Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. U okviru reforme hrvatskog pravosudnog sustava neophodno je poduzeti mjere i aktivnosti za ustanovljavanje sustava, stručne obuke pravosudnih dužnosnika, a posebno osposobljavanje diplomiranih pravnika, kao vježbenika u pravosudnim tijelima, sudovima i državnim odvjetništvima. Posebno je potrebno urediti pitanje stjecanja uvjeta za polaganje pravosudnog ispita, kao i načina njegovog polaganja. Prema preporuci Vijeća Europe, Vijeća ministara država članicama o neovisnosti, učinkovitosti i ulozi sudaca od 13. listopada 1994. godine, države članice moraju omogućiti odgovarajuću obuku kandidatima za pravosudne dužnosnike, prije njihovog imenovanja. Stoga je bilo nužno, kod predlaganja ovog zakona, također voditi računa i o ovoj preporuci Vijeća Europe. Prijedlogom ovog zakona uređuju se uvjeti za prijam vježbenika u sudove i državna odvjetništva, trajanje vježbeničke prakse, ulazak u vježbenički i stručni program. Ciljevi i način provođenja vježbeničke prakse, kao i stručne prakse za odvjetničke i javnobilježničke vježbenike, kao i za pravnike sa završenim sveučilišnim diplomskim studijem prava u tijelima državne uprave, lokalne i područne, regionalne uprave i drugim pravnim osoba i osoba zaposlenih u znanstveno-nastavnim i suradničkim zvanjima na fakultetima koji namjeravaju pristupiti polaganju pravosudnog ispita. Ovim prijedlogom zakona također, uređuje se postupak prijavljivanja, načina polaganja i vrednovanja pravosudnog ispita. Ovim prijedlogom zakona omogućuje se kvalitetna priprema za polaganje pravosudnog ispita svim pravnicima koji pristupaju pravosudnom ispitu, kao i kvalitetnoj i cjelovito obrazovanje pravosudnih vježbenika, a posebno kroz sustav obrazovanja u pravosudnoj akademiji Ministarstva pravosuđa. Tako i pravnici u tijelima državne uprave, lokalne i područne samouprave, kao i u drugim pravnim osoba i osobe zaposlene u znanstveno-nastavnim i suradničkim zvanjima na pravnim fakultetima, dužni su radi stručnog obrazovanja, a radi pristupanja i polaganja pravosudnog ispita, provesti na sudu određenu vježbeničku praksu. Ovim zakonom također je predviđeno da su sudski vježbenici i državno odvjetnički vježbenici, dužni proći dio stručnog obrazovanja u trajanju od najmanje 150 sati prema programu usavršavanja koji mora biti usklađen sa programom pravosudne akademije. Isto se odnosi i na javnobilježničke vježbenike, iako za odvjetničke vježbenike i javnobilježničke vježbenike stručna obuka uređena je Zakonom o odvjetništvu, odnosno Zakonom o javnom bilježništvu. Ovdje moramo posebno naglasiti, da za vježbenika može biti primljena osoba koja ispunjava sljedeće uvjete: Hrvatsko državljanstvo, da mora imati zdravstvenu sposobnost za rad, završen diplomski studij prava. Državljani država članica Europske unije, također mogu biti primljeni za vježbenike u pravosudnim tijelima, ako ispunjavaju uvjete utvrđene ovim zakonom. Slobodna mjesta vježbenika svake godine svojim planom prijema određuje Ministarstvo pravosuđa, a na prijedlog Vrhovnog suda predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske i glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske. Prijedlogom zakona posebno je određen i postupak odabira vježbenika na slobodno vježbeničko mjesto, koje se popunjava javnim natječajem kojeg objavljuje Ministarstvo pravosuđa. Postupak provjere znanja i ocjenjivanje kandidata, provodi posebno povjerenstvo za izbor vježbenika. Ovim zakonom utvrđeni su i kriteriji za odabir kandidata, te povjerenstvo utvrđuje listu kandidata koji se predlažu za izbor ministru nadležnom za vođenje poslova pravosuđa. Vježbenička praksa traje 2 godine i kandidati su dužni provesti vježbeničku praksu, prema utvrđenom programu. U toku vježbeničke prakse, vježbeniku se postavlja mentor, koji provodi nadzor nad radom vježbenika i njegove osposobljenosti. Organizacija i provođenje pravosudnog ispita u nadležnosti Ministarstva pravosuđa. Pravosudni ispit polaže se pred ispitnim povjerenstvom od 5 članova. Članovi ispitnog povjerenstva moraju biti pravnici s najmanje 15 godina rasnog iskustva u struci i to nakon položenog pravosudnog ispita. Ovim zakonom također, utvrđeni su uvjeti za polaganje pravosudnog ispita, sudskih i državno odvjetničkih vježbenika i to tako da ovi vježbenici moraju imati najmanje 18 mjeseci vježbeništva i izvršenog programa utvrđenog ovim zakonom. odvjetnički vježbenici i javnobilježnički vježbenici također moraju imati najmanje 18 mjeseci vježbeničkog staža da bi mogli pristupiti polaganju pravosudnog ispita dok su pravnici zaposleni u tijelima državne uprave, lokalne i područne samouprave i drugim pravnim osobama kao i osobe zaposlene u nastavnim i suradničkim zvanjima na pravnim fakultetima dužne radi pristupanja pravosudnom ispitu provesti na sudu najmanje pola vremena koliko je utvrđena vježbenička praksa sudačkih i državno-odvjetničkih vježbenika. Programom je točno predviđeno koliko kojeg kolegija je potrebno na sudu provesti. Znači i građanskom pravu i kaznenom pravu i drugim granama. Pravosudni ispit sastoji se od pismenog i usmenog dijela. Pisani dio sastoji se od radnje i to iz građanskog prava i kaznenog djela utemeljenom na konkretnom spisu predmeta dok treću pismenu radnju kandidat izrađuje odabirom iz područja radnog, trgovačkog ili upravnog prava. Usmeni dio ispita sastoji se od ispita iz građanskog i trgovačkog prava, građansko-postupovnog i obiteljskog prava, kaznenog i kazneno-postupovnog prava, radnog i upravnog prava, sustavno prava i osnova sustava Europske unije te organizacije pravosuđa. Usmeni dio ispita polaže se pred ispitnim povjerenstvom. Rezulatati na ispitu iz svakog predmeta se boduju na način utvrđen ovim prijedlogom. Pravosudni ispit može se polagati najviše 3 puta. Prijedlog zakona posebno je propisao da će pravosudnom ispitu moći pristupiti svi kandidati koji su do stupanja na snagu ovog zakona stekli uvjete za polaganje ispita po sadašnjem zakonu do 1. rujna 2009. godine. Nakon tog datuma pravosudni ispit polagat će se sukladno uvjetima i na način utvrđen ovim zakonom. Dakle ovim zakonom vrlo transparentno i jasno propisujemo cijeli način kako će se obavljati vježbenička praksa, način kako će se prijavljivati i kako će se polagati pravosudni ispit. Jer kao što nam je bitna neovisnost naših sudaca iznimno je bitna zapravo stručnost. A stručnost stječemo već i na samom studiju, ali posebno je važno nakon završenog studija kako provodimo ovaj vrlo bitni dio i velika je novina upravo i ovaj mentor kojeg smo ugradili u odredbe zakona koji zapravo treba raditi sa vježbenicima. Smatramo da je ovo također jedan vrlo značajan iskorak u reformi našeg sustava pravosuđa. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Na početku izlaganja želim istaknuti da Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu s Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 12. lipnja 2008. godine. Mišljenja smo da je potrebno pristupiti donošenju Zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu prvenstveno radi usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije. Isto tako potrebno je naglasiti da provedba reforme hrvatskoga pravosuđa sadrži mjere i aktivnosti za osposobljavanje vježbenika u pravosudnim tijelima, stjecanje uvjeta i načina polaganja pravosudnih ispita. Ovim zakonom osigurava se jedinstveno i kvalitetno obrazovanje budućih sudaca i državnih odvjetnika. Standardizira se sustav obrazovanja u cijeloj Hrvatskoj za sve pravnike koji žele pristupiti pravosudnom ispitu. Također državljani država članica Europske unije mogu biti primljeni za vježbenike u pravosudnim tijelima ako ispunjavaju uvjete utvrđene ovim zakonom. Prijedlogom zakona uređuju se uvjeti za prijam vježbenika u sudove Državnog odvjetništva, ukupno trajanje vježbeničke prakse, ciljevi i način trajanja vježbeničke prakse kao i dio stručne prakse za odvjetničke i javnobilježničke vježbenike i za pravnike sa završenim sveučilišnim diplomskim studijem prava u tijelima državne uprave, lokalne i područne, regionalne samouprave i drugim pravnim osobama i osobe zaposlene u znanstveno-nastavnim i suradničkim zvanjima na fakultetima koji namjeravaju pristupiti polaganju pravosudnog ispita. Sam postupak prijema vježbenika u pravosudnim tijelima propisan je na način da slobodna mjesta vježbenika utvrđuju planom prijema koje objavljuje i utvrđuje Ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa na prijedlog predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske i glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske u skladu sa okvirnim mjerilima. Uvodi se pismena provjera znanja i ocjenjivanja kandidata koje provodi Povjerenstvo za izbor vježbenika a sastoji se od tri člana. Nakon provedenog postupka Povjerenstvo za izbor vježbenika utvrđuje listu kandidata prema broju ostvarenih bodova, istu predlaže za izbor ministru nadležnom za poslove pravosuđa. Prijedlogom zakona određuje se i trajanje vježbeničke prakse koja se sastoji od praktičkog dijela vježbeničke prakse koja se provodi u sudovima i državnim odvjetništvima i od sudjelovanja u stručnim radionicama Pravosudne akademije. Isto tako određuje se odgovornost mentora za rad vježbenika na način da mentori moraju proći posebnu izobrazbu prije nego im bude odobreno da obučavaju vježbenike. Što se tiče samog polaganja pravosudnog ispita za pravnike zaposlene u tijelima državne uprave i drugim pravnim osobama koje imaju manje stvarnog uvida u rad pravosudnih tijela odnosno sudova održava se bitna novina da su pravnici zaposleni u tijelima državne uprave, lokalne i područne samouprave i drugim pravnim osobama dužni radi stručnog obrazovanja provesti na sudu određeni dio radnog vremena u svrhu stjecanja uvjeta za polaganje pravosudnog ispita. Nadalje određuju se uvjeti koje kandidati moraju ispunjavati za polaganje pravosudnog ispita, zatim postupak polaganja pravosudnog ispita a bitna je novina da se pismeni ispit sastoji od tri radnje o čemu članovi ispitnog povjerenstva sastavljaju zapisnik. Pravosudni ispit polaže se pred ispitnim povjerenstvom koje se sastoji od 5 članova koji moraju biti pravnici s najmanje 15 godina staža nakon položenog pravosudnog ispita i koji se biraju na vrijeme od dvije godine. Imaju mogućnost ponovnog izbora. Ovaj predloženi zakon treba odgovoriti potrebama pravosuđa ali isto tako treba omogućiti kvalitetnu pripremu za polaganje pravosudnog ispita svih pravnika koji pristupaju pravosudnom ispitu kao i cjelovito obrazovanje pravosudnih vježbenika kroz obvezatnu i odgovarajuću obuku čime će se omogućiti stjecanje stručne vještine i znanja za rad budućih sudaca i državnih odvjetnika. Zbog svega naprijed navedenog Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, europske integracije. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Richembergh. Molim? Kako dajete mi to sada? Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Josip Leko.
Posebna hvala potpredsjedniku Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Prijedlog zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu, s Konačnim prijedlogom zakona je zakon koji ima relativno mali krug adresata, odnosno osoba na koje se odnosi. Ali ima izuzetno veliku vrijednost i uticaj na buduću kvalitetu pravosudnog sustava u Republici Hrvatskoj. Riječ je o školovanju kroz praksu ljudi koji će u budućnosti voditi pravosudni sustav ili raditi na drugim poslovima vezano uz pravosuđe. Tako da po mojem sudu ovaj zakon zaslužuje vrlo značajnu pažnju. On je dobro došao i potrebno ga je donijeti. Da li u ovakvom obliku? Nisam siguran. Zašto? Zato što postoji diskrepancija između proklamiranih načela Ministarstva pravosuđa i samog prijedloga ovog zakona. Naime, naše Ministarstvo pravosuđa kroz cijelu strategiju nas uvjerava da je potrebno raditi na specijalizaciji sudaca kako bi uspješnije mogli obavljati zadatak. Naše Ministarstvo pravosuđa je inzistiralo na osnivanju pravosudne akademije kako bi se suci i svi pravnici mogli dodatno educirati i osposobljavati. Mi se kao društvo zalažemo za cjeloživotno učenje, a sasvim sigurno pravnička znanja zastarijevaju brže možda nego druga. A u prijedlogu zakona imamo obvezu i to svim, svim pravnicima bez obzira da li su iz gospodarstva, državne uprave ili iz tzv. kriminalisti iz javno pravobraniteljskog područja ili zaista suci iz različitog dijela prava bilo civilnog, bilo kaznenog moraju u vježbeničkoj praksi od nekoliko mjeseci proći sve to i steći naziv. Koji? Opet opći pravnik ili specijalista opće medicine da tako kažem. Dakle, i još jedna okolnost. Do sada je bilo moguće da pravnici iz gospodarstva, korporativni pravnici povećanim dužim iskustvom steču pravo pristupiti pravosudnom ispitu. Ovaj zakon to ne predviđa. Svaki pravnik bez obzira gdje je stekao iskustvo i koliko je to iskustvo mora proći po programu koji utvrdi ministrica, a ne pravosudna akademija, nego ministrica koja utvrdi mora proći barem polovicu prakse u sudu ili javnom pravobraniteljstvu. Pa čak i upravni pravnici koji se specijaliziraju za upravu. Ne mislim upravni pravnici po nazivu, po akademskoj tituli i cijeli život žele raditi u državnoj upravi moraju proći isti postupak kod polaganja pravosudnog ispita, a poznato je da se čak odvjetnici specijaliziraju, naravno ne stavljaju na svoju ploču iz komercijalnih razloga da se bavi recimo samo civilom ili nekim drugim pravom i cijeli život u tome se usavršava i opet kaže da nije usavršio svoje znanje. Drugi prigovor koji mogu sa razlogom istaći u ovom prijedlogu zakona, bez obzira koji ćemo mi podržati, jer je bolje imati uređeni sustav nego neuređeni sustav, jeste da je prema rješenjima koja se nude zapravo svemoćna osoba ministar ili ministrica pravosuđa. Ona čak i utvrđuje program mada imamo osnovanu pravosudnu akademiju. Program za polaganje pravosudnog ispita ona imenuje i povjerenstvo za polaganje pravosudnog ispita i njihove zamjenike. Ona odlučuje o programu koji će se provesti kroz vježbu. Ministar odlučuje i koji će se vježbenik zaposliti, a to čak ne odlučuje kad je riječ o sucima. Ministar odlučuje o prizivima na rješenja Povjerenstva za ispitivanje na pravosudnom ispitu itd. Skoro polovicu članaka su ovlaštenja ministra nadležnog za pravosuđe. Dakle, mislim da bi to, tu okolnost trebalo uzeti u obzir, predvidjeti da program ako već se radi o programu za stručno osposobljavanje radi osoba ili tijelo koje stručno ima kvalifikacije za to. Neću reći da ministar nema, ali ih ne mora imati. Nigdje nije propisano da ministar mora biti magistar ili doktor prava. Ne mora ih imati, a složit ćete se da akademija pravosudna mora imati stručne osobe i to smo utvrdili. Isto to moraju imati i osobe koje su imenovane u Povjerenstvo za polaganje stručnog ispita. I na kraju želim još nešto reći oko prelaznih i završnih odredbi. U najmanju ruku pravna sigurnost nalaže i pravni standardi nalažu da osobe koje su prešle polovicu pripravničke prakse po važećem zakonu, po sadašnjoj praksi imaju pravo završiti tu praksu i polagati po programu koji je vrijedio za njih. Međutim, za mene je, ali nadam se i za vas sužavanje, da tako kažem stručne baze, kadrovske stručne baze ako ne uočimo da su pravnici iz gospodarstva barem nakon 5 ili 6 godina prakse na različitim pravnim poslovima također osposobljeni i da moraju dobiti šansu da polažu pred ispitnom komisijom, odnosno povjerenstvom i steknu praktičnu mogućnost polaganja pravosudnog ispita i prava koja iz toga proizlaze. Nadam se da će predstavnici predlagatelja uzeti u obzir dobre namjere kluba Socijaldemokratske partije Hrvatske i razmisliti da do glasovanja barem unesu ove dvije promjene. To je mogućnost da korporativni pravnici mogu kroz iskustvo steći pravo na polaganje pravosudnog ispita i da o programu iz stručnog osposobljavanja ne odlučuju ministar, nego tijelo koje je kvalificirano za stručno osposobljavanje, to je barem akademija ili povjerenstvo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HSLS-a, HSU-a, gospodin zastupnik Antun Korušec. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, odmah uvodno želim reći da će Klub zastupnika HSLS-a i HSU-a podržati donošenje ovog zakona iz dva jednako važna razloga. Jedan je taj što je ovaj zakon dio zakonodavstva Republike Hrvatske koji zaista se mora uskladiti s pravnom stečevinom Europske unije, ali drugi razlog koji može biti i na pravom mjestu je taj što zaista ocjenjujemo da je ovaj zakon i važan i potreban. Dakle, u procesu reforme hrvatskog pravosuđa čiji je cilj snaženje i jačanje institucionalnih mogućnosti hrvatskog pravosuđa kao neovisnog, kao moralnog i efikasnog sustava ovog društva, svakako treba početi od temelja, a to znači od kvalitetne popune hrvatskog pravosuđa na način kako to predviđa upravo ovaj zakon. Dakle, zakon regulira obrazovanje pravosudnih vježbenika, stručno obrazovanje vježbenika u tijelima državne uprave, lokalne i područne samouprave te osoba zaposlenih u suradničkim zvanjima na fakultetima, pravnim fakultetima, odnosno u drugim pravnim osobama. Iz toga iščitavamo da zakon ima dvojaku svrhu. Jedno je omogućiti jedinstveno i kvalitetno obrazovanje budućih sudaca i državnih odvjetnika i druga važna svrha ili razlog je standardizirati i poboljšati pravni sustav obrazovanja u cijeloj Hrvatskoj za pravnike koji žele pristupiti pravosudnom ispitu. Osim što se status vježbenika određuje na način da su vježbenici državni službenici na određeno vrijeme, važno je i dobro da Ministarstvo pravosuđa mora svake godine odrediti broj raspoloživih vježbeničkih mjesta u sudovima i državnim odvjetništvima tako da uz kratkoročni plan prijema za kalendarsku godinu po potrebi se može donijeti i srednjoročni plan na vrijeme od 2 godine i dugoročni plan za vrijeme od 4 godine. Iako ne postoji potreba da se svim pravnicima koji žele pristupiti pravosudnom ispitu dozvoli plaćena obuka u pravosudnim tijelima, normalno zbog visokih troškova, ipak je za poželjeti da se što veći broj mladih pravnika, da mu se omogući da vježbeničku praksu provede u pravosudnom sustavu. Svakako kao dobro rješenje treba istaknuti odredbe zakona po kojima se slobodna mjesta vježbenika popunjavaju javnim natječajem uz činjenicu da provjeru znanja i ocjenjivanje kandidata provodi povjerenstvo za izbor vježbenika koje ima 3 člana. Dakle, popuna slobodnog vježbeničkog mjesta kandidatom koji u postupku odabira ostvari ukupno najveći broj bodova, ukazuje na potpunu objektivnost sustava, što je izuzetno značajno. Nadam se da će ta objektivnost u svakodnevnoj praksi biti i očita i prisutna. To zapravo i želim zbog brojne mlade populacije pravnika kako već na početku ne bi imali razloga za prigovore sustavu u kojem žele raditi, a svjedoci smo i mislim da to također treba priznati da je u bližoj prošlosti ili u bliskoj prošlosti bilo slučajeva prijema pravosudnih vježbenika mimo utvrđenih kriterija, što je protumačeno kao stranačko zapošljavanje, kao nepotizam, a što sve skupa zapravo izaziva negativnu percepciju javnosti. Izuzetno važno po našoj ocjeni je i snaženje uloge mentora koji će morati proći posebnu izobrazbu i to je također kvalitetno rješenje. Obavljanje poslova mentora svi znamo da traži pojačani napor suca ili državnog odvjetnika pa je takav rad onda potrebno i dodatno honorirati ili na određeni način stimulirati. Naime, u svim strukama je poznato i usvojeno kao pravilo da bez kvalitetnog mentora nema niti kvalitetnog niti propisanog obavljanja staža, a time niti kvalitetne pripreme za taj završni stručni državni ili pravosudni ispit. Evo, uvažavajući ove bitne razloge, a ne želeći ponavljati ono što su uvažene kolege prije mene rekli, zaključno konstatiram da će Klub zastupnika HSLS-a i HSU-a podržati donošenje zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Sama pomisao i riječ pravosudni ispit za sve one koji su to prošli izaziva određenu mučninu u želucu pa je u svakom slučaju i promjena dobrodošla u smislu kvalitete prema praksi. Naime, činjenica je da na ovom području obrazovanja kadrova koji su nužni za reformu u pravosuđu je jedna od bitnih stvari i kako osposobiti kadrove za praksu. Svjedoci smo i mi koji smo prošli zagrebački fakultet i kasnije kada smo probali to pretočiti u praksu da smo imali osnovni problem da smo bili jako puni teorije, a na praktičnom dijelu smo ustvari prvi put sreli prvi podnesak tek na radnim mjestima na koje smo došli. Nije se stvar pomaknula bitno ni sada. Dakle, i sada imamo onaj dio koji jako kvalitetno osposobljava kadrove teoretski, ali se ovaj dio pomalo zapostavlja. Dakle određena ravnoteža između teorije i prakse dobro došla već na samom fakultetu, a onda ono što se ovdje vidi, naslućuje iz ovog zakona, to je da u pripremanju pravosudnog ispita će to biti isto dodatni kriterij. Naime, vidi se da se sam praktični dio radnje i pisanja gotovo za jednu trećinu povećava dok se ovaj teoretski dio svodi na jedno objektivnije prosuđivanje na samim povjerenstvima kada se pravosudni ispit polaže. Dakle, i sam pismeni i sam način na koji je to zamišljeno, pretpostavljam da više novim koji će pristupiti neće toliko izazivati problema zbog količine stranica da tako velim, na tisuće i tisuće koje je u tih tri ili četiri ili pet mjeseci trebalo strpati u glavu. Dakle podržavam ove izmjene zakona prvenstveno zbog toga što one vode povećanju ovog praktičnog dijela aktivnosti, a kroz staž koji je nužan i provesti u onom dijelu pravosudnih ustanova za koje pravnici iz gospodarstva gdje sam godinama i radio, mogu tvrditi da je dobro došlo. Naime u tom obrazovanju mora se i poslodavac pobrinuti da kadrovi koje želi univerzalno pripremiti za sva područja, izdvoji određena sredstva, odnosno vrijeme i omogući na taj način upoznavanje onog sustava preko kojeg na kraju krajeva to znanje koje on ima, a i interes je tih trgovačkih društava, mogu najbolje doći do izražaja. Dakle to uz nužno motiviranje mentora u samom pravosudnim ustanovama koji do sada nisu bili motivirani pa su prepuštali i kandidate prema njihovoj snalažljivosti koliko će znanja i gdje pokupiti, a sada predviđeno motiviranje dobro je došlo i mislim da ovaj zakon zaslužuje podršku. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo ja bih uvodno htio kazati da ovaj zakon apsolutno treba poduprijeti, dakle Konačni prijedlog Zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu, ako ni zbog čega drugog, zbog toga što se usudio bih se reći po prvi puta na jednom mjestu na kvalitetan način regulira ova problematika, usvojen je čitav niz pravih standarda, pravih instituta koji će na jasan i precizan način regulirati ovu problematiku, a do sada smo imali takvu situaciju da je ona bila regulirana ne samo u više propisa nego smo čak tu i pravne izvore imali još iz sustava, starog sustava, dakle prije 90-tih godina, dakle bivšeg jugoslavenskog sustava. Osnovna karakteristika ovog zakona je da uistinu na jednom mjestu, dakle i kvalitetno razrađuju se pitanja koja reguliraju u prvom redu status vježbenika u pravosudnim tijelima, ali utvrđuju se i iduća vrlo bitna pitanja. Dakle uvjeti za prijem vježbenika i na sudove i u državna odvjetništva, nadalje trajanje vježbeničke prakse, ali mislim da je vrlo bitno naglasiti da se regulira i način provođenja vježbeničke prakse kao i stručne prakse za odvjetničke i javnobilježničke vježbenike, ali i za pravnike sa završenim fakultetom, dakle sveučilišnim diplomskim studijom prava u tijelima državne uprave, lokalne i regionalne samouprave i drugim pravnim osobama kako mi to kolokvijalno kažemo, pravnici iz gospodarstva, dakle pravnici koji su zaposleni u poduzećima u tom smislu u pravnim osobama. Isto tako ovim zakonom se uređuje postupak prijavljivanja programa i načina polaganja i vrednovanja pravosudnog ispita. Dakle sam pravosudni ispit kao jedan ispit koji se u smislu stjecanja odgovarajućih znanja mora položiti, odnosno mora položiti da bi svaki pravnik stekao osnovne preduvjete da nastupa pred sudovima, da zastupa određenim predmetima, a može zapravo obavljati taj dio posla u okviru sudstva, državnog odvjetništva, javnog bilježnika sada se na jedan razvidan, transparentan i jasan način uređuje, ali i sam postupak prijavljivanja tog ispita kao i način polaganja ispita i vrednovanja rezultata odgovora, odnosno uspjeha na tom ispitu. Ovaj propis ima s jedne strane cilj omogućiti dakle kvalitetnu pripremu za polaganje pravosudnog ispita svih pravnika koji pristupaju pravosudnom ispitu te on kvalitetno i cjelovito obrazovanje pravosudnih vježbenika, to apsolutno s jedne strane. Međutim s druge strane on uistinu određuje objektivne standarde, obuke pravosudnih vježbenika kroz obvezatnu dakle i adekvatnu pripremu za polaganje, odnosno adekvatnu obuku. U konačnici budućim sucima, državnim odvjetnicima, zatim javnim bilježnicima, pripravnicima u gospodarstvu, ovaj propis omogućava da dobiju uistinu potrebna odgovarajuća stručna znanja. Međutim ovaj zakon zaslužuje našu osobitu pozornost i s jednog drugog aspekta, s jedne druge strane, dakle svaka reforma u ovom slučaju reforma pravosudnog sustava nužno mora obuhvaćati i taj sustav stručne obuke i osposobljavanje mladih stručnjaka u ovom slučaju dakle u pravosudnim tijelima, ljudima na kojima će taj sustav u konačnici počivati i od čijeg će rada dakle zavisiti rezultati i ovog reformskog procesa. Ovaj zakon po mom mišljenju upravo to omogućava i zato ga kao jedan kvalitetni propis apsolutno treba i poduprijeti. I dopustite mi da otklonim možda neke primjedbe koje smo imali prilike čuti u dosadašnjim raspravama ili ocjenu ovog zakona, da on u izvjesnom smislu onemogućava pravnicima koji su zaposleni u poduzećima ili u nekim drugim tijelima izvan pravosuđa, dakle da im onemogućava polaganje pravosudnog ispita. Odredbom članka 19. ovog zakona upravo su predviđene te odredbe, odnosno te mogućnosti, dakle ne radi se o nikakvoj zabrani i ta kategorija diplomiranih pravnika apsolutno po ovom zakonu može pod određenim uvjetima, zakonom propisanim uvjetima pristupiti polaganju pravosudnog ispita. Dakako ovdje isto vidim jedan kvalitativan odmak u smislu dosadašnjih rješenja, jer se zapravo po prvi puta upravo ovim zakonom i taj segment dakle točno se propisuje u kom vremenskom periodu, po kojim sferama i oni moraju proći taj pripravnički ili vježbenički dio da bi stekli odgovarajuću praksu, odgovarajuća znanja i na kvalitetan ili kvalitetniji način mogli pripremiti pravosudni ispit, a samim tim i polučiti bolje rezultate na pravosudnom ispitu. Na samom kraju, dakle ovaj propis je kvalitetan propis. On je isto tako jedan segment reforme pravosuđa sagledane u njezinoj cjelini. On će uistinu omogućiti i bit će jedan kvalitetan alat da se mladi ljudi, dakle stručnjaci, pravnici koji su tek diplomirali, upravo temeljem ovoga zakona stručno osposobe, ne samo za polaganje pravosudnog ispita, nego da uistinu u svijetu tog svog budućeg rada na najkvalitetniji način obavljaju svoj posao i da mogu odgovoriti svim tim izazovima koji će biti pred njima u smislu rješavanja i najsloženijih predmeta koji se mogu naravno pojaviti u praksi. I u tom smislu ja ovaj propis apsolutno podupirem. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Po mom sudu ovaj konačni prijedlog koji je pred nama predstavlja unapređenje postojećeg režima, posebice kada je riječ o objektivizaciji kriterija za pravosudni ispit, jer iz onoga što čujemo od mladih kolegica i kolega, pa i nekih starijih, kriteriji nisu uvijek onakvi kakvi bi trebali biti, tako da mislim da je ovo dobro i da je to jedan veliki korak naprijed. Ima nekih, nomotehničkih bih rekao, možda malih sitnica i jedan koncepcijski problem koji mene muči. Evo da najprije krenem od ove tehnike. Evo, malo one urednosti što bismo rekli. U članku 2. nema stavaka, prema tome ne treba brojka uz taj jedini stavak, npr. Onda, u članku 5. stavak 3. govorite o zaprekama za primitak u vježbeničku službu i govorite o nekim kaznenim djelima koja su zapreka, pri čemu ne znam radi čega ne slijedite nomenklaturu Kaznenog zakona, nego govorite o nekim zaštićenim dobrima koji nisu tako definirani u Kaznenom zakonu. Možda bi se trebalo malo pomučiti pa pronaći pravu klasifikaciju kaznenih djela o kojima je riječ. Ima možda jedna sitnica koja možda u praksi neće biti problem upravo kod ovoga. Riječ je o tome da kad ste rekli kaznena djela protiv čega sve, moguće je da netko bude spriječen za primitak u vježbeničku funkciju iz čiste zluradosti, recimo to tako. Ako je netko podnio kaznenu prijavu, pa je kaznena prijava odbačena, on nastavlja kao supsidijarni tužitelj, vodi se kazneni postupak, dakle ne bi mogla biti primljena. I mislim da bi možda bilo dobro da se kaže ako se postupak vodi po službenoj dužnosti, eventualno da se takav slučaj ne bi javio, da se to radi. Nadalje, imate jednu za mene nejasnu situaciju. U članku 31. govorite o tome što se događa kad se ne položi pravosudni ispit, pa kažete da kandidat koji ne položi pravi ispit, može ga prijaviti nakon isteka roka od četiri mjeseca. Ali nema krajnjeg roka. To može biti šest mjeseci, može biti tri godine, može biti dvije godine. Mislim, možda je tu trebalo legitimirati. Ali ono što je sad problem jest to da kažete ako kandidat ne pristupi po novom smatra da nije ni položio. A kako kad nemate rok kad će pristupiti, kad ćete smatrat da nije položio prijemni? I posljedično isto se odnosi na logiku stavka 3. kod odustanka. Dakle, smatra se da nije ni polagao, ako nije polagao onda je pao. De facto ste u tri lanca došli do zaključka da onaj koji je iz objektivnih razloga odustao da je zapravo pao na pravosudnom ispitu, pa mislim da bi bilo dobro da predlagatelj to vlastitim amandmanom uredi, bilo da doda krajnji rok, bilo da uredi ovu logičku priču između stavka 1. do 3. I sad ono jedno koncepcijsko pitanje za koje moram priznati da mi je žao da je ovako riješeno. Kolege su govorile s punim pravom da je naš sustav obrazovanja pravnika do sada često patio od odvojenosti teorije od prakse, da su fakulteti forsirali teorijski pristup a da mladi kolege pravnici nisu često bili u prilici nakon studija se praktično pozabaviti uspješno praktičnim aspektima svoje profesije. Kod nas je na sveučilištu prevladavala ta logika, kao mi ćemo naučiti teoriju, a neka ih uče praksu na pravosudnom što naravno nije dobro i mislim da je interakcija teorije i prakse već od samog studija pa do polaganja pravosudnog ispita, pa rekao bih čak i u cjeloživotnom obrazovanju pravnika nužna. Međutim, ovaj zakon polazi od jednog koncepta koji je razdvajanje teorije i prakse i taj koncept je nažalost bio prisutan u jednom dijelu pravosudnih dužnosnika, pa čak i kroz onaj koncept suci za suce koji mislim da pokazalo se da nije dobar, jer su se naručivali od profesora tekstovi koji bi onda suci često govorili i to nije dobro. Dakle, mislim da bi trebalo ministarstvo porazmisliti na jednom konceptu koji bi integrirao teoriju i praksu i to na način da se omogući sucima, državnim odvjetnicima pa i odvjetnicima da više sudjeluju u nastavi u praksi, da im se to na neki način i valorizira, ali s druge strane bi se i teorija trebala uključiti u onaj dio obrazovanja koji se dešava nakon diplome pa do kraja životnog vijeka. Posebice u tom kontekstu mislim da nije dobro i da nije dobro distingviran položaj znanstvenih novaka, suradnika i nastavnika na pravnim fakultetima i sveučilištima. Zašto? Zato jer su oni stavljeni u isti rang što se tiče uvjeta za polaganje, kao da su pravnici u bilo kojoj firmi što može biti logika, ali tu mislim da je potrebna distinkcija. Za mene nije u istom položaju onaj tko prede, čak po ovom to može bit već profesor, zašto profesor ne bi položio pravosudni ispit. Dakle netko predaje građansko, građansko procesno, kazneno, kazneno procesno pravo ili ekonomsku politiku. Mislim da tu razlika postoji i da to prepoznajete. A posebno mislim da uvjet od 36 mjeseci za nekoga tko možda ima doktorat pravnih znanosti je pretjeran i da upravo demotivira mlade ljude na sveučilištu da idu na polaganje pravosudnog ispita. Zato bih predlagatelju predložio da razmisli da vlastitim amandmanom ovaj članak 22. uredi na način da olakša polaganje pravosudnog ispita zaposlenicima na sveučilištu na pravnim disciplinama, dakle ne na nepravnim disciplinama. Imate pravnika koji na pravnim fakultetima predaju nepravne predmete. To je jedna priča, a drugo, mislim da bi trebalo isto tako razmisliti i o nekoj interakciji sveučilišta i pravosudne akademije i da bi to bilo dobro i za teoriju i za praksu. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. U izvješću Vijeća Europe o napretku Hrvatske u Poglavlju 23. o pravosuđu i ljudskim pravima, izrekom stoji kako je prijem u pravosuđe, zatim promocija, dakle napredak pravosudnih kadrova i dalje je ostao vrlo netransparentan. Ako mi možemo ovdje govoriti o kojim se to kadrovima radi, onda je to i onda to vrijedi zasigurno u najvećoj mjeri za vježbenike. Mi svi znamo iz života, imamo prijatelje, poznanike čija su djeca ili poznamo osobno te mlade ljude, završili s odličnim s vrlo dobrim, nemaju šanse ili dugo vremena nisu mali šanse pristupiti, ući u pravosuđe. Mislim da se u zadnje vrijeme ipak, koliko toliko stvari su se poboljšale, ali devedesetih godina diplomirani dvojkaš bio je zagarantiran sva vrata su mu bila otvorena u sva pravosudna tijela. I to je bila odmah u strtu jedna loša poruka, da ne govorimo o takvom jednom mladiću ili djevojci koji zna kako je primljen. Da je primljen političkom korupcijom. Kako će on sutra biti neovisan sudac ili državni odvjetnik, kada je u startu tako ušao. Dakle, tu su se morale stvari promijeniti i možda najprije na ovom području. Mi smo također bili svjedoci prije nekoliko godina, sa jednom velikom aferom, također vježbenika, koji su prestali šutjeti, jer oni u pravilu nisu podnosili pravna sredstava od straha da više nikada i da će vrata pravosuđa svih pravosudnih tijela tako u startu na početku njihove karijere biti zauvijek zatvorena. A to moraju biti najhrabriji ljudi. Dakle, sustav ih je od početka destimulirao i takvi ljudi, dakle malo promućurniji i mudriji okrenuli su se velim tvrtkama koje su ih odmah uočile, čak za vrijeme studija. Onda smo dugo vremena imali i negativnu selekciju, tako da je dugo vremena bio izuzetak dobiti kvalitetne ljude odmah u startu, jer ih je već netko pokupio drugi ili su uopće nadu da apliciraju na te natječaje. Dakle, hrvatska javnost 2004. godine bila je upoznata s onom situacijom kako su diplomirani dvojkaši zauzeli mjesta, a odlični i vrlo dobri uskraćeno im je to pravo. E sada više da se to zaista ne bi tako događalo, da bi zaista prijem u pravosuđe, radi se o vježbenicima, bio transparentan, svakako da ovakav prijedlog zakona jedan je snažan i veliki korak naprijed, da on ne ovisi o ovom ili onom ministru i njegovom raspoloženju i njegovom gledanju stvari na to, nego da jednostavno sustav funkcionira u svakodobnoj kadrovskoj kombinaciji. I to je dobro. Ovo ja mislim da je do maksimuma, da se objektivizirala stvar, dakle i da se ne boduju samo i ocjene, nego jednostavno tako i pristup koji obavljaju ovlaštene osobe u razgovoru sa tim kandidatima. To je jedan krajnje ozbiljan napor i svakako da je tu objektivizaciju potrebno podržati i štoviše možda bi ovo mogao biti još uz neke primjedbe i dorade, ogledni primjer kako se može do krajnjih mjera objektivizirati i rad sudaca, kao dakle podloga za njihovo promoviranje, ali jednako tako i nezadovoljavanje u radu, da to nije oblik političkog pritiska, nego jednostavno transparentan način da li te osobe zadovoljavaju visoke kriterije opstanka u pravosudnoj struci. To se dakle može i ovo je po prvi put da mi vidimo, kao što se nekad radilo pravilnicima koji su bili podložni promjenama, oni nisu bili utemeljeni u tom smislu čvrsto na zakonu, tako da po prvi puta u jednom zakonu mi ovdje imamo objektivizirani do krajnjih mogućnosti, ja bih rekla i granica, prijem u pravosuđe kao vježbeničkih kandidata. Međutim, ima nešto što odmah stvara nedoumicu, da li će to tako kako što je dobro zamišljeno, biti i ostvareno. Sama činjenica da ovdje se tvrdi, da za ocjenu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva. Nema dobrog zakona ako za njega nisu potreba osigurati bar kakva takva sredstva. Mislim da je to u izravnoj suprotnosti i sa člankom 13. koji govori upravo kako će vježbenik biti raspoređen i da će mu se odrediti mentor, radi praćenja rada vježbenika i koji će skrbiti o njegovom stručnom obrazovanju, a on će morati biti educiran i proći edukaciju u pravosudnoj akademiji. Dakle, to su posebna i dodatna sredstva. Također, mi moramo znati da nama pravosudna akademija i dalje nije ekipirana, to nije eto moja slobodna ocjena, nego to je ocjena Vijeća Europe, također tamo izrekom stoje, kako na žalost evo ni pravosudna akademija koja ima tako pompozno ime, ja mislim da je to preuranjeno još uvijek, da smo joj dali ime Centar za edukaciju sudaca bio je sasvim dovoljno od onih početaka kada je 2002. godine stavljen, odnosno 2001. stavljen u pogon. Dakle, ima preambiciozno ime, a ne odgovara sadržaj znate tome. Akademija, a vidite tamo jedan čovjek zaposlen. I to ga ima i nema. Malo nije ozbiljno, a pogotovo kada se radi o pravosuđu, onda moramo biti krajnje obazrivi i kada je riječ o terminima. Dakle, evo ovdje sredstva su bila potrebna osigurati, upravo bilo je potrebno osigurati, upravo radi izobrazbe ovih mentora. Nešto što želim posebno skrenuti pozornost, jeste ovdje u članku 5. za vježbenika, da može biti primljena osoba koja ima hrvatsko državljanstvo. Vi znate da smo mi mnogim pravničkim profesijama upravo zbog približavanja Europskoj uniji morali omogućiti i strancima, dakle ovo je sada s tog aspekta vrlo, vrlo problematično da li ćemo ga mi morati mijenjati, ali jednako tako jer i naši pravnici diplomirani mogu diljem Europe i u Americi polagati pravosudni ispit. Vidite, tamo nikad i nigdje nije ograničen broj pristupa i sada odjednom mi u članku 31. ograničavamo kandidate da polažu taj ispit, da mogu polagati taj ispit najviše iz tri pokušaja. To nije dobro, jer na takav način mi takve ljude, u startu mlade ljude, a kronično smo deficitarni sa visoko obrazovnim ljudima na početku karijere blokiramo da mogu uopće obavljati bilo kakav posao ako on ne položi pravosudni ili ona pravosudni ispit. A s druge strane morat ćemo omogućiti strancima koji nemaju ograničenje u polaganju pravosudnog ispita, dakle da Hrvatska ili prizna takav pravosudni ispit, da oni onda obavljaju razne poslove pravničke sa položenim pravosudnim ispitom. Pa sjetimo se samo onog razvikanog slučaja Jon Johna Kenedya juniora koji je polagao taj ispit jedno osam, devet puta. Ali vidite i to je istina. Nemojmo se smijati svi znamo, naravno oni koji su ga polagali, ali i oni koji nisu. Dakle, naša opća javnost ne treba biti neka posebno stručna koja zna da je to jedan od najtežih ispita koji je uopće moguće zamisliti. Njegova težina nije u nekakvoj složenosti materije koliko u opsežnosti i u činjenici da se taj ispit polaže odjednom. On traje satima, osam ispitivača ispod jednog jedinog kandidata. Nemojmo to raditi. To su ozbiljne stvari. Hrvatska ima sve manje stanovnika. Nama stručni ljudi odlaze. Nemojte upropaštavati mlade ljude i molim vas evo dajte šteta je da ovako jedan dobar zakon ima ovakvo jedno ograničenje gdje ćete, što ćete napraviti od tih ljudi da ide u Sloveniju polagati, u Ukrajinu. Tamo nema ograničenja, pa će doći onda ovdje, a mi ćemo morati po nostrifikaciji, po takvom jednom zakonu o priznanju takvih ispita položiti i priznati taj ispit. Dakle, do sada nikada nije bilo takvog ograničenja, jer osoba sam koja u nekoliko navrata to znamo iz prakse, osoba sam kao ja u nekoliko navrata polaže i ne može položiti sama odustane, sama odustane i to nikad nije bilo više od četiri, pet puta. Ja ne znam da li je zabilježen koji slučaj. I zato evo molim predlagača da ne destimulira. Ljudi su pod posebnim stresom, kad još vide ovakve odredbe, dakle dajmo ih omogućiti i pokažimo tim ljudima da znaju, a ne da ne znaju i da ih Hrvatska i hrvatsko pravosuđe ne treba. Dapače. Hvala lijepa.
Hvala. Ja sam sad baš se sjetio da sam prije 40 godina polagao taj ispit. Onda sam dobio isto gastritis od treme. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Je, preraslo je u nešto drugo. Gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, suradnici, uvaženi kolegice i kolege zastupnici. Ja ću biti vrlo kratak, nadam se i sadržajan. Pa evo, kad je već gospodin Šeks rekao da se ne znam jesam li dobro razumio znojio kad je polagao pravosudni ispit i gastritis dobio. Ja sam isto imao problema kad sam polagao pravosudni ispit, ali sam ga položio. Jer nisam mogao, taj dan nisam mogao ništa jesti, makar je ručak bi pripremljen. Imao sam ispit u tri sata, a cijelu noć nisam spavao za drugi dan. Dakle, to je tako težak ispit od uzbuđenja. Ali, nije sad to važno. Važno je nešto drugo, da je ovim zakonom, ovim prijedlogom zakona napravljen jedan iskorak u svakom slučaju u konceptu reformi pravosuđa i zato što evo mi iz Kluba zastupnika SDP-a to tvrdimo. Tvrdimo istovremeno da treba zakon popraviti, pa onda sve ono što su moji kolege govorili bilo bi dobro da predlagatelj uzme u obzir kad bude, makar svoje amandmane ako nije evo uspio dobiti od pojedinih zastupnika iz moje stranke ili iz neke druge, a da se tiču poboljšanja teksta zakona bilo bi dobro da sam napravi amandmane, odnosno da postane sastavni dio prijedloga zakona. A ono što ja imam reći i najavljujem da sam u tom smislu nakon što sam na Odboru za pravosuđe o tome govorio nije bilo nekih protivnih mišljenja mojem prijedlogu, ali je ipak izdvojeno mišljenje u smislu toga da nije prezentiran izvještaj odbora kao stav odbora, mada ne znam zašto. Ali prihvaćam tu činjenicu i zbog toga sam sastavio dakle 4 amandmana, a oni se tiču kada je riječ o prijemu vježbenika onda moram konstatirati da što se tiče ovog plana od kojeg počinje stvar. Dakle, godišnji plan. Imamo srednjoročni plan dvogodišnji i dugoročni četiri godine. Već u stavku dva nakon što se kaže da postoje ti planovi i da se takvi planovi mogu donositi kaže plan prijama iz stavka 1. ovog članka utvrđuje se u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu državnog proračuna za kalendarsku godinu na koju se plan odnosi. Iz toga se već vidi da se ne misli uopće na ove srednjoročne i dugoročne planove, jer kad bi se mislilo da bi se oni i doista donijeli onda ne bi bio ovakav stavak reduciran na kraju ovog članka 4. Dakle, predlažem dakle da se taj stavak promijeni i da se uskladi sa sadržajem prethodnog stavka. A ono što je čini mi se važnije. Dakle, odluku o prijemu nakon što se provodi javni natječaj i nakon što povjerenstvo sastavljeno od tri rekao bih reprezentativna člana, jednog iz visoki službenik i to rukovodećeg ranga iz Ministarstva pravosuđa. Zatim, na prijedlog predsjednika Vrhovnog suda sudac i jedan iz reda državnog odvjetništva. Dakle, kad ti ljudi nakon natječaja ocijene kandidate, onda predlažu listu kandidata ministru. Ja sam i na odboru predložio i ovdje predlažem i u tom smislu sam sastavio amandman, da o tome odluku donosi samo povjerenstvo. Zašto? Pa zato da rasteretimo ministra. Osim toga, ti ljudi sastavljeni na taj način koje je ministar imenovao, pa valjda oni mogu onda donijeti odluku u prvom stupnju da je to taj kandidat kojeg su izabrali, a onda da ministar u drugom stupnju što je isto logično odlučuje o prigovoru, a sada imate u odredbama konačnog prijedloga zakona da povjerenstvo sastavlja listu. Zatim, ministar odlučuje o konkretnim kandidatima tko će biti od njih vježbenik, odnosno vježbenica i onda donosi rješenja. A kandidat može dati prigovor, ali daje prigovor ministru što pravni sustav u izuzetnim situacijama trpi, ali nije logično. I mislim da je ovo rješenje koje predlažem bolje. Što se tiče trajanja vježbeničke prakse. Jedan isto ozbiljan čini mi se amandman koji sam obrazlagao i na Odboru za pravosuđe, a to je, dakle vježbenik se prima na vrijeme od dvije godine i ima status državnog službenika dok to vježbeništvo traje. Ali taj isti vježbenik stječe pravo polaganja pravosudnog ispita nakon 18 mjeseci. Dakle godinu i po dana s time da je program obavljanja te vježbeničke prakse uređen zakon u članku 11. tako da nakon što prođe građanski odjel, nakon što prođe kazneni odjel, nakon što prođe trgovački sud, nakon što prođe odvjetništvo sve skupa to traje 12 mjeseci. I onda piše da će preostalih 4 mjeseca, preostalih 6 mjeseci čelnik pravosudnog tijela odrediti gdje će se nalaziti vježbenik. Znate to u praksi bit će svega. A nakon toga, dakle kad tih 18 mjeseci prođe za tih, tom jednom rupom rekao bih, uvjetno rečeno rupom od 6 mjeseci on stječe uvjete za polaganje pravosudnog ispita na način da dva mjeseca nakon tih 18 mjeseci mu se daje na raspolaganje za pripremu pravosudnog ispita. A ja predlažem sljedeće: da se tih 3 mjeseca, ne bih 2 mjeseca nego 3 mjeseca ugradi u onaj razmak od 12 do 18 mjeseci, onaj rekao bih uvjetno rečeno prazni hod jer je prošao program koji je zakon odredio pa još nek 3 mjeseca bude prema odluci čelnika pravosudnog tijela, a 3 mjeseca da se priprema za pravosudni ispit. Time ćemo naravno osigurati osim kvalitetu koja je naravno tu prisutna pogotovo sa ovim rješenjem, ovim … [[Govornik se ne razumije.]] osigurat ćemo jednu efikasnost da nakon 18 mjeseci doista može se kao što se i sad može prijaviti kandidat za polaganje pravosudnog ispita. I treće zadnje, što se tiče javnosti imate u članku 26. jednu formulaciju … [[Govornik se ne razumije.]] čudnu u stavku 5. kaže: «Ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa može budućim kandidatima ili osobama koje imaju opravdani interes dopustiti slušanje usmenog ispita». Pa gledajte ti su ispiti uvijek bili jadni. I onda kandidati kad dolaze na, ovi budući kandidati još se nisu prijavili, neki su završili studij, neki su pri kraju studija oni slušaju te ispite i uče iz toga. Ja predlažem dakle da putem amandmana naravno da se taj naprosto, naprosto stavak briše jer imate već u idućem stavku rješenje koje je potpuno u redu, a to je da će ministar nadležan za poslove pravosuđa odrediti pravilnikom načine provođenja usmenog dijela ispita kao i uvjete pod kojima će se odobriti slušanje usmenog ispita. I time smo sve riješili. Nećemo dakle zatvarati mogućnost da se netko dakle, da netko misli da je ispit tajan. Ispit taj ne smije biti tajan jer nikad nije bio tajan. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I završni osvrt uvaženog Dražena Bošnjakovića, državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zahvaljujem svima koji su raspravljali. Ovdje se dosta sada u ovom zadnjem dijelu provlačila jedna riječ a to je gastritis. Kolege i naš potpredsjednik gospodin Šeks i kolega Šprem evo svoja osobna iskustva kod polaganja pravosudnog ispita su zapravo rekli u toj jednoj je li riječi gastritis i oslikali su možda u njoj cijelu situaciju današnjeg polaganja pravosudnog ispita. Doista ispit je vrlo složen. Ispit je vrlo obiman i zaista je to jedno teško učenje cijele materije koja se odjednom isti dan zapravo polaže u onom usmenom dijelu naravno onom pisanom prije. Upravo to cilj je ovog zakona da tog gastritisa ne bude. Cilj je zapravo da naši vježbenici i sudački i državnoodvjetnički i oni koji dolaze iz trgovačkih društava, iz lokalne samouprave, iz javne uprave da svi oni prođu jednu i teoretsku obuku i praktičnu na sudovima i ovu u okviru radionica u našoj Pravosudnoj akademiji tako da oni zapravo bez tog gastritisa polože taj pravosudni ispit ne na način da su sada u nekom kratkom vremenu u sebe stavili nekakve informacije nego da su kroz jednu ozbiljnu obuku zapravo savladali i ona znanja i one vještine koje će im sutra koristiti u radu bilo kao sucima, bilo kao odvjetnicima, kao državnim odvjetnicima ili bilježnika. To je cilj i smisao ovog zakona. I zato upravo i oni pravnici u gospodarstvu moraju proći ove radionice u Pravosudnoj akademiji. Moraju proći i onu praktičnu obuku na sudovima jer pazite on može raditi u vrlo uglednoj, uglednom trgovačkom društvu ali kroz radu u trgovačkom društvu on može zapravo vidjeti samo jedan segment prava. Ovim ostalim može zapravo uopće ne sudjelovati, ne vidjeti kako to izgleda. Također i u odvjetničkim kancelarijama. Odvjetničke kancelarije danas znamo da su specijalizirane. Vježbenik može proći jedan segment prava, vidjeti netko se bavi naknadom štete, netko se bavi nečim drugim, ali kroz ovu znači obuku i radionice i vježbeništvo na sudu on će dobiti jednu kompletnu sliku. Mentor, šta znači mentor u ovom novom sustavu? Danas imamo vrlo često sliku da ti naši vježbenici zapravo po sudovima su prepušteni sami sebi. Suci i tako imaju puno posla. Imaju predmeta i ono, molim te samo odi sad ovdje, odi ondje tako da zapravo nitko se ne bavi sustavno sa tim ljudima. Mi danas ovim zakonom predlažemo institut mentora. Čovjeka koji će biti posebno pri Pravosudnoj akademiji educiran znači da prenosi ta znanja na vježbenike. Dakle i on će tom vježbeniku, brinut će se o njemu. U samom postupku i u samom procesu će mu povjeravati i određene procesne radnje u postupku da poduzima. I kada je, naš vježbenik prođe jednu takvu obuku mislim da polaganje pravosudnog ispita ne bi smio biti problem. Ono što su bile određene nomotehničke primjedbe naravno naš Odbor za zakonodavstvo je već i kroz svoje amandmane ugradio. Mi ćemo još jednom to analizirati kao i sve ove druge amandmane koje vidim da su nastali zapravo i na nekim osobnim iskustvima pa ćemo ih dodatno zapravo do glasovanja izanalizirati. Sasvim sigurno je da je ovaj zakon jedan veliki iskorak u odnosu na sustav koji imamo danas. I u pogledu zapravo same stručne edukacije, ali i u pogledu transparentnosti i objektivnosti. Zahvaljujem svima još jednom koji su raspravljali.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 113. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, zastupnica Ingrid Antičević-Marinović i zastupnik Boris Šprem. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima. Državni tajnik Dražen Bošnjaković. 1, Odbora za zakonodavstvo na članak 17. i 18.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. 2, na članak 19.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. 3, na članak 22.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. 4, na članak 34.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. 5, na članak 36.
Prihvaćamo.
Postaje sastavni dio prijedloga. I gospođe zastupnice Ingrid Antičević-Marinović na članak 31.
Prihvaćamo. [[Pljesak.]]
Postaje sastavni dio. Gospodina zastupnika Borisa Šprema na članak 8.
Ovaj amandman ne prihvaćamo jer predlagatelj smatra da je izbor vježbenika u nadležnosti ministra pravosuđa kao čelnika nadležnog ministarstva i vježbenik kada je izabran ima status državnog službenika. Stoga je nepotrebno da ovo ovlaštenje za izbor vježbenika bude u nadležnosti povjerenstva. Povjerenstvo provodi postupak i predlaže ministru izbor.
Hvala. Gospodin Šprem. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dakle ovdje se radi o amandmanu kojim se htjelo da povjerenstvo koje je sastavljeno od predstavnika Ministarstva pravosuđa kojeg imenuje ministar ili ministrica, od predstavnika državnog odvjetništva i od predstavnika sudaca provodi cjelokupni postupak i priprema za ministra ili ministricu prijedlog kandidata za izbor vježbenika. Nakon toga ministar odnosno ministrica odlučuje o prijemu, ali onda odlučuje i o pravu prigovora. To postoji u našem pravnom sustavu i to je loš sustav i taj sustav treba mijenjati. Zato sam ja predložio amandman u kojem se kaže da to povjerenstvo sastavljeno ovako reprezentativno i dobro ujedno i odluči o kandidatu kojeg treba ili kandidatkinji koju treba izabrati i onda se kandidat može žaliti ministarstvu odnosno ministru ili ministrici. Dakle, predložio sam jedno čini mi se racionalnije rješenje kojeg također pravni sustav dozvoljava. Pretpostavljam da se i vi slažete s time. Zbog toga sam predložio ovaj amandman. Hvala. Glasanje molim.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2, na članak 11. istog zastupnika?
Također ne prihvaćamo. Predlagatelj smatra da je potrebno prvenstveno radi postizanja veće kvalitete i temeljitije pripreme za polaganje pravosudnog ispita, da vježbenik provede punih 18 mjeseci vježbeničkog staža i da mu se u taj rok ne računa ovo još potrebno vrijeme od dva mjeseca za spremanje samog ispita. Stoga smatramo da je rješenje koje smo predložili uz mentora kojeg također imamo, institucionaliziranog u zakonu smatramo da je ovo vrlo kvalitetno.
Gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. Dakle, imamo ovakvu situaciju. Diplomirani pravnici, među koje spadam i ja, su bili na studiju četiri godine. Danas studij traje pet godina po Bolonjskom procesu. Pravnici koji su polagali pravosudni ispit kao što sam i ja polagao i položili ih su to činili, imali pravo nakon godinu i pol dana pripravničke prakse, sad se to zove vježbeništvo. I sad imamo sljedeću situaciju o prijedlogu zakona koji nažalost će takav vidim proći i u tom dijelu, da se određuje na onih 5, dakle još jedna godina više za pravnike, pa onda još pola godine više za vježbeništvo. Ja znam da to je rastezljivo tamo, ali to nije precizno. Tako da sam ja predložio da u onom vježbeništvu za pripravnika ili za vježbenika koji uz 12 mjeseci što je zakonom propisanom gdje se treba provesti, u kojim odjelima, kojim stupnjevima itd., ostaje još 6 mjeseci prostora o kojem odlučuje da vježbeništvo obavlja na temelju odluke pravosudne uprave odnosno čelnika pravosudnog tijela. Kakvog smo mi mentaliteta kad nešto nije fiksno propisano, a ovdje nije, dakle 1/3 toga dijela ostaje praktički prazna, nije zakonom predviđena, u tom dijelu će on tko zna što raditi taj vježbenik. Zato sam ja predložio da, kako bi on stekao uvjete za polaganje pravosudnog ispita, da mu tih tri mjeseca bude unutar tih zadnjih 6 mjeseci koji ionako nije predviđeno što će raditi. Tako da mu se skrati vrijeme, a ovo vrijeme koje još dobije na studiju, godinu dana i ono vrijeme koje tamo samo se povećava, a ne zna što će se postići. I jedno iskustvo koje imamo sa medicinarima. Povećali smo, ne traje 5 nego 6 godina. I još smo im stavili razne terete, ali na medicinu se ljudi više ne upisuju. Više nema konkurencije. Pa sam htio da ovdje bude više konkurencije nego kod medicinara. Hvala lijepo. Tražim glasanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3, na članak 12.
Isto je obrazloženje kao za ovaj prethodni.
Gospodin Boris Šprem. Izvolite.
… [[Govornik udaljen od mikrofona, ne čuje se.]]
Povlači se. Ovaj amandman je povučen. I amandman 4, na članak 26.
Prihvaćamo.
Prihvaćen je. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o vježbenicima u pravosudnim tijelima i pravosudnom ispitu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 96 za, 2 suzdržana i 1 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. a obavijat imamo također, Odbor za rad i socijalno partnerstvo, predsjednik Boris Kunst, odlaže sjednicu za sutra 03. srpnja u 13,30 sati u dvorani "Janka Draškovića" 202.
A sada prema članku 223. stavak 3. predlažem da točka 9.: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 104, točka 10.: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 103, Točka 11.: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju općih pravila Svjetske poštanske unije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 102, i točka 12.: - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju petoga dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije, šestog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije i sedmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 101 objedinimo i raspravimo zajedno s time da po klubovima će biti rasprava 20 minuta a pojedinačno ostaje dalje po 10. Ima li tko kakvu primjedbu na to s obzirom da se radi o istoj materiji? Nema. Time znači smo objedinili sve te 4 točke. Predlagatelj svih tih zakona je Vlada Republike Hrvatske, a kod utvrđivanja rednog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovih zakona. Prijedlog akata primili ste poštom. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Branimir Jerneić, državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture. Izvolite.
Poštovanje potpredsjedniče, uvaženi zastupnice i zastupnici. Evo, dopustite ja ću u ove četiri objedinjene točke, da uštedimo i malo vremena biti kratak. U uvodu ću reći nekoliko riječi o svjetskoj poštanskoj uniji u okviru koje se i donose ovakvi akti koje imamo namjeru potvrditi u Hrvatskoj saboru. Svjetska poštanska unija osnovana je 1874. godine, a od 1948. godine je postala specijaliziranom ustanovom ujedinjenih naroda. Republika Hrvatska je članica Svjetske poštanske unije od 1992. godine, od tada pa do danas održana su 4 kongresa, dakle vrhovna tijela Svjetske poštanske unije i to '94., '99. i 2004. godine. Na tim konvencijama i na tim kongresima usvojeni su i potpisani su akti koji su ovdje u prilogu, ja ću samo u nekoliko rečenica reći par riječi o svakome od njih. Prvi je Prijedlog zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom s Konačnim prijedlogom zakona. To je dokument koji je obvezujući za sve države članice Svjetske poštanske unije i njezino usvajanje je preduvjet za članstvo u Svjetskoj poštanskoj uniji. Drugi dokument je Zakon o potvrđivanju općih pravila svjetske poštanske unije s Konačnim prijedlogom zakona. On sadrži odredbe koji osiguravaju primjenu Ustava i funkcioniranja unije, određuje i sastav radnih tijela i način funkcioniranja unije. Za ovaj dokument potrebno je, znači ovaj dokument donosi obaveze Republici Hrvatskoj plaćanja članarine u svjetskoj poštanskoj uniji i to za jednu jedinicu koja iznosi 42 tisuće 120 švicarskih franaka, plaća se na godišnjoj razini i sredstva za provođenje ovoga zakona u protuvrijednosti 200 tisuća kuna su osigurana u državnom proračunu. Sljedeća točka je Prijedlog zakona o potvrđivanju sporazuma u poštanskim uslugama plaćanja. Ovim dokumentom reguliraju se sve poštanske financijske usluge kao poštanske uputnice, uključujući i otkupne uputnice, doznake s računa i na račun. Svaka poštanska uprava ovdje djeluje zajedno sa drugim poštanskim upravama te na ovakvim pitanjima poštanske uprave mogu surađivati i s drugim nepoštanskim organizacijama u dotičnim državama. I zadnja točka je Prijedlog zakona o potvrđivanju petog, šestog i sedmog dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije. Oni su usvajani na konvencijama Svjetske poštanske unije'94., '99. i 2004. godine i sukladno Ustavu unije, države potpisnice Ustava i dodatnih protokola moraju ih ratificirati u svojim parlamentima kako bi ti instrumenti stupili iza njih na snagu. Evo, ovo je najkraće što sam mogao dati u uvodu.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzetu riječ? Koliko vidim, ne. Otvaram raspravu, prvo po klubovima. U ime kluba Hrvatske narodne stranke, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici predlagatelja. Pred nama su 4 zakonska prijedloga koja zapravo predstavljaju ratifikaciju međunarodnih dokumenata svjetske poštanske unije i to dokumenata koji su mahom doneseni na kongresu unije u listopadu 2004. godine. Opća pravila Svjetske poštanske unije su, rekao bih nekakva vrsta krovnoga dokumenta, a dodatni protokoli 5, 6 i 7 uz Ustav Svjetske poštanske unije također mijenjaju sadržaj najvažnijega akta te međunarodne organizacije. I Svjetska poštanska konvencija sa svojim završnim protokolom spada u red dokumenata koji traže ratifikaciju kao i sporazum o poštanskim uslugama plaćanja. Radi se o jednom velikom prostoru kojemu je određen čitav niz međusobnih obveza članice same unije i dobro je da Republika Hrvatska već u listopadu 2004. godine potpisom našega ovlaštenoga predstavnika pristupila svim tim dokumentima. Ali ono što mene i klub Hrvatske narodne stranke zanima i tražimo decidirani odgovor. Zašto Hrvatski sabor dobiva na ratifikaciju ove dokumente sa gotovo 4 godine zadrške? Što je bio razlog zašto ste ove dokumente držali u Vladi od listopada 2004. godine? Ja sam siguran da on postoji, ali bih volio da ga svi znamo. To su dokumenti koji se uglavnom primjenjuju još od 1. siječnja 2006. Tim više nas zanima zašto je to tako? Ima li to kakve veze možda s politikom čuvanja monopola hrvatskih pošta? Ako ima, voljeli bismo znati koji su sadržaji te politike? Da li je to nacionalni interes? Ako jest, vrlo rado ćemo ga poduprijeti. Ali, želimo znati više o tome. Naravno, ovo su 4 dokumenta takvoga karaktera da nema dvojbe da ćemo poduprijeti donošenje sva 4, ali tražimo decidirani odgovor na ova pitanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a prijavili su se dvojica i to prvo Milivoj Škvorc, a onda uvaženi zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama su četiri prijedloga zakona koji reguliraju pitanje svjetske poštanske unije. Ja ću se malo usredotočiti na zakon 104 i na zakon 101. Prvo Svjetska poštanska unija utemeljena je kao što smo već i čuli 9. listopada 1874. godine, a 1948. godine je postala specijaliziranom ustanovom Ujedinjenih naroda sa sjedištem u Bernu. Prijedlogom ovog zakona potvrđujemo Poštansku konvenciju i završni protokol usvojen na kongresu jednom od tih zakona, završni protokol kongresu u Bukureštu 5. listopada 2004. godine, a primjenjuje se od 1. siječnja 2006. i ostaje na snazi do početka primjene akta usvojenog na sljedećem kongresu koji znamo da se događaju svake četiri godine. Danas Unija ima 191 državu članicu, Republika Hrvatska je 1992. godine kod generalnog direktora međunarodnog ureda položila svoju ispravu o pristupanju Uniji i njezinim temeljnim aktima te je od 20. srpnja 92. godine punopravna članica. Temeljni cilj unije je razvoj komunikacije između naroda efikasnim pružanjem poštanskih usluga kao i doprinos postizanju plemenitih ciljeva međunarodne suradnje na kulturnom, gospodarskom i socijalnom području. Unija u svom djelovanju potiče stalni razvoj učinkovitih i dostupnih univerzalnih poštanskih usluga u cilju omogućavanja komunikacije među stanovnicima svijeta i to jamstvom slobodnog protokola poštanskih pošiljaka na jedinstvenom poštanskom području koje je sastavljano od međusobno povezanih mreža. Poticanjem primjene zajedničkih standarda i korištenje tehnologije, osiguranjem suradnje u interakciji među nositeljima interesa, unapređenjem uspješne tehničke suradnje i osiguranjem zadovoljavanja potreba korisnika usluga koje se stalno mijenjaju. Tijela Unije su kongres, upravno vijeće, vijeće za poštansku operativu i međunarodni ured, dok su stalna tijela upravno vijeće, vijeće za poštansku operativu i međunarodni ured. Upravno vijeće je stalno tijelo koje prema aktima Unije osigurava praćenje aktivnosti Svjetske poštanske unije između dva kongresa. Unija se financira doprinosom država članica, svjetska poštanska konvencija sa završnim protokolom jedan je od temeljnih međunarodnih instrumenata ustrojen u okviru Svjetske poštanske unije koji je obvezujući za sve države članice. Svjetska poštanska konvencija sadrži odredbe, odnosno pravila koja se primjenjuju i vrijede za sve međunarodne poštanske usluge kao i odredbe u vezi s uslugama za pismene pošiljke i poštanske pakete. Svjetska poštanska konvencija se za razliku od Ustava Unije koji se mijenja i dopunjuje dodatnim protokolima, na svakom kongresu donosi nova, odnosno u integralnom tekstu i ostaje na snazi do početka primjene nove konvencije usvojene na sljedećem kongresu. Ovim zakonom potvrđuje se svjetska poštanska konvencija sa završnim protokolom kako bi njezine odredbe u smislu članka 140. Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske te uređuje sljedeća pitanja. Potvrđivanje Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom u tekstu sastavljenom i potpisanom u Bukureštu 5. listopada 2004. godine u izvorniku na francuskom jeziku i u prijevodu na hrvatski jezik. Središnje tijelo državne uprave nadležno za potvrđivanje predmetnih međunarodnih ugovora. Na dan stupanja na snagu ovog zakona, Svjetska poštanska konvencija sa završnim protokolom nije na snazi te će se podaci o njenom stupanju na snagu objaviti sukladno Zakonu o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Za provođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u državnom proračunu. Unija se financira doprinosom država članica. Pravilima Svjetske poštanske unije utvrđeni su troškovi unije. Utvrđeni godišnji prinos za podmirenje troškova kao što smo već čuli od državnog tajnika je 42 tisuće 120 švicarskih franaka po jedinici. Republika Hrvatska sudjeluje u pokrivanju troškova Unije u razredu jedne jedinice. Razlog za donošenje zakona po hitnom postupku je interes da Republika Hrvatska što skorije postane strankom tog međunarodno pravnog instrumenta koji je obvezujući za sve države članice Svjetske poštanske unije, tj. da isti za Republiku Hrvatsku stupi na snagu, a njegove odredbe i formalno postanu dio unutarnjeg pravnog poretka. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržati će sva tri prijedloga, sva četiri prijedloga zakona i to po hitnom postupku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavlja uvaženi zastupnik Lucić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovani zastupnice i zastupnici. Nekoliko riječi oko ovoga zakona, obzirom da je moj prethodni kolega govorio o točki 104 i 101 ja ću reći nekoliko riječi o zakonu, pardon o zakonu 104, 101, ja ću reći nekoliko riječi o zakonu 103, a to je Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja. Šta reći ovdje, a već je dosta toga rečeno. U cijelom setu poštanskih zakona koji se nalaze na dnevnom redu, nalazi se i Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja, s Konačnim prijedlogom zakona, a već smo prihvatili njegovo donošenje po hitnom postupku. Kako se radi o međunarodnom sporazumu, vidimo da je ustavne temelje za donošenje zakona članka 139. Ustava Republike Hrvatske koji upravo govori o obvezi da Hrvatski sabor dvotrećinskom većinom potvrdi donošenje ovoga zakona. Republika Hrvatska je još 1992. godine postala punopravna članica svjetske poštanske unije, te je i potpisnik niza međunarodnih sporazuma i protokola u međuvremenu do danas. Nekoliko riječi o Svjetskoj poštanskoj uniji. Svjetska poštanska unija utemeljena je 9. listopada 1874. godine, a 1948. godine postala je specijalizirana ustanova Ujedinjenih naroda, sjedište Unije je u Bernu. Unija danas ima 191 državu članicu među kojima je i Hrvatska. Cilj Unije je razvoj komunikacije između naroda efikasnim pružanjem poštanskih usluga, kao i doprinosa postizanja plemenitih ciljeva međunarodne suradnje na kulturnom, socijalnom i gospodarskom polju. Misije Unije, poticanje stalnog razvoja učinkovitih i dostupnih univerzalnih poštanskih usluga, kao i njihove kvalitete u cilju omogućavanja komunikacije među stanovnicima svijeta. Službeni jezik Unije je francuski jezik. Unija se financira doprinosom država članica. Nekoliko riječi o Sporazumu o poštanskim uslugama plaćanja što je predmet zakona o kojem raspravljamo. Sporazumom o poštanskim uslugama plaćanja propisuju se sve poštanske usluge koje se odnose na prijenos sredstava države članice Unije. Ovim se sporazumom dogovaraju koje će usluge iz sporazuma uvesti i međusobno obavljati. Poštanska uprava djeluje kao posrednik u odnosu sa poštanskim upravama drugih država i Međunarodnim uredom. Ako poštanska uprava ne pruža financijske usluge kao što je opisano ovim sporazumom ili ako kvaliteta usluga ne odgovara zahtjevima korisnika poštanske uprave jogu surađivati i sa nepoštanskim organizacijama u dotičnoj državi. Ovim sporazumom regulirane su poštanske financijske usluge, poštanske uplatnice, uključujući otkupne uputnice i doznake sa računa na račun. Druge usluge mogu se pružati na temelju dvostranih i mnogostranih sporazuma između dvije ili više poštanskih uprava. Vezano uz potrebna sredstva za provođenje zakona potrebno je reći da Republika Hrvatska kao članica Unije već plaća doprinos utvrđen u godišnjem iznosu od 42 tisuće 120 švicarskih franaka, što je već planirano u državnom proračunu i nema potrebe za dodatnim sredstvima. I na kraju, obzirom na činjenicu da je usvajanje Ustava Unije i drugih obvezujućih akata Unije, što podrazumijeva i Sporazum o poštanskim uslugama, preduvjete za članstvo u toj međunarodnoj organizaciji, a za koje Republika Hrvatska plaća iznos utvrđen Općim pravilnikom Unije, a da prema članku 139. Ustava Republike Hrvatske i članku 18. Zakona o sklapanju i izvršavanju međunarodnih ugovora Hrvatski sabor potvrđuje međunarodne ugovore koji financijski obvezuju Republiku Hrvatsku, predlaže se donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskim uslugama plaćanja kojemu Klub Hrvatske demokratske zajednice daje punu podršku. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Da bi Svjetska poštanska konvencija i Završni protokol bili pravno službeni akt potrebno je da se isti potvrdi od strane Hrvatskog sabora. To isto vrijedi također i za Opća pravila Svjetske poštanske unije, kao i preostala dva dokumenta. Ovaj postupak redovni je postupak koji treba provesti svaka država članica Svjetske poštanske unije, stoga će klub HSS-a podržati predložene dokumente. Svjetska poštanska unija postala je specijaliziranom ustanovom Ujedinjenih naroda još 1948. godine, a kao što smo i čuli iz prethodnih izlaganja, čine je 191 države članice. Poticanjem stalnog razvoja učinkovitih i dostupnih poštanskih usluga, kao i njihova kvaliteta radi omogućavanja komunikacije među stanovnicima svijeta, stalna je i neprekidna zadaća Unije. Republika Hrvatska postala je punopravnom članicom Svjetske poštanske unije 1992. godine polaganjem isprava o pristupu Uniji i temeljnim aktima Unije. Republika Hrvatska sudjelovala je i u radu Kongresa Svjetske poštanske unije na kojima je do sada potpisala nekoliko dodatnih protokola uz Ustav Unije, konkretnije 5., 6. i 7. protokol kojim se dopunjavaju neke odredbe Ustava. Donošenjem ova četiri zakona potvrđuju se međunarodni ugovori, te određuje središnje tijelo državne uprave za provedbu predloženih zakona i utvrđuje da će podaci o stupanju na snagu svakog ovog ugovora biti objavljeni sukladno Zakonu o sklapanju međunarodnih ugovora. I dozvolite mi da o svakom od predloženih dokumenata kažem nekoliko rečenica s obzirom da se radi o objedinjenoj raspravi. Stoga evo nekoliko naših stavova vezanih za Prijedlog zakona o potvrđivanju 5., 6. i 7. dodatnog protokola uz Ustav Svjetske poštanske unije, s konačnim prijedlogom zakona. Ovdje vidimo da je uobičajeno da je Ustav osnovni akt kao što je to kod svakog uređenja, pa je tako i Ustav u Svjetskoj poštanskoj uniji. Ustav se usvaja na Kongresu Unije kao i njegove izmjene i dopune i sadrži osnovna pravila Unija. Republika Hrvatska prihvatila je Ustav i dodatne protokole iz Ustava još 20. srpnja 1992. godine. Prvi put Republika Hrvatska kao suverena država i članica Unije sudjeluje u radu na kongresu 14. rujna 2004. godine. Sukladno Ustavu Unije Republika Hrvatska potpisnica je Ustava Unije i dodatnih protokola, te je potrebno iste ratificirati u Hrvatskom saboru, kako bi oni stupili na snagu. Uz Prijedlog zakona o potvrđivanju Općih pravila Svjetske poštanske unije iznosimo nekoliko svojih mišljenja. To mišljenje naše je da pravila Svjetske poštanske unije sadržavaju odredbe koje osiguravaju primjenu Ustava i funkcioniranje Unije i posebno reguliraju sazivanje Kongresa, reguliraju izbor dužnosnika, sastav i rad radnih tijela Kongresa, kao i druge odredbe vezano uz funkcioniranje Unije. Ovdje moramo istaći da su financijska sredstva planirana za plaćanje godišnjeg doprinosa da su planirana u državnom proračunu, da su one negdje u iznosu od 200 tisuća kuna s obzirom da se radi o pravilima koji utvrđuju doprinos po jedinici 42 tisuće 120 švicarskih franaka. Što se tiče Prijedloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o poštanskih uslugama plaćanja, s konačnim prijedlogom zakona, smatramo da se ovim sporazumom reguliraju poštansko-financijske usluge, kao što su poštanske uputnice, otkupne uputnice i doznake s računa na račun. Ako poštanska uprava ne pruža financijske usluge, odnosno ako kvaliteta ne odgovara zahtjevima korisnika, poštanske uprave mogu surađivati s nepoštanskim organizacijama u određenoj državi. Ostale financijske usluge mogu se pružati na temelju mnogostranih sporazuma između dvije ili više poštanskih uprava. Ovaj Sporazum o poštanskim uslugama plaćanja usvojen je i potpisan u ime Republike Hrvatske na Kongresu 2004. godine, te ga se i evo ovim predloženim zakonom potvrđuje. Vezano uz Prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim Protokolom, Svjetska poštanska konvencija obvezujuća je za države članice Svjetske poštanske unije i njezino usvajanje preduvjet je za članstvo u Uniji. Odredbe konvencije primjenjuju se i vrijede za sve međunarodne poštanske usluge, kao i odredbe u vezi s uslugama za pošiljke i poštanske pakete. Nove konvencije donose se na svakom kongresu Unije koje ostaju na snazi do početka primjene nove konvencije usvojene na sljedećem kongresu Unije. Ova konvencija sa završnim protokolom usvojena je na kongresu Bukureštu i u primjeni je od 1. siječnja 2006. godine. Klub HSS-a zalaže se za primjenu ovih predloženih dokumenata i podržava predloženi zakon. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Iako se o ovim prijedlozima zakona nema potrebe Bog zna što govoriti, ja sam htio samo istaknuti značaj ulaska u jednu ovakvu organizaciju, odnosno ratificiranje ovih protokola. Naime, Svjetska poštanska unija je utemeljena 1874. piše ovdje, dakle 134 godine. Evo Bogu hvala, mi smo primljeni u Uniju '92. dakle, negdje oko 120 godina nam je trebalo, da kao samostalna i suverena država uđemo u jednu ovakvu organizaciju. I mislim da je ovo jedna od najstarijih, ako ne možda i najstarija svjetska organizacija. I zato jedna velik sreća i zahvalnost što smo i mi dionici ove baštine. Ovi protokoli, naravno ovako jedna stara rekao bih, stara organizacija i dobro je izbalansirana, način i funkcioniranja unutar same Unije, gdje se i propisuju i poštanske usluge plaćanja, gdje se govori o slobodi tranzita poštanskih usluga, vlasti su nada pošiljkama poštanskim, isto tako uloga i značenje poštanske marke, ali i prati se suvremeni način života, pa se govori i o elektroničkoj pošti, čega naravno prije 130 godina nije bilo, pa govori se i o propisanom prijamu radioaktivnih i bioloških tvari, također o odgovornosti poštanskih uprava. I budući su ovi protokoli prijedlozi zakona u onom uzmi ili ostavi, dakle u ovoj fazi ne mogu se mijenjati, pa i ne vidim baš razloga da se nešto ovdje mijenja. Zato doista, da ne ponavljam ono što su kolege rekle i što piše ovdje, nema razloga ulaziti u ove detalje, doista treba i čim prije ratificirati i prihvatiti ove prijedloge zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Time smo završili raspravu i pojedinačnu. I pozivam predstavnika Vlade, uvaženog Branimira Jerneića, državni tajnik u Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture da se završno osvrne.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Ovo da kratko rezimiramo spajanjem 4 točke. Pred vama su 4 akta 5., 6. i 7. dodatak protokolu uz Ustav Svjetske poštanske unije, te Svjetske poštanske konvencije završni protokol, opće pravo Svjetske poštanske unije i Sporazum o poštanskim uslugama plaćanja. U završnoj riječi dat ću i odgovor na pitanje koje je postavljeno u raspravi. Konstatirat ćemo prema informacijama Međunarodnog odjela Svjetske poštanske unije od 27. veljače ove godine, Hrvatska bi trebala biti trideseta zemlja koja će ratificirati ove akte koji su usvojeni još 2004. godine. Dakle, u proceduri donošenja akata Svjetske poštanske unije, postoje opsežni procesi i oni su vidljivi i u drugim, a ne samo kod nas u našoj zemlji i tu bi u potpunosti odagnao onu sumnju koju ste, uvaženi zastupniče rekli u svojoj raspravi, a to je da se time pogoduje nacionalnom poštanskom operateru. Dakle, Hrvatska bi trebala biti trideseta zemlja koja će ratificirati sve ove sporazume i Hrvatska je ujedno i zemlja koja je prihvatila notu Japanskog veleposlanstva, da se unaprijede procesi donošenje akta Svjetske poštanske unije, kako bi se i ovi procesi nakon njihovog donošenja na nivou Svjetske poštanske unije ubrzali i u nacionalnim zakonodavnim sustavima. Ono što je možda bitno reći ovdje u završnoj riječi u protekloj točki vezali smo se na gastritis, ova je nešto možda ljepša. Dolazi ljeto, pa je lijepo i nekome uputiti razglednicu, jer zanate kako je lijepo primiti pismo. Danas smo svjedoci drugog načina komunikacije, često zaboravljamo onaj klasični način pismovnih pošiljka, ljubavnih pisama ili razglednica sa ljetovanja. No međutim, učešće pošte u globalnom tržištu nije na zalasku, već možda i pred sudstvom novih vidova komunikacije, posebno Internet trgovine, pošta, privatni ili nacionalni poštanski operatori postaju gotovo jedini način da se ona roba koja se kupi negdje iz svog kućnog, dakle iz svoje kuće može dopremiti i do nas. Dakle, ovdje i ovim aktima su pokriveni i novi vidovi nove usluge koje se otvaraju pred poštanske operatore. Evo toliko.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu, a glasat ćemo kada se steknu za to potrebni uvjeti
Šesnaesto, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom, bio je hitni postupak P.Z. br.104. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Svjetske poštanske konvencije sa završnim protokolom. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zakon prihvaćen je jednoglasno sa 95 glasova za.
I idemo sa raspravom dalje. Točke 13. i 14. nemaju uvjeta za današnju raspravu, jer nema predlagatelja iz zdravstvenih razloga, pa prelazimo na točku 15., a to je - Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi u razvoju Grada Vukovara, s Konačnim prijedlogom Zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 105 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Stanko Janić, državni tajnik u Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici evo ja bih uvodno rekao u romanu Lava Tolstoj «Hadži Murat» mladi Čečenac govori pred seoskim starješinom a on mu kaže: «Konopac je dobar kad je dugačak, a govor kad je kratak». A ja ću pokušati u tom stilu da vam, da vas uvedem u ovaj zakon. Ovim prijedlogom zakona koji je pred vama usklađuju se porezne olakšice na dobit sa pravnom stečevinom Europske unije odnosno uredbom Komisije Europske zajednice od 15. prosinca 2006. godine o primjeni članka 87. i 88. Ugovora o Europskoj zajednici na potpori male vrijednosti. Kao što ste i čuli usklađivanje ovih poreznih olakšica predstavlja ispunjenje jednog od mjerila za ostvarivanje pregovora za poglavlje 8. tržišno natjecanje. Na temelju Zakona o državnim potporama i Uredbe o državnim potporama Vlada Republike Hrvatske je preuzela pravila iz spomenute uredbe Komisije Europske zajednice i odlukom objavljenom u Narodnim novinama 45/2007. prihvatila te stavove. Potpore male vrijednosti znači da ukupna potpora male vrijednosti koja se dodjeljuje bilo kojem pojedinom poduzetniku ne smije premašivati 200 tisuća EUR-a tijekom bilo kojeg razdoblja od 3 fiskalne godine u kontinuitetu odnosno ukupna potpora male vrijednosti koja se dodjeljuje bilo kojem pojedinom poduzetniku u sektoru cestovnom prometu taj iznos se može reći 100 tisuća EUR-a. Te se gornje granice primjenjuju bez obzira na potpore male vrijednosti ili na cilj koji se namjerava postići te neovisno o tome financira ili se potpora dodjeljuje od strane države ili jedinice lokalne ili područne samouprave. Prijedlog i dopune zakona napravljen je nakon objavljenih tehničkih konzultacija 6. lipnja ove godine u Bruxellesu sa predstavnicom glavne uprave za tržišno natjecanje i glavne uprave za proširenje u Europskoj komisiji. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja pozitivno je iznijela prethodno obavezujuće mišljenje o usklađenosti ovih zakona sa Zakonom o državnim potporama. Ove potpore imaju i dalje svoje potrebe, samo ću navesti jedan od mogućih razloga, a on govori da ukupna investicijska ulaganja poduzetnika na području grada Vukovara, a tako slično je i na području brdsko-planinskome i na ukupnom cijelom području posebne državne skrbi uvijek je veći nego što su to iskazane dobiti. Tako za 2006. godinu iskazana je dobit prije oporezivanja na 4 milijarde i 146 tisuća kuna, a investicije su bile 6 milijardi i 866 milijuna što znači da su poduzetnici sve svoje dobiti i još iznad toga upotrijebili za dalje investiranje i daljnji razvoj zaposlenosti. Prema pravnim stečevinama Europske unije da ovakve vrste potpora tzv. operativne potpore nisu dozvoljene i u izuzetnim slučajevima ako se dozvoljavaju moraju biti degresivne, vremenski ograničene i selektivne. I na osnovu toga izrađen je prijedlog potpora za područje grada Vukovara, za brdsko-planinska područja i područja posebne državne skrbi različitog iznosa i različitog vremenskog trajanja. S obzirom da grad Vukovar ima status prve skupine područja od posebne državne skrbi i s obzirom da stupanj regionalne razvijenosti predloženo je da se porezne obveznike koji obavljaju djelatnost na području grada Vukovara i koji ispunjavaju uvjet o broju zaposlenih zadrži porezna olakšica za određena vremenska razdoblja ali do iznosa od 200 tisuća EUR-a odnosno 100 tisuća EUR-a u cestovnom prometu. S time su, da se u ovom rješenju predlaže postupno smanjenje toga u narednih 9 godina svake 3 godine za 1 stupanj niže. I kao što ... [[Govornik se ne razumije.]] da ne ponavljam tako je to određeno između 2008. do 2010. a od 2010. do 2013. i od 2013. do 2016. kada bi tek 2017. porezni obveznici plaćali porez na dobit u visini propisane važeće porezne stope. Od ovog sustava izuzeti su obveznici poreza na dobit koji obavljaju djelatnost poljoprivrede i ribarstva budući da se Zakon o državnim potporama ne primjenjuje na ove djelatnosti. Stoga su oslobođeni plaćanja poreza na dobit, ali samo do ulaska Republike, ulaska u Europsku uniju budući da se ulaskom Republike Hrvatske u Europsku uniju primjenjivati pravila Europske unije koja se odnose na poljoprivredu. Također u cilju usklađivanja Zakona o obnovi i razvoja grada Vukovara s pravnom stečevinom Europske unije u dijelu koji se odnosi na carinske olakšice ovim zakonom se mijenja članak 22. koji se odnosi na carinsku povlasticu. Naime člankom 22. propisano je da oslobođenje od plaćanja carine pri uvozu inicijalne opreme za obnovu i razvitak gospodarskih subjekata sa sjedištem u gradu Vukovaru je kontinuirano no u ovome prijedlogu je da će to vrijediti opet do ulaska Europske zajednice, Hrvatske u Europsku uniju. Nadalje tek zakon sadrži određene nomotehničke promjene u skladu sa Zakonom o izmjenama zakona o ustroju i djelokrugu središnjih tijela državne uprave. Ove vrste potpora samo su jedan od oblika potpora koje se primjenjuju u, na području od posebne državne skrbi pa tako i gradu Vukovaru, a te potpore se nalaze kako u Zakonu o Fondu gradu Vukovaru pa onda u ministarstvima resornim iz gospodarstva, poljoprivrede, turizma i ove primjene koje se sad donesu odnose se na veoma mali broj korisnika. Naime na one korisnike koji će imati dobit veću od 10 milijuna kuna odnosno 30 milijuna kuna u 3 godine. Na njih će se djelomično odnositi ova izmjena i dopuna zakona. Evo toliko u uvodu. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelja Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su klubovi. Uvažen, u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Usklađivanje Zakona o obnovi, razvoju grada Vukovara sa stečevinom Europske unije temelji se na izmjenama u dva predviđena, poticajna prava i to iz područja oporezivanja dobiti te carinskih povlastica za uvoz inicijalne opreme. Predviđene promjene su skalabilno ukidanje povrata poreza na dobit do 2016. godine, ukidanje carinskih povlastica s danom ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Članak 9. Konačnog prijedloga izmjene zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara uređuje skalabilno umanjenje povlastice povrata poreza na dobit počevši od 2011. pa sve do konačnog ukidanja povlastice 1.1.2017. godine. Samo ukidanje povlastice i postavljeni rok do 2017. godine nije sporan. Koliko se kao nepovoljan pokazuje rok prve stepenice procesa određene za 1.1.2011. godine. Privlačenje investicija u grad Vukovar tek ove 2008. godine doživjelo je veći uspon uslijed institucionaliziranja prostora predviđeni za gospodarsko industrijsko djelovanje, a jedan od razloga takvog učinka je svakako i primjerenije promicanje prednosti koje nudi poslovanje u gradu Vukovaru temeljem poticaja iz Zakona o područjima od posebne državne skrbi i Zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara. Ostvarenje najavljenih investicijskih poduhvata predviđeno je u razdoblju od jeseni 2008. do ljeta 2010. godine i ovisi o složenosti investicije i zahtjevnosti samog proizvodnog procesa. Iz navedenog se svakako usporedno sa predviđenim rokovima ukidanja povlastice može zaključiti da veći dio investitora neće biti u mogućnosti koristiti povlasticu koja ih je privukla na poslovanje u gradu Vukovaru. Privlačenje investicija se ocjenjuje na 40 do 50 milijuna eura u gospodarske zone, a potencijalno i više ukoliko se početne investicije pokažu profitabilnim. U kojem slučaju većina investitora pokazuje snažan interes ka širenju i proizvodnih programa i općeg poslovanja u svojim kratkoročnim planovima razvoja subjekata koji će biti smješteni na području grada Vukovara. Zbog navedenog se kao nužnost može argumentirati drugačiji vremenski raspored ukidanja povlastica i to na način da se produži razdoblje oslobađanja od obveze do zaključno 2012. godine, te da se dalje do 2014. uvede plaćanje 50% obveze, te konačno do 2017. plaćanje 75% obveze. Navedenom izmjenom osigurao bi se dostatan poticaj investitorima za zadržavanje i daljnji razvoj svojega poslovanja na području grada Vukovara. Dodatni razlozi za ovakav zahtjev mogu se pronaći i u investicijskim ciklusima koji su u tijeku u drugim poduzećima, a s ciljem pokretanja proizvodnih linija u nekadašnjim gospodarskim nositeljima prostora. Za realizaciju istih su potrebna znatna sredstva, jer se najčešće radi o investicijama u obnovi i opremanju srušenih i opljačkanih pogona. Članak 10. Konačnog prijedloga izmjene zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara navodi da carinske povlastice iz članka 22. zakona prestaju važiti danom pristupanja Republike Hrvatske u članstvo Europske unije. Ukidanjem carinskih povlastica na tragu je prilagodbe kojom se ulaskom u Europsku uniju ukidaju međusobni carinski sustavi prema drugim članicama Unije, te uvodi zajednički sustav prema nečlanicama. Logika odredbe vjerojatno pretpostavlja i da buduće nabavke opreme neće u većoj mjeri biti okrenute prema dobavljačima iz država nečlanica ili da takva praksa svakako ne bi trebala biti poticana, a dodatni razlog svakako je i slabo korištenje ove odredbe za vrijeme primjene zakona. Slabosti provedbe zakona vezane su uz slabosti samog grada Vukovara i nemogućnosti samostalnog privlačenja većih investitora uvjetovalo je slabije korištenje ove odredbe. Rješavanjem infrastrukturnih problema i uspostavljanjem prostora za gospodarske djelatnosti prvenstveno osnivanjem Vukovarske gospodarske zone d.o.o. grad Vukovar je ušao u prvi zadovoljavajući investicijski ciklus u kojem se očekuje privlačenje znatnije količine kapitala u lokalno gospodarstvo. Obim investicija se u naredne tri godine procjenjuje kako sam već rekao od 40 do 50 milijuna eura. Obzirom da se ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju očekuje 2010. godine te potencijalnim investitorima ostavlja nedovoljno vremena za iskorištavanje pogodnosti koje nosi ova odredba. Upravo stoga se kao svojevrsna nužnost postavlja promišljanje o zamjeni pogodnosti koje nudi ova odredba mjerom istog učinka koje bi nakon ulaska u Europsku uniju nadoknadila poticajne učinke navedenih carinskih povlastica u određenom vremenskom trajanju. Iako navedene mjere nisu u potpunosti u skladu sa praksom Europske unije o mjerama koje ne smiju narušavati slobodno tržište i koje ne smiju davati konkurentsku prednost poseban položaj grada Vukovara kao ratom razorenog prostora sa znatnim gospodarskim, socijalnim, radnim i demografskim problemima i ograničenjima pruža dovoljno razloga da se u skladu sa odrednicama same Europske unije u ujednačajnom razvoju, koheziji cjelokupnog europskog prostora iznađe rješenje za očuvanje određenih prava do postizanja zadovoljavajuće razine razvoja prostora grada Vukovara. Moram napomenuti da mi je pripala iznimna čast da u ime Kluba zastupnika HDZ-a govorim o gradu stradalniku i gradu heroju iz kojeg dolazim. U obrambenom Domovinskom ratu grad Vukovar je 85% bio porušen i sravnjen sa zemljom od velikosrpske agresije. Vukovarsko gospodarstvo je potpuno uništeno. Spomenut ću najveći gigant gume i obuće “Borovo“ sa 22000 uposlenih prije rata normalno sa trgovačkom mrežom. Ratna šteta “Borova“ je 300 milijuna eura. Luka “Vukovar“ koja je i danas u samom vrhu po pretovaru tereta bila je potpuno uništena. Velepromet “Vupik“, gradska poduzeća također. Danas uz pomoć hrvatske Vlade i Zakona o obnovi grada Vukovara “Borovo“ ima 1200 uposlenih, a hrvatska Vlada je prije tjedan dana otvorila mogućnost da “Borovo“ otvori dva nova pogona, jedno u gumeno-tehničkoj robi, a drugi pogon u obućari sa 300 do 500 novih radnih mjesta. Vlada je investirala u “Borovo“ 86 milijuna kuna i to gotovih novaca. Hrvatska Vlada je sanirala i luku “Vukovar“ i “Vupik“, opremila komunalna poduzeća sa strojevima i opremom. “Vupik“ ima sada 800 uposlenih. Gradske tvrtke “Komunalac“, vodovod i “Tehnostan“ ukupno upošljavaju oko 450 djelatnika. Luka “Vukovar“ 80, velepromet 130. Upravo ovaj zakon je dao vjetar u leđa vukovarskom gospodarstvu i gospodarskim zonama. Promatrajući gospodarstvo grada Vukovara tijekom protekle 2 godine vidljivo je sljedeće. Do 2007. godine vrlo intenzivno se radilo na obnovi stambenog fonda, infrastrukture te povratku ljudi. Obnova infrastrukture je pri kraju, povratak stanovništva je pri kraju, otvaranjem Veleučilišta Lavoslav Ružička stvoreni su preduvjeti za edukaciju potrebnog kadra, osnivanjem Vukovarske gospodarske zone d.o.o. određeno je područje za industrijski razvoj i veća briga za kvalitetnije privlačenje ulagačkog kapitala. Tijekom tekuće 2008. godine navedeno je i kapitalizirano privlačenje planiranih od 40 do 50 milijuna eura, ulaganje u industrijsku proizvodnju i to samo na području Vukovarske zone d.o.o. Realizacija navedenih gospodarskih ulaganja predviđena je u razdoblju od 2008. do 2011. godine. Moram reći, pitaju nas često zašto ste se vi vratili u Vukovar? Vratili smo se upravo u Vukovar i dižemo grad i gospodarstvo grada iz pepela upravo zbog onih naših 3 tisuće ubijenih prijatelja i branitelja koji su nam dali grad u zalog. Moram spomenuti i onih nešto manje od 500 osoba koje još i danas tražimo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege saborske zastupnice i zastupnici. Hrvatski sabor je 3. svibnja 2001. godine donio Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara koji je i dopunio 2005. godine. U prvom članku tog zakona izrijekom je istaknuto kako je obnova i razvoj Vukovara od interesa za Republiku Hrvatsku. Zakonom o obnovi i razvoju grada Vukovara utvrđene su poticajne mjere za olakšanje i ubrzanje otklanjanja posljedica Domovinskog rata tijekom kojega je Vukovar u potpunosti razoren. Precizno je navedeno i ono na što se poticajne mjere odnose. To su ratom razorene i oštećene građevine, razminiranje, povratak prognanika i izbjeglica, zapošljavanje i otvaranje novih radnih mjesta, uvođenje informatičkih tehnologija u sve djelatnosti, tehničko-tehnološka modernizacija, obrazovanje i osposobljavanje za nova znanja i vještine, razvoj poduzetništva, prevencije ekoloških incidenata te uklanjanje ruševina i recikliranje građevinskog otpada, a posebno je istaknuta skrb o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara. Također su naznačeni i izvori financiranja i to u obliku kapitalnih prijenosa iz državnog proračuna, zajmova, donacija i sličnih izvora. Ostale mjere predviđene zakonom su oslobađanje od plaćanja carine na uvoz inicijalne opreme koja je potrebna za obavljanje gospodarskih djelatnosti, refundiranje troškova doprinosa za mirovinsko i zdravstveno osiguranje, stipendiranje studenata, mogućnost najma nepokretne imovine u državnom vlasništvu, novčana potpora za troškove života i stanovanja, dodjela građevinskog zemljišta itd. Mjere su usredotočene na različita pitanja. Neke su usmjerene na deficitarna zanimanja, druge su usmjerene na Vukovarsko-srijemsku županiju u cjelini, dok neke potiču i osnivanje razvoja obrta, zadruga, malih i srednjih trgovačkih društava. Zakon je odredio i formiranje savjeta za obnovu i razvoj grada Vukovara, što je provela tadašnja Vlada Republike Hrvatske na prijedlog Ministarstva javnih radova, obnove i graditeljstva. Zakon je također predvidio osnivanje Fonda za obnovu i razvoj grada Vukovara kao izvršne agencije sa vlastitom pravnom osobnošću koja je započela s radom krajem siječnja 2002. godine. Fond za obnovu i razvoj grada Vukovara obavlja cijeli niz razvojnih aktivnosti kao što su odobravanje zajmova i njihovo ulaganje u gospodarstvo i komunalnu infrastrukturu, stručno informiranje i savjetovanje ulagača, pomoć u izradi projektne dokumentacije, suradnja s drugim relevantnim javnim tijela i tome slično. Jedno od značajnijih fiskalnih potpora za gospodarske subjekte koji djelatnost obavljaju na području grada Vukovara, posebno kada pritom zapošljavaju zaposlenike s prebivalištem na vukovarskom području jest olakšica pri uplati poreza na dobit. Primjena ove olakšice se pokazala opravdanom budući da se bilježi konstantan rast učinka njezinog korištenja. Od donošenja zakona, broj korisnika koji su koristili poreznu olakšicu se uz mala kolebanja konstantno povećavao. Od 25 korisnika u 2001. godini, preko 27 u 2002., 37 u 2003., 34 u 2004., 35 u 2005. pa do 60 korisnika u 2006. godini. Istovremeno iznos poreznih olakšica je imao još izraženiji rast. Od 5,5 milijuna kuna u 2001. godini preko 6,5 u 2002., 10 milijuna u 2003., 13 milijuna u 2004., 19,6 milijuna u 2005. pa do 37,3 milijuna kuna u 2006. godini. Budući da su glavni ciljevi uvođenja navedene olakšice razvoj i porast broja zaposlenih koji bi u konačnici trebali donijeti i niz drugih pozitivnih učinaka, kao na primjer snažniju gospodarsku aktivnost i više porezne prihode. U analiziranju učinaka olakšica važno je osvrnuti se i na podatke o zapošljavanju. Sukladno podacima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje područne službe Vukovar, godišnji broj nezaposlenih osoba s prebivalištem na području Vukovara, dakle osoba koje su obuhvaćene ovim zakonom tijekom perioda 2003. do 2006. godine je kontinuirano u laganom padu. Od 3 tisuće 471 osobe u 2003. godini preko 3 tisuće 433 osobe u 2004., 3 tisuće 336 u 2005. do 3 tisuće 156 nezaposlenih osoba u 2006. godini. Ovdje treba reći i to da su podaci HZZ-a Vukovar prikazani za ukupnu nezaposlenost tako da je teško vidjeti koliko je udio pada nezaposlenosti vezan uz subjekte koji su koristili porezne olakšice, a koliko otpada na ostale subjekte. No, evidentan je i ovaj pokazatelj. Kao što je u radnom materijalu naznačeno, predloženim izmjenama i dopunama Zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara usklađuju se porezne olakšice kod plaćanja poreza na dobit s pravnom stečevinom Europske unije. Pritome se i dalje uvažava status grada Vukovara kao područja posebne državne skrbi i posebnog interesa za Republiku Hrvatsku te se predlaže zadržavanje navedenih poreznih olakšice tijekom devetogodišnjeg vremenskog perioda, ali uz postupno smanjivanje olakšica tijekom tri trogodišnja razdoblja. Time bi porezni obveznici u razdoblju od 2008 . do 2010. godine i nadalje bili oslobođeni plaćanja poreza na dobit. Da bi se ta olakšica u razdoblju 2011. do 2013. smanjila za 25% te u razdoblju 2014. do 2016. smanjila za dodatnih 75% Nakon isteka navedenog devetogodišnjeg razdoblja, porezni obveznici nastavljaju plaćati porez na dobit u visini važeće porezne stope. Također se propisuje i to da danom pristupanja Republike Hrvatske u članstvo Europske unije prestaju važiti i carinske povlastice pri uvozu inicijalne opreme za obnovu i razvitak gospodarskih subjekata sa sjedištem u gradu Vukovaru. Budući da su sve navedene potpore i olakšice uvedene s ciljem pomoći u razvoju grada Vukovara, svako smanjivanje ili ukidanje neke od njih prima se s određenom nelagodom, rekao bih i strahom, pa tako je i ovoga puta. Uvažavajući činjenicu da je stanje razvijenosti grada Vukovara još uvijek takvo, da bitno zaostaje zaostatkom Republike Hrvatske, a to važi i za cijelu Vukovarsko-srijemsku županiju te da je posebno segment gospodarskog razvitka nedostatan. Vjerujem da predložene izmjene i dopune neće biti pozitivno prihvaćene kod gospodarskih subjekata, odnosno kod poduzetnika. Stoga očekujem da će se kroz ostale, ali i neke nove potpore, umanjiti negativni efekti predloženog smanjenja. No budući da je riječ o usklađivanju zakona s pravnom stečevinom Europske unije, ocjenjujem da prijedlog treba prihvatiti uz naglašenu ponovnu obvezu da se poticanjem razvoja Vukovara i dalje nastavi, odnosno da se još intenzivnije, a ne samo ravnopravno nego u pozitivnom smislu neravnopravno nastavi ulagati u dijelove istočne Hrvatske, pogotovo u grad Vukovar. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospodo zastupnici, državni tajniče. Bit ovog zakona je i ovaj članak 30.b na strani 4 kojega su svi prije mene manje-više citirali, znači obveznici poreza na dobit koji obavljaju djelatnost na području grada Vukovara osim djelatnosti poljoprivrede i ribarstva i zapošljavaju više od pet zaposlenika u radnom odnosu na neodređeno vrijeme pri čemu više od 50% zaposlenika ima prebivalište i boravište na području grada Vukovara ili brdsko-planinskom području ili područja posebne državne skrbi, plaća porez na dobit i to kako slijedi sada, ne plaća porez na dobit u razdoblju od 2008.-2010. plaća 25% od propisane stope poreza u razdoblju 2011.-2013. godine odnosno plaća 75% od propisane stope poreza u razdoblju od 2014.-2016., znači gotov citat ili bolje rečeno, tako glasi ovaj članak b) stavak 1. članka 9. Do sada kao što je poznato poduzetnici su plaćanja poreza na dobit, vidimo iz ovog članka 30.a bili oslobođeni u 10 godina nakon početka primjene ovog zakona. S druge strane kao što vidimo u ovom tekstu zakonodavac se poziva na Europu, međutim ja si postavljam pitanje što Europska unija uopće ima s gradom Vukovarom. Zašto ovaj zakon treba uopće nositi tu oznaku P.Z.E. Istina, Europska unija, Sjedinjene Američke Države itd. nisu spriječili rat na području grada Vukovara ili Republike Hrvatske, ali Europska unija po mom sudu nema jasno niti jedan grad od 90. do 95. kada je riječ o Vukovaru do 97. koji je znači prošao kalvariju tog hrvatskog grada. Jer da ima Europska unija jedan takav grad u svom nekom sastavu, sigurno ne bi predložili smanjivanje određenih prava kao što to zakonodavac čini u ovom zakonskom prijedlogu. Vukovar je koliko god da iz proračuna idu sredstva za podizanje tog grada, kvalitete življenja u tom gradu i to je u redu, jer kao što je gospodin Mlinarić prije toga rekao, 85% tog rada bilo je srušeno 91. godine, ali Vukovar još uvijek gospodarski je jedan od ma usuđujem se to reći, najpasivnijih hrvatskih krajeva. Ja sam osobno mišljenja da tom gradu treba pomoći upravo ovakvim zakonima o obnovi i razvoju grada Vukovara, ne ovim zakonom o kojem mi raspravljamo nego zakonom iz 2001. godine. Znači zakonom koji je imao za cilj da poduzetnika recimo oslobodi plaćanja poreza na dobit, da lokalna samouprava ima dominantnu ulogu u raspodjeli poreza na dobit i poreza na dohodak, da se osnaži njen financijski kapacitet, da i bez moljakanja u Zagrebu nešto može učiniti i da konačno stimulira investitore u slobodne zone ili u slobodnim zonama iako je meni opet iz posve nepoznatog razloga novim zakonom o slobodnim zonama također došlo do limitiranja postojećih prava čime mi kao zemlja ispadamo neozbiljni, usuđujem se reći lažljivi. Najprije nekoga pozivamo da dođe slatkorječivim obećanjima, da dođe investirati u Hrvatsku pa ga potom kada investira, zaskačemo izmjenama postojećih zakona itd. Što želim reći? Vukovar, znači to središnje mjesto hrvatskog stradanja zaslužuje jedan poseban status. Ja mislim da ovdje nema nikoga tko je protiv toga i to zapravo ne treba biti sporno, jer sam uvjeren da su ovi zakoni, ili Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara jednoglasno zasigurno doneseni i 2001. i 2005. godine. Sporno je sljedeće. Zašto u ovome trenutku umanjuju se određena pod navodnicima, poduzetnička prava u gradu Vukovaru. Onaj tko želi investirati, taj mora znati za uvjete koji će vladati u jednom barem srednjoročnom, da ne kažem jednom periodu od recimo desetak godina unaprijed. To bi trebala biti neka bit. Ne može se mijenjati ovakva pravila u hodu pogotovo ne tamo gdje imamo međunarodni element npr. u slobodnim zonama. Ako to činimo, to je jedno neozbiljno ponašanje i takva zemlja je naprosto nedorasla u svojim postupanjima. Konačno, ja sam siguran da bi Europa mogla pristati i da bi pristala na izuzetak kada je riječ o gradu Vukovaru. Ali toj Europi isto tako netko treba objasniti što je grad Vukovar i kakvo je stradanje taj grad prošao tamo '91. godine. Znači, treba se potruditi, treba ih prisjetiti ili podsjetiti, kako kome drago, kroz što je taj grad prošao, pa ako treba i koja je uloga Europske unije bila u Vukovaru '91. godine, a usuđujem se reći da je ta njihova uloga '91. na tim prostorima bila površna, skromna, da ne upotrijebim riječ sramotna. Zato je evo upravo zbog tih razloga što se smanjuju određena prava, za mene je ovaj zakon neprihvatljiv. Danas je Vukovaru, usudio bih se reći, daleko možda potrebniji angažman pojedinaca znači poduzetnika nego proračunska neka donacija. Jasno da je potrebna i donacija iz proračuna, ali potrebna je i ova poduzetnička aktivnost koja će zapošljavati ljudi koji žive na tim prostorima ili koji se vraćaju na te prostore. Jasno, još jedanput, potrebna je obnova, ali jednako tako s obnovom potrebna su radna mjesta, a pri tom jasno da ne smije biti nikakve diskriminacije po nacionalnosti. No, na ponašanje opet tog privatnog kapitala teško je utjecati. Znači, mišljenja sam da poseban status gradu Vukovaru pripada, da taj poseban status grad Vukovar mora zadržati i mora ga zadržati za jedan duži vremenski period. Vukovar je integriran, da se tako izrazim, u pravni poredak ove zemlje tamo '97. godine, a ove mjere o kojima mi danas govorimo vrijedit će do 2016. godine. Znači riječ je o mjerama koje bi trebale vrijediti 16 godina ili od današnjeg dana negdje 7 i pol još godine. Dobro, netko će reći da je to jedan značajan period, ali za grad koji je gotovo do temelja bi srušen to zasigurno nije dostatno razdoblje. Treba možda biti pošten, možda priznati da bi 16 godina ili 20 godina bio jedan razborit period za jednu Veliku Britaniju, za jednu Njemačku, za jednu Francusku, za njihove financijske potencijale, ali jasno ne podcjenjujući naše ljude, imajući na umu stradanje Vukovara mislim da bi postojeći status ili postojeće odredbe trebalo zadržati trajno. Zašto? Vukovar je središte jedne županije, on mora na neki način dignuti ili povući razvoj istoka Republike Hrvatske, on mora izvršiti povrat ljudi i možda sa hrvatske obale ili iz Zagreba, u što ja baš ne vjerujem, ali i iz Srbije, u što isto tako ne vjerujem, pogotovo ne dok se u ovoj zemlji na Thompsonovim koncertima skandira "Ubi, ubi Srbina". Vukovar mora povući tehnologiju, ali za sve to su najbitniji ljudi, za to su bitni poduzetnici i zato im ne treba smanjivati prava kroz jedan ovakav zakon ili onaj o slobodnim zonama. Ja ću još jedanput ponoviti, biti ću protiv jednog ovakvog, po mom sudu lošeg, dodvorničkog, ulizivačkog zakona do Europske unije. Gospodo u Vladi, u ministarstvu odite u Bruxelles, Strassbourg, Luxemburg, Rim, Prag, Madrid, objasnite svijetu istinu o Vukovaru. Kada to napravite, onda možemo razgovarati i o reduciranju određenih prava, a do tada nemojte dirati postojeći zakon čiji je financijski efekt 2005. bio 19,6 milijuna kuna. Godinu dana prije 13,6 milijuna kuna, 2003. svega 10 milijuna kuna. Znači kreće se na bolje, ali danas možemo govoriti o jednom financijskom doprinosu od svega 30-tak milijuna kuna, a za jedan proračun 20 ili 30 milijuna kuna. Ili ekvivalent od 3 ili 4 milijuna eura je takav da zbog tih sredstava neće propasti ni Hrvatska ni Europska unija i stoga treba biti u najmanju ruku suzdržan do ovog zakona. Ovaj zakon s druge strane, kada gledamo članak 2. kao da je pisan za gospodina Čobankovića. Ovdje se govori o rodu, znači ministar regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva, dok se drugdje govori o župan-županici, gradonačelnik-gradonačelnica grada Vukovara, pa mislim da bi i tu jednu normu trebalo također promijeniti. Ali bi isto tako trebalo i dobro da se ne raspravlja o ovom Zakonu o slobodnim zonama, reći da Hrvatska a jedna od takvih značajnih se nalazi u gradu Vukovaru, znači trebalo bi reći da Hrvatska ne može potpisivati dugoročne ugovore na 15 do 20 godina kako bi privukla i usmjerila kapital u pojedine zone. Znači, ne može Hrvatska reći nekome iz svijeta dođi, uloži, imat ćeš najmanje 20 ili 25 godina određene olakšice kod poreza na dobit i onda se evo predlaže zakon kojim se te olakšice ukidaju, mijenjaju itd., itd. Istina. U hrvatskim slobodnim zonama svega je 350 tih investitora do sada, znači da zakon postojeći a možda i hrvatska gospodarski nije tako atraktivna kako mi imamo pozitivno mišljenje o sebi, a bojim se da vis a vis pada tog bruto društvenog proizvoda i u zemlji i u našem okruženju taj interes za ulaganje na ovim prostorima ubuduće će također opadati. Što želim reći? Ulagači su završili određene investicije u tim zonama i već sad na početku gospodarskog ciklusa država im kaže, e sad ćemo vam promijeniti uvjete i smanjiti ćemo vam prava. Ono što smo vam obećavali, to je bila jedna naša šala. Međutim, gospodo, to jednostavno nije državnička politika, time smo prevarili ulagače. To nije pošteno, to nije perspektivno i ja mislim da to nije ili takva politika nije ni mudra. A da sam u pravu svjedoči i čitav niz intervencija ljudi iz pojedinih zona koji se bune za ovakva predložena zakonska rješenja. Za kraj, vrlo jednostavno, moj bi prijedlog bio da se ispoštuju ugovori za te postojeće zone, za one buduće 'ajde idemo po novim pravilima, idemo po toj nekoj europskoj regulativi, ali za postojeće zone rješenja koja smo ponudili investitorima, moramo ispoštovati. I što još reći, ne znam da li imam vremena. Ja mislim da kada se radi o tim standardima, da ni devizni inspektorat ne razumiju kako posluju te slobodne zone, pokazuje jedno potpuno nepoznavanje funkcioniranja tih zona, jer miso slobodnih zona je da u njim roba slobodno mijenja vlasnika, a carine i porezi se plaćaju nakon izlaska iz nje, a sada bi za svaku takvu trasakciju trebalo voditi knjigovodstvo i plaćati porez, a roba …
Vrijeme je pri kraju.
I to mislim da jednostavno takva praksa nije dobra. Znači, biti ćemo u najmanju ruku suzdržani, do ovoga Zakona o obnovi i razvoju Grada Vukovara, jer smatrao da Grad Vukovar zaslužio taj jedan poseban status, kako su ga do sada regulirali i poznavali postojeća zakonska rješenja.
Zahvaljujem. Uz napomenu, kada bi Grad Vukovar se razvijao samo na tom zakonu, bilo bi loše. Međutim, uz sve ostale poticaje, milim da je za sada situacija dobra. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Usklađivanje Zakona o obnovi i razvoju Grada Vukovara sa pravnom stečevinom Europske unije, temelji se na izmjenama u 2 predviđena poticajna prava i to iz područja oporezivanja dobiti, te carinskih povlastica za uvoz inicijalne opreme. Predviđene promjene su skalabilno ukidanje povrata poreza na dobit do 2016., te ukidanje carinskih povlastica s datumom ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Članak 9. Konačnog prijedloga izmjene Zakona o obnovi i razvoju Grada Vukovara, uređuje skalabilno umanjenje povlastice povrata poreza na dobit, počevši od 2011., pa sve do konačnog ukidanja povlastice sa 1.01.2017. godine. Samo ukidanje povlastice i postavljeni rok do 2017. godine nije sporan, ukoliko se kao nepovoljan pokazuje rok prve stepenice procesa određen za 1.01.2011. Privlačenje ulaganja u Grad Vukovar, tek ove 2008. godine, doživjelo je veći uspon uslijed institucionaliziranja prostora predviđenih za gospodarsko industrijsko djelovanje, a jedan od razloga takvog učinka je svakako i primjerenije pomicanje prednosti koje nudi poslovanju u Gradu Vukovaru temeljem poticaja i Zakona u područjima od posebne državne skrbi i Zakona o obnovi i razvoju Grada Vukovara. Ostvarenje najavljenih ulagačkih poduhvata, predviđeno je u razdoblju od jeseni 2008. do ljeta 2011. godine i ovisi o složenosti investicije i zahtjevanosti samog proizvodnog procesa. Iz navedenog se, svakako usporedbom sa predviđenim rokovima ukidanja povlastice može zaključiti da veći dio ulagača neće biti u mogućnosti koristiti povlasticu, koja ih je privukla na poslovanju u Gradu Vukovaru. Privlačenje ulaganja se ocjenjuje na iznos od 40 do 50 milijuna eura u gospodarske zone, a potencijalno i više ukoliko se početne investicije pokažu profitabilnim u kojem slučaju većina ulagača pokazuje snažan interes kaširanju proizvodnih programa i općeg poslovanja u svojim kratkoročnim planovima razvoja subjekata koje će biti smješteni na području Grada Vukovara. Zbog navedenog se kao nužnost može argumentirati drugačiji vremenski raspored ukidanja povlastica i to na način da se produži razdoblje oslobođenja od obaveze do zaključno 2013. godine, a da se onda do 2020. godine primjenjuje preložena skala u zakonu. Navedenom izmjenom osigurao bi se dostatan poticaj ulagačima za zadržavanje i daljnji razvoj svog poslovanja na području Grada Vukovara. Dodatni razlozi za ovakav zahtjev mogu se pronaći i u ulagačkim ciklusima, koji su u tijeku u drugim poduzećima, a s ciljem pokretanja proizvodnih linija u nekadašnjim gospodarskim nositeljima prostora. Za realizaciju istih su potrebna znatna sredstva, jer se najčešće radi o ulaganjima u obnovu i opremanjima srušenih i opljačkanih pogona. Članak 10. Konačno prijedloga izmjena Zakona o obnovi i razvoju Grada Vukovara navodi da carinske povlastice iz članka 22. zakona, prestaju važiti danom pristupanja Republike Hrvatske u članstvo Europske unije. Ukidanjem carinskih povlastica na tragu je prilagodbe kojom se ulaskom u Europsku uniju ukidaju međusobni carinski sustavi prema drugim članicama Unije, te uvodi zajednički sustav prema nečlanicama. Logika odredbe vjerojatno pretpostavlja i da buduće nabavke opreme neće u većoj mjeri biti okrenute prema dobavljačima iz država nečlanica ili da takva praksa svakako ne bi trebala biti poticana, a dodatni razlog svakako je slabo korištenje ove odredbe za vrijeme primjene zakona. Slabost provedbe zakona, vezano uz slabosti samog Grada Vukovara i nemogućnosti samostalnog privlačenja većih ulagača, uvjetovalo je slabije korištenje ove odredbe. Rješavanjem infrastrukturnih problema i uspostavljanjem prostora za gospodarske djelatnosti, prvenstveno osnivanjem Vukovarske gospodarske zone d.o.o, Grad Vukovar ušao je u prvi zadovoljavajući ciklus u kojem se očekuje privlačenje znatne količine kapitala u lokalno gospodarstvo. Obim investicija se u naredne 3 godine procjenjuje, kao što sam rekao na 40 do 50 milijuna eura. Obzirom da se ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju očekuje 2010. godine, te potencijalnim ulagačima nedovoljno vremena za iskorištavanje pogodnosti koje nosi ova uredba. Upravo stoga se kao svojevrsna nužnost postavlja promišljanje o zamjeni pogodnosti koje nudi ova odredba, mjerom istog učinka koja bi nakon ulaska u Europsku uniju nadoknadila poticajne učinke navedenih carinskih povlastica u određenom vremenskom trajanju. Iako navedene mjere nisu u potpunosti u skladu s praksom Europske unije o mjerama koje ne smiju narušavati slobodno tržište i koje ne smiju davati konkurentsku prednost. Poseban položaj grada Vukovara kao ratom razorenog prostora sa znatnim gospodarskim, socijalnim, radnim i demografskim problemima i ograničenjima pruža dovoljno razloga da se u skladu s odrednicama same Europske unije o ujednačenom razvoju i koheziji cjelokupnog europskog prostora iznađe rješenje za očuvanje određenih prava do postizanja zadovoljavajuće razine razvoja prostora grada Vukovara. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Tomislav Čuljak. Izvolite.
Hvala. Potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče ovim zakonom utvrđuju se poticajne mjere za ubrzanu obnovu i razvoj grada Vukovara koji ima status prve skupine područja posebne državne skrbi, a obnova i razvoj grada Vukovara od interesa je za Republiku Hrvatsku. Ovaj zakon se donosi i radi usklađivanja s pravnom stečevinom Europske unije a u cijelosti je preuzeta odredba članka 22. Zakona o porezu na dobit za porezne obveznike koji obavljaju djelatnost na području grada Vukovara. Budući da porezne olakšice poduzetnicima u Europskoj uniji moraju biti opravdane, vremenski ograničene i degresivnog karaktera Vlada je predložila Izmjene zakona o obnovi Vukovara kojim će se postupno smanjivati i od 2017. godine poduzetnicima u tom gradu u potpunosti će se ukinuti oslobođenje od poreza na dobit. Vukovarski poduzetnici kao i do sada, do 2010. uopće neće plaćati taj porez. Od 2011. do 2013. plaćat će 25%. Od 2014. do 2016. 75% propisane stope, a od 2017. puni propisani porez na dobit. Prema Zakonu o obnovi i razvoju grada Vukovara i Pravilniku o korištenju carinske povlastice pri uvozu inicijalne opreme za obnovu i razvoj grada Vukovara na uvoz inicijalne opreme koja je potrebna kao uvjet optimalnog obavljanja gospodarskih aktivnosti pravnih i fizičkih osoba registriranih u gradu Vukovaru te obavljanja društvenih djelatnosti ne plaća se carina. Prema Zakonu o porezu na dohodak i Pravilniku o porezu na dohodak obveznici poreza na dohodak koji obavljaju djelatnost na području grada Vukovara i zapošljavaju više od 2 radnika u radnom odnosu na neodređeno vrijeme pri čemu više od 50% radnika imaju prebivalište i borave na područjima posebne državne skrbi najmanje 9 mjeseci u poreznom razdoblju oslobođeni su plaćanja poreza na dohodak 10 godina od dana početka primjene ovog zakona a nakon toga porez na dohodak im se umanjuje za 75%. Studenti sa prebivalištem na području grada Vukovara također imaju pravo na dodjelu stipendije prema planu potreba zapošljavanja u gradu Vukovaru koji izrađuje Hrvatski zavod za zapošljavanje uz uvjet da nakon okončanja studija i rada na području grada Vukovara najmanje dvostruko više vremena za koje su primali stipendiju. Svim poslodavcima koji zaposle pripravnike visoke stručne spreme grad Vukovar plaća tri tisuće kuna mjesečno po zaposlenom pripravniku prvih godinu dana kao poticaj za zapošljavanje visoko obrazovnog kadra. Osobama određenih struka i zanimanja za čijim radom postoji posebno iskazana potreba na području grada Vukovara prema podacima službe Hrvatskog zavoda za zapošljavanje a koji nemaju riješeno odgovarajuće stambeno pitanje može se dati u najam stan ili obiteljska kuća u vlasništvu Republike Hrvatske na području grada Vukovara. Fond za obnovu i razvoj grada Vukovara može bespovratno financirati kako gradnju pogona tako i kupovinu opreme za vukovarske poslodavce u visini do 20% investicije a najviše do iznosa od 750 tisuća kuna. Ja se slažem sa kolegom Mlinarićem da je potrebno pronaći rješenja kojima će se naći način stimuliranja poduzetnika i ulagača u Vukovaru i nakon što Hrvatska uđe u Europsku uniju. Svaka investicija i svako otvoreno radno mjesto u Vukovaru ima posebno mjesto s obzirom na razinu ratnih razaranja, stradanja Vukovaraca i Vukovara i Vukovar ne smije ostati samo simbol stradanja u Domovinskom ratu već mora biti grad koji će po kvaliteti života biti ravnopravan sa ostalim gradovima u Republici Hrvatskoj. Vukovar to zaslužuje. Zato očekujem da Vlada Republike Hrvatske i nadalje nastavi sa obnovom uništene infrastrukture ali i u nadolazećim godinama treba u državnom proračunu biti više i dovoljno sredstava za ostvarivanje najvažnijih projekata za Vukovar i Vukovarsko-Srijemsku županiju. Nadam se da će ti projekti dobiti potporu u ovom Hrvatskom saboru od svih saborskih zastupnika jer sam siguran da Vukovar kao grad to zaslužuje. Hvala.
Zahvaljujem. A sada uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Javio sam se jer mislim, osjećam jednu potrebu progovoriti malo o Vukovaru. Jedan pogled iz Dalmacije, ne iz neposrednog prostora Vukovara, okruženja koje osjeća sve te tegobe ali možda jedan pogled sa strane kao na šahovsku ploču otkrije i neke nove stvari. Naravno zakon o kojem raspravljamo ima cilj potaknuti gospodarstvo jednog prostora koje je ratom potpuno devastirano i u tome se mogu složiti u raspravama je li ovo smanjivanje tog potencijala ili nije ali vidjevši Vukovar pred 4 godine, vidjevši Vukovar ove godine uočio sam bitne promjene u Vukovaru. Nešto što rađa jednim optimizmom neovisno o tome kakvi se poticaji daju jer ako je Vukovar nekad imao svoju prostornu i geostratešku opravdanost svoga razvoja vjerujem da će Vukovar to i danas odnosno ubuduće isto tako moći razvijati. Prema tome u ovome trenutku se radi samo o poticajima da bi sve to skupa krenulo čim prije. No međutim govoreći o ljudima koji u Vukovaru žive, o uvjetima njihovog života na prvom mjestu se postavlja pitanje dakako obnove prostora u kojem su nekad živjeli, vraćanje na ono što su barem nekad imali. Osiguranje infrastrukture i ne samo u smislu instalacija nego infrastrukture kao društvenog kompleksa sadržaja a zatim govorimo o poslu, o zapošljavanju, o poticanju poduzetnika da otvaraju nova radna mjesta pored onih koje država sama po sebi može. Međutim, meni se čini da je jedan segment života izuzetno važan o kojem se toliko ne govori, ali mi se čini vrijednim da ga se spomene. To je vrijednost, unutarnja vrijednost življenja svakog pojedinca. To je pitanje samopoštovanja, vraćanja samopoštovanja, dostojanstva i uopće smisla života u Vukovaru, dolaska u situaciju u kojoj Vukovar više neće biti izuzetak, u kojem se o Vukovaru neće govoriti o nečemu kao posebnom, nego Vukovaru koji će kročiti svojim životom naprijed kao što kroče svi ostali gradovi. U tom smislu ste me pretekli kad ste rekli potpredsjedniče da postoje drugi zakoni, o tome sam htio kazati, da je ovo samo nešto što daje određene poticaje. Ali Vukovaru se otvaraju vrata i sa niz drugih mjera koje Vlada i zakonodavstvo općenito omogućava. Prije četiri godine kad smo kao savjet bili u Vukovaru naišli smo na jedno vrlo dešperatno stanje, stanje koje je bilo bliže onome ne posredno poslije rata, nego nečemu što bi se kazalo da predstavlja ovo vrijeme. Ove godine situacija je bitno drugačija. Ove godine postoji hotel, postoje gospodarski objekti već neki sagrađeni. Život teče puno dinamičnije nego što je bio prije. Vjerujem da će i nove teme koje se u Vukovaru javljaju kroz prostorno planiranje i ekonomski razvoj poput nove luke donijet pogotovo jedan veliki zamah za budući život Vukovara. Usput, složio bih se sa kolegom koji je kazao da u članu drugom, članku broj 2. piše ministar, a ne piše ministrica. Mislim da bi bilo pristojno upotrijebiti isto kao župan i županica, gradonačelnik, gradonačelnica i ministar i ministrica. Ali, za kraj možda samo da spomenem nešto što mi proizlazi iz poticaja za ovu našu današnju raspravu usklađenja sa stečevinom Europske unije. Prolazi mi kroz glavu misao da je prije, da su se određena ponašanja bila usklađena sa europskom civilizacijskom ljudskom općenito stečevinom i tradicijom. Vukovara sigurno ne bi bilo u današnjem stanju, odnosno onoga što se s njime dogodilo i ne bi sad razgovarali o posebnom zakonu za Vukovar. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. A sada je na redu uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, predstavniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Svaki puta kada govorimo o zakonu ili o nekoj temi gdje ukidamo neka prava koja su do sada postojala moramo biti oprezni pogotovo kada se radi o području djelovanja koje je vezano uz grad Vukovar i koji na neki način pomaže razvoju gospodarstva grada Vukovara i na neki način osnažuje i poboljšuje cijelu situaciju koja se sada u Vukovaru dešava. Mi smo 2001. godine donijeli Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara gdje smo definirali da će poticajne mjere biti usmjerene za ubrzanje obnove i razvoja grada Vukovara, a odnosi se posebno na slijedeće stvari – ratom razorene ili oštećene građevine, razminiranje, povratak prognanika i izbjeglica, zapošljavanje i otvaranje novih radnih mjesta i druge stvari koje su vezane uz to. Jedna od tih mjera je bila i poboljšanje, odnosno razvoj poduzetništva u gradu Vukovaru i sigurno da u ovom dijelu je zakon i predvidio neke olakšice za poduzetnike kako bi se to poduzetništvo što više razvijalo i kako bi bilo hajmo tako reći poduzetnička klima malo pogodnija nego u drugim dijelovima naše zemlje. Ono što se i iz predlagačevog teksta vidi i nekim drugim analizama je da su te olakšice i doprinijele do povećanja broja poduzetnika u gradu Vukovaru i povećanju broja zaposlenih osoba u gradu Vukovaru. 2002. osobe tako primjerice smo imali 192 tvrtke registrirane, poduzetnika registriranih u Vukovaru. 2003. 220, 2004. 232, 2005. 248 i 2006. 289 poduzetnika koji su registrirani u gradu Vukovaru. Prihod koji su ostvarivale sve te firme se kretao od 2002. 1,23 milijarde do 2006. 2,45 milijardi kuna što dovoljno govori o tome da se poduzetništvo tih godina razvijalo dijelom i zbog donošenja ovog zakona 2001. godine. Dobit po zaposlenom je iznosila 11000 kuna 2002., dok prošle, prije dvije godine 2006. godine je iznosila 42000 kuna. Na žalost plaće nisu rasle tim tempom i prosječno su rasle sa 2002. 2700 kuna, a 2006. su iznosile 2900 kuna što govori da iako su se tvrtke osnivale, poduzetništvo razvijalo zaposleni nisu imali toliko koristi od razvoja tih tvrtki odnosno plaće nisu pratile dobit poduzeća koji su ostvarivale u tom roku. Nezaposlenost je padala i sada u Vukovaru iznosi otprilike 21% što je dosta više nego što je prosjek u Hrvatskoj i u toj županiji samo jedno mjesto čini mi se ima veću nezaposlenost što govori da još uvijek je gospodarstvo u Vukovaru u dosta lošoj poziciji i mnogo je nezaposlenih i ljudi nemaju jednostavno mogućnosti da se zaposle i dostojanstveno žive od svoga rada. I kada pogledamo sve te podatke jasno je da je loše kada moramo mijenjati ovaj zakon u ovom smislu, odnosno kada neke povlastice koje su na neki način poduzetnike i motivirale da otvore svoje tvrtke u Vukovaru sada neće imati te povlastice, odnosno neće se moći reći da će imati veću prednost netko ako otvori tvrtku u Vukovaru, nego bilo gdje drugdje u Hrvatskoj. Ono što bih ja htio reći kada gledam malo i ove podatke i kada gledam koji su ti iznosi poreznih olakšica ostvarenih tijekom svih ovih godina vidi se da broj tvrtki koje su i koristile ne odstupa značajno. Znači, imamo 38 poduzetnika u 2003., a 2005. 35 poduzetnika što govori bez obzira što su se nove tvrtke u Vukovaru osnivale to ili nisu bile tvrtke koje imaju više od 5 zaposlenih ili nisu bile tvrtke koje ostvaruju dobit. Znači, ta povlastica, odnosno porezna povlastica isključivo išla na korist poslodavcima i oni su kako se vidi ostvarili olakšica od 6 milijuna u 2002. godini i do 2005. godine je bilo čak 20 milijuna kuna, što govori da je dobit rasla zbog toga što su se eventualne investicije u prethodnim godinama isplatile. I sad ja postavljam jednostavno pitanje. Kada već uzimamo tu olakšicu ovim zakonom i govorimo da je to usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije, da li je moguće da Vlada taj dio novca, pošto je to sada prihod države, prepusti tih 20 milijuna kuna sljedeće godine u proračun za dodatne projekte u gradu Vukovaru? Pogotovo kada gledamo činjenicu da do 2006. je dio prihoda poreza na dobit bio u domeni, odnosno u prihodu lokalne jedinice i grad Vukovar je sa ovom olakšicom izgubio svojih prihoda otprilike 34 milijuna kuna u razdoblju do 2006. godine. Znači, možda bi Vlada da kompenzira ovaj manjak što će, odnosno na neki način će ukinuti porezne olakšice u 20 milijuna kuna, mogla bi ta sredstva transferirati i pomoći da se grad Vukovar kroz određene poticaje i gospodarstvo u gradu Vukovaru pomogne. Na kraju, ja sam svjestan da stvari u Vukovaru, po mojem mišljenju idu dosta sporo. Ja sam bio isto tijekom ove godine par puta u Vukovaru, mene jako žalosti kada vidim da je grad još dosta razrušen, da se mnoge zgrade ne obnavljaju, ipak mislim da je grad Vukovar ponos Hrvatske i da bi Vlada trebala odlučnije stati i kroz ovaj fond i kroz određene donacije gradu Vukovaru da se situacija tamo, kako infrastrukturno, tako i u smislu poticaja za gospodarstvo što više popravi. S te strane, iako sam svjestan da ovaj zakon zbog usklađivanja sa pravnom stečevinom europske unije na neki način moramo prihvatiti, apeliram na Vladu da se još ozbiljnije i da počne zabaviti problemom grada Vukovara i da na neki način za koju godinu ne vidimo više one razrušene zgrade, da se što više područja dekontiminira od minskih polja kako bi se onda moglo reći da smo napravili sve što smo mogli za taj herojski grad. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ja bih samo rekao uvaženom kolegi koji je dosta pozna situaciju u Vukovaru, rekao bih da nije ovdje sve prikazano što Vlada ulaže i daje za Vukovar da našeg pola proračuna u raznim vidovima, u raznim vidovima našeg pola proračuna dolazi upravo iz raznih fondova koje Vlada potiče, a u ostalom i ovaj dio koji ćemo mi ovdje izgubiti … [[Govornik se ne razumije.]] gospodarstvenici već tražimo rezervnu varijantu zajedno u dogovoru sa Vladom da bi rezervna varijanta bila ne ovo što Europska unija propisuje, već imali bi neke druge fondove u nekom drugom koji bi se imali pravo, normalno sa zakonskim aktima uskladili da bi Vukovar ponovo imao sve ono i vukovarski poduzetnici sve ono što su imali do sada, a možda čak i bolje i moram napomenuti da Vlada u 4 godine osim ovih svih projekata ima jedan projekat koji će negdje oko pola milijarde eura uložiti i još nekoliko par projekata manjih pored toga i jednostavno smo stalno u vezi sa Vladom i mislim da do sada možemo biti zadovoljni ovim ulaganjem, a zgrade koje ste vidjeli da nisu obnovljene, neke imaju imovinsko-pravne odnose nisu riješeni, neki su zaštićeni, zaštita kao kulturni spomenici i to malo sporije ide. Tako da, evo borimo se i nadamo se da će Vukovar izići uz pomoć svih, cijele Hrvatske i naše Vlade koja i do sad nam pomagala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa, evo ovo što ste rekli djelomično mogu prihvatiti da se trudimo da pokušamo Vukovaru na neki način pomoći da se situacija tamo što više poboljša. Mislim da pitanje ovakvih mjera i sa druge strane poticaja koje može Vlada dati poduzetnicima, mislim da bi trebali možda više uložiti u infrastrukturu. Kada bi, Vukovar je na jednom jako dobrom gospodarski-strateškom mjestu. Može koristiti i rijeku, to je bio jako bogati kraj u nekim drugim vremenima. Smatram da se može više investirati od strane Vlade u rješavanje tih infrastrukturnih problema, tako da, a složiti ćemo se vjerojatno svi ovdje u Saboru i svi ćemo stati iza tih poticaja i podrške Vukovaru i razvoju grada, bez obzira naravno na političku orijentaciju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Pozdrav poštovani potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Ono što moram reći da Vukovar u svakom slučaju zaslužuje posebno mjesto u hrvatskom društvu i posebno mjesto u hrvatskoj povijesti i na taj način se prema njemu treba odnositi. Ja pozdravljam sve napore koji su usmjereni u smjeru obnove infrastrukture, sredstava koje ulaže Vlada pa tako i ponekom zakonskom iskoraku ka rješavanju temeljnih problema u Vukovaru. No međutim, Vukovar je i dalje grad u kojem je velika nezaposlenost, Vukovar je i dalje grad u kojem ljudi i koji rade, rade za male plaće, rade za mala primanja, a nema života, nema razvoja i nema obnove Vukovara bez sreće svih ljudi koji tamo žive i to je ono što bih tu podvukao i to je ono što bih tu apostrofirao. Žao mi je što danas nije došao zakon o poslovnim zonama, isto tako ovdje na ovu raspravu, a iz uvoda u same izmjene i dopune ovog zakona mogu se vidjeti sljedeće činjenice. Broj poslovnih subjekata zadnjih godina u Vukovaru unatoč svim naporima koji su i prikazani i na način na koji se prezentiraju slabo raste, to se vidi iz uvodnog obrazloženja. Isto tako mali je broj korisnika poreznih olakšica. To je isto jedno što ide u prilog toj tezi. Poslovna zona Vukovar koja je jadna od 13 poslovnih zona. Naime, u Hrvatskoj posluje 15 slobodnih poslovnih zona, Poslovna zona Vukovar koja je jedna od 13 zona ima 20 poslovnih subjekata sa samo 123 zaposlenih. Sa samo 123 zaposlenih. No međutim, ja tu moram reći jednu stvar kada smo vezani sa usklađivanjem sa europskim propisima. 2005. godine je ovaj Sabor donio izmjene i dopune Zakona o slobodnim zonama po kojima je predvidio kompletno oslobađanje investitora u slobodnoj zoni Vukovar od poreza na dobit za 10 godine. Danas i sutra, odnosno sljedeći tjedan ćemo raspravljati o prijedlogu zakona kojim se ova stopa oslobođenja poreza na dobit degresira, znači kojima se smanjuje, a priča se o usklađenju. To je ono što zapravo brine i to je ono što može pobuditi i veliku nesigurnost investitora. Znači onaj koji je 2005. došao u Vukovar s ciljem da 10 godina tamo ostane ne plaćajući porez na dobit, sada će po ovim izmjenama zakona morati plaćati porez na dobit u određenoj stopi i to već 25% od 2011., onda 50% od 2014. itd. Znači onaj koji je došao i pod tim uvjetima došao u slobodnu zonu, sada će mu ti uvjeti biti na neki način retrogradno skinuti i to je u skladu sa standardnom praksom koja je bila i kroz par zakona koji su prošli kroz proceduru da zapravo ono što su građani stekli u svojim dosadašnjim pravima mi jednim zakonom jednostavno anuliramo i kažemo ne od sada vrijedi drugačiji režim rada i u tome se može ogledati i sama nesigurnost investitora da i dolaze u poslovne zone. Sljedeća stvar, kada je riječ o usklađivanju Zakona o slobodnim zonama za koji se kaže i u prijedlogu zakonskog teksta da se potpuno usklađuje sa zakonom o poticanju ulaganja onda treba napomenuti da je Zakon o poticanju ulaganja za potpore male vrijednosti, znači za investicije male vrijednosti totalno suprotan novom Prijedlogu zakona o slobodnim zonama. Sada imamo slučaj da je Zakon o poticanju ulaganja piše da je potpuno usklađen, a s druge strane Zakon o slobodnim zonama obuhvaća jedan drugi vid oporezivanja poreza na dobit i meni sada tu nije jasno, koji zakon je tu kome nadređen. Zapravo to mi je skroz nejasno budući da sam spomenuo u uvodnom slovu da je ovaj zakon u potpunosti usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije. A ono što još treba reći i treba reći kako to izgleda u Europskoj uniji. Što se tiče samih slobodnih zona i što se tiče poticanja zapošljavanja i investicija u slobodnim zonama, u slobodnoj zoni ne postoje ovakve, u Europskoj uniji ne postoje slobodne zone kao što mi imamo u Hrvatskoj, dakle koje su specijalizirane dobrim dijelom za trgovinu, koji obavljaju konkurentsku djelatnost nego postoje slobodne zone tzv. export process in free zones ili to je slobodno izvozne proizvodne zone. Znači u Europskoj uniji se isključivo potiču one slobodne zone koje pridonose izvozu. Sljedeća stvar. Gdje slobodne zone u Europskoj uniji još i egzistiraju? Egzistiraju u državama, kako se većina robne razmjene i razmjene usluga unutar Europske unije odvija između samih država članica Europske unije, egzistiraju tzv. slobodne ekonomske zone koje su isključivo zadužene za razmjenu roba i usluga između istočnih zemalja i prekomorskih zemalja u cilju poticanja investicije od strane istih i to je jedan vid kako to funkcionira u Europskoj uniji. Ono što ja moram reći je da mi nećemo privući strana ulaganja, da nećemo privući ni domaća ulaganja ukoliko ne napustimo ovaj koncept koji je sada na snazi, a koncept koji je sada na snazi je koncept pa mogu se usuditi reći, taj da mi ne znamo što želimo proizvoditi i ne znamo kuda idemo za odnosno 5 do 10 godina. U slobodne zone sada i po cijeloj Hrvatskoj, a i u Vukovaru dolaze tvrtke koje su tamo oslobođene poreza na dobit, a konkurencija su drugim tvrtkama koje rade na mjestima koje nisu oslobođene poreza na dobit. Dakle proizvodne djelatnosti koje su unutar Hrvatske jedne drugima same konkurencija. Ono što bi trebalo imati je agenciju za industrijski razvoj koja bi se trebala i temeljiti na najboljim europskim praksama, na statistikama i na mogućnostima ulaganja u određene zone. Na taj način bi cilj bio dovesti nove proizvodne djelatnosti, na taj način cilj bi bio izraditi strategiju i izraditi jedan sustav u kojemu će se finalizirati proizvod u slobodnoj zoni. Dakle imamo kooperante iz određenog vukovarskog kraja koji proizvode određene sirovine i mi za te sirovine koje oni proizvode na tom teritoriju, ne želimo da oni dođu u slobodnu zonu tako da jedni budu konkurentni drugima nego želimo da proizvod od njihovih sirovina se sklapa u toj slobodnoj zoni da bi taj proizvod mogao biti konkurentan za izvoz i to bi htio da mi postignemo. Dakle, razinu klasterizacije. No, međutim, na žalost to neće biti moguće bez osnivanja agencije za industrijski razvoj ili kako će se već ta agencija zvati u skladu sa najboljim europskim praksama. Jer vi vani u Europi u razvijenim zemljama program potpora i subvencija je program koji zapravo pa neću reći ne postoji, ali koji postoji na vrlo reduciran način. Što to znači?
Uvaženi zastupniče moram vas upozoriti, malke ste se udaljili od teme, malo više se približite temi i dnevnom redu, a to je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara. Ja vas razumijem, ali ovo je prije zakon koji ćemo …
Hvala vam. Ne, ja sam upravo zbog toga što je na području slobodne zone Vukovar, radi 20% poslovnih subjekata i zaposleno samo 123 ljudi i većina ih radi u tekstilnoj industriji sa plaćom od 1.600,00 kuna. Nužnost je moja bila da pričam o tome i to je zapravo ono što mi trebamo raditi kako bi ti ljudi danas 123 ljudi koji rade u poslovnoj zoni, a ja se nadam sutra puno više, ne radilo za 1.600,00 kuna nego radilo za plaću dostojnu čovjeka. I u tome je intencija moje rasprave. Znači moja rasprava je analiza tog stanja i potreba za iznalaženjem određenih rješenja. Dobro, budući da ste me upozorili, evo ja ću tu završiti, ali stvarno nadam se da ćemo u budućnosti pa u skoroj budućnosti ja bih rekao skoro odmah, imati definiran taj koncept razvoja jer bez tog razvoja na žalost nema pomaka. Na žalost nema pomaka. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I mislim da je ovo dobra rasprava koja će dobro doći upravo kada ćemo razgovarati o Zakonu o slobodnim zonama. Time smo iscrpili i pojedinačnu raspravu. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Da. Državni tajnik, uvaženi Stanko Janić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, dame i gospodo. Ja sam zadovoljan ovakvom raspravom, jer sudbina Vukovara stvarno neće biti problematična jer smo svi na istoj strani, želeći Vukovaru i Vukovarcima postići uvjete života i planiranja svog razvitka kvalitetno i brzo. Osobno se stidim kada kažem da nešto planiramo, da će on biti još nerazvijen 2016. godine. Budimo malo agresivniji pa recimo da će to prestati 2011. što onaj kaže, gađajte na mjesec, ako promašite pogoditi ćete zvijezde. I ove izmjene i dopune ovoga zakona odnose se na samo jedan mali segment aktivnosti koje su vezane za razvoj grada Vukovara. One su identične za sve općine i gradove na području posebne državne skrbi, a koji pripadaju skupini 1, sve su ti gradovi, poduzetnici u tim gradovima iz skupine 1, a one se nalaze od Vukovara preko Pakraca do dole Knina, oslobođeni poreza. Za grad Vukovar dodane su još zakonom o razvoju grada Vukovaru i obnovi dodatne mjere koje se uopće ne diraju do ulaska u Europsku uniju. No to nisu jedini zakoni, jedine mjere koje se doprinose, prema tome pred nama, pored ovih što sada postoje, pred nama je postizanje akreditiva za IPA predpristupne fondove koji značajno omogućavaju razvitak svih krajeva koji su ratom stradali, a posebno grad Vukovar gdje su ogromna sredstva predviđena za stvaranje poslovne infrastrukture u mjestima koja su razorena ili zaostaju u razvoju. Isto tako, značajna sredstva bespovratna za gospodarstvenike koji će moći u tim sredinama svojim investicijama i svojim znanjem i svojim rizikom doprinijeti razvitku tih krajeva. I upravo kad budemo o tome razgovarali očekujem još jednu kvalitetniju i pristupačniju raspravu sa idejama koje će se ovdje pojavljivati. Ovo je bilo nužno napraviti. U Europskoj zajednici nisu dozvoljene ovakve potpore, potpore operativne koje nisu vezane za troškove poslovanja. Mi smo uz pregovorima dogovorili se da se uvaže naše poteškoće i da budu vremenski još određeni period i da se pomalo smanjuju, ali se one supstituiraju sa drugim programima, mjerama koje će pomoći gospodarstvenicima. Samo da kažem, u gradu Vukovaru sedam subjekata bi bilo dodirnuto ovim zakonom, a to su subjekti koji imaju po 7 milijuna dobiti po zaposlenom. Oni po Zakonu o poticanju ulaganja mogu postići veće dobiti nego što je ovo oporezivanje, oslobođen poreza na dobit. Ono što ohrabruje, to sam u uvodnome rekao, da ukupna dobit koja se ostvari u tom području je manja od onoga što se investira. Znači da ipak najveći broj poslodavaca ne investira u skupe aute nego investira u svoje poslovanje da obnovi ili još pojača to djelovanje. I upravo mislim da ćemo u sljedećim aktivnostima, kad se donese Strategija regionalnog razvoja koja predviđa posebne mjere za područja koja su ratom stradala, za područja koja su pogranična da se to uradi. Ja ne mogu sada govoriti o slobodnim zonama i poštujem razmišljanja, sigurno će biti kad bude ta točka dnevnog reda, o tome rasprava. Ovdje vas molim kao zastupnike da se glasa ovaj prijedlog, jer on je usklađen stvarno sa pravnom stečevinom i ne dodiruje mnogo pravne subjekte. Doći će na raspravu i Zakon o području posebne državne skrbi koji isto ima unutra potpore. Samo da vam kažem, ukupno u Hrvatskoj 1200 pravnih subjekata, poslovnih subjekata je to koristilo. 1200 znači na cijeloj Hrvatskoj. Ovim mjerama bi bilo dotaknuto 20-tak poduzeća, a među njima su Hrvatske šume, INA, aerodrom Cavtat, Plitvička jezera itd., Vodovod, … [[Govornik se ne razumije.]] poduzeća u suštini koja mogu i na drugi način to riješiti. Ono što je važno da u sljedećim fazama jaki gospodarski subjekti koriste Zakon o poticanju ulaganja, jer on donosi veće zapošljavanje i veće kasnije normalno razvoj tih krajeva. Ideja da se dio sredstava koja će se sada vratiti u proračun zato što će neki plaćati sigurno da stoji, treba je uzeti u obzir, jer već i po Zakonu o financiranju lokalne uprave i samouprave dio tih sredstava se vraća tome i te lokalne zajednice će sigurno kvalitetnije to koristiti. Upravo i možda usmjeriti u pravcu onih razvojnih agencija koje su formirane u tim županijama čiji je cilj da se te županije što prije pobjegnu iz nerazvijenih. Nekada se, evo ja sam sjedio tamo gdje gospodin zastupnik Škoro sjedi, prije 30 godina, uvijek su bile ideje … Nisam vas prozvao, samo kažem tamo sam sjedio prije 30 godina kao vijećnik. Uvijek sam želio da što duže ostaneš nerazvijen, ali da imaš novaca. Da što prije pobjegnemo iz nerazvijenosti, to nam je cilj. Evo ja vam se zahvaljujem i nadam se da će biti kvalitetno glasovanje u petak. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kad se steknu uvjeti potrebni za glasovanje o tom zakonu.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara, hitni postupak, P.Z.E. br. 105. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena, Vlada je podnijela amandman sukladno članku 166. Poslovnika. Ovako podnesenom amandmanu mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu u amandmanu Vlade? Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Prijedlog je prihvaćen sa 84 glasa za, 4 suzdržana i 2 protiv. Molim predstavnika Vlade, gospodina državnog tajnika Janića. Amandman Vlade Republike Hrvatske na članak 9.
Uvaženi gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Obrazloženje uz ovaj amandman je identičan kao u prethodnom, isti je tekst i prethodnog prijedloga i tekst novog prijedloga amandmana. Znači iznos oslobađanja od plaćanja poreza na dobit za navedena vremenska razdoblja iz stavka 1. ovog članka utvrđuje se sukladno uvjetima i kriterijima utvrđene odlukom o objavi pravila o … /Govornik se ne razumije.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog ovog amandmana na glasovanje. Molim uključimo se i glasujmo. Hvala. Rezultat. Ovaj amandman prihvaća se sa 76 glasova za, 10 suzdržanih i 1 protiv. I imamo amandmane Odbora za zakonodavstvo na članak 8. prvi amandman.
Isto gospodine predsjedniče. Sve amandmane Odbora prihvaćamo.
Tri amandmana Odbora za zakonodavstvo, sva tri su prihvaćena. Hvala vam lijepo. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obnovi i razvoju grada Vukovara. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zakon prihvaćen je većinom glasova, 90 glasova za i 1 suzdržan, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na točku 16., a to je - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskim područjima, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 106 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj i Odbor za razvoj i obnovu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog?
Samo jednu rečenicu.
Da. Uvaženi Stanko Janić, državni tajnik u Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo, Zakon o izmjeni i dopuni Zakona o brdsko-planinskom području, uvodno izlaganje je identično. Ono što je ovdje karakteristično, taj zakon je i predviđeno bilo da traje do 2011. i ovdje se predlaže da traje do 2011., da ostane ista visina potpore, jedino što se ona sada i ona letva stavljena i spuštena na 200 tisuća eura u tri fiskalne godine. Ako bi sada konkretno primijenili na svih 363 poslovna subjekta od 2270 koji su to koristili u prošloj godini, nijedan ne bi zapeo za tu letvu. Znači, praktički, formalno, nema nikakvih utjecaja u ovom trenutku na to. Ja bih volio da svih 363 ih je zapelo za tu letvu, znači da imaju velike dobiti, ali eto taj iznos je daleko manji od onoga iz razloga što se dobit odnosi na oslobađanje 25% i to bi bile firme koje ostvaruju 330 milijuna dobiti u tekućoj godini. I preko toga oni bi došlo do eventualno nekog umanjenja. Evo ja samo toliko da kažem fizički kako se to odnosi, a sve ista je rasprava kao od prije. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo je uvažena Marijana Petir u ima kluba Hrvatske seljačke stranke. Izvolite.
Sigurno je da su brdsko-planinska područja izuzetno važna zbog ravnomjernog razvoja, ali i same demografske obnove, kao i zbog vrijednosti prirode biološki krajobrazne raznolikosti. Brdsko-planinska područja su od iznimne vrijednosti, jer sama raznolikost staništa je nastala u interakciji prirode sa tamošnjim stanovništvom. Oblikovali su ga stoljećima poljoprivredom i stočarenjem. Odlaskom ljudi, naravno da nestaje i veliki broj biljnih i životinjskih vrsta, gube se travnjačke, ali i poljoprivredne površine i to je zasigurno za Hrvatsku prava šteta. Zbog toga, mi u klubu HSS-a smatramo da su potrebna veća ulaganja da bi se zaustavila degradacija tih staništa ili njihov povratak u prvobitno, odnosno nekadašnje stanje, ali kako bi ljudi našli motiv da ostanu živjeti upravo u brdsko-planinskim područjima. No statistike su neumoljive, nažalost gustoća naseljenosti na tim područjima je vrlo niska od svega 15,1 stanovnik po kvadratnom kilometru, dok je prosjek za Republiku Hrvatsku negdje oko 84,62 stanovnika po kvadratnom metru. Najstarija populacija upravo se nalazi na to podruguju. Uvjeti života i rada, te privređivanja na ovim prostorima ispod su republičkog prosjeka uz nepovoljne klimatske uvjete, konfiguraciju tla i relativno siromaštvo u gospodarskim potencijalima. Iako, ponekad mislimo da je nedostižno uspoređivat se sa Švicarskom, mislimo da upravo kada govorimo o brdsko-planinskim područjima bi trebalo i bilo bi vrijedno koristiti švicarske modele. Unatoč tome naravno, što Švicarska ima preko 44 tisuće dolara bruto nacionalni dohodak po glavi stanovnika, a Hrvatska svega 4. Neki drugi pokazatelji itekako su slični sa Švicarskom i upravo zagovaramo da se kroz izrade ne samo ovog zakonskog akta, nego i drugih zakonskih akata ti modeli primjene i u Hrvatskoj. Primjerice, ako uzmemo pokazatelje kao što su površina poljoprivrednog zemljišta, ona za Švicarsku iznosi 11%, dok je u Hrvatskoj 21,6%. Površina švicarskih šuma je 31,6%, a hrvatskih 37,1%. Iz ovih usporedbi jednostavno se može zaključiti da Hrvatska ima velik prirodni, ali vrlo mali, odnosno osobito mali gospodarski potencijal na brdsko-planinskim područjima. Stoga smo mišljenja, da je gospodarstvo nužno, ali ono gospodarstvo koje će biti na tragu održivog razvoja, znači koje će očuvati prirodne potencijale, a isto tako da na tom gospodarstvo stanovništvo brdsko-planinskih područja može graditi svoju budućnost. Naravno da primjer Švicarske posjeduje dobro razrađen koncept za pokretanje razvoja brdsko-planinskog područja, koji se zbog objektivnih razloga u potpunosti ne može primijeniti ovdje kod nas, ali može poslužiti kao dobar primjer izvor ideja pri donošenju rješenja, jer cilj nam treba biti da svakako zadržimo ljude na brdsko-planinskim područjima, ali i da ta područja gospodarski unaprijedimo. Također, osim tog gospodarskog razvoja moramo voditi računa i o samom regionalnom potencijalu, ali i doprinosu održavanja decentralizacije naseljenosti, sociokulturološke samobitnosti i raznolikosti. Također, ono što jest interes HSS-a, odnosi se na trajni razvoj planinskog područja, gdje upravo vidimo veliki potencijal i za različite oblike razvoja selektivnog turizma. Naravno da treba raditi na poticanju suradnje između općina, dijelova regija, cijelih regija, te na taj način doprinijeti smanjenju gospodarskih i društvenih dispariteta. Prijedlogom ovog zakona uređuje se poticanje mjere za demografsku obnovu, gospodarski rast, održivi razvitak, te stvaranje preduvjeta za rješavanje socijalnih prilika i podizanje životnog standarda stanovnika u brdsko-planinskim područjima. Ta područja su određena kao područja od interesa i pod posebnom zaštitom Republike Hrvatske i na taj način ih naravno treba i tretirati. Ovaj zakon se donosi između ostalog i zbog usklađivanja sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu središnjih tijela državne uprave, ali i zbog usklađivanja sa stečevinama Europske zajednice. Na brdsko-planinskim područjima u 2002. godine je djelovalo oko tisuću 955 poduzetnika, u 2003., 2 tisuće 731 poduzetnik, u 2004., 2 tisuće 923 poduzetnika, te u 2005., 2 tisuće 053 poduzetnika. Od tog broja u 2003. godini 255 poduzetnika koristilo je poreznu olakšicu, 2004. godine 257 poduzetnika, a u 2005. godini 299 poduzetnika. Naravno da bi bilo zanimljivo vidjeti samu strukturu tih poduzetnika, jer je od osobite važnosti i definiranje gospodarskih grana koje će doprinijeti razvoju brdsko-planinskog područja u Hrvatskoj. Tu prije svega mislimo na poljoprivredu, prerađivačku industriju, drvnu idustriju, obrte, dakle sve ono što ne narušava ekološku ravnotežu tog područja. Također smatramo da treba poticati one projekte koji služe tome, da se u seoskom području stvore dodatni izvori zarade. One grane koje doprinose boljem iskorištavanju lokalnih i regionalnih potencijala i koji su u skladu sa ciljevima i principima zaštite okoliša i održivog razvoja. Smatramo u klubu HSS-a da je nužno za provedbu ovog zakona, ali za oživljavanje brdsko-planinskih područja na lokalnoj razini i definirati tko su nositelji razvoja. Naravno da jedna od mogućnosti je Gospodarska komora županije i Ured za gospodarstvo županije, kao i centri za poduzetništvo na razini županija. No, čini nam se da bi bilo važno, prije svega definirati koje su to županije koje pripadaju brdsko-planinskim područjima i pojasniti kriterije koji su također preduvjet da bi se pojedine županije, općine ili grad uklopila u okvire ovog zakona. Mi se u HSS-u zalažemo za poticanje oživljavanja seoskih gospodarstva u Republici Hrvatskoj i to se odnosi naravno i na ona gospodarstva koja djeluju na većim nadmorskim visinama. Naravno da je za sve te programe poticaja potrebno razraditi uvjete preuzimanja proizvoda za domaće i strano tržište i upravo za brdsko-planinska područja veliku mogućnost vidimo u razvoju selektivnog turizma i dakle one prodaje na kućnom pragu. Također naravno važno je istaknuti da svi navedeni problemi se ne mogu riješiti jednim zakonom dakle Zakonom o brdsko-planinskim područjima ali smatramo u Klubu HSS-a da je nužno što prije donijeti Zakon o regionalnom razvoju. Evo i ujedno molim ovdje državnog tajnika da nas izvijesti u kojoj je to fazi jer upravo jedan takav zakon, Zakon o regionalnom razvoju bitno bi dao doprinos da se upravo sve regije u Hrvatskoj ravnomjerno razvijaju i da ovakve regije koje imaju slabije gospodarske potencijale ali i izuzetno visoke prirodne potencijale možda dobe još jedan određeni zamašnjak i naravno da uspijemo upravo ta brdsko-planinska područja sačuvati kao autentična područja ali isto tako da ljudima koji žive tamo damo motive da ostanu i da nađu svoje interese jer u drugim zemljama ljudima se plaća da žive na takvim područjima. Da čuvaju taj prostor, da čuvaju ruralni prostor i nema razloga da tako ne bude i u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege dobili smo na klupe jedan zakon koji je, prijedlog, prijedlog oprostite, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskim područjima sa oznakom P.Z.E. i prvo i drugo čitanje koje treba odraditi odjednom i u biti usklađuje se sa europskim zakonodavstvom. Ja ću za početak dio ovoga što je kolegica rekla, reći zbog čega smo i inače i zašto i s kojim namjerama smo donijeli prije svega Zakon o brdsko-planinskim područjima pa dozvolite mi nije dugo, lijepe su rečenice. Zakonom, ovim Zakonom o brdsko-planinskim područjima uređuju se poticajne mjere za demografsku obnovu, gospodarski rast i održivi razvitak te stvaranje preduvjeta za rješavanje socijalnih prilika i podizanje životnog standarda stanovnika u brdsko-planinskim područjima. Naravno u članku 2., nije također dugačko, brdsko-planinska područja utvrđuju se kao područja od interesa i pod posebnom zaštitom Republike Hrvatske radi poticaja demografske obnove, naseljavanje, stvaranje preduvjeta da se prirodni i ini gospodarski resursi što kvalitetnije koriste za gospodarski razvoj ovih područja i Republike Hrvatske u cijelosti. Znači jedna plemenita namjera da se u krajevima koji su potpali pod ove kriterije da ih tretiramo Zakonom o brdsko-planinskim područjima iz ovih razloga koje sam malo prije pročitao gdje je to sve nedostajalo da se potakne i razvoj, da se potakne i demografska bolja struktura i da se na neki način razvojem takvih prelijepih krajeva prije svega ja bih rekao dijela Republike Hrvatske napravi i učini to da samim time dobije i sama Republika Hrvatska. Koje su to jedinice lokalne samouprave koje su potpale pod ovaj Zakon o brdsko-planinskim područjima. Pa evo samo dozvolite ima ih negdje 12-tak gradova i 33 općine. Od tih 12 gradova i 33 općine 5 gradova i 14 općina je u 7. i 8. izbornoj jedinici, ajmo tako reći znači dio toga je u Primorsko-Goranskoj županiji, a dio je u Istarskoj županiji. Ove druge neću nabrajati. To su prije svega grad Buzet, Čabar, Delnice, Ogulin, Senj, Vrbovsko. Općine su Cerovlje, Čavle, Fužine, Gračišće, Jelenje, Klana, Lokve, Lupoglav, Matulji, Motovun, Mrkopalj, Ravna Gora, Skrad i Vinodolska općina. Do sada je temeljno što se učinilo ovim zakonom osim ovih lijepih preambula gdje se govori o razlozima zašto je potrebno donijeti Zakon o brdsko-planinskim područjima naravno da se iza toga reklo što bi se trebalo učiniti u tom području tako da se je za ta brdsko-planinska područja je bilo potrebno napraviti program održivog razvoja brdsko-planinskih područja. Mi smo napravili jedan svoj program iako je to bila dužna učiniti Vlada Republike Hrvatske i mislim da u svakom slučaju po tom programu koji je verificiran imamo i znamo kako treba razvijati ta brdsko-planinska područja. I ono što je država učinila i na tome hvala naravno. Bez toga ne bi zaista ništa bilo, a to su one poticajne mjere za razvitak brdsko-planinskih područja. Da ih ja sad ne nabrajam jedna od tih poticajnih mjera se tretira i sadašnjim ovim zakonom pa mi dozvolite da samo kažem koje su to dvije poticajne mjere? Između ostalih značajnije koje su se i Zakonom o izmjeni i dopuni Zakona o brdsko-planinskim područjima definirale. A to je da ova koju sada mijenjamo, porezni obveznici koji obavljaju djelatnost na brdsko-planinskom području i zapošljavaju više od 5 zaposlenika na neodređeno vrijeme pri čemu više od 50 zaposlenika ima prebivalište i boravište na brdsko-planinskom području ili području posebne državne skrbi plaćaju porez na dobit u visini 75% od propisane porezne stope i to se sve odnosi po ovome starom u poslovnoj godini. Ovdje smo to promijenili u poreznu godinu. Također ono što se, ja se nadam da se neće promijeniti i da će to ostati bez obzira na Europu kojom nas eto polako pokušavaju svi nekako prestrašiti da je jedan veliki bauk, a to je da porezni prihodi s naslova poreza na dohodak i poreza na dobit koji se ostvare na području te jedinice lokalne samouprave a pripadaju državnom proračunu prihodi su jedinica lokalne samouprave koje imaju status brdsko-planinskog područja. Ova dva temeljna poticaja su dovela do toga da su se i proračuni jedinica lokalne samouprave u brdsko-planinskim područjima izuzetno povećali temeljem ovog članka izmjene i dopune zakona i da su sada to jedinice lokalne samouprave u kojima se osjeća naravno ne samo gospodarska živost nego i sva druga jer s tim novcima koji su u proračunu jedinica lokalne samouprave se naravno i pomaže i školama. Pomaže se i vrtićima, pomaže se i nekakvom kulturnom uzdizanju tako da u svakom slučaju je jedan od zakona kojega je Republika Hrvatska donijela, koji je, za kojega mogu reći da je jedan pun pogodak da je oživio ne samo jedinice lokalne samouprave u brdsko-planinskim područjima nego je oživio i županije naravno i naravno da je dobro i za Republiku Hrvatsku. E sad vratimo se malo na sami ovaj zakon u kojem Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona koji nosi ovu oznaku P.Z.E. gdje se tvrdi u ovoj ocjeni stanja da je zakon potrebno uskladiti sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i djelokrugu Središnjih tijela državne uprave. Čini mi se da to baš Europu jako ne zanima, pa ne bi trebalo nositi P.Z.E. samo zbog toga jer smo promijenili nazive ministarstava, tako da to baš Europa ne bi trebala tražiti, ali hajde to je tehnička stvar pa smo mogli to nekako drugačije, a ne pod firmom europskih zakona. Nadalje, kaže se Zakonom o izmjeni i dopuni Zakona o brdsko-planinskom području u svrhu usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske zajednice u cijelosti je preuzeta odredba članka 23. Zakona o porezu na dobit, “Narodne novine“ broj 177/04. To se govori da smo to donijeli već, a ona glasi identično kao što piše i u zakonu iako se u ovom našem novom prijedlogu zakona ona malo drugačije tretira. Znači, ako smo već nešto uskladili sa Europskom unijom, a tu piše da jesmo, a taj smo članak doslovce preveli ovdje zašto ga sada mijenjamo sa dvije male ispravke koje čini mi se nisu dobre. Naravno da je i jednom analizom Vlada sigurno prepoznala dobrobiti ovog zakona i ovih poreznih olakšica tako da je i sama u svom ovom obrazloženju rekla da su te porezne olakšice dovele do toga da se na tim područjima bilježi konstantni i pojačan rast i poduzetnika i njihovog efekta na okolinu i na društvo tako da u svakom slučaju je i nešto što je jako pozitivno. E sada, u čemu je, što usklađujemo sa Europom? Ja jednostavno nisam mogao pronaći to. Pročitao sam ove olakšice za porezne obveznike ovo malo prije što sam rekao što smo već ugradili u zakon bez roka. Ovdje nema rokova nikakvih, a to smo uskladili sa Europskom unijom i ono što sam ja iščitao ovdje usklađujemo u biti iza članka 7c. dodaje se članak 7d. koji glasi: “Sve to da imaju prebivalište, da je to znači ljudi, obveznici poreza na dobit da ne čitam. Malo je blesavo da to čitam plaćaju 75% poreza na dobit. E ali smo dodali samo razdoblje. Znači, dodali smo 2008., 2010. Znači, za dvije godine od 2011. godine ta olakšica od 75% plaćanja poreza na dobit više ne postoji za jedinice lokalne samouprave koje se nalaze u brdsko-planinskim područjima i također promijenili smo ono što sam malo prije rekao. Nije 9 mjeseci u godini, nego u poreznom razdoblju. To je mislim tehnička stvar koja baš i nije nešto jako europska. E recite mi sada što sad to usklađujemo? Znači, je li nam Europa rekla da ne smijemo imati olakšice na porez na dobit pa smo mi rekli evo nećemo imati olakšice na porez na dobit za 75% za ove krajeve koji su rekao sam na početku izuzetno važni od interesa za Republiku Hrvatsku, jer to tako Europa nigdje nema, pa ne smijemo imati ni mi. Ili smo utvrdili da je ovo razdoblje do sada funkcioniranje ovog zakona, a ovdje se kaže jer i slično i Zakon o obnovi i razvoju grada Vukovara jer su slični ovi poticaji. Jesmo li mi onda stekli uvid da su ti krajevi dovoljno razvijeni, da su dostigli razvijenost i drugih dijelova Republike Hrvatske pa im ne trebaju ti dodatni porezni poticaji, da bi se doseljavali, da bi otvarali poslove, da bi temeljem tih poreznih olakšica onda i radili, da bi onda i porez na dohodak ostao jedinici lokalne samouprave kako bi se i jedinica lokalne samouprave zajedno sa pojedincem ili sa novim zaposlenima i dalje razvijala. Ja mislim da nismo i da nije dobro da samo na taj tzv. bauk Europe mi eto donosimo nešto restriktivno i da ograničavamo više pravo na porezne olakšice u jedinicama lokalne samouprave koje imaju status brdsko-planinskih područja i naravno, jer u ovom zakonu se tako to i je napisano. Moram reći i naravno i Zakonom o obnovi i razvoju grada Vukovara. Mislim da je bila prilika, čini mi se da je kolega Kajin rekao da bi trebalo ići u Bruxelles malo za Vukovar urgirati, pa reći da oni zaista ne znaju što je to istina o pravom Vukovaru i koliko tu novaca treba potrošiti. Ja bih rekao možda nešto što nam je bliže. Nije istina da Europa ili Europska unija ne priznaje ili ne poštuje ili ne priznaje porezne olakšice. Nije jednostavno istina! Evo, mislim da je bila sada prilika, žao mi je što smo izgubili na europskom prvenstvu, bila je prilika između dvije utakmice prošetati Austrijom koja je tu preko puta nas, koja također jest u Europskoj uniji, koja također pomaže jedinicama, svojim pokrajinama i svojim proizvođačima i imaju brdsko-planinske krajeve koje posebno tretiraju i pomaže ih na isti ovakav način ne možda direktno da im se to vidi da su te porezne olakšice ovako navedene u zakonu ali imaju nešto drugo. Taj umanjeni prihod kojega će dobiti država ima pokrajina. U ovom slučaju to bi trebali imati jedinica lokalne samouprave i uprave, odnosno naše županije i kroz tu horizontalnu ja bih rekao, horizontalni poticaj koji je uvriježen u Europi mislim da bi se još uvijek moglo ostvariti da ti poticaji, odnosno olakšice, porezne olakšice budu i dalje na snazi. Jer tvrdim i u Vukovaru i u jedinicama lokalne samouprave koje jesu u brdsko-planinskim područjima još nismo dostigli taj stupanj razvoja koji bi željeli i koji bi htjeli. Jer, kada se sve to konačno svede koliko to sad skupa košta. Naravno, državu ovaj zakon ne košta ništa i uvijek je sumnjivo kad državu zakon kojega donosimo ništa ne košta jer vam je najskuplji onaj ručak koji je najjeftiniji. Ali u svakom slučaju ako su točni podaci koje ovdje možemo iščitati te porezne olakšice su iznosile u 2003. godini 6 milijuna i 600, u 2004. 6 i 600 i u 2005. 8 milijuna i 400 hiljada kuna. Mislim da su to smiješne cifre za proračun Republike Hrvatske, da se kroz drugi način moglo to napraviti i učiniti da uskladimo ako baš to Europa ne želi vidjeti, da pomažemo jedinicama lokalne samouprave koje su u brdsko-planinskim područjima i u gradu Vukovaru. Mislim da je to trebalo drugačije učiniti i žao mi je što smo prije svega brzi kada treba nešto ukinuti, jer je to tako rekla Europska unija. Dodatno stvaramo animozitet pogotovo među ovim jedinicama, ljudima koji žive u jedinicama lokalne samouprave koje sam malo prije pročitao koji će eto shvatiti da je to ne zbog Vlade Republike Hrvatske, nego zbog Europe. Oni više nemaju pravo na one poticaje koje su ovdje imali, govorimo o ovih 75% plaćanja poreza na dobit i mislim da to nije dobro za nekakvo stvaranje atmosfere o Europskoj uniji kao zajednici koja nas eto tako rado prihvaća. Da ste napravili prijedlog zakona koji to ukida i rekli da ćete to učiniti nekim drugim sredstvima kroz jedinice lokalne samouprave i uprave mislim da bi onda ovo imalo smisla i ljudima bi onda mogli objasniti ništa vam se ne mijenja. Ali vi ste nam rekli od 2011. godine, za dvije godine više nema tih dodatnih poticaja porezan na dobit u jedinicama lokalne samouprave koju pokriva Zakon o brdsko-planinskim područjima i u ime kluba SDP-a moram reći jer je dobar dio, rekao sam jedinica lokalne samouprave i u mojoj županiji i u Istarskoj županiji, mi nećemo prihvatiti ovakav zakon koji, eto tako na "bu" od Europe kaže da, evo to je tako, a da dodatnih rješenja kojih ima, niste čak niti potražili ili restruktuirali ovo što nam ovdje, što ovdje skidate. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Anton Mance. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskim područjima s Konačnim prijedlogom zakona, dakle ima svoj početak, kao što su moje kolege o tome dosta detaljno govorile. Dakle, još 2002. godine kad je taj zakon donesen i, naravno s obzirom da je puno toga do sad elaborirano i rečeno, gotovom citirano jer radi se o jednom malom zakonu. Ja bih ipak rekao što je ubiti nama trebao donijeti taj zakon, s obzirom da ja dolazim iz područja, dakle mikroregije Gorski Kotar, Primorsko-goranska županija i naravno da smo i mi osjetili pozitivne posljedice tog zakona u onom vremenu kad je on donesen. Ja bih, s obzirom da je dosta toga i detaljno čitani članci, ja bih ovako postavio pitanja, kroz 4 pitanja htio reći što ubiti taj zakon nam je donio, što bi nam trebao donijeti i možda onaj dio koji nije do sada, o njemu nisam baš čuo da je netko govorio, dakle kroz ova tri članka koja govore o tome, o ovom tekstu odredbi o brdsko-planinskim područjima koja se mijenjaju ili dopunjuju. Dakle, zakon je kao što je rečeno donijet 2002. godine, moram reći da se on dosta dugo pripremao, dakle taj zakon je imao najprije ideju da bude za brdsko-planinska područja kao što je Gorski Kotar, dakle za područja, neću reći da i drugi tu ne spadaju, ali prostor iz kojeg ja dolazim, moram reći da je on baš ono, možemo reći po definiciji spada u takva područja jer u posljednjih 50 godina broj stanovnika Gorskog Kotara se prepolovio. Od 50 tisuća stanovnika tamo sedamdesetih i ranije, danas smo došli na svega 25 tisuća stanovnika. Dakle, treba isto tako reći da je Gorski Kotar u tom dijelu brdsko-planinskom ujedno jedan koridor kroz koji se gradi danas već možemo reći treća cesta, dakle prostor kroz koji je prošla Karolina, pa Luizijana, pa željeznička pruga 1873. pa sada i najnovija cesta, koja smatram da će ipak otvoriti taj prostor. Što je ubiti taj zakon tada nama donio? On je omogućio u Gorskom Kotaru od 9 lokalnih jedinica, činjenica veći proračun. Međutim, taj je zakon isto tako omogućio i nekim drugima jer postoje normativi s kojima se ušlo u taj zakon, nekima lokalnim zajednicama je omogućio daleko, daleko veća sredstva, pa koliko se sjećam negdje od 450 milijuna kuna svega 80 je završilo na ovom području, a znači oni koji su i bili bogatili dobili su još i više. Neću reći da to nije trebalo, ali eto jedan pomak je kod nas učinjen i on je omogućio nama da počnemo izrađivati programe, da možemo raditi projekte, da možemo graditi infrastrukturu. Olakšice koje je donio taj zakon, to smo već čuli sada, dakle te beneficije što se tiče poreza, ali onda ono što je možda važno samim stanovnicima u Gorskom Kotaru, dakle to je povrat poreza. Ono što je interesantno za one koji na tom prostoru žive. Međutim, nismo daleko još od pravog razvoja. Dakle, Gorski Kotar, ali i druga slična brdsko-planinska područja očekuju i kroz ovaj zakon u onom dijelu što sam tu naveo kroz ova tri članka koja se ovdje mijenjaju, očekuju se ipak da će se kroz razradu, kroz ove dvije riječi koje se jako puno rade kod nas održivi razvoj, međutim treba reći, to je jako lijepo čuti, međutim održivi razvoj mora iza sebe imati i neke podzakonske akte ili u ovom zakonu smatram da je to ovdje dobro i vjerujem da će se to detaljno razraditi uz pomoć lokalnih jedinica. Dakle, da će se razraditi onaj dio održivog razvoja kroz ova tri ministarstva, što i nije bilo do sada. Kad sam rekao da je to koridor, zašto to naglašavam? Taj koridor ubiti znači zauzeti prostor. U nekim lokalnim jedinicama, ako izuzmemo kod nas Čabar, dakle zauzet je veliki dio prostora, znači kroz njega prolaze dalekovodi, prolazi plinovod, prolaze ceste, prema tome očekujem da će u prvom redu Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog uređenja pomoći u tome da se kroz održivi razvoj, dakle kroz ovo što Vlada ima obvezu, što nije do sada naglašeno u roku 90 dana, a lokalna jedinice kroz 45, dakle dati kvalitetne prijedloge da se održivi razvoj, dakle stvarno i saživi na jedan način, znači da on omogući ovim prostorima kroz ova tri ministarstva ulaganja da li će se ukinuti ove olakšice o kojima smo i malo prije čuli možda nije toliko ni najvažnije. Po mom mišljenju najvažnije je da kroz ova tri ministarstva, kroz te prijedloge i lokalne zajednice da budu prihvaćene. Reći ću vam što to znači. U onim prvim olakšicama mi smo počeli graditi infrastrukturu, međutim osim infrastrukture, obično mi to zamišljamo to je samo voda, to su ceste, pa ne znam mi koji živimo u tim prostorima imamo čišćenje snijega u zimskom periodu, imamo veliki prostor, imamo slabu naseljenost, mali broj stanovnika na kilometar kvadratni i dakle nije baš jednostavno funkcionirati. Dakle, pod infrastrukturom u prvom redu smatram za ovakve prostore iz kojih ja dolazim da će tu biti infrastruktura za skijališta jer pored moga Vrbovskog, Delnica, Mrkoplja i Tršća na području grada Čabra, smatram da kroz taj održivi razvoj treba izgraditi tu infrastrukturu i ja očekujem da će se to kroz te odluke Vlade u roku od 90 dana, na neki način mogu reći da neki počeci već postoje sada i da će Ministarstvo regionalnog razvitka kroz Hrvatske vode i kroz svoja poduzeća omogućiti razvoj ove infrastrukture jer to zaista lokalne jedinice same neće moći, a kad se izgradi ta infrastruktura onda ja očekujem, jer ovo što su već kolege spominjale ovdje koliko poduzetnika koristi ovaj zakon. Dakle, on mora ipak duže trajati, on mora imati još izgrađenu infrastrukturu i to onda možemo očekivati da će biti i domaćih ulagača i da ćemo moći provoditi i strane natječaje da bi mogli razvijati ovakav prostor. Dakle, u tom dijelu naglašavam ovo na stranici 6, dakle održivi razvoj, ovo nam ostaje još jedno vrijeme, a mislim da su mogućnosti velike. Hrvatske šume također mogu kroz svoj dio, kao što se one ovdje i spominju, dakle Ministarstvo zaštite okoliša, Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva, Ministarstvo za obrt i malo poduzetništvo donijeti ono što možda trenutno još nedostaje kako bi ovi prostori, jer vidite sad nam cesta koja će biti sad ubrzo izgrađena, dakle ona je konkretno Gorski Kotar približila Zagrebu na 45 minuta, Rijeci na 30 minuta, prema tome uz ovu dodatno izgrađenu infrastrukturu jer dio te infrastrukture je izgrađen, dakle ovakvim prostorima ipak će se omogućiti razvoj, Zagreb razvijeni grad sa 18 tisuća dolara ili Rijeka sa nešto manje ili ovi prostori između sa 3-4 tisuće dolara bruto dohotka, dakle omogućiti će se kroz ovo i ja to iskreno ovdje očekujem i predlažem da mi ipak usvojimo ovaj zakon jer se on usklađuje i da će nam kroz ove tri stavke koje sam govorio na stranici 6, donijeti ono što mi ipak očekujemo. Hvala.
Zahvaljujem. I u ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Kada je riječ o ovom Zakonu o brdsko-planinskom području ja mogu reći da je to sigurno jedan od najboljih zakona koji, mislim na onaj zakon iz 2002. ne ovaj o kojem je danas riječ, znači na onaj iz 2002. Znači to je jedan od najboljih zakona koji tangira lokalnu samoupravu na poslodavce, pa građane i poljoprivrednike. Zašto? Građani, a mi koji dolazimo iz tih prostora znamo, imaju pravo na povrat poreza, u pravilu je to negdje ne znam 3-4 hiljade kuna. Lokalna samouprava zadržava i porez na dobit i porez na dohodak. Povećanjem ovog neoporezivog dijela sa 1.600,00 na 1.800,00 kuna neznatno se smanjuju prihodi naših općina i gradova, ali nitko u tim općinama i gradovima se ne buni što će reći da su svi manje-više zadovoljni postojećim rješenjima. Treće, poljoprivrednici mogu ostvarivati temeljem ovih kondicija posebne stimulanse, a poduzetnici plaćaju porez na dobit u iznosu od 75% prosječne stope. Što to konkretno znači za jednog prosječnog građanina da može računati pod navodnicima na "trinaestu" plaću. Ako u jednoj obitelji njih dvoje radi, to znači konkretno da može računati na dvije trinaeste plaće. Za gospodarstvo kao što vidimo u ovom tekstu zakona, ove određene olakšice iznosile su 2003. nekih 6,6 milijuna kuna manje za državni proračun, 2004. 6,6 milijuna kuna, 2005. 8,5 milijuna kuna i to sigurno nije novac zbog kojeg bi trebalo liti krokodilske suze i zato ne vidim čemu uopće služi ovaj članak 3. pod 7.d bolje rečeno od 2001. da ga sada citiram: "Obveznici poreza iz stavka 1. ovog članka plaćati će porez na dobit u visini propisane važeće poreske stope." Zašto država ne pušta poduzetnicima to malo kako bi je nazvao, slobode. Rekoh po tom osnovu država de facto ništa ne gubi, jer ako je za državu problem 8,5 ili 10 milijuna kuna onda je to doista tragedija za svakog građanina koji žive u ovoj zemlji. S druge strane ako nema nekog stimulansa, nama će se dogoditi da će se ponovo kapital iz mnogih takvih sredina seliti u druge gradove. Da sam u pravu svjedoči i ovaj podatak da je znači 2002. bilo 1955 poduzetnika u tim prostorima, 2003. već skačemo na 2731, 2004. čak 2923, a onda 2006. ponovo je počeo opadati broj poduzetnika na tim prostorima. Međutim isto tako treba biti pošten i priznati da se ukupna dobit u Republici Hrvatskoj s tog prostora neznatno povećala, tako da su ovi prostori od posebne državne skrbi 2003. u bruto društvenom proizvodu sudjelovali sa 1,9%, a 2005. sa 2,77%. Znači to je direktna posljedica usuđujem se reći ajde i promjena te neke gospodarske situacije, ali i ovog zakona. S druge strane, ja sada ne znam na pamet, koliko su to prostori unutar Republike Hrvatske ta brdsko-planinska područja, možda je to 1/5, 1/6, ili 1/7 Republike Hrvatske, a u ukupnom bruto društvenom proizvodu ti prostori sudjeluju sa svega 2,77% prema ovim podacima govorim za 2005. godinu. Znači ono što mi možemo konstatirati između ostalog i zbog odredbi ovog zakona, sporo ide na bolje, ali ipak ide na bolje, a s druge strane isto tako smatram da ta područja nikome u Republici Hrvatskoj nisu konkurencija. E sada zamislite da taj jedan Čabar kojega je čini mi se gospodin Mance Ante spominjao ili jedno Lamišće ostane bez tog statusa pa to bi bila tragedija za ta područja, za te ljude koji tu žive. Pogotovo bi to bila tragedija usuđujem se reći uz domicilno stanovništvo jasno i rekoh da taj zakon de facto znači svakome trinaestu plaću, to bi bila tragedija za lokalnu samoupravu. Ja tvrdim, ma ne da ja tvrdim nego to svi znamo, toga smo svi svjesni da nije isto vući jedan vodovod po buzeštini ili dolje po onoj ravnoj ploči oko Poreča. Nije isto cestu graditi u jednome Čabru, penjati se ne znam iz Čabra gore prema Tršću ili u nekoj ravnici. Nije isto djecu razvoziti na području grada Buzeta ili Lanišća ili na području jedne male općine u Istri, Novigrada, Rovinja ili šta ja znam dole Pule. Upravo stoga po mom sudu lokalna samouprava mora raspolagati sa iznosima koji će taj dodatni trošak na neki način pokriti, a to se omogućuje ovim zakonom. Konačno nije isto ja bih se eto sada i usudio i to reći, ne znam sijeno kositi po tim malim parcelama u jednome Gračišću ili šta ja znam u jednome Lupoglavu ili u nekoj ravnici. Sve to jasno vodi k tome da se taj status mora zadržati, ali isto tako da država mora biti dominantnije prisutna na tom području, jer kao što rekoh troškovi života naprosto nisu isti. To vam je otprilike živjeti u tim nekim brdsko-planinskim enklavama isto kao da živite recimo na nekim otocima. Najveći problem tih prostora je jasno depopulacija. S druge strane mislim da je gospođa Petir nešto spominjala županije, ali što naše županije mogu učiniti kada je riječ o tim brdsko-planinskim prostorima? One mogu učiniti malo ili da budem još precizniji, gotovo ništa sa proračunima od 200 do 300 milijuna kuna i to je otprilike proračun najbogatije hrvatske županije, županije Istarske ili Primorsko-goranske županije. Što one koje nisu u stanju niti brinuti, da budem toliko ciničan ili otvoren, ni o zdravstvu, ni o socijali, ni o školstvu, kako li će onda tek brinuti o ovim područjima čije su potrebe zasigurno najveće, jer kao što rekoh izgradnja te infrastrukture na tim prostorima je neusporedivo veća ili cijena toga je neusporedivo veća nego bilo gdje drugdje u Republici Hrvatskoj. Ja znam da najveći problem, poglavito kada je riječ o toj depopulacijskoj politici, mi možemo vezivati uz one '50.-te, '60.-te, možda '80.-te godine, ali danas kada znamo da su ti krajevi de facto ostali bez ljudi, a biti bez ljudi na tim prostorima to je sigurno i najveći hendikep. Jednostavno morate ponuditi određeno zakonsko rješenje ili određene norme kao što je to recimo učinjeno s ovim Zakonom o brdsko-planinskom prostoru. Za kraj, ovaj zakon iz 2002. bio je jedan hvalevrijedan početak. Nakon 2002. treba učiniti korak naprijed, treba pomoći tom kraju. Treba pomoći tom kraju ne samo kroz proračun, nego i kroz vanproračunske fondove. Nažalost, ovaj zakon koji je danas pred nama dva je koraka unazad. A nije Isuse nego je tako. Ne znam tko je to dobacio. Ovaj zakon, pa onda ću i to reći, o brdsko-planinskom području iz 2002. godine, znači to je zakon trećesiječanjske koalicije, ovo je dobar zakon. On je de facto pandan onima o posebnoj državnoj skrbi koje smo donašali tamo '90.-tih godina ili Zakonu o otocima. Ali kao što je i Zakon o posebnoj državnoj skrbi pomogao mnogim krajevima, vjerujte mi na isti način i ovaj Zakon o brdsko-planinskom području pomaže mnogim krajevima u Istri, Primorsko-goranskoj županiji i da ne nabrajam dalje. S tom razlikom dok recimo na našim otocima barem dva mjeseca ima ljudi tj. turista ovi krajevi, govorim o brdsko-planinskim područjima su u pravilu pusti 12 mjeseci bez dodatnih prihoda i zato čini mi se da nije dobro da mijenjamo postojeći članak 3. odnosno od tog članka 3. stavka 3. trebalo bi odustati. To je sigurno loše. Kao što je gospodin Luka Denona spominjao, ja isto mislim da na izmjenu ovog postojećeg zakona nas ne primorava Europska unija pa i ona stimulira čitav niz svojih krajeva, svaka država to čini ponaosob, ali kako to čini? Tako što priznaje tim krajevima autonomni status čime se naglašava i njihova specifičnost, bilo da je riječ o manjinskoj, jezičnoj, povijesnoj, time se naglašavaju njihove potrebe, time se normalno uvažavaju njihovi rashodi. I što bude s druge strane država decentraliziranija to će ta zemlja zasigurno biti i perspektivnija. Tvrdim da je Republika Hrvatska najbrži svoj rast ostvarila po Ustavu iz '74. godine kada je lokalnoj samoupravi ostajalo i do 60% tih fiskalnih prihoda. Istina je, tada je sa tim prihodima lokalna samouprava, grad ili skupština, općina ova ili ona morala brinuti o školstvu i o zdravstvu i policiji i isplaćivati plaće za sudske zaposlenike itd. Danas sve to ide, i to treba priznati, iz državnog proračuna, ali kao što vidimo nitko sa time nije zadovoljan. S time nisu zadovoljni državni službenici, s time nije zadovoljna lokalna samouprava, s time ne znam da li je ili zbog takvog ponašanja sretna država, nisu normalno zadovoljni, što je najgore, korisnici tih državnih usluga. I zato državu razumljivo valja decentralizirati. Zato pojedini krajevi vis a vis svojih specifičnosti, da se tako izrazim, zaslužuju "specijalni", jedan drugačiji status, ne da bi nešto rušili nego da bi građani na tim prostorima bili zadovoljni i da bi se kroz takvu jednu formu još snažnije integrirala Republika Hrvatska. Ovaj zakon tj. ovaj članak 3. stavak 3. u tom smislu ne dijeli tu logiku i utoliko za mene je on neprihvatljiv. Ja još jedanput ću reći, nemam dojam da netko od nas u Europi traži da se ovaj zakon izmijeni, a ako pregovarači nisu u stanju objasniti Europskoj uniji što znači brdsko-planinski prostor, onda neka lijepo ostanu doma i neka ih zamijene oni koji će ubuduće biti u stanju ljudima to objasniti na primjeru jedne Švicarske, Austrije, onih brdovitih predjela jedne Njemačke itd. Drugo što želim reći, mislim da je gospođa Petir ovdje spominjala i govorila o regionalnom razvoju kroz sintagmu jednakog razvoja svih krajeva Republike Hrvatske. Ja mislim da takva jedna politika je relikt, to je naprosto nemoguće, to je gotovo i neprirodno, to je jedna socijalizacija svih u Hrvatskoj i to je u konačnici i destimulativna politika. Pomoći da, ali bit je da svatko na svome upravlja sa svome. Jednak razvoj županija je naprosto nemoguć. On je moguć samo ako jedne županije kažnjavate i onda ta sredstva njima namijenjena usmjeravate prema nekim drugim prostorima. Nažalost, do sada se u Hrvatskoj vodi ili vodila se upravo takva politika, a to nije perspektivno za nikoga. S druge strane, kako jedna županija Istarska ili Primorsko-goranska županija mogu sa svojim prihodom od 200, 300 milijuna kuna pomoći jednom Čabru, jednome Lanišću, Delnicama ili Gračišću? Gotovo nikako i zato neka svatko jasno autonomno o sebi odlučuje, ali kako funkcionira vlast u Hrvatskoj, to se još desetljećima nažalost neće dogoditi. Ali zato
Privedite kraju.
Tamo gdje su ne znam, vaši gospodine potpredsjedničke, e tamo će ići sredstva iz državnog proračuna, tamo gdje su moji tamo neće ići ta sredstava.
Privedite kraju raspravu.
Tamo gdje su vaši koalicioni partneri, tamo idu sredstva iz državnog proračuna, a tamo gdje smo mi na vlasti, tamo sredstva iz državnog proračuna ne ide [[Upadica: Završite.]] Sve u svemu, milim. Evo dobro, s ovom rečenicom ću završiti. Mislim da je postojeći Zakon o brdsko-planinskom području bio dobar zakon, da ga je trebalo nadograditi, a ne sada kroz ovakvu jednu normu rušiti.
Zahvaljujem. Hrvatski narod ne bi trebalo dijeliti, vaši i naši. I mislim da vam nije to baš dobro završetak. Molim vas bez dobacivanja iz klupa. Idemo dalje sa raspravom. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Uvaženi zastupniče. Damire Kajin, uvaženi zastupniče sjednite na svoje mjesto, prestanite raspravljati, nemate riječ. Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Gordan Maras. Smirite se.
Mogu ja.
Izvolite.
Hvala lijepa. Vidite kako se zahuktala rasprava, kao da smo zbilja. Parlamentarizam na djelu. Htio bih prvo kada raspravljamo o izmjenama ovog zakona podsjetiti da smo 2002. donijeli za vrijeme koalicijske vlade jedan kvalitetan zakon, gdje su se uređivale određene poticajne mjere, koje su definirale i brdsko-planinsko područje kao jedno problematično za život. I poticajne mjere koje su bile išle u smjeru demografske obnove, gospodarskog rasta, održivog razvitka, te staranje preduvjeta za rješavanje socijalnih prilika i podizanje životnog standarda stanovnika u brdsko-planinskim područjima. Pod brdsko-planinskim područjima podrazumijevamo područje čije je nadmorska visina, nagib ili ekspozicija, to sve govori zakon, efektivna plodnost, klimatske i sve druge prirodne osobitosti, predstavljaju otežane uvjete za život i rad stanovnika. Znači tada smo prihvatili da su ta područja teža život, da imamo problema sa demografijom, odnosno da se ljudi sele iz tih područja, da lokalne jedinice imaju financijskih problema kako bi pružile i financirale javne usluge, kako bi građani mogli kvalitetno živjeti na tim područjima. Jedna od tih olakšica je bila i ova koju danas ukidamo, a to je da se od 2010. kako sada izmjene ovog zakona govore, ukida olakšica poduzetnicima u smislu poreza na dobit, gdje oni neće moći ostvarivati nikakve posebne pogodnosti u smislu tog poreza i porez će se plaćati konkretno isto kao i u svim drugim dijelovima Hrvatske. Ono što danas smo trebali na dnevnom redu imati 3 zakona koja su vezana uz ovu problematiku, odnosno 3 zakona koja usklađivanjem sa europskom stečevinom govore da se određene olakšice ne mogu ostvarivati u ovom smislu u kojem su se do danas ostvarivali. Ja bih htio podsjetiti jednu stvar, mi smo čini mi se postupak pridruživanja Europskoj uniji, odnosno točno mislim na tu povelju ili kako se to zvalo 2003. potpisali, i već 5 godina se zna da u tom smislu te neke stvari neće moći stajati. Danas smo pritisnite vremenom, odnosno otvaranjem novih poglavlja pregovora, govori da je nužnost da ove stvari iz naših zakona promijenimo, barem tako predstavnici Vlade obrazlažu sve ove promjene. Moje je pitanje sada, zašto 5 godina o tome nismo vodili raspravu i zašto u 5 godina nismo pripremili neke mjere, koje bi anulirali ove novčane i financijske efekte kako bi se pomoglo tim područjima na neke druge načine. Ono što sigurno ovaj zakon donosi, odnosno 2002. kada smo ga donijeli, donosio je određene veće prihode lokalnih jedinica i na neki način 45 lokalnih jedinica je obuhvaćeno bilo ovim zakonom. Moram napomenuti da mi u okviru svih naših lokalnih jedinica, znači njih 570 u Hrvatskoj, imamo 274 jedince koje su obuhvaćene posebnim uvjetima. To nije samo brdski-planinsko područje, tu se radi o jedinicama koje se nalaze na područjima posebne državne skrbi i 45 otočkih jedinica. Znači skoro pola lokalnih jedinica sve obuhvaća neki posebnim zakonima i ostvaruju neke povlastice kako bi se na tim područjima mogao život što uspješnije odvijati. Ja bih sada ukazao na jedan drugi problem koji se javlja u Hrvatskoj, a to je da Hrvatska nema osmišljenu Strategiju regionalnog razvoja u kojoj bi posebnu pozornost posvetila modelu financiranja lokalnih jedinica, odnosno sa naglaskom na potporu lokalnim jedinicama koje nemaju mogućnost, odnosno koje imaju gospodarske poteškoće u razvoju i nemaju fiskalne mogućnosti da financiraju minimalni standard pružanja javnih usluga na tom području. Nego mi se uvijek oslanjemo na to da država uzme, pa onda po nekom svom kriteriju dijeli jedinicama, najčešće u našem primjeru u Hrvatskoj su to kriteriji koji su vezani uz neke stranačke interese iz poznanstva itd. Znači nama jednu smišljenu gospodarsku strategije gdje bi se sve jedinice, možda postoje, odnosno ne možda nego sigurno postoje jedince lokalne samouprave koje nemaju financijskih mogućnosti, a nisu na područjima brdsko-planinskim ili otočkim i možda bi takve jedince isto trebalo obuhvatiti jednom strategijom, kako bi se omogućilo njima kvalitetno financiranje njihovih javnih potreba. Ono što se meni čini, a to je već sada istaknuto par puta da nisu postojale neke izričite poteškoće, odnosno teškoće u ovom djelu oslobađanja ovih poreznih davanja poduzetnika u tim brdsko-planinskim područjima, odnosno da se može napraviti razlika s obzirom na demografski problem i mislim da u Europi imamo primjera gdje određene države također subvencioniraju i poduzetnike u područjima gdje nema naravno mogućnosti, gdje je poslovanje otežano. Ono što mene posebno žalosti je da za razliku od prethodnog ovog zakona oko Grada Vukovara, ovdje je uključeno zbilja dosta poduzetnika i vidimo da se taj dio odnosi na otprilike 2 tisuće poduzetnika s time da je on rastao 2002., 2003. godine i onda se 2005. smanjio, vrlo vjerojatno se radi o tome da jednostavno uvjeti u tim područjima nisu bez obzira na ove olakšice dovoljno atraktivni da se može neko ozbiljno poduzetništvo odvijati. Tim više smatram da bi država morala u infrastrukturu i nekom gospodarskom odnosno nekom regionalnom strategijom omogućiti da se ta područja učine atraktivnija za poduzetnike. Ono što isto smatram nelogičnim je da u jednom zakonu pozivajući se na iste principe ostavljamo porezne olakšice do 2016. godine, a u drugom zakonu kao što je ovaj ih ograničavamo na 2010. godinu. A kažem pozivamo se opet na identičan princip i kod jednog i kod drugog zakona tako da mi ta nelogičnost je upala, upala u oko i volio bih kada bi predstavnik Vlade malo pojasnio zbog čega je to tako? Ja sam naime i sam bio svjedok života u jednom takvom gradu. Živio sam neko vrijeme u Ogulinu i moram priznati da je to grad koji je bio jako bogat. Imao je jaku šumarsku industriju, dosta razvijenu i što se tiče prerade u namještaj i tako dalje. I tijekom ratnih godina nažalost pa i kasnijom privatizacijom i ajmo to tako nazvati slabljenjem gospodarske situacije u cijeloj Hrvatskoj je došao u vrlo tešku poziciju i moram priznati da mu je Zakon o brdsko-planinskim odnosno o pomoći na brdsko-planinskim područjima jako pomogao jer je proračun izuzetno narastao sa ovim prihodima koje je lokalna jedinica, koje je lokalna jedinica na kraju krajeva mogla dodatno ostvariti. Taj grad je sada sa tim dodatnim sredstvima uspio olakšati tamo malo život ljudima i možda zaustaviti jedan negativni trend iseljavanja iz grada u veće i sredine gdje je eventualno život jednostavniji. Tako da evo ja bih se isto pridružio kolegi Denoni, nisam sklon prihvatiti ovakav zakon, a da sa druge strane nemamo jasno vidljivo kako ćemo kompenzirati te pogodnosti koje su bile do sada izražene odnosno kako će se na neki način poduzetnici odnosno gospodarstvo u tim područjima pomagati konkretnim projektima ili nekom kazao sam osmišljenom gospodarskom strategijom regionalnog razvitka koju Hrvatska još uvijek nema a gdje se kažem oslanjamo više na centraliziranost odnosno na to da ti država uzme pa ti onda dijeli po principu kao što sam to već malo prije rekao, ne nekom ekonomičnom, ne nekom koje ima gospodarsku logiku nego to kako tko koga pozna i gdje je koji gradonačelnik iz koje stranke na vlasti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Anton Mance. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa mislim da je, evo slušam sada i kod kolege i kod gospodina, kod gospodina prije iz Istre Kajina koji govori pa mi smo donijeli taj zakon a kao vi ga hoćete sada ukinuti. Ja koliko znam jer sam i tada bio čelnik lokalne zajednice da smo mi, da je zakon donijet 2002. ali da je, on nije bio donesen tada na neodređeno vrijeme nego je Vlada iza, produžila taj zakon na neodređeno vrijeme. Mislim da je to prvi netočan navod. A drugo je ovo kaže pa mi nećemo podržati taj zakon. Onda ne znam da li ja dobro tumačim i vidim da nitko ili to svjesno se izbjegavala stranica 6. Jer u bivšem zakonu odnosno prije što je pisalo nije bilo ovog održivog razvoja kroz 3 ministarstva. Ja ovdje vidim šansu pa puno, puno veću i obvezu tih ministarstava da na tim područjima izgradimo svu infrastrukturu koja je potrebna pa i ono što sam govorio.
Zahvaljujem. Sukladno članku 207. stavak 2. obavještavam vas da je po Poslovniku isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 14 sati i 10 minuta. Još jedanput nastavljamo s raspravom. Uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo ja sam jedan od čelnika koji dolazi iz područja brdsko-planinskog, tu prek brega u Bistri i sjećam se te 2002. godine kad je donesen Zakon o brdsko-planinskom području. Ispunjavali smo nekakav upitnik prema Ministarstvu. Meni su javili, to je bilo u 7. mjesecu 2002. da smo dobili status brdsko-planinskog. Ja sam mislio pa dobili smo ajde, nismo valjda niš posebno s tim dobili. Da bi se evo nakon godinu, dvije, tri stvarno počele osjećati pozitivne posljedice donošenjem evo tog zakona. Ono što u svakom slučaju moramo se složiti s gospodinom Manceom da evo Vlada je 2003. izmjene zakona koje su bile produžila to na neograničeno. A evo kak su godine prolazile počeli smo osjećati sve pozitivne posljedice, a mislim da to svakodnevno osjećaju naši građani i poduzetnici s područja brdsko-planinskog. Pogotovo kad govorimo o povratu plaće neoporezivi dio 2400 kuna je na području brdsko-planinskom i mislim da naši građani po povratku po godišnjoj prijavi osjete da je to kak je reko gospodin Kajin jedna 13. plaća i mislim da uveliko to je doprinijelo evo i poboljšavanju nekakvog osnovnog standarda s područja evo tih općina i gradova. Kak je rečeno ovdje u prethodnim raspravama ukupno je obuhvaćeno ovim zakonom 45 jedinica lokalnih samouprava, 13, 12 mislim da 12 i 13 gradova i 33 općine i mislim da država se u tom smislu odrekla isto određenih financijskih sredstava pa tako da godišnje negdje samo od povrata poreza po godišnjoj prijavi mislim da se vraća u te jedinice negdje oko cirka oko 550 milijuna kuna. Ovim zakonom nije samo da je riječ o zakonu koji je jako dobar i u svakom slučaju je perspektivan za upravo te općine i gradove. Moram reći da tim zakonom se stvaraju i drugi niz beneficija. To osjećaju naši poljoprivrednici, mljekari. To osjećamo i mi u lokalnoj samoupravi jer su nam proračuni evo dobivanjem statusa porasli za cirka da ne velim sigurno od onog poreznog dijela sigurno za 50% tako da sa tim financijskim sredstvima možemo ići u druga ulaganja a to je ono najbitnije, to je infrastruktura. Evo ja govorim iz općine iz koje dolazim iz Bistre, mi smo zahvaljujući upravo tim sredstvima pokrenuli izgradnju kanalizacije i vodovoda jer nas i tu prati i Ministarstvo evo graditeljstva, gdje nas prati i Ministarstvo poljoprivredne, Ministarstvo regionalnog razvoja i gdje nas prati Fond za regionalni razvoj. Tako da smo evo mogli i udružiti svoja sredstva koja su nam sigurno puno veća nego kaj su bila prije i na taj način riješiti ono što je najbitnije upravo za svako mjesto, a to je infrastruktura. Moram reći da evo pošto je to jedna lijepa povlastica i koja sigurno svakom odgovara, ali mislim da i mi svi koji smo čelnici u tim općinama i gradovima smo svjesni da jednog dana, bili smo svjesni kad smo dobivali da jednog dana to mora na neki način i ne nestati, ali na neki način se ukinuti. Status najvjerojatnije nam neće ukinuti, ali ove povlastice sigurno s vremenom moramo biti svjesni da će se izgubiti. Tako da ono što ja predlažem da evo vidimo da do 2010. znači do 2011. u biti vrijedi ova povlastica, znači oslobađanje poreza na dobit od 25%. Nakon toga se ukida. Ja se nadam da će gradovi i općine koje su evo dobile taj status, a moram reći da dobivanjem statusa nismo mogli odmah predvidjeti sve ove beneficije. Jer za nekakve prave, nekakvo realno i optimalno očekivanje tih svih beneficija treba proći nekakvih tri do četiri godine, pa ono što je bitno da i mi se moramo pripremiti u lokalnoj samoupravi. Morali smo izmjene planova prostornih napraviti, morali smo izgraditi infrastrukturu, pa evo sad novim Zakonom o gradnji svjesni smo i toga da moramo raditi urbanističke planove za sve one površine koje su veće od 5000 kvadrata tako da mislim da smo upravo sad na neki način ove godine ili ćemo slijedeće bar kod mene steći uvjete da stvarno te poslovne zone koje smo otvorili, a zahvaljujući i beneficijama koje propisuje ovaj zakon, ali i beneficijama koje mi u lokalnoj samoupravi dajemo nije bitno samo ono što daje država. Mislim da moramo i mi u općinama i gradovima pratiti ako već imamo određene beneficije da i mi se evo potrudimo dati, pa evo ja konkretno u svojoj općini smo i oslobodili sve te koji grade poslovne proizvodne objekte. Na mojem području komunalne naknade tek plaćaju u petoj godini. Smanjili smo maksimalno komunalne doprinose da privučemo proizvođače što nam je najveći cilj. Nije nam toliko cilj znači nekakve trgovačke centre, ali proizvođače koji će zaposliti te nezaposlene na našem području. Mislim da se tu puno u tom smislu napravilo i evo ovom odredbom zakona velim na neki način ta beneficija se gubi. Ali kak je rekao državni tajnik to se govori o samo onima koji imaju dobit koliko sam shvatio preko 200 tisuća godišnje, 200000 eura godišnje. Mislim da malo bude takvih na žalost koji će prijeći tu granicu, a ja mislim da do 2011. moramo biti svjesni da sigurno će se stanje poboljšati na tim područjima, da će se i poduzetnici prilagoditi evo ovim prilikama. A evo kako sam rekao i malo prije moramo biti svjesni da evo te određene povlastice jednog dana na neki način će biti nešto manje. Pa evo zbog svega izrečenog i prije i zbog svega ovih svih godina koliko je država i naša Vlada ulagala u ta područja, a i područja posebne državne skrbi mislim da treba podržati zakon i u svakom slučaju iznaći još dodatna rješenja kroz određena ova naša ministarstva da evo te povlastice se maksimalno ublaže do ulaska u Europsku uniju. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, jedan kratki zakon, a tako duga rasprava. Došli smo skoro blizu tri sata. Toliko duga rasprava da čak kolega Kajin priziva Ustav iz '74. i zlatno doba tada za lokalnu samoupravu. Ali siguran sam da ne misli na Ustav iz '74. kao idealan okvir Hrvatske. Isto tako je kazao i jedan podatak koji je zaista točan, a to je da sve skupa smanjenje povlastica ne znači neki veliki novac za državu, za državni proračun, pa se čovjek pita je li to država ima neku zlu namjeru kad to želi učiniti na nečem nebitnom. Očito je postojao, očito postoji temeljni razlog zašto se to tako čini, a taj novac koji se eventualno dobiva iz toga, oduzima nekom poduzetniku ili umanjuje njegov interes za ulaganja država višestruko nadoknađuje sa svim ostalima što troši da bi se neki prostori razvijali. Dakle, po meni smisao prijedloga zakona koliko god može biti da je neka formulacija bolja nije toliko bitan za opću sliku u tom prostoru pogotovo što svjedočimo da su mnoga od ovih područja koja nisam ni znao da imaju takvu klasifikaciju da rečem i gradovi i općine. Jer kad rečete brdsko-planinsko onda misle na neke goštake daleko od bilo kakve civilizacije, a ovdje se radi zapravo o gradovima i općinama koji su itekako urbane čak, dobro urbane. Čini mi se koliko god ovo je jedan od alata da bi se potakao razvoj, apsolutno jedan od alata koji potiče razvoj nerazvijenih područja. U ovom slučaju se radi samo o brdsko-planinskim, jer su otočna područja i priobalja riješena nekim drugim zakonima, premda i tamo postoje iste slike kao što su u ovima. Ja bih ponovno istaknuo kao i prije u raspravi u vezi Vukovara da mi se čini da je pitanje financiranja izgradnje infrastrukture doslovno kao instalacija, doslovno kao komunalne infrastrukture cesta, vode, kanalizacije, struje. Isto tako je vrlo važna za smisao života u tom prostoru opstanka i poticaja društvena infrastruktura, odnosno dostupnost te društvene infrastrukture ako ne postoji u samoj toj lokalnoj zajednici, u prostoru lokalne zajednice da je lako dohvatljiva prometno na nekom drugom bliskom mjestu. Svjesni smo da je Dugopolje recimo prostor koji isto tako bi se svrstao u jedan ovakav, jednu ovakvu definiciju. Ali on je već toliko dostupan Splitu da ga ta infrastruktura zapravo dovodi u jedan sasvim drugačiji kontekst ponašanja, pa čak i sin koji se ovdje spominje kao dio brdsko-planinskog područja, kao jedan od grad brdsko-planinskog područja a danas je od Splita za manje od pola sata dostupan što bi mogli kazati da je jedan dio Zagreba puno dalji od centra grada nego što je tako. Dakle, ja zakon koji je, ovaj mali zakon koji se predlaže sa korekcijama koje su nepovoljnije u odnosu na ono što su neki ljudi prije imali ne čini mi se da je toliko važno u nekoj raspravi koliko kao poticaj da se razgovara i o drugim elementima kojima se može potaknuti i olakšati onima koji su spremni ulagati u ovakve prostore i da će se zapravo kroz ta ulaganja koja su bitno veća od onoga što se eventualno štedi na beneficijama iz dobiti ostvariti puno bolje rezultate. Primjera imamo puno koji to već do sada sasvim pokazuju i zato mislim da je struktura koja je postavljena da se pitanje održivog razvoja napokon počinje integralno promatrati u suglasju sa više elemenata, ne samo s jednim aspektom kao što je ovdje financijski, nego prostorno-planerski kroz druga ministarstva regionalnog razvoja, poljoprivrede, gospodarstva općenito na jedan takav sustav, više njih u koordinaciji, više elemenata koristeći se alatima svih ministarstava se rezultat puno može bolji postići tako da mi se rasprava o ovome ne čini toliko bitnom, premda ona zaista uskraćuje nekima određeni novac na koji su računali. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I kao zadnju, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kada je Zakon o brdsko-planinskim područjima donesen 2002. godine, evo svi se ovdje kod rasprave slažu, on je značio bitnu pomoć ljudima u tim krajevima. On je njih spasio. Da nije bilo ovog zakona nastavilo bi se iseljavanje, propadanje tih krajeva, možda do danas tamo više ne bi nikoga ni bilo. Život se očuvao u tim područjima, mlađi ljudi ostaju, tamo se može živjeti i taman sada kada im je ovaj zakon otvorio perspektivu dolaze, evo ove njegove izmjene koje kažu od 2011. godine nemojte više računati na poreske olakšice. Zašto? nema baš suvislog obrazloženja da je to usklađivanje sa Europom. Pa znam, ali je li netko bio od vas u tim krajevima? Je li neko bio u Mrkoplju? Kakve ima Mrkopalj veze s Europom? Ako to europski činovnici od vas traže, odvedite ih u Mrkopalj, odvedite ih u Lokve. Pa to je od Europe udaljeno ne miljama, ne stotinama milja, nego svjetlosnim godinama. Pa tamo bez pomoći će život stati, pa tamo će sve ostati kao u srednjem vijeku. Pa ne možemo se mi s Europom usklađivati tako da ljude u tim područjima osudimo na jedno taborenje. Da im oduzmemo svaku budućnost. Mi se s time, ili oni se neće približiti tako Europi. Oni će se od nje udaljavati. Pa objasnite to europskim činovnicima da to tako ne ide, ako je točno da to Europa traži. Ali kad već nudite ukidanje ovih povlastica kao veliku i zapravo jedinu bitnu stvar u ovom zakonu, zašto paralelno ne ponudite neki drugi model da se vidi što će biti poslije 2011. godine s tim krajevima? Što će biti s Čabrom, s Vrbovskim, s Delnicama? Jer ti ljudi valjda očekuju neki odgovor od nas. Pa ne možemo im samo reći, e tako sad što je bilo, bilo je od 2002. do 2011., što vam je taj zakon pomogao, pomogao, pomoći više nema. Oni će već danas početi odustajati na temelju ove poruke. Pa tko je lud ulagati nešto tamo kada zna da će 2011. sve poreske olakšice prestati. Ovo je zakon kojim se poručuje maknite se iz tih krajeva, spasite se ljudi do 2011., bježite bilo gdje, ali nemojte ostati tamo jer vam hrvatska Vlada pomoći neće. Jer upravo predlaže zakon da vam se prestane pomagati. Pa pošteno je bar tim ljudima onda reći kad im već ne nudite ništa drugo, nikakav drugi zakon, nikakav drugi oblik pomoći, pa onda im je pošteno reći bar to da napuste svaku nadu. Jer ti krajevi bez brdsko-planinskog zakona, bez olakšica, ja vas uvjeravam, oni budućnosti nemaju. Pa nije to zbog toga što su tamo ljudi lijeni pa neće raditi, pa tko im je kriv. Pa to je izuzetno zaostalo područje, pa njemu treba kisik, umjetno disanje. A što vi radite? Vi skidate bocu s kisikom. Vi se prijetite da ćete 2011. iščupati tu infuziju. Ovo je dakle najava kraja, najava kraja za brdsko-planinska područja. Ovdje se pod krinkom povezivanja ili priključivanja Europi ti krajevi osuđuju na udaljavanje od Europe. Ovim zakonom vi njih šaljete u srednji vijek. I ja bih molio, državni tajniče da kad budete imali završni osvrt da tim ljudima jasno poručite da li Vlada sprema neki drugi oblik pomoći ili da im svi skupa zajedno kada budemo išli u obilazak te izborne jedinice, tog dijela Hrvatske kažemo da im je najbolje da se odatle maknu. I nisam siguran da Damir Kajin nema pravo. Kad kaže da se neka područja i neki krajevi kažnjavaju jer nisu glasali kako se mislilo da su trebali glasati. To je onda strašna poruka. To je strašna poruka dijeliti hrvatski narod, kao što kaže potpredsjednik na svoj ili tuđi dio, na onima kojima ćemo pomagati i onima kojima nećemo. Pa što su ti ljudi krivi u Čabru? Pa što su oni krivi? Niste dobili dosta glasova? Pa niste, ali ne morate im zato ovo ukidati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Evo, poštovani potpredsjedniče, moram ispraviti netočan navod gospodina Stazića koji veli ovim zakonom vi njih šaljete u srednji vijek. Pa ne mogu se složiti s tim, jer gospodin Stazić evo ja dolazim s tog područja i ja valjda ne bih ovdje išao nešto braniti što nije dobro. Ali moram vam reći da, evo kada govorite već o onima koji su glasovali ili koji nisu glasovali. Ja imam inače, tu sam si dao truda da vidimo koje su to općine i gradovi HDZ-ovi koji su oporbeni pa vam moram reći … … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, da ova Vlada vraća u srednji vijek gospodin Stazić. I rekli ste da se tu daje sredstva prema onima koji su bliži, koji daju glasove. Moram reći da pola, više od pola gradova je SDP-ovih, a isto tako više od pola općina, kada govorim o tome ne samo SDP-ovih, HNS-ovih, IDS-ovih itd. A što se tiče vraćanja u srednji vijek gospodine Staziću, pa niste rekli ono što sve i dalje ostaje ko' beneficije i povlastice tim općinama i gradovima, a to je povrat poreza od plaće, krediti, uvoz bez carina i puno puno toga koje se beneficije ne ukidaju ovim prijedlogom zakona.
Zahvaljujem. I drugi na žalost takav je običaj, ispravci, nemojte drugima, morate početi od sebe, svaki od sebe. Uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Također želim ispraviti netočan navod uvaženog kolege Stazića koji je rekao da 2011. godine stupanjem Republike Hrvatske u punopravno članstvo u Europskoj uniji, ove krajeve, dakle brdsko-planinska područja u Republici Hrvatskoj ovim zakonom se vraćaju u srednji vijek. Kolega Stazić imate pravo povezivati stupanje Hrvatske u Europu sa vraćanjem ovih krajeva u srednji vijek, ali to je samo vaše mišljenje, a vaše mišljenje ovom prilikom ne želim ispravljati, ali to dovoljno govori o vašoj percepciji potrebe da Hrvatska uđe što prije u Europsku uniju.
Zahvaljujem. Imamo repliku, uvaženi zastupnik Luka Denona. Molim vas bez dobacivanja iz klupa. Uvaženi zastupnik Luka Denona izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja znam da je poodmaklo vrijeme i da je kao što je rekao kolega, neću ga imenovati jer ga nema, mali zakon, ali evo donio je veliku raspravu. Imate pravo kolega Staziću. Ovo je zakon koji će zbog malih promjena učiniti to da ćemo jednoga dana u područjima od, piše ovdje tako, brdsko-planinskim područjima koji nisu taj status dobili uzalud, znači rekao sam zbog čega je potrebno ostaviti i ovu odredbu 75% poreza na dobit, jer ovim zakonom uređuju se poticajne mjere za demografsku obnovu, gospodarski rad, održivi razvitak itd. Kolega gradonačelnik iz Vrbovskoga ja ću se koncentrirati samo na onaj dio kojega najbolje poznajem, a to je prelijepi Gorski Kotar. Kada prođete Gorskim Kotarom onda ćete naći naselja koja su cijela, u kojima nije bilo rata kao što je na žalost bilo u Vukovaru, ali u kojima nema ljudi. Nema ljudi. To je tragično. Ljudi neće doći ako im se i napravi cesta. Ljudi će doći ako mogu naći posao pa tek onda cestu da bi došli na taj posao. Ali najprije ako imaju posao. Posao će naći danas, jedino tako ako smo se tako opredijelili da potičemo malo i srednje gospodarstvo, da potičemo nešto što se zove kapitalistički način razmišljanja pa da tamo ljudi poduzetnici koji će na ovaj način oslobođeni plaćanja nekih poreza moći doći tamo i oživiti taj kraj. I zbog toga ne treba ukidati ove povlastice.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Kolega Denona žao mi je što nemam priliku odgovoriti onima koji nisu kao vi imali uopće moralne hrabrosti podići žutu pločicu nego pod ispravkom krivog navoda, zapravo pokušavaju replicirati ne usuđujući se uopće izvrgnuti mogućnosti da im se na repliku odgovori pa se onda skrivaju iza bijele pločice, jer eto takva je njihova hrabrost, što možemo, takvi su i zatupnici. Kažete kolega Denona, uređuju se poticajne mjere. Ovim zakonom se uređuju poticajne mjere. Ovim zakonom u izmjeni i dopuni zakona uređuje se ukidanje poticajnih mjera. Ovim zakonom uređuje se propast brdsko-planinskih područja. Ovim zakonom uređuje se to da se tamo ljudi više neće zadržavati, da će se iz tih krajeva iseljavati. To se uređuje ovim izmjenama i dopunama zakona koji je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Zahvaljujem. Samo radi točnosti, mogućnost ispravka netočnog navoda kao i replike daje naš Poslovnik. Prema tome nitko se ne skriva iza toga nego mu je to poslovnička mogućnost kao što je Bože moj i mogućnost da iz kluba u klubu nameću jedan drugome, nabacuju kroz replike. To je tako. Rasprava je pojedinačno gotova. Da li želi predstavnik Vlade uzeti riječ? Da. Uvaženi Stanko Janić, tajnik u Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo moj prvi nastup u Saboru da branim neki zakon i baš mi je drago da je ovako bilo žustro, jer eto to mi daje hrabrost za dalje, ali možda ću neke razočarati. Ovim izmjenama i dopunama zakona mi ne ukidamo ništa nego usaglašavamo poreze na dobit koje su operativne potpore sa pravnom stečevinom Europske unije, ne postoji nigdje u Europi da se daju potpore koje nisu vezane za opravdane troškove i upravo iz tih razloga su bile teško zadržive i u napornim pregovorima sa komisijom Europske zajednice ostvareno je da se one mogu još neko vrijeme primjenjivati. Mi smo to ishodili i u skladu sa tim prema stupnju razvijenosti pojedinog područja napraviti tu selektivnost, vremenski ograničili tamo gdje je najveća nerazvijenost itd. U ovome konkretno Zakonu o području brdsko-planinskome maksimum koji se dozvoljava je kao što predviđa Zakon o malim potporama koji je donesen u ovome Saboru, predviđa 200 tisuća eura u trogodišnjem zbiru potpora za poduzetnike ili prosječno da tako kažem, negdje oko 500 tisuća kuna. Da svih ovih 363 poslovna subjekta koja su ostvarila povlastice iz ovoga poreza i dobile povrat 14 milijuna 724 tisuće kuna, da su iskoristile 100% ove izmjene, mogle su dobiti 191 milijun. Znači oni su iskoristili samo 7,8% mogućnosti dobivanja poticaja. 2003. godine su iskoristili 3,4% kada bi gledao po ovome načinu, a 2006. 7,8%. Radimo na tome da ove naredne dvije godine iskoriste sto posto ove potencijalne mogućnosti. To znači da tako dobro posluju da mogu što više imati veću dobit i imati veću povlasticu koja iznosi 25%. Znači mi kad se pogleda tehnički nikoga nismo umanjili, nego upravo će svi moći koristiti naredne dvije godine. Ali mi moramo odraditi, napraviti tako i to se radi kroz Zakon o regionalnom razvoju koji će doći kod vas u 9. mjesecu i Strategiji o ekonomskom razvoju koja će isto tako doći kod vas u 9. mjesecu, gdje moramo napraviti razliku između poteškoća koje su nastale položajem, kao što su otoci, ako što su brdsko-planinska područja, od poteškoća koje su nastala ratom kao što su Vukovar i određena druga područja ili poteškoća koje su nastale određenim demografskim kretanjima među koje spada i općina Grožnjan i općina Oprtalj i Ivanišće. Ja to poznajem jer sam iz Buja. I neke druge općine iz razloga demografskih. Za takve sredine se moraju napraviti takve mjere koje odgovaraju europskim normama, a one su vezane znači za opravdane troškove tim poduzećem koje će raditi. Poslovni subjekti na brdsko-planinskom području moći će koristiti povlastice zato što se nalaze na brdsko-planinskom, a one koje imaju neke druge poteškoće demografske iz neke općine kao što je Buzet ili neka slična općina, imat će i po toj osnovi. Isto tako će biti mjere za općine koje se nalaze na pograničnim područjima pa imaju druge efekte i moći će kumulativno koristiti sredstva i mjere da se … [[Govornik se ne razumije.]] nedostataka na pograničnim područjima, a takvih ima u Hrvatskoj veliki broj. Znači ovdje mi stvarno rješavamo, usuglašavamo ono da ispunimo kriterije za otvaranje 8. poglavlja nakon čega će i tako će nastati pregovori za postizanje naših svih ostalih zakona koje ćemo donositi, a otvaramo perspektivu ovim sredinama i u naredne dvije godine i novim mjerama koje se donose do kraja 9. mjeseca. I u budućnosti vjerujem kada bude to na raspravio da ćete svojim konkretnim prijedlozima kako takve mjere koje poštivaju europske standarde prilagoditi ovim sredinama koje su važne za razvoj ovih krajeva. Evo sutra idem na Zeleni vrh kod Ogulina na planinarenje sa društvom i isto ću im tako kazati, uzmite novce, stoji vam na raspolaganju, poslujete pozitivno i imat ćete veće koristi i ulažite ponovo, reinvestirajte to u vlastitu daljnju proizvodnju. Stvarno sam uvjeren da će se moći ti poslovni subjekti kojih je preko dvije tisuće, a koristi samo 360, a i oni koji koriste, koriste 7,8% potencijala, moći koristiti i više. Ja vam se zahvaljujem na razumijevanju, vjerujem da ćete kod glasovanja ovaj prijelazni dio prihvatiti u sljedećim raspravama o novim mjerama koje se donose stvarno kvalitetno i uvažavajući sve ove vaše poleđne osnove napraviti dobar i kvalitetan zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Državni tajniče, jednostavno nije točno to što kažete ne ukidamo ništa. Pa to u zakonu piše. 2011. godine ukida se 25% olakšice poreza dobit. Pa ne možete sad reći ne ukidamo, a lijepo piše da ukidate. Vi kažete vi idete sutra tamo planinariti. Pa to je krasno da vi idete tamo planinariti. To je mene osobno jako obradovalo. Ali što će imati građani Mrkopolja, Lokva, Čabra, Vrhovskog i Delnica od vašeg planinarenja kad im ukidate povlasticu od 25%. Na to pitanje, zaboravio sam da sam tražio u svom završnom osvrtu da na to odgovorite, niste odgovorili nego ste rekli da idete planinariti. Pa planinarite.
Zahvaljujem. Evo, zaključujem raspravu. Po toj točci glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Time zaključujem i današnje zasjedanje sjednice Hrvatskoga sabora. Nastavit ćemo 2. srpnja u 9,30 s točkom 13. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom, pa točka 14. i tako sve redom dalje po dnevnom redu. Želim vam ugodan produženi vikend. Hvala lijepa.
Prelazimo na 10. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskim područjima, bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 106. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena, Vlada je podnijela amandman. Sukladno članku 166. Poslovnika sa ovako podnesenim amandmanom mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanu Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Većinom glasova, 88 za, 5 suzdržanih, 3 protiv je prihvaćeno da se raspravlja o amandmanu Vlade. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandman. Gospodin Janić, državni tajnik. Izvolite gospodine. Imamo amandman Vlade Republike Hrvatske na članak 3.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice Sabora i uvaženi zastupnici Sabora. Amandman koji ste dobili na vaše klupe predlaže se slijedom konzultacija sa glavnim odborom za proširenje Europske komisije, a u suštini odnosi ne na precizniji izričaj u članku 3. predloženog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskom području. Naime, prethodni tekst stavka 2. u članku 7. koji se predlaže mijenjanje glasio je "iznos oslobađanja od plaćanja od poreza na dobit za vremensko razdoblje iz stavka 1. ovog članka ne može biti veći od iznosa utvrđeno odlukom objavljivanja pravila o potporama male vrijednosti." Amandmanom se predlaže novi tekst "iznos oslobađanja od plaćanja poreza na dobit za navedena vremenska razdoblja iz stavka 1. ovog članka utvrđuju se sukladno uvjetima i kriterijima utvrđenim odlukom o objavi pravila o potporama male vrijednosti." To je praktički jedna samo preciznija formulacija istoga prijedloga zakona izmjene i dopune zakona. Hvala.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog amandmana Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj amandman je prihvaćen većinom glasova, 80 za, 9 suzdržanih i 2 protiv. I imamo amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 2.
Ja ću kao prethodnik, sve amandmane Odbora za zakonodavstvo se prihvaćaju.
Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o brdsko-planinskim područjima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Zakon je prihvaćen većinom glasova, 71 glas za, 24 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro jutro dame i gospodo zastupnici. Nastavljamo sa radom na 5. sjednici. Prije jedna obavijest. Danas ćemo u 12 sati imati proširenje dnevnog reda i glasovanje o pređenim i zaključenim točkama dnevnog reda pa vas molim da u … [[Govornik se ne razumije.]] u sabornici. I drugo, već sada mogu najaviti da će sutra sjednica početi u 9 sati sa točkom dnevnog reda rebalans proračuna, dakle ne u 9 i pol nego u 9 sati pa vas molimo da podesite vaše obaveze u skladu sa tom obavijesti. Prelazimo sada na - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izvozu robe s dvojnom namjenom, drugo čitanje, P.Z.E. br. 47. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Državna tajnica gospođa Tamara Obradović Mazal. Izvolite.