Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanca: mag. Melita Župevc, Renata Brunskole do 15. ure, dr. Luka Juri in Alan Bukovnik. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 30.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO SKLEPA O RAZGLASITVI ODLOČITVE, KI JE BILA SPREJETA NA ZAKONODAJNEM REFERENDUMU O ZAKONU O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU, KI JE BIL 5. JUNIJA 2011. Dne 1. 7. 2011 je bilo v Uradnem listu Republike Slovenije objavljeno poročilo Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil 5. junija 2011. Iz dopisa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki smo ga prejeli 6. 7. 2011, izhaja, da zoper to poročilo v zakonitem roku ni bila vložena nobena pritožba, zato je postalo poročilo pravnomočno. Glede na to, da mora Državni zbor v skladu s 53.b členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi v 8 dneh po pravnomočnosti poročila Državne volilne komisije razglasiti odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu, sem vam 6. 7. 2011 poslal sklep, s katerim bo Državni zbor razglasil odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin o sklepu. Besedo ima v imenu Poslanske skupine Zares Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares smo v preteklosti s precejšnjim razočaranjem spremljali vse razprave, ki so pretežno brez argumentov in pravih dejstev pripeljale do izida referenduma o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Sprejetje Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju bi pomenil sprejetje ene od reform, za katero se je Vlada zavezala, da jo bo zaradi nuje, sprejela in izpeljala v tem mandatu. V Poslanski skupini Zares smo sicer že tekom parlamentarne procedure poudarili, da je bilo morda res nekoliko naivno pričakovati, da nas bodo konstruktivno podprle vse stranke in nekateri socialni partnerji. Takrat smo poudarili, da poleg krize o potrebi po spremembi zakona govorijo tudi demografski kazalniki in družbene spremembe na trgu dela s poudarkom na izrazito zaskrbljujočih podatkih za Slovenijo. Danes lahko brez dvoma ponovimo, da je pristojno ministrstvo v prvi fazi reformo pripravilo dovolj odgovorno, s pogledom vsaj 30 let vnaprej pa smo tudi zaradi upanja na sprejetje oziroma uspeh na referendumu s spremembami pripeljali vsebino do te meje, da bi bila naslednja verjetno potrebna čez 10 ali 15 let. In vsako nadaljnje odlaganje bo za vse prihodnje upokojence toliko težje. Šlo je za spremembo za danes in za prihodnost. Globalne spremembe gredo še naprej v smeri, ko se končuje trodelna doba učenja v mladosti, aktivna delovna doba v zrelih letih in potem varna starost. Gre za medsebojno prepletajoče se zadeve in vseživljenjsko učenje, ki nas v končni fazi danes še pripeljejo do varne in tudi aktivne starosti. Žal parlament in socialni partnerji nismo sprejeli te odgovornosti, da bi mladim in prihodnji generaciji zagotovili to isto varno starost. Volivke in volivci so nasprotovali uveljavitvi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je Državni zbor sprejel lanskega decembra, in ne preostane nam drugega, kot da se danes s tem seznanimo, očitno tudi sprijaznimo, in v prihodnje poiščemo take rešitve, ki nam bodo brez kakršnihkoli političnih kalkulacij zagotavljale medgeneracijsko solidarnost v prehajanju v zrelo obdobje našega življenja. Pri tem je jasno, da bomo morali poskrbeti za učinkovitejši socialni dialog, za učinkovitejše usklajevanje z vsemi socialnimi partnerji, ob dejstvu, da mora vsak od pogajalcev oziroma vsak od socialnih partnerjev prav tako prevzeti svoj del odgovornosti in se zavedati, da je to vprašanje naše in tudi bodočih generacij. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je pristopila k obravnavi predloga novega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju konstruktivno in z načelno podporo ukrepom, v prepričanju, da je reforma potrebna. Zato smo že v fazi javne obravnave v mesecu juliju lanskega leta ter v obravnavi v Državnem zboru podali pripombe in dopolnila k zakonu, nekatera, po naši oceni pomembna, so bila tudi sprejeta. Prvič, še posebej smo zadovoljni, da je večina podprla naš predlog za olajšave za starše za vse otroke, kar v osnutku zakona prvotno ni bilo predvideno. Drugič, upoštevani so bili naši predlogi za milejše prehodno obdobje in vštevanje vseh osnov, od katerih se plačujejo prispevki. Tretjič, prav tako je na našo pobudo prišla v zakon olajšava za upokojitev za moške, ki so služili obvezni vojaški rok. Četrtič, najbolj žalostno se nam zdi, da je s tem, ko je padel zakon, padla tudi rešitev za prejemnike državnih pokojnin, kjer so v večini upravičenke ostarele ženske, saj je ostala v veljavi določba iz socialnega zakona sprejetega lani, ki je ukinila državne pokojnine. Prejemniki so te pokojnine uživali zakonito, po veljavnem zakonu ZPIZ-1, in jo bodo z uveljavitvijo nove socialne zakonodaje, torej s 1. 1. 2012, izgubili, kar je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke neustavno. Mnogim teh dobrih 218 evrov pomeni celo preživetje. V Poslanski skupini SLS smo se v skrbi za prihodnost Slovenije dobro zavedali, da je ena pomembnejših strukturnih reform prav pokojninska. Finančno stanje pokojninske blagajne že dolgo ni več vzdržno, napovedi pa so prav tako črnoglede. Šlo je za projekt najširšega interesa in posledice nesprejetja bodo negativno vplivale na vse prihodnje generacije Slovenk in Slovencev. Zato je žalostno in nezaslišano, da je aktualna vlada v obdobju pred referendumom tako neresno pristopila h kampanji in k zagovarjanju svojega lastnega projekta. Največja odgovornost za padec zakona je zato zagotovo na takratni koaliciji, saj je znano, katere stranke niso podpirale svoje lastne reforme. Svojo odgovornost bodo morali prevzeti po našem mnenju tudi sindikati, ki niso bili pripravljeni prisluhniti argumentom o nujnosti reforme. Še vedno nismo slišali od njih nikakršne boljše ponudbe; zgolj za eno leto krajša pokojninska doba po našem mnenju ni dovolj velik razlog, da so hujskali ljudi proti reformi. Želimo si, da bi se v prihodnosti čim prej našla ustrezna rešitev in da zavrnitev pokojninske reforme dolgoročno ne bo škodila ugledu in konkurenčnosti Slovenije. Pa ne po sistemu: Smo za spremembe, pač pa ne takšne, kot so predlagane, saj gre to lahko v nedogled. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Rezultati referenduma so znani in so bili tudi pričakovani. O tem, kako so se odločili ljudje in zakaj, razprava ni potrebna. Bi pa želel ponoviti, da ne stranka DeSUS ne Poslanska skupina DeSUS nista a priori nasprotovali pokojninski reformi. Potrdili smo dejstvo, da spreminjajoče se družbene in ekonomske razmere narekujejo potrebo po prilagajanju pokojninskega sistema kot javnega in primarnega stebra, katerega poslanstvo je zagotavljanje zaslužene varne in dostojne jeseni življenja. Zato smo skrbno spremljali oblikovanje svežnja ukrepov, ki bi jih ta reforma povzročila za upokojence in delavce. Opozarjali smo, da mora biti reforma pravična do ljudi, pravična do vseh generacij. Do tiste, ki je že upokojena, tako da jim pokojnina v razmerju do plač ne bi padala, da bi bilo njihovo minulo delo cenjeno tudi v času jeseni njihovega življenja. Do tiste, ki je delovno aktivna, tako da bi lahko delali do izpolnitve pogojev za upokojitev, ne da bi bili kot starejši delavci večino časa na cesti namesto v delovnem razmerju ter da bi lahko delali čili in zdravi. Tako bi istočasno manj bremenili tri ključne državne blagajne: pokojninsko, zdravstveno in socialno. Pravična mora biti tudi do mladih, da jim ne bi bilo treba vpisovati študijev, ki jih potem ne dokončajo samo zato, da lahko delajo preko napotnic. Da bi imeli redne zaposlitve že dovolj zgodaj, da ne bi bili v breme staršem in državi in da bi si lahko ustvarili svoj dom in družino. Večkrat smo si zastavljali vprašanje, ali je za manko v pokojninski blagajni in posledično obremenitev proračuna glavni vzrok dolgoživost družbe. In če je resnično opravičljivo, da daljšamo obvezno delovno aktivnost do starosti 65 let ali celo še več, če je možno in potrebno hkrati povečati priliv v pokojninsko blagajno in zajeziti proračunski prispevek vanjo tudi z drugimi ukrepi. Le-ti so bili predlagani, v veliki meri pa niso bili upoštevani. Tisti ukrepi, za katere si je prizadevala Vlada, na primer pri Zakonu o malem delu in Zakonu o preprečevanju dela na črno, pa so bili zavrnjeni in zmanipulirani s strani ljudstva. Usoda tega pokojninskega zakona je torej zapečatena, ni pa zapečatena pokojninska reforma, saj se politične stranke in seveda socialni partnerji zavedamo, da jo bo nujno izpeljati in smo še vedno vsi pripravljeni na sodelovanje pri oblikovanju predlogov in ukrepov. Le-ti pa morajo biti plod širokega konsenza vseh. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev bo predstavil mag. Franc Žnidaršič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Naša poslanska skupina je večinsko podprla Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ker je menila, da je pokojninska reforma nujna in da garantira dolgoročno stabilnost pokojninske blagajne; da izboljša pogoj za upokojevanje tistim, ki so slabše plačani; in seveda podaljšuje delovno dobo zaradi tega, ker dlje živimo in ker je treba za več let zagotoviti sredstva za izplačevanje pokojnin. Na žalost je zakon na referendumu padel, tudi zaradi tega, ker so sindikati pozabili na nujnost ohranitve medgeneracijske solidarnosti. Kajti to, da so glasovali proti tej reformi, ni nič drugega kot napad na medgeneracijsko solidarnost in žaganje veje, na kateri sami sedijo, ob tem da po sedaj veljavnem zakonudrži, da bodo pokojnine vedno nižje, tudi za tiste, ki prihajajo. Če pa bi bil Zakon sprejet, potem bi imeli več možnosti, da dobijo pokojnino, ki si jo zaslužijo in za katero delajo. Kar zadeva dogovarjanje pri tem zakonu, je morda treba povedati, da bi lahko bilo tudi uspešnejše, če govorimo o pogajanjih s sindikati, kajti sindikati so zahtevali krajši čas za izračun osnove in pri njem bi lahko sprejeli teh 24 let, kot je bil njihov predlog. Do tega bi prišli v petih, šestih letih. Takrat bi videli kako stvar deluje in šele takrat naredili naslednji korak. Govoriti danes o tem, kaj bo čez petnajst let, je denimo za upokojensko civilno družbo nepomembno. Upokojenci razmišljajo o tem, kako živijo danes in kako bodo živeli jutri in tisto, kar naj bi se zgodilo čez petnajst, dvajset ali celo več let na področju strukture v državi kar zadeva starost, za njih ni pomembno. Zaradi tega je treba povedati, da je morda Zveza društev upokojencev predolgo molčala in premalo poudarjala, da pokojninsko reformo podpira, in ker ni bilo jasnih stališč, vsaj ne dovolj pogosto s tiste strani, je tudi njihova stranka to razumela tako, da je treba nasprotovati in je tudi nasprotovala, kar seveda ni logično, kajti če Zveza društev upokojencev z 250 tisoč upokojenci zadevo podpira, njihova "stranka" pa je proti, potem tukaj nekaj ni v redu. Zaradi tega mislimo, da je žalostno, da je prišlo do tega, da pokojninske reforme ni. Sam sem bil po vetu Državnega zbora za to, da zakon pade, kajti če bi padel po vetu, potem bi ga lahko v kratkem času popravili v tistih točkah, katerim so nasprotovali sindikati. Ker je padel na referendumu, ga letos ne bo, lahko ga tudi drugo leto ne bo, zlasti če bodo volitve drugo leto. In potem je vprašanje, kdaj bo ta reforma sprejeta, medtem pa bodo prav gotovo nastopile posledice, ki so lahko samo trojne: ali bo treba zvišati prispevke za socialno varnost, ali zmanjšati pravice, ali pa delati dlje, ali pa ne dobiti pokojnin, tako da so stvari zapletene. Zagotovo ni dobro, da se je to zgodilo in mislimo, da je treba storiti vse, da bi se na novo dosegel dogovor s civilno družbo, predvsem s sindikati, in potem čim prej dati nove predloge in mislim, da bi se dalo marsikaj postoriti že letos za to, da bi drugo leto lahko začeli z novelo in jo tudi sprejeli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila dr. Andreja Črnak Meglič.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Glede na to, da so rezultati referendumov dokončni in da zgolj formalno potrjujemo sklep o dejstvih, ki so znana, naša poslanska skupina ne namerava posebej razpravljati o vsakem sklepu posebej. Socialni demokrati bomo formalno podprli vse tri sklepe o razglasitvi odločitve na zakonodajnem referendumu, v skladu z voljo državljank in državljanov Republike Slovenije, kot je bila izražena na tem referendumu. V prepričanju, da gre za dobre zakone oziroma potrebne reforme, smo Socialni demokrati zelo aktivno sodelovali v referendumski kampanji v podporo rešitvam, ki so bile v teh zakonih predvidene. Na kratko bi rada spregovorila zgolj o pokojninski reformi, saj se vsi zavedamo, da je ta kljub neuspehu na referendumu potrebna in neizogibna zaradi staranja prebivalstva in vzdržnosti javnih financ. Dejstvo je, da bomo tako kot v večini držav Evropske unije morali tudi v Sloveniji dvigniti upokojitveno starost. Prej, ko bomo to storili, manj drastične bodo spremembe pokojninskega sistema. Predlogov za boljše rešitve in alternativ v zvezi s pokojninsko reformo v času sprejemanja ZPIZ-2 ni bilo. Bila so le trmasta vztrajanja na izhodiščih, za katere se račun ni izšel. Poudarimo naj tudi to, da je za reformo pokojninskega sistema stala celotna stroka. V Poslanski skupini SD ocenjujemo, da je bil predlog ZPIZ-2, ki na referendumu ni uspel, dober, saj bi istočasno zagotovil izpolnjevanje dveh ciljev: preprečil bi nadaljnje padanje pokojnin, te so vgrajene v sedanji pokojninski sistem, oziroma jih celo nekoliko zvišal ob tem, da bi ljudje v povprečju delali dve do tri leta več, toliko kot tudi vsako desetletje več živijo; hkrati pa bi zagotovil tudi dolgoročno vzdržnost javnih financ. Prav tako bi s sprejetjem novega pokojninskega zakona še naprej zagotavljali solidarnost med generacijami, zagotovili pravičnejšo obremenitev tako aktivne kot že upokojene generacije. Brez sprememb pokojninskega sistema, ki predstavlja temelj za zagotavljanje socialne varnosti v starosti v Sloveniji in sloni na Bismarckovem modelu, v katerem aktivne generacije zagotavljajo sredstva za pokojnine upokojencem, nam grozi, da bodo zaradi porušenega razmerja med generacijami prav mlajše generacije tiste, ki bodo nosile nesorazmerno veliko breme vzdrževanja pokojninske blagajne. Zavedajmo se, da zmagovalcev v tej referendumski igri ni. Javnofinančne posledice nesprejetja nove pokojninske zakonodaje pa se že kažejo. V rebalansu proračuna za 2011 bo potrebno za izplačevanje vseh pravic na podlagi pokojninskega in invalidskega zavarovanja zagotoviti 50 milijonov evrov več, predvsem zaradi dodatnih obveznosti proračuna do ZPIZ, kar je posledica večjega števila upokojencev, kot je bilo načrtovano, in nekoliko nižjih prispevkov, ki so bili predvideni. Kot druga posledica pa se Sloveniji obeta tudi zniževanje bonitetne ocene v primeru, da v zelo kratkem času ne bomo zmanjšali obremenitve javnih financ. Zato upam, da bomo rebalans proračuna, o katerem bomo razpravljali jeseni, tudi podprli. V prid nas vseh. Vsi ti argumenti govorijo v prid temu, da bo morala tudi prihodnja vlada čim prej doseči dogovor o izvedbi pokojninske reforme, in upajmo, da ji bo pri tem uspelo doseči dogovor med vsemi vpletenimi, v korist vseh, ki živimo v tej Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil France Cukjati.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi! Danes se zaključuje saga, ki se ji reče velika sistemska sprememba, utrditev javnih financ, velika reforma pokojninskega zavarovanja in vsega, kar k temu sodi. Začelo se je že pred leti, se nadaljevalo skozi ves čas, dogovarjalo se je s sindikati, zmanjkalo je poguma, potrpežljivosti. Sindikati so na koncu postavili neko minorno, minimalno zahtevo in tudi ta ni bila sprejeta. Dialog je propadel in sindikati so potem zahtevali referendum, da o pokojninski reformi odloča glas ljudstva. Treba se je zavedati, da ne gre oziroma ni šlo za pokojninsko reformo, ampak za neko kozmetiko našega pokojninskega sistema, in sicer samo za podaljševanja delovne dobe oziroma starostne meje za upokojevanje in podobno. Ampak preidimo k stvari. Mi bomo torej danes sprejeli sklep v vednost. Seveda, nimamo več kaj sklepati oziroma odločati, odločilo je ljudstvo. V tem sklepu piše, da je večina volivcev glasovala proti. Želeli bi, da bi bil ta sklep bolj točen, da bi bolj definiral dejstvo. Namreč, volilna udeležba je bila 40 %, kar je veliko za referendum, in za pokojninski zakon je glasovalo 28 % volivcev, proti pa 72 %. To pa je podatek, ki bi se ga morali zavedati tudi v Državnem zboru in vsi, ki bodo ta sklep prebrali. Kajti teža odločitve na referendumu je s tem zelo velika. Sindikati so zahtevali referendum in ljudstvo je odločilo. Tako velika udeležba in tako odločno glasovanje proti, skoraj tričetrtinska odločitev proti, pa ni samo odraz nepriljubljenosti vlade, čeprav je ta nepriljubljenost res velika. Ampak nemogoče je, da bi bil tak rezultat odraz samo nepriljubljenosti. Prepričan sem in vsi mi smo prepričani, da je tudi slab zakon tisti vzrok, da so ljudje glasovali proti. Resnično slab zakon in slab pristop k pokojninski reformi. Tega se je namreč treba zavedati, kajti postavlja se vprašanje, kaj zdaj. Ali mislite, da bo neka priljubljena vlada na referendumu uspela z istim zakonom? Ne bo. Ne smatrati ljudi za polpismene, da ne znajo prebrati, da ne znajo prisluhniti raznim mnenjem, da ne znajo oceniti vsega tega. To je ponižujoč odnos in mislim, da nas mora ta saga nekaj naučiti – bolj resno pristopati k ljudstvu, ki ima pravico odločati na referendumu. Torej, kaj zdaj? To se bo vedno znova spraševalo. Če upoštevamo predsednika Vlade gospoda Pahorja, ki je pred začetkom zadnjega finala sprejemanja zakona rekel, da v Državnem zboru, ko je odgovarjal na poslansko vprašanje, da je ta pokojninska reforma najkratkoročnejši in najuspešnejši korak za znižanje javnega dolga, da je to najhitrejši in najboljši, najučinkovitejši ukrep za izhod iz gospodarske krize. Ne vem. Kaj zdaj? Se je vse skupaj podrlo, ker ta najučinkovitejši ukrep ni bil sprejet? Nihče si s tem ne beli glave. Očitno tudi poslanci vladajoče koalicije ne. Očitno tudi njegovi poslanci njegovih izjav ne jemljejo več resno. Tudi to je odraz te sage in dokaz, da nekaj ne štima in da je resnično potrebno nekaj novega. Vsekakor se s tem, ko zakon ni bil sprejet, ni nič bistvenega spremenilo. Zadolževanje je enako, enako se poglabljamo, drvimo v brezno. Vse druge stvari enako ne funkcionirajo, gospodarstvo se enako ne pobira in se tudi ne bo. Tudi bonitetna ocena v trenutku praktično ni bistveno padla, bo pa padla zaradi zadolževanja, ki je neodvisno od pokojninske reforme. Neodvisno v tem trenutku. Tudi učinek tega zakona, če bi bil sprejet, bi bil šele čez nekaj let. In seveda je tukaj treba iz vsega tega sprejeti nauk za vso politiko, za tisto, ki je še trenutno na oblasti, in za tisto, ki bo morda čez nekaj časa tudi prevzela odgovornost za vodenje te države. In sicer, da potrebujemo pokojninsko reformo. Nihče, tudi tisti, ki so šli na referendum in glasovali proti, niso rekli, da je ne potrebujemo. To je bila neka čudna floskula, da ste proti pokojninski reformi. Čeprav so sindikati vedno govorili: Nismo proti, smo pa proti takšni. In tudi ljudje so bili proti takšni. Zagotovo se ljudje, ki niso polpismeni, zavedajo, da bo treba tudi na tem področju storiti nekaj resnega. Torej, da potrebujemo vzdržen pokojninski sistem, tak, ki ne bo odvisen od raznih nihanj oziroma ki bo potrošil toliko, kolikor se nabere v pokojninski blagajni; ki bo pregleden in preprost, da bo lahko vsak, ki vstopi v ta sistem in ki pričakuje, da bo nekoč iz te blagajne črpal svojo pokojnino, znal izračunati oziroma vedel, kaj ga čaka; in da bo pravičen sistem. Kajti vsi se zavedamo, da je treba zategovati pas, samo, oprostite, če ga mora nekdo za pet lukenj, drugi pa ga lahko razširi za dve, to ni pravično. To ni pravično. Ti pogoji morajo biti izpolnjeni, da bo ljudstvo to sprejelo ne glede na to, kakšna vlada bo. Seveda je bil ta zakon daleč od tega, da bi zagotavljal dolgoročno vzdržnost. Tudi avtorji in ministrstvo so priznavali, da bo čez nekaj let tudi ob eventualnem sprejetju tega zakona potrebna nova reforma, to se pravi, daleč od tega, da bi bil ta sistem dolgoročno vzdržen. Drugič. Ta sistem, ta zakon je daleč od tega, da bil pregleden, preprost. Nasprotno. Je mnogo bolj zakompliciran od dosedanjega zakona in težje izračunljiv in nepregleden, da ne govorimo o pravičnosti. Še najbolj pa je treba iz vseh teh dogodkov potegniti nauk, da je pravzaprav nezrelo s strani vlade govoriti: Ja, pokojninska reforma je padla, ker ste hujskali ljudi. Zaradi hujskaštva. Torej, hujskali so vsi, sindikati in seveda tudi opozicija. In zaradi hujskanja je to padlo. Ja, gospodje, če tako mislite, potem resnično ne boste nikoli trezno vodili te države. Če mislite, da lahko hujskanje, hujskaštvo prepriča 72 % ljudi. Če pa mislite, da lahko ljudi peljete za nos, če ne slišijo kritike, če so vam mediji popolnoma pokorni in lahko zavajanje iz dneva v dan ponavljate, da boste lahko tako vladali in pridobivali zakone na referendumih, potem se motite, ker tako ne boste nikoli sposobni voditi te države, tudi po izkušnjah teh let in tudi v naslednjih letih. Kot drugo je zelo nesramno govoriti: Ja, opozicija gradi na načelu čim slabše za državo, boljše za opozicijo. Tako pritlehnih obrazložitev – tudi s strani najvišjih vaših politikov – si ne samo opozicija, ampak tudi ta državni zbor ne zaslužita. To ni kultura dialoga. Če je kdo zainteresiran, da se stabilizirajo javne finance, da se ustvari vzdržen sistem, potem smo to zagotovo vsi, tudi opozicija. Če bi se vsi kaj naučili iz te sage, ki se je, ne bom rekel srečno ali nesrečno, se je pač končala tako, kot se je, potem bi bilo v naslednjem mandatu lažje pristopiti k tej nalogi.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Robert Hrovat. Pripravi naj se France Cukjati.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod Cukjati je zelo nazorno povedal in pokazal, kaj se je pravzaprav zgodilo. Moje mnenje, ki bi ga rad delil z vami, pa je, da pokojnine niso odvisne le od zakona, ampak od tega, koliko ljudi dela za tiste, ki so v pokoju. Solidarnost je po mojem mnenju to, da ima čim več mladih delo. Kaj se je zgodilo v tem mandatu? S 60 tisoč brezposelnih smo prišli na 120, 130 tisoč brezposelnih. In tu nastaja luknja, to je ključen problem. Vem, da pri tej točki ne bo prav veliko razprave, ker takratna koalicija SD, LDS in Zares pravzaprav nima povedati ničesar pametnega, ker se je vse pokazalo na tem referendumu. Ampak nekaj dejstev. Ta koalicija, o kateri sem zdajle govoril, je dobila na tem referendumu trojno klofuto, ampak zelo močno, torej z odstotki 80 : 20. To pomeni, da le še tisti najbolj zvesti verniki verjamejo v to, kar počnete, ostali ljudje v Sloveniji pa nič več. Ljudje so po mojem mnenju s tem glasovanjem pokazali izhodna vrata tej vladi. Karkoli bi naredili, karkoli bi govorili, kdorkoli bi še podpiral ta zakon, o čemer je prej kolega Žnidaršič govoril, dejstvo je, da so ljudje ocenili, da je ta zakon slab in da je pripravljavec tega zakona naredil veliko napako. Ta velika napaka se pa kaže v socialnem dialogu, na katerega ste vseskozi prisegali, kot se spomnim iz prejšnjega mandata, še posebej Socialni demokrati. Socialni dialog gor, socialni dialog dol in tako naprej. Zdaj ste pa prišli v vlogo, ko bi bilo pa treba ta socialni dialog tudi uveljaviti. In kaj se vam je zgodilo? Ogromno ste se pogovarjali. To so povedali sindikalisti, to ni zraslo na mojem zelniku. Sindikalisti so povedali, da ste se ogromno sestajali, da ste se ogromno dogovarjali, pogovarjali, da ste se tudi kaj dogovorili, toda ko so naslednjič prišli na usklajevanja, je bil zakon popolnoma obrnjen na glavo. In kaj so želeli? Želeli so uveljaviti tisto, v kar so verjeli. In ko je ta zakon, po vaše usklajen, po njihovo pa neusklajen, prišel v Državni zbor, kaj se je zgodilo? Mi smo povzeli amandmaje, v glavnem amandmaje sindikatov, in tudi nekaj naših rešitev je bilo zraven. Ko smo predlagali amandmaje, ste vse amandmaje, ki so bili pomembni, zavrnili. Vse! In potem rečete, da smo v Slovenski demokratski stranki krivi za to, da je ta pokojninski zakon padel. To enostavno ne drži in ni res in tudi vi to veste. Rezultat trikrat "proti" je prinesel bistveno več, kot sem osebno pričakoval. Prinesel je tudi nekaj izredno negativnih posledic za državo, za državljanke in državljane. Vlada razpada. To je dejstvo. In to pred očmi vseh nas. Ne samo nas, ki tu sedimo, ampak pred očmi vseh državljank in državljanov. Vlada dobesedno razpada in je na nek način že razpadla. Ne ve se več, kdo je minister za katero od področij. Če me zdajle nekdo na cesti vpraša, kdo pokriva katerega od resorjev, bom moral prav dobro pomisliti, da bom povedal, kdo pokriva javno upravo – no, to sem si zapomnil, da bo kar predsednik Vlade tudi to naredil –, ampak vse ostalo je pa zdaj res velika zmeda. Ne ve se več, kdo vodi državo. Ali državo vodi predsednik Vlade ali državo vodijo neke mračne sile v ozadju, čemur sam bolj pritrjujem, ker se mi zdi, da gospod Borut Pahor pravzaprav nima več velike besede. Vsi kazalci, kar je pa žalostno, pa kažejo na to, da je Slovenija na vseh lestvicah uspešnosti držav EU, katerokoli pogledate, na dnu. Še pred tremi leti smo bili povsem na vrhu, sedaj smo na dnu. Ne se izgovarjati na krizo in da je zajela vse države v EU in tako naprej. Morda res, pravzaprav je res. Ampak vse te druge države so se že zdavnaj izkopale iz nje. Mi pa še vedno tavamo tam oziroma se držimo povsem v blatu. Da bi bili vsaj na suhem, smo pa v blatu in bomo težko stopili ven. To je glavni problem. Kaj je najbolj žalostno? Najbolj žalostno pa je to, da kapitan – govorim seveda o gospodu Borutu Pahorju – še kar naprej vztraja in vztraja, kako bo Slovenijo popeljal na [[...]]
Kolega Hrovat, mogoče bi še kaj o referendumu povedali, bi bilo boljše.
Seveda, saj ta referendum je pokazal točno to, o čemer sedaj govorim. Volivci so z glasovanjem 80 % proti vsem tem trem zakonom in 20 % za, govorim približno, pokazali vrata tej vladi. In čas bi bil, da pride do predčasnih volitev. Predčasne volitve so pa v rokah nas. V Slovenski demokratski stranki bomo, ko bo prišel čas za to, glasovali za predčasne volitve. Vsi, kar nas je. Me prav zanima, koliko vas je v Državnem zboru, ki boste to podprli. Ali se boste držali svojih stolčkov do konca mandata? Mislim, da je treba za državo narediti nekaj več. To pa pomeni odpovedati se mandatu enega leta in pristopiti k predčasnim volitvam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Na podlagi 53.b člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi ugotavljam, da se je Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Državni zbor razglaša, da je bila na zakonodajnem referendumu o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil 5. junija 2011 izvedenem na podlagi Odloka Državnega zbora o razpisu zakonodajnega referenduma o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, Uradni list RS št. 30/2011, sprejeta odločitev volivcev, kot je ugotovljeno v poročilu Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je bil objavljen v Uradnem listu RS, št. 53/2011 z dne 1. 7. 2011, in sicer da je večina volivcev, ki so veljavno glasovali, proti uveljavitvi Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju – ZPIZ-2, ki ga je sprejel Državni zbor na seji dne 23. decembra 2010. S tem je odločitev, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, razglašena. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30.B TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA: OBRAVNAVO SKLEPA O RAZGLASITVI ODLOČITVE, KI JE BILA SPREJETA NA ZAKONODAJNEM REFERENDUMU O ZAKONU O PREPREČEVANJU DELA IN ZAPOSLOVANJA NA ČRNO, KI JE BIL 5. JUNIJA 2011. Dne 1. 7. 2011 je bilo v Uradnem listu Republike Slovenije objavljeno poročilo Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki je bil 5. junija 2011. Iz dopisa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki smo ga prejeli 6. 7. 2011, izhaja, da zoper to poročilo v zakonitem roku ni bila vložena nobena pritožba, zato je poročilo postalo pravnomočno. Glede na to, da mora Državni zbor v skladu s 53.b členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi v 8 dneh po pravnomočnosti poročila Državne volilne komisije razglasiti odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu, sem vam 6. 7. 2011 poslal sklep, s katerim bo zbor razglasil odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin o sklepu. Stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev bi moral predstaviti mag. Franc Žnidaršič. [[Ga ni.]] Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik! V Slovenski demokratski stranki nismo presenečeni nad dejstvom, da so državljanke in državljani Republike Slovenije na referendumu odločno zavrnili Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Ta zakon je spadal med tiste zakone, ki jih je vladajoča koalicija sprejela, ne da bi sledila javnemu mnenju ali pa vsaj predlagala dobre in učinkovite rešitve. Že ob vložitvi zahteve za referendum smo navedli, da bi moral biti Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno sprejet po zgledu drugih evropskih držav, ki se s tem problemom spopadajo učinkoviteje. Namesto novega učinkovitega zakona je koalicija sprejela popravek starega zakona, ki v 10 letih ni v ničemer pripomogel k zmanjšanju dela in zaposlovanja na črno, hkrati pa je prekomerno posegel v zasebno sfero posameznikov in v medsosedske odnose, ki jih niti ni mogoče sankcionirati na način, kot si je to zamislila vladajoča koalicija. Zakonske rešitve niso sledile bistvu preprečevanja dela in zaposlovanja na črno, predvsem pa ne metodam in smernicam, ki so jih uspešno implementirali v nekaterih državah članicah Evropske unije. Na to smo v Slovenski demokratski stranki ves čas opozarjali. Dovolj bi že bilo, če bi predlagatelj zakona sledil praksi držav, ki jih je v predlogu zakona navedel za primerjavo, ali pa upošteval javne raziskave o učinkovitih metodah boja zoper delo na črno, kot je na primer raziskava Evropske fundacije za izboljšanje življenjskih in delovnih razmer z naslovom Odkrivanje dela na črno v Evropski uniji, kjer je bilo jasno ugotovljeno, da se trend sankcioniranja dela na črno zmanjšuje, povečuje pa se trend metod za odkrivanje in preprečevanje dela na črno s spodbudami tistih, ki delo prijavijo. Žal smo bili priča temu, da je vladajoča koalicija šla še dlje. Ne samo, da ni sledila učinkovitim pristopom, ampak je tudi posegla v zasebno sfero državljank in državljanov s povečanjem omejevanja sosedske pomoči, hkrati pa je poskušala zbirokratizirati kratkotrajno delo za posameznike, ki upravljajo samostojno ali dopolnilno dejavnost. Višje sankcije za fizične osebe pa niso predvidele razlikovanj med tistimi, ki delo na črno opravljajo za svoje preživetje in tistimi, ki delo na črno opravljajo z namenom dodatnega zaslužka poleg redne zaposlitve. V postopku sprejemanja zakona smo v Slovenski demokratski stranki predlagali amandmaje, ki bi vsaj delno izboljšali predlog zakona, ki so ga kasneje državljanke in državljani Republike Slovenije na referendumu prepričljivo zavrnili. Naši sprejeti predlogi bi predstavljali vsaj za javnost sprejemljivejše rešitve, vendar so bili neutemeljeno zavrnjeni. Tako ni bil sprejet predlog o odpravi omejitve medsosedske pomoči, ki bi onemogočal poseg države v tradicionalne medsosedske odnose. Prav tako ni bil sprejet predlog o zmanjšanju kazni za fizične osebe. Ni bil sprejet predlog, ki bi bolj natančno uredil nedorečeno obvezno zaposlitev delavca pri delodajalcu, pri katerem delavec dela na črno. Volivke in volivci so na referendumu dali jasen signal, da je bil koalicijski pristop urejanja preprečevanja in zaposlovanja na črno napačen. Cilj zakona je bila izključno kaznovalna politika, kar je neučinkovit način v stanju v katerem se Slovenija trenutno nahaja v tem mandatu. Pravi cilj bi moral biti sistemsko odpravljanje dela in zaposlovanja na črno, ki ga 10 let star zakon z dopolnjenimi kaznovalnimi ukrepi ne bi mogel zagotoviti. S tem, ko so volivke in volivci na referendumu zakon zavrnili, so dali možnost Vladi Republike Slovenije, da pripravi boljši zakon z drugačnimi rešitvami in metodami, kot so sprejete v državah članicah Evropske unije, ne pa da obvelja zakon, ki bi prekomerno posegal v zasebno sfero posameznikov in v njihove med sosedske odnose. Saj vsi vemo, da zasebni odnosi niso glavni krivec za zmanjšanje odhodkov iz naslova neopravljenega dela na črno.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri.
Lepa hvala za besedo, gospod predsednik! Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj. Osnovni cilj oziroma namen Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno je bil povečati pristojnosti nadzornih organov, podati podlago za njihovo učinkovitejše delo, določiti jasnejšo opredelitev posameznih pojmov in ukrepov zakona ter poostriti sankcije za kršitelje zakona. Namen zakona je bil preprečiti nadaljnje širjenje dela na črno. Z zakonom smo želeli izboljšati obstoječe stanje in odpraviti zakonske nejasnosti ter zlorabe. Nasprotniki zakona so nam takrat očitali, da gre predvsem za kaznovalno politiko, za politiko palice in ne korenčka. Vendar bi težko trdili, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve tisto, ki bi v tem primeru lahko ponudilo kakšne spodbude, ki bi delavce na črno pripravili do tega, da bi svojo dejavnost legalizirali. Zakon, ki ga volivke in volivci niso potrdili na referendumu, je določal tudi nekatere nove pojme – novo sankcijo za delodajalca, ki na črno zaposluje brezposelno ali delovno aktivno osebo; omejeval je sosedsko pomoč, ki bi bila prepovedana v primerih, kadar je delo vezano na dejavnost pravne osebe ali samozaposlene osebe ter v primerih opravljanja dela na nepremičninah in premičninah, ki se uporabljajo za opravljanje dejavnosti; opredeljeval je omejitev dela v lastni režiji, osebnega dopolnilnega dela z letnim dohodkom v višini do 6 tisoč evrov in tako dalje. Kar je bilo pa ključnega pomena v tem zakonu in zaradi česar bi pričakovali glasnejšo podporo vseh sindikatov in vseh tistih, ki se borijo proti izkoriščanju delavcev z instrumentom dela na črno, je bilo prav določilo, ki je zahtevalo oziroma je prisililo delodajalca, da uredi delovno razmerje z nelegalnimi delavci in da jim tudi izplača za nazaj tisto, kar je na nelegalen način oziroma na črno pridobil od njih. Nam se zdi čudno, da je večina glasovala proti zakonu, ki je temeljil na humanih pravnih ter pravičnih rešitvah. Prav tako se ta dela ne bi smela opravljati pri pravnih osebah, govorim o delu, ki so ga pod krinko sosedske pomoči v bistvu omogočili na način, ki je sporen z vidika pravne države, prav tako se ta dela ne bi smela opravljati pri pravnih osebah in samozaposlenih osebah. Je pa zakon med drugim razširil seznam možnih oseb za opravljanje kratkotrajnega dela, delodajalec, ki zaposluje osebe za kratkotrajno delo, bi moral imeti vsaj enega zaposlenega. Ne glede na višanje glob, pa se nam je takrat v Poslanski skupini Zares zdela izredno pomembna določba, v kateri bi bil sankcije oproščen posameznik, ki bi v času zaposlitve na črno prijavil delodajalca, ki ga je zaposlil na črno. In to se navezuje na tisto pridobljeno pravico, ki je zdaj žal zaradi takega izida referenduma ponovno izbrisana. Največ razprav se je odvijalo pri definiciji medsosedske pomoči kot izjeme pri opravljanju tega dela. Predstavniki Slovenske demokratske stranke so takrat v parlamentarno proceduro vložili celo amandma, po katerem bi v to pomoč šteli tudi opravljanje dela med sosedi, kadar med njimi obstaja določena bližina v smislu prebivanja in za delo prejmejo materialno korist, če se delo opravlja v skladu s tradicionalnimi ljudskimi običaji in navadami. Zveni lepo, ampak pri tem obstaja ena lepotna napaka in tudi velika past. Ob predstavitvi stališča Poslanske skupine Zares smo se takrat upravičeno spraševali, kateri običaji naj bi to bili. Ali so to tisti običaji, ki jih navaja recimo finsko podjetje Patria, ko se spravlja poslovati na Balkan? Da je pač treba v določenem okolju, pa naj bo to poslovno ali katero drugo, določeni skupini ljudi ponuditi nekaj v zameno za določen posel, ker je to v skladu z lokalnimi običaji in tradicijami. To ni naša praksa, ne sme biti naša praksa. To niso naši običaji. To niso in ne smejo biti naše vrednote. Očitno se res hudo razlikujemo v temeljnih človeških vrednotah. Ravno s plačilom davkov in drugih prispevkov državi omogočamo izpolnjevati svojo funkcijo, ki jo ima kot socialna država. Vsi, ki se jim zdi, da je goljufanje, podkupovanje, siva ekonomija del naše realnosti, naše tradicije, ki jo je za vsako ceno treba zadržati, slovenski javnosti dajejo jasen signal, da je vsakršna odločitev politike popolnoma irelevantna, saj je njihov osnovni namen poskrbeti zgolj zase. Naj strnem. Po naši oceni je šlo za ustreznejšo ureditev pri omejevanju sive ekonomije oziroma črnega trga dela, vendar so žal predstavniki Slovenske demokratske stranke s svojimi populističnimi nastopi in podpisi pripeljali vsebino na referendum z jasnim izidom. Kakšen signal je to za našo družbeno realnost, je sicer vprašanje, na katerega bi brez dvoma morali odgovoriti predvsem pobudniki za razpis in kasnejšo izvedbo tega referenduma. Ampak dejstvo je, da se izid tega referenduma in padec tega zakona, ki ne ureja razmer v državi, ampak ohranja nedorečeni prostor sive ekonomije, vrača kot bumerang in bo naslednja vlada morala polagati račune tudi za takšna dejanja, ki so bila všečna iz sedežev opozicije, postala pa bodo resen problem, ko bo morda ta ista opozicija jutri vladala in se bo morala soočiti z vsemi vprašanji, ki nas lahko pospešeno popeljejo v grški scenarij ali v scenarije, ki ne sodijo v Evropsko unijo, ki sodijo v nerazviti tretji svet, kjer še vedno vladajo siva ekonomija, korupcija, koruptivnost, podkupovanje, kar obuboža države in državljane. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslancev o sklepu. Besedo ima Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Najprej moram odreagirati na to, ker je bila omenjana tudi Slovenska demokratska stranka. Jaz mislim, da je najbolj nekredibilna oseba v tem parlamentu lahko predstavnik Poslanske skupine Zares. To je poslanska skupina, ki je do tega trenutka sedela v vladi, skupaj s to vlado sprejemala odločitve, ki so daleč najbolj škodljive za Republiko Slovenijo, zdaj, par mesecev pred volitvami, pa se je preselila v opozicijo, da bi si tako nabirala politične točke. To pa mislim, da je absurd vseh absurdov in da bo takšna poslanska skupina in njen predstavnik in predsednik te poslanske skupine poskušal manipulirati s slovensko javnostjo na način, kot je danes tukaj v stališču počel, je pa mojem mnenju absurd vseh absurdov. Na njegovem mestu bi bilo najmanj, kar bi morala ta stranka narediti za vse to, kar je slabega naredila v teh letih tega mandata, se opravičiti slovenskemu ljudstvu. To bi bila prava poteza stranke Zares. Naj se vrnem nazaj k razpravi o tem rezultatu referenduma. Torej, jaz in v Slovenski demokratski stranki smo prepričani in smo tudi vse skozi zagovarjali, da je problem dela na črno treba rešiti in na tem področju poiskati ustrezne rešitve, ampak rešitve, ki bodo primerljive z rešitvami uveljavljenimi v razvitih državah, z rešitvami, ki veljajo v večini evropskih držav. Tukaj imamo eno študijo. Jaz upam, da so predstavniki dela družine in seveda minister to študijo prebrali. Če bi samo to prebrali, to je ena izmed študij, ki obstajajo, bi jim bilo jasno, da način, na katerega so pristopili k reševanju tega problema ni pravi in ni sprejemljiv za Evropsko državo. Ta način bi morda prišel v poštev tam, kjer je demokracija na začetku. Jaz sem prepričan in vsaj upam, da bi morala pri 20 letni tradiciji, kot jo imamo v Sloveniji, demokracija že doseči neki nivo, ki bil bi vsaj do neke točke primerljiv z Evropo, v kateri živimo. Poglejte, jaz ne morem razumeti, da v tem parlamentu ne razumemo tistega, kar so nam povedali državljanke in državljani. Povedali so nam, da smo se lotili reševanja te problematike na napačnem koncu. Če želimo rešiti problem dela na črno v tej državi, moramo najprej odpraviti brezposelnost. Najprej. Ne pa da imamo 120, 130 tisoč brezposelnih; potem vsaj 100 ali koliko tisoč tistih, ki prejemajo minimalne plače, 500 in nekaj evrov; in potem upokojence, med katerimi ima večina približno 280 evrov pokojnine. Sedaj mi vi povejte, ali je možno, da lahko ta struktura prebivalcev s takimi prejemki v tej državi preživi? Ali ne mislite, da bi te ljudje raje sedeli doma v fotelju, zavrteli telefon, poklicali podjetnika in rekli gospodu, ki se ukvarja z vodovodom, naj jim uredi problem, ki jim je nastal na vodovodu. Ali mislite, da ti ljudje za ureditev fasade ne bi želeli poklicati podjetja, ki se ukvarja z gradbeništvom? Mislite, da se rajši sami trudijo rešiti problem, da lahko preživijo? A tega v Državnem zboru nihče ne razume, razen Slovenske demokratske stranke pa morda tistih, ki so bili proti takim neumnim rešitvam, kot so predlagane v tem zakonu? Ali mislite, da se ljudje želijo doma mučiti in reševati to problematiko s svojimi lastnimi rokami in s pomočjo sosedov, če bi imeli dovolj denarja, da bi lahko plačali podjetnike in obrtnike? Jaz verjamem, da ni v Državnem zboru nikogar od navzočih, da ne bi tega razumel in da ne more nihče izmed vas trditi, da nimam prav. Potem res ne razumete ljudi. Zakaj so ljudje glasovali tako kot so? Ravno zaradi tega, ker se zavedajo tega problema. Pred kratkim sem bral in spremljal, ko so strele udarjale v hiše, ko so hiše pogorele. Kdo je bil prvi pri reševanju problema? Sosedje. Ne glede na to, ali je bil podjetnik ali obrtnik, ni pomembno. Vsi, ki imajo malo srca, malo človeške duše so priskočili na pomoč. V primeru, če bi se upoštevalo ta zakon, tega ne bi smeli storiti, ker bi bili v prekršku ali pa bi morali tistemu, ki mu je že tako ali tako hiša pogorela, izstaviti račun za to. Če je to pravično, če je to neka pravica in tisto, za kar bi se morale zavzemati poslanske in poslanci v Državnem zboru, potem mi verjemite, da jaz sem ne sodim. Prepričan sem, da ne samo jaz. Prepričan sem tudi, da cela Slovenska demokratska stranka sem ne sodi, ker Slovensko demokratsko stranko zanimajo problemi slovenskih državljank in državljanov. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, kaj pomeni reševanje problemov ljudi, ne pa prihajati sem in izvajati svojo politično botrstvo za mreže, ki v ozadju kradejo in so pokradli celotno slovensko državo, denar prekanalizirali v tujino, danes pa imamo vse blagajne in proračun prazen. To so temeljna vprašanja, ki bi se jih bilo treba lotiti, ne pa da vse te največje lopovščine do zdaj niso bile kaznovane. Vsi se lepo sprehajajo, se izogibajo pravosodnim organom, vedno so bolni, vedno so ne vem kaj in tako naprej. In dokler bo v tej državi veljala takšna paradigma, tako dolgo državljanke in državljani v tej državi nimajo česa velikega za pričakovati. In to je tudi eden izmed razlogov, zakaj so ljudje na referendumu zelo jasno, s skoraj 80 % povedali: Drage kolegice in kolegi v parlamentu, nimate pravice sprejemati rešitev, ki so škodljive za večino državljank in državljanov Republike Slovenije. Nimate te pravice. In jaz upam, da ste v koaliciji tisti, ki ste sprejemali te rešitve, to tudi na pravilen način razumeli. Nikakor pa ne pristajam na to, da bi tisti, ki so to rešitev podpirali, sedaj sedeli v opoziciji ter napadali pravo opozicijo, zakaj se ni strinjala s takšnimi predlaganimi rešitvami. In tega ne bom desetkrat ponavljal. Dejstvo je, da so imeli, ko je šlo za osamosvojitev Slovenije, zadnjo besedo državljanke in državljani Republike Slovenije. In pravica je, da četudi Državni zbor sprejema zmotne rešitve, na koncu državljanke in državljani Republike Slovenije sprejmejo odločitev, ki ni pisana na kožo posameznikom, mrežam, lopovom, temveč je pisana na kožo večini državljank in državljanov Republike Slovenije. In da ni pisana na kožo stranke Zares, tako je! Bravo, kolega iz SD, ste samo dodali še eno zadevo, ki se mi zdi zelo pomembna. In jaz mislim, da je na referendumu sprejeta rešitev z doseženimi odstotki dovolj jasno pokazala, da je prava in da je treba na tem področju predlagati kvalitetnejše, boljše in odgovornejše rešitve, ki bodo zagotovo imele podobne rešitve, kot sem govoril prej in kot jih sprejemajo v večini evropskih držav. In če se bomo nekaj iz tega naučili, samo nekaj, potem takšnih neumnih rešitev, kot so bile predlagane v tem zakonu, ne bomo sprejeli. In za zaključek se dotaknem še vsebine tega zakona, kjer se je omejevala medsosedska pomoč. V Slovenski demokratski stranki smo zelo jasno povedali, da se to lahko briše z zakona, ker s tem problema dela na črno ne bomo rešili. In če pogledamo periferijo, od koder tudi sam prihajam, sem ponosen na vse tiste ljudi, ki so mi pomagali, ko sem gradil svojo hišo, in sem prepričan, da tudi v prihodnje ne bo nič drugače, ker mora v tej državi enkrat zavladati razum. Mora. In dolžni smo, da začnemo končno delati v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Franco Juri, prosim. Predstavil je stališče poslanske skupine, na njega se je referiral. In lepo prosim, to je bilo vedno tako, da smo dobili replike tudi takrat, kadar je predstavitev stališča poslanske skupine. Prosim, gospod Franco Juri.
Upam, da mi boste dali še dodatnih 10 sekund. Zelo zanimiva je bila ta zadnja velikokoalicijska idila. Mislim, Zares je očitno tarča vaše nervoze. Kolega Pojbič, jaz ne razumem takšne živčnosti. Verjetno smo vam stopili na žulj z nekaterimi izjavami. Je to morda pogojeno z nedavnimi vestmi z Dunaja, kjer se preiskava pri aferi Patria resno nadaljuje? Posredovane so bile tudi nove obtožnice in mogoče je tisti J še vedno aktualen. Morda to pogojuje in utemeljuje [[...]]
Kolega Franco, k temi, k temi. Replika na njegovo [[...]]
Ja, saj to je. Skušam utemeljiti takšno žolčno reakcijo kolega Pojbiča na moje izvajanje. Ste si pa dovolili še eno veliko netočnost ali kar neresnico, ko ste trdili, da v primeru požarov po novem zakonu ni mogoče pomagati sosedu. Ni tako, saj veste, da zakon predvideva med drugim tudi nujno pomoč, ki je dovoljena. To seveda ne sodi v skupino dela na črno in kljub temu, da ste dobili 80 % na referendumu, vam ni treba nadaljevati s takšnim zavajanjem, kolega Pojbič. Dejstvo je, da je SDS malo zaskrbljena, ker se zavedate, da boste prevzeli vlogo vladanja v bistveno slabših pogojih, tudi zaradi vaših referendumov.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Proceduralni predlog? Opozarjam vas, da ste včeraj že izkoristili kvoto zlorab proceduralnih predlogov, zato pazite. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Število proceduralnih predlogov s poslovnikom ni omejeno, tako da kvota ni nikjer predpisana. Govorim pa o uporabi 70. člena Poslovnika, ki pravi, da ima vsak razpravljavec pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca oziroma repliko. Rad bi vas opozoril, da je v pregledu, ki ste ga dali pri tej točki, napisano, kdo bo podal stališče poslanske skupine. Tam, kjer pa piše "razprava poslancev", pa gospoda Jurija ni napisanega. In če govorimo o razpravah poslancev, potem je treba replicirati poslancu, če je gospod sploh razpravljal. V tem delu pa ni razpravljal. In ko že, gospod predsednik, dopuščate takšne interpretacije poslovnika, bi bilo izjemno primerno, da bi gospoda Jurija opozorili, da je vložena ovadba proti tistim, ki so povzročili približno 200 milijonov evrov škode na projektu TEŠ, in tam so napisani gospod Golobič, gospod Kopač in gospa Darja Radić. In gospod vodja vaše poslanske skupine takšno zadevo mirno prezre in se spotika ob vse druge zadeve, celo proti tistim, proti katerim postopki pravzaprav niti ne tečejo in so zavrnjeni. In če že dopuščate razpravo pri tej točki dnevnega reda o vsem mogočem, tudi kar si privoščijo vaši kolegi, potem je prav, da daste tudi kolegu Pojbiču pravico replike na repliko [[...]]
Gospod Tanko, [[...]]
[[...]]ker ste dali [[...]]
[[...]]dajte proceduralni predlog [[...]]
[[...]]gospodu Juriju [[...]]
[[...]]ker zlorabljate [[...]]
[[...]]pravico do replike, [[...]]
[[...]]proceduralni predlog, [[...]]
[[...]]do katere ni bil upravičen [[...]]
[[...]]institucijo [[...]]
Lepo predlagam, da ima gospod Pojbič možnost, ta izjema pa je napisana v poslovniku, pravico replike na repliko. In to je čisto poslovniška rešitev. Tisto, kar pa ste dovolili gospodu Juriju, pa ni poslovniška.
Hvala lepa. Torej, do sedaj smo vedno dajali pravico do replike tudi tistim, ki so predstavljali stališča poslanskih skupin, kar je seveda logično, ker so v polemiki polemizirali s takšnim stališčem, je ta seveda lahko odgovoril. To je jasno. O tem ni nobenega dvoma in tako se razlaga poslovnik, tako ga razlagamo in ga bom, dokler bom jaz, tudi tako razlagal. Pravica replike na repliko v zvezi z gospodom Pojbičem. replika na repliko ni dovoljena, razen če predsedujoči oceni, da so bile navedbe v repliki netočne. Ocenjujem, da so bile navedbe v repliki točne, zato mu ne dam možnosti replike na repliko. Zaključujem razpravo. Na podlagi 53.b člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi ugotavljam, da se je Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Državni zbor razglaša, da je bila na zakonodajnem referendumu o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki je bil 5. junija 2011 izveden na podlagi Odloka Državnega zbora o razpisu zakonodajnega referenduma o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, Uradni list RS, št. 28/2011, sprejeta odločitev volivcev, kot je ugotovljena v poročilu Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki je bil objavljen v Uradnem listu RS, št. 53/2011 z dne 1.7.2011, in sicer, da je večina volivcev, ki so veljavno glasovali, proti uveljavitvi Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno – ZPDZC/1, ki ga je sprejel Državni zbor na seji dne 29. marca 2011. S tem je odločitev, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, razglašena. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 30.C TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO SKLEPA O RAZGLASITVI ODLOČITVE, KI JE BILA SPREJETA NA ZAKONODAJNEM REFERENDUMU O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU DOKUMENTARNEGA IN ARHIVSKEGA GRADIVA TER ARHIVIH, KI JE BIL 5. JUNIJA 2011. Dne 1. 7. 2011 je bilo v Uradnem listu Republike Slovenije objavljeno poročilo Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki je bil 5. junija 2011. Iz dopisa Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ki smo ga prejeli 6. 7. 2011, izhaja, da zoper to poročilo v zakonitem roku ni bila vložena nobena pritožba, zato je poročilo postalo pravnomočno. Glede na to, da mora Državni zbor v skladu s 53.b členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi v 8 dneh po pravnomočnosti poročila Državne volilne komisije razglasiti odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu, sem vam 6.7.2011 poslal sklep, s katerim bo Državni zbor razglasil odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. 5. 6. 2011 so ljudje odločili. 197 tisoč in nekaj ljudi je ta zakon podprlo, kar 481 tisoč in nekaj ali 70,88 % je zakon zavrnilo. Ko sem prej poslušal razprave ostalih poslancev in nekatere predstavitve stališč poslanskih skupin, sem se vprašal, zakaj mi pravzaprav te točke sploh obravnavamo? Tako je verjetno predpisano s poslovnikom. Osebno menim, da to ne bi bilo niti potrebno, iz temeljnega razloga, ker so ljudje tisti, ki so nad nami. Ljudje imajo oblast, pravimo, kajne? Tako piše tudi v naši ustavi. In če so ljudje odločili, odločili so pa z več kot 70 % večino pri 40 in nekaj odstotni udeležbi, kaj je prav in kaj ni, moramo mi zapreti usta in biti tiho. Toda nekateri poslanci pred menoj, konkretno gospod Juri, so se spraševali, kako je to čudno, da so ljudje tako odločili. Verjetno bi bilo prav, da bi nekje v ustavi pisalo, da poslanci, ki nasprotujejo ljudski volji, s tistim trenutkom izgubijo mandat. To bi bilo verjetno logično za tako hudo ekscesne primere, kot smo jim bili maloprej priča v tej dvorani. Torej, pri tem Zakonu o arhivih so ljudje rekli ne vladni koaliciji. Ne so rekli ne samo vladni koaliciji, ne so rekli tudi njenim prisklednikom, tistim, ki vlado, kljub temu, da so formalno opozicija, podpirajo in so tudi ta zakon podpirali. Ljudje so rekli ne skrivajte arhivov bivše politične policije, za katero je vrhovno sodišče samo zapisalo, da je bila to teroristična organizacija. Ljudje so rekli ne smete ščititi več akterjev tistega časa. Ljudje so rekli ne tudi na točki posredno, ko dobivajo odlikovanja tisti, ki so uničevali arhive te države oziroma arhive službe državne varnosti. Ljudje so rekli ne vsemu sprenevedanju, ki je sledilo od leta 1997 dalje. Leta 1997 je bil namreč sprejet Zakon o arhivih, ki je rekel, da se ta del arhiva iz Sove seli na Arhiv Republike Slovenije. Pa se ni. Ljudska volja, torej določilo zakona ni bilo spoštovano. Ljudje so rekli ne tudi temu, kar se je dogajalo leta 2007 – arhive smo odprli, vladajoča koalicija s pridruženimi člani pa jih je leta 2010 nezakonito zaprla. Kljub temu, da jih je vsaj del vladajoče koalicije, recimo nova poslanka, bivša ministrica veselo podprla leta 2006. Pa še kaj. Kaj se je pravzaprav dogajalo? V letu 2010 je ta vladajoča koalicija rekla ne gospodu Omerzi, ljudje so to na referendumu zavrnili, a ne? Pa se v letu 2010 ni zgodilo nič posebnega. Zakon je veljal, Omerza je bil zavrnjen. To je enako, kot da je za neko kaznivo dejanje predpisano leto dni zapora, vladajoča koalicija pa se odloči, da jih bo deset. To ne gre skupaj. Ljudje takemu početju nasprotujejo in so tako početje na tem referendumu tudi obsodili. Poglejte, vsi po vrsti od poslancev, predsednika Vlade, šefa Sove, direktorja Arhiva so se v času pred referendumom sprenevedali, ko so rekli: Ne vemo, kaj je v tistih arhivih, res ne vemo, ker je to tajno, ampak vemo pa to, da bi to lahko ogrozilo interese države. Ljudje so na referendumu prepoznali, da je to sprenevedanje, da je to laž ter so temu rekli ne in nič drugega. Gremo naprej. Temeljni problem tega zakona je Velikovec in dogajanje okrog njega. Vladajoča koalicija z zakonom, ki ga je najprej zlorabila na najbolj grob način, tako da ga ni uveljavljala in ni dala možnosti dostopanja gospodu Omerzi, potem ga je popravila, da bi ga tako prilagodila, da bi bil Omerzi in vsem ostalim dostop onemogočen, ampak ljudje so temu rekli ne. Zavrnili so tako početje koalicije. Ljudje so prepoznali in nič drugega kot to, da ne gre za interese države Slovenije. Ljudje imajo Slovenijo radi. Verjemite mi. Državljanke in državljani imajo Slovenijo radi. Ne marajo pa laži, ki se jim reče "ščitimo interese države". Ma, kakšne interese države, ni res. Vladajoča koalicija s pridruženimi člani je ščitila in še skuša, s tem bom potem zaključil, ščititi tiste, ki so organizirali in politično odobrili, brez podpisov seveda, atentat v Velikovcu in vse druge operacije nekdanje Službe državne varnosti, ki jo danes imenujemo mednarodni terorizem. Ljudje so se torej postavili na stran tega, da je treba to početje vladajoče koalicije zavrniti in arhive Službe državne varnosti odpreti in nič drugega. Okrog tega je treba reči še eno zadevo. Koalicija je naredila vse, celo na Ustavno sodišče je poslala zakon, da bi preprečila ljudem odločati na referendumu kot najvišji ustavni obliki izražanja ljudske volje. Tudi Ustavno sodišče je vklopila v ta voz, na katerem je zajahala celo zadevo, ampak tudi Ustavno sodišče je reklo ne, gospodje iz koalicije, nimate prav. Ljudje imajo pravico odločati. In ljudje so odločili. Ampak tudi dogajanje po referendumu je pomembna zadeva. Če v SDS spoštujemo referendumsko odločitev, smo jo včeraj, jo danes in jo bomo jutri, in se ne bomo nikoli spraševali, zakaj so ljudje tako odločili, tako kot se je gospod Juri, potem je jasno nekaj. Prvič to, da je treba spoštovati te stvari. Kaj se dogaja pa po referendumu? Po tem, ko je Ustavno sodišče reklo, da mora biti referendum; po tem, ko je koalicija kršila zakon in ni dovolila vpogleda; in po tem, ko so končno odločili naši državljani, da se zakon ne spreminja, arhivi pa ostanejo dostopni. Poglejte, kaj se sedaj dogaja. Gospod Omerza čaka 30 dni na to, da bi lahko vstopil. Dan ali dva nazaj je vstopil in dobil je en papirček. Če bodo tako hitro fotokopirali, bo gospod Omerza čakal sto let na dokumente, ki bi jih rad imel. In še nekaj je treba reči. Sam sem imel možnost del teh dokumentov videti v okviru Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, gospe in gospodje. Na osnovi nekaj deset centimetrov pregledanega od tistih 80 metrov lahko mirne duše rečem: Koalicija je lagala. Nič ni takega, kar bi lahko ogrožalo interese države in varnosti in tako naprej. Mislim, da so ljudje odločili tako, kot so odločili. Koaliciji so povedali: ne, ne maramo vaših odločitev. In mi se nimamo kaj spraševati. Ljudska volja velja, ker Ustava še velja, dokler ne bo kakšna druga odločitev koalicije. Hvala, gospod predsednik, da nisem bil prekinjen.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslancev o sklepu. Besedo ima Aleksander Zorn [[..]]Pripravi naj se mag. Branko Grims.
Hvala lepa. Spoštovani! Rezultat referenduma je nedvoumen. Skoraj pol milijona od dveh milijonov Slovencev je glasovalo proti zaprtju udbovskih arhivov. To se pravi, da je to postala prvorazredna tema. In mi vemo, kaj je prvorazredna in kaj drugorazredna tema v tem političnem kontekstu in prostoru. Vemo, kako je prišlo do prvo in drugorazredne teme, in vemo, kaj ta referendum pomeni. Hkrati pa pomeni mnogo več. Takšen odstotek volivcev se ne da kar zavesti. In danes govoriti z obžalovanjem, da je do tega prišlo, ker je to nekakšno strokovno vprašanje, je očitno drugačno zavajanje. Pri vsem političnem fiasku, ki pač danes živi svoje življenje navzdol in spet gor in spet navzdol, je treba reči, da vam preostane samo še to, da zamenjate ljudstvo. V teh frakcijskih bojih za resurse ste izgubili že skoraj vse. 70 % volivcev je glasovalo proti vašim zakonom. Še več, tudi Ustavno sodišče pravi, da je odlok o zaprtju arhivov eo ipso neustaven, saj je dovolilo referendum o tem. Kaj nam preostane? Ali to sprejmemo? Ali spet z obžalovanjem poslušamo komentarje? Ali poslušamo in gledamo nagajanja pri dostopu do arhivov kar naprej? Ali bo tisti, ki je samovoljno zaprl arhive, še ostal na čelu tega in bo še nagajal pri dostopanju do arhivov? Ne vemo, kaj se dogaja v tej čudni pravni državi. In zakaj gre pri teh arhivih? Gospod direktor Sove je rekel, da je Sova naslednica Udbe. To je velikanska napaka in hud stavek. Rekel ga je točno tako, da ne bi kdo mislil, da si izmišljujem, na Odboru za kulturo pri razpravi o arhivih. Gospa ministrica za kulturo je rekla, da je zadeva o arhivih njihova prvorazredna in prvovrstna, prioritetna tema. Gospod državni sekretar na Ministrstvu za kulturo je rekel, da je treba o arhivih, se pravi o Udbi po domače, molčati. Ampak poglejte, kljub nostalgikom socializma, ki jih razumem v teh hudih časih, in kljub temu, da lahko rečemo, da je na primer zdravstvena mreža dobro delovala, da so vrtci bolje in bolj ceneno delovali, pa nihče, kdor je mentalno vendarle zrel in ga tudi ne poznam kar tako, ni nikoli rekel nič dobrega o Udbi. Ali se da, prosim vas, reči kaj dobrega o politični policiji, ki je kriminalna policija? Ali se da kaj dobrega reči o Udbi? Je treba tudi to zaščiti? Gre potem za to? Oprostite, ampak to je družbeno moralna katastrofa, ki še traja in jo bo treba ustaviti z volitvami. Še enkrat vam povem. Vse kar vam preostane, sedaj, ko se denarja ne da več natisniti in si je treba pač izposoditi, zato da se požre še tisto, kar je ostalo v tem grabljenju resursov, je to, da zamenjate ljudstvo. Dokler se ga pa ne da, pa bo to ljudstvo proti temu, da je udbovska preteklost te države zaprta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala. Vsem lep pozdrav! Mislim, da je ključno sporočilo nekoliko drugačno, kot ga vidijo moji kolegi, kajti to plebiscitarno 80 % večino proti vašemu zakonu razumem kot izraz zaveze določenim vrednotam. Tisto, kar je osrednje sporočilo zavrnitve Zakona o zapiranju arhivov, je sporočilo, da smo v Sloveniji trajno zavezani evropskim vrednotam, kajti Evropa je svoje vrednote jasno definirala v resoluciji sprejeti leta 2009 v Evropskem parlamentu o evropski zavesti in totalitarizmu. Tam je zapisala, da morajo biti arhivi, še posebej arhivi tajne politične policije, odprti in da morajo biti dostopni za zgodovinsko, politično, pravno in drugo vsestransko preučevanje, kajti ne samo v tem 6. členu, še v nekaterih drugih, tudi še v nekaterih drugih aktih, pa ne samo Evropski parlament, tudi Svet Evrope, je zelo jasno zapisal sporočilo, da je potrebno pospeševati vedenje in spomin o tem, kako je Evropa nastala. Kajti Evropa, gospe in gospodje, je nastala na temelju zrušitve totalitarnih režimov, na temelju padca Berlinskega zidu. Zato Evropa ne razume zapiranja arhivov, ker je to akt v temeljnem in trajnem nasprotju z evropskimi vrednotami, prav tako, kot je v temeljnem in trajnem nasprotju z evropskimi vrednotami podeljevanje odlikovanj bivšim šefom tajne politične policije Udbe, poimenovanje ulic po diktatorjih ali pa objava simbolov tistega zrušenega totalitarnega režima, ki ga je simboliziral Berlinski zid, železna zavesa torej, na raznih znamkah in kovancih in to v času, ko praznuje naša država 20 let svojega obstoja in so ti simboli simbolizirali tisto armado, ki je poskušala izvesti okupacijo Slovenije in se torej sedaj promovira simbol okupatorja, simbol, ki je v temeljnem in trajnem nasprotju z evropskimi vrednotami. Zato je to sporočilo tako dragoceno. Ker pove, da želijo Slovenci živeti v evropski državi, da so trajno zavezani evropskim vrednotam in da predvsem razumejo, da promoviranje simbolov totalitarizma pomeni, da tisti, ki to počnejo, načrtno povzročajo, da Slovenija postaja v evropskih očeh nekakšen ideološki eksot. Ideološkemu eksotu se tisti, ki želijo poslovno sodelovati, investitorji, na daleč izognejo, ker ne vedo, niso prepričani, ali bosta njihov denar in njihov poslovni interes ustrezno in trajno zaščitna skladno z evropskimi vrednotami, če pa jih ta država oziroma njena oblast očitno ne spoštuje, jih zanika. Zaradi tega je to sporočilo tako pomembno, ker postavlja vse na svoje mesto. Simbole padlega Berlinskega zidu na smetišče zgodovine, tiste, ki to promovirajo, prav tako. Vse tisto, kar spoštuje in na čemer gradi svoj prihodnji razvoj Evropa, pa prinaša v ospredje. To pa so vrednote združene Evrope, vrednote doslednega spoštovanja človekovih pravic, vrednote trajnega spomina, vrednote spoštovanja žrtev in vrednote, ki pomenijo obsodbo slehernega nasilja v kateremkoli času in v kateremkoli obdobju, v imenu katerekoli ideologije, pa če je to nacizem, fašizem ali pa komunizem, vse je treba meriti z istim vatlom. In zaradi tega je ta rezultat tega referenduma tisti, ki sem ga bil tisto nedeljo najbolj vesel. Čeprav, če gledamo kot celoto, je bilo sporočilo jasno. Trije referendumi so bili in v enem stavku se da povedati njihovo skupno sporočilo: Pojdite, pojdite, pojdite že!
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Malo časa je, pa vseeno. Glejte, pravkar mediji poročajo, da ima po tem, ko je gospod Omerza dobil mislim da en papirček od vsega tistega, kar je zahteval, spet prepovedan dostop. Zakaj? Ker se bodo baje obrnili na neko arhivsko komisijo. Ja, gospe in gospodje! Po tem, ko je Ustavno sodišče reklo, da je lahko referendum; potem, ko smo vam v opoziciji dopovedovali ne vem kolikokrat na sejah odborov in na ne vem čem vsem, da je treba dopustiti ta dostop; in končno, ko so odločili ljudje, tisti, ki so nad vsemi nami. Oni so naš delodajalec. In ti ljudje so rekli: Arhiv mora biti odprt. Tako so odločili na referendumu. Aktualna oblast pa to spet onemogoča. Po 30 dneh je dobil papirček ali dva, zdaj pa spet gremo na arhivsko komisijo, ki nima predpisanih rokov in tako dalje in verjetno teh dokumentov spet ne bo dobil. Ja, kaj skrivate? Še enkrat je treba povedati ljudem, da skrivate organizatorje in podpisnike atentatov, mednarodnega terorizma. In to na način, ko vam je ljudstvo povedalo, da tega ne smete delati, vi to delate. Ljudstvo bo vam moralo reči ne.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Na podlagi 53.b člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi ugotavljam, da se je Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Državni zbor razglaša, da je bil na zakonodajnem referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki je bil 5. junija 2011 izveden na podlagi Odloka Državnega zbora o razpisu zakonodajnega referenduma o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih [[Uradni list RS, št. 30/2011]] , sprejeta odločitev volivcev, kot je bila ugotovljena v poročilu Državne volilne komisije o izidu glasovanja in o izidu zakonodajnega referenduma o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, ki je bilo objavljeno v Uradnem listu RS, št. 53/2011 z dne 1. 7. 2011, in sicer, da je večina volivcev, ki so veljavno glasovali proti uveljavitvi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih [[ZVDAG/A]] , ki ga je sprejel Državni zbor na seji dne 4.februarja 2011. S tem je odločitev, ki je bila sprejeta na zakonodajnem referendumu o Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju razglašena. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade Boštjanu Škrlecu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Predlog zakona o državnem tožilstvu, ki je pred vami, zaključuje organizacijski okvir boja zoper najzahtevnejše oblike kriminala, zlasti gospodarskega. Ta okvir se je začel vzpostavljati v organizacijskem smislu z ustanovitvijo Nacionalnega preiskovalnega urada, ki je pristojen za preiskovanje, kasneje pa s spremembami oziroma dopolnitvami Zakona o sodiščih in z ustanovitvijo specializiranih oddelkov na sodiščih, ki bodo sodila v takih zadevah. Zaključuje se s celovito prenovo oziroma reorganizacijo tožilske organizacije v določenem delu, ki je seveda ključni in osrednji organ pregona vseh kaznivih dejanj. V luči pristojnosti, ki jih tožilstvo dobiva tudi po zakonodaji, ki je bila sprejeta v tem mandatu, ostaja in postaja vloga državnega tožilstva kot centralnega organa kazenskega pregona, zlasti tudi v predkazenskih postopkih, kjer ima pomembne pristojnosti sodelovanje in usmerjanje drugih nadzornih institucij, ključna in zaradi tega je seveda okvir, v katerem tožilstvo posluje, bistven za učinkovitost kazenskih postopkov. Kaj torej prinaša nov zakon? Cilji tega zakona so okrepiti samostojnost državnega tožilca kot osrednjega funkcionarja, ki izvaja funkcijo kazenskega pregona. Uvedba možnosti osredotočanja kazenskega pregona na prioritete, to bo možno z oblikovanjem nove nacionalne politike pregona. Uvaja se tudi zunanja kontrola nad tožilsko organizacijo v obliki novega državnotožilskega sveta, ki je sestavljen tako iz tožilcev, ki imajo večino, kot tudi iz drugih zunanjih članov. Uvaja se večja odgovornost vodij za rezultate poslovanja svojih tožilstev, tudi kvalitetnejši pretok strokovnih informacij z vključitvijo instančnih tožilcev na prvo stopnjo, predvsem in zlasti pa se omogoča tudi učinkovitejši boj zoper najzahtevnejše oblike gospodarskega kriminala v luči oziroma z ustanovitvijo novega specializiranega državnega tožilstva za pregon takega kriminala. Predlog se zavzema za centralizirano državno tožilstvo na ravni usklajevanja, usmerjanja in nadzora, na ravni izvajanja funkcije pa so izraziti elementi decentralizacije. Tako je ohranjena sicer zasnova centraliziranega državnega tožilstva, vendar ne zgolj na podlagi hierarhične nadrejenosti, ampak na podlagi vnaprej določene enotne politike pregona. Pri izvajanju politike pregona pa se po strogo določenih vzvodih ohranja in še bolj varuje samostojnost posameznega državnega tožilca kot nosilca funkcije pregona. S prenosom izvajanja pregona v konkretnih zadevah na raven okrožnih državnih tožilstev, se Vrhovno državno tožilstvo postavlja v položaj nosilca usmeritve pregona, ne pa tudi njegovega izvajalca. Tako ohranja nepristransko nadzorstveno in izobraževalno vlogo, ki je jasno ločena od odločanja v konkretnih zadevah. Vodja okrožnega državnega tožilstva ohranja vlogo organizacijskega in izvedbenega usklajevanja in zagotavljanja enotnosti pregona. Kar zadeva preglednost, pa je njegova vloga odločanja v posameznih konkretnih kazenskih zadevah omejena. V organizacijskem smislu pa je njegova vloga okrepljena, saj mu je naložena dolžnost strateškega načrtovanja dela in posledično tudi odgovornost za doseganje rezultatov oziroma zastavljenih ciljev. Zakon prinaša depolitizacijo oziroma odmik politike od kadrovanja v tožilstvu. Tukaj posebne in pomembne pristojnosti pridobiva Državnotožilski svet. Ta je sestavljen mešano, sestavljajo ga tožilci, ki imajo večino, in zunanji pravni strokovnjaki. Tako po sestavi kot zlasti po pristojnostih pa postaja pomemben in resničen steber tožilske samouprave. Državnotožilski svet dobiva nove pristojnosti zlasti v postopkih imenovanja vodij državnih tožilstev, pomembno vlogo pa ima tudi pri oblikovanju politike pregona. Sodeluje tudi pri ustvarjanju meril za kakovost dela državnih tožilcev in meril za uspešnost pregona državnih tožilstev, s čimer bo prispeval k izboljšanju stanja na področju pregonakaznivih dejanj. Za bolj uspešno preganjanje najhujših oblik gospodarskega kriminala in s tem povezano oceno v javnosti o učinkovitosti pravne države, ki se običajno oblikuje ravno na podlagi učinkovitosti pri pregonu najbolj izpostavljenih oblik kriminala, pa je potrebno omeniti novo organiziranost Specializiranega državnega tožilstva, ki postaja samostojno državno tožilstvo, ki bo pristojno zlasti za pregon tovrstnega najbolj zapletenega gospodarskega kriminala. O pomembnosti te nove organizacijske strukture priča dejstvo, da je v Zakonu o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, ki so ga v proceduro vložili poslanci in ki uživa široko podporo, posebna pristojnost določena prav za tožilce tega specializiranega oddelka. Zaradi vsega povedanega torej predlagatelji pričakujemo podporo zakona o državnem tožilstvu. Ta zakon namreč ponuja odlično normativno podlago za bolj učinkovito spoprijemanje z vsemi izzivi časa, zlasti z najbolj organiziranim oziroma gospodarskim kriminalom [[...]]
Prosim, če zaključite.
[[...]]in zaradi tega predstavlja tudi učinkovit način boja zoper tak kriminal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Predlog zakona o državnem tožilstvu je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje obravnaval 29. junija 2011. Predlagatelj je Vlada. Državni zbor je sicer na 27. seji 3. maja 2011 opravil splošno obravnavo. Sklenil je, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, odbor pa je opravil javno predstavitev mnenj 10. junija 2011. Odbor je bil pisno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Komisije Državnega sveta z zapisom javne predstavitve mnenj ter z odgovorom Ministrstva za pravosodje na mnenje Zakonodajno-pravne službe. Predstavnik predlagatelja minister Zalar je povedal približno to, kar je povedal državni sekretar gospod Škrlec. Zakonodajno-pravna služba, gospa Špela Maček Guštin, je povedala, da so bile pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja večinoma upoštevane v amandmajih poslanskih skupin SD, Zares in LDS, oziroma je predlagatelj podal pisno pojasnilo. Kljub temu pa je potrebno poudariti, da je ponovno opozorila na prvi odstavek 3. člena predloga zakona, ki določa, da je državni tožilec pri opravljanju državnotožilske službe vezan na Ustavo in zakon, pri čemer gre za drugi odstavek 135. člena Ustave, ki določa, da zakon določi ureditev in pristojnosti državnih tožilstev, ne pa državnih tožilcev. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe se tako z določbo v predlogu zakona državne tožilce umešča v sodno vejo oblasti. Kljub pisnemu pojasnilu predlagatelja je Zakonodajno-pravna služba še vedno skeptična odnosno je za njo vprašljivo, da je takšna vezanost državnih tožilcev, kot je predvidena v predlogu zakona, res določena z Ustavo ter da je državni tožilec vezan tudi na podzakonske akte. Opozicijski poslanci smo nasprotovali, podrobneje bom v imenu vsaj stranke SDS nastopil tudi kasneje. Generalni državni tožilec dr. Fišer je povedal, da vsakokratna oblast, kar lahko vidite tudi v današnjih medijih, želi politično vplivati oziroma posegati v pravosodje in da sta tako Specializirano državno tožilstvo kot tudi Oddelek za preiskovanje in pregon zlorabe prisilnih sredstev po njegovem mnenju ustrezno urejena. Zdaj imam pa toliko členov, da jih ne morem našteti, ker mi bo časa zmanjkalo. Odbor je v nadaljevanju sprejel amandmaje poslanskih skupin SD, Zares in LDS, in sicer 35 amandmajev. Ni sprejel amandmajev poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 159. členu in ni sprejel amandmaja poslanske skupine SDS k 11. členu ter ni glasoval o 14 amandmajih poslanske skupine SDS, ki so postali brezpredmetni. Na koncu je odbor opravil še skupno glasovanje o vseh členih predloga zakona, vključujoč amandmaje in integralno besedilo. To je sestavni del predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 27. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupinni možna, zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 102. členu. V razpravo dajem 102. člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. K besedi se je javil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Jaz moram biti tu malce širši. 102. člen določa pristojnosti Državnotožilskega sveta. Ta zakon in Državnotožilski svet je specifična zadeva, je zelo pomembna zadeva. Po tem zakonu je zelo pomemben organ. Ima bistveno več pristojnosti kot v obstoječem veljavnem zakonu. Mi predlagamo spremembo, in sicer dve spremembi: črtanje enajste alineje in v trinajsti alineji spremembo, saj piše, da se predlaga zahteva za odpravo kršitev oziroma odpravi kršitev, s katero je bila prizadeta samostojnost državnega tožilstva, in po potrebi to objavi. Zakaj pa po potrebi? Naj to objavi, ne pa po potrebi objavi. Sicer pa je širše k temu členu treba reči naslednje. Koalicija ves čas trdi in tisočkrat govori "samostojnost, samostojnost, samostojnost". Ali naj še tisočkrat ponovim? Samostojnost tožilcev. Ne tožilske organizacije, tožilcev, kar je itak v nasprotju z Ustavo. Tako ali tako v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe k temu zakonu menim, da mora ta zakon mora doživeti ustavno presojo, vsaj v teh členih. Ker se zakon naslanja na tisti člen Ustave, ki govori o sodnikih in sodstvu, in ne na tisti člen Ustave, ki govori o tožilcih. Ampak Državnotožilski svet, o čemer govori tudi ta člen, je namreč danes – malo je to za video smešnico, ampak v video smešnici bi moral biti državni sekretar, ki bi to pojasnjeval, upam, da bomo mi uspeli tudi narediti kakšno tako zadevo – sestavljen iz ene osebe, ki jo predlaga politik, katerikoli, minister. Vse ostalo predlaga stroka, to so tožilci. Torej imamo notri celotno sestavo tožilske organizacije in samo enega lahko predlaga minister. Državni sekretar trdi, da bomo imeli bolj strokovni Državnotožilski svet. Baje bomo imeli bolj strokovnega. Notri bodo štiri člane dali tožilci, enega politik minister in štiri politik predsednik Republike Slovenije. Sedaj pa je baje to bolj strokovno kot pa prej. Kako, če jih da pet politika? Pet jih da politika, štiri pa tožilci. To je baje bolj strokovno od tistega, kar je danes, ko dajo vse tožilci, enega pa minister. To se lahko lepo sliši, ampak če bi naredili video spot, gospod državni sekretar, bi vas osmešili. Ne morete trditi, da bo to bolj strokovno, če jih da pet politika, štiri pa tožilci. To ne mora biti bolj strokovno, pa kdorkoli sedi na mestu ministra in na mestu predsednika republike. Sploh nima veze. To je en problem. Kaj daje Državnotožilski svet, ki je opredeljen v tem členu? Ali ni demokratično, poglejte, da z dvotretjinsko večino predlaga imenovanje kateregakoli tožilca? To je zelo "demokratično". Da mora biti dvotretjinska večina, da bomo v Sloveniji dobili kakršnegakoli tožilca od najnižjega nivoja naprej. Ma, figo! Minister lahko reče "njet" po rusko. Državni sekretar, to smo zadnjič po seji odbora razčistili z vašimi sodelavci. Ne se zagnati v to, da to ni res. Minister lahko ustavi imenovanje kateregakoli tožilca, kateregakoli. Vidim, da me nekateri resno gledate, ampak to ni sedaj nekakšen strankarsko pogojen nastop, ampak to piše v zakonu. A si predstavljate, kaj smo napisali v zakon? Minister lahko kadarkoli Državnotožilskemu svetu, ki z dvotretjinsko večino nekaj predlaga, reče ne. Ne. Mogoče ne bo imel prave politične barve, mogoče mu ne bo všeč ali kaj jaz vem kaj, brez obrazložitve, minister lahko reče ne. Še ena stvar vezana na Državnotožilski svet. Državnotožilski red danes predlaga Državno tožilstvo, minister ga pa izda. Ta Državnotožilski red je nek vrhovni dokument po katerem se ravna Državno tožilstvo. To je po mojem mnenju zelo pomemben dokument. Zelo pomemben. Ampak, poglejte, danes ga predlaga Državno tožilstvo, minister da gor štempelj, faksimile ali podpis. Tako kot predsednik republike na naše zakone. Jutri pa ne bo več tako. Jutri ga bo pa spisal, napisal in izdal minister, politik minister. In Državnotožilski svet, ki bo zdaj takšen, kakršen bo, bo lahko celo podal mnenje, ki pa seveda za ministra ni zavezujoče. A si predstavljate, kako mi maličimo, kako koalicija zdaj maliči tožilstvo? To je popolnoma izmaličena zadeva in zadeva ni dopustna, vsaj za moje pojme ne. Več se bom oglasil pri ostalih členih. Mogoče samo še ena stvar pri tem členu, ki je samo posredno, gospod predsednik, vezana, da me ne bi ustavili, da ne govorimo o amandmaju, pa vendarle, ker je v tem členu govora tudi o tako imenovani politiki pregona. Vse lepo in prav, Vrhovni državni tožilec bo naredil nek dokument, ki se mu bo reklo Politika pregona. Kaj bo Vrhovni državni tožilec tam not zapisal? Saj si lahko vsi predstavljamo, tudi jaz si dobronamerno predstavljam, če sem dobronameren, si lahko predstavljam, da bo tam notri pisalo "hud kriminal, gospodarski kriminal, velika materialna škoda" in tako dalje, da ima to prednost. To si mi lahko predstavljamo in tako bi bilo tudi zaželeno. Ampak kaj bomo pa naredili z Vrhovnim državnim tožilcem, ki ga ne moremo razrešiti, tako ali tako vemo, da ga ne moremo razrešiti v parlamentu, vsaj po obstoječi ustavi in zakonih ne, ki bo napisal v to politiko "prednost pri pregonu kaznivih dejanj imajo desni politiki"? A mu bomo lahko kaj naredili? Poglejte, jaz vem, gospod Potrč, vi ste se zasmejali, da je to na nek način iluzorno. Upajva. Ampak kaj bomo pa naredili, če bo to naredil? A ga bomo lahko razrešili? Nimamo mehanizmov, da ga razrešimo. Med drugo svetovno vojno je v Nemčiji tudi pisalo v zakonodaji, da je ubijanje ljudi v koncentracijskih taboriščih prepovedano, da je to kaznivo dejanje, ampak na nürnberških procesih so tožilci, sodniki in tisti odgovorni jasno rekli: Oprostite, saj res to piše, da je to kaznivo dejanje, ampak naša politika je bila taka [[..]]Torej, tožilska politika je bila taka. Vem, da postavljam zadeve v neko skrajnost, hkrati pa opozarjam na to, da tega ne bi smeli tako zapisati. Da bi pa na tem področju mogoče morala minister in tudi Državni zbor imeti kakšno pristojnost več, da bi lahko povedala, kaj je politika pregona kriminala. Verjetno bi bilo to bolje. Več pri naslednjih členih. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju k 102. členu? Ugotavljam, da ne, zato [[...]]Ja, generalni sekretar gospod Škrlec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Se opravičujem, če sem se malo pozneje priglasil k besedi. Mislim, da je prav, da odreagiram, da vsaj nekaj stvari pojasnim, čeprav bo gotovo tudi v nadaljevanju o tem še tekla razprava. V zvezi z 102. členom, kjer naj bi se po potrebi objavljala odločba Državnotožilskega sveta o teh posegih v samostojnost. Treba je povedati, da je ta določba vezana na 3. člen, tretji odstavek, kjer je tožilcu dana možnost, da taka sredstva uporabi in da ima tudi v tistem 3. členu pravico, da po potrebi predlaga takšno objavo. Torej, ta člen, ki ste ga izpostavili, se pravi 102., je povezan s 3., in če želimo popravljati 102. je treba popraviti tudi 3. Bi pa o tem želel povedati, da smo mi ta 3. člen in posledično 102. člen za to opcijo in neobvezno objavo popravljali ravno po posvetih z Zakonodajno-pravno službo parlamenta. Kar se tiče pa Državnotožilskega sveta, o katerem smo že v preteklosti veliko govorili in o njegovi sestavi, vplivih, bi ponovil to, kar sem že povedal, čeprav se vedno znova zadeva nekako obrne. Državnotožilski svet ni strokovni organ. Državnotožilski svet je organ, ki zagotavlja zlasti funkcioniranje zadev državnotožilske uprave in ima pristojnosti zlasti povezane s tem vprašanjem. Državnotožilski svet nima pristojnosti v zvezi s strokovnim delom samega tožilstva, v tem smislu, da bi vplival na strokovnost in da bi zagotavljal neko strokovnost dela tožilcev. Zaradi tega je tudi sestava Državnotožilskega sveta takšna, kot je predlagana. Sestavljena je iz tožilcev, ki imajo večino, in zunanjih članov. Ja, vem, da se vi ne strinjate z menoj, da je pet več kot štiri, ampak dejstvo je, da je pet tožilcev in da so štirje zunanji in tisti eden, ki ga izpostavljate, je vodja, ki ga lahko predlaga oziroma ki ga predlaga minister. Pozabljate pa, da mora biti pred tem vodja tožilstva in kot vodjo tožilstva ga ne postavi minister, tako kot je to danes po zakonu, ampak ga postavi Državnotožilski svet. Državnotožilski svet, ki je tako sestavljen, ima seveda pomembne pristojnosti, ki so zlasti v tem, da sodeluje pri vzpostavitvi te politike pregona, ki ste jo prej omenili, in za katero seveda računamo, da bo takšna, kot ste jo opisali v prvi verziji in ne takšna, kot ste jo opisali v drugi verziji. To pa zaradi tega, ker bo pri njenem oblikovanju sodeloval ne samo generalni državni tožilec, ampak tudi Državnotožilski svet. Pomembno je to, da bo imel Državnotožilski svet seveda kontrolo nad tem, kako se izvaja ta politika pregona. Pa še nekaj je. V letnem poročilu, ki ga bo Vrhovno državno tožilstvo podalo parlamentu, se bo moral generalni državni tožilec opredeliti tudi do tega, kako se izvršuje ta politika pregona, in takrat bo imel tudi parlament nekaj besede pri tem. Bi pa želel povedati, da v razpravah, ki jih imamo v parlamentu o državnotožilskem zakonu, vseskozi v bistvu nihamo iz ene v drugo smer. Pri določenih vprašanjih se problematizira, češ da je vpliva politike preveč, pri drugih vprašanjih, kot na primer pri vprašanju politike pregona, pa nekako razumem, da je vpliva politike premalo, ker ocenjujete, da bi morala imeti parlament ali pa minister več besede. Seveda je to stvar razumevanja, ampak v sistemu, ki smo ga vzpostavili, s tem, da dajemo pomembne pristojnosti organu, ki je sestavljen raznoliko, torej večinsko iz predstavnikov tožilstva, deloma iz zunanjih strokovnjakov, kar je pravzaprav identično temu kar imamo v Sodnem svetu, seveda zagotavljamo sistem vzajemnih zavor in ravnovesij, ko namreč zunanja strokovna javnost ocenjuje tudi delo tožilcev oziroma organiziranost in uspešnost dela tožilstev. To pa je tisto, kar želimo, ker je danes tako, da trenutno zunanjih kontrolnih mehanizmov na delu tožilstva pravzaprav ni. To ima nekaj dobrih, ima pa tudi precej slabih lastnosti oziroma posledic. Slaba je gotovo ta, da javnost nima nobene besede pri oceni, ali je delo tožilstva na splošno uspešno in ali uspešno opravlja tisto poslanstvo, ki mu ga zakonodaja nalaga. To je tisto, kar sem želel povedati o Državnotožilskem svetu. Morda samo še beseda ali dve o imenovanju državnih tožilcev. Predlogu, ki ga poda Državnotožilski svet, bo seveda minister večinoma sledil, včasih morda ne, to je njegova pravica, ki mu jo zakon daje, vendar je pri tem pomembno, da minister nima kar neke možnosti ustaviti postopka, ampak lahko zadevo vrne Državnotožilskemu svetu. In če ta odločitev sprejme z dvotretjinsko večino, kar pomeni, da mora biti večina tožilcev za, tožilska večina mora biti za, drugače dvotretjinske večine ni, je takrat ta odločitev za ministra zavezujoča. To pa je pomembno poudariti, kar pomeni, da je odločilna beseda vendarle v rokah Državnotožilskega sveta. Minister ima zgolj možnost, da pošlje predlog kandidature v ponovni razmislek, obravnavo Državno tožilskemu svetu in če ta sprejme z dvotretjinsko večino, je minister k temu zavezan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi k 102. členu še kdo? Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Ta 102. člen opisuje pristojnosti Državnotožilskega sveta in prva dolžnost oziroma kar menijo, da je prva dolžnost, je ta, da daje mnenje k politiki pregona državnega tožilstva, ki jo obravnava 145. člen. To bi bila zelo dobra pristojnost Državnotožilskega sveta, če ne bi bil ta Državnotožilski svet sestavljen strogo politično, kot je to prikazal že gospod Gorenak. Torej, zaradi tega mnenje Državnotožilskega sveta pri tej zadevi, ki je zame bistveno bolj sporna, torej politiki pregona, ne bo mnenje stroke in tu znotraj so po mojem mnenju možne zlorabe. Kajti ta 145. člen, ki je zame srhljiv, pravi, da Generalni državni tožilec pripravi politiko pregona, o kateri daje mnenje Državno tožilski svet, in ta politika pregona se lahko potem z diskrecijsko pravico odloča o zavrženju kazenskih ovadb oziroma o uporabi odloženega pregona, poravnavanju kaznovalnega naloga in postopkih na podlagi sporazuma o krivdi in tako naprej. Ampak da se bodo narekovale usmeritve za zavrženje pregona ali odloženost pregona, potem se nam lahko zgodi podobno, kot se je dogajalo znotraj nedemokratičnega sistema, ko so tožilci ali pozneje sodniki, če se je prebilo skozi tožilstvo, dobili v mapi naročilo Službe državne varnosti: Ustavite postopek. Ustavite postopek. In to politiko pregona je minister predstavljal kot nekaj vrhunskega, nekaj novega, nekaj. kar naj bi bila bistvena sprememba tega zakona. Seveda je bistvena, ampak gre na slabše, gre v nedemokratične vode. Veliko je možnosti, da nas to vodi v nedemokratične vode, v možnost kreiranja tožb in treba je biti pozoren in zaskrbljen ob tem. Tu je potreben sistematičen dvom o tem, da so za tem demokratični in pošteni nameni. Kajti politiko pregona, seveda se jo bo tako določilo, bodo izvrševali in bo legalna. Lahko pa bo nedemokratična, kajti jaz sem prepričan, da je tožilec Vladimir Krivic takrat na dahavskih procesih izvrševal politiko pregona in je z veliko gorečnostjo zahteval smrtno obsodbo za te kemike, Kidričeve sošolce, ki so prestali gulag Dachaua. Uresničeval je politiko pregona. In tu se bo zdaj pojavila neka takšna politika pregona, pri kateri ne bomo imeli Državnotožilskega sveta, ki bi bil imenovan nepolitično. Jasno je, da bo znotraj Državnotožilskega sveta, če bo tako hotela, kadrovala in tudi prevladovala politika. In v skrajni posledici bomo lahko dobili razmere podobne tistim v letu 1945, ko se bo kreirala neka politika pregona, ki bo nedemokratična. In zaradi tega je treba zelo jasno in odločno opozoriti, da vzgibi in nameni, ki so tu zadaj, niso demokratični, skrbijo demokratično javnost in da lahko pride do katastrofalnih zlorab, navzven pa bo seveda delovalo, da je v skladu z zakonom. Hvala lepa za takšno skladnost s takšnim zakonom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franco Juri, izvolite.
Hvala za besedo. Mi ne bomo podprli amandmaja Slovenske demokratske stranke, ker je samo poskus razvrednotenja zakona, ki je dobro pripravljen. In ta zakon predvideva vse varovalke za bistveno manjši oziroma skoraj nikakršen vpliv politike v delovanju tožilstva. Prav v tem členu, ki ga želijo amandmirati, kdo ve zakaj. Verjetno jih najbolj moti depolitizacija tožilstva, kajti točno vedo, kako je bilo državno tožilstvo pod politično taktirko uporabno v vseh teh letih, sedaj pa slutijo in vidijo, da se stvari korenito spreminjajo, začenši z Državnotožilskim svetom, kjer odločanja ne bo diktirala politika, ker je pet predstavnikov samih tožilcev, ker enega predlaga minister, vendar, kot je bilo pojasnjeno, samo v okviru že delujočih tožilcev. Izvor tega predloga torej ni političen, ampak je strokoven. S tega vidika se nam zdi ta člen zelo logičen in ni nobenega razloga, da bi ga na tak način amandmirali. Sicer bomo v nadaljevanju razpravljali o nekaterih drugih vidikih, ampak dejstvo je, da je celotni zakon priložnost, da se tožilstvo postavi na strokovne temelje in da začne tisto, kar državljanke in državljani najbolj pričakujejo, to je bistveno boljši, učinkovitejši pregon, še posebej pregon gospodarskega kriminala. Me veseli, da je državni sekretar v nagovoru povezal tudi ta paket, ki nastaja, zakon o državnem tožilstvu z zakonom o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, lahko govorimo tudi o Kazenskem zakoniku. Skratka, vse gre v smeri preganjanja gospodarskega kriminala in verjamem, da s takim Zakonom o državnem tožilstvu se tajkunom res lahko tresejo hlače.
Hvala lepa. Prijavil se je še gospod Gorenak. Slučajno želi še kdo, da vprašam? Gospa Darja Lavtižar Bebler. Še kdo? Zaenkrat ne. Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, jaz imam v svojem besednjaku besede Oprostite, zmotil sem se strašno visoko napisano in jih velikokrat izrečem in se ne delam pametnega, še manj pa [[…]]Ne, ne bom rekel te besede. Zakaj me prepričujete v nekaj, kar ni res? Minister lahko kadarkoli reče ne Državnotožilskemu svetu in tožilca, kogarkoli, ne imenuje in se ne zgodi nič. Namreč, zelo jasno vam 36. člen v drugem odstavku pravi: "Razpis je neuspešen, če se ni prijavil noben kandidat, če so bile vse prijave zavržene oziroma zavrnjene, če minister ne predlaga v imenovanje nobenega kandidata – to je to – ali če predlagani kandidat ni imenovan na Vladi." Torej, ne mi reči, da Državnotožilski svet ni povožen kot šus, ker minister lahko reče ne. Ne mi sedaj govoriti o dvotretjinski večini in ne vem o vsem, tukaj je jasno, da če minister nobenega ne izbere, se razpis ponovi. To je jasna zgodba. Prepričujete pa me v to, da je pet manj kot štiri. Mene so to naučili leta 1962, vas verjetno nekaj let kasneje. Pet jih predlaga politika, štiri pa tožilci. Ne se izgovarjati na tistega petega. Bom dal vas za petega kot primer. Vi se boste verjetno po nekem mandatu vrnili tja, kjer ste bili. Postali boste tožilec ali kako bo, če ne bo koalicija poskrbela za kakšno boljšo funkcijo pred iztekom mandata, ampak to je druga zgodba. Vi boste jutri kandidirali za tega petega in ne reči, da ste vi stroka in tožilec. Poleg stroke in tožilstva ste par excellence levi politik. Ne potem trditi, da je potem to stroka. Ni stroka. Enega da minister, štiri da predsednik republike, to je pet, in štiri dajo tožilci. Pet pa je več kot štiri, tisti znak, pet > štiri. Torej, to je politični organ, ki mu pa politik minister lahko kadar koli reče ne z imenovanjem. Gospod Juri, nobenemu se hlače ne tresejo. Od vas pa res pričakujem, že na odboru sem vas prosil in vam svetoval, da kaj prej preberete, preden začnete diskutirati. Gospod Juri, vam govorim. Že na odboru sem vam svetoval, da berite zakone. Zakon o državnem tožilstvu ne govori o pregonu kriminala, o tem govori Zakon o kazenskem postopku, ki ga bomo imeli v petek na dnevnem redu. Vi težje razumete. Lažje rišete karikature, ki so meni zelo všeč, in težje razumete to materijo. In to ne gre. Pet je namreč več kot štiri. Danes vse predlagajo tožilci, enega minister, jutri jih bo pa pet predlagala politika in štiri tožilci. Pet je več kot štiri, gospod Jurij, in ta zakon ne govori o preganjanju gospodarskega kriminala, ampak govori o organizaciji in delovanju državnega tožilstva in nima nobene veze s pregonom kriminala. Kazniva dejanja so opredeljena v Kazenskem zakoniku, veste, v petek ga bomo obravnavali, postopek pa je opredeljen v Zakonu o kazenskem postopku. Res pričakujem, da boste brali, preden boste kontrirali in s floskulami tolkli po opoziciji, katere člani niste. Aja, zdaj ste. Okej, prav. Hvala.
Gospod Juri, replika. Izvolite.
Eno repliko z veseljem. Z gospodom Gorenakom imava zanimive razprave. Se zahvaljujem, ker vedno hvali in promovira moje karikature, to mi je zelo všeč. Všeč mi je tudi njegov nasvet, da je treba prebrati zakone in temu bi dodal še, da je dobro, da se tudi razume to, kar se prebere. Nekateri včasih tega pač ne razumejo. Vi preberete, citirate nekaj, čeprav dobite potem argument in pojasnilo, tega ne razumete. In tukaj je glavni problem. Sicer je jasno, da vas moti ta zakon, ker posega v področje, ki ste ga obvladovali in to na političen način kar nekaj let. Sedaj se stvari spreminjajo in tukaj vidite srž problema, ki ga želite pripisati nerazumevanju naše stranke, ampak kot je bilo že rečeno na odboru, so interpretacije lahko različne, vse so legitimne, vaša pa je dokaj sporna in dajte malo bolj prisluhniti argumentom predstavnika Vlade, če meni ne verjamete, ker mi pripisujete predvsem karikaturne sposobnosti. Dajte prisluhniti strokovnjakom, Vladi in navsezadnje tudi tožilcem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da sem vedno znova presenečena in tudi užaloščena nad dejstvom, da so nekateri venomer in venomer pripravljeni brati neke določbe konkretnega zakona slabonamerno in jih tudi razumejo tako. Na Odboru za notranjo politiko smo zelo natančno obravnavali problematiko sestave Državnotožilskega sveta in njegove pristojnosti, prav tako pa smo govorili tudi o politiki pregona. Bilo nam je povedano, za tiste, ki pač niso vedeli, da v tem pogledu politika pregona ne pomeni politike kot politike v tem najširšem smislu, ampak če si pomagamo z angleško besedo, to pomeni policy, ne politics, in tako kot imamo kulturno politiko, tako kot imamo kakšne druge politike, imamo tudi politiko pregona. Se pravi, to je neka strateška usmeritev, kako bo državno tožilstvo ravnalo v prihodnosti glede na gibanje storjenih kaznivih dejanj in glede na splošno usmeritev družbe, katerim problemom bo posvetila večjo pozornost. Mi smo se že zdavnaj odločili, da bomo pospešeno preganjali najhujše oblike organiziranega kriminala, še posebej gospodarskega kriminala, in to bo ta politika pregona, ki bo povedala, da bodo tožilstva v prvi vrsti posvečala svojo pozornost in se posebej aktivno angažirala pri obravnavi tovrstnih kaznivih dejanj. In seveda tistim, ki nočejo razumeti teh problemov na ta način in ki venomer zato vlečejo na dan neke dahavske procese pa nürnberške procese, pač ni mogoče dopovedati, navkljub temu, da je tudi na zadnji seji Odbora za notranjo politiko sedanji generalni državni tožilec, ki je sicer tudi profesor kazenskega procesnega prava, dal zastonj lekcijo, zastonj predaval pol ure, kaj pomeni politika kazenskega pregona v tem polju, ko govorimo o nalogah in pristojnostih državnih tožilstev. Tako da moram reči, da enostavno ne znam več polemizirati z nasprotniki v tem smislu, zato ker se nekdo pogovarja o eni stvari, drugi pa noče razumeti, da ta stvar ni predmet tega zakona. In tega ne morem razumeti drugače, kot da nekateri pač slabonamerno tolmačite te stvari. In ko dajete nasvete nekaterim kolegom poslancem, da naj stvari preberejo, da se morajo še veliko naučiti, je seveda tudi to skrajno nedopustno, ker mislim, da bi moral tisti, ki take nauke deli, vse to tudi obvladati, pa tudi razumeti in hoteti razumeti, v tem je problem. Državni sekretar je lepo razložil, da je zakon o državnem tožilstvu samo eno torišče celovitega problema, ki se mu reče kazniva dejanja, kazensko pravo, kaznovalno pravo. Zato je povedal tudi, da je del teh stvari rešenih v Zakonu o sodiščih, v Zakonu o sodniški službi, del v Zakonu o kazenskem postopku, ki je vložen v proceduro in ga bomo obravnavali v četrtek, če sem dobro videla program dela, element tega pa je urejen v Zakonu o državnem tožilstvu. In to je mogoče razumeti in tudi pravilno tolmačiti samo kot celoto. Da ne govorim o tem, da vam je tudi državni sekretar podal lekcijo, tudi zastonj, če sem pravilno razumela, da je ta 102. člen povezan s 3. členom zakona, ki ga danes obravnavamo. Se pravi, da je treba vendarle znati te stvari povezovati in tudi na ta način razumeti. Povsem neprimerna se mi je zdela tudi opazka, da bo morda ta koalicija državnemu sekretarju priskrbela kakšno boljšo službo, da mu ne bo treba iti nazaj na Državno tožilstvo. Pa sem se seveda spomnila, da očitno izhajate iz prakse prejšnje vlade, kjer je imel prejšnji državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje dobljeni že kar dve službi naenkrat. In je bil to potem velik problem, kajti prejšnji minister za pravosodje je v tej veliki vnemi, da bi svojemu državnemu sekretarju organiziral in zagotovil ustrezno službo, zagotovil kar dve hkrati, za kateri se je izkazalo, da pač ne gresta skupaj v istem času. Hvala lepa.
Gospod Gorenak, replika? No, potem bi najprej dal besedo gospodu Škrlecu, državnemu sekretarju, nato pa vam. Gospod Škrlec, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Nekako se ne morem otresti občutka, da ko argumenti postanejo šibki, gremo na osebno raven. Jaz sem bil tožilec 9 let in sem na to ponosen, zato si tudi domišljam, da o tožilstvu nekaj vem. Kaj bom počel potem, ko bo te službe konec, bomo videli takrat, ko se to zgodi. Ker se mi pa zdi, da je vendarle treba povedati, da naj bi bila razprava v parlamentu strokovna, čeprav je tudi politična – osebno se ne štejem za politika in nimam takih kvalitet niti ne ambicij –, bi pa ostal pri strokovnih argumentih. Namreč, vaša razlaga, da minister lahko kar odpravi Državnotožilski svet, seveda ne drži. Treba je brati več členov. Tisti člen, ki ste ga vi citirali, govori, kdaj je razpis neuspešen. Ena izmed možnosti je tudi takrat, kadar ne pride do predloga,ampak da do tega ne pride, je treba storiti kar vrsto korakov. Predvsem mora obstajati na Državnotožilskem svetu neskladje oziroma neenotnost o tem, ali je kandidat primeren ali ne. Kaj se pa zgodi takrat, kadar minister mnenja Državnotožilskega sveta ne sprejme oziroma se z njim ne strinja, pa jasno piše v 33. členu in naj to preberem, da ne bo nesporazumov. "Če se minister z dokončnim mnenjem Državnotožilskega sveta ne strinja," to je drugi odstavek 33. člena, "mora v 15 dneh po prejemu tega mnenja obrazloženo zahtevati da Državnotožilski svet odloči ponovno" in tako naprej. Skratka, ne more se kar požvižgati na mnenje Državnotožilskega sveta. In v tretjem odstavku jasno piše, da "če Državnotožilski svet pri ponovni obravnavi iz prejšnjega odstavka odloči z dvotretjinsko večino glasov vseh članov oziroma članic, mora minister vložiti predlog." Mora minister vložiti predlog. Kar se pa tiče predlagateljev, ki predlagajo člane Državnotožilskega sveta, če bi sledili logiki, da tisti, ki jih politika predlaga, postanejo politiki, ta logika nekako izhaja iz vašega argumentiranja, češ ker jih 5 predlaga politika, to pomeni, da jih je 5 politikov, potem bi želel spomniti samo na eno anomalijo, ki to logiko postavlja na neko absurdno raven. Državni zbor namreč voli sodnike in Državni zbor je politično telo. Ali so zato vsi sodniki politiki? Ne vem. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Ja, hvala. Jaz mislim, da nismo več pri amandmaju, ampak da smo pri vseh amandmajih, tako vsaj vidim, da ste dovolili razpravo tudi ostalim. 33. člen, drugi odstavek, ni povezan s 36. členom. 36. člen je popolnoma samostojen in je zelo jasen. "Če minister ne predlaga." Tako ga jaz berem in nič drugače. Kar se tiče pa nekaterih ostalih nastopov, je pa treba reči naslednje. Seveda smo bili pri gospodu Maroltu kot državnemu sekretarju, pa če vzamem opcijo oziroma naslednjo predpostavko, da sta ena in druga vlada, saj so vse vlade, proti koncu mandata koga kam razporedile, potem si jih lahko razporedite takole: en vlak od Maribora do Celja in Ljubljane, potem ste jih vi toliko in mi kak vagonček, ker smo bili na oblasti 4 leta. Kar se pa tiče gospoda Marolta, njegove razporeditve in njegove službe, pa mislim, da se je gospod Zalar potrudil s kazensko ovadbo, ki je zavržena. Če imam pravi podatek, mislim, da je tako. Tako da ne očitajte gospodu Maroltu česarkoli, ker je to brez veze in nepomembno. Jaz se pa strinjam z gospo Beblerjevo, da je stvari treba razumeti. Absolutno jih je treba razumeti. Ampak z razumom za osnovno šolo, kar pa vidim, da nekaterim še ne gre, je pet več kot štiri. In me ne morete prepričati v nobeno stroko in v nobeno drugo logiko, ker je pet več kot štiri. In če minister predlaga enega in če predsednik republike, ki je tudi politik, aktualni celo par excellence levi, predlaga štiri, je to pet. Je to pet. In tožilci imajo samo še štiri. Danes pa imajo tožilci vse razen enega. Kaj je potem bolj strokovno? Če imajo danes tožilci vse razen enega, je to verjetno bolj strokovno, samo to je treba razumeti, kot pa če je pet tistih, ki jih predlagajo politiki in štiri tistih, ki jih predlaga tožilska stroka. Ampak to moraš razumeti. Kar se pa tiče lekcij, pa naslednje. Izredni profesor gospod dr. Fišer ni tam delil nobenih lekcij, ampak je povedal na odboru par stavkov na temo posebnega oddelka, samostojnosti tožilstva in dodal, kar tudi danes pravi v medijih, da si vsaka politika prizadeva vplivati na tožilstvo. To je on tam povedal. Ni pa nič govoril o tisti tožilski politiki. On tožilsko politiko razume, tako kot jo verjetno vsi v tem trenutku razumemo – pregon kriminala etcetera, najhujšega in tako naprej. Je pa en profesor, ki je pa nekoliko več kot izredni profesor, torej redni profesor, Dr. Bele je to, ki pa je v tej dvorani sedel tam, kjer sedi gospod Kumer, ko je to razlagal na splošni predstavitvi mnenj to zelo jasno povedal. On je povedal to, kaj pomeni politika in da so v Dachau oziroma Nürnbergu in tako dalje takšne obrazložitve dajali tisti, ki so stali pred sodiščem. On je to povedal. Torej, on je pa eno stopnjo višje po univerzitetnih kriterijih od dr. Fišerja, ki je po univerzitetnih normah enak meni. Dr. Bele pa je nad, on ima najvišji znanstveni naziv med temi profesorji. On je opozoril na to zadevo in ne jaz, ker mislim, da je on bolj pameten in to bolje pozna. Jaz imam pač možnost in priložnost, da to povem, on je pa nima. On je imel enkrat to možnost, zdaj pa nima več. Ampak delajte, kar hočete. Pet bo ostalo tudi po tej koaliciji več kot štiri, pa tudi če vi uzakonite, da je štiri več kot pet. Lahko to uzakonite, ampak tega znanost ne bo priznala, to svet ne bo priznal. Pet bo ostalo več kot štiri. Hvala.
Gospod Škrlec je še prosil za besedo.
Hvala lepa. Ne vem, če ima smisel, ampak je prav, da povemo, da 33. člen in 36. člen vendarle sodita skupaj. Zakon je namreč razdeljen na oddelke, poglavja in tretji oddelek se začne pri 28. členu in se zaključi pri 36. členu in nosi naslov Postopek za imenovanje. Torej, ta oddelek je malo treba pogledati, če želimo razumeti, kako se imenuje državne tožilce. Samo še to, ker ne vem, če ima res smisel razlagati, ali je pet več kot štiri ali ni. Seveda je več in pet je tožilcev in štirje so zunanji. Res pa je, da pet članov predlaga politika, če tako povemo, štiri člane pa volijo tožilci, ampak to še ne pomeni, da je pet politikov. Tukaj se ne strinjamo, ker bi morali biti po tej logiki tudi vsi sodniki, ki jih izvoli Državni zbor, politiki, pa sem prepričan, da temu ni tako. Hvala lepa.
Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Pet je torej več kot štiri. Evo, Vlada je že priznala, poslanci pa upam da še boste. Ja, gospod državni sekretar, saj se lahko s tem strinjava, ker vi trdite, da tisti, ki ga bo predlagal minister, ni politik. To vi tako trdite, ampak zadeva ni takšna. Jaz vam bom dal nek drug primer, pa ne bom osebe imenoval, ker je ni tukaj in pravijo, da je to nevljudno. Vi imate bivšega ustavnega sodnika, ki danes nastopa v vseh medijih in komentira vse, kar leze in gre po tem svetu, od pravnega mnenja za stonoge, ali ima sto nog ali ne, do pravnega mnenja, ali je paradajz rdeč ali zelen, do poleta na luno. On komentira vse. Ampak za njega, pa je on vrhunski pravni strokovnjak, velja samo tisto, kar je levo usmerjeno. Glejte, tu morava priti skupaj. Večja garancija je torej, če ga izberejo med seboj tožilci, kot pa če ga izbere minister. Ker če ga izbere minister [[…]]Tudi vas ni izbral verjetno, bom rekel – kako naj rečem? Vsak minister si bo izbral nekoga s katerim meni, da bo lahko deloval. In funkcija državnega sekretarja je politična funkcija, sam sem jo dvakrat opravljal, je politična funkcija tako ali drugače. In ne morete reči, da si minister – levi ali desni, nima smisla govoriti kateri minister, oba bosta enako ravnala – ne bo izbral človeka, ki je njemu blizu. Prav je tako, saj to ni nič narobe. Če bi vi imeli ultra desna stališča, vas verjetno ne bi izbral in obratno. Ali me razumete ali ne? In zato je treba to akceptirati in če bo, tako kot piše v zakonu, minister izbral to osebo, tega petega tožilca, kot vi pravite, je logično – ni greh, to ni greh ne za ministra Zalarja, ne za kakšnega bodočega ministra, ampak je logično –, da bo izbral nekoga, ki bo politično bližje njemu. In imamo torej politično usmerjenega. S sodniki se ne da primerjati. Torej je politično blizu ministru. To je logično, saj ni nič narobe s tem, ampak je politično blizu ministru. Tistih pet je pa blizu sedaj vemo komu. Jutri je lahko tudi drugače. Ampak vi pišete zakon, kot da boste še sto let na oblasti, tako kot je včeraj rekel predsednik Državnega zbora. Ne bo vedno tako. Ko bo enkrat prišel desni predsednik republike – upam, da bo še kdo kdaj izrazil kakšna desna stališča, sedaj jih itak ne, odkar imamo samostojno državo –, potem se pa lahko situacija okoli obrne. To pa ne bo dobro, ne bo uravnoteženo. Imamo pet tistih, ki so oziroma bodo politično pripadali levici, in štiri, ki so iz stroke. Če pa ta člen ne bi odpirali in bi ga pustili pri miru, bi imeli neko normalno stanje, ki se mu reče: vsi so tožilci in vse predlagajo tožilci, razen enega, ki naj ga ima minister. Star zakon je bolj pošten pri tem, pa je tudi sprejet ne vem točno katerega leta, ampak je bil najverjetneje sprejet pod levo vlado. Ampak je bolj pošten. Ima same tožilce v Državnotožilskem svetu, enega pa predlaga minister. Nova situacija je pa kontra. In sedaj vsepovsod pišete in govorite, kako je to stroka. Ne, če bi bila stroka, jo pustite pri miru. Pustite vse tožilce. Pustite jim naj krmarijo to tožilsko barko. Vi ste pa šli v to, da bo dal štiri predsednik republike in enega minister. In evo, jih je pet. Pet je več kot štiri. Državnotožilski svet delate politično obarvan. To je narobe. Vidim, da se državni sekretar strinja, da je pet več kot štiri, ampak za razširjeno koalicijo bo verjetno še vedno obratno. Ampak žal jaz oziroma moji kolegi s svojim glasovanjem na to nimamo vpliva, ker imamo premalo glasov. Hvala.
Hvala lepa. Upam, da smo si pojasnili, kaj je rešitev v veljavni zakonodaji, kaj so predlogi, ki so pripravljeni v tem zakonu. Jaz verjamem, da celo vsi verjamemo gospodu Gorenaku, da je pet več kot štiri in ne bom govoril o tem, ali je tako razlaganje vljudno in prijazno, ampak na kaj takega smo s strani gospoda Gorenaka navajeni. Ali lahko razpravo o 102. členu in amandmaju k temu členu zaključimo? Zaključujem razpravo. Prehajamo k 150. členu in amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratične stranke k 150. členu. Želi kdo besedo? Gospod Petek, izvolite.
Hvala za besedo. Ta 150. člen je precej nedosleden in bi zagotovo terjal še kak popravek več, kot smo ga predlagali v tem našem amandmaju. V amandmaju smo predlagali, da se v četrtem odstavku črta besedica "lahko". Četrti odstavek pa se sicer glasi: "V skupnem letnem poročilu se na podlagi ugotovitev pri spremljanju državnotožilske prakse lahko opozori na vzroke in okoliščine za nastanek, povečevanj, spreminjanje ali razvoj kriminalitete na določenem področju, ali možne zakonske in druge ustrezne ukrepe za njihovo odpravo ali zmanjševanje." Mislim, da je ta besedica "lahko" nepotrebna, da bi mogoče lahko celo dodali besedico "mora" opozoriti na vzroke in okoliščine. "Lahko" pomeni ja ali pa tudi ne. Na drugi strani pa imamo drugi odstavek tega istega člena, ki govori o skupnem letnem poročilu. Ta pa vsebuje besedico "mora", na primer: "Skupno letno poročilo mora vsebovati skupne podatke iz prejšnjega člena in analizo vzrokov za morebitne razlike glede primerjave odstopa in posameznih državnih tožilcev državnega povprečja ter oceno doseganja načrtovanih ciljev politike pregona". Ta del in ta besedica "mora" je na tem pomembna, vendar po moji oziroma naši oceni ne tako kot v četrtem odstavku tega člena. Res je, da govorimo o skupnem letnem poročilu, vendar bi morala biti del poročila tudi analiza, sicer ostajamo pri neki suhoparni statistiki in ne iščemo nekih vzrokov in okoliščin za nastanek in razvoj kriminalitete. Skupno letno poročilo posameznih tožilstev oziroma državnega tožilstva pač ne bi smelo biti sami sebi namen. Na Odboru za notranjo politiko smo pred nekaj meseci obravnavali letno poročilo za leto 2009 in tam je bilo rečeno, da je bilo v tem letu kar 12 tisoč zavrženih ovadb in da je v tem letu prešlo zaradi zastaranja kar 251 primerov. Ne vemo točno, ali na sodiščih ali na tožilstvih. To so gole številke. 12 tisoč ali pa 251 nam nič ne povedo. Če se pa seveda za tem skriva primer, kot je Satex, ki je zastaral na mariborskem sodišču ali kakšen drugi primer, pa je seveda podoba precej drugačna. Siromak v Sloveniji nima te priložnosti, da bi mu zastaral nek kazenski pregon. Taki kazenski pregoni na sodiščih oziroma na tožilstvih pač zastarajo, gospoda. V prejšnjem mandatu sem bil član preiskovalne komisije, ki se je ukvarjala s problematiko tožilstva in tam smo lahko videli, kateri primeri so bili dani globoko v predal in kateri primeri so zastarali. Kolega Jerovšek je prej rekel, da so obstajale mape na katerih je pisalo "ustavi postopek". Danes teh map ni več, niso potrebne, sodišča sama po sebi vedo, kateri primer je potrebno dati globoko globoko v predal. Hvala.
Gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo. Jaz nasprotujem črtanju te besedice "lahko" v četrtem odstavku, čeprav izgleda to nepomembna stvar in bi jo navsezadnje tudi lahko tako jemali. ampak če pa bi ta "lahko" črtali, pa pomeni, da morajo biti v vsakoletnem poročilu o delu državnih tožilstev obrazloženi oziroma ugotovljeni tudi vzroki, se pravi morajo biti opravljene tudi določene analize, kar pa ne more biti obvezna sestavina poročila o delu v preteklem letu. To je povsem, pravzaprav zelo nepomembna stvar je to. Vemo pa, da so do sedaj državna tožilstva vedno, ko so bila prepričana o tem, da poznajo vzroke in okoliščine povečanja posameznih vrst kaznivih dejanj, to tudi v teh poročilih vedno navedla, ampak če pa bi mi to a priori terjali od njih, potem bi morali reči, da je treba podati vsakoletno poročilo in analizo stanja na tem področju, kar pa ne moremo zahtevati od poročila. To poročilo pač ni. Kot rečeno, pa so državna tožilstva vedno za preteklo leto, kadar so bila prepričana, da zelo dobro poznajo vzroke in okoliščine povečanja posameznih vrst kaznivih dejanj, to tudi navedla in to je bilo vedno tudi potem predmet debate, razprave v Državnem zboru ali samo na Odboru za notranjo politiko, pravosodje in javno upravo. Tako da, lahko bi rekli, da je minorna ta zadeva, ampak vendarle je pač neka logična stvar, če smo seveda pripravljeni to tako brati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Gorenak.
Hvala lepa. Zaradi gledalcev, ne zaradi poslancev, je treba reči nekaj. Poglejte, SDS predlaga črtanje ene besedice, in sicer "lahko". Kaj pa želimo s tem doseči? Da bo Državno tožilstvo v poročilu obvezno napisalo tudi probleme, težave in vse ostale zadeve v zvezi s povečanjem, spreminjanjem, razvojem kriminalitete in tako dalje ter da ne bomo dobili samo golih številk, toliko je tega, toliko tistega, toliko onega. Da bodo napisali še kaj več in bodo povedali kakšna je smer gibanja pregona kriminalitete. To seveda sedaj za nekatere ni sprejemljivo, ampak to ni nesprejemljivo zaradi vsebine, to ni sprejemljivo zaradi predlagateljev. Ampak večna oblast ni vaša oblast. In to je nemogoče, kar počnete. Nemogoče! Eno samo besedico "lahko" želimo črtati, in odgovor je: Ne! Ampak obrazložitev odgovora ne je, da ima koalicija vedno prav. Ker pač misli, da opozicije ne rabi. Vidite, to je tisto nelogično. Sicer ta člen govori o skupnem letnem poročilu. Zdaj pravite, da ni mogoče zahtevati, da bi analizirali vzroke, po drugi strani pa danes dobimo enoletno poročilo tožilcev, jutri jih bomo pa imeli 13, ker ste jih 13 predpisali s tem členom. Ker bo vsaka tožilska organizacija bo pisala svoje poročilo. Torej, 13 poročil bodo lahko pisali, ne morejo pa na državni ravni obrazložiti razlogov za stanje gibanja pregona kriminalitete. Ne, tega pa ne morejo. Ampak zato, ker je to rekla opozicija. Vidite, to je resnica in to je težava, ki obstaja v tem parlamentu. In mnogokrat, ko mi ljudje rečejo: Pomagajte koaliciji. Ja, zaboga, kako? Kako? Od predlaganja zakonov do predlaganja amandmajev, ampak ne je zato, ker je tako rekla SDS. Vidite, to pa je narobe. Ampak ta narobe naj ljudje spoznajo. Hvala lepa.
Besedo ima državni sekretar gospod Škrlec.
Hvala lepa. Razumevanje je problem s katerim se očitno vsi soočamo. Ta amandma ima namreč dva dela. Prvi je amandma k prvemu odstavku in spreminja celoten potek prvega odstavka in ta je še posebej problematičen, drugi del pa je sprememba četrtega odstavka. kjer se res, da se spreminja samo besedica "lahko", tako da ni res, da se spreminja samo besedica "lahko" v tem amandmaju. Amandma amandmira tudi celoten prvi odstavek. Mimogrede. Kar pa se tiče besede "lahko", pa se mi res zdi, da se morda ne razumemo. V predhodnih odstavkih tega člena je navedeno, kaj vse mora vsebovati to letno poročilo in mora vsebovati tudi analizo, mora vsebovati tudi razloge za odstopanja in podobno, mora vsebovati tudi ukrepe, s katerimi bo generalni državni tožilec oziroma Vrhovno državno tožilstvo izenačilo te razlike. Res pa je, da se dodaja v četrtem odstavku tudi možnost, da opozori še na kaj več. Na tisto, kar je, da tako povem, izven tožilske organizacije. Tudi na spremembo zakona, to je posebej omenjena možnost v tem četrtem odstavku. Mislim, da zavezovati generalnega državnega tožilca, da mora predlagati spremembe zakona, ni sistemsko. To namreč četrti odstavek določa, tudi predloge zakonskih sprememb, druge vzroke in podobno. Torej, vse možnosti ima. Mora izpolniti tisto, kar se nanaša na vodenje tožilstva, analizirati razlike, ugotoviti razlike, poiskati vzroke za razlike v politiki pregona, sprejeti ukrepe, da se te razlike odpravijo. Vse to je obvezno, ima pa možnost opozoriti tudi na tisto, kar je, da tako povem, izven njegove pristojnosti. In mislim, da ni dobro, da bi mu to nalagali, ker bi potem zvenelo, kot da mu nalagamo, da mora povedati, zakaj so drugi krivi za pomanjkanje rezultatov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ne vidim več želje po razpravi ob 150. členu, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 169. členu in amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo besedo? Ker ne vidim interesa, zaključujem razpravo k temu členu. Prehajamo na razpravo k 199. členu in amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Slovenija je tukaj spet unikum, to je tudi treba povedati. 199. člen govori o pregonu policistov in drugih uradnih oseb, vojske in tako dalje. Ampak situacija je tu takšna, da Evropa ne pozna takšnega modela, kot je tukaj. Čeprav vem, da se tudi bivša generalna državna tožilka ne bi z menoj strinjala v tem kontekstu, to moram tudi poudariti, ampak treba je reči, da mi želimo s tem členom samo nekoliko omiliti to situacijo, ki je tukaj. Namreč, naši evropski policisti so v glavnem preganjani s strani tovrstnih tožilskih organizacij oziroma s strani tovrstnih organov znotraj tožilstev za kazniva dejanja vezana na službo in storjena v službi. To pomeni na primer zlorabo položaja, kršitev pravic ljudi v postopkih in tako dalje. Niso pa recimo obravnavani znotraj tožilskih organizacij, bom rekel po domače, za tatvino čokolade. To so policisti tukaj utemeljevali na javni predstavitvi mnenje, potem ste jih pa malo nategnili. Oprostite, danes ste z njimi, gospod državni sekretar, zmenjeni za sestanek, kako bi 199. člen popravljali. Danes, ko bo tukaj vse končano. Dajte ljudem povedati pošteno, da tega ne bomo sprejeli in tega nočemo, ne pa, da jih na dan obravnave tega zakona farbate s sestanki. Danes imajo dogovorjeni sestanek z vami, kako ta člen popraviti, mi ga pa sedaj končujemo. Ne to delati z njimi. To ni korektna zadeva, korektni odnos do njih. Mi želimo s tem amandmajem uravnotežiti zadevo in nič veliko. Pa še naslednja zadeva. Pri tem posebnem oddelku moram opozoriti na eno anomalijo, ker je vezana na to, gospod predsedujoči. Vsi tožilci, vsi vodje tožilstev bodo ostali na svojem mestu, tudi po sprejetju tega zakona. Edino za gospo Tamaro Gregorčič, vodjo te skupine tožilcev, pa ta zakon zahteva adijo, moraš na javni razpis, ki ga pa ne boš dobila, samo še to manjka v zakonu. Z zakonom predpisati, da vsi tožilci in vodje tožilstev ostanejo tam, eni osebi pa s tem zakonom določiti, da mora pa na javni razpis pa bo mogoče bo izbrana. Tu bi res lahko rekli: Ne maramo te, pojdi, kot pa, da na tako prefinjen način izpeljemo. Tukaj se nimam več namena oglašati pri tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Državni sekretar Boštjan Škrlec.
Hvala lepa. Zgodovinski spomin je res kratek, vidim. 199. člen, ki ste ga izpostavili, določa, da je Specializirani oddelek pristojen za pregon vseh kaznivih dejanj, ki jih storijo osebe s policijskimi pooblastili, ne glede na to, ali to storijo v službi ali doma. To določa predlog in današnji zakon o državnem tožilstvu. Potem se nisva dobro razumela, ker sem vas zastopil, da mi uvajamo nekaj, kar do sedaj še nimamo. Ta model je bil uveden v prejšnjem mandatu z novelo zakona o državnem tožilstvu, takrat je bil kritiziran. V prvotnih osnutkih smo mi ta model ožili na to, da bo ta oddelek pristojen samo za tista kazniva dejanja, ki jih storijo policisti takrat, ko so v službi, torej, če kršijo svoja službena policijska pooblastila ali pa na primer ukradejo čokolado, ko so v uniformi v službi, sicer pa naj za to naj ne bi bil pristojen ta oddelek. V usklajevanjih, ki smo jih imeli z državnim tožilstvom je bil ta naš predlog deležen ostrih kritih s strani Vrhovnega državne tožilstva, češ da s tem stopamo po dva koraka nazaj. Namreč, kvaliteta preiskave je lahko drugačna, če policist preiskuje policista, tudi če je ta storil kaznivo dejanje doma v zasebnem prostoru zoper svoje najbližje, neko nasilništvo ali kaj podobnega. Seveda je obravnava lahko drugačna. Če že imamo institucijo oziroma uredite, ki omogoča objektivno preiskavo od zunaj, zakaj to ukinjati? Temu smo sledili, te argumente smo upoštevali, zato smo ohranjali ureditev tako, kot je danes v Zakonu o državnem tožilstvu. Tako da tukaj ni nekih novot. Novota je organizacijska oblika, ampak to je manj problematično, ker je del specializiranega dvanajstega državnega tožilstva. V zvezi z očitkom o sestanku s Policijskim sindikatom naj povem to. Mi nismo bili sklicatelji, zato tudi nismo diktirali tempa. Takrat, ko smo se o tem pogovarjali, je rok za amandmaje že potekel, ampak to ni pomembno. Naš predstavnik je bil na tem sestanku, ki se je zgodil ob 12. uri, in pravkar sem dobil sporočilo, da so policisti zadovoljni z amandmajem, ki je bil sprejet na odboru, tako da zadeva očitno niti ni problematična s strani Policijskega sindikata. Kar se tiče mandata vodje specializiranega tožilstva, to je Blanka Žgajnar – gospa, ki ste jo omenili, je vodja ljubljanskega tožilstva –, gre pa za to, da je danes skupina tožilcev za pregon organiziranega kriminala organizacijski oddelek Vrhovnega državnega tožilstva, torej oddelek na Vrhovnem državnem tožilstvu. S tem zakonom je to edino tožilstvo, ki se na novo vzpostavlja, postalo bo okrožno državno specializirano tožilstvo. Status okrožnega državnega tožilstva z vsemi pravicami in lastnostmi oziroma obveznostmi, ki jih za vodjo državnega tožilstva predpisuje zakon. Ne bi rad spustil niti tega, da je po novem predlogu zakona tudi postopek imenovanja drugačen in ne imenuje vodij več minister. Zaradi vsega tega je bila seveda logična posledica ta, da sedanja organizacijska struktura, v kateri so tožilci in imajo vodjo, ki je vodja oddelka na Vrhovnem tožilstvu, potem ko se preoblikuje v novo državno tožilstvo, dobi tudi novega vodjo. Kdo to bo, je seveda prezgodaj govoriti, o tem bo odločal Državnotožilski svet, ne več minister. To se mi zdi treba povedati v tej zvezi. Sicer pa, kot že povedano, ureditev pristojnosti ostaja taka, kot je bila v izvornem zakonu, in tudi amandma SDS v to ureditev ne posega. Hvala.
Hvala lepa. Ne vidim več interesa za razpravo o 199. členu, zato jo zaključujem. Prehajamo na 201. člen in amandmaju Poslanske skupine SDS k temu členu. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Zelo na kratko, čeprav sem prej rekel, da ne bom. Vidim, da ste dobili okrepitve, gospod državni sekretar. 204. člen. Mi lahko poveste, zakaj zmanjšujete mandat teh policistov s šest na štiri leta? Če hočete imeti tam neodvisne policiste, kar nekaj jih je - kar nekaj jih je, ki jih tudi osebno poznam, ki so diplomirali in magistrirali pri meni -, povejte mi, zakaj jim morate mandat zmanjšati s šest na štiri leta. Zaposleni so bili leta 2007 in leta 2008. In zakaj zdaj zmanjšati njihovo mandatno obdobje na štiri leta? Jaz imam samo en odgovor. Zato, da boste druge našli, te boste pa nagnali. Če pa tega namena nimate, potem pa sprejmite amandma, da ostane stanje tako, kakršno je, in da bodo ti fantje tam delali šest let. Tako stanje, kot je urejeno danes. Nobenega razloga ni, da jim skrajšujete zadevo. In če ni razlogov, da jim skrajšujete zadevo in če ste zadovoljni z njihovim delom, potem jim dovolite, da delajo celo obdobje, za katerega so bili predvideni, to je šest let. Glejte, tudi za njih ni lahko. Po tem, ko preiskujejo kolege policiste, se namreč vrnejo med njih. Tem ljudem ni lahko. Pustite jih šest let, tako kot so bili predvideni za šest let leta 2007, ko je bil zakon sprejet. Ampak če jim zdaj namenoma skrajšujete na štiri leta, pomeni, da jih želite letos ali pa prve mesece naslednjega leta odsloviti in nove pripeljati. To ni potrebno, zato pustimo šest let. To je vse. Hvala.
Hvala. Gospod minister Zalar, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, povsem kratko pojasnilo na vaše vprašanje. Predlagatelj zakona je tu sledil sistematiki zakona, ki velja za dodelitve v tožilstvu nasploh. Te dodelitve so omejene na obdobje štirih let, tudi ko gre recimo za tožilce, in zdelo se nam je primerno, da to enako velja tudi za tiste, ki so v tem specializiranem oddelku tega tožilstva. In to je vse, to je edini razlog. Nobenih kadrovskih načrtov tu nima Ministrstvo za pravosodje, sploh ne, saj niti pristojnosti nima, pa tudi sicer ne. Torej, edino, kar nas je vodilo k temu, je ta sistematičen pristop, da so dodelitve kot take omejene na enako obdobje in da to velja za vse vrste teh dodelitev.
Hvala lepa. Dr. Gorenak, izvolite.
Razumem, da je štiri leta, ampak tožilec se vrača med tožilce. In ni težav, ali je tožilec tu ali je tožilec tu, ali je pa tu, vrača se med tožilce. Dajte pa razumeti te fante, da danes preiskujejo svoje lastne poklicne kolege. Zame bi bila smiselna celo boljša ureditev, in sicer da je pogoj osem let pred pokojem, da sploh pride na tožilstvo, in da se nikoli več ne bo vrnil v policijo, ker bo bolj neodvisen. Če pa on dela pod predpostavko, da se bo moral jutri vrniti med tiste, ki jih je preiskoval, potem verjemite, da bo tudi z manjšo vnemo delal. Meni se zdi logično, minister, da ne glede na določila zakona in ne glede na določila ostalih tožilcev pustite vsaj to, pa bom rekel, aleluja, en amandma je pa sprejel. Vas bom pohvalil na spletni strani. Malo se hecam, minister, ampak zdi se mi normalno, da jim podaljšate mandat, ne pa da jim ga krajšate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo k 201. členu? Ne, zato zaključujem razpravo k 201. členu in k vsem amandmajem, ki so bili vloženi k zakonu o tožilstvu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAPOSLITVENI REHABILITACIJI IN ZAPOSLOVANJU INVALIDOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo dr. Anji Mrak Kopač, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Gospa državna sekretarka, izvolite.
Dober dan, spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci! Bistveni razlog za pripravo novele Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov je uskladitev Slovenske zakonodaje z zakonodajo Evropske unije na področju državnih pomoči, ki so jih delodajalci lahko deležni zaradi zaposlenih invalidov. Zanimiva je pot sprejemanja te novele, saj je namreč že bivša ministrica za delo junija 2007 s sklepom imenovala delovno skupino za sodelovanje pri pripravi nove uredbe, da bi se uskladilo zakon s spremembami. V tej skupini so sodelovali tako predstavniki našega ministrstva, Ministrstva za finance in pa seveda Zavoda za invalidska podjetja. Niso dosegli nobenega soglasja glede uskladitve, zato smo spomladi 2009 ponovno pristopili in posredovali v javno razpravo novelo Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Pri tem je potrebno poudariti, da je evropska uredba, ki velja na tem področju in se lahko uveljavi v državah članica, v veljavi že od avgusta leta 2008. Ministrstvo za finance je podalo mnenje o skladnosti predlagane novele z evropsko uredbo dne 11. 3. 2011. Ko je bila ta novela predstavljena Zavodu invalidskih podjetij, so izrazili številna nasprotovanja, tako da smo opravili resnično veliko dela na poti do uskladitve besedila zakona in številni amandmaji so bili sprejeti tudi na matičnem odboru in dejansko sta ostala odprta samo 2 člena, in sicer 36. in 38. člen. Ko boste danes odločali o vsebini tega zakona in predvsem o predlaganih amandmajih, je treba povedati, da gre pri tem zakonu predvsem za to, da morajo biti sredstva porabljena v namen, ki je določen z evropsko direktivo oziroma uredbo na tem področju in je v veljavi že od avgusta 2008. Sprejetje novele, ki jo je treba nujno sprejeti zato, da bomo usklajeni, s tem da sprejmemo določbe v noveli, ki odlašajo samo uskladitev z evropsko zakonodajo, je seveda nesprejemljivo in prinaša tudi določene posledice in seveda pozivam poslanke in poslance, da ne sprejmejo predlaganega amandmaja s strani SDS in da se črta dopolnitev, ki je bila na odboru izglasovana glede 36. člena. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič.
Spoštovani gospod podpredsednik, državna sekretarka s sodelavkami, kolegice in kolegi, ponovni pozdravljeni! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 31. seji 28. 6. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada, kolegij pa se je odločil za redni postopek. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki predlagatelja, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide in predstavniki invalidskih organizacij in druge zainteresirane javnosti. Amandmaje k predlogu zakona so vložile poslanske skupin SD, Zares, DeSUS in LDS ter Poslanska skupina SDS. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Komisije Državnega sveta, predlogi in podporo amandmaju zainteresiranih združenj in predlogi za amandmaje Obrtno-podjetniške zbornice in Univerzitetnega rehabilitacijskega inštituta Republike Slovenje – Soča, kakor tudi Združenja izvajalcev zaposlitvene rehabilitacije v Republiki Sloveniji. V uvodni in dopolnilni obrazložitvi členov je predlagatelj na kratko predstavil temeljne razloge za sprejetje zakona. Predstavnica Ministrstva za finance je predstavila vidik državnih pomoči in poudarila, da gre za državno pomoč podjetjem, kjer moramo spoštovati pravila, ki veljajo za vse države Evropske unije, zato je treba zakon čim prej sprejeti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje in povedala, da so bile na predlog zakona vložene pripombe, ki so bile v pretežni meri upoštevane v amandmajih poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. V razpravi o posameznih členih in vloženih amandmajih so člani odbora in vabljeni največ razprave namenili predlaganim rešitvam predloga zakona, ki se nanaša na 36. člen in vloženemu amandmaju Poslanske skupine SDS, s katerim računovodsko evidentiranje neporabljenih državnih pomoči, oblikovane in časovno razmejene do uveljavitve tega zakona, delodajalci prikazujejo ločeno. Nekateri razpravljavci so opozarjali, da v noveli ni predvidene nobene rešitve za neporabljena obravnava odstopljena javna sredstva oblikovana do dne uveljavitve zakonskih sprememb in dopolnitev. Po njihovem mnenju prehod na bistveno spremenjeni sistem ekonomskih pogojev za delovanje invalidskih podjetij ne more potekati brez razumne in formalne ureditve evidentiranja in porabe finančnih sredstev, ki so bila oblikovana doslej po še veljavnih predpisih. V ta namen so potrebne ustrezne predhodne določbe, ki ne bodo spravljale invalidskih podjetij v brezizhodno finančno pozicijo oziroma v nezakonito poslovanje. Predstavniki predlagatelja so opozarjali, da bi v tem primeru šlo za ohranitev nedovoljene porabe javnih sredstev, sicer pa je možnost za zamik porabe sredstev odprta tudi po novem predlogu zakona. Minister je poudaril, da bi s sprejetjem tega amandmaja implementirali uredbo EU tako, da jo bomo kršili še naprej. Članice in člani odbora so po daljši razpravi vloženi amandma vendarle sprejeli. Daljša razprava je potekala tudi o uveljavitvi določbe 38. člena z zamikom uporabe, ki naj bi bila 1. julija 2011. Zagovorniki amandmaja so menili, da je realno stanje v invalidskih podjetjih takšno kot v celotnem slovenskem gospodarstvu in se tudi tam kažejo negativne posledice finančne gospodarske krize. Največja težava povzroča zahteva direktive EU za povečanje deleža invalidov od sedanjih 40 % na 50 % med vsemi zaposlenimi v invalidskih podjetjih, takoj ob uveljavitvi novele zakona, kar je v praksi izjemna strukturna sprememba teh podjetij. V tako kratkem času ni mogoče zaposliti 10 % invalidov ter jim zagotoviti delovnih mest z vsemi prostori in opremo. Zato mora imeti po njihovem mnenju zakon prehodno obdobje za uveljavitev, da se ne bi z njegovo takojšnjo uveljavitvijo ogrozilo obstoj večine slovenskih invalidskih podjetij. Minister pa je poudaril, da je novela zakona potrebna zaradi uskladitve z evropsko zakonodajo, zato je zamik nedopusten, prav tako pa je predstavnica ZPS opozorila, da je uredba zavezujoča že od njene uveljavitve. Odbor je sprejel amandmaje, ki predstavljajo del Dopolnjenega predloga zakona, v katerega so bili vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov besedo dr. Andreja Črnak Meglič. Izvolite še enkrat.
V Sloveniji živi 170 tisoč invalidov, kar pomeni 8,5 % prebivalcev Slovenije. Čeprav je država vzpostavila celovit in sistemski pristop k odpravljanju in preprečevanju diskriminacije na podlagi invalidnosti, predstavljajo invalidi, ki se pri svojem delu soočajo z različnimi omejitvami zaradi invalidnosti, eno najbolj ranljivih oziroma najtežje zaposljivih skupin na trgu dela. Med invalidi je dva do trikrat več brezposelnih kot med preostalimi prebivalci. En temeljnih zakonov, ki ureja področje zaposlovanja invalidov je Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, ki je bil sprejet leta 2004. Zakon je pozitivno vplival na zaposlovanje invalidov, saj se je število novo zaposlenih invalidov v državi po njegovi uveljavitvi precej povečalo. Pri tem se je treba zavedati, da je glede na posebne potrebe, različne zmožnosti in sposobnosti invalidov treba razvijati različne instrumente za njihovo vključevanje na odprt trg dela ter za ukrepe pri zaposlovanje pod posebnimi pogoji v invalidskih podjetjih in zaposlitvenih centrih. En najpomembnejših instrumentov zaposlovanja invalidov predstavljajo prav invalidska podjetja. V Sloveniji deluje 155 invalidskih podjetij, ki zaposlujejo kar 44 % zaposlenih invalidov. Članstvo Slovenije v Evropski uniji prinaša nove izzive tudi pri oblikovanju politike zaposlovanja invalidov. Tako je poglavitni razlog za spremembe in dopolnitve zakona uskladitev s predpisi EU, natančneje z uredbo, ki predpisuje dovoljene državne pomoči, ki so jih delodajalci deležni zaradi zaposlenih invalidov in za namene, za katere se lahko te pomoči dodelujejo. Uredba, ki jo mora Slovenija kot članica EU upoštevati prinaša strožje pogoje pri delovanju invalidskih podjetij. Pri tem velja omeniti, da uredba velja že od leta 2008, kar pomeni, da Slovenija že precej zamuja z implementacijo uredbe v pravni red države Slovenije. Ker uredba prinaša velike spremembe, se je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve dolgo usklajevalo s predstavniki invalidskih podjetij z namenom, da glede odprtih vprašanj poiščejo ustreznejše rešitve, ki bi olajšale uskladitev delovanja invalidskih podjetij. Sprejeli smo pretežni del amandmajev, ki so bili tudi plod tega usklajevanja, še vedno pa sta ostali dilemi okoli dveh dopolnitev. Prva je bila sprejeta na predlog Poslanske skupine SDS, in sicer se nanaša na določbo 36. člena zakona. Ta sprememba, ki smo jo na odboru sprejeli, se nanaša na porabo računovodsko evidentiranih neporabljenih državnih pomoči. Vendar pa je ob tem treba jasno poudariti, da je sprememba 36. člena, ki smo jo sprejeli s tem amandmajem, v nasprotju z Uredbo o splošnih skupinskih izjemah. Drugo vprašanje, ki je ostalo odprto, pa je rok uveljavitve samega zakona, ki ga sedaj, v dopolnjenem amandmaju, predlaga Poslanska skupina SDS in se nanaša na 38. člen. V današnji razpravi in pri glasovanju bomo Socialni demokrati podprli amandmaje Vlade k 36. členu, s katerimi bomo preprečili, da bi Slovenija še naprej kršila zakonodajo skupnosti in tudi v prihodnje dovoljevala nezakonito porabo državnih pomoči. Treba se je namreč zavedati tudi tega, da bo Evropska komisija po sprejetju zakona sama preverila skladnost le-tega z evropsko uredbo in da bo, če bo ugotovila, da zakon z njo ni usklajen, prepovedala izvajanje zakona. Prav tako ne bomo podprli amandmaja SDS k 38. členu. Uredba o skupinskih izjemah je namreč začela veljati že leta 2008. Zato da bi prišlo do pravočasne uskladitve se je ministrstvo začelo že pred uveljavitvijo uredbe usklajevati s predstavniki invalidskih podjetij že v letu 2007, še preden je bila uredba sprejeta. Spremembe se torej ne uveljavljajo čez noč. Če kdo to trdi, potem je to polarna noč, ki traja že najmanj nekaj let. V primeru novele Zakona o poklicni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov ne gre za dilemo, ali bo naša država še naprej podpirala delovanje invalidskih podjetij, ali imamo večje ali manjše razumevanje realnosti delovanja invalidskih podjetij v Sloveniji. Ne gre za slovensko izmišljotino. Gre za dilemo, ali bomo slovenski pravni uskladili s pravnim redom EU ali pa bomo nadaljevali z njegovim kršenjem. Socialni demokrati smo prepričani, da novela Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov poleg nujnih prilagoditev, ki zadevajo invalidska podjetja, prinaša vrsto pozitivnih sprememb pri zaposlovanju invalidov in jih bomo v drugi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Štefan Tisel.
Vsem lep pozdrav, spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavkama, spoštovane poslanke in poslanci. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov ne bomo nasprotovali. Sprememba zakona je potrebna zaradi prilagoditve in uskladitve z evropsko uredbo iz leta 2008 o splošnih skupinskih izjemah. Zakon bi moral omogočiti večjo zaposljivost invalidov; povečati njihovo socialno vključenost: zagotoviti možnosti za enakovredno udeležbo invalidov na trgu dela: s prilagajanjem ustreznih delovnih mest omogočiti ustrezno zaposlitev in tudi namenjati več sredstev za aktivne ukrepe na področju zaposlovanja invalidov. Novela zakona pa prinaša tudi večji nadzor nad izvajanjem kvotnega sistema zaposlovanja invalidov med invalidskimi podjetji in zaposlitvenimi centri; opredeljuje kontrole nad porabo odstopljenih prispevkov z uvedbo obvezne revizije porabe odstopljenih prispevkov; širi razloge za odvzem statusa invalidskih podjetij oziroma zaposlitvenih centrov; natančneje določa postopke pri uveljavljanju finančnih spodbud delodajalcev; predvidi obvezno strokovno izobraževanje za strokovne delavce, ki izvajajo storitve zaposlitvene rehabilitacije in pa prinaša spremembe pri drugih finančnih spodbudah, to je pri financiranju prilagoditve delovnega mesta ter pri podpornem zaposlovanju najtežjih invalidov. Zakon predvideva dvig denarnih prejemkov za čas trajanja zaposlitvene rehabilitacije iz sedanjih 30 % na 40 % minimalne plače z namenom spodbujanja vključevanja brezposelnih invalidov v te storitve. Kljub temu, da je bil predlog zakona usklajevan s socialnimi partnerji, tudi z invalidskimi organizacijami, so ostale nekatere rešitve nedorečene oziroma bi prizadele zaposlene invalide v obstoječih invalidskih podjetjih. Tu pa smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prisluhnili predlogom Zavoda invalidskih podjetij Slovenije in predlagali amandmaje. Večina amandmajev je bilo na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide sprejetih. Ni pa bil sprejet amandma k 38. členu, ki govori, da zakon začne veljati 15 dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije. V amandmaju smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagali datum začetka uporabe zakona 1. 7. 2012. Realno stanje v invalidskih podjetjih je takšno kot v celotnem slovenskem gospodarstvu in tudi tu se kažejo negativne posledice gospodarske in finančne krize. Največjo težavo povzroča zahteva uredbe Evropske unije po povečanju deleža invalidov od sedanjih 40 na 50 % med vsemi zaposlenimi v invalidskem podjetju, da ostane status invalidskega podjetja z vsemi ustreznimi bonitetami. Po uredbi bi morala sprememba veljati takoj po uvedbi novele zakona. V praksi to pomeni, da je treba v invalidskemu podjetju, ki sedaj zaposluje 40 % invalidov, zaposliti še 50 procentov invalidov, da podjetje ohrani status. Na primeru: pri 100 zaposlenih, 40 invalidov, 60 neinvalidov, bi morali ali 20 neinvalidov odpustiti ali pa 20 invalidov sprejeti, da bi temu ustrezali. 20 od 40 pomeni 50 % novih invalidov. Že v tako težki gospodarski situaciji bi to pomenilo zlom večine invalidskih podjetij. V letu 2010 je bilo v Sloveniji od 152 invalidskih podjetij le 20 takšnih, ki so imeli zaposlenih 50 % invalidov. Zato smo v Poslanski skušini Slovenske demokratske stranke ponovno vložili amandma, ki predvideva prehodno obdobje do 1. 7. 2012, da se invalidska podjetja lahko prilagodijo in ne bi bil ogrožen obstoj večine slovenskih invalidskih podjetij. Če bo ta amandma sprejet, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Franco Juri. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov je potreben v prvi vrsti zaradi uskladitve z evropsko zakonodajo, ki v veliki meri ne pozna načina zaposlovanja in sistema financiranja invalidov, kot smo ga razvili v Sloveniji. Poleg evropskih pravil pa s spremembami dopolnjujemo tudi določbe, za katere se je tekom njihove uporabe v praksi izkazalo, da so premalo učinkovite. S spremembami tako uvajamo večjo učinkovitost izvajanja zakona, njegovo lažjo uporabo v praksi, predvsem pa poenostavljamo postopke za njegove uporabnike. Konkretno se spremembe nanašajo na opredelitev nadzora nad porabo odstopljenih prispevkov, kjer uvajamo obvezno revizijo porabe odstopljenih prispevkov. Prav tako razširjamo razloge za odvzem statusa invalidskega podjetja oziroma zaposlitvenega centra, s spremembami pa na zakonodajno raven prinašamo postopke pri uveljavljanju finančnih spodbud delodajalcev, ki jih je do sedaj urejala uredba o odrešitvi kvote za zaposlovanje invalidov. Spremembe se nanašajo tudi na druge finančne spodbude, na primer pri financiranju prilagoditve delovnega mesta in sredstev za delo ter pri podpornem zaposlovanju najtežjih invalidov. Vpeljujemo obvezno strokovno izobraževanje za strokovne delavce, ki izvajajo storitve zaposlitvene rehabilitacije, člane rehabilitacijskih komisij in strokovne delavce v invalidskih podjetjih in zaposlitvenih centrih, s čimer želimo dvigniti predvsem raven strokovnega dela. Ne glede na trenutno gospodarsko situacijo dvigujemo denarne prejemke za čas trajanja zaposlitvene rehabilitacije na 40 % minimalne plače, s čimer želimo povišati vključenost brezposelnih invalidov v te storitve. Veliko razprave in usklajevanj smo namenili predvsem zaostrovanjem nadzora nad izvajanjem kvotnega sistema zaposlovanja invalidov nad invalidskimi podjetji in zaposlitvenimi centri, saj nove določbe zakona omogočajo sankcioniranje kršiteljev v veliko večjem obsegu kot doslej. S sprejetjem sprememb pa zaostrujemo tudi nadzor nad pridobivanjem in porabo sredstev, ki jih prejmejo delodajalci zaradi zaposlenih invalidov. Skratka, ključni namen zakona je, da se preprečijo morebitne zlorabe. Glede na obstoječe stanje in delovanje invalidskih podjetij se je pojavilo tudi vprašanje o začetku veljavnosti tega zakona. Računovodsko evidentiranje neporabljene državne pomoči, oblikovane in časovno razmejene do uveljavitve tega zakona, danes delodajalci prikazujejo ločeno in jih lahko porabijo za določene namene skladno z zakonom. Izražena so bila tudi opozorila, da novela ne predvideva rešitev za neporabljena obravnavana odstopljena javna sredstva, oblikovana do dneva uveljavitve novele. Prehod na bistveno spremenjeni sistem ekonomskih pogojev za delovanje invalidskih podjetij naj ne bi mogel potekati brez nekega prehodnega obdobja, vendar bi po oceni Poslanske skupine Zares v tem primeru šlo za ohranitev nedovoljene porabe javnih sredstev, s čimer bi kršili evropsko zakonodajo, ki je eden od pomembnejših razlogov za čim prejšnje sprejetje tega zakonskega predloga. Zato bomo zakonski predlog v poslanski skupini podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavkama, poslanci, kolegice in kolegi! Seveda poslanci Slovenske ljudske stranke o zakonodaji vedno podpiramo ukrepe in določbe, ki uresničujejo načela socialne države in enakih možnosti vseh državljank in državljanov tako tudi invalidov. Tudi pri tem zakonu smo podpirali rešitve, ki so jih konstruktivno predlagali predstavniki in organizacije invalidov. Osebno sem sodeloval na kar nekaj javnih razpravah in razgovorih o invalidski zakonodaji oziroma konkretno o tem zakonu, zato poslanci Slovenske ljudske stranke menimo, da so sprejeta dopolnila na matičnem odboru ustrezno upoštevala usklajene rešitve in dopolnitve predloga zakona. Glede predlaganega dopolnila, s katerim želi Vlada črtati drugi odstavek 36. člena, pa bi želeli dodatno zagotovilo in pojasnilo ter potrditev Zakonodajno-pravne službe, da je sedanja ureditev namenske porabe teh sredstev res v nasprotju z Uredbo o splošnih skupinskih izjemah, če je invalidsko podjetje več kot polovico odstopljenih prispevkov porabljajo za pokrivanje izgube iz tekočega poslovanja in pokrivanja bolniške odsotnosti, česar evropska uredba ne dovoljuje. Vlada zatrjuje, da invalidska podjetja s porabo doslej oblikovalnih dolgoročnih rezervacij in neporabljenih državnih pomoči ne bodo imela težav, če bodo iz naslova teh pomoči subvencionirala plače zaposlenih invalidov v višini 75 % njihovih bruto plač, kot to dovoljuje evropska uredba. Poslanci SLS smo v dilemi glede predlaganih dopolnil, saj ne želimo prizadeti poslovanja invalidskih podjetij, na drugi strani pa želimo zagotovilo, da posledice nespoštovanja evropske uredbe ne bodo prinesle še večjih posledic za vsa ta podjetja in tudi za državo. Enako velja za rok uveljavitve sprememb zakona, saj želimo odgovor, ali je mogoče brez škode odložiti uveljavitev do 1. julija 2012. Poslanci Poslanske skupine SLS bomo predlog sprememb in dopolnitev zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi.! Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov je bil sprejet leta 2004. Sam zakon je imel zelo pozitivno vlogo pri vzpostavitvi ugodnega okolja za dobro vključevanje invalidske populacije na trg dela, saj se je število zaposlenih invalidov po uveljavitvi zakona pomembno povečalo. Sam zakon na podlagi kvotnega sistema in zaposlitvene rehabilitacije ter drugi ukrepi pristojnega ministrstva oziroma iz aktivne politike zaposlovanja ohranjajo letni nivo zaposlenosti invalidov pri številu okoli 33 tisoč. Glavni namen noveliranja zakona je uskladitev s predpisi Evropske unije in z Uredbo Komisije o splošnih skupinskih izjemah nanašajoče se na možne oblike državne pomoči, glede katere je Slovenija z implementacijo že krepko v zamudi in zaradi tega tvegamo tudi sankcioniranje nezakonskega stanja. Poleg tega pa se dopolnjuje zakon o nekaterih določbah tudi z namenom povečati učinkovitost zakona, preprečevati kršitve zakona, olajšati uporabo in poenostaviti postopke za uporabnike, tako se sledi ugotovitvam iz prakse izvajanja zakona in evalvaciji, ki sta pokazali, da so potrebne manjše spremembe in dopolnitve zakona. Ne glede na to, kaj novega prinaša novela zaradi uskladitve z uredbo, in tukaj se v poslanski skupini DeSUS strinjamo, da je nujno treba takoj slediti tem normam, je treba poudariti, da prenova zakona prinaša veliko pozitivnih sprememb za invalide. Povečuje se sofinanciranje plače za invalida; povečuje se denarne prejemke brezposelnih oseb, ki so vključene v zaposlitveno rehabilitacijo; invalidska podjetja in zaposlitveni centri bodo morali več kot doslej nameniti iz dobička za namene povečanje osnovnega kapitala, zakonskih rezerv ali ga porabiti za enak namen, kot so predvidena finančna sredstva državnih pomoči z naslova oprostitev in olajšav, del dobička pa bodo invalidska podjetja lahko izplačevala delavcem. Zaščiteno delavno mesto bo lahko nudilo tudi invalidsko podjetje. Pozdravljamo tudi novost v zakon, ki delavcu invalidu, ki dela krajši delavni čas, delodajalec izplača odpravnino po osnovi, ki je preračunana na polni delavni čas, saj je ekonomski položaj invalida iz naslova plače slabši že glede na višino plače neinvalidnega delavca. Strinjamo se, da je prav, da se vsaj v tem delu izenači s svojim sodelavcem, ko nastopi situacija prenehanja delavnega razmerja. V Poslanski skupini DeSUS predlog novele seveda podpiramo, saj poleg tega, da se naša zakonodaja usklajuje z evropsko, novela prinaša vrsto novosti, ki so oblikovane tako, da bodo namen in cilji, ki jih Zakon o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov postavlja, doseženi in realizirani v polnem obsegu. Pri tem pa se strinjamo, da je treba zakonodajo pripraviti tako, da invalidi kot ranljiva skupina ljudi na trgu delu ne bodo izrabljeni s strani delodajalcev na način, da se bodo le-ti posluževali raznih ugodnosti in spodbud, ki so jih deležni s strani države, hkrati pa zlorabljali dana finančna sredstva za druge namene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila mag. Sara Viler.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavnice ministrstva, poslanke in poslanci! S sprejetjem sprememb in dopolnitev Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov se ureja zelo pomembno področje socialnega življenja, kjer smo bili do danes priča velikemu obsegu zlorab s strani delodajalcev. Predlog zakona je bil sklenjen s strani strokovnih institucij, nevladnih organizacij, posameznih strokovnjakov, predstavniki zainteresirane javnosti, invalidi, delodajalci in predstavniki reprezentativnih sindikatov, kar je bilo tudi začutiti pri postopku potrjevanja člena na matičnem delovnem telesu. Zataknilo se je le pri dveh bistvenih členih, ki pogojujejo obstoj sistema zaposlitvene rehabilitacije invalidov in sicer pri 36. in 38. členu. Vsebina sprememb je v enem delu namenjena predvsem uskladitvi z zakonodajo Evropske unije, v drugem delu pa se obstoječi zakon dopolnjuje z določbami, za katere se je v obdobju uporabe pokazalo, da so potrebne manjše spremembe in dopolnitve. Cilj sprejetja teh dopolnitev je bil povečanje učinkovitosti uporabe predmetnega zakona, njegovi lažji in jasnejši uporabi. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bi pohvalili nove določbe zakona, predvsem pri uvedbi obvezne revizije porabe odstopljenih sredstev z opredelitvijo kontrole nad uporabo le-teh, dodatna navedba razlogov za odvzem statusa invalidnega podjetja, uvedbo obveznega strokovnega izobraževanja in zakonsko povečanje prejemka za čas trajanja zaposlitvene rehabilitacije. Predvideno je sankcioniranje kršitev v bistveno večjem obsegu kot doslej. Poveča se tudi nadzor nad pridobivanjem in porabo sredstev, ki jih prejemajo delodajalci zaradi zaposlovanja invalidov. Razmisliti bi bilo treba še o nekaterih drugih ukrepih, ki bi omogočili spodbujanje zaposlovanja invalidov, na primer uvedba mentorstva, ki invalidu zagotovi posebno podporo v fazi priprave na delo kot tudi med delom, predvsem za kategorije najtežjih invalidov. V osnovi je sprememba zakona dobra, zelo pomembno pa bi bilo, da bi državni zbor podprl amandma k 38. členu, ki določa rok začetka uporabe predmetnega zakona, saj je začetek uporabe vezan na pogoj zaposlovanja vsaj 50 % kvote zaposlenih invalidov med vsemi zaposlenimi, da se je potem podjetje lahko upravičeno do javnih sredstev iz naslova oprostitve in ugodnosti pri plačevanju prispevkov zaradi zaposlovanja invalidov. Zagotavljanje slednjega je vezano na velike strukturne spremembe, organizacijske, prostorske spremembe v tovrstnih podjetjih. Prehodno obdobje uporabe zakona podpira tudi Komisija Državnega sveta in Zavod invalidskih podjetij Slovenije, ki problemsko tematiko najverjetneje najbolje pozna. Če Državni zbor amandmajev ne potrdi, se bo zgodilo, da bodo invalidska podjetja enostavno propadla oziroma bodo bila primorana odpuščati tisti procent delavcev, ki ne sodijo v kategorijo invalidov z namenom zagotavljanja zahtevane kvote. Tega si enostavno ne smemo dovoliti oziroma ne smemo si dovoliti izvajanja slepe implementacije uredb Evropske unije v slovenski pravni sistem za vsako ceno brez smiselnega povezovanja zakonskih določb. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo spremembe zakona podprli, pričakujemo pa, da bo amandma k 38. členu sprejet, saj je na njegovo sprejetje vezan obstoj in nadaljnji dejanski razvoj invalidskih podjetij in rehabilitacijskih centrov. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane gospe z ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu LDS bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, saj je novela zakona potrebna zaradi uskladitve z zakonodajo Evropske unije, poleg tega pa se dopolnjujejo tudi nekatere druge določbe, za katere se je tekom njihove uporabe in z evalviranjem pokazalo, da so potrebne manjše spremembe in dopolnitve. Po našem mnenju bo to pripomoglo k večji učinkovitosti zakona, njegovi lažji uporabi in tudi k poenostavljanju postopkov za uporabnike. Zaostrene gospodarske razmere so namreč v zadnjih letih zaostrile položaj tudi na področju zaposlovanja invalidov, zato je treba sprotno uvajati zakonske spremembe, ki bodo zagotavljale in izboljšale možnosti za enakovredno udeležbo invalidov na trgu dela s prilagajanjem in kreiranjem ustreznih delovnih mest, ki bodo omogočala ohranjanje oziroma povečanje zaposlenosti invalidov in izboljšala njihovo zaposljivost. Ob uskladitvi z zakonodajo Evropske unije novela zakona zaradi njegovega lažjega izvajanja uvaja tudi druge spremembe, med katerimi so posebej pomembne naslednje: opredelitev kontrole nad porabo odstopljenih prispevkov z uvedbo obvezne revizije porabe odstopljenih prispevkov, razširitev razlogov za odvzem statusa invalidskega podjetja oziroma zaposlitvenega centra in natančnejša ureditev postopkov pri uveljavljanju finančnih spodbud delodajalcev. Te postopke že sedaj ureja Uredba o določitvi kvote zaposlovanja invalidov, vendar se bo to sedaj uredilo z zakonsko materijo. V Poslanskem klubu LDS pozdravljamo spremembe v noveli zakona, ki se nanašajo na spremembe pri drugih finančnih spodbudah, to je pri financiranju prilagoditve delovnega mesta in sredstev za delo ter pri podpornem zaposlovanju najtežjih invalidov. Ob tem bi še posebej poudarili dvig denarnih prejemkov za čas trajanja zaposlitvene rehabilitacije z dosedanjih 30 % na 40 % minimalne plače z namenom spodbujanja vključevanja brezposelnih invalidov v te storitve. Kot pozitivne spremembe zakona razumemo tudi obvezno strokovno izobraževanje za strokovne delavce, ki izvajajo storitve zaposlitvene rehabilitacije, člane rehabilitacijskih komisij in strokovne delavce v invalidskih podjetjih in zaposlitvenih centrih, saj se bo s tem dvignil strokovni nivo njihovega dela. Potrebne se nam zdijo tudi predlagane spremembe zakona, ki zaostrujejo nadzor nad izvajanjem kvotnega sistema zaposlovanja invalidov nad invalidskimi podjetji in zaposlitvenimi centri. Predlog tako omogoča sankcioniranje kršiteljev v bistveno večjem obsegu kot doslej. Zaostren bo tudi nadzor nad pridobivanjem in porabo sredstev, ki jih prejmejo delodajalci zaradi zaposlenih invalidov. Ker gre v primeru tega zakona za državno pomoč podjetjem, kjer moramo spoštovati pravila, ki veljajo za države Evropske unije, je treba zakon čim prej sprejeti. Uredba Komisije o splošnih skupinskih izjemah iz avgusta 2008 namreč natančno predpisuje državne pomoči, ki so jih lahko deležni delodajalci, ki zaposlujejo invalide. Uredba natančno predpisuje način porabe državnih pomoči. Ker v Poslanskem klubu LDS menimo, da zakon razjasnjuje situacijo v invalidskih podjetjih in hkrati manjša možnost zlorab, predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ko smo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev dobili v roke Predlog zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov, smo najprej pomislili na to, na kar so, upamo, pomislili vsi - da se je ponovno povečala naša posebna pozornost do populacije invalidov, da bomo deležni številnih priporočil o tem, kako pozitivno diskriminirati invalide, in da bomo s to novelo predvsem omogočili invalidom boljše življenje in delo. Del tega se potem prepozna tudi v naši splošni pa tudi politični kulturi, v tem, ali to torej so naše vrednote ali niso, ali zgolj po nuji sledimo nekemu naročilu oziroma "befelu" ali kakorkoli bi že to imenovali. Predlog del teh pozitivnih ambicij pravzaprav potrjuje. Brez slehernega dvoma je dobro, da se povečujejo prejemki tistih, ki so na usposabljanju, tistih, ki se pripravljajo za boljše vključevanje v delovne procese za večjo samostojnost, neodvisnost, da torej niso zgolj prejemniki pasivnih udeležencev in to seveda v naši poslanski skupini podpiramo. Prav tako podpiramo obljubljeno tekoče torej ažurno spremljanje dogajanj v podjetjih, informiranje in kasnejšo evalvacijo tega, kar se dogaja, ker če bi to teklo tako, kot se je predvidevalo, da bi moralo teči, tudi sedaj morebiti ne bi bili v zamudi, ki jo ne moremo popraviti. V vsakem primeru se bojimo, da bo nekaj negativnih posledic, zgolj to bo najbrž različno, kdo bo teh negativnih posledic deležen. Ocenjujemo, da je dobro tudi omogočanje udeležbe zaposlenih pri delitvi dobička, ampak smo ponovno razočarani kot že večkrat doslej, da se tukaj uporablja termin lahko in da bodo drugi lahko deležni dobičkov, tisti, ki so jih pomagali soustvarjati, torej zaposleni invalidi, pa lahko ne, zato se bomo v naši poslanski skupini tudi v bodoče prizadevali in če ne bo drugače tudi sami vložili Zakon o obvezni delitvi dobička, ko se bo delil dobiček za vse. Predlagatelj nam ob teh ukrepih ponuja pravzaprav neke obete, ki jih mi tudi podpiramo, se pa lahko pokažejo na daljši rok. Ti obeti so boljša zaposljivost, ki jo je moč pričakovati na daljši rok, zaradi boljših procesov usposabljanja, zaradi strokovnega usposabljanja tistih, ki v teh procesih sodelujejo. Ta na daljši rok pozitivni efekt se nam bo, upajmo, res pokazal tudi v večjem deležu zaposlenih invalidov med vsemi vsemi zaposlenimi, kar je seveda hvalevreden cilj. Predlagatelj tega gradiva nam obeta tudi celo vrsto izboljšal in preprečevanje kršitev in nepravilnosti na področju zaposlovanja invalidov in namenskega ali pa nenamenskega trošenja sredstev, vsaj domnevamo tako, čeprav tukaj v zvezi s tem ne najdemo nobenih priporočil,. Vendar ob teh pričakovanjih, ki so pozitivna, vendarle ostaja v zraku nekaj, kar je neizpodbitno, da se je Vlada tega lotila predvsem zaradi implementacije uredbe, zato torej, ker nas je nekdo drug že večkrat najbrž okrcal, ker tega nismo pravočasno naredili. Tudi to je seveda treba storiti, vendar je vprašanje, kdo ima pri tem sedaj bolj prav. Ali tisti, ki trdi, da je edino to, kar je Vlada predlagala, korektno v zvezi z uredbo ali tisti, ki pravijo, da bomo imeli, če bomo uredbo implementirali tako, kot je predvideno, že jutri negativne efekte v delovnih organizacijah, v podjetjih in bomo izgubljali namesto pridobivali delovna mesta. Nekateri oziroma večina bo ta predlog zakona podprla, nekateri pa se bomo zatekli v možnost, da ne glasujemo, da ne bi glasovali napak in za kateregakoli izmed teh negativnih efektov.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o združenih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajih z dne 11. 7. 2011. Prehajamo na razpravo o 36. členu in amandmaju Vlade k temu členu. Želi kdo besedo? Gospa Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi morda. Vseeno so bila v razpravi, ko so bila predstavljena stališča poslanskih skupin, izpostavljena določena vprašanja, pa se mi zdi, da je prav, da morda za uvod rečem tudi nekaj o tem. Govorilo se je o tem, kaj zahteva novela zakona, da je treba takoj povečati delež zaposlenih invalidov iz 40 % na 50 %, da bi bili lahko upravičeni do plačila prispevkov. Temu ni tako in je treba to jasno povedati. Danes imaš pravico, da dobiš status invalidskega podjetja, če imaš zaposlenih vsaj 40 % invalidov. To bo tudi po sprejetju te novele ostalo nespremenjeno. Za teh 40 % invalidov imaš odstopljene prispevke danes in jih boš imel tudi po noveli. Možnost je tudi, da če imaš znotraj teh 40 % zaposlenih invalidov eno tretjino težkih invalidov, imaš odstopljene prispevke za vse zaposlene, ne glede na to, koliko jih imaš. Kar novela prinaša – če jo boste danes potrdili takšno, kot je –, je to, da je treba imeti od 1. 1. naslednje leto zaposlenih vsaj 50 % invalidov, da dobite za vse zaposlene odstopljene prispevke. Torej, ni govora o teh 40 %, to ostane nespremenjeno, samo to, da imaš ti lahko za vse zaposlene v invalidskem podjetju odstopljene prispevke, moraš pa imeti to od 1.1. naslednje leto, torej ne čez 15 dni, ko bo zakon stopil v veljavo, pri čemer je to jasno že od avgusta 2008. Torej, to se ni zgodilo zdaj čez noč. Mi člene tega besedila zakona usklajujemo, tako kot sem rekla, prejšnja ministrica gospa Cotmanova je začela 2007, mi pa zelo intenzivno od začetka leta 2009. In vse te diskusije smo imeli s predstavniki invalidskih podjetij, smo jih slišali in zanimivo je, da je bil ta člen, ki je govoril o tem, da če imaš več kot 50 % zaposlenih invalidov, imaš lahko odstopljene prispevke za vse zaposlene, usklajen z njimi, ker je bilo to namreč določeno v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, to je bilo takrat usklajeno in pristali so, da se to začne uveljavljati, če bi bil ZPIZ-2 sprejet, s 1. januarjem. Torej, tu je bila zgodba usklajena. Ko smo uskladili večino ostalih odprtih stvari, ker so bili, kot vidite, še na odboru številni drugi pomisleki in smo jim prisluhnili, potem se pojavljajo nova in nova odprta vprašanja. Samo še ena stvar se mi zdi zelo pomembna glede uredbe. Uredba je objavljena v Uradnem listu, datum je 9. 8. 2008. To je Uredba o splošnih skupinskih izjemah, ki pokriva številna področja, eno izmed njih pokriva Oddelek 9, ki govori o pomoči za prikrajšane delavce in invalide ter jasno navaja, za katere namene se lahko ta oblika pomoči porablja. In med temi, ki so navedeni, ni navedeno, da lahko to obliko pomoči uporabljaš za pokrivanje izgube in zato to ni v skladu s to uredbo, ki velja od avgusta 2008. In tukaj, v zadnjem stavku, zelo jasno piše, da je ta uredba v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. Če Evropska komisija sproži postopek pred Evropskim sodiščem, smo mi v konfliktu. Mi v tem trenutku ne spoštujemo zakonodaje Evropske unije. Uredba je pravni akt na področju Evropske unije, ki ima neposredno veljavo v državah članicah. Invalidska podjetja so v slovenskem kontekstu specifična in jih je treba uskladiti, ampak treba se je držati pravil igre, ki veljajo za vse, pri tem se pa velikokrat oziroma se sploh ne izpostavlja enega dejstva, ki se mi zdi zelo pomembno. S to novelo bo namreč možnost, da se te odstopljeni prispevki uporabljajo za do 75 % subvencioniranje plač invalidov. Tega pa danes ni bilo, danes se je subvencionirala oziroma s temi prispevki pokrivala izguba, bolniške, same plače, invalidov pa ne, ker tega ni bilo v tistem zakonu, ki še danes velja. Zdaj pa je napisan ta ključni cilj, da se državna pomoč, če odstopimo prispevke, namenja za plače invalidov in to je jasno zapisano, ker je to v uredbi, in sicer drugi stavek 41. člena pravi, da intenzivnost pomoči ne presega 75 % upravičenih stroškov. Z uredbo je torej določen maksimalni "ceiling", koliko lahko damo za plače invalidov. Tega danes ni, danes se v bistvu samo iz kvot preko sklada plačuje 20 do 30 % stroškov minimalne plače zaposlenim invalidom. Tu pa dejansko ni omejena višina, od koliko se potem lahko 75 % nameni, kar pomeni, da to lahko pomeni dvig plač za zaposlene invalide, ker je tu jasno zapisano za kaj se ta sredstva porabijo. Na žalost pa je drugi del resnice, ki ga je tudi treba povedati, da ta uredba ne določa neke prakse, kot jih je določal zakon iz leta 2007, da se to porablja, tako kot je pokazala analiza, ker so invalidska podjetja pač podala podatke, da se te odstopljeni prispevki porabljajo za pokrivanje preteklih izgub in vse to. To pa pač ni v skladu s pravili splošnih skupinskih izjem, pravili državnih pomoči in tukaj smo del skupnega notranjega trga, za katerega pač veljajo skupna pravila igre. In če lahko rečemo, zakaj nismo že od avgusta 2008 implementirali teh določb, to je krivda in to bi morali, vsa ta usklajevanja, je pa seveda toliko bolj nesprejemljivo, da mi sprejmemo sedaj novelo, ki nadaljuje to zgodbo in rečemo, da bomo pa lahko porabljali v skladu s tistim zakonom iz leta 2007, za katerega mi vemo, da ni usklajen z uredbo. Torej, z novelo, ki jo sprejemamo danes, rečemo, da sedaj pa lahko denar, neporabljena sredstva porabljamo tako, kot je določala novela iz leta 2007. To pa je v nasprotju z to uredbo. To je najslabša možna stvar, da sprejmemo določbe zakona, ki so v absolutnem navzkrižju, in Ministrstvo za finance kot pristojni resor ne bo moglo dati mnenja, da smo usklajeni z shemo državnih pomoči, kar pa ima lahko res posledice. Vedno se reče, da bo država imela problem. Ne, v prvi vrsti bodo imela najprej problem invalidska podjetja, ker če Evropska komisija to ugotovi, pride sem in da sankcije, pomeni, da shema državnih pomoči ne bo veljala in to takoj pomeni za invalidska podjetja, da lahko nimajo odstopljenih prispevkov, kar bi pa za njih res pomenilo velik problem. Po tem pa pride na vrsto sankcije države, ki ni izpolnila svojih obveznosti, ki izhajajo iz evropskega prava. In tukaj smo res želeli maksimalno prisluhniti in to usklajevanje med Ministrstvom za finance, nam in invalidskimi podjetji je bilo resnično zahtevno, da imamo meni v veselje vseeno zakon, ki je odprt samo v dveh členih in predvsem govori o teh zgodbah neporabljenih sredstev. Mi ne govorimo o tem, da se bodo porabljala za plače invalidov, da tega ne dopuščamo in vse to. To vse ta uredba dopušča, so pa določene prakse, ki so bile specifične za naša slovenska invalidska podjetja, ampak ni pa res, da se bo to zgodilo čez noč, tudi kar se tiče investicij porabljanja sredstev, ki so vezane tudi na tisto določbo, za katero sem rekla, da bo veljala od 1. januarja 2012, torej, če imaš več kot 50 % in pa ta investicijska sredstva lahko porabiš v roku treh let. Tudi to se torej ne bo zgodilo čez noč in nikakor ni ta stvar padla z neba, da se bodo morala invalidska podjetja prilagajati. Mi smo opravili kar nekaj razgovorov z njimi, tista večja se že zelo intenzivno pripravljajo na te spremembe in po naših razgovorih je zelo zanimivo, da lahko pričakujemo tudi kakšno zaposlitev invalida več, kar je pa sigurno eden izmed temeljih ciljev takega zakona in državne pomoči, ki jo dajemo, da grejo za tisti namen, za katerega so, torej predvsem za možnost zaposlovanja tistih, ki so na trgu dela bolj prikrajšani. Zato bi vas res še enkrat pozvala, da podprete amandma Vlade. Ne gre zato, da bi želeli nagajati, ne za to, da ne želimo prisluhniti invalidskim podjetjem. Gre za to, da je naša dolžnost, da spoštujemo evropsko zakonodajo in da smo imeli tu, verjemite, številna usklajevanja z Zakonodajno-pravno službo in z vsemi pristojnimi, ki zagotavljajo, da druge možnosti kot to ni. Dejansko bi to pomenilo, da rečemo, da bomo pa še tri leta ali pa nedoločen čas pustili, da se porablja za tisti namen, kot je bilo v noveli iz 2007, čeprav vemo, da je novela 2007 v nasprotju z uredbo in to seveda ni sprejemljivo, Kar se tiče pa amandmaja stranke SDS, pa seveda pomeni, da se uporaba premakne in tisto kršenje že sprejete uredbe iz leta 2008 avgusta, ki je neposredno uporabljiva, podaljšamo. Takšen zakon prevesti in ga dati kot priglasitev sheme državnih pomoči je zelo težko in na nek način bi bilo nesprejemljivo tudi za Državni zbor in našo državo. Resnično vas pozivam, če lahko pritisnite proti amandmaju, da se uskladi zakon, da začne veljati 15 dni po objavi v Uradnem listu. Hvala.
Besedo ima mag. Štefan Tisel.
Lep pozdrav! Hvala za besedo. Na Odboru za delo, družino in socialne zadeve ter invalide je o 36. členu tekla obsežna debata, precej mnenj za in proti ter razlag, pa vendarle smo še vedno mnenja, da je treba na stvari gledati praktično, Predstavniki invalidskih podjetij so povedali, da se jim lahko napravi škoda, če bi bil ta amandma sprejet oziroma če se ta drugi odstavek 36. člena umakne, ki se glasi: "Računovodsko evidentirane neporabljene državne pomoči, oblikovane in časovno razmejene do uveljavitve tega zakona, delodajalci prikazujejo ločeno in jih lahko porabijo za namene po 61. členu Zakona o zaposlitvenih rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov in za namene, ki so določeni po 17. členu tega zakona." Debata je nekako tekla v tej smeri, da se lahko naredi škoda invalidskim podjetjem, zato je bila večina članov in članic odbora, poslank in poslancev prepričanih, da je ta amandma treba sprejeti in je bil tudi z večino takrat sprejet. Kaj se bo v praksi pokazalo je težko reči. Včasih je boljše preprečiti kot potem zdraviti. Še vedno smo glede na predloge oziroma material, ki so nam ga poslali iz zavoda invalidskih podjetij, mnenja, da vendarle nasprotujemo temu amandmaju. Ta dikcija, ki je bila takrat na odboru sprejeta, ostane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ponovil bom to, kar sem v uvodu že omenil, da smo veseli, da je predlog zakona prinesel neke pozitivne diskriminacije, in to se kaže v višjih prejemkih, času usposabljanja,večji možnosti maksimalnega limita subvencioniranja in še v čem drugem. In temu mi v ničemer ne nasprotujemo. Samo pohvalno je lahko to. Vendar nas sedaj zanima, kako to, da invalidska podjetja, ki imajo tudi zaposlene in visoko strokovne ljudi, vsega tega, kar se sedaj dogaja, tako rekoč niso vedela. Kako je možno, da so bile ob tem, ko se je vse to, kar se sedaj dogaja, dalo napovedati, ker so revizije izvajanja zakona pokazale na neke slabosti, vse te revizije, vse te ugotovitve bile tako neprepričljive, da se do danes tako rekoč nihče ni premaknil? Če je tako, da so bili ažurno in sproti opozarjani na slabosti, na negativne efekte, ki bodo sledili iz tega, potem bi morali biti najbrž to, tako domnevam, sposobni razumeti tudi v teh podjetjih, ki jim sedaj, tako kot sami pravijo, grozi veliko odpuščanje invalidov oziroma tistih zaposlenih, ki ne sodijo v kvoto invalidov. Skratka, oni v svojih pripombah trdijo nekaj drugega, kot trdi predlagatelj. Predlagatelj si obeta, in to mi podpiramo, večjo zaposljivost in večji odstotek invalidov med zaposlenimi. Oni pa trdijo, da se bo sedaj to obrnilo ravno nasprotno, da niso sposobni zaposlovati in da bodo morali celo odpuščati. In če sedaj pozabim, da sem član Odbora za delo, družino in socialne zadeve, pa se spomnim, da sem član Odbora za gospodarstvo, je gospodarska logika seveda povsem jasna. Ni mogoče čez noč povečevati zaposlitev, ni mogoče čez noč najti novega trga, ni mogoče čez noč vpeljevati novih tehnologij in tako naprej, kar vse, če se bo tako zgodilo, kot oni trdijo, bi se moralo zgoditi, da ne bi zmanjšali števila zaposlenih. Zato me zanima, če lahko Vlada kot predlagatelj tega gradiva in tudi amandmaja k 36. členu, zagotovi, da to, kar trdijo tisti, ki predstavljajo podjetja, ne drži, razen če bi sami slabo delali, da torej imajo možnosti za izhod iz teh zagat, v katere so zašli po lastni krivdi, ker se niso pravočasno prilagajali, vi pa ste jih, kot pravite, opozarjali od leta 2007, še vaši predhodniki, ne samo vi, potem smo mi razbremenjeni. Potem nimamo nekih velikih dilem. Naša ambicija ni kršenje evropske zakonodaje, ravno tako pa ne moremo imeti nobene ambicije, da bi ugasnilo eno samo invalidsko podjetje ali da bi izgubili katerokoli delovno mesto v teh invalidskih podjetjih. Če Vlada misli, da ima prav in da tisti, ki govorijo drugače, pravzaprav zavajajo in so zavedli tudi Državni svet, ki je podprl amandmaje in jih še danes podpira, potem bomo tisti, ki smo imeli dvome doslej, lahko nekoliko bolj pomirjeni. Se pa sam vprašam, ker sem tudi prej omenjal, ali smo bili tako rekoč pahnjeni v to po nujnosti, da moramo sedaj ali pa ravno sedaj ta predlog zakona oziroma sprememb sprejemati, kaj bi se zgodilo, če bi zakon ne bil sprejet in bi veljalo po starem. Sicer bi bili v kršenju uredbe, ki velja sama po sebi, ampak kaj bi se zgodilo, če zakon ne bi bil sprejet in bi bil morebiti sprejet čez nekaj mesecev, vmes bi se pa invalidska podjetja prilagodila?
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Gospa Andreja Črnak Meglič, izvolite.
Hvala lepa. Uvodoma sem že povedala, da so usklajevanja z invalidskimi podjetji potekala dovolj dolgo. Že pred uredbo so se začela, zlasti pa je to veljalo za čas po uredbi. Invalidska podjetja so jasno vedela, da bodo slej kot prej morala uskladiti svoje delovanje z uredbo. Dejstvo je, da si je Vlada vzela zelo veliko časa, imela zelo veliko potrpljenja, da je z njimi iskala najustreznejše možne rešitve. To se je odražalo tudi v amandmajih, kjer mislim, da je bilo kar od devetih amandmajev, ki so jih predložili, sedem usklajenih tako, da so bile z njimi invalidska podjetja zadovoljna. Zanimivo pa je, da se je amandma na 38. člen pojavil post festum, kajti uskladitev o roku uveljavitve je bila z invalidskimi podjetji že dosežena, odprt je bil samo 36. člen, vendar pa se je ob interpretaciji o časovnih razmejitvah uporabe sredstev in tako naprej, ki je bila podana, zdelo, da smo dosegli neke vrste kompromis. Očitno pač temu ni tako. Na moje izrecno vprašanje predstavnici Zakonodajno-pravne službe, kaj če ravnamo tako, kot je rekel gospod Vili Rezman, da pač menimo, da če smo do sedaj ravnali tako, lahko še naprej ravnamo tako, je bil njen odgovor zelo jasen: Uredba velja. In če nismo nagnjeni k balkanskim poslom, skratka, [[tlesk z dlanmi]] pa "nikome ništa", vzamemo samo tisto, kar nam je všeč, ne pa tisto, kar nam ni všeč, potem se bomo morali temu prilagoditi. Jaz mislim, da mi kot Državni zbor, kot tisti, ki sprejemamo zakone, ne moremo sprejeti nečesa, kar je v nasprotju z zakonodajo, kateri smo se mi pravzaprav z vstopom v Evropsko unijo zavezali. Mislim, da je bilo zelo veliko časa posvečeno temu, tako s strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve kot tudi z Ministrstva za finance in kot pravim, tudi predstavnice Zakonodajno-pravne službe, da nam je pojasnjevala, zakaj je to tako zelo pomembno. Zato jaz res mislim, da bi morali v tej točki doseči konsenz, kajti vsi se strinjamo, da je treba storiti maksimalno za to, da se bo zaposljivost invalidov povečala, da se bo pozitivna diskriminacija v njihovo korist, ki je že zdaj relativno ugodna, še povečevala, samo ne na račun kršenja zakonodaje, za katero smo se zavezali, da jo bomo sprejemali. Zato pozivam vse, da sprejmete vladni amandma, ne sprejmete pa tudi amandmaja k 38. členu, ki ga je predlagala Poslanska skupina SDS. Hvala.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Podprla bom amandma, ki ga predlaga Vlada, zaradi tega, ker je splet okoliščin, kot sem spremljala razpravo in glasovanje na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, pripeljal do tega, da je bil amandma SDS sprejet in je zaradi tega treba stanje sanirati. Sanirati pravim zaradi tega, ker se mi zdi nedopustno, da bi kot poslanka pristala na to, da podpiram neko rešitev, za katero vem, da je neskladna z evropsko zakonodajo. Ne morem se strinjati s tistimi, ki so na seji odbora opozarjali na to, da moramo uveljavljati posebne nacionalne interese in se ne podrejati evropski zakonodaji. Na ta račun je bilo izrečeno veliko besed, na račun pokončnosti ali nepokončnosti sprejemanja določenih rešitev. Bi pa rekla, da sem se sama v različnih funkcijah kot poslanka srečevala s številnimi kršitvami zakonodaje, ki so se v preteklosti dogajale v invalidskih podjetjih. Kakšne so bile možnosti za kakšno boljšo pot za porabo sredstev, ne bi zdaj navajala primerov, s katerimi smo se tudi v okviru dneva človekovih pravic soočali, ko so predstavniki invalidskih podjetij prihajali v Državni zbor. To je stvar, o kateri je vredno razpravljati in za katero mislim, da moramo zagotavljati dosledno spoštovanje sprejete veljavne zakonodaje. Uredba je neposredno uresničljiva in meni se zdi vredno zdaj tu povedati, ker vsi verjetno niso spremljali seje Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, tudi ni bilo neposrednega prenosa, da je bila zelo zanimiva debata med predstavniki dveh ministrstev, uradov in predstavniki invalidskih podjetij, kjer se je pokazalo, da so predstavniki invalidskih podjetij svoje ugovarjanje vladnemu predlogu gradili tudi na mnenjih nekaterih strokovnih združenj, ki so zadeve interpretirala tako, da so predstavniki invalidskih podjetij domnevali, da se nekateri programi ali nekatera sredstva, ki se navezujejo na že začete programe, ne bodo mogli uresničevati, pa jim je bilo pojasnjeno, da te stvari niso ogrožene, da se mora pa tako ali tako po računovodskih standardih - upam, da sem pravilno rekla - dogodek vedno beležiti takrat, ko je dogodek opravljen, se ne more ne za naprej, ne za nazaj, ampak takrat, ko nek dogodek nastane. Mislim, da se je treba pač sprijazniti s tem, da če smo opozorjeni, da je neko zadevo zaradi uveljavitve evropske zakonodaje treba urediti in sprejeti, da jo je treba urediti. In ne boste verjeli, po seji sem govorila tudi z nekaterimi predstavniki invalidskih podjetij, ki so mi zagotovili, da je večina njihovih pripomb upoštevana, ena sama je bila ta, ampak še enkrat poudarjam, iz razprave je bilo mogoče posneti, da so gradili predstavniki invalidskih podjetij svoja stališča na nekih mnenjih, ki jih niso mogli zagovarjati v celoti potem tudi na odboru, ker sta jim Ministrstvo za finance in Ministrstvo za delo dokazovala in upam da tudi dokazala, da se v nekaterih točkah motijo. Jaz res pričakujem, da bo zakon dosegel svoj namen in da bomo, tako kot smo radi zelo glasni pri zahtevah po pravni državi, sposobni tudi tokrat zadeve vendarle sprejeti v tem kontekstu in ugotoviti, da je bilo na odboru, še enkrat povem, zaradi posebnega spleta okoliščin tisto opozicijsko dopolnilo sprejeto, sicer je pa razprava tekla v smeri, o kateri zdaj govorim, in tudi predstavniki invalidskih podjetij, še enkrat pravim, so zagotavljali, da so večino svojih zahtev razen tega datuma speljali skozi zakon. Sedaj, če pa tega datuma ne moremo podaljševati preko mej spodobnega in dopustnega je nekaj, kar se je začelo leta 2007, po štirih letih verjetno res dolga prilagoditvena doba, da bi se stvari lahko uredile. Hvala.
Besedo ima gospod Vili Rezman.
Jaz sicer ne bi rad, da bi se razprava sprevrgla v to smer, ampak vendarle, ker se toliko omenja volja biti nepraven ali delati po balkansko, – mimogrede, v oklepaju povedano, kar nekaj balkanskega imamo v sedanji politični situaciji –, ni nihče, vsaj jaz nisem slišal, terjal, da bi se kršila evropska zakonodaja, in nihče ni govoril o tem, da ni treba upoštevati uredbe Evropskega sveta. Smo se pa spraševali, kaj je z časom. Ali je torej sedaj, ko zamujamo tri leta, teh nekaj mesecev tako dramatičnih, da smo zaradi tega pripravljeni storiti vse, tudi če bi držalo, pa tega ne vemo, da bo treba zapirati invalidska podjetja in odpuščati zaposlene? Takšno vprašanje se mi pa zdi legitimno, zlasti zavoljo tega, ker smo nekateri prej že omenili, da tako hitrih prilagajanj v tržnem gospodarstvu tudi druga podjetja, ne samo invalidska, niso sposobna. Če se bo to zgodilo tako, kot se sedaj navaja, da bo to letelo kot domine, eno za drugim, se bo zgodilo kar takega, kar si zagotovo nismo želeli, pa bi morebiti lahko preprečili, pa nismo izbrali ustrezne volje, da bi to tudi storili. Tudi tisti, ki so bili predstavniki invalidskih podjetij, niso trdili, da moramo biti mi na vsak način balkanski. Oni so pač predlagali amandma, drugi so ga povzeli, ki je govoril o tem, da si želijo pridobiti na času na ta način, da bi veljajo neko prehodno obdobje. Jaz danes nisem slišal odgovora na to, da to ni mogoče, da je prehodno obdobje nemogoče. Zato sem tudi povprašal. Kaj bi se zgodilo, če ta zakon danes ne bi bil sprejet in izglasovan? Kaj bi se zgodilo, kar ni bilo nezamisljivo, da ta vlada več ne bi bila v takšni operativni funkciji kot je danes, da bi imeli še bolj razdrt državni zbor, kot ga že imamo, in ne bi bili sposobni več odločanja. To je vse možno. To ni znanstvena fantastika, to se nam lahko zgodi, že zvečer na glasovanju. Sprašujem, kaj potem? Kako bo odreagirala EU? Bodo prišli jutri oni k nam zapirati invalidska podjetja?
Gospod Tisel, imate besedo.
Hvala za besedo. Saj ravno v tem je problem, ker je bila pred tremi ali štirimi leti, ko so se začela usklajevanja med Vlado in invalidskimi podjetji in vsemi zainteresiranimi partnerji, drugačna situacija. Takrat so podjetja, tudi invalidska, nekako cvetela, sedaj v treh, štirih letih pa propadajo še normalna podjetja, če temu tako rečem, kakšna je šele bojazen pri invalidskih podjetij. Zato je naša skrb, da jim pomagamo prebroditi to predhodno obdobje, kajti situacija je popolnoma drugačna kot je bila pred tremi, štirimi leti. Če imajo že normalna podjetja probleme zaradi gospodarske in finančne krize, toliko večja so v invalidskih podjetjih. Niso konkurenčna, nimajo novih artiklov za tržišče, zaposlovanje je vedno slabše, kako naj ohranijo to zaposlitev, ki obstaja sedaj v teh podjetjih, in to razmerje, saj je večinoma, kot sem omenil, pod 50 %. Samo 20 podjetij od 152 v letu 2010 je imelo več kot 50 % zaposlenih invalidov. Tako da je ta bojazen zelo opravičena. In res, kot smo slišali, če bomo kršili pri tem zakonu, nam ga bo EU razveljavila. Kaj pa potem pomeni? Velja še stari zakon in potem to predhodno obdobje spet z leto roko dohitimo in se lahko podjetja v tem času pripravijo in se nekako uskladijo z uredbo. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Potrata.
Hvala za besedo. Če kdo na kakšen način razprave ne pristaja, potem bi sama rekla, da je tudi zame težko razpravljati po načinu kaj bi, če bi. Sedaj ne morem povedati vseh možnih čejev, ampak tudi glede te logike, da če v času debelih krav to ni bilo sprejeto, so sedaj drugačne razmere, ni ustrezen čas in je treba daljše prehodno obdobje vas opozarjam na to, da je bilo v okviru invalidskih podjetij in podjetništva tega tipa v času debelih krav zaznavanih veliko kršitev. Če se takrat ni zdelo nikomur potrebno nekaterih stvari urejati in vemo, kako so nekateri zlorabljali status invalidskega podjetja, bi to bilo zame pravzaprav odlašanje, ki nima neke stvarne osnove. Če je uredba neposredno izvršljiva je neposredno izvršljiva. Ampak tisto, kar se meni zdi pa absolutno nesprejemljivo, je pa to, da sedaj rečemo, da če takrat nismo, pa tudi sedaj ne bomo, če prej ni bilo, pa tudi sedaj ni treba. Saj mi se lahko pri vsaki stvari po tej logiki ravnamo in rečemo, da bo pa še nekaj časa tako stanje trajalo. Ampak če sem si jaz prav zapomnila podatek, je bilo odstopljenih sredstev v višini 43 milijonov in od teh 43 milijonov je bilo 26 milijonov porabljenih za pokrivanje izgub. Torej, je popolnoma jasno, zakaj je interes, da ostane tako, kot je. Bilo je tudi povedano in jasno razloženo, da so investicije, ki so usmerjene v ustvarjanje novih delovnih mest za povečanje zaposlitve invalidov, skladne s to uredbo. Tu se stvari ne spreminjajo. In ni mogoče reči, da bi uredba sama po sebi preprečevala investiranje sredstev v odpiranje novih delovnih mest za invalide. Ne bo pa mogoče iz teh sredstev več pokrivati izgub za celotno podjetje, v katerem so zaposleni tudi delovni invalidi. Gre torej za namensko porabo sredstev. Meni se tudi zdi, da bi bil vreden razmislek o tem, zakaj pa ne bi stimulirali invalidov tudi z višjimi plačami, če je problem, da ne bodo mogli uporabiti odstopljenih sredstev. Mi lahko o marsičem razmišljamo, če imamo v resnici interes, da uresničujemo socialno inkluzijo, delovno aktivacijo in vse drugo. Moramo ustvarjati te razmere. Zdi se mi pa, da se ne bi smela izključevati namen po večji zaposljivosti invalidov in potreba po upoštevanju zakonodaje. Hvala lepa.
Gospa državna sekretarka.
Hvala še enkrat. Morda bi najprej začela tam, kjer ste, gospa Potrata, končala. Namreč, treba je jasno povedati, da neporabljena sredstva, ki jih imajo sedaj, se takoj z uveljavitvijo lahko porabljajo za subvencioniranje plač do 75 %, kot sem rekla. Torej, ne več za pokrivanje izgub, ampak za pokrivanje plač. In še vedno vemo, zakaj so po navadi izgube, plače so velik del stroškov, to po navadi podjetja vedno izpostavljajo. Če bo torej z uveljavitvijo lahko takoj omogočeno subvencioniranje plač invalidov, ne od minimalne plače, od njihove plače do višine 75 %, je to en zelo pomemben vidik pozitivne diskriminacije. Kar se tiče sodelovanja in vedenja invalidskih podjetij, je treba povedati, da je Zveza invalidskih podjetij Slovenije, v katero je vključenih 90 % vseh invalidskih podjetij, od leta 2007 v delovni skupini za pripravo te novele in sprememb, ki se obetajo. Torej to, da niso seznanjeni, ne more biti res, ker so dejansko ves čas imenovani s strani različnih ministrov v to delovno skupino in ves čas intenzivno sodelujejo. Jaz sicer zelo nerada v Državnem zboru preveč govorim o tem, kaj bodo posledice, če se sprejme takšna novela, zaradi tega, ker o teh stvareh ni dobro govoriti. Treba je pa jasno povedati nekaj - če bo sprejet amandma k 38. členu in nesprejet amandma vlade, to pomeni, da z novelo, torej ne s stanjem, kot je bilo, ampak z novo novelo, zavestno kršimo zakonodajo Evropske unije, ki je direktno uporabljiva. Drugačna je situacija, če smo mi imeli zakon od takrat. Če pa mi sprejmemo nov zakon s ciljem, da ga uskladimo z zakonodajo Evropske unije, pa tega ne naredimo, potem je brez zveze, da to delamo. Ker mora namreč Ministrstvo za finance priglasiti shemo državnih pomoči in zraven napisati tudi mnenje, ali je usklajeno z Uredbo o splošnih skupinskih izjemah. Če bodo ti amandmaji sprejeti, Ministrstvo za finance ne bo dalo mnenja, da smo usklajeni z uredbo. Katere posledice bodo pa potem lahko sledile –vedno je lahko in o tem špekuliramo –, ampak dejstvo je, da to pomeni, da lahko Evropska komisija reče: Ne potrjujemo vaše sheme državnih pomoči, ker niso usklajene z uredbo, ki velja od 9. 8. 2008. To pomeni, da ni več nič odstopljenih prispevkov, za nobeno invalidsko podjetje. In to ima direktne posledice na invalidska podjetja, država pa bo plačevala penale, zaradi tega, ker ni izterjala neupravičeno pridobljene državne pomoči. Razlika je v tem, da prej smo imeli situacijo, ko ni bilo spremembe zakonodaje, ker bi jo morali izvesti na podlagi sprejete Uredbe o skupinskih izjemah, ki je začela veljati avgusta 2008. Zdaj pa sprejemamo novelo zakona, s katerim bomo to realizirali, in mi v to novelo dajemo, da bomo še naprej kršili. To je zavestno kršenje evropske zakonodaje. In reči, da invalidska podjetja niso vedela, da to z njimi ni usklajeno – večina je bila usklajena in tudi člen glede uporabe, kot je povedala predsednica odbora, je bil do samega odbora usklajen. Tako da jaz tukaj ne morem bolj jasno povedati, kakšne bodo posledice, gospod Rezman. Posledice za invalidska podjetja – če imajo nerazporejena sredstva, jih lahko od tega trenutka naprej porabljajo za subvencioniranje plač, in sicer 75 %, kar v tem trenutku niso mogli. Zdaj, zakaj jim je nastala izguba, kaj so delali, so različne situacije, vendar dejstvo je, da bo sprememba v načinu njihovega poslovanja, vendar, ker so sodelovali pri pripravi, se zavedajo in so brez skrbi, seznanjeni s samo uredbo, se bodo večja absolutno uspela prilagoditi,večina je seznanjena in bo to tudi naredila. Imajo pa možnosti, predvsem z vidika uporabljanja teh sredstev za plače invalidov, kar je v osnovi njihov cilj. Ker če naj bi veljalo, da so invalidi manj produktivni, je seveda pomoč, da so lahko zaposleni v tem, da država preko državnih pomoči subvencionira njihovo nižjo produktivnost. In to je osnovni cilj, ne pa to, da se določene možne finančne, računovodske mahinacije uporabljajo v ta namen. Hvala.
Gospa Črnugelj, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Tako rada poslušam "če bi", "da bi", "ko bi" in "zakaj bi". Višje plače in ne vem kaj vse. Pravičneži, ki tako radi govorijo o kršitvah v invalidskih podjetjih, kje so takrat, ko bi morali govoriti o kršitvah v velikih podjetjih, o velikih zneskih, ko bi morali govoriti dejansko o presežkih plač in o presežkih plačanih regresov in ne vem kaj vse. Le pri invalidskih podjetjih pa dejansko dobijo vetra v jadra, se ne morejo ustaviti in vidijo takšne in drugačne malverzacije in kršitve. Mene seveda to zelo žalosti, zelo žalosti in moti. Moti me tudi to, da v tem Državnem zboru še ne vemo in ne poznamo razlike med uredbo in direktivo in ne vemo kaj pomeni direktna implementacije v zakon in da se uredba lahko tudi tako ali drugače uporablja direktno, kjer je relativno oziroma vseobsegajoča oziroma obvezna. Ampak saj to ni pomembno. Jaz mislim, da je od vsega najbolj pomembno v tem členu to, da stvari potekajo, da so tisti, ki so nekako socialno izključeni, deležni socialne inkluzije, da imajo možnosti delovanja, da stvari potekajo tako kot treba in kot se je sistemsko tudi nekoč zamislilo. Čisto zato, da bi opomnila tiste, ki so pozabili. Ko smo vstopali v Evropsko unijo smo spremenili celo Ustavo in smo 14. člen dali med ostale posebnosti, tudi invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino pri enakosti pred zakonom in ta enakost pred zakonom se tudi na ta način udejanja. Jaz mislim, da se moramo tega enostavno navaditi in da je to pač ena običajna stvar. Hvala lepa.
Gospod Rezman, imate besedo.
Kogar morebiti moti, če se pogojni stavki uporabljajo, naj povem, da so parlamentarne razprave točno temu namenjene, da podvomimo o kakšni stvari, da razmišljamo o alternativah, da se vprašamo, kaj pa, če je kaj drugega morebiti boljše, in ko bomo še to ukinili, potem sploh nima več smisla pošiljati formularjev, na katerih izpolnjujemo čas, ki ga potrebujemo za razpravo. To, da uredba velja, vemo tudi tisti, ki nismo bili na tej seji, ki ni bila prenašana po televiziji, kakor je bilo povedano. Vemo že zavoljo tega, ker smo vsaj poročilo prebrali in natančno piše, kaj je ZPS na tej seji povedala, pa tudi sicer nekateri vsaj to vemo. Ampak ta uredba velja od leta 2008. Velja 2009 pa 2010 pa velja danes in jutri bo pa konec sveta. Pa tudi, če zapremo nekaj invalidskih podjetij. Po tem sem jaz spraševal. Kaj se bo zgodilo recimo, če bomo pristali na to, da iščemo kompromisno rešitev, kako zadostiti tistim pogojem, ki bodo omogočali, da ne bodo invalidska podjetja, tudi če doslej niso bila dovolj kooperativna, dobila nekih negativnih reperkusij in o tem se zgleda nikomur ne da več pogovarjati, češ, saj so nam iz Evropske unije rekli, da to ne gre. Ampak čisto vsi se pa s tem, kaj ne gre, ne strinjamo, in tisti, ki se s tem ne strinjamo, imamo pravico to povedati in naj ne bodo nervozni drugi, ki imajo drugačno razmišljanje. Saj to ni nič hudega. Nekateri se samo prizadevamo za ponoven premislek. Morebiti se pa kaj da. Zagotovo se ne da tako narediti, kot so nekateri mislili, da saj imamo zdaj zgornji limit 75 % pa lahko povišamo plače. Vi povejte gospodarstvenikom, da bodo imeli še višjo izgubo, tudi če nekdo drug to da. To ni nobena rešitev. To ne povečuje zaposljivosti invalidov, to ne povečuje deleža invalidov med številom vseh zaposlenih, to ne prinaša večje produktivnosti, novih tehnoloških rešitev in tako naprej. O tem smo pač želeli nekateri premisliti in smo tudi vprašali ministrstvo, kaj bi se zgodilo, če bi ta uredba, ki jo kršimo od leta 2008 – ker je ne spoštujemo, jo verjetno kršimo –, veljala še nekaj časa in bi se morebiti stvari pri nas lahko z manj radikalnimi preobrati uredile.
Gospod Tisel, imate besedo. Prosili ste. Ne?
Bi pri naslednjem amandmaju. Hvala.
Gospa mag. Potrata.
Hvala. Saj bi bilo dobro, če bi nekateri razmišljali, kaj kakšno stališče sproži, in če se nekdo postavi v opozicijo, da druge poučuje, kaj smejo in kako smejo razpravljati, potem naj ne bo občutljiv, če dobi tudi drugačno mnenje o načinu razpravljanja. Tisto, kar hočem znova poudariti je, da je bil postopek usklajevanja dolgotrajen, da je bil zakon usklajen in da se ni mogoče sprenevedati, da kršimo uredbo in zame kot za poslanko je nesprejemljivo, da soglašam z amandmajem, ki bo to nezakonitost podaljševal. To je bilo moje stališče do katerega imam, gospod Rezman, vso pravico. In ne jemljem nikomur pravice do tega, da o svojih pogledih razmišlja, ampak ne morejo samo eni docirati in vse druge poučevati, kaj se sme in kaj se ne sme, če pa drug pove svoje stališče, pa postanemo nervozni. Jaz nisem nič nervozna, jaz samo povem, da kot poslanka ne morem soglašati s takšnimi stališči, ki me zavestno postavljajo v situacijo, da ne spoštujemo zakonodaje. Ali smo to evropsko zakonodajo pripravljeni sprejemati ali ne, ni stvar svobodne odločitve. Tisti hip, ko smo postali pridružena članica Evropske unije, smo prevzeli tudi pravice in odgovornosti pa tudi dolžnosti. Hvala.
Replika, ker nimate več časa.
22 sekund bo dovolj.
Izvolite.
Želim samo ponovno povedati, da uredba velja že nekaj let in da to, da so si nekateri doslej zatiskali oči, ne pomeni, da so sedaj, ko so prebujeni, kaj bolj ozaveščeni.
Ker vidim, da ne želi nihče več razpravljati o amandmaju k 36. členu, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 38. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod mag. Tisel, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz ne govorim veliko, ampak tisto kratko, kar povem, pa resno mislim. Prisluhnili smo predstavnikom invalidskih podjetij, ki so v stiski. Čeprav so se štiri leta pogovarjali in pogajali, je zdaj druga situacija in gotovo jim moramo prisluhniti, če jim od teh 152 grozi, da jih bo nekaj propadlo, če ta zakon začne veljati letos oziroma s 1. 1. 2012, kar se tiče števila invalidov v organizaciji. Zato je prav, da se o tem pogovorimo in tudi razmislimo, kaj so posledice, če zakon ni sprejet. Ali velja stari in bodo ta podjetja preživela, ali pa se sprejme zakon čez pol leta in bo to prehodno obdobje mimo. S tem seveda kršimo uredbo, ki jo kršimo že skoraj tri leta, vendar bodo ta podjetja preživela na trgu. Tako da debate niso čisto zastonj in v tistih časih debelih krav, kakor pravite, ko so podjetja cvetela in so na veliko goljufala, tako invalidska kot tudi druga, je prav, da se poostri kontrola in tudi sankcije v teh invalidskih podjetjih, kar zajema tudi ta zakon, in seveda tudi dosti izboljšav, kar se tiče zaposljivosti invalidov in tudi boljše prejemke. Vendarle pa je za presoditi, kaj bo večja škoda – če je ta zakon sprejet z vsemi temi dobrimi stvarmi ali pa da se ga preloži ali ne sprejme zdaj in se ga sprejme kasneje, pa bo to omogočilo preživetje več podjetjem in ostane zaposlenih več invalidov. Zato bomo v poslanski skupini podprli ta amandma, ki govori o 28. členu: "1. člen se spremeni tako, da ta zakon začne veljati 15. dan po objavi v Uradnem listu Republike Slovenije, uporabljati pa se začne 1.7.2012." Hvala.
Besedo ima gospa dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. Torej, ponovno bom ponovila, da je bil o 38. členu in roku uveljavitve določbe, ki jo prinaša, že sprejet kompromis z invalidskimi podjetji. Šele naknadno so invalidska podjetja začutila, da morebiti obstaja vzgonski veter, da bi nekdo sprejel njihovo prolongacijo za pol leta oziroma glede na to, kako se uveljavljajo kvote, to pomeni praktično za celo leto. To pomeni, da bomo zavestno pristajali na to, da bomo delovali v nasprotju z evropsko uredbo. In resnično se sprašujem, kaj to obdobje pomeni v delovanju invalidskih podjetij ob tem, da so natančno vedela, tri leta, da bodo morala svoje delovanje prilagoditi, vendar seveda raje se čaka, morda pa nam bo le uspelo s pomočjo kakšnega vzgonskega vetra in podpore poslancev, ki nam bodo prisluhnili, uveljaviti rešitve, ki so za nas dobre. Ampak oprostite, s tem bomo zavrnili tudi rešitve, ki so za invalidska podjetja, predvsem pa za invalide dobre. Ne pozabiti, da ta zakon prinaša ogromno novih rešitev, ki so dobra predvsem za invalide. Veste, tukaj človek nekako ne more spregledati tega, da gre tukaj za partikularne interese vodstva invalidskih podjetij in da jim je bolj malo mar za same invalide. Pa še nekaj. Če jaz to prav interpretiram, bodo invalidska podjetja, ki bodo zaposlovala najmanj 40 % invalidov, še vedno ohranila status invalidskega podjetja, ne bodo pa mogla uporabljati odstopljenih prispevkov za investicijo v nove poslovne prostore, dokler ne bodo dopolnile kvote 50 %. Ker je predpisan rok za porabo odstopljenih prispevkov najkasneje v treh letih od sprejetja, imajo vsa invalidska podjetja možnost, da dosežejo kvoto v teh treh letih. To se pravi, spet ne gre za nekaj, kar se uveljavlja od danes na jutri. Navkljub temu, da so si vsi skupaj vzeli dovolj časa. Jaz res plediram, dragi kolegi, da ne gremo v zavestno kršenje nečesa in da se res ne obnašamo po balkansko, lepo vas prosim. Dejansko nam je vsem v interesu, da invalidom in invalidskim podjetjem pomagamo, vendar ne na ta način. Ne na ta način. To so partikularni interesi. Hvala.
Ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati o amandmaju k 38. členu, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O USMERJANJU OTROK S POSEBNIMI POTREBAMI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod dr. Igor Lukšič, minister za šolstvo in šport, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci, lep pozdrav! Pred nami je sprememba Zakona o otrocih s posebnimi potrebami, torej o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Najprej bi vam nekaj rad povedal o pripravi zakona. Zakon se je pripravljal približno dve leti. Okrog zakona je bila obširna diskusija. Imeli smo oblikovano delovno skupino, ki se je ukvarjala s konceptualnimi problemi dela z otroci s posebnimi potrebami. V diskusijo so bili vključeni v resnici vsi strokovnjaki, ki se ukvarjajo s tem področjem, vključeni so bili predstavniki zavodov, predstavniki staršev, vsa društva, ki se ukvarjajo z vsemi problemi, tako da je raslo in se utrjevalo soglasje, ki je danes ubesedeno v tem predlogu zakona. Ključna konceptualna smer tega zakona je še zmeraj ista, torej inkluzija, kar pomeni, da se čim več otrok s posebnimi potrebami vključi v vrtce in šole, da delajo z vrstniki, tako da se čim bolj celovito socializirajo. To je en cilj. In drugi, da gre to za tiste otroke, ki jim lahko na tak način in v teh mainstream šolah zagotovimo nek optimalni razvoj. Za tiste, ki jim to ne moremo zagotoviti v teh množičnih ustanovah, pa imamo posebne institucije, zavode, kjer jim nudimo možnost za vzgojo in izobraževanje, ki najbolj ustreza njihovim posebnim potrebam. Torej, kaj ta zakon prinaša novega? Prva stvar. Že takoj v 1. členu imamo podaljšanje izobraževanja. Izjemoma se daje možnost za izobraževanje tudi po 21. letu starosti, in sicer do 26 leta. Do sedaj je bilo to samo do 21. leta. V skupino otrok s posebnimi potrebami smo uvrstili tudi otroke z motnjami avtističnega spektra. Tega do sedaj ni bilo. Veste, da število otrok z avtistično motnjo narašča. Oblikovala se je tudi posebna diagnostika znotraj medicine, znotraj pedagoške vede pa posebne metode za delo s temi otroki. Potem imamo dosledno izpeljan stopenjski model usmerjanja za otroke s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. Zakon opredeljuje najprej vključitev v prilagojeno izvajanje programa in šele potem prehod v vzgojni zavod. Se pravi, da se tu ne prenaglimo s prehitro težko odločitvijo. Potem gre pri utrjevanju inkluzivne politike, o kateri sem prej govoril, da je osnovna usmeritev, da zakon opredeljuje pravico do prehajanja med programi in možnost, da se izvajalcem različnih programov za otroke s posebnimi potrebami, ki za to izpolnjujejo pogoje, ta možnost zagotovi. Da bi bilo delo z otroki v teh mainstream šolah čim boljše, uvajamo tudi statusno mobilno službo, ki bo imela domicil, torej center, v obstoječih zavodih, ki jim mi pogojno rečemo strokovni centri, in od tu hodijo potem strokovnjaki po osnovnih šolah, srednjih šolah in po vrtcih. Uredili smo tudi status dokumentacije, tako da se dokumentacijo, ki je že pridobljena o določenem otroku, recimo znotraj medicinskega resorja, uporabi in prenese v postopek, da tu ni več problema. Potem imamo obvezno izvajanje kontinuuma pomoči. In še nekaj, prinašamo začasno usmeritev, torej začasno odločbo in s tem pohitrimo odločanje o usmeritvi. Še ena zadeva, ki je pomembna. V postopku usmerjanja je obvezno mnenje vzgojitelja učitelja, ki je otroka učil, ter zapis pogovora z otrokom. Spoštovani poslanke in poslanci, mislim, da je besedilo zakona dobro, da je tudi v sedanjem postopku prišlo do pomoči, ki je bila izkazana na odboru. Prosim vas, da zakon podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Predlog zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami je Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino obravnaval na 31. seji 30. junija 2011 po rednem postopku, kakršnega je zanj predlagala Vlada Republike Slovenije. Zakonodajno-pravna služba je predložen zakon proučila in dala pripombe k 21 členom, večina teh je bila tudi upoštevana, ker gre za nomotehnične ali za tiste pripombe, ki naj bi bile potrebne zaradi splošno razumljivih in jasnih predpisov. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla in menila, da se morajo zagotoviti sredstva za tolmača znakovnega jezika za gluhe in naglušne otroke v času šolanja. To mnenje je ustno na seji odbora predstavil dr. Zoltan Jan. Kot zainteresirano delovno telo je predlog zakona obravnaval tudi Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. V svojem mnenju je matičnemu odboru naložil, da s posebno pozornostjo prouči pripombe in predloge za amandmaje zainteresiranih organizacij in posameznikov in po potrebi sprejme svoje amandmaje, ki se nanašajo na koristi in boljše možnosti otrok s posebnimi potrebami, še posebej dolgotrajno bolnih otrok, otrok z disleksijo, gluhih in naglušnih ter gluhoslepih otrok. Ustno je poročilo na seji odbora predstavil podpredsednik odbora Ljubo Germič. Odboru je bilo posredovano obsežno gradivo, gre za 13 različnih mnenj, pripomb ter predlogov civilnih združenj in institucij. Amandmaje so v poslovniškem roku vložile štiri poslanske skupine, in sicer k 1., 30., 48., členu. SDS, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je vložila 10 amandmajev, SLS 6 amandmajev, dr. László Göncz 1 amandma k 3. členu in poslanec Vito Rožej 4 amandmaje. Pri delu odbora so poleg običajno vabljenih in strokovnih sodelavcev sodelovali tudi številni predstavniki civilnih druženj in zavodov. Predstavnik predlagateljev mag. Darko Kraševec je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona. Menil je, da predlagani zakon vzpostavlja pogoje za izvajanje kontinuirane pomoči otrokom s posebnimi potrebami v sistemu vzgoje in izobraževanja, pravice iz naslova usmerjanja otrok s posebnimi potrebami se razširja tudi na osebe s posebnimi potrebami starimi med 21. in 26. let, ki se neprekinjeno izobražujejo v programih poklicnega in strokovnega izobraževanja, splošnega in srednjega izobraževanja ter na tiste, ki so vključeni v posebni program za otroke z zmerno, težjo in težko motnjo v duševnem razvoju. Predlagana je tudi svetovalna storitev kot nova oblika dodatne strokovne pomoči ter mobilna služba, s katero se bo izboljšala dostopnost storitev. Predlog zakona pa kot otroke s posebnimi potrebami opredeljuje tudi otroke z avtistično motnjo. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil mnenje in povedal, da je treba pripravljati predpise glede na zahtevo po splošno razumljivih in jasnih predpisih, pripombe je imel še k 16. in 31. členu predloga zakona. V okviru razprave o posameznih členih so članice in člani odbora ter drugi vabljeni največ pozornosti namenili 2., 7., in 10. členu ter k njim vloženim amandmajem. Razprava je potekala predvsem o opredelitvi otrok s posebnimi potrebami, prilagajanju izvajanja programov in o materialnih pogojih in fizični pomoči ter uveljavljanju pravice do tolmača za slovenski znakovni jezik. Pri opredelitvi otrok s posebnimi potrebami so bili v razpravi posebej izpostavljeni gluhoslepi otroci in otroci s sladkorno boleznijo tipa 1. Odbor je sprejel amandmaje štirih poslanskih skupin k 1. in 48. členu, poslanca Lászla Göncza k 3. členu, ni sprejel vseh 18 amandmajev, 5 amandmajev je postalo brezpredmetnih. Odbor je sprejel tudi štiri svoje predloge in najpomembnejši je tisti k 30. členu, ki vpeljuje tolmača za slovenski znakovni jezik. Amandmaji so vključeni v dopolnjeni predlog zakona in predlagamo, da Državni zbor predlog zakona podpre. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Prvi zakon za otroke usmerjanje otrok s posebnimi potrebami je bil sprejet v letu 2000, od takrat smo še sprejeli še Pravilnik o organizaciji in načinu dela komisij in druge potrebne podzakonske akte, seveda pa s Predlogom zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, ki ga danes obravnavamo, odgovarjamo na vse tiste potrebe, ki so se v tem času še pojavile. Pričakovali smo oziroma že na odboru izpostavili nekaj vprašanj, ki se nam zdijo pomembna, preden bi lahko o zakonu odločali oziroma bi potrebovali analizo sedanje situacije, ker potem lahko sprejmemo boljše rezultate. Namreč, spreminja se kar nekaj stvari. Od tega, da povečujemo število dodatnih ur strokovne pomoči, kot tudi nekatere druge, in glede na to sem želela odgovore s strani ministrstva, koliko je dejansko otrok, ki jih usmerjamo, otrok s posebnimi potrebami iz zdravstvenih razlogov, koliko pa je otrok s primanjkljaji. Kajti v zadnjih letih se nam kar povečuje število teh otrok in taka analiza bi bila seveda dobrodošla. Teh odgovorov na seji odbora nisem dobila, zato je ta vprašanja prejel minister v pisni obliki. Odgovorov ta trenutek še nimam, so pa zagotovo zelo pomembni. Razprava, ki se je odprla na odboru in že prej na Odboru za delo, družino in socialne zadeve, se je nanašala predvsem na otroke z, kot je bilo omenjeno, avtistično motnjo, ki so po novem vključeni. Tu pa se je pojavilo vprašanje, zakaj tako niso opredeljeni v mislim da v 2. členu, ki govori, ki določa za katere otroke se zakon sprejema. Nismo vključili tudi gluhoslepih otrok. Predstavnica ministrstva je sicer pojasnila, da so ti vključeni v kategorijo otrok z več motnjami, vendar pa bi, glede na sklep oziroma mnenje, ki ga je predlagal tudi Odbor za delo, družino in socialne zadeve, ki predlaga, da se preuči pripombe in predloge, še posebej tiste, ki se nanašajo na dolgotrajno bolne otroke, otroke z disleksijo, gluhe, naglušne ter gluhoslepe otroke, pričakovali, da bomo to potem vključili v zakon, pa se to ni zgodilo. Spraševali smo tudi o tem, kaj pomeni povečanje števila ur iz 3 na 5 ur dodatne strokovne pomoči v finančnem smislu. Mi smo seveda za to, da se število ur poveča, vendar bi imeli pred seboj podatke o tem, koliko je v tej skupini otrok s primanjkljaji, ki se jih verjetno da odpraviti tudi na kak drug način, torej v okviru dopolnilnega pouka ali kaj podobnega, ne pa, da se otroke jemlje iz razreda, ker na ta način ko manjkajo pri urah, dobivajo dodatne primanjkljaje oziroma manjkajo pri določenih temah in se potem ta primanjkljaj lahko samo povečuje. Kot rečeno, odgovora ni, niti ni odgovora na to, kaj to finančno pomeni. V predlogu zakona oziroma v obrazložitvi zakona pri finančnih učinkih zakona niso predvidena dodatna sredstva, vendar pa ocenjujem, da če gremo iz 3 ur na 5 ur, je verjetno velika razlika, ali ima 7 tisoč otrok triurno dodatno strokovno pomoč ali peturno. Tudi na to še čakam odgovor s strani ministrstva. Namreč, doslej je bilo 5 ur le za dolgotrajno bolne otroke in, kot rečeno, za take spremembe bi potrebovali bolj natančne podatke. Mi smo vložili amandmaje, ki seveda niso bili sprejeti na odboru. Še vedno vztrajamo in smo jih še nekaj dodatno vložili za to obravnavo. Seveda ni nič novega, da ti amandmaji niso sprejeti. Upamo, da bodo ti, ki jih predlagamo sedaj. V naši poslanski skupini jih bomo podprli, seveda tudi amandma Slovenske ljudske stranke, in če bi nekaj teh pripomb upoštevali, bi bil zakon zagotovo boljši.
Besedo ima gospod Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Z novim zakonom o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami naj bi predlagatelj sledil načelu individualiziranega pristopa, rešitve naj bi omogočale boljšo dostopnost storitev, kar predpostavlja predvideno organizacijo vzgoje in izobraževanja čim bližje kraju bivanja in dodatna strokovna pomoč. Na podlagi načela največje otrokove koristi, se omogoča interdisciplinarna obravnava otrok z namenom zagotavljanja najboljše možne pomoči. Rešitve naj bi sledile cilju izvajanja vključujoče paradigme na področju vzgoje in izobraževanja otrok s posebnimi potrebami. V zakonu se tudi širijo nekatere pravice iz skupine otrok, ki imajo pravice po tem zakonu, in sicer se razširijo za otroke s posebnimi potrebami med 21. in 26. letom starosti, ki se neprekinjeno izobražujejo, za otroke, ki so vključeni v posebni program za otroke z zmerno, težjo in težko motnjo v duševnem razvoju in za otroke z avtistično motnjo. Pravice do spremljevalce otrok, ki so bili zdaj vezani izključno oziroma samo na gibalno ovirane otroke, se širijo s tem zakonom tudi na nekatere druge kategorije otrok s posebnimi potrebami, ki bodo zaradi narave svojih potreb potrebovali kakšnega spremljevalca. Na novo se uvaja tudi svetovalna storitev kot oblika dodatne strokovne pomoči, s katero bodo tako otroci s posebnimi potrebami in starši kot tudi strokovni delavci na področju vzgoje in izobraževanja deležni posameznih svetovalnih storitev za uspešno delo oziroma vključitev v sam program in tudi njegov uspešen zaključek. V postopku usklajevanja smo pogrešali odgovor na vprašanje, zakaj se ministrstvo odreka nadzorstveni pravici, možnosti skozi postopek revizije. Zato smo tudi vložili dopolnila, s katerimi bi določili možnost uvedbe revizije odločbe. Občasne revizije bi pomenile možnost sprotnega nadzora nad strokovnim delom komisij, spremljanje in zagotavljanja enakosti pred zakonom, ustvarjanje pravne prakse na tem področju, ki bi predvsem zagotavljala enako dostopnost do pravic in enako obravnavo. Hkrati bi zagotovili tudi možnost usklajevanja in rednega usposabljanja članov komisij. V Sloveniji namreč primanjkuje kompetentne stroke, na katerih področjih pa je nimamo niti za regionalno pokritost. Pregled odločb pokaže, da se učencev vedno ne usmerja in obravnava v skladu s cilji stroke; da se postopoma šele uveljavljajo določeni standardi, ki omogočajo enakost pred zakonom; in da je za razliko od večine ostalih postopkov v postopkih usmerjanja otrok s posebnimi potrebami ključen cilj postopek sam po sebi in zagotovitev pravic, ne glede na oceno dejanskih potreb otroka in njegovih optimalnih pravic. Postavlja se vprašanje, ali otroci dejansko dobijo tisto, kar v resnici potrebujejo. Žal na odboru naša dopolnila niso dobila podpore. Še vedno pa smo v Zares mnenja, da Predlog zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami nedvomno prinaša mnoge novosti in pomeni pomemben korak v smeri kakovostnejšega, primernejšega in pravičnejšega urejanja tega področja, in to tudi zelo pozdravljamo. Nas pa ob tem čudi, da se je isti predlagatelj odločil, da po zakonu zavezujoča določila iz odločbe za dijake s posebnimi potrebami na maturi ne bodo upoštevane v celoti. Zato upamo in si bomo prizadevali, da bomo v prihodnje znali še bolje odgovoriti na izzive časa, načelo individualiziranega pristopa, predvsem pa razumevanje različnosti konceptov socialnega ali medicinskega modela invalidnosti.
Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Področje usmerjanja otrok s posebnimi potrebami je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke zelo občutljivo, ravno zaradi tega pa je še toliko bolj pomembno, da so predpisi, ki urejajo to področje, pripravljeni z veliko mero strokovnosti, da so nebirokratski in predvsem človeški. Kot je že v obrazložitvi zakona napisano, mora biti temeljno načelo predpisov s tega področja načelo največje koristi otroka, ki ga je že leta 1989 uveljavila konvencija Združenih narodov o otrokovih pravicah. Otroku s posebnimi potrebami je namreč že od najzgodnejših let njegovega življenja treba zagotoviti takojšnjo in trajno pomoč, tako doma, predvsem pa v programih vzgoje in izobraževanja, pri čemer je treba slediti načelu individualizacije pristopa, ki mora zajeti vse posameznike, ki so kakorkoli vključeni v vzgojo otroka. Tem ciljem bolj ali manj dosledno sledi tudi predlagani zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Bi si pa v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke želeli, da bi se določene pravice otrok s posebnimi potrebami še razširile in okrepile. Predlog zakona tako razširja izvajanje pomoči za otroke s posebnimi potrebami tudi na mladostnike s posebnimi potrebami stare med 21 in 26 let, ureja pa tudi poklicno usmerjanje otrok s posebnimi potrebami, ki jim bo zagotovila čim prejšnjo in čim bolj kvalitetno osamosvojitev ter neodvisnost. Nadalje zakon razširja pravico otroka do dodatne strokovne pomoči bodisi kot svetovalna storitev bodisi v obliki stalnega ali začasnega spremljevalca. Zakon kot otroke s posebnimi potrebami opredeljuje tudi otroke z avtističnimi motnjami. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo se aktivno vključili v obravnavo Predloga zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, saj smo ocenili, da ga je mogoče še izboljšati, s čimer bi zagotovili pomoč tudi tistim kategorijam otrok s posebnimi potrebami, ki jih predlagani zakon ni eksplicitno navedel. Zato smo tudi vložili amandmaje, s katerimi smo želeli enakopravno obravnavo gluhoslepih otrok, kategorije, ki v zakonu ni izrecno opredeljena, kar pa jih po našem mnenju postavlja v neenakopraven položaj, saj se jim ne zagotavlja celostne obravnave. Prav tako smo z našim amandmajem želeli v zakon vključiti tudi kategorijo otrok s sladkorno boleznijo, ki so žrtev specifične avtoimunske bolezni, ki jo je treba stalno spremljati in nadzorovati, kar pa otroci sami zelo težko počnejo. Poslanci Slovenske ljudske stranke obžalujemo, da na matičnem delovnem telesu naši amandmaji niso bili sprejeti, saj bi se tako zagotovilo otrokom s posebnimi potrebami še bolj celovito obravnavo ter s tem več pravic, vendar smo kljub temu zadovoljni, da so se nekatere zadeve, ki smo jih predlagali, predvsem zagotavljanje pravice gluhim in naglušnim otrokom do tolmača znakovnega jezika, določile v amandmajih odbora, ki jih je odbor tudi sprejel. To nas navdaja z optimizmom in upanjem, da bo na seji Državnega zbora sprejet tudi amandma, ki smo ga vložili k 8. členu predloga zakona, s katerim želimo zagotoviti dodatno strokovno pomoč tudi dijakom, ki se izobražujejo na gimnazijah. Prepričani smo, spoštovani, da boste uvideli nujnost tovrstne ureditve in boste s sprejetjem tega amandmaja pomagali izboljšati zakon ter s tem omogočili razvoj vseh potencialov dijakov s primanjkljaji na posameznih področjih učenja. Več o tem bom povedal pri razpravi o amandmajih. Naj počasi zaključim. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke sicer obžalujemo nesprejetje nekaterih predlaganih rešitev, ki bi še izboljšale besedilo zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami in s tem položaj otrok, ki jih zakon najbolj zadeva. Vendar pa smo kljub temu prepričani, da se bo s tem zakonom otrokom s posebnimi potrebami zagotovila dovolj visoka mera pomoči v procesu vzgoje in izobraževanja, zato ne vidimo razlogov za nasprotovanje njegovi uveljavitvi. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru, kolegice in kolegi! V skladu s številnimi mednarodnimi dokumenti morajo biti vsem otrokom zagotovljene enake pravice in možnosti pri vzgoji in izobraževanju. Slovenija je socialna država. Socialna država pa je na področju izobraževanja in vzgoje otrok s posebnimi potrebami kot dvakratno socialno šibkih oseb – zaradi nizke starosti in drugačnih telesnih in duševnih potreb – ne samo dolžna opustiti vsak ukrep, ki bi oviral otroku ali mladostniku celovit razvoj in enake možnosti pri tem razvoju, temveč jim je pri tem dolžna pomagati. Možnost enakopravne vključitve v družbo je za takega otroka, ki je zaradi invalidnosti oziroma motenj v razvoju oviran pri tem vključevanju, še posebnega pomena, zato je pravica do izobraževanja in usposabljanja za dejavno življenje v družbi ter njuno financiranje pri nas ustavno in zakonsko zagotovljeno. Veljavni zakon iz leta 2000, noveliran v letu 2006, je sicer res dosegel zastavljene cilje, to je vključitev otrok s posebnimi potrebami v vzgojno-izobraževalni sistem, vendar pa ga je treba dopolniti v luči bolj kakovostnega zagotavljanja pravic otrok s posebnimi potrebami in popolnejše integracije, ki pa se po prepričanju stroke mora v izobraževalnih in vzgojnih zavodih nadgrajevati še s posodobitvijo šolskega sistema in okolja do te mere, da bi lahko vsi otroci uspešno nadomestili primanjkljaje in optimalno razvili svoje potenciale. Predlog zakona izhaja iz načela zagotavljanja največje koristi otroku, zato vnaša vrsto sprememb v tem smislu. Tako se pravica otroka do strokovne pomoči spušča že v njegovo zgodnje otroštvo, kar pomeni, da bo deležen strokovne obravnave že dovolj zgodaj. Nadalje se širijo pravice iz veljavnega zakona na večji krog oseb, ki so deležne posebne obravnave, pravice iz veljavnega zakona se torej širijo do starosti 26 let, vključno na nove kategorije otrok s posebnimi potrebami. Pravica do spremstva in fizične pomoči ne bo več izključna za gibalno ovirane otroke, pač pa jo bo deležen tisti otrok, ki bo tovrstno pomoč potreboval zaradi narave svojih potreb. Spreminja se postopek usmerjanja otrok s posebnimi potrebami, ki bo v večji meri zagotovil usmerjanje otrok v skladu z njihovimi posebnimi vzgojno-izobraževalnimi potrebami, saj se vpeljuje načelo individualizacije. Sam postopek bo bistveno krajši, vanj pa bodo v največji možni meri vključeni otroci in starši. Postopek se prilagaja odločbi Ustavnega sodišča. Med novostmi pa je tudi uvedba tako imenovanih mobilnih služb v okviru regijsko uravnovešeno oblikovanih strokovnih centrov. Preko nalog, ki jih bodo ti centri izvajali, se bo zagotavljala posebna paleta strokovnih dejavnosti, ki bodo v pomoč učiteljem in vzgojiteljem, staršem ter otrokom. Tako se vzpostavlja povezava med posebnim in rednim šolskim sistemom. V naši poslanski skupini ocenjujemo predlagane spremembe na tem področju kot pozitivne, so v korist otrokom, njihovim staršem in tudi strokovnim delavcem, ki delajo z njimi. Zato spremembe pozdravljamo in jih tudi podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! S predlaganim zakonom o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami se določa nov postopek usmerjanja otrok s posebnimi potrebami, ki bo v večji meri zagotovil usmerjanje teh otrok v skladu z njihovimi posebnimi vzgojno-izobraževalnimi potrebami. Kot otroci s posebnimi potrebami so v predlogu zakona prvič definirani tudi otroci z avtističnimi motnjami. Predlog zakona določa tri vrste dodatne strokovne pomoči: pomoč za premagovanje primanjkljajev, ovir oziroma motenj; svetovalno storitev in učno pomoč. Predlog zakona določa tudi prekrške in sankcije zanje. Poleg ministrstva, pristojnega za šolstvo, pa za vodenje zbirk podatkov določa tudi zavod, pristojen za šolstvo. Nujnost spremembe zakona izhaja tudi iz odločbe Ustavnega sodišča, iz katere izrecno izhaja zasledovanje otrokove koristi kot glavno vodilo v postopku usmerjanja otrok s posebnimi potrebami v sistemu vzgoje in izobraževanja. Vzgoja in izobraževanje otrok s posebnimi potrebami temelji na ciljih in načelih, določenih v zakonih za posamezno področje vzgoje in izobraževanja. Že v skladu s Konvencijo o otrokovih pravicah morajo vsi organi pri svojem delu uporabiti načelo največje koristi otroka. To na področju usmerjanja otrok s posebnimi potrebami pomeni, da se zagotavlja zgodnja in takojšnja pomoč, programi vzgoje in izobraževanja, pri čemer je treba upoštevati različne potrebe otrok, ki omogočajo njihov optimalen razvoj. Oblike in načini dela se prilagajajo vzgojno-izobraževalnim potrebam otroka, pri čemer se ohranja ravnotežje med različnimi vidiki otrokovega telesnega in duševnega razvoja. Zaradi različnih vzgojno-izobraževalnih potreb je v postopku usmerjanja tebi slediti načelu individualiziranega pristopa ter v največji možni meri v postopek vključiti tudi starše oziroma zakonite zastopnike. Z organizacijo mobilne službe, kot je predlagana v tem predlogu zakona, se bo izboljšalo dostopnost storitev. Hkrati pa se s tem zagotavljalo tudi večja strokovnost dela z otroki s posebnimi potrebami. V postopkih usmerjanja z vključitvijo strokovnjakov različnih strok zagotavlja interdisciplinarno obravnavo otroka. S takšnim pristopom pa se otroku s posebnimi potrebami v procesu vzgoje in izobraževanja zagotavlja najboljšo ustrezno pomoč. Tudi z amandmaji, dopolnili, ki so bila sprejeta na obravnavi v odboru, je dejansko predlog zakona dobro pripravljen, s tem da bi se ga v niansah morda dalo še izboljšati, tako da bomo tudi v nadaljevanju v Slovenski nacionalni stranki zakon pa tudi predlagane amandmaje podprli. Predvsem tiste amandmaje, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka, bi bilo vredno podpreti. Hvala.
Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami pomeni nadgradnjo sedanjega zakona, ki je bil sprejet leta 2000, in seveda pomeni vzpostavljanje sistema nadgradnje obravnave teh otrok na podlagi paradigme inkluzije, ki pomeni potrebne prilagoditve programov, oblik in načinov izvajanja pedagoškega dela. Vlada oziroma Ministrstvo za šolstvo in šport je pripravilo nov zakon, kar v Poslanskem klubu LDS ocenjujemo kot pravilno usmeritev, kajti ni se odločilo za pripravo, dopolnitev in spremembo obstoječega zakona in, kot je bilo že tukaj s strani predstavnika Vlade oziroma Ministrstva za šolstvo in šport predstavljeno, je bilo temu vprašanju namenjeno veliko pozornosti. V Poslanskem klubu LDS prav tako namenjamo tem otrokom in inkluziji, vključevanju teh otrok s posebnimi potrebami v vzgojno-izobraževalne oblike dela veliko skrb, zato seveda poudarjamo, da je zakon utemeljen na Konvenciji o otrokovih pravicah, kjer naj vsi organi delujejo v smeri najboljše in največje koristi otroka. To pa se v zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami zagotavlja zaradi zgodnje in takojšnje pomoči v programih vzgojno-izobraževalnega procesa in ob zelo pomembnem kriteriju, torej upoštevanju različnih potreb različnih otrok. Različnost otrok seveda zahteva tudi različne prilagoditve in pozdravljamo pristop, ki ga je obralo ministrstvo, to pa je, da gre za individualiziran pristop, torej obravnavo vsakega otroka posebej. V dosedanjem zakonodajnem postopku smo v Poslanskem klubu LDS budno spremljali vse pripombe in predloge za amandmaje zainteresirane javnosti in posameznikov ter v sami obravnavi predlogu zakona tudi podprli amandmaje, ki se nanašajo na koristi in boljše možnosti otrok s posebnimi potrebami. Tudi sam Državni zbor je temu vprašanju namenil še posebno pozornost, saj ga je kot zainteresirano delovno telo obravnaval tudi Odbor za delo, družino in socialne zadeve, ki je seveda potem predlagal matičnemu delovnemu telesu, torej Odboru za kulturo, šolstvo in šport, da naj s posebno pozornostjo pretehta vsebine, ki jih je obravnaval Odbor za delo, družino in socialne zadeve. Obravnava je bila torej široka, in o tem pričajo tudi vsi udeleženci, ki so prisostvovali tako na zainteresiranem delovnem telesu kot matičnem delovnem telesu. Če ob Ministrstvu za šolstvo in šport in Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve navedemo, da so bili z nami predstavniki staršev otrok s sladkorno boleznijo tipa 1, predstavniki CIRIUS iz Kamnika, Združenja za pravice bolnih otrok, Društva ravnateljev Slovenije, Zveze društev gluhih in naglušnih, Zveze Sožitje, Društva Bravo, Zavoda za gluhe in naglušne Ljubljana in Zavoda RS za šolstvo. Ta nabor naj ne bo suhoparen, ampak naj prikaže vključevanje zainteresirane javnosti v sprejemanje zakona, kar naj bo in po mojem mnenju tudi je zagotovilo, da bo rezultat tega dela vsestransko sprejemljiv zakon. Zakon, o katerem govorimo danes, postavlja pogoje za izvajanje kontinuirane pomoči otrokom s posebnimi potrebami v sistemu vzgoje in izobraževanja. Pravice iz naslova usmerjanja otrok s posebnimi potrebami se razširja tudi na osebe s posebnimi potrebami stare med 21 in 26 let, ki se neprekinjeno izobražujejo v programih poklicnega in strokovnega izobraževanja, splošnega in srednjega izobraževanja ter na tiste, ki so vključeni v poseben program za otroke z zmerno, težjo in težko motnjo v duševnem razvoju. Na odboru je bilo veliko razprave o 2. in 8. členu. V poslanskem klubu smo sprejeli utemeljitev Ministrstva za šolstvo, da so gluhoslepi vključeni kot kombinacija določenih lastnosti v vsebino zakona in da so oboleli za sladkorno boleznijo tipa 1 vključeni v tako imenovano opredelitev dolgotrajno bolnih. Ministrstvo pa pri tem opozarjamo, da bo uresničilo svoje zaveze in bo vsem obolelim za sladkorno boleznijo tipa 1 omogočeno uresničevanje pravic, ki jih zakon navaja. V Poslanskem klubu LDS bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod László Göncz v imenu poslancev narodnih skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Moje stališče bo kratko. Naše stališče je, da je nadgradnja Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami potrebna. Besedilo predloga je dokaj primerno pripravljeno, kar je z vidika usmerjanja otrok, mladoletnikov in polnoletnih oseb s posebnimi vzgojno-izobraževalnimi potrebami ter določitvijo načina in oblik njihove vzgoje in izobraževanja pomemben korak naprej na tem specifičnem, posebno občutljivem področju. Zaradi tega bo zakon deležen tudi najine podpore. V procesu obravnave predloga zakona na sejah delovnih teles Državnega zbora se je besedilo zakona v primerjavi s prvotno predlaganim izboljšalo. Določena vprašanja so sicer še odprta, zato je vloženih tudi nekaj amandmajev, vendar menim, da pri najvažnejših vsebinskih zadevah ni večjih dilem oziroma razhajanj. Naj še dodam, da smo prvotno besedilo nadgradili tudi z narodnostnega vidika. Ker doslej to področje ni bilo formalnopravno dosledno urejeno, je pomembno, da amandmirani 3. člen predloga zakona določa, da se na narodnostno mešanih območjih za javne šole oziroma podružnice šol, ki so ustanovljene oziroma organizirane za izvajanje prilagojenih programov, smiselno uporabljajo določbe Zakona o posebnih pravicah italijanske in madžarske narodne skupnosti na področju vzgoje in izobraževanja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Dejan Levanič v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Otroci s posebnimi potrebami so posamezniki, ki se od svojih vrstnikov razlikujejo zgolj po neki lastnosti, po vseh ostalih pa so jim enaki. Njihovo sobivanje plemeniti ene in druge, saj predstavlja izkušnjo, ki življenje opolnomoči z vrlinami empatije in solidarnosti. Prednosti vključevanja otrok z različnimi potrebami v isti razred pri nas na deklarativni ravni prepoznavamo od nastanka bele knjige sredi 90. let. Ta zakon pa ne daje pomena samo vključevanju otrok s posebnimi potrebami v okolje, torej integraciji, ampak ustvarja tudi pogoje za razvoj inkluzije, kar pomeni, da se okolje prilagaja potrebam otrok. Od bolečega spominjanja o segregaciji oziroma segregacijski šolski politiki smo prišli k vzpostavljanju pogojev za integracijo, ki jo danes nadgrajujemo s pospešenim zagotavljanjem enakih možnosti za vse. V kontekst teh prizadevanj uvrščamo pomemben prispevek v obliki predloga zakona, ki je danes tudi pred nami. V sledenju zagotavljanju razmer za izvajanje vzgojno-izobraževalnega procesa, v katerega so v največji možni meri vključeni vsi otroci, se s predlogom zakona bistveno širijo možnosti uveljavljanja pravic otrok s posebnimi potrebami. Poudarek se daje zgodnji obravnavi, zato so predšolski otroci še pred usmeritvijo upravičeni do pomoči v obliki svetovalne storitve, pravica do spremljevalca se od gibalno oviranih otrok širi tudi na dolgotrajno bolne, slepe in slabovidne, avtiste ter tiste s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. V okviru dodatne strokovne pomoči se uvaja svetovalna storitev, predlog zakona pa dviga tudi starostno mejo usposabljanja od 21. do 26. let. Predlog zakona torej izhaja iz odgovornosti zagotavljanja največje koristi otroka. Ta rdeča nit povezuje tudi številne druge rešitve, ki so navedene v zakonu in odpravlja vrsto anomalij, ki so bile povzročene s sprejetjem novele zakona v letu 2006. Tako se v postopek usmerjanja vključuje otroka, s katerim se v skladu z njegovo starostjo in sposobnostjo opravi pogovor, zapis pa je del strokovne dokumentacije kot podlage za usmeritev. Z namenom ugotoviti vsa pomembna dejstva in okoliščine, se v postopek usmerjanja vključuje tudi starše, vzgojitelja oziroma učitelja. Njihovo mnenje mora komisija pridobiti še pred odločanjem. Kakovosten postopek samega usmerjanja sam po sebi še ni zagotovilo za uspešno obravnavo otroka. Ustavno sodišče je namreč v sodbi presodilo, da mora postopek usmeritve potekati tako, da omogoči pravočasno vključitev v ustrezen program. Le na ta način bo seveda mogoče učinkovito doseči zastavljeni cilj, torej dati možnost polnega vključevanja otrok s posebnimi potrebami v življenje v sodobni družbi. Ne da bi posegli v legitimnost oziroma temeljitost obravnave komisij za usmerjanje, je sodba Ustavnega sodišča uresničljiva z novim ukrepom začasne usmeritve ali namestitve. Ta se bo izpeljala zaradi zavarovanja otrokovih koristi in bo veljala do izdaje pravnomočne odločbe o usmeritvi, ki mora biti izdana najkasneje v šestih mesecih od uvedbe postopka. Otroci s posebnimi potrebami niso samo otroci s primanjkljaji, ampak so otroci z istimi potrebami kot vsi drugi otroci. Pri uresničevanju tega načela se zdi, da se bolj kot s primanjkljaji otrok soočamo s problematiko primanjkovanja strokovnjakov, ustrezno usposobljenih zaposlenih v vzgoji in izobraževanju ter splošne volje ustvariti spodbudno učno okolje za vsakega udeleženca v vzgojno-izobraževalnem procesu. Del odgovornosti za opisano stanje bi morali prevzeti tudi tisti, ki so ob sprejemanju novele Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami leta 2006 ignorirali sleherno pripombo zainteresirane javnosti in uzakonili arhaični konceptualni preobrat iz individualne v skupinsko obravnavo, kar pa vemo, da predstavlja določeno težavo, ker nimajo vsi enakih težav. Zato nenadno povečanje stopnje empatije, ki izhaja iz amandmajev dveh opozicijskih strank, žal ne moremo razumeti drugače kot, milo rečeno, ta trenutek neiskreno in tak pristop k tej tematiki predstavlja tudi nek nedostojen in pa podcenjujoč pristop. Socialni demokrati smo prepričani, da bomo s sprejetjem predlaganega zakona otrokom, njihovim staršem, vzgojiteljem in učiteljem ter tudi vsem nam omogočili pomemben korak k uresničitvi načela, da vsi otroci lahko in morajo bivati skupaj. Zato bomo Socialni demokrati predlog zakona z veseljem tudi podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospa Jerajeva, izvolite.
Hvala za besedo. Mi predlagamo amandma k 1. členu, kjer predlagamo, da se spremeni drugi odstavek, ker ocenjujemo, da je treba isto omogočiti tudi specialnim zavodom, ki poleg izobraževanja in usposabljanja nudijo tudi rehabilitacijske programe. Za primer dajemo otroke in mladostnike s poškodbami glave po nesrečah, otroke in mladostnike z nevrološkimi motnjami, za katere ti varstveno-delovni centri ne nudijo izobraževanja, temveč zgolj usposabljanje, medtem ko so posebni rehabilitacijski programi kombinacija medicinskega in izobraževalnega pristopa. Predlagamo, da se črta tudi beseda "neprekinjeno" v besedni zvezi "ki se neprekinjeno izobražujejo", ker so tudi primeri, na primer pri nesrečah ali pri določenih obolenjih, ko se izobraževanje prekine oziroma se lahko posamezniki znajdejo v prehodu med enim in drugim programom oziroma program, v katerega je bil nekdo vpisan, morda ni več primeren zanj. In doda se tudi možnost, da se usmerjajo tudi študentje v primerih, ko med študijem utrpijo nesrečo ali kaj podobnega, kar jim ne omogoča nadaljevanja študija. Tako da predlagamo, da naš amandma podprete.
Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Amandma, ki ga vlaga Slovenska demokratska stranka, je tak, kakršnega so predložili tudi na odboru, ampak na odboru je bil k 1. členu sprejet amandma štirih poslanskih skupin, ki vključuje natanko to, o čemer govori gospa Jeraj, da je namreč treba tudi specialne rehabilitacijske zavode vključevati v usposabljanje mladih. Veljavno besedilo je torej takšno, da to ta del pokriva. Gre pa za zakon, ki govori o usmerjanju otrok v izobraževanje, in je normalno, da se po že eni končani ne vračajo na isto stopnjo izobraževanja, zato je tudi vpeljano neprekinjeno izobraževanje, medtem ko pa za odrasle osebe, ker po definiciji je otrok do 18. leta, kar pa je bil namreč tudi predmet razprave na odboru, ali je naslov zakona sploh ustrezen ali ne, ker govori o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, tu pa govorimo tudi o osebah med 21. in 26. letom starosti, za vse druge primere invalidnosti pa to ureja tudi druga zakonodaja. Tu pa govorimo samo o tistih, ki imajo odločbo in v skladu z odločbo urejamo njihove pravice. Hvala.
Gospod Dejan Levanič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Amandma Slovenske demokratske stranke v tem segmentu na tej točki ni potreben, ker je treba gledati predlog drugega odstavka, ki dejansko pomeni možnost, da lahko tisti otroci, ki zaradi posebnih potreb niso sposobni zaključiti izobraževanja do 21. leta starosti, torej v šestih letih, z izobraževanjem nadaljujejo do dopolnjenega 26. leta starosti. In te pravice doslej v zakonu ni bilo. Zraven tega imamo recimo problem, ker sistem izobraževanja tudi na visokošolskih programih ni prilagojen otrokom s posebnimi potrebami, imeli pa bodo možnost nadaljevati to izobraževanje. In treba je poudariti, da se pravica razširja na vse srednješolske programe, tudi redne programe gimnazije, strokovne gimnazije ter poklicne programe, kar do zdaj v zakonu ni bilo vključeno. Ker kakorkoli pogledamo, je cilj tega zakona predvsem zagotoviti ustrezno izobrazbo otrokom s posebnimi potrebami, ki bo seveda lahko omogočil pridobitev te ustrezne izobrazbe, poklica, kakorkoli in seveda večje integracije v družbo. Če sledimo obrazložitvi tega amandmaja, lahko ugotovimo, da otroci, ki so v visokošolskem programu, že izpolnjujejo cilj določen s tem zakonom in zaradi tega ni potrebe, da se iz visokošolskega programa vrača nazaj v srednješolski program. Tudi dve točki bi rad tukaj izpostavil. Ker velikokrat govorimo o teh pravicah in razširitvi teh pravic, je treba povedati, da smo ugotavljali v Državnem zboru in na odboru, da so sicer gluhi imeli pravico, ki je bila zapisana v zakonu o uporabi slovenskega znakovnega jezika, pa mogoče to ni bilo natančno upoštevano. S tem zakonom je dodeljena tudi pravica do tolmača. In drugič. Ključna zadeva, sprememba iz zakona, ki je bil v veljavi iz leta 2006 je, da se iz te univerzalne pravice do skupinske pomoči, kjer vemo, da imamo probleme, ker imamo skupino z različnimi potrebami – to je bilo v zakonu leta 2006 napisano, da se na tak način obravnava takšna skupina –, zdaj to zakon spreminja v individualno pomoč, se pravi, da se lahko strokovna pomoč posveti posamezniku na tisti ravni, ki jo najbolj potrebuje. Tako da v vsem kontekstu ta amandma ni potreben, zato ga ne bom podprl, ker še dodatno širi pravice, o tem pa smo govorili že na odboru. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo o tem amandmaju k 1. členu. Gremo naprej. V razpravo dajem 8. člen in amandma Poslanske skupine SLS ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Ribič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! S predlaganim amandmajem črtamo tretji odstavek 8. člena, saj ocenjujemo, da je učno pomoč nujno treba izvajati v osnovni šoli, v programih nižjega in srednjega poklicnega izobraževanja, kakor tudi v gimnazijah. Učno pomoč v gimnazijskih programih poleg drugih skupin dijakov s posebnimi potrebami potrebujejo tudi dijaki s primanjkljaji na posameznih področjih učenja. Dijaki s primanjkljaji na posameznih področjih učenja potrebujejo za uspešno napredovanje v vseh programih srednješolskega izobraževanja, tudi gimnaziji, dodatno strokovno pomoč za premagovanje primanjkljajev – svetovanje in učno pomoč. Strokovni delavec, ki izvaja dodatno strokovno pomoč za premagovanje primanjkljaja, ima specialna znanja za premagovanje specifičnih primanjkljajev, a le učitelj, ki izvaja učno pomoč v gimnaziji, ima dovolj specifičnih znanj, stroke da lahko dijaku individualno ponovno razloži snov ter postopke reševanja problemov z ustreznimi in didaktičnimi poudarki v skladu z učnim stilom dijaka in njegovimi posebnimi potrebami. V razredu tega ni mogoče izvesti zaradi časovnih omejitev in specifičnih posebnih potreb dijaka. Strokovni delavec, ki bo izvajal svetovalno storitev, bo učitelju predstavil posebne potrebe dijaka in mu svetoval ustrezne pristope in prilagoditve, zato bo učitelj lahko pri nudenju učne pomoči mnogo bolj učinkovit. Brez vseh treh oblik dodatne strokovne pomoči bo številnim dijakom v gimnazijskih programih, ki so lahko na določenem področju nadarjeni, onemogočen optimalni razvoj potencialov in izobraževalna uspešnost, s tem pa nadaljnje izobraževanje v univerzitetnih visokošolskih izobraževalnih programih. Evropska zveza za disleksijo ugotavlja, da je v visokošolskem izobraževanju v Evropi preko milijon študentov s specifičnimi učnimi težavami. Izkušnje držav kot so Velika Britanija, Švedska in Danska so pokazale, da lahko posamezniki s disleksijo in drugimi specifičnimi učnimi težavami ob ustrezni podpori uspe na vseh stopnjah izobraževanja. Na mnogih fakultetah imajo kot pomoč in podporo tudi za študente s primanjkljaji na posameznih področjih učenja vzpostavljen tutorski sistem, v katerem tutorji tej skupini študentom nudijo učno pomoč. Iz navedenega izhaja, da je treba povezati podporo študentom s predhodno podporo dijakom srednjih šol in tudi gimnazij, saj lahko le z kontinuirano pomočjo od osnovne šole do univerze pričakujemo optimalni razvoj potencialov oseb s primanjkljaji na posameznih področjih učenja. Države podpisnice OZN Konvencije o pravicah invalidov iz leta 2008 so dolžne zagotoviti pogoje za optimalni razvoj potencialov oseb s posebnimi potrebami. V Evropskem parlamentu so leta 2007 tudi slovenski parlamentarci podpisali pisno izjavo o preprečevanju diskriminacije in družbene izključenosti oseb s specifičnimi učnimi težavami. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato upamo, da boste podprli naš amandma in tako omogočili dijakom s primanjkljaji na posameznih področjih učenja v gimnazijah uspešnejše izobraževanje. Hvala.
Besedo ima mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Najprej naj povem, da ne podpiram ne prvega in ne drugega amandmaja. Sta pa zelo nasprotna. Amandma Slovenske demokratske stranke oži pravice, ki jih imamo sedaj v zakonu, medtem ko amandma Slovenske ljudske stranke z črtanjem odstavka, ki se v dopolnjenem predlogu glasi takole: "Učna pomoč se izvaja samo v osnovni šoli ter v programih nižjega in srednjega poklicnega izobraževanja, v primeru dolgotrajne bolezni, zaradi katere je bil otrok odsoten od pouka dva meseca ali več pa tudi v drugih programih srednjega izobraževanja." Takšno formulacijo je ta odstavek dobil tudi ob sodelovanju vabljenih na sejo odbora, prej je bil brez "drugih programih srednjega izobraževanja", mi smo imeli samo splošne izobraževalne programe, potem pa na odboru dopolnjen in tako razširjen za učno pomoč za dolgotrajno bolne na vse stopnje. Zdaj pa moram povedati še to, da je treba določbe 8. člena tega zakona brati tudi v povezavi z 9. členom in s 30. členom veljavnega zakona. Gre pa za drugačen koncept zakona od tistega, ki je bil sprejet v preteklem mandatu. V preteklem mandatu je bil poudarek na skupinski pomoči, na skupinski obravnavi, v tem zakonu pa je ob skupinski poudarek zlasti na individualni obravnavi. In zaradi tega, ker je individualna obravnava o tem, kakšno dodatno strokovno pomoč posameznik dobi, to se imenuje dodatna strokovna pomoč, odloča odločba o usmeritvi otroka s posebnimi potrebami. V tej odločbi je natanko navedeno, o čemer govori 30. člen tega zakona, o katerem sem poročala že v poročilu odbora, ker smo vključili na željo Združenja tolmačev za slovenski znakovni jezik in Društva gluhih in naglušnih, da je v četrtem odstavku dana pravica do tolmača za slovenski znakovni jezik za vse, če to želijo. Ampak morajo to zahtevati, ker je doktrina različna, eni uporabljajo oralno metodo, drugi uporabljajo znakovni jezik. Naj povem še, da je tu, v tretjem odstavku, natanko navedeno, kaj se z določbo dodeli posameznemu otroku, in tu je tudi povedano, da gre za obseg, obliko ter izvajalca posamezne oblike dodatne strokovne pomoči. To je dodeljeno v odločbi vsakemu posamezniku, zato ni potrebna neka splošna določba, ki brez slehernih meril in omejitev črta učno pomoč, tako kot je definirana zdaj v 8. členu in ni definirana. Pozornost je namreč usmerjena, moram posebej povedati, na dodatno strokovno in svetovalno pomoč. V obrazložitvi 8. člena v zakonu se da brati, da zlasti za otroke z disleksijo učna pomoč ni posebej potrebna, ampak je potrebna strokovna pomoč, ki jim pomaga odpravljati primanjkljaj, ki ga ti otroci imajo, ker nimajo zadostne pomoči, ki bi jim pomagala odpravljati primanjkljaj. Dejstvo je, da se obseg strokovne pomoči za posameznika veča, usmerjanje, še enkrat poudarjam, k posamezniku, zato da bi posameznik dobil tisto, kar mu je nujno potrebno. Naj povem primer. Učna pomoč je bila recimo dodeljena otrokom s sladkorno boleznijo tipa 1, sladkorniki so pa govorili ravno o tem, da jim učna pomoč ni potrebna, ampak da jim je potreben spremljevalec in je zdaj to v tem zakonu tudi tako odločeno. Še enkrat prosim, v 9. členu dopolnjenega predloga zakona imate pa natančno navedeno tudi to, kdo je izvajalec in kako se dodatna strokovna pomoč izvaja. Tako da je določilo, ki je bilo v prejšnjem zakonu v enem samem členu, zdaj razdeljeno na dva člena, in sicer je v 8. definirana dodatna strokovna pomoč, v 9. pa izvajanje dodatne strokovne pomoči. In tudi tu, v četrtem odstavku, bi našli zapisano, da se obseg in način izvajanja dodatne strokovne pomoči določi z odločbo o usmeritvi v skladu s pravilnikom, ki ga sprejme minister. To so namreč razlogi, zaradi katerih ne bom nobenega od predlaganih dveh amandmajev podprla. Hvala.
Gospa Jerajeva, imate besedo.
Hvala. Saj naš amandma ravno to govori, da ne bomo v 8. členu, potem ko piše "izjemoma pa tudi v drugih programih vzgoje in izobraževanja." Naš amandma govori glede na potrebe otroka. To je individualna obravnava in tako se ukvarjamo točno s konkretnim otrokom, ki mu bomo potem res z odločbo o usmeritvi določili, kaj potrebuje, in v tem primeru bo sladkorni bolnik dobil tisto, kar potrebuje, ne pa dodatno strokovno pomoč v obliki učne pomoči.
Gospod Ribič, izvolite.
Hvala za besedo. Nimam se namena tukaj prerivati z gospo Potrata , ampak Društvo za pomoč otrokom in mladostnikom s specifičnimi učnimi težavami nas je pač opozorilo, da bi bilo pametno vložiti amandma k 8. členu in tudi sami ste mi sedaj obrazložili kar lepo, ampak niti enkrat niste omenili recimo gimnazijcev s primanjkljaji. In tudi oni pravijo, da tudi oni potrebujejo na posameznih področjih učenja učno pomoč in ne samo otroci v osnovnih šoli, dijaki v programih nižjega ali pa srednjega poklicnega izobraževanja. Zato smo mi ta amandma vložili, ker se nam je pač zdelo, ne samo kot mnenje naše poslanske skupine, ampak tudi neke organizacije, ki se s tem vsakodnevno ukvarja, da nas je na to opozorilo. Toliko o tem, boste pa sami presodili. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi nekaj povedal v prid argumentom, da je obstoječe besedilo zakona dobro. Pri tem, kar je gospod Ribič citiral, tudi to društvo, gre namreč za nerazlikovanje dveh pojmov. Eno so difficulties, drugo pa disorders. Pri nas nekateri oboje prevajajo s "težavo", ker se jim zdi, da je "motnja" kot prevod besede disorder preveč pejorativen izraz, se pravi, da preveč označuje in ponižuje tistega, ki mu rečemo, da ima motnjo. Ko smo mi se s tem zakonom ukvarjali, so tako recimo hoteli, da bi bila motnja sploh izključena, se pravi, da ne bi bilo otrok "z motnjo avtizma" ampak bi bili "s težavami". Ampak mi imamo to veliko težavo s temi težavami, in veste, da imamo vsi težave, in potem smo vsi po tem zakonu lahko predmet usmeritve in to je pravzaprav težava. Prej je gospa Jerajeva rekla, da ni dobila podatkov, koliko jih je za učno pomoč, koliko jih je pa za medicinsko diagnozo. Razmerje je 65 % proti 35 %. Torej 35 % je ur dodeljenih otrok za učno pomoč. In poglejte, kaj se nam dogaja in zakaj smo šli v izključitev v strokovnih šolah učne pomoči. Zato, ker so strokovne šole, zlasti pa gimnazije, namenjene temu, da se ukvarjajo z otroci, ki so recimo vsaj približno talentirani. Če imajo učne težave, morajo zapustiti ta program in iti v program, ki ga zmorejo. Ni torej naloga sistema, da jim zagotavlja tukaj neko učno pomoč. Za tiste, kot ste vi rekli, ki imajo disleksijo, se pravi disorder, ne difficulty, se pravi za te, ki imajo neko motnjo, pa imamo to svetovalno službo in svetovalne storitve, ki jim pomagajo točno zaradi te motnje, ne zaradi učne težave. Tisto, kar se nam je zdaj začelo dogajati, je, da vsako leto dobimo za dijake iz gimnazijskih programov sto odločb več. Vsako leto. In to ne v prvem letniku, ampak v tretjem in četrtem, kar pomeni, da je en del ljudi spoznal, da ima potem olajšavo na maturi in potem lažji dostop do fakultete in to samo zaradi sistemskega načina, ne zaradi tega, ker so s posebnimi potrebami, ker imajo res nek recimo hendikep, ki je medicinske ali pa kakršnekoli druge narave, ampak kot se v tem primeru dogaja, da se premalo učijo. Veste, ni naloga sistema, da tistim, ki se jim ne da, dajemo še enega dodatnega, da jim bo pomagal in razlagal. Tako da jaz mislim, da boste ob tej razlagi tudi vi lahko razumeli, kaj je intenca tega predloga, in da se tu lahko vsi strinjamo, da v tem segmentu, ko gre za gimnazijske programe, vendarle mora šola vršiti neko selekcijo. V naših programih smo preveč zastavili samo enak dostop in z enakim dostopom tudi pravico do rezultata. Že s tem, ko se vpišeš v vrtec, imaš pravico, da doktoriraš, če karikiram. Premalo pa izpostavljamo tudi to selekcijsko vlogo. Mi imamo med evropskimi državami najnižji usip in na to smo lahko ponosni. Torej, imamo sisteme, da naši otroci lahko končajo, ampak imamo pa tu probleme, da je funkcija selektivnosti premajhna. Majhen segment smo poskušali tudi tu korigirati. Tisti, ki so res hendikepirani, s tem ne bodo prizadeti. Tisti, ki pa lovijo, kot se temu reče, luknje v zakonu, tiste pa bo to po prstih. Hvala.
Vidim, da nihče več ne želi razpravljati o teh dveh amandmajih, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. S tem zaključujem razpravo o amandmajih. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA: DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU PRED IONIZIRAJOČIMI SEVANJI IN JEDRSKI VARNOSTI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Izvolite, gospod minister za okolje in prostor dr. Roko Žarnić.
Spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospe poslanke in gospodje poslanci! Veljavni Zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti je bil sprejet leta 2002 in je bil do sedaj dvakrat spremenjen, in sicer leta 2003 in leta 2004. V času od zadnje spremembe zakona je bilo sprejetih in uveljavljenih več pravnih aktov EU, ki se v naš pravni sistem uvajajo tudi s tem zakonom. Med sorazmerno dolgo uporabo zakona so bile ugotovljene manjše nedoslednosti in pomanjkljivosti zakona. Ker večina predlaganih sprememb predstavlja prav te manjše nevsebinske redakcijske popravke ter odpravo manjših nedoslednosti in pomanjkljivosti je predlagano sprejetje novele zakona. Zakon doslej ni urejal omejitev pravice do stavke zaradi varovanja javnega interesa. Izkazalo se je, da je pravica do javnosti, na kateri temelji zakon, celo preveč absolutna in bi morala biti omejena pri podatkih, pomembnih glede fizičnega varovanja radioaktivnih ali jedrskih snovi in objektov. Določbe o fizičnem varovanju je bilo treba bistveno dopolniti, saj je treba zaradi mednarodnopravnih zavez ter zavez iz direktiv Evropske unije poleg jedrskih snovi v določeni meri varovati tudi radioaktivne snovi. Pri izvajanju dovoljenj za izvajanje sevalne dejavnosti ter dovoljenj za uporabo vira sevanja je bilo ugotovljeno in odpravljeno nepotrebno podvajanje nekaterih zahtev. V delih, kjer se zakon navezuje na druge zakone, se zakon prilagaja spremembam teh zakonov. Zakon namesto poimenovanja pristojnega resornega ministrstva uvaja izraz "pristojni organ", saj je bil obstoječi zakon v nekaterih delih nerazumljiv. V določenih postopkih namreč organ, pristojen za jedrsko varnost, nastopa kot soglasodajalec Ministrstvu za okolje in se torej pravni funkciji pristojnega organa in ministrstva neposredno prepletata. Poimenovanje pristojnega organa z ministrstvom pa je bilo zato zavajajoče. Nekoliko podrobneje je bilo treba določiti pravila glede obratovanja jedrskega ali sevalnega objekta, izvedbe občasnih varnostnih pregledov, odobritve sprememb, usposobljenosti delavcev ter glede vodenja varnosti in kakovosti v jedrskem ali sevalnem objektu. Na zakonskem nivoju se ureja problematika nevarnosti prisotnosti virov ionizirajočih sevanj med odpadnimi kovinami. Končno se je izkazalo tudi, da mora zakon urediti nekatere posebnosti delovanja pristojnih organov, denimo stalno pripravljenost inšpektorjev oziroma strokovnih uradnih oseb, ki lahko ob najdbi ali izgubi vira v jedrski ali sevalni nezgodi ustrezno ukrepajo, ter določitev primerov tako imenovanega nadurnega dela jedrskih ali radioloških nesreč ter vaj in urjenj za tovrstne nesreče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo gospe predsednici Bredi Pečan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni, minister, direktor in vsi ostali! Odbor za okolje in prostor je na 31. seji 23. junija letos opravil drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki ga je Državnemu zboru v redni zakonodajni postopek poslala Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Uprave Republike Slovenije za jedrsko varnost, Uprave Republike Slovenije za varstvo pred sevanji, Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje, Ministrstva za notranje zadeve, Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in mnenjem Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. V uvodni obrazložitvi členov predloga zakona je predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor dr. Peter Gašperšič, povedal, da je bilo treba zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti spremeniti in dopolniti zaradi sprememb predpisov Evropske unije na področju varstva pred ionizirajočimi sevanji ter odprave nedoslednosti in pomanjkljivosti, ki so se pokazale v času uporabe zakona. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in iz zakonodajno-tehničnega vidika. V svojem mnenju uvodoma opozarja na obsežnost zakonodajnega poseganja v veljavno zakonsko besedilo in bi zato takšen poseg po njenem mnenju terjal pripravo novega zakona. K posameznim predlaganim rešitvam pa daje pripombe k 35 členom predloga zakona. Na seji odbora je predstavnica Zakonodajno-pravne službe povedala, da je večina njihovih pripomb in pomislekov upoštevanih z vloženimi amandmaji poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in Poslanskega kluba LDS. Določene pripombe pa imajo glede vloženega amandmaja k 93. členu predloga zakona, ki spreminja in dopolnjuje 120. člen zakona. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Darko Fras je povedal, da je komisija predlog zakona podprla. Odbor je v okviru druge obravnave predloga zakona v skladu s 126. in 128., 130., 131., 132. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. V poslovniško določenem roku so vložili amandmaje poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in Poslanski klub LDS k 1., 2., 4., 6., 11., 13., 26., 34., 35., 37., 41., 44., 47., 52., 54., 59., 64., 85. do 88., 93., 100., 102., 105., 109., 110. in 112. členu, Poslanska skupina SDS pa k 38. in 39. členu predloga zakona. Odbor je sprejel vse amandmaje poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in Poslanskega kluba LDS ter amandma Poslanske skupine SDS k 38. členu predloga zakona, ni pa sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 39. členu predloga zakona. Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona ter po opravljeni razpravi in glasovanju o amandmajih v skladu s 128. členom Poslovnika državnega zbora glasoval še o vseh členih predlog zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Preden zaključim pa bi rada povedala, da je pri pregledu amandmajev za sejo Državnega zbora – štiri poslanske skupine smo vložile dva amandmaja, tako kot že na odboru – prišlo do pomote in je bila uporabljena glava Odbora za okolje in prostor namesto samo glava Državnega zbora. Opravičujem se zaradi tega, tako v svojem kot v imenu naše referentke, mislim pa in sem ji odredila, da ne sme popraviti tega, dati ponovno v tisk in razdeliti preko sto izvodov tega popravljenega pregleda amandmajev samo zaradi tega, ker je pod glavo Državnega zbora napisano Odbor za okolje in prostor, ker menim, da zlasti Odbor za okolje in prostor ne sme brez potrebe trošiti papirja, ker se moramo obnašati trajnostno. Tisti, ki se mu pa zdi, da je tisti podnapis odveč, pa naj ga prosim prečrta z rdečim svinčnikom. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jakob Presečnik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Vprašanje jedrske varnosti je trenutno zagotovo in nedvomno eno izmed najbolj aktualnih strokovnih in političnih vprašanj, s katerim se ukvarja praktično celotna svetovna javnost. Seveda vsi poznamo razloge, zakaj je temu tako in jih ne bom ponavljal, poslanci Slovenske ljudske stranke pa želimo opozoriti, da je treba k reševanju in urejanju tovrstne problematike pristopati skrajno previdno ter strokovno, vse spremembe pa morajo biti namenjene zagotavljanju čim višje stopnje varnosti ljudi in okolja. Zato je kvaliteten Zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti kot temeljni predpis tega področja še toliko bolj pomemben. Veljavni Zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti iz leta 2002 je nadomestil dva zastarela zakona, sprejeta še v SFRJ in je dobro prilagodil slovensko zakonodajo tako mednarodnim sporazumom, pogodbenica katerih je Republika Slovenija, kot tudi pravnim aktom Evropske unije. Zakon je bil od leta 2002 že dvakrat noveliran, nekatere njegove določbe je razveljavil tudi leta 2008 dopolnjeni Zakon o varstvu okolja, poleg tega pa je bilo v vmesnem času od sprejetja zadnje novele sprejetih in uveljavljenih kar nekaj pravnih aktov Evropske unije, zato je veljavni zakon potreben poštene prevetritve. S predlagano novelo, ki je zelo obsežna, si torej v slovenski pravni red prenašajo nekatere evropske direktive, odpravljajo se nekatere nedoslednosti in pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju zakona. Prav tako pa se v zakon dodajajo tudi nekatera področja, ki jih zakon do sedaj ni urejal. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da je velika večina predlaganih sprememb redakcijske narave, zato razumemo namero predlagatelja, da se ni odločil za pripravo novega zakona, kljub temu pa se postavlja vprašanje preglednosti. Velike težave bodo imeli po naši oceni predvsem tisti, ki bodo zakon vsakodnevno uporabljali, zato je treba čim prej pripraviti tudi uradno prečiščeno besedilo zakona. Kot že rečeno, predlog obravnavane novele ureja tudi nekatera pomembna vprašanja, ki v veljavnemu zakonu zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, niso bila urejena. Izpostavil bi predvsem pravico do stavke in pravico dostopa javnosti do podatkov. Na novo se torej ureja omejitev pravice do stavke zaradi varovanja javnega interesa, kar poslanci SLS ne vidimo kot poseg v ustavno pravico do stavke, saj Ustava dopušča tudi omejevanje te pravice, če gre za zagotavljanje javnega interesa, konkretno varstva ljudi, okolja in premoženja. Novela nekoliko omejuje tudi pravico javnosti do dostopa do podatkov s področja fizičnega varovanja jedrskih in radioaktivnih odpadkov, saj bi lahko prosti dostop do vseh podatkov pomenil hudo grožnjo za obratovanje jedrskih objektov oziroma bi lahko prišlo tudi do prilastitve in zlorabe radioaktivnih snovi. Z novelo se tudi poenostavljajo določeni administrativni postopki, kar v naši poslanski skupini tudi pozdravljamo. Poslanci Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da so predlagane rešitve dobre in po naši oceni še izboljšujejo tako jedrsko varnost kot tudi varnost pred ionizirajočimi sevanji in tako zagotavljajo dolgoročno varnost državljank in državljanov Slovenije ter okolja, zato bomo predlagani zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru ter kolegu, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli predlog novele Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski nevarnosti. Predlog prenaša nekatere pravne akte v Evropski uniji v naš pravni sistem ter ureja nekatera pomembna vprašanja, ki jih veljavni zakon ne ureja. Tako veljavni zakon ne ureja omejitve pravice do stavke zaradi varovanja javnega interesa. Izkazalo se je tudi, da je pravica do javnosti, na kateri temelji zakon, v določenem delu preveč absolutna in bi morala biti omejena pri določenih podatkih, pomembnih pri fizičnem varovanju radioaktivnih ali jedrskih snovi ali objektov ter varovanju jedrskih snovi. Zaradi mednarodnopravnih zavez ter zavez iz direktive Evropske unije o krepitvi nadzora nad potencialno nevarnimi radioaktivnimi snovmi, poleg že uveljavljenega nadzora nad jedrskimi snovmi, je treba določbe o njihovem fizičnem varovanju bistveno dopolniti. Pri izdajanju dovoljenj za izvajanje sevalne dejavnosti ter dovoljenj za uporabo vira sevanja je bilo ugotovljeno, da se posamezne zahteve nepotrebno podvajajo in se zato upravni postopki poenostavljajo. S predlaganimi spremembami se zakon usklajuje z drugimi zakoni, zlasti s področja varstva okolja, urejanja prostora in graditve objektov, na katere se sklicuje ta zakon. Ker zakon namesto poimenovanja dejansko pristojnega upravnega organa uporablja izraz "pristojno ministrstvo", je v nekaterih delih nerazumljiv, kar se tudi odpravlja. Zaradi dejanskih težav v zvezi z nevarnostjo virov ionizirajočih sevanj med odpadnimi kovinami se predlaga zapolniti ugotovljeno zakonsko praznino. Veljavni zakon tudi ne ureja posebnosti delovanja pristojnega organa za jedrsko varnost tako, kakor to urejajo drugi primerljivi zakoni, kar se spreminja. Glede na to, da predlog zakona ne spreminja osnovnega koncepta in načel obstoječega zakona, bomo, kot že rečeno, v naši Poslanski skupini DeSUS predlog zakona podprli. Prav tako pa bomo podprli oba vložena amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo. Zakon sam po sebi je seveda potreben in tudi nekatere rešitve so dobre, vendar ne vse. Pojdimo vsaj k nekaterim členom. Recimo novi 9. člen, ki govori o dostopa javnosti do posameznih podatkov. Mislim, da je preveč na široko odprto za javnost, da bi vedela vse o izrednih dogodkih, o načrtih zaščite in reševanja v primeru izrednega dogodka, ti izredni dogodki pa naj bi bili javni. Javnost bo tukaj vključena samo v Sloveniji, drugje po Evropi se javnost v veliki meri izključuje iz določenih zadev iz enostavnega razloga, da ne bi prišlo do panike, ki v takšnih primerih zelo hitro nastopi. Če vzamemo naprej 11. člen, kjer je dodana nova določba 8.a člena, ki določa pravila glede omejitve pravice do stavke. Sprašujem se, zakaj v tem primeru, pri tem osebju, ki mora biti pripravljeno ves čas in izvežbano, stavka ni prepovedana. Povsod po svetu so določeni segmenti, določene službe in določene institucije, kjer stavka ni dovoljena. Mi smo zopet posegli po eni čudni človekovi pravici, da je vsakomur dovoljeno čisto vse, pa tudi če gre vse k hudiču. Mislim, da je to zelo slaba rešitev in tak način ne bo pripeljal do kakšnih dobrih rezultatov, razen tega, da se bodo nekateri izgovarjali na marsikaj in na ta način izsiljevali višje dohodke. Če vzamemo 14. člen, ki govori o tujih izvajalcih sevalne dejavnosti in tako dalje, je zanimivo, da piše takole: "Izvajalec sevalne dejavnosti, ki je tuja pravna oseba, lahko izvaja to dejavnost na območju RS" in tako naprej. Slovenija ni samo na območju Slovenije, ampak je na območju Evropske unije. Kaj to pomeni za skladje oziroma neskladje z evropsko zakonodajo? Ali pa je tukaj puščena luknja, odprta vrata za tiste, ki bodo hodili iz Hrvaške delat v Slovenijo? Dejstvo je, da imamo v naši jedrski centrali v Sloveniji polovico ali še več kot polovico hrvaških delavcev, namesto da bi gojili svoje ljudi, da bi jih vzgajali, v bistvu delamo za Hrvaško, ki se pripravlja na gradnjo nove nuklearke, zato da jim bomo mi izšolali kadre in ko jih bodo rabili, bodo ti kadri enostavno šli tja, mi pa bomo ostali na suhem. Tukaj jim pa dajemo še možnost, da se lepo, v skladu s slovensko zakonodajo, šopirijo po naših koncih. Če gremo naprej. Recimo 42. člen. Tukaj piše, da mora "v obratovalni dobi sevalnega ali jedrskega objekta in do zaključka razgradnje upravljavec zagotoviti zadostno število delavcev s primernimi znanji in spretnostmi". V petem odstavku piše, da mora upravljavec določen čas "hraniti zapise o opravljenem usposabljanju" in tako dalje. Kaj pa psihofizične sposobnosti? Mislim, da so psihofizične sposobnosti na takem delovnem mestu izjemno pomembne. Bi rekel, da še bolj pomembne kot kakšne druge, kajti šravfati ni problem, obdržati trezno glavo pri kakšnih nepredvidenih dogodkih pa je nekaj drugega, vendar ta zakon tega enostavno ne upošteva. Govori samo o strokovni usposobljenosti, ki mora biti preverjena. Kaj pa če je nekdo manično depresivni manijak? Tega je, kot vidimo iz bližnje pa tudi iz neke daljne okolice, kar dosti v Sloveniji. A takega človeka bomo, ker je bil pač strokovno usposobljen, kar tako pustili, da bo delal na enem takem odgovornem mestih? Mislim, da je to nesmiselno. Še to. V sedmem odstavku piše, da dovoljenje, ki ga izda organ za delo na tem področju, traja pet let. Lepo vas prosim! Skratka, zelo površno narejen zakon. Mi ga bomo sicer podprli, vendar pa je slab.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Miran Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani minister za okolje s sodelavcem, kolegi poslanci, kolegice poslanke! Obstoječi Zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti ureja varstvo ljudi in življenjskega okolja pred škodljivimi vplivi ionizirajočega sevanja v najširšem pomenu te besede, hkrati pa omogoča razvoj in uporabo virov ionizirajočega sevanja. Glavni namen zakona je seveda preprečevanje dogodkov, ki bi zaradi uporabe virov ionizirajočih sevanj, sevalno ogrozili ljudi ali naše okolje. Po eni izmed definicij je jedrska in sevalna varnost celota predpisov in standardov, projektnih rešitev, obratovalnih navodil, varnostne kulture zaposlenih, usposabljanja, dela državnih in upravnih organov ter drugih dejavnikov, ki uspevajo k preprečitvi sproščanja radioaktivnih snovi iz jedrskega objekta ali naprave v okolje. Jedrska in sevalna varnost seveda ni absolutna. Že nekoliko pozabljena strahovita nesreča v Fukušimi ter druge nesreče v preteklosti nas še kako opominjajo na to dejstvo. Zato je nujno, da imamo kot sodobna država, ki na različnih področjih izrablja jedrsko tehnologijo, pravno korektno, učinkovito in sodobno urejeno področje varstva pred ionizirajočimi sevanji. Pred meseci smo posodobili zakon, ki ureja vprašanja jedrske škode in vprašanja, povezana z odgovornostjo za povzročeno škodo. Tokrat posodabljamo ključni predpis s področja varstva pred ionizirajočimi sevanji, torej pravno področje, na katerem so se celo na Japonskem ob že omenjeni katastrofi v Fukušimi pokazale težave, in to kljub dejstvu, da ima na Japonskem v visoko tehnološko razviti družbi področje varstva pred ionizirajočimi sevanji in jedrske varnosti že desetletja dolgo tradicijo. Gre za tretjo spremembo veljavnega zakona, ki je bil sprejet v letu 2002. V času od zadnje spremembe je bilo sprejetih in uveljavljenih več pravnih aktov Evropske unije, ki jih moramo prenesti v naš pravni sistem. Poleg tega obravnavana novela odpravlja še ugotovljene pomanjkljivosti in manjše nepravilnosti zakona. Pri novostih, ki jih prinaša novela, bi bilo morebiti treba izpostaviti dopolnjene določbe o fizičnem varovanju, saj je treba zaradi mednarodnopravnih zavez ter zavez iz direktiv poleg jedrskih snovi v določeni meri varovati tudi radioaktivne snovi. Nadalje novela na novo ureja problem virov ionizirajočih sevanj med odpadnimi kovinami ter nekoliko omejuje sedanjo, skoraj absolutno pravico javnosti do dostopa do vseh podatkov s področja varstva pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti. Pravica se omejuje na področju fizičnega varovanja jedrskih ali radioaktivnih snovi oziroma objektov ter na področju varovanja jedrskih snovi. To omejevanje v Liberalni demokraciji Slovenije razumemo, saj bi razkritje vseh podatkov s tega področja javnosti lahko ogrozilo varno obratovanje jedrskih in sevalnih objektov ali olajšalo protipravno prilastitev in zlorabo jedrskih in radioaktivnih snovi. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo novelo, ki posodablja področje varovanja nas samih in našega okolja pred škodljivimi vplivi ionizirajočih sevanj, seveda podprli. Podprli pa bomo tudi oba vložena amandmaja, tako k 93. kot 113. členu.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, spoštovani minister s sodelavcem! Predlog novele Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki ga obravnavamo, odpravlja nekatere pomanjkljivosti in tudi dodaja nekaj pomembnih novih elementov na tem področju. Dobro je vedeti, da predlog zakona ni v proceduri zaradi dogodkov na Japonskem marca letos, pač pa je bil za obravnavo v letu 2011 predviden že v programu dela Vlade. Kljub temu je smiselno nekaj povedati tudi v zvezi s tem dogodkom, ki ga je stroka ocenila kot posledično skoraj hujšega od tistega v Černobilu, čeprav je dogodku v Černobilu botrovala človeška napaka in ne narava kot tukaj. Tako dogodka nista primerljiva z vidika vzrokov. Nespametno bi bilo reči, da se kaj podobnega pri nas ne more zgoditi. Stresni testi, ki jih je odredila Evropska komisija, so smiselni le deloma, saj ne morejo predvideti vseh posledic, ki bi jih prinesel pojav močnega potresa ali poplave. Ne glede na tragičnost dogodka na Japonskem, jedrske centrale drugod po svetu ne bodo kar prenehale delovati po diktatu nekaterih posameznikov, saj so še vedno močan vir električne energije, električna energija pa je tudi temelj za obstoj naše civilizacije. V luči tega so napovedi nekaterih držav o zapiranju teh objektov milo rečeno čudne ali za nekatere celo smešne. Na drugi strani morajo biti v naši državi ljudje, ki bi ob takih in podobnih izrednih dogodkih ustrezno odgovorno ukrepali in dali vse od sebe, tudi na podlagi zakona, ki je pred nami. Najpomembnejša sprememba, ki jo novela zakona prinaša, je delna omejitev pravice do stavke zaposlenih v obratih, ki so namenjeni jedrski ali sevalni dejavnosti; delavcev, ki prevažajo tudi jedrske snovi in delavcev, ki prej omenjene objekte fizično varujejo. V javnem interesu je oziroma bi moralo biti, da se zagotovi nemoteno in varno obratovanje in stanje teh objektov ter nemoten in varen prevoz jedrskih snovi. Ali si lahko zamislite stavko nezaposlenih v Nuklearni elektrarni Krško, medtem ko se topi sredica v reaktorju? Absurdnost, vsekakor da ne. To je skrajni primer, vendar ni odveč reči, da je možen. Ni odveč, da je ta pravica v svetu, v katerem delujejo nuklearne elektrarne, omejena. To se pravi, omejitev stavke in pravice do stavke. Za povečanje stopnje varnosti bo ta zakon odslej urejal tudi prevoze virov sevanj. Ker je prevažanje radioaktivnih snovi sevalna dejavnost, jo je treba priglasiti ter zanjo pridobiti dovoljenje. Z varnostjo nasploh pa je povezano tudi varovanje jedrskih in sevalnih objektov samih. Hkrati so s širitvijo področja varovanja natančneje določeni tudi ukrepi fizičnega varovanja ter zahteve glede varnostnega preverjanja oseb ter izjeme pri vsem tem, kar je zelo pomembno. Pri trgovanju z odpadnimi kovinami, ki pridobivajo na ceni in teži, tudi kot surovine, se kot predmet pojavljajo tudi odpadne kovine, ki so nevarno radioaktivne. Osnova urejanja na tem področju se iz uredbe, ki ureja preverjanje radioaktivnosti pošiljk odpadnih kovin, preseli v zakon. Monitoring teh surovin bo odkrival pomotoma zašle ali načrtno vnesene radioaktivne vire med odpadnimi kovinami, s čimer bomo bistveno zmanjšali tudi gospodarsko škodo, ki utegne nastati. Podjetnik z zdravim razumom in vestjo bi zagotovo ne želel trgovati s takšnim blagom, tveganje, da bo z nakupom odpadnih kovin dobil mačka v žaklju, pa žal vedno tudi obstaja. Z uveljavitvijo novele zakona bodo odpravljene tudi dvoumnosti glede pristojnosti in odgovornosti organov pristojnih oziroma ustanovljenih za to področje. Pri nekaterih področjih ni bilo jasno razvidno, ali je zanje pristojno ministrstvo ali organ oziroma agencija. Ob uveljavitvi bodo najprej vse pristojnosti z dotičnih področij v pristojnosti organov. V skladu s tem bomo zakon podprli, enako oba amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice in kolegi! Najprej bi poudaril, da gre za izredno strokoven zakon. Gre torej za področje, kjer prosti pristop in prosto šarjenje po vsebini verjetno ne bi bilo dobro. Še posebej po nauku, ki smo ga dobili iz dogodkov na Japonskem, v Fukušimi, kjer sicer za katastrofo ni bil kriv človeški faktor, vsaj v primarnem delu ne, pa vseeno. V Slovenski demokratski stranki bi želeli poudariti, da je v zadnjem času posebej moderno, da se kot vzrok za spremembo zakonodaje navaja uskladitev z evropsko zakonodajo. Upamo si trditi, da v tem primeru, v primeru tega zakona, Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrske varnosti, ravno tega ne bi mogli reči. Prej bi lahko pristali na argument, da so se pri izvajanju trenutnega zakona, obstoječega zakona, pokazale določene težave, določene nepravilnosti in da se to odpravi. Pa še to bi lahko rekli, da v zelo majhni obliki oziroma zelo majhnem obsegu, ker ta zakon dejansko ne obravnava nič takega, kar bi kazalo na velike težave v preteklosti. Je pa nekaj, kar bi želeli v Slovenski demokratski stranki poudariti, da ta sprememba nikakor ne bo mogla preprečiti stvari, kot so se dogajale v preteklosti, na primer pred štirimi leti, ko je, lahko rečemo, nepismen uradnik rutinsko zadevo opredelil kot izredni dogodek in to rutinsko zadevo kot izredni dogodek odposlal kot informacijo tudi evropskimi inštitucijam. Kaj se je tam dogajalo, približno vemo. Uradnik, ki ni bil obremenjen z nobeno barvno mavrico, je prebledel in takoj se je začela telefoniada, kaj se dogaja v naši jedrski elektrarni, kaj je narobe. In ta nepismen uradnik je moral povedati, da je šlo za rutinsko zadevo, menjavo tesnila na črpalki, pa ne v vročem krogu, ampak na takšni črpalki, kot je recimo tudi pri vsaki hiši doma, ki ima centralno kurjavo. In v mednarodnem merilu so se zadeve umirile. Seveda doma ni bilo tako. Še vsaj en mesec so naši mediji pisali o tej rutinski zadevi kot o izrednem dogodku, toliko da ni bilo napisano, da je prišlo do jedrske katastrofe v naši edini elektrarni. Če bi bilo kaj potrebno, bi bila potrebna zamenjava ali dopolnitev, pa ne zakona, ampak koga drugega. In ta zakonska sprememba, ki je pred nami, vsekakor takšnih stvari ne bo mogla rešiti, zato ker ne gre v tej smeri. Eden od predhodnikov je sicer govoril o podobnih stvareh, sicer z drugega zornega kota, vendar menimo, da če je že prišlo do novelacije tega zakona, potem bi verjetno morali tudi kaj napisati o odgovornosti v takšnem primeru, ne odgovornosti na splošno, kajti takšne stvari se bodo lahko še vedno ponavljale. Lahko si predstavljate, kaj pomeni takšna informacija v mednarodnem merilu, ko so vsi občutljivi, ne samo zaradi okolja, ampak tudi zaradi zdravja, glede naše elektrarne, ki je tako ali tako pod neupravičeno kritiko nekaterih naših sosedov, in se neupravičeno pojavljajo takšne informacije, kaj to pomeni, kakšen pritisk je to na Slovenijo, da ne govorim tudi o našem ugledu. In potem razlagati, da imamo nepismene uradnike, ki rutinske zadeve obravnavajo ali pa predstavijo v mednarodnem prostoru kot izredni dogodek. Sprememba tega zakona lahko kvečjemu to do neke mere dopolni, ne more narediti nobene škode, zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke temu zakonu in tem spremembam ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 93. členu. V razpravo dajem 93. člen in amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati o tem členu? Ugotavljam, da ni želje po razpravi, zato zapiram ta člen in ta amandma. Prehajamo k 113. členu in v razpravo dajem 113. člen amandma poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da te želje ni, zato zaključujem razpravo o tem členu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 16.50 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 30. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali čez pol ure, to je ob 16.50 uri.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o državnem tožilstvu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 102. členu. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 102. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Ne, imamo obrazložitev. Vi želite proceduralno? Prosim, proceduralno.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V imenu poslanske skupine bi predlagal, da nam v skladu s 73. členom Poslovnikom dovolite, da imamo pred odločanjem še 30 minut za posvetovanje.
Dobro. To bomo seveda dovolili v skladu s poslovnikom, vendar bomo pred tem opravili obrazložitev glasu pri tem amandmaju. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Tehnika nam ne omogoča, da bi bolj posegli v ta člen, ampak ta člen med drugim govori o Državnotožilskem svetu. Tekom dopoldneva sem porabil skoraj ves čas poslanske skupine, da bi koalicijskim poslancem obrazložil, da je pet več kot štiri. Saj na koncu me je državni sekretar razumel, razumel me je podpredsednik Državnega zbora, ki je vodil sejo, ki mi je to celo priznal. Nekateri poslanci pa tega niso razumeli, zlasti ne tisti, ki so se vključevali v debato in bom zato skušal še enkrat razložiti, zlasti gospodu Juriju in gospe Beblerjevi, seveda pa tudi ostalim. Mi govorimo o strokovnosti in vsaka druga beseda v tem zakonu je strokovnost, strokovnost in neodvisnost in samostojnost. Mi imamo danes Državnotožilski svet, kjer sami tožilci pripravijo predloge in seveda dajo v strokovni svet vse člane, razen enega. Se pravi, Državnotožilski svet je danes sestavljen iz samih tožilcev, razen enega, ki ga imenuje minister. Ali ste razumeli? Vsi so tožilci. Ko naj bi bilo to bolj strokovno, po besedah ministrstva in ministra, je pa situacija, kakšna? Imamo pet imenovanih s strani politike in štiri s strani tožilcev. Štiri namreč predlagajo tožilci, enega minister in štiri predsednik republike. Torej, v nobenem primeru, tudi če spremenite "zakon o matematičnih številkah" in rečete, da je štiri več kot pet, da bo potem tam večina, tega znanost in stroka ne bosta sprejeli. Tudi tisti, ki so pred tisoč leti pisali številke od ena do deset, tega ne bodo sprejeli. Namreč, pet je še vedno več kot štiri. Če jih pet predlagajo politiki, minister in predsednik države, ter štiri predlagajo tožilci, potem ne morete govoriti o tem, da je to povečanje stroke. Vsak predsednik republike je politik, vsaj do sedaj je bil, in vsak minister tudi pripada neki politični opciji. To so torej predlagatelji petih članov državno tožilskega sveta. Samo štiri puščamo tožilcem. Uradna obrazložitev zakona, ki nima podlage v matematiki – pet je več kot štiri, pa pravi, da je to povečanje strokovnosti Državnotožilskega sveta. Ker mi zmanjkuje časa, bom moral zaprositi za besedo še v svojem imenu. Namreč, ne gre samo za to, da je pet več kot štiri, kar so mi priznali na ministrstvu in podpredsednik Državnega zbora, poslanci pa še ne. Upam, da bi z glasovanjem to lahko priznali. Ta člen ima še nekaj pomanjkljivosti, zaradi tega bom v nadaljevanju to še utemeljeval in prosim za obrazložitev mojega glasu.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti glas? Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares in potem SNS.
Hvala za besedo. Gospod minister! Poslanska skupina Zares ne bo podprla tega amandmaja. Kajti rešitev, ki ga ponuja zakon, je bistveno boljša in povečuje strokovnost prav s tem, da bo sedelo v Državnotožilskem svetu nekaj strokovnjakov, ki niso iz kroga tožilstva, ampak so pravni strokovnjaki, ki bodo imenovani tako, kot so imenovani oziroma predlagani ustavni sodniki s strani predsednika republike. To se ne more smatrati kot ingerenca politike, ampak predsednik republike v funkciji predsednika države predlaga na podlagi predlogov stroke in strokovnih krogov te strokovnjake. Kar pravijo predlagatelji tega amandmaja, zaradi česar ga ne moremo podpreti, je, da je tudi sistem imenovanja ustavnih sodnikov ali drugih visokih funkcij sodstva političen, ker vsaj formalno protokolarno prihaja s strani predsednika republike. Torej, mi te obsesije ne razumemo in tukaj ne vidimo nobenega povečanja političnega vpliva. Nasprotno, zakon razporeja odločanje in imenovanje na način, da ne bo vse dejansko odvisno od enega političnega neravnovesja. To, kar se je dogajalo doslej, govori v prid spremembam, ki jih vnaša ta zakon, in tudi pri tem členu argumenti predlagatelja amandmaja niso prepričljivi. Tako da bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Osnovni predlog ministra je pravzaprav zanimiv. Zanimiv zato, ker dosega tisto, kar do sedaj še ni uspelo doseči. Zato, da bo lahko imela določena politična opcija, ki je na oblasti, šest glasov, tisti, ki pa niso, pa samo štiri. Človek bi pričakoval, da bomo dobili ta zakon na mizo v začetku mandata. To bi bilo smiselno, ker bi potem gospodje lahko naredili še več, kot ste že naredili. Sedaj pa ne vem, ali se vam tako mudi in ste prepričani, da ne bo predčasnih volitev, da boste v tem času še lahko kaj naredili. Mislim, da je zadeva pravzaprav smešna. Namesto, da bi šli naprej v demokratizacijo, hodimo nazaj v tiste nekdanje čase skupne države, ampak ne v 70. ali 80. leta, ampak v leto 1946, ko smo bili še direktno pod ruskim vplivom, pa tja do resolucije Informbiroja leta 1948. Ali ne bi bilo potem enostavno, da se kar reče, da recimo tudi Ministrstvo za pravosodje enostavno prevzame ministrica za notranje zadeve pa ona sama odloča, kdo bo tožilec in tudi napiše sodbo, saj je pravnica. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, Darja Lavtižar Bebler.
Jaz sem najprej želela govoriti v svojem osebnem imenu, ampak dobro. Sprašujem vas, gospod predsednik, ali sem prav razumela, da zdaj govorimo oziroma odločamo o amandmaju k 102. členu?
Tako je.
No, naj spomnim, da ta amandma oziroma ta 102. člen govori o pristojnostih Državnotožilskega sveta, torej ne govori o tem, da je pet več kot štiri, zato predlagam, da govorimo o tem amandmaju k temu členu. Amandma pravi, da naj bi se črtala 11. alineja, ki govori o tem, da naj daje Državnotožilski svet mnenje k skupnemu letnemu poročilu o delu državnih tožilstev in predlaga, da se ta alineja črta. Jaz mislim, da ni prav, da se črta, zaradi tega, ker je prav, da se Državnotožilski svet lahko izreče o skupnem letnem poročilu o delu državnih tožilstev. In potem je še ena alineja, ki je v celoti spremenjena, s katero se pa v poslanski skupini ne strinjamo in je ne bomo podprli. Lepo prosim, če bi se res lahko pogovarjali o konkretnih členih in o konkretnih amandmajih h konkretnim členom. Bi nam olajšali delo. Naša poslanska skupina tega amandmaja torej ne bo podprla.
Hvala lepa. Prehajamo na obrazložitev v svojem imenu. Želi kdo? Želi še kdo v svojem imenu? Dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič, ta situacija, ki ste jo opisali, je že v tem zakonu. Vi ste namreč rekli, da bi lahko minister odločal, kdo bo tožilec. Saj to je že v tem zakonu. Državnotožilski svet, o katerem ta amandma govori odnosno člen, o katerem govori, je tisti, ki v drugi fazi, v fazi 2, z dvotretjinsko večino predlaga vsakega tožilca v državi Republiki Sloveniji, od Ljubljane do zgornjega Dupleka. Vse. Ampak minister pa lahko reče ne. Se pravi, minister odloča, kdo je tožilec. Zakaj pa potem Državnotožilski svet? Saj ga ne rabimo. Saj da lahko minister javni razpis pa zraven še napiše, da mora biti član Zares ali pa LDS in je v redu. Zaradi "strokovnosti" bi to bilo verjetno dobro, ker to je "stroka". Vse tisto, kar ste vi in mi, pa tako ni stroka. Ampak, poglejte, še druga zadeva je problematična. Govorimo o samostojnosti Državnotožilskega sveta odnosno samostojnosti tožilcev in tako dalje. Vezano na ta člen, da ne bom šel izven tega. Danes Državnotožilski red kot zelo pomemben akt spišejo tožilci, minister pa ga izda. Formalno ga podpiše, tako kot predsednik republike zakon. Poglejte, tega zakona odnosno predvidena sprememba je pa ta, da Državnotožilski red spiše minister, ga pošlje v slavno mnenje Državnotožilskemu svetu, oni se mučijo in izpišejo odgovor, ki ga minister ne upošteva. Farbanje, da ni govora. Z našim amandmajem lahko samo delno popravimo situacijo, ne pa v celoti, ker v celoti tega ni mogoče popraviti, ker je faza zakona pač taka, v kakršni je. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo obrazložiti glas? Ja, v svojem imenu Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Ker me je gospod Gorenak apostrofiral, mu samo pojasnim, da sem jaz hotel ponuditi roke ministru, koaliciji, da potegnejo še kaj, kar lahko še potegne. To je bila čista dobrota. Nič drugega.
Hvala lepa za dobroto in čisto dobroto. Še kdo? Gospod Potrč, prosim.
Hvala lepa. Odločanje o zakonu je pomembna stvar in jaz ne bi bil za to, da si ponujamo roko, niti da ugotavljamo, katero od števil po vrsti je višje ali nižje. Temeljna pripomba, tako sem jo jaz razumel, ki jo ima opozicija, je politizacija državnega tožilstva. In v zvezi s tem bi rad rekel dve stvari, ki po mojem trdnem prepričanju to vašo bojazen ali pa pretirane strahove izničijo oziroma pa ne delajo realnih. Poglejte, v sistemu imenovanja štiri člane Državnotožilskega sveta, ki so za vas sporni, imenuje Državni zbor na predlog predsednika države, petega minister, štiri državni tožilci samostojno. In to je za vas tista grozna večina, ki bo v celoti politizirala Državnotožilski svet. Jaz trdim, da to ni res. Na Državnem zboru bo, da bo predloge predsednika države upošteval ali ne in opravil imenovanje, ki bo zagotovilo, da bo, če že govorite o tem, ne strokovna, pač pa tudi politična kompetentnost tista, ki bo prevladala pri imenovanju. Tu je torej za mene vaša bojazen popolnoma neresnična. In drugič. Po vaših trditvah minister lahko dokončno odloča o imenovanju državnih tožilcev. Ni res, ker je treba zaporedje brati pravilno. In zaporedje je takšno, da Državnotožilski svet predlaga kandidata, minister ima pravico, da ga odkloni, o tem mora ponovno odločati Državnotožilski svet in če z dvotretjinsko večino imenuje tega kandidata za tožilca, se mora minister zahvaliti Državnotožilskemu svetu in tožilca imenovati, ne pa, kot pravi kdo z vaše strani, da ga ne imenuje in da njegovo mnenje je dokončno. Če boste korektno brali tekste, ne gre za takšne pripombe, kot jih dajete.
Še enkrat bi vas opozoril, da je čas za razpravo potekel. Razprava je bila ob obravnavi točke in to velja za vse, ki ste zdaj obrazložili svoj glas. Tudi vi, gospod podpredsednik, niste povedali, kako boste glasovali. Verjamem, da boste glasovali proti amandmaju. Toliko o tem. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem obrazložitve glasu. Odrejam odmor, zato bomo sejo nadaljevali ob 17.35.
Drage kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, nadaljujemo s prekinjeno sejo! Smo pri glasovanju o amandmaju Poslanske skupine SDS k 102. členu. Želi vodja? [[Ne.]] Torej nam ostane še glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Imate probleme? Razglasil bom rezultat. Niste se javili med samim potekom glasovanja, zato je rezultat veljaven. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za je glasovalo 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Preverite delovanje glasovalnih naprav! Ali ste preverili delovanje glasovalnih naprav? Ste. Dobro. Prehajamo k 150. členu. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 150. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Tukaj mi predlagamo pravzaprav zelo nedolžno stvar. Namreč v skupnem letnem poročilu se na podlagi ugotovitev pri sprejemanju državnotožilske prakse "lahko opozori na". Se pravi, sedaj je generalnemu državnemu tožilcu omogočeno, da lahko opozori na določene težave, ki jih ima. Predlagamo črtanje besedice "lahko". Ali je to grozno? ker potem pa bo opozoril na težave, ki jih ima. Torej, namesto da lahko opozori želimo reči, da opozori. Državni zbor je pa tisti, ki potem dobi to poročilo. Nobenega razloga ni, da tega amandmaja ne bi podprli. Če amandma ne bo podprt, to pomeni samo prestižne razloge razširjenega sestava koalicije, drugače jaz ne bom mogel razumeti. Sicer se pa ta člen posredno, gospod predsednik, nanaša tudi na Državnotožilski svet, zato mi dovolite, tako kot ste prej, ko sem bil deležen enega predavanja, kako bo Državnotožilski svet sestavljen in ne bo nobenih težav, ker bo pač predsednik republike predlagal. Poglejte, saj to otroci vidijo, kaj šele državljani, ki povprečno le razumejo stvari. Vaz mislim, da jih. Zakon bo sprejet danes ali do petka, septembra bo razpis, predsednik republike bo predlagal, oktobra boste to potrdili in boste imeli pet levih, ki bodo šest let vladali v tožilstvu, to je pa tisti čas, ko boste vi najverjetneje v opoziciji. Glejte, ne tako! Res ne tako prozaično grdo. Sam amandma je pa treba podpreti preprosto zato, ker nalaga generalnemu državnemu tožilcu, da opozori na okoliščine, vzroke za nastanek povečanja kriminalitete in tako dalje. Ali je res tako hudo? Po mojem ni, če mu damo to možnost, da opozori na stvari. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani kolega dr. Gorenak, obrazložitev glasu pomeni, da vi poveste, zakaj boste glasovali, tako kot boste. To ni več čas za prepričevanje, čas za to je bil v razpravi in vas prosim in opozarjam tudi vse ostale, ker bom to prekinjal, da tega ne počnete s takšnim prepričevanjem. Če je bil kdo na tej strani, ki bi glasoval, ste ga po mojem mnenju tako in tako prepričali nasprotno. Ne priporočam vam tega, prosim. Želi še kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Torej, to opozorilo velja tudi za vas. Prosim, Zmago Jelinčič Plemeniti.
Glasoval bom za amandma. Glasoval bom za amandma k 150. členu. Glasoval bom za amandma Poslanke skupine Slovenske demokratske stranke k 150. členu. Glasoval bom za amandma k 150. členu, ki pravi tako: "Generalni državni tožilec pripravi skupno leto poročilo o delu državnih tožilstev za preteklo leto ter ga do 15. aprila pošlje Državnemu zboru Republike Slovenije in Državnotožilskemu svetu". Glasoval bom za ta amandma, da ne bo dvoma, ker sodim, da je dobro, da se v tem osnovnem besedilu črta beseda "lahko". Še enkrat poudarjam, da bom glasoval za amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, in sicer za amandma k 150. členu. Nedvomno moram povedati in poudariti, da bom glasoval za amandma k 150. členu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki je zapisan v dopisu Državnega zbora z naslovom Amandmaji k Dopolnjenemu predlogu zakona o državnem tožilstvu. Skratka, da ne bo dvoma, bom glasoval za amandma Poslanske skupine SDS k 150. členu. Ta amandma je silno pomemben in da se ne bom zapletal o drugih zadevah in razglabljal o tem, zakaj bom glasoval za ta amandma, povem samo to, da bom glasoval za amandma k 150. Členu, in sicer, da ne bo dvoma, za amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Še enkrat, k 150. členu. Ta 150. člen se spreminja do te mere, da se črta beseda "lahko" in mislim, da je smiselno, da se črta beseda "lahko", zato bom glasoval za ta amandma k 150. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Povedati moram, da ni dvoma, da ne bi glasoval za ta amandma in poudarjam, da zavestno glasujem za ta amandma k 150. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zato bodite prepričani, da bom za amandma k 150. členu Slovenske demokratske stranke oziroma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nedvomno glasoval. Še enkrat, da ne bo dvoma, glasoval bom za. Hvala.
Torej, Zmago Jelinčič bo glasoval za, ne vemo pa, kako bo glasovala njegova poslanska skupina, saj ni govoril v množini. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ne želi. Želi kdo od poslank in poslancev obrazložiti svoj glas? Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, prosim.
Hvala lepa. Če morda prej nisem bil dobro razumljen, bom tudi v svojem imenu glasoval za amandma k 150. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Moram priznati, da je amandma k 150. členu dober, kaj več verjetno ne smem povedati. Črta se besedica "lahko", kar ste verjetno tudi že prebrali z dopisa, da ne bi kdo razpravljal o tem, prosim lepo. Ostanimo v okvirih parlamentarne demokracije in zato samo še enkrat ponavljam, da bom glasoval za amandma k 150. členu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za 34, proti 42. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 169. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 169. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za 32, proti 41. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 199. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 199. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za 32, proti 43 [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 201. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 201. členu. Dr. Vinko Gorenak, obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič je res nazorno pokazal, kako si predstavljamo demokracijo, vsaj tako izgleda. Jaz sicer ne bom na ta način obrazložil glasu, ampak poglejte, 201. člen je relativno zelo jasen. Tožilska organizacija ima v svoji sestavi nekaj manj kot deset policistov, kriminalistov in vseh ostalih, ki preiskujejo kazniva dejanja policistov kriminalistov in ostalih oseb s pooblastili, na Ministrstvu za obrambo, Sovo in tako dalje. Ti ljudje so danes tja dodeljeni za šest let. Pazite, šest let. Zakon pa jim to skrajšuje na štiri leta. Mi predlagamo, da gre nazaj na šest let. Zakaj predlagamo, da gre nazaj na šest let? Preprosto zato, ker so to ljudje, ki so me tudi opozorili na ta problem, ki ga imajo, da se še po preteku tega svojega poslanstva vrnejo tja, kjer so prej delali. Kaj to pomeni? To pomeni, da se vračajo tudi med tiste, ki so jih preiskovali. Si predstavljate, da je nekdo, ki tam preiskuje recimo šefa neke kriminalistične službe v Sloveniji in je danes odgovoren generalnemu državnemu tožilcu. Pazite, jutri se bo pa vrnil v tisto kriminalistično enoto, kjer bo podrejen človeku, ki ga je preiskoval. Veste, da to ni lahka zadeva. Mi jih ne smemo kaznovati s skrajšanjem mandata in moramo dopustiti, da bi bila ta mandat vsaj takšen, kot je, in to predlagamo s tem amandmajem k 201. členu. Torej šest let. Seveda bi bilo pa izjemno dobro, da bi se tudi v bodoče tja kadrovali ljudje, ki bodo šli iz tožilstva v pokoj in nikoli več nazaj na policijo. Iz temeljnega razloga, da ne bodo podrejeni tistim, ki so jih preiskovali. Današnja sestava ni taka. Zato jim dopustimo, vsaj to jim dopustimo, da zaključijo šestletni mandat in to je predlog tega amandmaja. Nič drugega ni predlog tega amandmaja. Menim, da je dobronamerno, ker bo pomagal tem policistom, kriminalistom ali kakorkoli se imenujejo, da bodo svoje delo bolje opravili in bolj zavestno opravili. Zavestno, zavedno, kakorkoli želite. In da ne bodo živeli v strahu, da jim jutri pa poteče mandat in bodo šli tja, kjer bodo podrejeni nekomu, ki so ga preiskovali. Veste pa, da vsem, ki so tam zaposleni, lahko poteče mandat letos jeseni, leta 2007 so tja prišli. Pustimo jih tam tistih 6 let. Vsaj to. Zato bomo mi ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo odločanje o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ta zakon se od prve obravnave do danes ni spremenil v svojih temeljnih postulatih. Od prve obravnave do danes koalicija ni sprejela enega samega amandmaja, ki smo ga predlagali. Niti tistega "lahko", niti tistega, kjer sem zdajle razlagal, zakaj bomo tako glasovali, in sem na nek način prosil za podporo, da ti ljudje ostanejo tam 6 let. Nič od nič. Poslanska skupina to razume kot, kako naj rečem, strahovito ignoranco oblasti. Sam zakon pa glede na to, da ni bilo čisto nič sprejeto, za mene in za poslansko skupino predstavlja tisto, kar smo rekli ob prvi obravnavi za glavno govornico. To ni zakon o tožilstvu, to je zakon o politični okupaciji tožilstva. Ponavljam, to je zakon o politični okupaciji tožilstva. Tega zakona ne bomo podprli. Jaz upam, da se bo našel tudi kdo, ki bo zahteval ustavno presojo, ker je koalicija ignorirala tudi 3. člen zakona in Zakonodajno-pravno službo. Zelo jasno pa je, da predstavlja politično okupacijo tožilstva zato, ker ima vsaj nekatere člene – nimam nobene možnosti, da vse naštejem, glede na čas, pa vendar. Državnotožilski svet. Pet ljudi bo nastavila politika in to septembra letos. In to tista politika, ki ji vse ankete kažejo, da bo volitve izgubila. To pomeni, da bo s tem sicer garantirala nek vpliv na tožilsko organizacijo 6 let, to je en mandat Državnega zbora in pol. In to je tisto, kar je izjemno narobe. Današnja sestava Državnotožilskega sveta je pa jasna: sedem tožilci, enega minister. Jutrišnja sestava po potrditvi tega zakona je pa spet jasna: pet politiki in štiri tožilci. In ne samo to, minister bo lahko kadarkoli odklonil imenovanje kateregakoli kandidata v Sloveniji za tožilca. Še sreča, da ni minister večen. Zato ta zakon ne more biti zakon o državnem tožilstvu – prejšnji je imel okoli 80 členov, ta jih ima pa okoli 250 –, ker je šel minister tudi mimo Ustavnega sodišča in je tisto, kar mu je Ustavno sodišče prepovedalo, vnesel v ta zakon, s tem pa zaobšel Ustavno sodišče. Vse to so razlogi, zaradi katerih gre temu zakonu, ki je po naši oceni zakon o politični okupaciji tožilstva, naš glas proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zares, Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Zares bo ta zakon podprla. Podprla ga bo iz čisto drugačnih razlogov od teh, ki smo jih sedaj poslušali, kajti tožilstvo je bilo v vseh zadnjih letih politično okupirano. Ta politična okupacija je imela ime in priimek, delovala tako rekoč javno, ščitila prejšnjo vlado, ščitila tajkune, ščitila vse tisto, kar je pripeljalo Slovenijo v skupino držav, kjer sta klientelizem in tajkunstvo tako rekoč zasidrana in neustavljiva. Upati je, da s tem zakonom in ob tem zakonu z drugimi zakoni, še zlasti z zakonom o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja, končno vzpostavimo temelje za to, da se ta politična in tajkunska okupacija nekaterih državnih institucij, tudi tožilstva, ne more več zgoditi. Ta zakon je pomemben, treba ga je podpreti, kot bo treba podpreti vse zakone, ki ciljajo na omejevanje tajkunizacije, na omejevanje političnega nadzora tožilstva in vseh aparatov, ki naj bi zagotovili transparentno delovanje pravne države. Poslanska skupina Zares bo zakon podprla.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. Želi kdo v osebnem imenu? Ja, jih je več. Odpiram prijavo. Mag. Branko Grims, prosim.
Spoštovani! Glasoval bom proti zakonu, ki pomeni z veliko dozo politične arogance oblikovan, sprejet in na koncu izglasovan zakon vsiliti z dokončnim zadnjim glasovanjem državnemu tožilstvu kot instituciji. Kajti v danem primeru gre za poskus popolne podreditve in onemogočanja instituta državnega tožilstva kot celote. Tukaj ne gre za eno osebo, kot je prej nekdo poskušal reči, po tistem starem balkanskem sistemu Što se babi htilo, to se babi snilo. Ko je šlo za obravnavo zakona, tam ni sedela samo ena oseba. Tam je sedel celoten vrh državnega tožilstva z enotnim nasprotovanjem zakonu, z enotnimi strokovnimi argumenti, ki torej niso bili argumenti ene osebe, ki morda nekoga, ki je ob osamosvojitvi raje gledal morje, danes motijo, ker gre za odnos do lastne države, ampak je šlo za odnos celotne institucije, vseh ljudi, ki so odgovorni, soodgovorni za njeno delo. Šlo je torej za odnos državnega tožilstva, ki je zelo jasno povedalo, da se s tako vsiljenim zakonom ne strinja, ker pomeni njegovo onemogočanje na zakonski ravni, ker bo imelo za rezultat slabše delo državnega tožilstva in je očitno v interesu samo tajkunov in vseh drugih, ki naj bi jih to tožilstvo v bodoče preganjalo. Zaradi tega, gospe in gospodje, bom glasoval proti. In spomnil bi, da ste se nekoč zavezali, da boste delovali neodvisno od politike. V danem primeru vsiljujete politiko v tisti del pravosodja, ki je najbolj občutljiv, ki je ranljiv, ker je na nek način blizu izvršilne veje oblasti. Vi želite to spremeniti v popolno podrejenost. To ni v javnem interesu, to ne zasluži podpore [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, dr. Vinko Gorenak, prosim.
Kot poslanska skupina bom tudi sam ta zakon zavrnil, ampak vendarle še nekaj poudarkov, ki mi jih prej ni uspelo povedati. Popolnoma je v tem zakonu ignorirano mnenje Zakonodajo-pravne službe. Zakonodajo-pravna služba nam je popolnoma jasno povedala, da ima tožilska organizacija v Ustavi svoj člen. Ta zakon pa temelji na tistem členu, ki govori o sodišču. Vsaka druga beseda v zakonu je "samostojni tožilci", "samostojni tožilci" in še enkrat "samostojni tožilci". Ena sama beseda ni napisana na temo samostojnega tožilstva kot organizacije. Ena sama beseda. Danes en proračun za tožilstvo, jutri jih bomo imeli pa 13 ali 14, kolikor je tožilstev. Danes imamo eno poročilo, jutri jih bo pisalo 13 ali 14. Ne bodo pa smeli oziroma vsaj generalnemu državnemu tožilcu ne bo naloženo, da opozori na probleme, ki jih ima, o čemer sem govoril prej. Minister ima kadarkoli možnost vpogleda v razporede dela tožilcev, kadarkoli. Zakaj pa minister rabi gledati razporede dela, če govorimo o neodvisnem tožilstvu? Tega minister preprosto ne potrebuje, razen če je treba iskati določene državne tožilce, ki bodo prevzeli določen primer, da bi bil lepo politično obravnavan. Če je mogoče to zadaj. Ta zakon ima še vrsto drugih težav in vrsto drugih problemov, na katere smo v razpravi opozorili. Prvotna ideja je bila tako ali tako organ v sestavi, tisto prvo besedilo ministrstva, ki ni prišlo v Državni zbor. Seveda je situacija jasna. Tudi Državnotožilski red bo stvar ministra, danes pa je stvar tožilcev. In tako dalje in tako dalje. Ta zakon, da ponovim, je zakon o politični okupaciji tožilstva in nič drugega. Pa je to komurkoli všeč ali ne. Sam bom proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bom seveda ta zakon podprla, ker ga berem in razumem drugače. Razumem ga na ta način, da se s tem zakonom tožilstvo depolitizira. Mislim, da je to glavna vrednost tega predloga novega zakona. Zanimive so bile razprave o tistem policistu, ki naj bi se po šestih letih lažje vrnil nazaj v svojo skupino policistov kot po štirih letih. Jaz mislim, da temu enostavno ne moremo pritrditi. Kvečjemu se bo težje vrnil po šestih letih kot po štirih letih. Sicer pa, če bi bila, in mislim, da bi bila dobra rešitev, ko bi tak policist šel na to delovno mesto pred upokojitvijo, ampak tovrstnega amandmaja pač ni bilo vloženega. Ko je bilo rečeno, da ima tožilstvo svoj člen v Ustavi, sodišča pa imajo svoj člen v Ustavi. Ta člen, ki govori o državnem tožilstvu, pravi: "Ureditev in pristojnosti državnih tožilstev določa zakon". Mi pa smo se v dosedanji zakonodajni razpravi sklicevali na ustrezne dokumente, ki so bili sprejeti v okviru raznih pristojnih odborov Sveta Evrope, kjer je bilo nedvoumno zapisano, da naj bi se tudi vloga in položaj tožilstev glede samostojnosti in neodvisnosti v čim večji meri približala položaju in vlogi sodišč in sodnikov. In to ta zakon pravzaprav uveljavlja in prinaša. Zato je zagotovo nedvomno, da bom jaz ta zakon podprla, ker zame pomeni velik korak naprej v primerjavi z obstoječim zakonom.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti sprejetju tega zakona, ker je drastičen in nevaren korak nazaj v nedemokratične čase. V skrajni konsekvenci omogoča vračanje v čase političnih in montiranih procesov in omogoča politično instrumentalizacijo tožilstev in tožilcev. Zame je srhljivo, da bo v skladu s 145. členom rešitev o politiki pregona, ki jo je minister predstavil kot glavno inovacijo tega zakona, ki jo bo določal generalni državni tožilec ob mnenju politično izbranega Državnotožilskega sveta, in ta politika pregona bo omogočala zavrženje kazenskih ovadb in uporabo odloženega pregona za določene zadeve, če pa to ne bo pomagalo, bo pa tudi sam odločal o prednostnih obravnavah. Take rešitve so na teh teritoriji že imeli, leta 1945 in pozneje. Na podlagi takih politik pregona je deloval nekoč zloglasni tožilec Višinski, ki je boter justificiranja številnih političnih preganjalcev po Evropi, v okviru take politike se je sodilo tudi na dahavskem procesu. Gospe in gospodje, potrebno je premisliti. Kaj vpeljujete, kam gremo s tako politiko pregona? Jaz vem, da bo zavrženje ovadb na začetku doletelo točno določene posvečene dele sistema oziroma oblasti in režima, v nadaljevanju pa boste posegli po še dosti hujših posegih. Zaradi tega seveda [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti 32. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 36. členu in odločamo o amandmaju Vlade k 36. členu. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti 24. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 38. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 38. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, Bogdan Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Nerad ponovim, zakaj bo Slovenska nacionalna stranka za amandma k 38. Členu. Glede na današnje gospodarsko in finančno situacijo, ko je pravzaprav tonilo vse, kar je plulo, smo danes pred dejstvom, da imamo invalidska podjetja, kjer naj bi se število zaposlenih invalidov v teh podjetjih povečalo iz 40 na 50 %, kar v kratkem časovnem obdobju rezultira samo dvoje: ali propad podjetja, ker ne moreš čez noč dodatno zaposlovati, če ni posla, ali pa odpustitev 10 % zdravih delavcev v tem podjetju. Druge, tretje rešitve ni. Ni takšnega podjetja, da ima toliko rezerv, toliko denarja za investicije, da bi lahko zaposlilo dodatnih 10 % invalidov, čeprav bi bilo zelo lepo. Jaz bi bil takoj za to spremembo, če bi imeli s tem zagotovilo, da bo še dodatnih 10 % invalidov dobilo zaposlitev. Realnosti nisem povedal samo jaz, ampak tudi kolegice in kolegi. Realnost bo propad podjetja ali odpustitev zdravih delavcev v teh podjetjih, zato je popolnoma normalno, logično, človeško, razumno, apolitično – ne bom vam našteval še več pridevnikov –, koliko razlogov je za to, da se ta amandma podpre. Veliko, verjemite mi, zelo veliko. Verjemite mi, da tudi ne bom pozabil, če se bo zgodilo, kar ne bi rad, kar sem napovedal, da bodo ta podjetja propadla ali da bodo iz takšnih podjetij delavci na cesti. Dokler bom lahko, bom s prstom kazal na vas, na tiste, ki boste – upam pa, da ne boste – takšen zakon sprejeli. Zato apeliram v imenu kolegice in kolegov Slovenske nacionalne stranke, da podprete ta amandma. Zakon bo takšen, kot je oblikovan, imeli pa bomo nek normalen rok, v katerem se lahko nekatere stvari pa vendarle spremenijo. Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke bo podprla amandma k 38. členu.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 38. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Želi besedo predstavnik Vlade? Besedo ima dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani in spoštovane! Ker sta bila v igri samo dva amandmaja in samo en sprejet, bi lahko skladno s 36. in 38. členom Poslovnika Državnega zbora predlagal in tudi predlagam tudi tretjo obravnavo in odločanje o tem zakonu v času zasedanja Državnega zbora v tej sestavi.
Hvala lepa. Torej, ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetim členom Dopolnjenega predloga zakona predlagatelj zakona, se pravi Vlada, predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 32. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da sklep ni bil sprejet. Ker predlagani sklep ni bil sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika zbora predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 4. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami v okviru rednega postopka Prehajam na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 1. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo k 8. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SLS k 8 členu. Opomba. Če bo sprejet ta amandma, postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 40. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o drugem amandmaju, to je amandmaju Poslanske skupine SDS k 8. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Prisotnih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo k 16. členu in odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 16. členu. Glasujemo. Prisotnih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 34, proti 43. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k Dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Prisotnih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2011. Prehajamo k 93. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 93. členu. Glasujemo. Glasovanje teče. Prisotnih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 113. členu in odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 113. členu. Glasujemo. Prisotnih je 81 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku Vlade kot predlagatelju zakona, če želi podati predlog za nadaljevanje obravnave. Prosim, imate besedo.
Spoštovani, hvala. Predlagam, da Državni zbor v skladu z drugim odstavkom 102. člena Poslovnika Državnega zbora opravi tretjo obravnavo na tem zasedanju. Vlada je ugotovila, da je zaradi sprejetih amandmajev v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu prišlo do neusklajenosti zakona, zato je tudi predlagala uskladitvene amandmaje.
Minister predlaga, da se tretja obravnava opravi še na tej seji. Ob tem seveda ta informacija o neusklajenosti v tem trenutku ni še aktualna. Če bo ta sklep sprejet, bo seveda potem postopek potekal tako, da bo tudi predložen uskladitveni amandma, ko bo potreben. Vlada torej predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje teče. Prisotnih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 57, proti 24. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek 15. junija 2011 po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, kateremu bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, pri katerih sta bila na amandma sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 1. točke dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega bo odbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Zmaga Jelinčiča Plemenitega glede reševanja mejnega vprašanja z republiko Hrvaško. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve Katarine Kresal na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi z aktivnostmi ob razkritju visokih nakazil v davčne oaze. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Glasovali bomo seveda za ta sklep, kajti pred dobrim tednom dni je direktorica Dursa gospa Mojca Centa Debeljak v intervjuju za častnik Dnevnik povedala, da je Davčna uprava končno dobila od bank podatke o nakazilih v 29 davčnih oaz, ki ga je izvršilo skoraj 10 tisoč pravnih in fizičnih oseb, in da je bilo v te davčne oaze v letu 2010 nakazanih več sto milijonov evrov. Absolutno, preko palca in tudi po ocenah, je polovico tega denarja ukradenega v Sloveniji, gre za rop države, druga polovica pa seveda z namenom, da uideš dodatnim davkom, ki so v državi prisotni. Gospa ministrica je na vprašanje, kakšne aktivnosti ima, kaj policija počne ali preiskuje, odgovarjala tako megleno, da je popolnoma jasno, da je res tisto, kar piše v tujih častnikih, da so med imeni, ki so poslovali preko davčnih oaz, zanimiva imena iz znanih družin, družinski člani, njihova družinska podjetja in seveda je politični interes sedanje koalicije, izgleda da skupaj z delom, ki je sedaj že v opoziciji, da se teh ljudi in tega ropa države ne preganja. Vendar je skrajni čas, da se preganja tudi ta rop države. In pri tem glasovanju se bo seveda pokazalo, ali se je opozicija sedaj res povečala ali pa je navidezna opozicija prisotna v enem delu in je ta navidezna opozicija morda tudi zainteresirana, da se ta rop države ne preiskuje in ne preganja, kajti večina tega denarja, ki je bil očitno ukraden, se izgleda ujema z dokapitalizacijo Ljubljanske banke, s tisto eno, ki smo jo morali plačati davkoplačevalci. In ker se bo to kar naprej nadaljevalo, bo še ena dokapitalizacija, spet 250 milijonov evrov denarja. To podpirate, kolegice in kolegi, če ne boste podprli tega, da se opravi poštena obravnava te zadeve, da bomo s tem tudi prisilili organe pregona in finančne inšpekcije, da preiskujejo, preprečujejo ta rop države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zares, Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Zares bo podprla ta predlog, kajti menimo, da dejansko odpira vprašanje, ki bi ga radi razčistili. Vprašanje davčnih oaz, vprašanje poštnih predalov, vprašanja, ki nas seveda zelo skrbijo. Skrbi nas tudi, kako, na kakšen način in s kakšno učinkovitostjo je doslej deloval Durs pri razkrinkavanju podatkov, ki so v javnem interesu in ki so predpogoj za to, da vzpostavimo finančno disciplino, da vzpostavimo pravno državo, in želimo prisluhniti argumentom in odgovorom Ministrstva za finance. To je v našem interesu. Tega ne podpiramo samo, ker smo stranka opozicije, ampak ker verjamemo, da so to relevantna vprašanja, ne glede na to, ali prihajajo iz vrst opozicije ali koalicije, ena ali druge stranke. Glasovali bomo za.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov Dušan Kumer.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli ta predlog. Mislim, da je prav –, čeprav bo to enkrat v jeseni in bomo imeli na tej seji pripravljalno razpravo, ko bomo razpravljali o dveh konkretnih zakonih, to je o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja, in nenazadnje o poročilu, ki ga je pripravila preiskovalna komisija kolega Posedela –, da jeseni pridemo do nekega epiloga v zvezi s tem, da samo načelno in samo povprek na podlagi nekih govoric o tem ne bomo govorili, ampak da z relevantnimi podatki diskutiramo in razpravljamo v tem hramu demokracije. Mi bomo to razpravo podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 5. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Radovana Žerjava bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje mag. Radovana Žerjava v zvezi z gradnjo visokovodnega obrambnega nasipa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, mag. Radovan Žerjav [[..]]
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski ljudski stranki bomo seveda glasovali za takšen sklep, za to, da opravimo razpravo glede na odgovor ministra Žarnića v zvezi z izgradnjo visokovodnih nasipov ob reki Muri. Pomurski poslanci se že ves mandat, nisem bil jaz tokrat prvi, ampak se vsi pomurski poslanci konstantno in neprestano sprašujemo v zvezi s temi projekti, ki niso iz tega mandata. Ta projekt se vleče skozi mnoge mandate, žal se kaj dosti v zvezi s tem ni spremenilo. Vedno znova dobivamo tu poslanci zelo birokratske odgovore z vedno novimi problemi, kako se eno ne da, kako se drugo ne da, tokrat OPN, zadnjič je bila neka prva faza in tako naprej. Premakne se pa nič, tako kot se ne premakne drugi projekt, ki ga bo zastavil moj poslanski kolega, ki je tudi iz Pomurja. Predlagam, da na to temo opravimo resno razpravo v tem državnem zboru in da morda vendarle dosežemo, da se tudi na tem pomembnem projektu za Pomurje nekaj premakne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 33. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mirana Györeka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Mirana Györeka glede spremembe namembnosti zemljišča v Murski Soboti za potrebe izgradnje letalskega muzeja. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 43. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Danijela Krivca bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča na poslansko vprašanje Danijela Krivca v zvezi z enotnim terminom zimskih šolskih počitnic. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Danijel Krivec. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz verjamem, da boste to razpravo podprli, kajti ravno prej, ko ste obrazlagali glas, je bilo rečeno, da je treba opraviti razpravo zato, da se seznanimo z dejanskimi podatki pri konkretni zadevi. Tudi v tem primeru gre za konkretne podatke in ne za ankete, kot je državni sekretar pojasnjeval na Odboru za šolstvo in šport, kjer je utemeljitev za to, da se počitnice ponovno odvijajo v enotedenskem terminu, utemeljeval na dveh anketah Ninamedie, ob tem, da je minister imenoval evalvacijsko skupino, ki je v svojih zaključkih jasno predlagala, da se uvede dvotedenske počitnice. Enako je tudi delovna skupina, ki jo je ministrstvo imenovalo zato, da spremlja in ovrednoti podatke po tej prvi sezoni, ko so bile počitnice združene, z veliko večino, in sicer 6:1, predlagala ministru, da ponovno uvede zimske počitnice v dveh terminih. Žal se v uradnih zapisnikih s strani te delovne skupine to sploh ne pojavi, kar je na nek način tudi škandalozno. Tudi očitek, da turistično gospodarstvo ni dalo podatkov, je zavarujoče in žaljivo, kar poudarjajo vsi iz turističnih središč. Zato predlagam, da se o odgovoru ministra, ki se sklicuje ponovno na ankete in to vzame kot podlago za ohranjanje enotedenskih počitnic, opravi razprava.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 33. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. V skladu s predlogom poslanca Andreja Magajne bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivana Svetlika na poslansko vprašanje Andreja Magajne v zvezi s kršenjem pravic delavcem, ki delajo preko agencij za zaposlovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 41. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Rudolfa Petana bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa:Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Rudolfa Petana v zvezi z uvedbo nadomestila, ki ga mora poravnati investitor gradnje pred pridobitvijo gradbenega dovoljenja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Jaz bom vsekakor glasoval za. Gre za to, da je v Sloveniji investicijska dejavnost praktično usahnila, to pa pomeni tudi vpliv na gospodarske aktivnosti v državi, ki je takšna, kot je. Govorim seveda samo o letu 2011, ko je Evropa že nekako izšla iz krize in so investicije tam v polnem razmahu, pri nas pa je ravno obratno, in sicer zaradi več razlogov. Zaradi kreditnega krča se nas tuji investitorji izogibajo na daleč, ker smo država, ki ima najbolj zakomplicirane pogoje in pridobitev traja najdlje, pa še zelo neugodno finančno zakonodajo imamo. Prejšnji mesec smo sprejeli spremembo Zakona o kmetijskih zemljiščih, s katerimi bi naj zaščitili kmetijsko zemljo, vendar se je prava posledica pokazala nekje drugje. Investitorji so sedaj to ugotovili in se obračajo na poslance. Vem, da nisem edini poslanec, ki je dobil kar nekaj pozivov od podjetnikov, obračajo se tudi na državne svetnike, češ naj vložijo veto, vendar je zdaj prepozno, saj je zakon sprejet. S tem zakonom bomo mogoče res zaščitili kakšen kvadraten meter kmetijskega zemljišča, pri tem pa bomo popolnoma uničili investicijsko dejavnost, investitorjev praktično ne bo več. In še tisti, ki imajo denar in so trenutno doma, odhajajo v tujino. To so dejstva, imam konkretne primere. O tem primeru sem včeraj govoril, ko smo razpravljali, ko je bila možnost za vprašanje. Želel bi, da se o tem opravi razpravo, da pokažemo podatke s terena, kaj podjetniki doživljajo, ko mora samo zaradi tega novega zakona – naj povem tudi številke, da boste vedeli, za kaj gre –, ko želi nek podjetnik zgraditi nek proizvodni objekt na območju 2 hektarjev, samo zaradi tega zakona, ki smo ga sprejeli, plačati približno 300 tisoč evrov. Vse ostalo pa tako ali tako pride, komunalna ureditev in tako naprej. Po drugi strani pa dobi recimo 100 kilometrov od nas, na Madžarskem, zemljišče zastonj, še celo komunalno urejeno. Zato sem predlagal, da se opravi razpravo, da vidimo, kakšne so posledice tega zakona. Ne gre za neko politično razpravo, ampak kaj smo sprejeli. Mogoče smo takrat mislili dobro, sedaj se je pa pokazalo malce drugače. Zato predlagam, da se opravi razpravo o tem problemu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 43. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Štefana Tisla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo dr. Igorja Lukšiča na poslansko vprašanje mag. Štefana Tisla v zvezi z izvajanjem bolonjskega sistema na področju visokega šolstva. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Štefan Tisel.
Vsem lep pozdrav! Junija 1999 so v Bologni ministri za visoko šolstvo iz 29 evropskih držav sprejeli tako imenovano Bolonjsko deklaracijo, ki naj bi nekako poenotila študij v Evropi, poenotila tudi stopnje, s čimer bi približala študente in tudi potem zaposlitev za študente iz Evropske unije, iz vzhodne Evrope, pa tudi od drugod, kajti ob času konjunkture je v zahodni Evropi primanjkovalo predvsem tehničnega kadra ter kadra s področja naravoslovja. Konec maja 2004 je Državni zbor Republike Slovenije sprejel novelo Zakona o visokem šolstvu, s čimer je slovensko visoko šolstvo vstopilo v proces oblikovanja evropskega visokošolskega prostora, torej v bolonjski proces. Vse fakultete niso startale hkrati in še zdaj ni enotnosti po fakultetah. Še zdaj so različni sistemi, so tri leta plus dve leti, štiri plus ena, pet plus nič, tako da se študij dejansko ni skrajšal, kar je tudi bil eden izmed ciljev, ampak se je celo podaljšal in naredil težave tako študentom, profesorjem in staršem. Ker je zadeva zelo aktualna, predlagam, da se o tem opravi razpravo v Državnem zboru, kako naprej s to bolonjsko varianto študija v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 38. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Janeza Ribiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Janeza Ribiča v zvezi s stanjem letališča Maribor. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine SLS, Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! Problematika mariborskega letališča se že dolgo vleče in je verjetno vsem dobro znana. Treba bi bilo izdelati neko strategijo in si postaviti nek cilj, če si ga ne bomo postavili, ga tudi dosegli ne bomo, da bi tudi to letališče zaživelo kot tisto v sosednji državi, in sicer v Gradcu, kajti tisto letališče uporablja večina prebivalcev severovzhodne Slovenije. Zato bi bilo koristno, da bi svoj doprinos doprinesli s tem, da bi v Državnem zboru o tem tudi razpravljali, doprinesli pozitivne stvari, da bi se tudi ta zadeva nekako pokrenila naprej. Mislim, da pri tem ne smemo gledati iz katere stranke kdo prihaja, ampak želeti tudi temu predelu Slovenije dobro in sem prepričan, da če boste glasovali za takšno razpravo, da ne more nikomur škoditi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 40. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Jurše bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Franca Jurše glede izvajanja projekta Oskrba s pitno vodo Pomurja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine DeSUS ima Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo podprli predlog, da se to obravnava na naslednji seji Državnega zbora. Želel bi osvežiti spomin poslancem, da smo v pomurskem zakonu opredelili ta projekt in da finančna perspektiva 2007–2013 zajema v kohezijskem delu tudi ta projekt, vendar razprtije, ki so znotraj Ministrstva za okolje in prostor ter nekaterih nosilnih občin v Pomurju, ne prinašajo rezultatov, da bi se lahko pravočasno oddalo vlogo za pridobitev kohezijskih sredstev. To je zaskrbljujoče. V delu Slovenije prebivalci nimajo zdrave pitne vode in jaz mislim, da je dolžnost te države, da to njim tudi zagotovimo. Zato predlagam, da damo svojo politično težo in razpravljamo o tej problematiki na naslednji seji. Hvala za podporo.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 36. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 30. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hkrati vas, kolegice in kolegi, obveščam, da se bo 43. izredna seja Državnega zbora začela ob 19. uri.