu uredniku stranih vesti, izraelskog lista "Haaretz" Adaru Primoru, kada je rekao. Citiram: "Najlogičnija stvar za NATO je da nastavi rat koji je veoma efikasan. Uništili su infrastrukturu u Srbiji i za deset dana, do dve nedelje biće veoma teško živeti bez gasa, bez struje, bez mostova komunikacija. Milošević neće moći da vodi više rato od deset dana do dve nedelje". Završen citat. Evo, uvažene dame i gospodo, da vidite na jednoj strani patriote, a na drugoj strani one koji su stali na stranu neprijatelja. NJegov kolega, Srđan Popović, advokat, bio je potpisnik jednog dokumenta iz 1993. godine, kojom se tražilo bombardovanje Srbije uz Margaret Tačer, Mirka Kovača, Zbignjeva Bžežinskog i drugih. On je tada nazvao Srbiju "anus mundi"- šupak sveta, a Srbe ono što se nalazi u anusu, tj. u šupku. Ovi pljuvatori iz filma "Vladalac", svakodnevno satanizuju predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, državu Srbiju i sve ono što se u Srbiji radilo za vreme vlasti Aleksandra Vučića. Tako su satanizovali "Beograd na vodi". Da li je tako dame i gospodo i uvaženi građani Republike Srbije? Tako su satanizovali oživljavanje "Železare Smederevo". Čak je naš politički protivnik, Zoran Živković, predlagao da se zatvori "Železara Smederevo" i radnici pošalju kući, to je izjavio na "N1" CIA, kako se sećate. Nadalje, satanizovali su rehabilitaciju RTB BOR, "Er Srbiju", koja je danas prvak u regionu, otvaranje tvornica, setite se onog ljotićevca, Boška Obradovića koji je zaustavljao otvaranje tvornica, satanizovali su izgradnju auto-puteva, državnih puteva, lokalnih puteva, 987 kilometara puteva za tri godine, satanizovali su izgradnju 370 škola, bolnica, otvaranje Narodnog muzeja u Beogradu i Muzeja primenjene umetnosti. Malo je vremena da nabrajam dalje, ali dovoljno je ovo da vidite kako pojedinci iz Saveza za Srbiju satanizuju sve ono što je napredno u Srbiji. Među tim koji satanizuju bio je i David Filip, književnik kako se predstavlja on. Taj čovek je 7. marta 2018. godine izjavio, citiram: „Politika Aleksandra Vučića je šizofrena“, završen citat. Taj čovek 28 godina radi stalno protiv interesa Srbije i srpskog naroda, a 6. juna 2019. godine izjavio je, citiram: „Kosovo nije Srbija niti će ikada biti“, završen citat. Ovako ne bi govorili ni najveći neprijatelji ni oni iz UČK. Izvrgavao je i izvređao je, izvrgavao ruglu dobitnika Nobelove nagrade Petra Hankea, samo zbog toga što je u toku agresije zločinačke NATO alijanse bio na strani Srbije, na pravoj strani, i zato što je bio na sahrani Slobodana Miloševića. Dana 6. juna 2019. godine izjavio je David Filip, citiram: Hankeov moralni lik je nula“, završen citat, zato što se suprotstavio NATO bombardovanju. I nije samo Hanke, kako on kaže, jedini Nobelovac koji je bio na našoj strani 1999. godine, bilo je još četvorica, a to su Žoze Samarago, Portugalac, Aleksandar Solženjicin, Rus, Dario Fio, Italijan i Harold Pinter, Englez. Inače, David Filip je izjavio da je Dan obeležavanja pobede nad fašizmom u Nišu sa generalom Vladimirom Lazarevićem na čelu, zloupotreba toga dana itd. Dakle, evo uvaženi narodni poslanici da vidite o kakvim se to ljudima radi. Kada je u pitanju on i ovaj iz filma, jedan od autora, Slaviša Lekić, da vam kažem da su obojica, evo apel 88 intelektualaca iz regiona koji krive zvanični Beograd za krizu u Crnoj Gori. Evo, među 88, da vidite o kakvim se neprijateljima Srbije radi, a ja ću pročitati samo nekoliko imena. Među njima Latinka Perović, razbijač Srbije i Jugoslavije. Drugi potpisnik je Stepan Mesić, koji je izjavio, citiram: „Ja sam svoj zadatak u predsedništvu SFRJ izvršio. Jugoslavije više nema“, završen citat. Milan Kučav, da ne govorim o njemu. Samo nekoliko Azem Vlasi, Šerbo Rastaoder, istoričar iz Crne Gore, jedan od najvećih anti-Srba na ovim prostorima. Milivoje Bešlin, istoričar, Nikola Samardžić. Šta reći o tome? Sonja Biserko, David Filip o kojem sam govorio, pisac, Svetislav Basara, pisac, Nataša Mičić, poslanica u Skupštini Srbije, Čedomir Jovanović, narodni poslanik i predsednik LDP, Nenad Čanak, narodni poslanik, predsednik LSV, Bojan Kostreš i mnogi drugi, a među njima i ovaj nazovi novinar Dinko Gruhonjić, Tomislav Marković, nakarada od novinara, Slaviša Lekić, evo ga, vidite, autora filma koji se našao. Možete sad poštovani građani videti o kojima se ljudima radi, da sve ono što je srpsko njima je strano. Gordana Suša, a ko bi drugi nego ona, nazovi novinarka, i Snežana Čongradi. To je ona koja je rekla da je u Srebrenici bio genocid i koja je rekla za Vojislava Šešelja da je „osuđeni ratni zločinac“, a za takvu presudu ne postoji dokumentacija, što je izmislila. Uvaženi narodni poslanici, ja za sve njih sada, ove novinare, pisce koje sam pročitao i one koji nisam, ipak ću još jednom da kažem šta je DŽon Svinton, bivši šef osoblja u NJujorku, „NJujork Tajmsu“ na zdravici koju je održao ispred NJujork kluba daleke 1953. godine, samo deo citata ću pročitati, citiram: „Posao novinara, analitičara, pisca, tzv. pisaca, šarlatana, ja bi rekao je da uništavaju istinu, da otvoreno lažu, da prodaju vlastitu zemlju i narod da bi zaradili hleb. Mi smo oruđe i sluge bogataša koji su iza kulisa. Naš talenat, naše mogućnosti i naš život vlasništvo su drugih ljudi“. I na kraju, poštovani gospodine Lekiću i saradnici u filmovima, za vas posebno vredi ova zadnja rečenica DŽona Svintona: „Mi smo intelektualne prostitutke“, završen citat. Poštovani građani, ja ću da završim ovaj deo, hajde nazovi patriotskog govora, parafraziraću u stvari Mihajla Jovića, pisca udžbenika istorije za četvrti razred osnovne škole u devetnaestom veku, čiji je udžbenik doživeo 52 izdanja sve do 1939. godine, parafraziraću i nešto dodati, obraća se đacima, citiram: „Ja bih voleo da uvek budete junaci kao Obilić i hajduk Veljko, pošteni kao Karađorđe, da se nikada ne otimate za vlast kao Jovan Kursula, da ne grabite samo sebi, već da pomažete i druge kao što je to hajduk Veljko radio, da činite dobro kao knez Ivan, da praštate i neprijatelju kao što je knez Mihajlo“, a ja dodajem – da branite Srbiju i oslobađate kao kralj Petar Oslobodilac i da gradite i da reformišete Srbiju kao što je Aleksandar Vučić. U to ime, hvala.
Hvala. Reč ima Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsednice. Gospodo ministri, koleginice i kolege pred nama je set sporazuma i dva vrlo bitna zakona, zakoni o kojima i zborimo celoga dana. Kad govorim o tom zakonu, Zakonu o borcima i pravima ljudi koji su učestvovali i njihovim naslednicima i porodicama u ratovima za ovu Srbiju, setim se Laze K. Lazarevića i onoga što smo svi u detinjstvu pročitali: „Sve će to narod pozlatiti“. Svi ti naši ratnici imali su muke i u Balkanskim, odnosno posle Balkanskih ratova i posle Prvog svetskog rata i nakon Drugog svetskog rata i najzad se našao neko ko pokušava, a to je lepo danas i rekao ministar, ko pokušava i ovo je prvi dobar pokušaj da to sveobuhvatno reši. To je ova Vlada, to je ova skupštinska većina. Mnogi možda neće biti i zadovoljni ovim predlogom zakona, tu smo da to popravimo. Važno je bilo doneti ovakav zakon i siguran sam i ubeđen sam da ćemo u danu za glasanje i prihvatiti ovo zakonsko rešenje, a vreme koje je pred nama i sve one primedbe, iako je ovde i rečeno koliko je bilo javnih slušanja, gde su bila organizovana javna slušanja, koje su organizacije učestvovale, boračke organizacije učestvovale u pripremi i izradi ovog zakona i ono vrlo dobro uvodno izlaganje gospodina ministra, koje je trajalo preko 60, odnosno preko 70 minuta, gde je do detalja obrazložio član po član. Ko je hteo da sluša, čuo je i na kraju je čuo da je izjavio da smo otvoreni i da je ova Vlada i sledeća Vlada, da su otvorene za nove predloge za poboljšanje ovog zakonskog akta, ali ovo je početak. Žao mi je što ima ljudi koji kritikuju nešto kad se neko trudi, kad neko radi. Ispada da je u ovoj našoj zemlji nekada važnije ne raditi, bolje ne raditi ništa. Drugi zakon o kome bih i kome bih posvetio određeno vreme, s obzirom da ima dosta naših kolega koji treba da diskutuju iza mene, to je Zakon o igrama na sreću. To je zakon koji definiše na jedan novi način i priređivače igara na sreću, raspodelu dobiti i ono što je najvažnije, sa ovim elektronskim nadzorom poboljšava ono što je vrlo važno i eliminiše siguran sam u velikom delu sivu ekonomiju, pre svega. Ono što je za ponos, a o tome je danas govorila dosta i predsednica Odbora za finansije u našoj Skupštini, je što je Vlada i što je i skupštinski odbor prihvatio sugestiju i amandman onih kojih se u velikom delu tiču sredstava koja se na ovaj način ubiraju u budžet i kroz budžet Republike Srbije, a to su invalidi, kojih ima preko 800.000 i izvršili smo i promenili taj član zakona i dopunili kako i u kom procentu, koje određene organizacije treba da se iz toga finansiraju, jer to im je pre svega osnovni izvor finansiranja. Takođe, jednim delom, a to je u procentu od pet procenata finansiraće se i deca za lečenje teško izlečivih bolesti, tj. za lečenje u inostranstvu. Opet napominjem, to je samo jedan delić, jer Ministarstvo je predvidelo i svojim budžetskim fondom i budžetom Republike Srbije veći deo sredstava koji je namenjen za tu svrhu. Ovde bih završio, da ne dužim. U svakom slučaju, u danu za glasanje glasaću sa sva predložena zakonska akta.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Gospodo poslanici, koliko nas ima ovde u sali, ja sam očekivao od ministra resornog koji je zadužen za ove zakone da nekoliko puta reaguje, minimum, iz razloga što dok su čitani određeni referati poslanika vladajuće većine, govorilo se o vidno određenim stvarima koje su neistinite, od toga da su borci i razna udruženja prezadovoljni ovim Predlogom zakona o pravima boraca vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, gde verovatno, gledajući svoje referate, nisu znali ili nisu želeli da kažu i da se čuje da su upravo predstavnici onih ljudi koji još od oktobra meseca u Pionirskom parku protestvuju, od jutros od ranih jutarnjih sati, oni su svoj mirni protest napravili danas i nastavili ispred ulaza u Narodnu skupštinu i tražili da se povuče ovakav nakaradan zakon, jer im faktički ništa od onoga što je bilo najbitnije, za šta su se zalagali, nije ispunjeno. Znači, posle toga, oktobar, novembar, decembar, januar, februar, evo mart će mesec, šest meseci zimskih dana je provedenih u parku, u šatorima, a Vlada Republike Srbije nije imala sluha. Onda sam se zapitao – zašto ministar nije reagovao i objasnio poslanicima da verovatno nisu pročitali Predlog zakona, jer govoriti u superlativu u ovom delu je zaista bilo nekorektno? Ovo je najmanja reč koja može da se upotrebi. I onda je bilo verovatno i razlog toga što nije uzimao reč i odgovarao tim poslanicima jeste činjenica da koliko je Vladi Republike Srbije ovaj zakon bitan govori i činjenica da ste u zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu danas, pored ovog zakona, koji jeste jedan od najbitnijih možda, stavili još 27, 28, 29 drugih zakona i onda ste Zakon o pravima boraca, da bi građani koji prate prenos znali, stavili zajedno sa Zakonom o igrama na sreću, o raznim konvencijama, o klimatskim uslovima, o oblasti održivog upravljanja prekograničnim vodama sa Rumunijom, itd, itd, sa mnogim drugim zakonima koji apsolutno nemaju nikakve veze sa onim što je danas Srbiji bilo potrebno. I zato ministar nije reagovao, jer bi onda izašla na videlo ova istina. Zašto je država, kao stožer društva, kao stožer sutra jedinstva svoje nacije, naroda, svih onih koji poštuju Ustav i zakone države Srbije, zašto mora da brine o borcima? Kada kažem borcima, tu ujedno mislim i na veterane i na ratne vojne invalide. Ne samo da bi se odužili onim borcima koji su branili svoju državu u prošlosti, već iz razloga da bi imao, na kraju krajeva, ko da nas brani u budućnosti. Ovde se postavlja pitanje moralnog integriteta. Ukoliko ne izađete u susret onima koji su bili spremni da daju svoj život za otadžbinu u najtežem trenutku za zemlju, koji su dali, takođe, svoj život, koji su prolivali krv, koji su vodili najteže bitke u istoriji čovečanstva, jer nijedna zemlja se kao 1999. godine nije suočila, jedna tako mala zemlja, da ratuje sa najvećom svetskom vojnom silom, pritisnuta iznutra terorističkom organizacijom, zatim, regularnom vojskom Albanije i celim NATO paktom. Da li se sećate istinitih priča kako su ih tepih bombama, kasetnim bombama danonoćno gađali? Da li se sećate tih jauka majki onih vojnika i boraca koji su poginuli? Da li su oni zaslužili danas da im se posle svega što su dali ovoj zemlji, posle 20 godina ćutanja, predlažu najminimalnija novčana sredstva? Ja negde razumem da mi živimo u zemlji gde čak imamo i ministra vojnog koji je bio vojno nesposoban u vreme kada smo ratovali, ali to ne znači da ne treba da se odužimo onima koji su bili vojno sposobni i ostali invalidi i krvarili za ovu zemlju. Pre neki dan predsednik države je izjavio, citiram :“Šiptari nikad više neće biti u sistemu Srbije“. Možda oni neće biti u sistemu Srbije, ali Kosovo i Metohija mora i hoće. Kakva je to izjava predsednika države pred nastavak pregovora, gde kaže – oni neće biti u sistemu. Oni ne moraju, ko od njih i traži da budu u sistemu? Mi tražimo poštovanje Ustava i zakona Republike Srbije. Ono što je sramna činjenica, a nadam se da će se gospodin ministar Zoran Đorđević prisetiti, jeste samo jedan od heroja koji danas ovde živi sa nama i koji je spreman ponovo da ratuje za ovu Srbiju. Govori se i radi se, čini mi se, o čoveku koga ste vi primili na jedan razgovor, o Albertu Andijevu koji je bio specijalac i starešina Vojske Ruske Federacije, koji je bio borac i mogu slobodno reći heroj sa Košara i Paštrika, koji je bio ranjen kod Suve reke, vrlo teško, ostao bez oka i posle samo 15 dana se vratio na ratište, tada bio u jedinicama MUP, Ministarstva unutrašnjih poslova Srbije, koji je svojim umećem i ono za šta je postao specijalac, gospodin Đorđević to dobro zna ko je i šta je i kako je likvidirao i koliko je likvidirao, broj terorista koje je likvidirao, koji je u najtežem momentu podigao moral naše vojske svojim ophođenjem i svojom ljubavlju prema hrišćanstvu, pravoslavlju i Srbiji, koji je oženio Srpkinju sa kojom je zasnovao porodicu. Takav čovek od 2000. godine, tačno 20 godina, ima papire za privremeni samo boravak, a od naše države, iako je uredno poštujući zakone Republike Srbije podneo zahtev za državljanstvo, zatim nakon godinu dana podneo urgenciju, do dan danas nikakav pismeni odgovor nije dobio od institucija i predstavnika institucija države Srbije. Ujedno, treba da znamo da je to čovek koji je ratni invalid druge kategorije 100% i to je čovek koji je prvih 10 godina živeo bez ikakvih sredstava. Da li taj čovek ima zasluge po vama ili nema? Da li ste imali makar moralnu obavezu da takvom čoveku odmah izdate državljanstvo? Šta je trebao još taj čovek da uradi za ovu zemlju? Šta je takav čovek trebao da uradi? Da pogledamo drugi primer, gospodine ministre, pojavi se neki stranac i zaigra za naš neki košarkaški ili fudbalski klub, taj fudbalski ili košarkaški klub, nebitno je, sportski klub pošalje državi molbu, zahtev da se za stranca koji igra u tom klubu izda po hitnom postupku državljanstvo i čovek koji trči za loptom, koji pri tome nema veze sa Srbijom, koji pri tome zarađuje novac, jer naše klubove uglavnom pomaže država, dobije preko noći državljanstvo Republike Srbije. Da li je to po vama problem ili nije? Time se postavlja pitanje kako uopšte tretirate borce? Ono što je drugo interesantno, kada pogledamo, da bi jednostavno narod shvatio da su sve neistine, kada su borci u pitanju, danas ovde govorile, jeste član 33. Zakona koji kaže u stavu 4. „Za pravo na borački dodatak najniži iznos penzije u osiguranju zaposlenih u Republici Srbiji, prema propisima iz PIO“. Znači, najniži iznos penzije. Hajde sada da vidimo gde ste stavili ljude koji su žrtvovali svoj život, gde ste stavili ljude koji su branili našu državu, gde stavljate unapred te ljude i pokolenja koja će trebati da brane. Da vidimo kako ste to regulisali… Gospodine Markoviću, ovo nije šala, ja vas molim da ne dobacujete. Ovako ste rešili pitanje boraca – najniža penzija. Hajde da vidimo kako ste rešili za sportiste i šta ste predložili. Vlada Srbije je pre nekoliko godina donela rešenja o dodeli nacionalnih i sportskih priznanja državljanima Srbije u vidu doživotnog mesečnog novčanog primanja. Ove nacionalne penzije, kako se navodi u rešenju, dodeljuju se sportistima koji su osvojili medalje itd. u skladu sa odličjem posle navršene 40. godine života. Prvo, sportistima nakon navršene 40. godine, borcima po zakonu koji ste predložili tek nakon 60, s tim da do 60. nema prava ni na kakva primanja. Zatim, sportistima su namenjene penzije u iznosu od 111 do 166 hiljada dinara na mesečnom nivou, bez obzira na materijalno stanje. Dalje se navodi da je u javnost, kaže, nedavno je u javnost dospela informacija da su ove penzije više od primanja istaknutih članova SANU. Najveća penzija u Srbiji koja može da se dobije na osnovu 45 godina radnog staža iznosi oko 100.000 dinara, dok sportisti koji su osvojili bronzu na olimpijskim igrama primaju mesečno najmanje 111.000 dinara a za zlato se taj iznos uvećava do 166.000. Tako je zlato vredno tri prosečne plate, srebro dve i po plate, meni gospodine ministre to ne bi bilo smešno kao vama sada, dok je bronza vredna dve prosečne plate. Pošto prosečna plata u Srbiji skače, to znači da će naredne godine ovaj borac koji je izgubio nogu, oko, ne može da prehrani porodicu primati između 7.000 i 13.000 dinara, a zaslužni sportista koji, treba naravno odužiti se takvim ljudima, dobiće ni manje ni više nego 30 puta više. Ukoliko kažete da će prosečna plata i da je prosečna plata 60.000 dinara, to znači da se će oni na mesečnom nivou primati 180.000 dinara. Građani Republike Srbije treba da znaju da ste ovim zakonom ponizili borce predloženim rešenjem i trebaju da znaju da, kada rešite da odete da branite državu i da date život, ako kojim slučajem ostanete živi, možete dobiti između 7.000 i 13.000 dinara, a ukoliko ste dobar sportista i osvojite jednu medalju, bez obzira koliko ste imali nastupa u reprezentaciji, bez obzira da posle i prestanete i ne želite da igrate za reprezentaciju, primaćete sredstava od više hiljada evra. Pošto je bilo nekih dobacivanja od kolega, da neko ne pomisli da ja improvizujem, ja ću vam pročitati kako to izgleda kada je u pitanju član 86. i član 87. Član 86. Prvo na šta mora da se stavi tačka jeste da za borce treba da bude nacionalno, a ne socijalna pomoć. Znači, vi ovamo dajete nacionalne penzije, a borce stavljate u socijalnu kategoriju. Kada pogledamo član 86, da bi ispunio uslove, nakon navršene 60. godine, ako doživi 60 godina, on praktično mora biti beskućnik, da mu niko u porodici ništa ne radi da bi dobio određena sredstva. Član 86. kaže, prvo i osnovno, pravo na borački dodatak samo ukoliko je stariji od 60 godina života i ukoliko on ili član njegove uže porodice, koji žive u zajedničkom domaćinstvu, nije u radnom odnosu, nije korisnik penzije, ne obavlja poslove po osnovu ugovora van radnog odnosa, ne obavlja samostalnu delatnost, nije preduzetnik, nije član privrednog društva, nije obveznik doprinosa za penzijsko-invalidsko osiguranje, ne ostvaruje pravo na vlasništvo ili plodove uživanja na poljoprivrednom zemljištu površine više od pet hektara, nije korisnik prava na mesečna primanja po ovom zakonu, ne ostvaruje materijalnu podršku putem novčane socijalne pomoći i drugih prava po propisima iz oblasti socijalne zaštite i, po osnovu svojstva boraca za isti period učešća u ratu, odnosno oružanim akcijama preduzetim za vreme mira, ne ostvaruje mesečna novčana primanja od strane druge države. Znači, treba biti beskućnik, prosjak da bi došao da mu vi udelite 7.000 do 13.000 dinara. Zašto govorim od 7.000 do 13.000 dinara, pa da i to bude jasno? Član 87, dalje, kaže, borački dodatak iz člana 86. priznaje se u odgovarajućem mesečnom iznosu, i to borcu prve kategorije u iznosu od 100%, borcu druge kategorije u iznosu od 80% i borcu treće kategorije u iznosu od 60% od osnovice. Kažete najmanje penzije, i to izgleda ovako: borac prve kategorije, koji je sve izgubio, imaće mesečnu naknadu od čitavih 13.221 dinar, ukoliko ispunjava sve uslove beskućnika; borac druge kategorije u ovom trenutku će moći da računa na sredstva u neverovatnih 10.577 dinara, to je novac sa kojim u Srbiji može lepo da se živi; borac treće kategorije 7.933 dinara. Znači, lepo jednom odete do nekog većeg marketa i lepo sa tim novcem potrošite i kažete - to je to. Ovo je ukoliko uzmemo da je prosečna penzija 24.200 dinara, nešto preko. Sve ste omanuli, namerno, i trebalo je u najmanju ruku dati prosečnu penziju ovakvim licima i, naravno, ono za šta su se borili, koliko je moguće u ovom trenutku, dozvoliti im i vratiti im deo poštovanja koji su, nećemo trošiti reči, zaslužili. Koliko je u međuvremenu za ovih 20 godina tih boraca, invalida preminulo? Nažalost, kada mogu da kažem, koliko ste uštedeli na onim ljudima koji nisu dočekali penziju.
Hvala gospodine Damjanoviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Po redosledu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Da uozbiljimo malo ovu raspravu, takva je tema. Niko ovde nije rekao da je presrećan ili prezadovoljan kako je to pokušao da iskarikira prethodni govornik, ali je istina u tome da se država Srbija danas daleko odgovornije i daleko dostojanstvenije odnosi prema borcima, boračkim organizacijama, palim borcima, invalidima rata i ostalim kategorijama o kojima danas raspravljamo. Uostalom, da je istina ono što ja sada govorim to potvrđuje i ovlašćeni predstavnik stranke čiji je prethodni govornik malopre govorio ovde. Dakle, ovlašćeni predstavnik stranke čiji je prethodni govornik malopre govorio je rekao – da smo dugo čekali na ovaj zakon, a da su ovim zakonom čak neke stvari urađene i više od očekivanja – citiram. Zatim, da je ovo prvi zakon u kome se borci pojavljuju i kojima su praktično data neka prava, to je rekao ovlašćeni predstavnik njegove stranke. Idemo dalje. Bolje da je slušao i bolje da je bio tu nego što je vreme provodio u kafićima, ali to je sada druga stvar. Idemo dalje. Kada je reč o zdravstvenoj zaštiti i tu imamo pohvalu kako smo to regulisali ovim Predlogom zakona, a ta pohvala stiže od ovlašćenog predstavnika njegove stranke. Kada je reč o ostalim kategorijama, ovde se kaže i da je dobro što se u članu 96. i 94. što je pomenuto pravo bora na stan. Dakle, i ovde imamo pohvalu od ovlašćenog predstavnika njegove stranke. Pa, imamo još nekih pohvala, a u pitanju je deo koji se odnosi na boračke spomenice koje se uvode ovim Predlogom zakona. Idemo dalje. Ovde se pohvalno izražava o pravu na legitimaciju koja se uvodi ovim Predlogom zakona. Imamo i deo gde se tretira postraumatski sindrom, takođe se ovlašćeni predstavnik njegove stranke pohvalno izražava kada je reč o svim ovim kategorijama. Dakle, neko je ovde trebao da provede vreme tako što će slušati šta njegov ovlašćeni predstavnik stranke govori, umesto da sedi po kafićima ili šta je već radio. Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo, zaista, o velikom broju važnih predloga zakona, sporazuma, ugovora ali svakako da je najveću pažnju javnosti, upravo izazvao ovaj Predlog zakona o kome raspravljamo, a u pitanju je Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica. Mi smo čuli jutros, moram da kažem u iscrpnom izlaganja gospodina ministra, zbog čega je važno da usvojimo Predlog zakona. Kakvi će efekti biti ovog zakona, koje probleme ovaj zakon treba da reši i konačno koji će se ciljevi ovim zakonom postići. Ono što je važno istaći, iako je to nekoliko govornika već istaklo, to je da se po prvi put jedinstveno za teritoriju Republike Srbije uređuje čitava oblast boračko-invalidske zaštite i zaštite civilnih invalida rata, pogotovo ako znamo da je dosadašnju zaštitu boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata, kao i članova njihovih porodica uređivalo nekoliko različitih zakona i podzakonskih akata. Dakle, čak propisa različitih nivoa vlasti. Tu imamo ranije savezne propise, pa imamo republičke propise, pa imamo propise nekadašnjih autonomnih pokrajina Vojvodina i Kosovo i Metohija i imamo propise lokalne samouprave. Kao što rekoh ovaj zakon će uticati na borce, vojne invalide, civilne invalide rata, članove porodica boraca vojnih invalida, civilnih žrtava rata i civilnih invalida rata, jer će oni moći potpuno da regulišu sva prava predviđena ovim zakonom. Posebno bih istakao kategoriju korisnika koja do sada nije postojala, a to su borci koji su učestvovali u ratovima 90-ih godina i u ratu 1999. godine i nova prava koji se propisuju ovim zakonom. Pravo na borački dodatak o kome smo i malopre govorili, pravo na poseban penzijski staž, pravo na legitimaciju borca, pravo na boračko spomenicu, pravo borca na uniformu. Sva ona prava o kojima se pozitivno izrazio ovlašćeni predstavnik stranke prethodnog govornika, koji je ovde malopre pokušavao da ospori ovo. Pored ovih prava, propisuju se i druga prava, pravo na rešavanje stambenih potreba, pravo na legitimaciju, osim, boraca i vojni invalidi, civilni invalidi rata, roditelj, supružnik i dete palog borca, vojnika umrlog ili poginulog u vojsci, palog borca, civilne žrtve rata, umrlog vojnog invalida i umrlog civilnog invalida rata. Zatim, pravo na invalidski dodatak ratnog vojnog invalida koji je navršio 65 godina života, pravo na porodično invalidninu članova porodice umrlog civilnog invalida rata prve grupe, koji je koristio dodatak za negu i pomoć. Pored svih ovih prava povećavaju se iznosi dosadašnjih prava i to lična invalidnina, porodična invalidnina, pravo na invalidski dodatak nezaposlenih ratnih vojnih invalida, pravo na besplatnu i povlašćenu vožnju. Takođe, neka prava, osim pomenutih, se menjaju u odnosu na postojeće propise, borački dodatak, naknada za vreme nezaposlenosti za ratne vojne invalide, banjsko i klimatsko lečenje, pravo na putničko motorno vozilo, dodatak za negu i pomoć i mnoga druga prava da ne čitam baš sve ono što je predviđeno ovim predlogom zakona. Dakle, predsedavajući, sve ovo govori da je predlagač zakona imao u vidu važnost da se zakonom obuhvate sve kategorije korisnika, da se iskaže poštovanje i oda priznanje borcima, palim borcima, invalidima rata i ostalim kategorijama koje tretira ovaj zakon ili da kažem koje su obuhvaćene ovim zakonom, jer su oni podneli najveću žrtvu i Srbija je dužna da to poštuje i ceni. Poruka koju šaljemo usvajanjem ovog zakona je da visoko cenimo iskazani patriotizam, spremnost da se brani zemlja i državni suverenitet, kao i to da će država znati da brine i nagradi ljude koji su spremni da se odazovu na poziv otadžbine i da brane otadžbinu. Iz svih ovih razloga želim da pozovem da usvojimo predlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Troje poslanika se javilo za repliku. Može da dobije jedan, meni je logično da to bude general Božidar Delić. Izvolite, generale Deliću.
Sve što sam govorio kao ovlašćeni predstavnik apsolutno ništa tu nije sporno. Ja sam rekao da i dosadašnji Zakon o pravima boraca, ratnih invalida i porodica poginulih boraca je u delu koji se odnose na ratne invalide i na porodice poginulih boraca bio relativno dobar i imao je samo nekoliko problema koje je trebalo rešiti. Ovim zakonom su ti problemi rešeni na jedan apsolutno kvalitetan način tako da kada je u pitanju ovaj zakon i taj deo koji se odnosi na ratne invalide i na porodice poginulih boraca, tu mi nemamo nikakvu primedbu i mi bi glasali za taj zakon. Međutim, tačno je i to da se prava boraca praktično prvi put pojavljuju u ovome zakonu i da u svim nacrtima koji su bili pre ovoga, oni su bili u znatno manjoj meri. Međutim, ako govorimo o nacionalnom priznanju, ono što je nedopustivo je da se uzima najniža, zakonski najniža penzija i da se to uzima kao osnov i to posle napunjenih 60 godina uz vrlo restriktivne uslove koji, kada ovako razmišljam, možda će zadovoljiti nekoliko stotina ili baš da ne preteram, nekoliko hiljada boraca. Ovde je rečeno – prihvatljivije bi bilo da je uzeta prosečna penzija u Srbiji, koja je negde oko 24.000 dinara. Kada se govori o nacionalnom priznanju, i ovo sad što je govorio Miljan, o nacionalnom priznanju za sportiste, koji su inače u svojoj karijeri, jedan broj njih, zaradili ogroman novac, onda se stvarno može govoriti o tome da borci nisu ispoštovani onako kako je trebalo i da je država Srbija sigurno morala da nađe određena sredstva, znatno viša, i da to ne bude ovako baš ponižavajuće. Ako ste čitali zakon, vi ste onda pročitali i podatak da za sprovođenje ovog zakona treba dodatnih dve milijarde 620 hiljada 175 dinara, a ako ste nekada čitali onaj zakon koji sam ja predložio pre tri godine, tamo je trebalo šest i po milijardi dinara. Verovatno da je taj zakon ili da su elementi tog zakona ušli u ovaj zakonski predlog, koji je u svim ostalim elementima apsolutno za nas prihvatljiv, ne bi došli u situaciju da ipak taj iznos bude manji od socijalne pomoći i da borci razmišljaju da li je bolje da imaju socijalnu pomoć ili da imaju borački dodatak. (Predsedavajući: Hvala.) Ali ono posebno, još samo jednu rečenicu, to je tih 60 godina. Znači, treba živeti bez ičega do 60. godine i onda dobiti taj borački dodatak ili tu crkavicu koja je od 7.000 do 13.000 dinara.
Hvala, generale Deliću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Kolega Marković malopre je govorio suprotno odredbi člana 107. Poslovnika i nekako vas je kratko držala demokratija. Govorite o zakonu gde se uređuju prava boraca, a na dnevni red ste pored ovog zakona stavili, zamislite, igre na sreću i još 27 nekih sporazuma itd. Dakle, čim su vam ovi EU činovnici okrenuli leđa, vi se vratili na staro. Ali, gospodin Božidar Delić je objasnio sve vezano za stavove naše, i u prethodnom javljanju i sada, vezano za ovaj zakon i za prava boraca. Uostalom, on je svakodnevno sa svojim saborcima, jer mnogi od njih koji sada tamo štrajkuju već danima u parku su njegovi saborci. Vrlo je interesantno da se ovde govori, ovi poslanici iz vlasti, na njih mislim, da hvale toliko ovaj Predlog zakona. Što su onda borci ispred Skupštine? Što protestuju? Ne vidim da čekaju da izađu ovi iz vlasti da im aplaudiraju. Još nešto, tri puta je kolega u toku svoje rasprave pomenuo da naš kolega nije sedeo ovde, već da umesto da sedi u Skupštini šeta po kafićima. To je nedopustivo. Sad ja moram njemu da odgovorim i da kažem, da čuje javnost i da čuju borci koji nas slušaju, koji sad štrajkuju ispred i protestuju protiv vlasti ispred Narodne skupštine, da iz vlasti, iz kompletne koalicije, u ovom momentu sedi 26 narodnih poslanika. Evo, javljeno mi je malopre da su svi skoro mrtvi pijani, polupijani po kafićima u okolini Skupštine. Zaista nedopustivo.
Koleginice Radeta, da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Ponoviću svoj apel, da pokušamo da uozbiljimo malo ovu današnju raspravu, u skladu sa temom koja je na dnevnom redu. Predsedavajući, ja samo želim da se zahvalim na korektnosti uvaženom generalu Deliću i na tome što ste rekli da se pitanje boraca prvi put, praktično, rešava upravo ovim Predlogom zakona, i to na sistematski način. Važno je reći da su predstavnici raznih boračkih udruženja, invalidskih udruženja podržali ovaj zakon i kako oni sami kažu da je ovo značajno povećanje za njih. A vama svakako hvala što ste ocenili da je ovo i više od očekivanog, i tu se potpuno slažemo. Ja verujem da ćete i vi podržati ovaj Predlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Generale Deliću, izvolite. Želite repliku? Izvolite.
Gospodo, prvo trebate shvatiti da smo mi normalni ljudi i da nikad nećemo reći za nešto što je dobro da to nije dobro. Znači, dosta toga što smo mi tražili je dato ovim zakonom. Mi smo tražili uniformu, u jednom članu se pominje da će ministar propisati kako izgleda ta uniforma. Ja znam da će verovatno u tom pravilniku biti o tome da će je borci nabavljati svojim sredstvima. Ni to nije sporno. Gospodin Erić i ja smo razgovarali davno jednom prilikom o tome koliko je važna ta spomenica i gledao sam kakav je taj predlog i tu se apsolutno slažemo, to je u redu. Većina stvari o kojima smo nekad govorili na neki način je ušla u ovaj zakon, pominjan je i posttraumatski sindrom. Ja sam zadovoljan što smo se izborili, ja verujem da će samo nekoliko stotina boraca na osnovu toga dobiti status ratnog invalida i moći će da nastave kakav-takav život dalje. Nismo mi Amerikanci pa da posle borbenih dejstava 65% oboli od posttraumatskog sindroma. Na kraju krajeva, mi smo branili svoju zemlju, a oni napadaju na tuđe zemlje. Ali, ono što je ključno da kažem, nekome je ovaj borački dodatak važan. LJudima koji nemaju druga sredstva da prežive. Jer videli ste kakvi su ti restriktivni uslovi nametnuti, i 60 godina. To 60 godina nije trebalo da postoji. To je trebalo, recimo, da se odmah po zahtevu ljudi koji ispunjavaju te uslove da se da i to ne bi bila neka mnogo velika sredstva, verovatno ne bi prevazišli ono što sam ja predvideo u onom zakonu od pre tri godine. Nama je cilj da se na taj način iskaže poštovanje prema borcima, da ne moraju borci da na nivou svojih opština traže socijalnu pomoć, a imamo ih ovde u parku koji žive od socijalne pomoći. Nedopustivo je, ako je to nacionalno priznanje, da imamo ljude koji žive od socijalne pomoći.
Hvala, generale Deliću. Reč ima Miodrag Linta. Izvolite.
Poštovani predstavnici ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, želim na početku da pre svega kažem posebnu činjenicu da smo konačno dočekali da je Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica došao u skupštinsku proceduru, da ovaj Predlog zakona ima niz pozitivnih stvari, da se njim na jedan jedinstven, sistematski i sveobuhvatan način reguliše boračko-invalidska oblast, da ovaj zakon ne predviđa ukidanje nijednog prava koje je do sada stečeno i da se ovim Predlogom zakona uvodi niz novih prava, o čemu smo već čuli u današnjoj raspravi, i pravo na legitimaciju, pravo na boračku spomenicu, pravo na uniformu, zatim regulisanje pitanja posttraumatskog stresa, jedan aktivan pristup rešavanju stambenih pitanja boračke populacije. Međutim, na moju žalost, ovim predlogom zakona nije obuhvaćena jedna kategorija boraca, radi se o preko 50.000 pripadnika Vojske Republike Srpske Krajine, koji nisu priznati od 27. aprila 1992. godine, pa sve do reintegracije istočne Slavonije, Baranje, zapadnog Srema, u državni okvir Hrvatske. Govorio sam o tome u Skupštini Srbije osam ili devet puta u prethodnom periodu. Imao sam mnogo razgovora sa krajiškim borcima i moram da prenesem njihovo nezadovoljstvo i ogorčenje što u ovom predlogu zakona, pored sedam kategorija boraca, nisu i oni uvršteni kao osma kategorija. Radi se o pripadnicima Vojske Republike Srpske Krajine koji su se časno i ponosno borili za svoj narod, koji su bili časni borci, koji su branili svoj narod i branili se za slobodu. Duboko su uvereni da nisu vodili nikakav privatni rat, nego da su to radili iz nacionalnih pobuda i borili se, pre svega, protiv ustaškog režima Franje Tuđmana čiji je cilj bio stvaranja etički čiste Hrvatske države, na načelima ustaškog pokreta i nezavisne države Hrvatske. Krajiški borci nisu krivi što su Krajišnici doživeli katastrofu 1995. godine u zločinačkim akcijama „Bljesak“ i „Oluja“. Za to krivicu snose pre svega zapadni centri moći i njihova politika dvostrukih standarda s jedne strane, ali moram da kažem i nedovoljna briga i nedovoljno odgovoran odnos tadašnje vlasti u Srbiji. Navešću nekoliko razloga zbog kojih smatram da bi krajiški borci morali da budu priznati ovim zakonom. Prvo, dobro je poznato da su svim krajiškim oficirima i podoficirima priznat ratni staž za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju i sada se postavlja pitanje – s kim su ti krajiški oficiri i podoficiri komandovali, kad je njima priznat ratni staž čitavo vreme rata, a njihovim borcima samo do 27. aprila 1992. godine, dakle na dan stvaranja Savezne Republike Jugoslavije. Takođe, ratni staž je priznat za čitavo vreme rata i civilnim licima koji su služili Jugoslovenskoj narodnoj armiji. Drugi razlog, poznato je da je Hrvatska svojim zakonom o pravima hrvatskih veterana i kako oni kažu branitelja, krajem 2018. godine, priznala pripadnike hrvatskog veća odbrane iz komšijske BiH, odnosno sve pripadnike hrvatskog veća odbrane iz zapadne Hercegovine, središnje Bosne i drugih delova BiH i u potpunosti izjednačila sa pravima pripadnika hrvatske vojske i pri tom nije nikoga pitala da li to treba da učini ili ne treba. Treće, poznato je da je Hrvatska 1993. godine donela izmene i dopune Zakona o penzionom i invalidskom osiguranju, kojima je omogućila da pripadnici oružanih snaga nezavisne države Hrvatske, dakle ustaše i domobrani, budu priznati odnosno da im se prizna njihovo učešće u oružanim snaga NDH od 17. aprila 1941. godine do 15. maja 1945. godine u dvostrukom trajanju. Dakle, ustaše i domobrani su 1993. godine pomenutim izmenama Zakona o penzionom i invalidskom osiguranju, u potpunosti priznati. Dobili su penzije za ono što su činili. Šta su činili? Izvršili su brutalan nezapamćen genocid nad srpskim narodom, nad Jevrejima i Romima tokom Drugog svetskog rata. Prema podacima koje je izneo „Jutarnji list“ iz 2013. godine, tada je oko 13.000 preživelih ustaša i domobrana i članova njihovih porodica primalo penzije a Hrvatske je te godine i narednih godina u svom budžetu izdvojila blizu 50 miliona evra. Dakle, Hrvatska svake godine izdvaja blizu 50 miliona evra da isplaćuje penzije ustašama i domobranima, a pošto postoji mogućnost nakon njihove smrti da tu penziju naslede njihove supruge. Takođe, priznato ustašama i domobranima je priznat kao dvostruke ratni staž, znači, period koji su proveli u zarobljeništvu posle 16. maja 1945. godine. Takođe, treba znati da bi ostvarili ova prava ustaše i domobrani nisu morali da imaju bilo kakve pisane dokaze. Znači, mogli su ili da donesu fotografiju gde su se slikali u svojim jedinicama ili prilikom klanje i ubijanja Srba ili što je bilo omogućeno da dva udruženja, a to su Društvo hrvatskih veterana hrvatski domobran i Društvo bivših vojnika regularne hrvatske vojske, su mogli, odnosno mogu da izdaju uverenja ili potvrde o učešću preživelih ustaša i domobrana u oružanim snagama NDH. Na osnovu tih potvrda i uverenja ta dva udruženja i potvrda i uverenja Hrvatskog državnog arhiva, hrvatski penzioni fond, odnosno zavod je donosio rešenja da oni mogu da ostvare penzije. Četvrta stvar, odnosno četvrti argument u prilog mojoj tezi zašto smatram da bi svi krajiški borcima trebalo priznati ratni staž za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju. Takođe je poznato da je Nemačka svega šest godina posle završetka Drugog svetskog rata, dakle, 1951. godine svojim zakonom omogućila da svi bivši pripadnici nemačkog Vermarhta, nemačke vojske i bivši nacisti, za koje nije utvrđeno da su učinili ratne zločine, da su stekli pravo na penzije. Prema podacima iz februara prošle godine, van Nemačke ima dve hiljade i 33 osobe kojima Nemačka iz svog budžeta isplaćuje penzije jer su se borili u nemačkom Vermahtu u SS jedinicama, na istočnom frontu, na Balkanu i širom sveta. Od tih preko dve hiljade osoba koje primaju penzije iz nemačkog budžeta imamo i dan danas 71 lice iz Hrvatske. Te su penzije u rasponu od 500 do 1300 evra. Dakle, Nemačka se nije libila, Nemačka koja je poražena, koja je izazvala Drugi svetski rat, čiji je režim uradio nezapamćeni Holokaust i genocid, jer svega šest godina posle završetka Drugog svetskog rata donela zakon kojim je svojim pripadnicima omogućila da primaju penzije do današnjeg dana. Dakle, neko ko je 1951. godine imao 30 ili 35 godina sada ima preko devedeset, on više od šest decenija prima penziju iz nemačkog budžeta. Iz tih razloga, što smatram da je nepravda i diskriminacija, prema krajiškim borcima, da se oni priznaju samo do 27. aprila, 1992. godine, ja sam podneo amandman koji ću sada da pročitam. Smatram da bi u članu 5. koji reguliše kategorije boraca stav 1. posle tačke 5. treba da se doda tačka 5a. koja bi glasila, - dakle, kao borac se priznaje pripadnik srpske vojske Krajine i Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srpske Krajine u zonama pod zaštitom Ujedinjenih nacija koji je učestvovao u oružanim akcijama posle 27. aprila 1992. godine do 12. novembra 1997. godine na području pod zaštitom mirovnih snaga Ujedinjenih nacija, na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija br. 743 od 27. februara 1992. godine, Vensov plan i Zakona o važenju pravnog sistema na delu teritorije SFRJ, koja je bila pod posebnom zaštitom Ujedinjenih nacija, službeni list SFRJ od 20. marta 1992. godine. Upravo je donošenje ovoga zakona od 20. marta 1992. godine, u tadašnjoj Skupštini SFRJ o važenju pravnog sistema SFRJ na krajiško područje je bio jedan od uslova da je Skupština Republike Srpske Krajine donela odluku o prihvatanju Vensovog plana. Mislim da bi sa ovim amandmanom mi ispravili ovu višedecenijsku nepravdu i poslali poruku krajiškim borcima i krajišnicima da su oni priznati zajedno sa svim ostalim kategorijama boraca koji se navode u zakonu. Druga stvar, članom 7. reguliše se pitanje razvrstavanja boraca u tri kategorije. Kaže se, borac prve kategorije je borac sa angažovanjem preko 200 dana ovog zakona, a borac iz člana 5. tačka 7. misli se na agresiju NATO pakta na SRJ, borac koji je angažovan najmanje 60 dana na teritoriji AP Kosovo i Metohija i borac, kome je priznato svojstvo ratnog vojnog invalida, bez obzira na dužinu njegovog angažovanja. Druga kategorija je borac sa angažovanjem od 46 do 200 dana. I treća kategorija je borac sa angažovanjem do 45 dana. Moje mišljenje je da bi trebalo da se razmisli o ovoj kategorizaciji i da je ona na određeni način diskriminatorska i nepravedna. Zbog čega? To sam čuo u razgovoru sa krajiškim borcima. Naime, po ovome, po ovoj kategorizaciji ispada da jedan dan ratovanja na KiM vredi nešto više od tri dana ratovanja u Krajini. Takođe, imamo još jednu kategoriju boraca. Naime u leto, jesen 1991. godine, mobilisan je veliki broj građana Srbije, koji su se borili na području tadašnje Socijalističke republike Hrvatske protiv ustaškog režima Franje Tuđmana, i najveći broj tih boraca bio je angažovan u vremenskom periodu od 60 do 80 dana, do najduže 4,5 meseca. Dakle, najduže 135 dana. Sada ispada da svi ti borci, a njih je bilo preko 140 hiljada, prema informacijama o kojima ja raspolažem, od toga preko 80 hiljada sa područja AP Vojvodina, su isključivo borci druge kategorije. Znači, oni ne mogu biti borci prve kategorije. Mislim da je to dvostruka diskriminacija u ovoj kategorizaciji. Moj je predlog da imamo dve kategorije, znači, prva kategorija su borci koji su bili angažovani najmanje 60 dana i više, i time ćemo izjednačiti i borce iz perioda Republike Srpske Krajine i time ćemo izjednačiti i borce koji su bili mobilisani u leto, jesen 1991. godine u Srbiji, a posebno na području AP Vojvodina i time ćemo poslati jasnu poruku da su svi borci, bez obzira da li su ratovali 1991,1992. i 1993. godine u Krajini, ili na KiM 1999. godine, potpuno jednaki. Druga kategorija bi bili borci koji su bili angažovani manje od 60 dana. Treća stvar o kojoj želim da govorim, posebno poglavlje je posvećeno u ovom Predlogu zakona, o dokazivanju statusa borca invalida. To obuhvata članove od 141. do 154. Kaže se u ovim članovima, da se dokaznim sredstvima smatraju samo dokumenti posebno vojni, policijski i pravosudni, i medicinska dokumentacija. Dakle, traži se originalni pismeni dokazi iz vremena učešća u ratu. Za porodice palih boraca, traže se pismeni dokazi iz perioda kada je lice poginulo, umrlo ili nestalo. Za invalide, traže se pismeni dokazi iz vremena kada je lice zadobilo ranu, ozledu ili je doživelo neku bolest. Ja sada želim da kažem kakva je bila realnost u Krajini. Treba znati da je dobar deo komandi dao nalog da se unište dokazi vezano za formacije, brojnost, imena i prezimena boraca, da ne bi ti dokazi i ta dokumentacija pala u ruke neprijatelju. Takođe, treba imati u vidu činjenicu da je prilikom zločinačkih, hrvatskih, vojnih akcija, dakle od onih iz 1991. godine u Zapadnoj Slavoniji, „Orkan“, „Papuk 91“, „Otkos“, zatim "Miljevački plato", "Maslenica", "Medački džep", pa do "Bljeska" i "Oluje", da su krajiški borci ostavili dokumentaciju u svojim kućama ili su bili prinuđeni da tu dokumentaciju bace, uključujući vojne knjižice ili su prosto tokom tih borbi nestale. Dobar deo krajiških boraca nema tu dokumentaciju. Sada kada bi se čak i desilo da se ovim zakonom priznaju krajiški borci, za čitavo vreme rata u dvostrukom trajanju, pojavio bi se taj problem dokaznih sredstava. U tom smislu mislim da bi bilo dobro da se jednim članom ovog poglavlja od 141. do 154. posvećeno dokaznim sredstvima da se kaže da je jedan od dokaznih sredstava mogu da budu i dva kvalifikovana svedoka. U članu 150. Predloga zakona se apsolutno ubacuje bilo kakva mogućnost da se izjave svedoka date u sudskim postupcima, smatraju dokaznim sredstvom. Mislim da bi na tome trebalo razmišljati. Videli smo iz mog prethodnog izlaganja kako je Hrvatska omogućila penzije preživelim ustašama i domobranima, jer su čak dva pomenuta udruženja izdavala uverenje i potvrde o njihovom učešću u ustaškim i domobranskim jedinicama. Tako da njih 2013. godine je preko 13 hiljada primalo penzije od Hrvatskog penzionog fonda. Četvrta stvar o kojoj želim da govorim rekao sam i to ponovo želim da istaknem, da je veoma pozitivno da ovim Predlogom zakona na jedan celovit i sistematski i veoma dobar način, regulisano pitanje invalida i pitanje porodica palih boraca. Ima jedna mala kategorija civilnih žrtava rata o kojima ću govoriti nešto malo kasnije, međutim šta ima u praksi. Pošto sam dosta na terenu razgovaram sa dosta ljudi imao jednu činjenicu da jedan, to nije veliki broj, jedan mali broj krajiških boraca koji su ranjeni na ratištima i porodica palih boraca nisu ostvarili pravo na ličnu i porodičnu invalidninu. Zašto nisu? Propustili su zakonske rokove. LJudi su bili rasejani, živeli su u raznim mestima. Mnogi o tome nisu tada razmišljali. Moj apel i molba jeste da li možemo, znači i ministru Đorđeviću i vama gospodine Neriću, da imamo jedan stav, jedan od članova ovog Predloga zakona, da se otvori rok, šest meseci do 12 meseci, da svi oni koji nisu svi oni krajiški borci, i svi drugi borci, koji nisu ostvarili pravo na ličnu i porodičnu invalidninu, da im se omogući da mogu podneti zahtev. To ne znači automatski da će oni ostvariti pravo na ličnu porodičnu invalidninu, ali o tome će odlučiti nadležna lekarska komisija, da im se to pravo omogući da ne ostanu diskriminisani i da se kaže, vi više nemate pravo da to ostvarite do kraja života. Peta stvar o kojoj želim da govorim jeste pitanje finansiranja odbrane optuženih lica za ratne zločine. Želim da podsetim koleginice i kolege narodne poslanike i javnost da je Hrvatska svojim Zakonom o pravima hrvatskih veterana koji je usvojen krajem 2017. godine, jednim članom obezbedila da se iz budžeta finansira odbrana svih pripadnika hrvatske vojske i hrvatskog veća odbrane koji su optuženi za ratne zločine. Želim da posetim, da recimo, Kanton Sarajevo u svom budžetu za prošlu godinu, dakle, za 2019. godinu je izdvojio 358.000 evra za finansiranje odbrane optuženih pripadnika tzv. Armije BiH za ratne zločine i zločine protiv čovečnosti. Deo tih sredstava ide za plaćanje advokata, a deo sredstava ide za udruženja koja se bave pružanje besplatne pravne pomoći. Dakle, svi smo svesni činjenice da se većina boraca nalazi u teškoj socijalnoj ekonomskoj situaciji i da nisu u stanju da sami finansiraju svoje odbrane. S druge strane, takođe znamo da tužilaštvo Hrvatske, da tužilaštvo BiH, nisu nezavisna i ne pristrasna tužilaštva, da su to etnički motivisana tužilaštva koja pokreću istrage, koja podižu optužnice protiv Srba bez ikakvih dokaza samo da bi opravdali lažnu, besmislenu i apsurdnu tezu da su Srbija, JNA i srpski narodi izvršili tobože agresiju na Hrvatsku i na BiH. Dakle, upravo im treba što više istraga, što više optužnica, što više presuda da bi jednog dana rekli 2030, 2040. i 2050. godine, pa šta hoćete vi Srbi? Pogledajte, protiv vas je hiljade presuda, vi ste zaista zločinački narod. Dakle, ovo je veoma važna stvar. Vidimo kako Zagreb i Sarajevo izdvajaju ogromna sredstva da finansiraju odbrane svojih boraca. Moramo da razmislimo da li ovim zakonom ili neki drugi način da pomognemo našim ljudima i krajiškim borcima i svim drugim borcima u finansiranju odbrane, pogotovo kad znamo ovu činjenicu, ponavljam, da su to etnički motivisana pravosuđa, etnički motivisana suđenja i da je cilj ne utvrđivanje istine, ne zadovoljenje pravde, nego verifikacija ove lažne i besmislene teze o srpskoj agresiji. Još bih na kraju pomenuo nekoliko činjenica. Pored ovoga prvog amandmana o kome sam govorio da se svim pripadnicima Vojske Republike Srpske Krajine prizna ratni staž za čitavo vreme rata o dvostrukom trajanju, podneo je još tri amandmana. Drugi amandman se tiče civilnih žrtava rata. Znači, ovo pitanje, ponavljam je predlogom zakona jako dobro regulisano, ali imamo 12 civilnih žrtava rata Krajišnika, koji ovim predlogom zakona nisu obuhvaćeni. O čemu se radi? Naime, uredbom bivše Savezne države 12 civilnih invalida rata iz Krajine, znači, koji su stradali za vreme zločinačke akcije „Oluja“ su od 2000. godine do 2012. godine primali ličnu invalidninu. Ta odredba je ukinuta 2013. godine, ostalih preko 1.000 civilnih invalida rata je nastavilo po republičkom propisu da prima ličnu invalidninu, ali ovih 12 civilnih invalida rata iz Krajine, to pravo je osporeno i on je faktički od 2012. i 2013. godine ne primaju ličnu invalidninu. Ja ću dati primer Jelene Vukovojac iz Vrhovina, koja je rođena 1973. godine, dakle, za vreme zločinačke akcije „Oluje“ imala je 22 godine. Znači, ona je stradala u Plitvičkom LJeskovcu, ranjena je u nogu i kuk i ona je invalid četvrte kategorije, 24 časa je putovala tako ranjena do Banjaluke kada je bila pružena medicinska pomoć. Imamo čak među ovih 12 krajiških civilnih invalida rata i invalida prve kategorije, dakle, svi su invalidi od prve do četvrte kategorije. Znači, zamolio bih ministra Đorđevića i državnog sekretara Nerića da vidimo danas, sutra, kako da to pitanje rešimo da se i ovih 12 civilnih žrtava rata iz Krajine obuhvati da ne budu diskriminisani, evo, već to traje punih sedam, osam godina. Treći amandman se odnosi na krajišnike koji su primali ličnu i porodičnu invalidninu, međutim, u međuvremenu su otišli u inostranstvo. Jednom delom tih lica je ukinuta lična ili porodična invalidnina. Molim vas, gospodine Eriću, da vidimo način kako da se tim ljudima omogući da ponovo podnesu zahtev i da ostvare pravo na ličnu i porodičnu invalidninu. Znači, nije fer i nije pravedno samo iz razloga što su otišli u Australiju ili su se vratili u Hrvatsku ili neku evropsku zemlju, ili Ameriku, da im se ukine pravo na ličnu i porodičnu invalidninu. Četvrti amandman se tiče jedne kategorije lica o kojima ću govoriti više kada bude rasprava u pojedinostima, a tiče se vanbračne zajednice. Dakle, na kraju da rezimiram, pozdravljam ovaj veliki napor Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, da pripremi ovako sveobuhvatan i celovit Predlog zakona o pravima boraca, vojnih invalida, civilnih invalida rata i članova njihovih porodica, samo apelujem i tražim da se ovih pet, šest stvari, o kojima sam vam govorio, a vezana su za krajišnike, za krajiške borce, za krajišku polaciju, da se dopune i korporiraju ovaj Predlog zakona i mislim da bi na taj način Srbija poslala jednu snažnu poruku da je u potpunosti priznala krajiške borce, njihovu pravednu borbu za slobodu protiv ustaškog režima Franje Tuđmana. Hvala.
Hvala, gospodine Linta. Nemamo više prijavljenih za reč u skladu sa članom 98. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa u skladu sa članom 96? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milanka Jeftović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, na kraju ove sednice moram da kažem da patriotizam i rodoljublje su jedne od najviših vrednosti koje baštini SNS, za razliku od Đilasa, Tadića, Jeremića, koji su se stideli naših vojnika iz devedesetih godina, koji su se stideli vojnika sa Košara i sa Paštrika, mi se ne stidimo tih vojnika, mi se ponosimo tim borcima i kao što je Aleksandar Vučić rekao, ti borci su najbolji deo Srbije. Trebalo je da se čeka 27 godina da bi se jedan zakon ovakav kakav je Predlog zakona o borcima, vojnim invalidima, civilnim invalidima i žrtvama našao na dnevnom redu i mi o njemu raspravljali. Na kraju moram da dodam da žuto tajkunsko preduzeće učinilo je sve ne samo ne poštujući i stideći se oni koji su branili našu otadžbinu, već je učinilo sve da postavi granicu između Srba i Srba na Jarinju. To nije uradio Aleksandar Vučić, to su uradili oni. Oni su takođe i najvažnije pitanje, kosovsko pitanje izmestili UN u EU, za sve to treba da ih bude stid. Građani će prepoznati prave vrednosti, prave patriotske vrednosti, prave vrednosti odgovornosti i nadam se da 26. aprila na izborima neće imati dilemu. Srbija koja pobeđuje je Srbija koju predvodi Aleksandar Vučić. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Jevtović Vukojičić. Dame i gospodo narodni poslanici, želim da zaključim zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 4, 5, 7, 8. od 10. do 28. i od 30. do 35 dnevnog reda. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima na učešću u radu i naravno ministrima Siniši Malom i Zoranu Đorđeviću, takođe, gospodinu Neriću i gospođi Savičić. Hvala. Nastavljamo sa radom sutra u 10.00 časova.