Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam nadaljevanje 11. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Capuder, magister Milan M. Cvikl od 14.00 ure dalje, Milan Jerič za pričetek seje, Drago Koren, magister Janez Kramberger, magistra Majda Potrata, Jakob Presečnik, Marjetka Uhan, Cvetka Zalokar Oražem, Bogomir Zamernik. V zvezi s 14. točko dnevnega reda - to je s predlogom zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo vas obveščam, da je predsednik državnega zbora, gospod France Cukjati, dne 28.11.2005, določil rok za zbiranje podpisov volivcev za podporo zahtevi za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma, zato bo državni zbor ta predlog zakona obravnaval, ko bodo izpolnjeni zakonski in poslovniški pogoji. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INFORMACIJSKEM POOBLAŠČENCU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Pozdravljam gospoda ministra, doktor Gregorja Viranta, in mu dajem besedo. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci. Veljavna zakonodaja predvideva dva samostojna organa, dve samostojni inštituciji za dve področji. Prvič za nadzor nad varovanjem osebnih podatkov. In drugič, za nadzor nad izvajanjem zakona o dostopu do informacij javnega značaja. Obe področji sta pomembni in sta vezani na skupni imenovalec, na isto ključno besedo, to je ključna beseda informacije. Zakon, ki je pred vami, je relativno kratek in predvideva združitev obeh inštitucij v eno samo, v novo, enotno inštitucijo z imenom informacijski pooblaščenec. Razlogi, zaradi katerih smo se odločili za združitev teh dveh inštitucij so naslednji. Prvič racionalizacija. Mislim, da ni treba na dolgo in široko razlagati, da je ena inštitucija, ki opravi določeno delo, vedno cenejša od dveh inštitucij, ki opravljata enako delo. Torej prvi razlog za združitev je racionalizacija, boljša izraba kadrovskih, materialnih in drugih virov. Drugi razlog je v tem, da med dostopom do informacij javnega značaja, torej med pravico javnosti, da je seznanjena z informacijami, s katerimi razpolaga javni sektor na eni strani in varovanjem osebnih podatkov, torej pravice do zasebnosti na drugi strani, pogosto prihaja do konflikta, do kolizije. Po našem prepričanju je primerneje, da do tehtanja pravic, to se pravi pravice do varovanja osebnih podatkov na eni strani in pravice do dostopa do informacij javnega značaja na drugi strani, prihaja na ravni ene institucije. S tem bo odpravljena možnost pravdanja med dvema državnima institucijama, ki je po veljavni ureditvi možna oziroma celo vgrajena v sistema in do tega v praksi tudi prihaja. Naj spomnim, da smo poskušali oziroma da smo najprej nameravali informacijskega pooblaščenca uvesti oziroma postaviti temelj za njegovo ustanovitev že v noveli zakona o dostopu do informacij javnega značaja, vendar je v pravni stroki prevladalo stališče, da je primerneje, da poseben zakon za ureditev te institucije, zaradi tega, ker se ta institucija spušča na dve področji, v področje varovanja osebnih podatkov in v področje informacij javnega značaja. Za konec bi še enkrat poudaril, obe področji sta pomembni, sta enako pomembni, v zadnjem času je vlada posvetila pozornost predvsem dostopu do informacij javnega značaja, ker je temelj za odprto in pregledno delovanje javnega sektorja postavil že osnovni zakon o dostopu do informacij javnega značaja, ki je bil sprejet v preteklem mandatu. V letošnjem letu, se spomnite, so bile sprejete dopolnitve, ki povečujejo odprtost vlade, državne uprave, javne uprave in javnega sektorja, ker so bile relativizirane nekatere izjeme, ker praktično ni več izjem, ko gre za informacije o javni porabi, torej o porabi davkoplačevalskega denarja in o delovanju javnih funkcionarjev in javnih uslužbencev in ker je bil uveden tudi tako imenovani test javnega interesa, ki omogoča, da tudi v primerih, ko so podane izjeme, da interes javnosti prevlada, torej se seznani z informacijami, ki so pomembne za delovanje javnega sektorja prevaga, prevlada nad tistim interesom, ki ga varuje določena izjema. Uvod je bil kratek, kakor je tudi zakon kratek. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav gospod minister, kolegi in kolegice poslanke. Odbor državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je v prvem nadaljevanju 13. redne seje obravnaval predlog zakona o informacijskem pooblaščencu. Predstavnik predlagatelja minister za javno upravo dr. Gregor Virant, je povedal in podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona predvsem v zvezi s predlagano rešitvijo z združenim organom informacijskim pooblaščencem, ki opravljajo pristojnost na obeh področjih. Utemeljil je, da takšno rešitev utemeljuje iz dveh razlogov, prvi razlog je racionalizacija poslovanja, saj bi dva podobna državna organa potrebovala tako več kadrovskih virov kakor tudi finančnih in drugih virov, nadalje pa je drugi razlog preprečevanje konfliktov med obema dvema državnima organoma, ki delujeta na tako medsebojno prepletenih področjih. Predlog zakona povzema vse zahteve direktive evropskega parlamenta, zato je področje varstva osebnih podatkov, kot področje dostopa do informacij javnega značaja, povsem usklajeno z evropskim pravnim redom. Predstavnica pooblaščenca za dostop do informacij javnega značaj je podprla intenco predloga zakona, saj bo združeni organ zagotavljal večjo prepoznavnost in enotnost celotne ureditve tega področja, in s tem tudi zavedanje organov in izvajanje zakonskih določb v prid vsem upravičencev. Smiselno in prav je, da se reševanje konfliktov opravi znotraj ene in enotne institucije. Prav tako pa ni nikakršnih bojazni, da bi bili ti dve ustavni pravici, to je dostop do informacij javnega značaja in varstva osebnih podatkov, s tako rešitvijo kakorkoli zmanjšani. Predstavnik inšpektorata za varstvo osebnih podatkov Republike Slovenije je povedal, da so na inšpektoratu sprva sicer imeli določene pomisleke glede združitve v enoten organ, vendar se pa v načelu strinjajo s to ureditvijo. Predstavnik zakonodajno-pravne službe državnega zbora je poudaril, da je na podlagi pripomb te službe ministrstvo za javno upravo pripravilo predloge, amandmaje odbora, kasneje v razpravi pa je predlagatelja zaprosil še za dodatno pojasnilo k pripombi te službe k tretjemu odstavku 15. člena predloga zakona, ker je po njihovem mnenju njihova pripomba ostala brez odziva predlagatelja. Vendar pa so predstavniki predlagatelja, inšpektorata in pooblaščenca dodatno obrazložili, da se navedeni odstavek 15. člena nanaša na pravico iz 31. člena zakona o varstvu osebnih podatkov, ki jo je predlog zakona povzel v tretji alineji prvega odstavka 2. člena predloga zakona in s katero želijo upravljavce baz osebnih podatkov s to prekrškovno določbo prisiliti, da ima vsakdo pravico do vpogleda v lastne osebne podatke. Članice in člani odbora so v razpravi izrazili različne poglede glede predvidenega združenega organa v eni instituciji, ki bo opravljal pristojnosti na obeh, do sedaj ločenih področjih. Po eni strani je bilo izraženo mnenje, da predlagana združitev dveh področjih ni najboljša rešitev in bi bilo morda ustrezneje ohraniti dva samostojna organa s skupno službo. Skupni oziroma združeni organ je treba namreč presojati z vidika ustavne in pravne ureditve Slovenije ter ciljev, ki jih želimo doseči s predlogom zakona. S tako rešitvijo bi po mnenju nekaterih lahko prihajalo do razkritja informacij, ki imajo osebni značaj. Večina članov odbora pa je podprla predlagane rešitve v predlogu zakona in s tem po eni strani tudi nujno racionalizacijo dela na tem področju. Pri tem je bistvenega pomena ohranitev vsebine obeh pristojnih organov v združenem organu, kar predlog zakona v celoti zagotavlja. Odbor je tako sprejel svoje amandmaje, ter podprl tudi vse ostale člene predloga zakona.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospodična Alenka Jeraj, v imenu SDS. Prosim.
Lep pozdrav vsem. Zakon, ki ga danes obravnavamo, ureja dve pomembni področji, in sicer področje varovanja osebnih podatkov na eni strani in področje dostopa do informacij javnega značaja na drugi strani. Dosedanja rešitev v veljavnem zakonu o dostopu do informacij javnega značaja in zakonu o varstvu osebnih podatkov predvideva dva ločena organa. Pooblaščenca za dostop do informacij javnega značaja in državni nadzorni organ za varstvo osebnih podatkov. Predlagani zakon to problematiko rešuje bolj učinkovito in racionalno z združenim organom, informacijskih pooblaščencem, ki opravlja pristojnosti na obeh področjih. Združen organ bo zagotavljal večjo prepoznavnost in enotnost celotne ureditve tega področja in poenotil upravno prakso na področju dostopa do informacij javnega značaja in varstva osebnih podatkov. Enotna praksa pri zagotavljanju obeh temeljev človekovih pravic je pomembna tako za zavezance kot za prosilce in povečuje pravno varnost. Eden od pomembnih razlogov za podporo predlaganemu zakonu pa je tudi racionalizacija poslovanja, saj bi dva podobna državna organa potrebovala več kadrovskih, finančnih in drugih virov za svoje delovanje, kot pa en združen organ, pri čemer bi po predlagateljevem mnenju dva organa zaradi konfliktov celo zagotavljala nižjo raven pravne varnosti. Glede na to, da bodo rešitve v predlaganem zakonu o informacijskem pooblaščencu bistveno doprinesle k hitrejšemu in učinkovitejšemu reševanju zahtevkov s področja varovanja osebnih podatkov oziroma nadzora nad varstvom osebnih podatkov in dostopa do informacij javnega značaja ter seveda s tem večje, učinkovitejše pravno varstvo, v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona podpiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavel Gantar v imenu LDS. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije zakona v tej obliki ne more podpreti, več kot to. Sami tudi menimo, da je zakon nepotreben. Razlog za takšno stališče je v tem, da se konceptualno ne strinjamo z osnovno rešitvijo zakona, ki instituciji pooblaščenca oziroma pooblaščenke za dostop do informacij javnega značaja priključuje tudi nadzorni organ, državni nadzorni organ za varstvo osebnih podatkov, ki bi ga sicer država morala ustanoviti kot neodvisni organ. Menimo, da je takšna rešitev slaba in bo pri delu obeh segmentov, tako pospeševanja dostopa do informacij javnega značaja, kot tudi varovanje osebnih podatkov prinesla veliko problemov, hkrati pa bo prišlo do izjemne koncentracije moči v instituciji informacijske pooblaščenke v tem primeru. Predlagatelj, kot smo slišali, utemeljuje takšno rešitev z naslednjimi razlogi. Združitev naj bo prispevala k racionalizaciji javne uprave, saj bomo namesto dveh institucij imeli samo eno. To ne more biti dober in sprejemljiv argument kadar gre za varovanje in zagotavljanje ustavno zagotovljenih pravic. Poleg tega bi lahko obe neodvisni instituciji imeli skupno tehnično podporno službo, finančno službo, vložišče in karkoli podobnega, informacijski sistem, ki bil logično ločen, kar bi zmanjšalo administrativne stroške obeh organov in torej ne drži, da bi dve instituciji pomenili dvakrat več virov za delovanje obeh. Združitev obeh institucij v eno bo pomenilo, da se včasih nujni konflikt interesov prinese v institucijo, v eno samo institucijo, kar pomeni manj transparentno reševanje konflikta. Pravna varnost za to ne bo večja pač pa manjša. Sedanja ureditev v zakonu o varstvu osebnih podatkov, kot je bilo že rečeno, predvideva takšen konflikt in omogoča tako pooblaščenki, kot tudi tistemu, ki varuje osebne podatke, da sprožata upravni spor, kadar menita, da je eden odločil v škodo drugega ali obratno, to sta 57. in 104. člen. Torej je konflikt priznan, institucionaliziran in sprocesiran. Zakaj nasprotujemo takšni rešitvi? Večja informacijska dostopnost in odprtost za katero nam gre, ima tudi drugo plat. Informatizacija in predvsem naraščujoča povezljivost različnih baz podatkov predstavljajo nevarnost, da pride do razkritja tudi tistih informacij in podatkov, ki imajo osebni značaj in so vezani na osebne in zasebne lastnostni posameznikov. Iz tega izhaja, da pravica vedeti, ki se nanaša na informacije javnega značaja, lahko pride v konflikt s pravico do zasebnosti in ne poseganja v osebno sfero posameznikov. Združitev varovanja obeh pravic je možna, vprašanje pa je, če je koristna z vidika zasledovanja ciljev obeh zakonov. Mislimo, da bi bilo bistveno bolje in bolj pregledno, če bi imeli rešitev z dvema ločenima organoma in z institucionaliziranim konfliktom. Treba se je vprašati za kakšen konflikt gre. Moja pravica vedeti se lahko sooči s pravico drugega, da se varuje njegov osebni podatek in obratno, zato je združitev razsojanja o tem v eni sami osebi vprašljiva, tako kot bi bila vprašljiva združitev tožilstva in obrambe v sodnih procesih v eni sami osebi. Poleg tega ima vsaka institucija, torej tudi institucija informacijskega pooblaščenca oziroma pooblaščenke, neko strukturo moči in znotraj te strukture moči se lahko zgodi, da bo ena stran imela več kot druga, kar pomeni, da lahko znotraj institucije pride do hotenega ali nehotenega zapostavljanja interesov varovanja podatkov na račun dostopnosti ali obratno. V zadnji instanci pa se ta konflikt zgosti v odločitvi, osebni odločitvi pooblaščenke same, s tem dobi izjemno moč tudi kadar [[.....]]občutljivih zadevah varstva osebnih podatkov. Zato bi bilo bolje, da o tem presodi tretja stran, tretja veja oblasti in s tem, da obe strani striktno zagovarjata svoje interese. Tudi sicer se sodni poti ne bo mogoče odločiti, če prizadeti z odločbo pooblaščenca ne bodo zadovoljni. Rešitve, ki jih prinaša ta predlog zakona se uvrščajo v cel niz sprememb, ki pravzaprav korak za korakom omejuje polje svobode in odstranjujejo mehanizma preverjanja in uravnovešenja, check and balances, in zmanjšujejo vlogo in pomen drugih vej oblasti, sodstva in samostojnih državnih institucij. Ta zakon ne prinaša samo slabih obetov, je že [[...]]
Čas je potekel.
[[...]]za demokracijo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, gospod minister, kolegice in kolegi. Vlada s predlogom zakona o informacijskem pooblaščencu uvaja nov organ, informacijsko pooblaščenko, ki bo hkrati odločala o postopkih o varstvu osebnih podatkov in o pritožbah zoper zavrnitev pravice do informacij javnega značaja. Vlada svoj predlog utemeljuje predvsem z dvema razlogoma. Da se bodo s tem preprečili konflikti med dvema državnima organoma in da bo država s tem prihranila 50 milijonov tolarjev. Pri uresničevanju dveh tako pomembnih ustavnih pravic, pravice do varstva osebnih podatkov in pravice do informacij javnega značaja, kot temelja za uresničevanje oblasti ljudstva in sodelovanja pri upravljanju javnih zadev, navedena dva cilja nista nujno zadostna. Konflikt med dvema organoma se po predlogu zakona namreč prenaša v konflikt različnih pogledov in tehtanja različnih pravic pri pooblaščenki sami. Morda s tem konflikt ne bo javno prisoten, morda ga bo lažje reševati. Ni pa gotovo, da tako reševanje konflikta interesov ne bo prej v škodo ene od pravic, kot v primeru, da bi vsako od njih zagovarjal en sam organ. In ob tej negotovosti, ki v razpravi na matičnem delovnem telesu ni bila odpravljena, prihranek 50 milijonov, ko gre za človekove pravice res ne more biti zadosten razlog. Predlog zakona, na katerega je med drugih postavila vrsto vprašanj tudi zakonodajno pravna služba in poslanke in poslanci na seji matičnega delovnega telesa, odgovori pa so bili kot običajno na videz prepričljivi, vendar zelo splošni in kategorični, takšna razprava poslank in poslancev Socialnih demokratov ni prepričala in za predlog zakona ne bomo glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj, Nova Slovenija.
V poslanski skupini Nove Slovenije se predlog zakona o informacijskem pooblaščencu zdi smiseln. Smiseln predvsem z vidika racionalizacije dela državnih organov. V tej hiši veliko poslušamo o neracionalnosti majhnih občin, ki naj bi z administracijo pretirano obremenjevala proračunska sredstva, zakonodaja omogoča združevanje nekaterih občinskih organov, česar se občine poslužujejo in s tem ravnajo racionalno in hkrati zagotavljajo ustavne naloge, ki so jih dolžne zagotavljati. V kontekstu tega zakona pa se pogovarjamo o lastni državi, ki v celotnem evropskem kontekstu pomeni majhno državo, ki bi ji zlahka očitali to, kar očitamo našim lastnim občinam. Predlog zakona gre v racionalnost javne uprave in organov v majhni državi, kjer je pragmatičen pristop nujen. Seveda so opozorila po večji možnosti zlorabe lahko upravičena. Vendar so hkrati lahko upravičena tudi opozorila o možnosti izgubljanja energije v konfliktnih situacijah med dvema neodvisnima organoma. Tu se obe dilemi, ki sta skrajni, po naši oceni izravnata. In dejansko ostane argument racionalnosti ključen. Poslanska skupina Nove Slovenije - Krščanska ljudska stranka bo spremljala izvajanje novega zakona in delo novega skupnega organa. Pričakujemo učinkovito, tekoče in kooperativno delo, skratka pričakujemo profesionalnost novega skupnega organa in zato zakon podpiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Kangler v imenu Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Predlagana rešitev, ki ponuja učinkovitejšo in racionalnejšo možnost z združenim organom, informacijskim pooblaščencem, ki opravlja pristojnosti na obeh področjih, v Slovenski ljudski stranki podpiramo, saj združitev ponuja racionalno rešitve, ko bosta dva združena organa za svoje delo na medsebojnih in prepletenih področjih potrebovala manj kadrovskih, finančnih in drugih virov. Zakon obravnava dve pomembni informacijski področji. In sicer področje varovanjaosebnih podatkov na eni strani in področje dostopa do informacij javnega značaja na drugi strani. Menimo, da je reševanje konfliktov veliko lažje znotraj ene same institucije, tako, da dobivajo usklajene podatke. Naše mnenje je, da je prav, da se ti konflikti znotraj institucije razčistijo in da se v bistvu državni organ in državne institucije ne pravdajo med seboj. Kot sem že uvodoma povedal, bomo v Slovenski ljudski stranki predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, gospod minister! V Slovenski nacionalni stranki smo skušali predlog zakona o informacijskem pooblaščencu obravnavati, kolikor se pač da apolitično. In dejansko je bistvo tega, po mnenju Slovenske nacionalne stranke, predloga zakona o informacijskem pooblaščencu, konflikt interesov. Kamorkoli se obrnemo, karkoli preberemo, pridemo do nekega konflikta. Že sam konflikt priti do informacije po eni strani in ščititi informacijo po drugi strani, je naredil dva ločena organa do sedaj. In dejansko je res, da pride v nadaljevanju do tega konflikta interesov tudi med tema dvema organoma. Eden ščiti, drugi zahteva. Dejansko pa je res, da tudi po mnenju nekaterih članov Slovenske nacionalne stranke združitev obeh v enega, povzroči še večji konflikt. Še večji konflikt. Zakaj? Ker, jaz bom dal prispodobo izpred časov, v katerih smo živeli v preteklosti "kadija sudi, kadija tuži" oziroma, saj je prav, "tuži-sudi". Dejansko je pravica vedeti in pravica do zasebnosti temeljni element človekovih pravic v življenju. Mi vsi smo že izkušali, kaj to pomeni, kdo ima pravico vedeti, kje je javna oseba ali gospod minister ali poslanec. Vedeti, nevedeti in zdaj reševanje tega problema ni tako enostavno, kot predlagati zakon o informacijskem pooblaščencu in združevati. Verjamem, da sta razloga pri avtorju po neki presoji logična. Vendar se vedno človek vpraša, ali je prihranek 50 milijonov tolarjev toliko vreden, da po drugi strani podremo en sistem. Kajti, če sta dva ločena organa, morata med seboj urejati, to je pač mnenje Slovenske nacionalne stranke, morata med seboj urejati in ugotoviti, ali neka informacija gre v javnost ali ima prednost zaščita te informacije. Če bo to en organ, si pač, se opravičujem, mogoče bom v nadaljevanju izvedel kaj to pomeni, si ne predstavljam, kako lahko ena oseba, en organ odloča, ali je neka informacija primerna za javnost ali pa je ta informacija pravica do neke zasebnosti. Ne moremo in nočemo govoriti, ampak ne moremo izločiti subjektivnega faktorja, ljudi, ki bodo to delali v enem organu. Vsak med nami ima nek subjektivni pogled na neko stvar in ocenjuje, da je neka informacija potrebna, da javnost ve ali je za neko informacijo potrebno, da jo zaščitimo, in da jo oblikujemo kot pravico do zasebnosti. Jaz verjamem, da se je predlagatelj trudil in želel poenostaviti določene stvari, vendar tako enostavne, kot izgledajo v predlogu zakona o informacijskem pooblaščenucu, pač niso. Odločitev v Slovenski nacionalni stranki bo, je bila oziroma sploh ni bila dana. Odločali se bomo vsaj po svoji vesti. Še enkrat pa mislim, da bi bilo takšne predloge zakonov, čeprav gre po rednem postopku, smo v tej obravnavi, včasih potrebno še predebatirati. To je razvidno tudi iz različnih pogovorov in različnih pogledov, mnenj in stališč matičnega delovnega odbora, kar je dobro. Tako da, verjamem minister, da ste se trudili, verjamem predlagatelju, da se je trudil, pa vendarle predlagam v razmislek, izločiti politični element in ta konflikt, ki nastaja v krogu "perpeto mobile" mogoče ni tako enostavno rešljivo s tem, da se združita dva ločena organa v enega. Mislim, da je le potreben še tehten premislek. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Vili Rezman v imenu DeSUS-a. Prosim.
Dober dan vsem želim in hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči! Jaz se bom najprej spomnil ministrovih besed, ko je uvodoma dejal, da je bil njegov uvod kratek, ker je tudi zakon kratek. In mislim, da je prav, da je na to opozoril. Res je kratek zakon, vendar je bilo k temu kratkemu zakonu prispevanih kar 13 amandmajev, torej 20 člen in 13 amandmajev. Sodimo torej, v poslanski skupini DeSUS, da so ti amandmaji precej prispevali k izboljšanju tistega osnovnega teksta in sodimo, da je tudi zavoljo tega možno računati na našo podporo pri glasovanju. Ampak tudi mi nismo bili čisto brez rezerve naklonjeni podpori. Tehtali smo okoli tega, premišljali smo, kajti nekatere stvari so vsaj sedaj, če že niso takšne, tudi protislovne. Nekaj argumentov v zvezi s tem, je bilo danes že slišanih in verjetno jih ne kaže ponavljati. Upam pa, da bo v razpravi kakšna dilema še razčiščena, ker bo takrat imel minister možnost, da nadomesti tisto, kar je morebiti bilo v kratkem uvodu izpuščeno. Mi smo se najprej vprašali kakšne so ambicije in če jih naštejemo, tako kot so zapisane ne ravno po vrstnem redu v dokumentu, gre za prvič, najbrž bi to moral biti najtehtnejši razlog, za večjo pravno varnost. Zdaj, ali bo res dosežena s tem zakonom večja pravna varnost ali ne, si mi ne upamo enoznačno trditi. Lahko, da bo, nobenega zagotovila ni, da bo tako, lahko pa se to tudi izrodi. Danes je bilo že nekaj besed v zvezi s tem izrečenih. Druga ambicija je bila, da se znižajo stroški, kar seveda tudi ni nepomembno. Večja racionalnost ne pomeni samo znižanje stroškov, pomeni tudi racionalnost v delu, v odločitvah in tako naprej in to na vsak način podpiramo, zlasti če bo to res rezultiralo tudi v zmanjšanju stroškov, a zaenkrat v obrazložitvi ni bilo natančneje povedano, na kakšen način se bodo ti stroški zmanjševali. Naslednja ambicija je bila ambicija večjega nadzora, to je nekaj kar lahko podpremo, zlasti gre morebiti za to, da bo večji nadzor omogočen nad delom, bodisi lokalnih skupnosti, bodisi kakšnih drugih državnih organov ali javnih institucij in to verjetno kaže podpreti. Ali bo kot četrta ambicija res uresničeno tudi večje preprečevanje morebitnih konfliktov dveh organov, tako je zapisano, da to zdaj obstoja, to pa je drug problem, kajti ti konflikti, ki se zdaj izražajo na ravni dveh organov, se lahko ponotranjijo in bodo potem zaradi značaja teh dveh ustavnih pravic prenešeni na neko drugo raven. Zdi se nam, da se te konfliktnosti, da se značaju protislovnosti teh dveh resnic ne more izogniti tudi en organ sam ne ali pa na koncu tudi ne ena sama oseba, kakorkoli jo že mi imenujemo. Razlogi, ki jih je našteval predlagatelj, pravi, so vsebinske narave in so razlogi, ki naj povečajo racionalizacijo. Eden izmed takšnih razlogov, ki je bil tudi naštet je nam nekoliko nenavaden, namreč prav eksplicitno je zapisano, da gre za preprečevanje izčrpavanja v prestižnem boju dveh institucij. Če je to bilo tako in to ta trditev pomeni, potem bi bilo treba ukrepati že zdaj, na tej ravni, da se to izčrpavanje v prestižnih bojih ne bi dogajalo in bati se je, ker je predvideno, da se bodo vsi zaposleni sedaj našli znotraj enega organa, da se bodo eventualno kakšni prestižni boji še nadaljevali. Vprašanje je, ali bomo znali to prestižnost in bojevanje preprečiti, ali pa morebiti ni bilo tako mišljeno, kot je zapisano v Poročevalcu. Ker nekateri amandmaji resnično izboljšujejo, bomo mi to podprli, tisto kar se nam zdi od vseh amandmajev najboljše je preprečitev tega, da bi lahko razrešitev predlagala tudi vlada, ker bi se potem lahko dogajalo, da bi imeli tedenske predloge za razreševanje, kar pa v ničemer ne bi prispevalo k kvaliteti dela, ampak ta amandma, na to nepravilnost ali pa hibo je opozorila že zakonodajno-pravna služba, amandma je bil upoštevan in zaradi tega sodimo, da je zakon možno tudi podpreti.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmaja z dne 28.11.2005. V razpravo dajem 1. člen in sicer edini amandma, ki ga imamo, poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? Prosim, gospod doktor Gantar.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Jaz bom seveda predstavil ta amandma k temu členu. Treba je reči to, da z amandmajem želimo črtati drugi odstavek 1. člena, ta drugi odstavek pa če nimate dokumentov na mizi, govori o tem, da se s tem zakonom v upravni red Republike Slovenije prenaša direktiva evropskega parlamenta in tako naprej, o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in tako naprej. Skratka, to seveda ni res, oziroma ta člen oziroma ta drugi odstavek je nepotreben. Ta direktiva je bila prenešena v slovenski pravni red, seveda v zakon o varstvu osebnih podatkov, in ta zakon o varstvu osebnih podatkov tudi pove, da seveda mora država ustanoviti neodvisen organ za varovanje teh osebnih podatkov in torej bi ta drugi odstavek pomenil samo zmedo tu notri in bi Evropejci videli, ko bi evropski funkcionar prišel in bi rekel, s tem pa vi niste prenesli te direktive, ta direktiva je nekaj drugega, je nekaj več in podobno in bi rekli, ne saj je še neka druga, zakon in tako naprej. Skratka, ta ne prinaša nič in ta drugi člen samo ustvarja zmedo in ga je boljše črtati ven v korist takšnega zakona, kot je. Iz tega seveda tudi izhaja to, da je ta zakon sploh nepotreben. Zakon o varstvu osebnih podatkov pove, da naj država ustanovi neodvisni organ oziroma organ za varovanje teh podatkov, osebnih podatkov. In na osnovi tega zakona o varstvu osebnih podatkov bi država lahko s sklepom ustanovila takšen organ, povedala bi, da se inšpektorat za varstvo osebnih podatkov preoblikuje v samostojno inštitucijo in tako naprej. Ne bi bilo treba, da prihaja sploh v parlament. In če govorimo o racionalizaciji, spoštovani kolegice in kolegi, če me kdo posluša, potem bi rekel samo to, že to dejstvo, da smo morali sprejeti zakon, je določena neracionalnost. Ko nobeden ni nič izračunal, koliko nas stane to, vsa procedura v parlamentu, delo služb, odbori, obravnave, delovanje, zasedanje državnega zbora. Mi tu bomo zapravili dve uri, upam da manj, dve uri in 26 minut, za nekaj, kar sploh ne bi bilo potrebno, da bi prišlo v parlament. In to je racionalnost ali kaj. Racionalno bi bilo, če bi preprosto s sklepom ustanovili takšen neodvisen organ, kar vam zakon o varstvu osebnih podatkov omogoča. In seveda pritrjujem kolegu Kokalju, ki je dal dober primer, da občine, majhne občine ustanavljajo skupne organe zato, da zmanjšajo stroške poslovanja. Vendar seveda kolegu Kokalju bi jaz dodal še to, da s tem, ko ustanavljajo majhne občine skupne organe za določene službe, pa ne ukinjajo samih sebe. Mi pa ukinjamo to oziroma ne ustanavljamo inštitucije za varovanje osebnih podatkov, ampak dejansko preprosto združujemo s tem pooblaščence. Skratka, argument, ki ga je dal gospod Kokalj bolj drži zato, da je smiselno ustanoviti dva organa in ustanoviti tudi določene skupne službe, ki bi lahko delale za oba organa. In še enkrat: Ali je ta konflikt vedno potreben in vedno nujen med varovanjem osebnih podatkov in varovanjem dostopa do informacij javnega značaja? Je, včasih je, vendar ne nujno. Mi smo danes v Financah lahko prebrali, da imata tako pooblaščenka za dostop do informacij javnega značaja, kot inšpektor za varstvo osebnih podatkov, za enkrat še povsem enako stališče do vprašanja, ali recimo Rimskokatoliška cerkev spada pod tiste institucije, ki so predmet varovanja osebnih podatkov in oba pravita, da ne. To pomeni, da bo gospod Šturm, oba pa tudi verjetno mislita, da RKC tudi ni zavezanec po zakonu o dostopu javnega značaja, ker to zaenkrat še ni državna institucija za enkrat še in bo torej moral gospod minister Šturm dati te podatke zato, ker tisti, na katere se podatki nanašajo, niso zaščiteni po zakonu o varstvu osebnih podatkov in zadeva je jasna, krasna. Tukaj ni konflikta, očitno ga ne bo. Torej ni nujno, da je vedno konflikt. Včasih, v redkih primerih se bo gotovo pojavil. Jaz bi rekel samo še to. Ko sem prej govoril o pravici vedeti. Problem je ta, da se moja pravica vedeti srečuje s pravico varovati osebne podatke drugega. Če bi se moja pravica vedeti srečala z mojo pravico varovanja osebnih podatkov, bi tako logiko razumel. Ker pa gre za različne subjekte, pa ne. In zato ustanovitev dveh institucij, ob tem, da bi racionalizirali stroške, je vprašanje smisla in občutka za demokracijo, ne toliko pravno vprašanje, kot smisla in občutka za demokracijo. Zato še enkrat poudarjam, da je smiselno podpreti ta amandma, če že ne boste dovolili zakona, prav zaradi tega, da bi odstranili nejasnosti, kateri zakon, kaj harmonizira zakonodajo Evropske unije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Kokalj.
Kratka replika. Jaz sem navedel primer majhnih občin, predvsem kot primer racionalizacije in zagotavljanja ustavnih pravic. Seveda pa status občine tako v ustavnem redu in tudi po evropskih pogodbah in listinah, ki smo jih podpisali, ni primerljiv z nekim organom v okviru državne uprave. Zato mislim, da ukinjanje ali ne ukinjanje, to sploh ni vprašanje.
Hvala lepa. Gospod Gantar, prosim.
Mogoče bi dopolnil, da bova malo podiskutirala z gospodom Kokaljem. Saj niti ni polemika, je neka taka razprava, ki lahko nečemu služi, toda ni problema. Jaz bi rekel tako, gre pravzaprav za model. Če je isti model kot ste ga povedali pri občinah, lahko funkcionira. Da majhne občine lahko racionalizirajo svoje stroške s tem, da imajo določene skupne službe, organ itn., ne da bi izgubile svojo identiteto in svojo ustavno vlogo in položaj. To velja seveda analogno lahko tudi za javne oziroma državne institucije. In prav to hočem povedati, lahko racionaliziramo delo, ne da bi okrnili samostojnost dveh organov od katerih eden, resnici na ljubo, niti še ni ustanovljen in to je bila moja poanta. Manj bi tvegali in več bi dobili in hkrati bi imeli bolj racionalne stroške. Toliko o tem.
Besedo ima gospod minister. Prosim.
Hvala lepa. Najprej o argumentu racionalnosti oziroma racionalizacije. Torej 50 milijonov, o katerih govorimo, je seveda tisti minimalni prihranek, ki smo ga izračunali tako, da smo upoštevali plačo enega funkcionarja in njegove tajnice. To se pravi, gre za tisti minimalni prihranek, ki se nanaša, če rečem karikirano, na tajnico in fikus. Dolgoročno pa sem prepričan, da združitev dveh institucij v eno pripelje do večjega prihranka, ker je v naravi institucij. Še posebej takšnih, kot je recimo informacijski ali pa pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja, ki niso sestavni del državne uprave, da težijo k dodatnemu zaposlovanju in k povečanemu obsegu finančnih virov. Tiste institucije, ki jih imamo znotraj državne uprave, seveda, vlada lahko v teh apetitih kroti, če se malo grobo izrazim, institucije, ki so samostojne, ki niso odvisne od vlade, ki jim vlada ne odmerja kadrovskega načrta in proračuna, pa imajo seveda drugačne možnosti. Zato sem trdno prepričan, da bo prihranek na dolgi rok bistveno večji. Ker če bi imeli dva funkcionarja z dvema službama, bi seveda oba težila k povečanemu številu zaposlenih. Kar se pa tiče stroškov za pripravo tega zakona, moram pa posebej povedati. Na našem ministrstvu za javno upravo zakone pišemo sami in tudi ta zakon smo napisali sami v sodelovanju s pooblaščenko za dostop do informacij javnega značaja, nihče iz tega naslova ni bil nič dodatno plačan in delo je pač moralo biti opravljeno znotraj rednega dela, znotraj delovnika. Drugič, strahovi glede konflikta interesov. Moram posebej poudariti, da so strahovi odveč, ker sta obe pravici nedotaknjeno varovani v materialno pravnem smislu. Se pravi varovanje obeh pravic ostaja popolnoma enako, kot je bilo prej, ureditev obeh pravic ostaja popolnoma enaka, kot je bila prej, samo institucionalno bo to varovanje drugače urejeno. In seveda tisti, ki je prizadet, zaradi domnevnega zatrjevanega posega v varstvo osebnih podatkov, ima tako kot prej pravico do sodnega varstva. Lahko se pritoži na sodišče, lahko zahteva odškodnino in ima na voljo, torej sodno varstvo vse tja do ustavnega sodišča. Ko govorimo o konfliktu pravic. Tehtanje pravic je v naravi odločanja, zato se mi zdi, da je to gledanje, da rabimo za vsako pravico, za varovanje vsake pravice poseben organ, posebno institucijo, oprostite, precej birokratsko. Tehtanje interesov, tehtanje pravic je v naravi odločanja. Najbolj izrazito, na najvišji ravni, na najbolj abstraktni ravni se to kaže v instituciji ustavnega sodišča, katerega glavna naloga je, da tehta, da balansira ustavne pravice. Načelo sorazmernosti je temeljno ustavno načelo. In ustavno sodišče praktično ne dela drugega, kot da tehta različne ustavne pravice. Sicer pa, ko gre za konflikt teh dveh pravic, pravica vedeti na eni strani in pravica do varovanja osebnih podatkov, je treba nekaj zelo jasno povedati, da ne bo nesporazuma. To presečišče, če si predstavljate, da sta to dva kroga, ki se nekje sekata, je zelo majhno in se dotika samo peščice v primerjavi z dvema milijonoma slovenskih državljanov se dotika peščice javnih funkcionarjev in uslužbencev, kajti pravica vedeti, pravica dostopa do informacij javnega značaja je pravica do informacij, s katerimi razpolaga javni sektor in tu prihaja lahko do konflikta s pravico do varovanja osebnih podatkov samo, ko gre za javne uslužbence, javne funkcionarje in tiste, ki pridobivajo javna sredstva iz proračuna ali iz drugih javnih blagajn. Tako, da ne bo nekega zmotnega vtisa, da lahko prihaja do konflikta med pravico do dostopa do informacij javnega značaja in varovanjem osebnih podatkov dveh milijonov slovenskih državljanov, daleč od tega, ta konflikt se pojavi pri peščici tistih, ki smo na javnih funkcijah, v javnih službah ali tistih, ki prejemamo ali plače ali kakršnekoli druge prejemke iz javnih sredstev. Lahko tudi praktično ponazorim. Informacijski pooblaščenec bo imel dve službi in dve funkciji, eno bodo nadzorniki za varstvo osebnih podatkov, ki bodo opravili inšpekcijski nadzor natanko tako kot se opravlja danes, na drugi strani bo tako, kot danes pooblaščenec za dostop do informacij javnega značaja oziroma pooblaščenka odloča o pritožbah državljanov, prosilcev za dostop do informacij javnega značaja. Lahko bo prišlo do različnih pogledov, denimo, vprašanje javnosti kmetijskih subvencij. Če bo stališče informacijskega pooblaščenca, da so podatki o subvencijah javni, kar po mojem trdnem prepričanju morajo biti, potem je jasno, da ne bo smelo priti do tega, da bi istočasno, ko bi informacijski pooblaščence sprejel takšno odločitev, nek inšpektor oziroma nadzornik za varstvo osebnih podatkov odredil, da se ti podatki odstranijo s spletnih strani, z interneta. Varovanje osebnih podatkov je pomembna vrednota, ampak, ko gre za informacije o porabi javnega denarja in o delovanju javnih služb, funkcionarjev in javnih uslužbencev, mora ta pravica dati prednost pravici vedeti, torej pravici javnosti, da je o teh zadevah obveščena. Varovanje osebnih podatkov je potrebno, je pomembno, vendar tukaj mora dati prednost pravici vedeti. Moram reči, da smo se v praksi tudi sicer večkrat srečali z do absurda pretiranim varovanjem osebnih podatkov. Jaz vem kakšne težave smo recimo imeli pri zagotavljanju principa, da si upravni organi sami pridobivajo podatke iz uradnih evidenc zato, da ni treba strankam letati od okenca do okenca. Tudi tukaj je trajalo precej dolgo, preden smo vendarle uveljavili ta princip, da če stranka sama to želi, da ni nobenega problema, da organ zanjo pridobi te pravice. Torej včasih je šlo varovanje osebnih podatkov tako daleč, da je bilo že v škodo tistega, katerega pravice naj bi bile varovane. In na koncu še o samem amandmaju. Predlagatelj dobro ve, da je amandma izrazito tehnične narave in da bi sprejem tega amandmaja povzročil nekonsistentnost zakona. Jaz razumem, vi ste uvodoma povedali, da ste proti zakonu v celoti in s tem amandmajem verjetno želite simbolično to še enkrat poudariti. Ampak če bi brisali to določbo, ki pravi, da ta zakon prenaša deloma direktivo v slovenski pravni red, potem bi pravzaprav zakon ne povedal resnice, kajti če bo ta zakon sprejet tak, kakršen je, potem seveda prenaša deloma direktivo v slovenski pravni red. Sprejem amandmaja bi torej prinesel precejšnjo nekonsistentnost v zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Doktor Gantar, prosim.
Dobro, saj verjetno ne bomo predlogo diskutirali, če začnem od konca. Zakon prinaša deloma, sem samo poudaril, ampak ne prenaša direktive, če rečemo, da prenaša direktivo in tako naprej seveda, vsakdo smiselno misli, da prinaša direktivo v celoti. Vi sedaj rečete deloma, torej bi bilo smiselno mogoče popraviti naš amandma v tem smislu, da prenaša direktivo evropskega parlamenta v delu, ki se nanaša na ustanovitev neodvisnega nadzornega organa, če predlagate tak amandma v tretjem branju in verjetno ga bo koalicija sprejela. Jaz sem vas hotel opozoriti, da je tu nekonsistentnost v tem predlogu in da bi bilo boljše, če bi ne bilo napisano tako. Sam tudi mislim, če bi bil ta drugi člen črtan, v ničemer ne bi bil zakon nekonsistenten ali pa namen zakona izpodbit. Mislim, da je celo boljše. Ampak vseeno, saj gospod minister, saj vi imate v velikem številu zadev v zvezi z ocenjevanjem pomena dostopa do informacij javnega značaja, pomena varovanja osebnih podatkov, relacij med tem obema pravicama in tako naprej, se verjetno, vi ste v kontekstu in kursu in toku razmišljanja. Tako, da tukaj tudi ne bo kašnih polemik. Vendar seveda jaz poudarjam nekatere druge vidike, za katere je prav, da avdienca, ki je tukaj, sliši zanje in da se pravzaprav okoli tega odločimo. Seveda, jaz tudi mislim, da je narava inštitucij, da težijo k povečanju zaposlovanja, v vsakem primeru pa ima vlada in ta parlament en vzvod in to je, da nadzoruje finančne vire. Brez finančnih virov ni novih zaposlitev in tu je eden izmed najbolj močnih mehanizmov, s katerimi to naravno težnjo inštitucij po povečanem zaposlovanju lahko omejimo. Vemo tudi, da sedanja pooblaščenka misli, da ima premalo ljudi in tako naprej. Skratka, jasno, tu je na vladi in na parlamentu, da ocenita, do kje so takšne zadeve upravičene, do kje pa seveda tudi ne in od kod naprej ne. To je vaša odgovornost. Seveda vam ne očitam v zvezi s pisanjem zakona in kdo ga je napisal in kako. Tudi ne vidim problema, tisto, kar sem hotel povedati je, da vam tega zakona sploh ne bi bilo treba napisati, pa bi lahko delali kaj drugega. Preprosto bi napisali sklep o ustanovitvi tega organa na osnovi zakona o varstvu osebnih podatkov. Tehtanje pravic je v naravi stvari, pri odločanju o pravnem odločanju in tudi, če bi imeli dva samostojna organa, bi pooblaščenka o nekem primeru morala tehtati pravico dostopa do informacij javnega značaj tudi z določbami drugih zakonov, to je jasno, ne samo zakona o varstvu osebnih podatkov, tudi kakšnih drugih zakonov in obratno. Tako, da tehtanju se v teh zadevah nikakor ne moremo izogniti in to tehtanje je nek naravni, je nek logičen in smiseln proces v odločanju, v upravnem odločanju pa sploh. Tako, da se tudi strinjam z vami, da je število teh zadev bolj majhno in tudi število ljudi, na katero se nanaša bo majhno. Toda, še enkrat opozarjam, da tisti, ki bodo varovali osebne podatke bodo nekako naravno nagnjeni, da rajši malo bolj zaščitijo, kot malo manj. In če bodo ti prevladovali v tem novem organu, kot kaže ne bodo, ampak če bi, potem bi seveda šla zaščita, torej dostop do informacij na škodo ter pretiranega varovanja, kot je bilo recimo v zvezi s tem umikom spiska subvencij, kar je bilo prav smešno. In obratno, lahko seveda prizadene tudi kakšne osebne podatke, vendar ne samo funkcionarjev, tudi koga drugega z nekim nereflektiranim odnosom ali pa, lahko bi rekli, bolj neke vrste zlorabo zakona o dostopu do informacij javnega značaj, da se razkrije nekatere stvari, ki so lahko politično zanimive tako ali drugače. Zato jaz še vedno mislim, da kot rečeno, bi bilo boljše, bolj higienično, če bi imeli dve instituciji, ker to spada nekako v naš kontekst, bi rekel, politične kulture in pravnega reda. In da racionalizacije je možna, vendar po mojem vendarle ne sme iti na škodo neke temeljne presoje o tem, kaj je dobro za to demokracijo, za to državo in kaj ne. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 14.50 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU VARSTVA POTROŠNIKOV 2006-2010. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Lepo pozdravljen, gospod minister. Besedo ima mag. Andrej Vizjak, minister za gospodarstvo.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Predložena resolucija o nacionalnem programu varstva potrošnikov je pripravljena na podlagi zakona o varstvu potrošnikov in zajema program za petletno obdobje, to je obdobje od 2006-2010. Resolucija določa temelje, načela, značilnost in dejavnike politike varstva potrošnikov, vsebuje cilje in ukrepe ter naloge za doseganje teh ciljev. Resolucija okvirno opredeljuje sredstva za izvajanje ukrepov in aktivnosti. Velja pa poudariti, da je dejanski obseg sredstev odvisen od vsakoletnega proračuna in se zagotavlja v okviru proračunskih postavk, ne samo enega ministrstva, temveč večih ministrstev. Uresničevanje resolucije se bo določalo z dvoletnim programom dela, ki ga sprejme vlada Republike Slovenije. Skratka resolucija je smer, je pot, je usmeritev, medtem ko so konkretne aktivnosti stvar dvoletnih programov dela v okviru te resolucije. Opredeljeni cilji resolucije so zlasti naslednji: integracija varstva potrošnikov v vse politike, ki vplivajo na položaj, interese potrošnikov na trgu; postopna institucionalna krepitev in ustrezna organiziranost nosilcev varstva potrošnikov z učinkovito izvajanje nalog na področju varstva potrošnikov; učinkovito izvrševanje potrošniške zakonodaje; dosleden učinkovit nadzor, zlasti tržni nadzor, varnosti proizvodov in varstva ekonomskih interesov potrošnikov; učinkovite in dostopne javne službe na področju varstva potrošnikov, organizirane v okviru nevladnega sektorja; krepitev sodelovanja nosilcev varstva potrošnikov v okviru državne uprave z nevladnimi organizacijami, ki delujejo na področju varstva potrošnikov; učinkovito reševanje potrošniških sporov z vzpostavitvijo javne sheme alternativnega reševanja sporov ter vzpostavitev evropskega potrošniškega centra. Resolucija opredeljuje glavne nacionalne nosilce oziroma akterje na področju varstva potrošnikov, v okviru tako državne uprave, kot tudi akterje, nosilce v okviru nevladnega sektorja in predstavlja podlago za njihovo usklajeno delovanje. To je ključno namreč, da je med nevladnim sektorjem in državo oziroma državno upravo sinergija, sodelovanje, dodana vrednost, kajti od te dodane vrednosti imajo lahko potrošniki največ. Resolucija uvaja jasno delitev dela med državo in državno upravo in nevladnim sektorjem in tako vnaša več reda v ta razmerja. Pomembno je izpostaviti in poudariti, da gre za izrazito horizontalno naravo področja varstva potrošnikov, zato je resolucija zasnovana na podlagi medsektorskega in interdisciplinarnega pristopa, kar je pomembno za izvajanje ukrepov in nalog za zagotavljanje oziroma za dosego zastavljenih ciljev in za to so odgovorna različna ministrstva, inšpekcijske službe, nacionalna regulatorja, tako za elektronske komunikacije, energetiko in drugi organi, katerih delo je povezano z zagotavljanjem varnosti in zdravja potrošnikov ali varstva njihovih pravic in ekonomskih interesov. Predlagani ukrepi so načrtovani večinoma kot sestavni del oblikovanja in izvajanja politik na področjih, ki so v pristojnosti posameznih organov. Še enkrat na tem mestu poudarjam, da politika varstva potrošnikov ni politika enega resorja, temveč je politika številnih resorjev, zato se tudi tam morajo najti sredstva za uresničevanje dvoletnih programov in za zagotavljanje izpolnjevanja ciljev, ki so določeni v resoluciji. Resolucija poudarja pomen urejenih notranjih razmerij med državnimi organi s pomočjo usklajenega medresorskega sodelovanja in povezovanja organov, ki skrbijo za varstvo potrošnikov s krepitvijo že obstoječih usklajevalnih teles in z vzpostavitvijo ministrskih koordinatorjev. Resolucija predlaga prioritetna vsebinska področja, na katera se bodo osredotočili ukrepi in projektne aktivnosti, pri čemer se zgleduje po prioritetah veljavne evropske strategije za varstvo potrošnikov in katerim bo Republika Slovenija namenila skrb za vključevanje interesov potrošnikov, zlasti tu mislimo varnost proizvodov, tako živilskih kot neživilskih, ter storitev javne infrastrukturne storitve, področje hrane in prehrane, zdravstveno varstvo, standardizacija, finančne storitve, trajnostna potrošnja in stanovanjsko področje. Resolucija daje tudi velik poudarek povečevanju o dostopnosti potrošnikov do pravnega varstva in povečani učinkovitosti izvajanja javnih služb na področju varstva potrošnikov, katera natančneje ureja in tako daje odgovore na vprašanja, ki so ostala nedorečena v prvem nacionalnem programu, ki se s koncem tega leta tudi izteka. Resolucija opredeljuje javne službe, ki se bodo izvajale na podlagi koncesij, to je izvajanje svetovanja potrošnikov in izvajanje informiranja potrošnikov prek revij za potrošnike. In pri tem v skladu s strategijo razvoja Slovenije upošteva spremenjeno vlogo države, ki mora vse bolj postati regulator in nadzornik izvajanja teh služb, ne pa tudi pretežni izvajalec teh politik. Glede na to, da na ravni evropske skupnosti politika varstva potrošnikov predstavlja del politike notranjega trga, so v ospredju resolucije tudi ukrepi za krepitev upravnega sodelovanja med nacionalnimi organi za varstvo potrošnikov držav članic, pri čemer gre tako za sodelovanje nadzornih organov držav, kot tudi strokovnih upravnih organov na področju varstva potrošnikov. Skratka, resolucija pripravlja oziroma predstavlja nov, kvaliteten premik naprej, upošteva interdisciplinarnost področja, upošteva nujnost sodelovanja in nujnost nenazadnje tudi razlikovanja pristojnosti in aktivnosti državnih organov in nevladnega sektorja in želi te aktivnosti povezati v celoto in s tem potrošnikom v Sloveniji zagotoviti varnejšo in tudi preglednejšo zaščito kot je bilo to doslej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Ferija Horvata, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, direktor urada, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor, kot matično delovno telo je na svoji 9. seji, 4.11.2005, obravnaval predlog predlagane resolucije. Na seji odbora so sodelovali predstavniki predlagateljev, torej prva liga, gospod minister, državna sekretarka, direktor urada in druge sodelavke iz ministrstva. Poleg tega so na seji sodelovali: predstavnica zakonodajno-pravne službe državnega zbora, predstavnica Zveze potrošnikov Slovenije in predstavniki Zveze potrošniških združenj Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno pravne službe. Služba je imela vrsto pripomb in večina njih je bila po dogovoru s predlagateljem upoštevana v obliki sprejetih amandmajev na odboru, ki so vgrajeni v dopolnjen predlog resolucije. Odbor je bil seznanjen tudi z mnenjem komisije za gospodarstvo državnega sveta, predlogi za amandmaje Zveze potrošniških združenj Slovenije in pa pripombami Združenja potrošnikov Zasavja. Ker je gospod minister zelo podrobno, tako danes tukaj, kot tudi na seji odbora predstavil predlog oziroma vsebino resolucije in ker imate v poročilu tudi povzeto razpravo, ne bom tega ponavljal, ampak se omejujem samo na nekaj vprašanj, o katerih je bilo največ razprave in ki bi jih lahko na nek način smatrali za odprta, v zvezi z njimi so tudi bili dani oziroma predlagani nekateri amandmaji že na seji odbora in pa dva amandmaja imamo tudi pred sabo sedaj na klopeh. Najprej naj povem, da je v splošni razpravi odbor večinsko podprl cilje, načela in temeljne usmeritve resolucije v pogojih članstva v Evropski uniji ter ob vse bolj odprtem trgu, ki prinaša poleg pozitivnih stvari tudi vrsto tveganj, zlasti za potrošnike je bila skupna ocena, da je v tem trenutku in pa za prihodnje ta resolucija po svoji vsebini še toliko bolj pomembna. Seveda, zelo je bilo poudarjeno to, da ne bo dovolj samo črka na papirju, ampak bo zelo pomembno, kako bo ta resolucija v praksi izvajana, o čemer je govoril pravkar tudi gospod minister. Izpostavljena ali pa problematizirana v razpravi so bila zlasti naslednja štiri vprašanja. Prvič. Bila je ocena, da je potrebno izboljšati varstvo bolnikovih pravic. Tukaj je bil celo predlagan amandma za to, da bi se dodalo posebno alinejo o vzpostavitvi instituta varuha bolnikovih pravic. Amandma ni bil sprejet, je pa bil sprejet en drug amandma, ki je vgrajen v predlog. Namreč, stališče oziroma predlog ministrstva za zdravje, da pri pripravi zakona o bolnikovih pravicah, prouči možnost vzpostavitve instituta varuha bolnikovih pravic. Drugo vprašanje, ki je bilo deležno precej razprave, je bilo vprašanje oziroma ocena, da daje resolucija sicer pravilno velik poudarek zdravstveni neoporečnosti živil, da pa ni dan dovolj velik poudarek kakovosti živilskih izdelkov, ki jih koristimo v trgovinah. Posebej je bilo opozorjeno na vrtce, šole in na druge segmente. In tukaj je bila poudarjena potreba po ponovni uveljavitvi testiranja živilskih izdelkov, da se zagotovi dobro kvaliteto. Tretjič, znaten del razprave se je nanašal na uvrščenost urada o organizacijski plati, ali naj spada, kot sedaj, k ministrstvu za gospodarstvo, in ostala je rešitev tudi ob drugih predlogih, da naj bo rešitev takšna kot je. In sklenem naj s tem, da je bilo sprejeto dopolnilo, da naj vlada vsake dve leti, ko bo poročal urad o izvajanju resolucije vladi, naj vlada poroča [[...]]
Čas je potekel.
[[...]]tudi državnemu zboru. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Breda Pečan, v imenu Socialnih demokratov, prosim.
Dobro jutro, dober dan kolegice in kolegi. Dober dan, gospod predsednik. Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira predlog resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov za obdobje od leta 2006-2010, s tem da poudarja, da je velik del obveznosti na področju varstva potrošnikov, ki jih izvaja naša država, izvedeno tudi v skladu s politiko Evropske unije, ki je tudi za obdobje 2007-2013, že vključila v finančno perspektivo kar približno 1 milijardo 300 milijonov tolarjev, pardon 1 milijardo 300 milijonov evrov za uresničevanje politik na področju varstva javnega zdravja in varstva potrošnikov. V zvezi s tem lahko povem tudi, da je ta resolucija dokaj usklajena z načrti Evropske unije na področju varstva potrošnikov. Da pa nekaterih nalog oziroma nekaterih ciljev ne bo mogoče uresničiti, v kolikor ne bo v proračunih naše države od leta 2006-2010 in tudi pozneje do 2013, zelo jasno opredeljeno, da bodo zagotovljena sredstva za izvajanje posameznih nalog na področju varstva potrošnikov. Res je, da zlasti na področju varstva varnosti živil, tako zdravstvene varnosti, kot tudi tehnične varnosti izdelkov, opravljajo naloge oziroma financira država raziskave, torej testiranja izdelkov tudi preko inšpekcijskih služb in vemo, da tudi zakonodaja na tem področju definira, na kakšen način se financirajo ti pregledi. Torej gre za tisti del varstva potrošnikov, ki govori o njihovi zdravstveni in tudi siceršnji fizični varnosti, medtem ko pa financiranja, testiranja primerjalnega testiranja kvalitete izdelkov, pri nas država ne financira v zadostni meri, da ne rečemo, da to financiramo v bistveno premajhnem obsegu ali pa skoraj nič in temu primerno domače proizvajalce postavljamo v podrejen položaj, kadar gre za to, da lahko na domačem trgu pa tudi na evropskem trgu dokazujemo, da je kvaliteta izdelkov, ki so proizvedeni v Sloveniji, boljša ali vsaj enako dobra kot kvaliteta zelo velikih proizvajalcev v 25-terici ali celo na svetovnem trgu. Temu primerno bi bilo, da bi v tej resoluciji, v poglavju - se opravičujem, samo da najdem - to je poglavje 4.5., kjer govori o testiranju učinkovi [[...]]Pardon, 4.4.3. - to je tržni nadzor nad varstvom ekonomskih interesov potrošnikov in pa pozneje v 4.5.3., v poglavju primerjalno testiranje proizvodov in storitev, kjer v bistvu veliko govori o tem, resolucija govori o tem, kaj pravzaprav je dobrega pri tem primerjalnem testiranju, da pa ni nikakršne zavede, da bo v proračunih Slovenije v tem obdobju zagotovljen denar, vsaj delež, ki ga je potrebno priložiti, dodati k sredstvom Evropske unije, namreč v tej milijardi 300 milijonov evrov za odboje 2007-2013 je predvideno sofinanciranje aktivnosti na področju tudi primerjave kvalitete proizvodov, ker se Evropska unija oziroma zlasti komisija, zelo dobro zaveda, da je primerjalno testiranje kvalitete proizvodov evropskih proizvajalcev izjemno pomemben vzvod tudi za uresničevanje lizbonske strategije. Zakaj to pravim? Zaradi tega, ker je dejstvo, da v kolikor ni možno prikazati potrošnikom ali uporabnikom, kakšna je primerjalna kvaliteta proizvodov, ki prihajajo iz tretjih držav in proizvodov v Evropski uniji oziroma proizvodov, ki prihajajo od proizvajalcev izven Slovenije in proizvajalcev v Sloveniji, potem potrošnik ne more izbirati tistega kar je bolj kvalitetno ali če bolj poenostavljeno rečemo, da svoje izbire ne more prilagoditi svojim potrebam, zmožnostim in izbrati tistega izdelka, ki je ocenjen kot takšne kvalitete, da je vredno za njega dati toliko denarja, kolikor ga ima na razpolago, se pravi, da se zavestno odloča predvsem ob dobri informiranost in ob neodvisnem, nevtralnem testiranju teh izdelkov. Tukaj moramo pritrditi Zvezi potrošnikov Slovenije in tudi regionalnim potrošniškim organizacijam, ki pravijo, da enostavno nimajo nobene možnosti, da bi sodelovali s ponudbo izdelkov za testiranje v okviru evropske potrošnike organizacije, kjer bi lahko potem tudi ta primerjava izdelkov, ki se pojavljajo na našem trgu bila dobro izvedena. Torej, dejstvo je, da vsa ta testiranja na osnovi primerjave kvalitete pravzaprav omogočajo našim proizvajalcem, prepričana sem namreč, da je kvaliteta izdelkov naših proizvajalcev vsaj primerljiva, če ne pogosto tudi višja kot pa kvaliteta proizvodov proizvajalcev iz tretjih držav in marsikdaj tudi iz nekaterih držav Evropske unije. Drugo področje, ki se nam je zdelo v poslanski skupini pomembno je področje varovanja javnega zdravja v smislu zaščite potrošnikov pri preverjanju, če so izdelki, ki so na trgu, zdravi, torej varni glede na zdravje. Tu tudi ne gre samo za izdelke, ampak gre tudi za storitve, torej storitve na področju varovanja zdravja in bi bilo prav, da bi uporabniki, da ne uporabljamo izraza potrošniki, ker to nekako ne sodi v kontekst našega razmišljanja, bom rekla, kar splošno razširjenega odnosa Slovencev do zdravstvenih storitev, bi bilo prav, da vlada resno razmisli o tem, da na področju varovanja, torej potrošnikov oziroma uporabnikov zdravstvenih storitev, zagotovi neko res neodvisno telo, ki bo varovalo interese uporabnikov zdravstvenih storitev, da bodo lahko tako svoje pravice z zakonskega področja, kot tudi svoje pravice glede samega nivoja kvalitete zdravstvenih storitev, uveljavljali potrošniki na osnovi dobre informiranosti, ker ta je zagotovo ena najpomembnejših na tem področju. Glede informiranosti potrošnikov, ki je zagotovo edini način, da se lahko odločajo za izbiro enega ali drugega izdelka, ene ali druge storitve, da imajo možnost izbire na osnovi kvalitetnih in na neodvisen, nevtralen način zbranih podatkov je zagotovo tudi ena od šibkih točk področja varstva potrošnikov v Sloveniji. To, da je samo ena revija, v kateri se lahko objavljajo podatki o testiranjih, o pregledih kvalitete izdelkov, primerjalnih pregledih kvalitete izdelkov, zagotovo omejuje krog potrošnikov, ki imajo dostop do teh podatkov. Zato menim, da bi tukaj morala vlada v proračunu zagotoviti sredstva za, morda nekoliko manj luksuzno obliko, izvedbo, zato pa toliko bolj razširjeno publikacijo, torej za financiranje te publikacije, ki jo mora po naravi stvari izdajati neka nevladna potrošniška organizacija, vendar da bi bila dostopna za čim več, ali lahko rečemo vse potrošnike. Dejstvo je, da objava podatkov o rezultatih primerjalnih testiranj zagotovo ni na svetovnem spletu dostopna zelo velikemu številu potrošnikov v Sloveniji, ker je, kljub temu, da je sicer število uporabnikov svetovnega spleta v Sloveniji sorazmerno visoko, pa vendarle zlasti tisti ljudje, ki ne znajo uporabljati svetovnega spleta, podatke o kvaliteti izdelkov, o kakovosti izdelkov in o varnosti, tako za zdravje, kot tudi za uporabo izdelkov pa bolj potrebujejo, kot mlajše generacije, ki širše uporabljajo svetovni splet oziroma po njem potujejo, kot se temu reče, bi bilo dobro, da bi v tiskani obliki bila ta revija oziroma ta publikacija dostopna vsem gospodinjstvom v Sloveniji. Glede na to, da je danes strošek tiska take publikacije relativno majhen, bi zagotovo lahko vlada v proračunu predvidela sredstva za širšo distribucijo podatkov. S tem pa je seveda pred tem potrebno poskrbeti za to, da do podatkov sploh pridemo. Rada bi povedala tudi to, da bo EU, tako kot je pač iz njenih sklepov, tako komisije, kot evropskega parlamenta razvidno, redno spremljala dogajanja na področju varstva potrošnikov v državah članicah. In da bi tudi zaradi tega bilo smotrno, da vlada poroča državnemu zboru, ali vsaj posreduje poročilo urada za varstvo potrošnikov državnemu zboru takrat, ko urad to poročilo posreduje ministrstvu za gospodarstvo oziroma vladi. Namreč, na pet let poročati o dogajanjih na področju varstva potrošnikov je zagotovo obdobje, ki zlasti za prva leta tega petletnega obdobja podaja podatke, ki so izjemno zastareli in zaradi tega je o njih nepotrebno sploh poročati. Zato izrecno podpiramo predlog, da vlada poroča oziroma posreduje podatke o dogajanjih na tem področju državnemu zboru vsake dve leti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič, Nova Slovenija, prosim.
Lepo pozdravljeni. Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci. V poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke, bomo predlog resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov, podprli. Dokument je precej obsežen in zelo pomemben, saj je pripravljen za petletno obdobje. Resolucija je pripravljena na podlagi zakona o varstvu potrošnikov. Resolucija določa temelje, načela, ter značilnost politike varstva potrošnikov. Prav tako vsebuje cilje in ukrepe, ter seveda naloge za doseganje vseh teh ciljev. Naglo spreminjanje pravil konkurence, hiter gospodarski trg, tehnološki razvoj, povzroča naraščanje ponudbe raznovrstnega, med seboj tudi težko primerljivega blaga in storitev na trgu. Preglednost trga se zmanjšuje. S prehodom v informacijsko družbo, pojavom novih tehnologij, zmanjševanja državne blaginje in procesi globalizacije postaja vsakdanje življenje potrošnikov vedno bolj zapleteno. Zapleteni so tudi problemi, s katerimi se danes potrošnik sooča na trgu, ker mu za njegovo obvladovanje pogosto zmanjkuje ekonomskih virov, znanja, veščin, kar ga napram velikim gospodarskim sistemom postavlja v še bolj neenakovreden položaj. Država mora, takšno je tudi stališče poslanske skupine Nove Slovenije, varovati interese potrošnikov na vseh področjih, kjer so interesi potrošnikov lahko ogroženi, predvsem ko gre za njihovo zdravje ter varnost družbenih in ekonomskih interesov. S tem namenom je državni zbor na osnovi zakona o varstvu potrošnikov leta 2000 sprejel prvi nacionalni program varstva potrošnikov za obdobje 2000-2005. Program se je delno uresničeval med ostalim, predvsem zaradi bistvenega odstopanja višine sredstev, ki so bila prvotno predvidena za njegovo izvajanje. Pred nami je drugi dokument varstva potrošnikov, ki je, kot pravi vlada, rezultat pozitivnih, kot tudi negativnih izkušenj pri izvajanju prvega programa. Njegov glavni referenčni okvir pa predstavlja evropska strategija varstva potrošnikov 2002-2006. Varstvo potrošnikov je v Evropski uniji podvrženo sprejemanju pogostih novih ukrepov in temu bo, kot tudi že sledi, naša država. V program izvajanja resolucije nacionalnega programa varstva potrošnikov 2006-2010 so vključene številne institucije, različni resorji in različni izvajalci. V resoluciji so v sedmih sklopih opredeljeni prednostni cilji, ki imajo predvsem dvojni namen; doseči visoko raven varstva potrošnikov ter zagotavljati zdravje in varnost potrošnika. Na matičnem odboru je bilo še posebej izpostavljeno področje varstva živil živalskega in tudi rastlinskega izvora. Resolucija ureja le vprašanje nadzora nad varnostjo živilskih proizvodov, vprašanja kakovosti teh proizvodov pa ne ureja. Prav gotovo bi bilo umestno, da bi se resolucija v tem delu dopolnila v smeri priporočil glede nadzora kakovosti živil, velika pozornost se namenja med ostalim tudi domačih proizvajalcem in njihovih obvezam, medtem ko se pozablja na proizvajalce tretjih držav, kot smo danes tudi slišali. V naši poslanski skupini pa se strinjamo, da bi na področju nadzora kakovosti izdelkov in storitev na trgu morale odigrati pomembno vlogo nevladne organizacije preko izvajanja primerjalnega testiranja proizvodov in storitev. Prav gotovo bi morali dati, tako kot je bilo tudi rečeno na zasedanju matičnega delovnega telesa, največjo možno pozornost kakovosti živil namenjenih prehrani otrok. To bi moralo biti najpomembnejše merilo pri javnih naročilih za izbiro dobaviteljev živil v vrtcih in šolah. Glede pomislekov na odboru, da bi resolucija morala dati večji poudarek varstvu potrošnikov na področju zdravstva, v poslanski skupini Nove Slovenije pričakujemo, da bo novi zakon, ki ga pripravlja ministrstvo za zdravje, zakon o bolnikovih pravicah, jasno opredelil pravice bolnikov, način njihovega uresničevanja ter zagotovil njihovo varstvo v primeru, ko bi te bile kršene. Prav gotovo so v Sloveniji trg oreh javne dobrine, ki jih pretežno še vedno zagotavljajo javna podjetja, ki imajo monopolni položaj ponudnikov, zaradi česar je potrošnik bistveno bolj v podrejenem položaju, saj si sam ne more izbrati najugodnejšega ponudnika. Zato bo, kot je napisano v resoluciji in na osnovi sprejetega zakona o varstvu okolja, potrebno na tem področju prednostno zagotoviti učinkovito regulacijo naravnih monopolov, ob vzpostavitvi učinkovitega varstva konkurence z namenom zaščite potrošnikov. Še posebej je potrebno zagotoviti ustrezno regulacijo kjer konkurenca ni možna, na primer pri oskrbi s pitno vodo. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo tudi predlog, da vlada pripravi za državni zbor dvoletno poročilo in da ne poroča po petih letih, kot je bilo prvotno predvideno, kar smo tudi z amandmajem na odboru sprejeli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči in gospod minister, kolegice, kolegi! Sprejetje resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov nam nalaga zakon o varstvu potrošnikov. Mislim, da se vsi zavedamo, da v zadnjem času postaja varstvo potrošnikov vedno bolj zahtevna naloga, saj smo priča vedno agresivnejši reklamni kampanji na eni strani, na drugi strani pa tudi vedno bolj odprtemu trgu, na katerem se potrošnik srečuje z vedno več različnimi proizvodi in storitvami. Dodatne in bolj usklajene ukrepe za varstvo potrošnikov seveda zahteva tudi sodoben način trgovanja, ki predstavlja dodatna tveganja za potrošnika. Upoštevati moramo dejstvo, da je nujno potrebno zagotoviti ustrezno varstvo potrošnikov, ki so v vsakdanjem življenju pogosto prepuščeni samemu sebi, ko se srečamo s problemi, težavami pri nakupovanju proizvodov in porabi sredstev. Zato je potrebno zagotavljati na eni strani dober inšpekciji in drug nadzor, na drugi strani pa je potrebno zagotoviti vsakemu potrošniku, da se lahko obrne na ustrezne vladne pa tudi nevladne inštitucije, ki mu omogočijo učinkovito varstvo njegovih pravic. Resolucija je po našem mnenju pomembna zlasti zato, ker daje pomembno vlogo na področju varstva potrošnika nevladnemu sektorju, kjer vzpostavlja, po našem mnenju dober okvir za usklajeno delovanje vseh organov, ki so povezani z varstvom potrošnikov. Pripombe zakonodajno-pravne službe so bile pretežno upoštevane s sprejetim amandmajem in tudi na samem odboru. Minister je predstavil cilje in dejavnike politike varstva potrošnikov, ki zagotavljajo sredstva za izvajanje ukrepov ter same aktivnosti v okviru resornih ministrstev. Glavni predlogi resolucije so predvsem integracija varstva potrošnikov za vse vladne politike, učinkovit nadzor, medsebojno usklajevanje in notranje razmerje, dostopnost javne službe na področju varstva potrošnikov, dobra in kvalitetna informiranost ter reševanje sproti nastalih sporov oziroma problemov. Pri tej resoluciji so sodelovala različna ministrstva, inšpektorati, uradi in drugi organi in zagotavljajo pač, da je ta zadeva usklajena na najvišji možni ravni in verjamemo, da je dobra podlaga za dobro resolucijo. Tudi sama predsednica Zveze potrošnikov Republike Slovenije podpira to evropsko naravnano resolucijo, želi pa, kot si vsi ostali, verjetno tudi mi, da bi se tudi v skladu s tem izvajala oziroma uresničevala. Jaz verjamem, da se to tudi bo. Odbor, kot sem že rekel, je sprejel naštete amandmaje na podlagi mnenja zakonodajno pravne službe in s tem tudi zagotovil nekatere pripombe, ki jih je imela zakonodajno vladna služba. V upanju in prepričanju, da pač ta bo resolucija služila našemu slovenskemu potrošniku in da bo tudi prinesla določen korak naprej, bo Slovenska ljudska stranka z veseljem podprla to resolucijo o varstvu potrošnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki vlade. V Slovenski nacionalni stranki delimo mnenje z zakonodajno pravno službo, da je resolucija o nacionalnem programu varstva potrošnikov v letih 2006 do 2010 potrebna in v osnovi dobra podlaga. Ampak v osnovi. Ob tem pa v Slovenski nacionalni stranki ponovno in že spet opozarjamo, kako je mogoče, da se resolucija, ki je bila narejena od leta 2001 do 2005, ni uresničevala. Po podatkih, ki jih imamo, se je po finančni plati uresničevala manj kot 18%. Po vsebini, po oceni strokovni se je uresničevala še slabše. Poleg tega me čudi, da delamo resolucijo, ki naj bi bila dobra, ki naj bi bila vsebinsko pomembna in prav je, da je, saj so cilji jasni in verjamem, da ste jih prebrali, ampak proračun za leto 2006 ustreznega obsega sredstev za izvajanje nalog iz predložene resolucije ne upošteva. Malce čudno je, vsaj za nas v Slovenski nacionalni stranki, da hočemo imeti neko resolucijo, da želimo njeno vsebino uresničiti. Podpore, računalničarji bi rekli hardwara, pa ni, če je že softwar ali obratno. Pomanjkljivost te resolucije, na katero so mnogi opozarjali tudi, da ne predvideva vzpostavitev instituta varuha bolnikov pravic in da ne ureja nadzora kakovosti živilskih proizvodov, kar je tudi jasno dokazano, gre za primerjavo, varnost ne pomeni nujno kakovost in obratno. Resolucija po vsebini naj bi bila dobra s pomanjkljivostmi v proračunu, s pomanjkljivostmi pri uresničevanju vsebinskega dela. V Slovenski nacionalni stranki smo ji rekli, da je to spisek lepih želja in prav je, da je tako, prav je, da je to spisek lepih želja. Toda določen del te resolucije nakazuje na nespoštovanje zakona o varovanju potrošnika. Primerjave, da ne boste rekli, da govorimo na pamet. Prav je, da tržni inšpektor kaznuje nekoga, ki prodaja potrošniku robo, vsebino. Vprašajmo pa se kaj ima tista stranka, posameznik, človek, ki se je pritožil na tržno inšpekcijo od tega, nič. Drugič. V zadnjem času smo, to moramo povedati, ker to sodi v to sfero, priča zavajajočemu glasovanju na področju zdravstvenega zavarovanja, vsi smo priča tega in vsi smo enotnega mnenja, upam da, v Slovenski nacionalni stranki smo, da je to zavajanje, da je to zavajajoče oglaševanje, ki nima nobenega spoštovanja do potrošnika. In tretjič. Primer Slovenije in slovenskega mleka, slovensko mleko v Italijo, mi uvažamo slovaško mleko in ga prikazujemo kot slovensko mleko. To so nedopustne stvari, ki so lahko v resoluciji opisane navzgor, navzdol, počez in po dolgem, ne spoštuje pa se vsebina in ne spoštuje se finančna osnova. In nenazadnje sam osebno sem bil priča, v preteklih dveh letih, prepiranj med zvezami in združenji, ki naj bi varovale potrošnike. To so dejstva, ki jih moramo upoštevati. Resolucija mora biti. Resolucija je vsebinsko dobro ocenjena, vendar na osnovi resolucije moramo mi poslanci, če jo bomo danes sprejemali, vedeti, da bomo na izredni seji, proračunski seji, ki bo prihodnji teden, rekli vsi skupaj, ne posameznik, danes bomo rekli ja, resolucija je krasna, na naslednji seji bomo pa tiho, ker ni predvidenih sredstev za uresničitev ciljev te resolucije. In drugič, vsebinski del te resolucije se mora uresničevati skozi zakon oziroma zakon se mora v osnovi upoštevati in dopolnjevati s cilji resolucije. Resolucija ni samo nek lep papir, ki ga upoštevamo ali pa ne, kot je bila včasih na žalost praksa v tem državnem zboru. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, v imenu Slovenske nacionalne stranke prosim, da bodimo pri sprejemanju te resolucije odgovorni. Vprašajmo se, kaj bo z inštitutom varuha bolnikovih pravic, ki sodi v ta del, kaj bo z urejanjem nadzora kakovosti živilskih proizvodov in predvsem, kako bomo pošteno rekli, da resolucija, smo za resolucijo, vendar bomo morali drugi teden v četrtek, petek, pa mogoče v soboto reči, pri proračunu države Republike Slovenije 2006, gospodje, sprejeli smo resolucijo, ta resolucija nosi finančne posledice, ki pa v proračunu niso vidne in upoštevane in bomo rekli, ali jih bomo zahtevali in upoštevali, ali pa sploh škoda vsega časa za obravnavanje te resolucije. Toliko pošteni pa moramo biti do potrošnikov. In nenazadnje red na področju potrošnikih organizacij je treba enkrat ustanoviti. Še enkrat pravim, veliko jih je, vsak vleče zase in za svojo stran. Tisti, ki pa nič nima od resolucije in od zakona o varstvu potrošnikov so pa na žalost bili in bodo, vsaj po tem, kar zdaj vidimo, potrošniki.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman, v imenu DeSUS-a.
Hvala. Prav posebej veliko potrošnikov, ki bi jih radi varovali iz poslanskih vrst, zdaj ni tukaj. Morda se bodo prišli pokazati samo tisti trenutek, ko bodo svojih pet, šest stavkov povedali in potem zopet izginili, ne vem kam. Ampak prav bi bilo, da bi bili tukaj tudi takrat, kadar obravnavamo tematiko, ki zadeva vse Slovenke in vse Slovence in kadar se vsaj nazivno zavzemamo za to, da bi jih varovali. Sicer pa je treba povedati, da smo v poslanski skupini DeSUS naklonjeni tej deklaraciji. Povedati je treba, da jo bomo tudi podprli. Čeprav je resnici na ljubo treba reči tudi to, da smo bili razočarani nad odnosom, nad našim amandmajem v zvezi z vzpostavitvijo varuha bolnikov pravic v matičnem delovnem telesu, kjer so nas podpirali iz vrst opozicije, tisti, ki so podpisali to zahtevo v koalicijski pogodbi, pa so nas zavračali. Ampak mi bomo kljub temu, zaradi te deklaracije, zaradi te resolucije in njene potrebnosti storili to, kar je po naši sodbi potrebno, torej podprli jo bomo. O potrošnikih v zadnjem času, kar nekaj govorimo, v prejšnjem tednu precej. V prejšnjem tednu smo jih omenjali kot končne potrošnike, kot tiste, ki bodo deležni posledic davčne zakonodaje, ki smo jo sprejeli. Takrat je končni potrošnik ni najbolje odnesel, to bo čutil čez leto, dve ali več. Upamo, da bo potrošnik danes s sprejemom te deklaracije lahko bolj zadovoljen, ker v resnici gre za to, da se na deklarativni ravni skuša zaščititi potrošnika, čeprav je bila temeljna pomanjkljivost tudi na odboru omenjena ta, da pa ni zadostnih sredstev in instrumentarija za uveljavitev te resolucije. Ampak mi sodimo, da je treba storiti vse, da bi, kar zadeva oskrbe in zaščite potrošnika, bila ta dolgoročno kvalitetna, da bi bila varna, da bi bila stabilna in pri tem sodimo, da sploh ni mogoče govoriti o kvaliteti in o varnosti drugače, kot da ta pojma povežemo v širšo sintagmo, ne eno, ne drugo ni možno ločeno, torej ni možna kvaliteta brez varnosti in ni možna varnost brez ustrezne kvalitete. Strinjamo se s tem, kar je ministrstvo ali minister predlagal v uvodnih besedah, namreč s tem, da je treba storiti kar se da veliko za to, da bi se po horizontalni smeri ta varnost razširila oziroma zavzemanje za varnost razširilo po vseh resorjih in tudi splošno po slovenski družbi. Brez tega ni mogoče zagotoviti večje varnosti potrošnikov. Žal nam je, da je, prej je bilo govorjeno o prvi ligi, češ, prva liga je bila na odboru, sedaj je prvi mož prve lige moral odbor zapustiti, kajti, potem, ko je prvi mož prve lige, gospod minister, podpiral naše zahteve po tem, da ščitimo tudi jezik v tistih dokumentih, ki jih vlada pripravlja in tudi, tako se da razbrati iz magnetograma, podpiral zahteve po tem, da se na področju varstva bolnikov stori več in da se sprejme ideja o varuhu bolnikovih pravic, potem ko je gospod minister zapustil to sejo zaradi drugih obvez so prišli tisti iz druge vrste prve lige in so to, kar je on usmerjal v eno smer, obrnili v drugo. Zato naš amandma ni bil sprejet in zato je bila sprejeta dikcija, ki je razvodenila smisel našega amandmaja, razvodenila v tem smislu, da se bo še poskušalo razmišljati o tem, kaj bi bilo potrebno storiti. Mi pa ne bi več razmišljali, ampak bi radi kar nekaj tudi implementirali. Kakšna bo zavarovanost potrošnikov ni toliko odvisno od tega, kakšno resolucijo bomo sprejeli. V veliki meri je to odvisno od tega, tudi od tega, kako bo proračun to spremljal, v največji meri pa seveda od tega ali bo pri nas prišla do veljave večja konkurenčnost in večja demonopolizacija tistih, ki ponujajo storitve in zoper katere so največkrat potrošniki nemočni. Ker gre temeljna usmeritev resolucije po naši sodbi v pravo smer, jo bomo v poslanski skupini DeSUS podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Rugelj, SDS. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva za gospodarstvo, ki so zelo dobro pripravili to resolucijo. Za politiko varstva potrošnikov je značilna izrazita kompleksnost, saj posega v vsa ključna področja življenja. Pravzaprav stoji na stičišču različnih politik: gospodarske, prehranske, okoljske, kmetijske, izobraževalne, stanovanjske in tudi zdravstvene politike. Konvergira s področjem človekovih pravic in ima pomembno mesto na področju sodobnih informacijskih tehnologij. Najtesneje je povezana z varstvom konkurence, saj sta varstvo potrošnikov in varstvo konkurence kot dve plati istega kovanca, ki se imenuje gospodarska politika. Kot značilnost gospodarske politike potrošniško pravo varuje v prvi vrsti potrošnika, konkurečno pravo pa konkurecno. Hkrati pa delujeta enakovredno v interesu potrošnikov in družbe. Cilj ene in druge politike je ustvarjanje pogojev za učinkovito delovanje odprtih in transparentnih trgov, vse to za končno dobrobit potrošnika. Konkurenca ima vlogo uravnavanja ponudbe in povpraševanja količine in kakovosti, ponudniki pa prevzemajo odgovornost za varnost proizvodov na trgu. S preprečevanjem omejevanja konkurence oziroma nelojalne konkurence, ali drugače povedano, nespoštovanja dobrih poslovnih običajev pospešujemo primarne dejavnike razmer na trgu, kot so cena, kvaliteta, prodajni pogoji. Konkurenčna zakonodaja zagotavlja ustrezne pogoje za konkurenco, ki naj podjetja spodbuja k večji učinkovitosti in uspešnosti poslovanja. Politika varstva potrošnikov na drugi strani je skup ukrepov, s katerimi želijo država in drugi nosilci gospodarske politike krepiti položaj potrošnikov v družbi in na trgu blaga in storitev. Potrošnik velja namreč, napram ponudnikom blaga in storitev, za šibkejšega udeleženca na trgu. Ker je politika varstva potrošnika del gospodarske politike je, njen razvoj tesno povezan z gospodarsko razvitostjo države. Varstvo potrošnikov je pomembna kategorija ekonomske politike za krepitev konkurenčnosti gospodarstva in varovanja ekonomskih interesov potrošnikov. Raven varstva potrošnikov je pomemben kazalec razvoja družbe, učinkovito varstvo potrošnika pa temeljna civilizacijska vrednota. Prevladujoči položaj in koncentracija na novih trgih naglo spreminjajo pravila konkurence. To ter hiter gospodarski in tehnološki razvoj, prinašajo naraščanje ponudbe raznovrstnega, včasih med seboj težko primerljivega blaga in storitev na trgu, s čimer se preglednost trga zmanjšuje. S prehodom v informacijsko družbo, pojavom novih tehnologij, zmanjševanjem države blaginje in procesih globalizacije je postalo vsakdanje življenje potrošnika bolj zapleteno. Zapleteni so tudi problemi, s katerimi se soočamo na trgu, zato mu za njihovo obvladovanje pogosto primanjkujejo ekonomski viri, znanje in veščine, kar ga napram velikim gospodarskim sistemom postavlja v še bolj neenakovreden položaj na trgu. Vloga države je ključna za uresničevanje temeljnih univerzalnih pravic potrošnikov, ki so hkrati tudi temeljna načela pri oblikovanju politik varstva potrošnikov po svetu in ki potrošnikom po vsem svetu zagotavljajo enakovrednejši položaj na trgu in pomembno prispevajo k večji družbeni pravičnosti, preprečevanju revščine, varovanju okolja in odgovorni in trajnostno naravnani družbi. Omeniti je potrebno tudi evropsko strategijo politike varstva potrošnikov za obdobje 2002 - 2006, ki določa tri ključne cilje. Visoka skupna raven varstva potrošnikov, zlasti z uvedbo skupnih pravil in postopkov potrošnikov ter integracijo potrošniških interesov v druge politike skupnosti. Učinkovito izvrševanje predpisov varstva potrošnikov, zlasti skozi tržni nadzor, upravno in izvršno sodelovanje, dostop potrošnikov do podatkov o storitvah in neživilskih proizvodih ter dostop do mehanizmov za izvensodno reševanje sporov. Vključevanje potrošnikov, potrošniških organizacij v oblikovanje in izvajanje politike varstva potrošnikov in druge politike skupnosti, ki zadevajo interese potrošnikov. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da ta predložena resolucija v nacionalnem programu varstva potrošnikov 2006 - 2010, po vrsti je to drugi dokument vladne politike varstva potrošnikov, ki je potreben, zaradi kmalu iztekajočega se prvega programa, pa tudi naglega ekonomskega, družbenega in tehnološkega razvoja. To je rezultat pozitivnih, kot tudi negativnih izkušenj pri izvajanju prvega programa, njen glavni referenčni okvir pa predstavlja evropska strategija varstva potrošnikov 2002-2006 iz leta 2002. Varstvo potrošnikov je izjemno dinamično področje, ki je v EU podvrženo sprejemanju pogostih novih ukrepov. Temu bo morala slediti tudi naša država, še posebej s polnopravnim članstvom v Evropski uniji, ko je prišlo na področju varstva potrošnikov [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v ospredje medsebojno sodelovanje med državami članicami. Dokument predstavlja dobro podlago za usklajeno delovanje vseh nacionalnih akterjev na področju varstva potrošnikov [[...]]
Čas je potekel!
[[...]]vladnih kot tudi nevladnih organizacij. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu resolucije. Besedo ima gospod Bojan Kontič, Socialni demokrati.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Dotaknil se bom dveh področij, ki jih zajema ta resolucija. Prvo področje je področje zdravstva ali zdravja, varovanje pravic bolnikov, pripravlja se zakon o bolnikovih pravicah, kar je dobra informacija oziroma dobro sporočilo, ki ga pošiljajo s tega ministrstva. Temeljni pravici bolnika sta kakovostna in varna zdravstvena obravnava, je zapisano v tej resoluciji, ki jo danes obravnavamo. Zdravstvo je zelo občutljivo področje. V procesu zdravljenja je vsekakor pacient zelo občutljiva oseba, ki je mnogokrat v situaciji, ko ne ve kako odreagirati v konkretnem primeru, predvsem takrat, ko z obravnavo ni zadovoljen. V resoluciji je možno na strani 58 zaslediti tudi aktivnosti, ki jih vodijo posamezne lokalne skupnosti, tako mestna občina Maribor, ki ima varuha pacientovih pravic, kot tudi mestna občina Ljubljana, ki skupaj z zvezo potrošnikov Slovenije svetuje s področja pravic bolnikov, vendar je žal tako v Ljubljani kot Mariboru to teritorialno omejeno na lokalno skupnost, ki za to zagotavlja tudi sredstva. Morda bi bilo dobro razmišljati v tej smeri, da bi sledili zgledu mestne občine Ljubljana in mestne občine Maribor, ampak v tem konkretnem primeru tudi, ali predvsem Ljubljane in hkrati državnemu zboru oziroma v državnem proračunu namenili sredstva za te aktivnosti za izvajanje teh nalog. Tako s tem ne bi bili obremenjeni lokalni proračuni oziroma proračuni lokalnih skupnosti Drugo področje, o katerem bi želel spregovoriti, pa je področje, ki se nekako dotika elektromagnetnega sevanja. Med glavnimi viri elektromagnetnega sevanja so v predlogu resolucije o nacionalnem programu varstva okolja, obravnavali smo ga prejšnji teden, v poglavju 4.3.5. - elektromagnetno sevanje, naštete tudi telekomunikacijske naprave, med njimi mobilna telefonija. Previdnostne ocene, da nekateri telefoni in druge telefonske naprave niso dovolj varne pred sevanjem, je treba resno upoštevati, ker se posledice te vrste ogrožanje zdravja ljudi lahko pokažejo šele dolgoročno, je zapisano tudi v resoluciji, ki smo jo obravnavali v preteklem tednu. Podatki, ki so navedeni v danes obravnavanem predlogu resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov pa kažejo, da Slovenija sodi v sam vrh držav članic Evropske unije, podatek je takšen, penetracija na tem področju je 90 priključkov na 100 prebivalcev, povprečje držav članic Evropske unije pa je 87 priključkov na 100 prebivalcev, s tem sodi Republika Slovenija v sam vrh držav članic Evropske unije. Pa niso problem zgolj telefoni oziroma telefoni mobilniki, problem se pojavi predvsem pri baznih postajah mobilnih operaterjev, tu nastajajo težave. Kljub visoki uporabi mobilnikov je veliko nasprotnikov postavitve baznih postaj in tu bo potrebno na nek način zagotoviti, morda predvsem z zakoni oziroma zakonsko, kako najti kompromis oziroma ustrezno rešitev med dobro pokritostjo s signalom in varnostjo uporabnikov mobilnih storitev pred morebitnim škodljivim sevanjem predvsem teh baznih postaj. Kot ugotavljajo sicer v tej resoluciji, je ponudba mobilnikov na našem trgu pestra in varna, nič pa ne zapišemo o baznih postajah, ki so posledica uporabe te mobilne telefonije oziroma te tehnologije, ki je najbolj razvita v tem času. Torej, tudi o tem bo potrebno razmišljati, ko bomo sprejemali zakonodajo, ki bo nekako sprovedla v življenje to resolucijo o nacionalnem programu varstva potrošnikov, ki jo danes obravnavamo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Feri Horvat. Se odpoveduje. Gospod Vili Rezman, DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. No, jaz bi rad k temu kar sem že povedal, namreč, da se solidariziramo s to resolucijo, dodal še to, da podpiramo to, da se skuša tudi ta resolucija še dopolniti in kaj izboljšati, vendar morebiti vse ne gre v pravo smer. Podpiram tisto, kar je zapisano v skupnem amandmaju štirih strank podpiram to predvsem za voljo tega, ker gre za to, da se odpirajo nekoliko vrata tistim, ki jih štejemo k nevladnim organizacijam na tem področju. Podpiramo zato, ker je bilo na odboru čutiti nekaj napetosti tudi med njimi samimi in jaz upam, da ta amandma zdaj pomeni, da so te napetosti premoščene in da iskreno mislimo, da mora imeti več subjektov možnosti na ravni Slovenije ukvarjati se z varstvom potrošnikov tudi na nevladni ravni. Ne morem pa podpreti amandmaja, ki govori o tem, berem, citiram, smiselno bi bilo razmišljati v smeri zakonskega uveljavljanja zastopnika pacientovih pravic in tako naprej, ker toliko nebuloze spraviti v en stavek je pa redkost, to je pa dosežek. Ta stavek ne pomeni nič. Ta stavek ima neko intenco, slediti temu, kar smo mi predlagali v našem amandmaju, intenco, da bi nekako sledil temu, da bi se v resnici kaj naredilo, ta pa govori o tem, kako bi bilo smiselno, kaj razmišljati in to seveda vse v pogojnikih, tako da ne koncu res ne bi nič zgodilo in nato predlagano kot amandma. Zato jaz takšnega amandmaja in tudi moji poslanski kolegi, ne morem podpreti. Vztrajali bomo na tem, da se varuh bolnikov pravic institucionalizira, zdaj pač nismo imeli te moči in te sreče, da bi ga spravili v to resolucijo, bo pa zagotovo, tako upamo, v kakšnem izmed hitro sprejetih zakonov, kajti potreba po tem nedvomno je. In obrazložitev k amandmaju LDS, ki govori o tem, da v poročilu varuha človekovih pravic ni bilo zaznati zadostnega števila obravnav, tovrstnih primerov, pač ni argument. To morebiti lahko govori celo o tem, da ljudje še vedno trpijo strah pred belo haljo, da še vedno ne upajo svojih pravic uveljavljati, ker morajo ponovno iti tja, kjer recimo te pravice niso bile upoštevane ali so bile kršene, in če to pomeni to, potem je to toliko večji razlog, da se ta inštitut varuha bolnikov pravic tudi uresniči, da zmoremo to moč, da ga uveljavimo.
Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo. Rada bi samo na kratko poudarila področje, o katerem sem že prej, v imenu poslanske skupine govorila. Namreč, za obdobje od leta 2006-2010, kar je polnih pet let, naša država predvideva okoli 900 milijonov tolarjev sredstev za uveljavljanje politike varstva, politik na področju varstva potrošnikov, s tem, da verjetno nekaterih, domnevam, vsaj nekaterih nalog, ki so zapisane v razpredelnici na koncu resolucije, niti ni ovrednotila. Če smo objektivni, lahko domnevamo, da gre za vendarle kaj več kot toliko denarja. Pa vendarle je 900 milijonov tolarjev za te namene ob podatku, ki ga v resoluciji lahko tudi oziroma v obrazložitvi tudi najdemo, da je ena, torej bom rekla, vključitev tega [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]testiranja kakovosti kar 50 tisoč evrov, če ga damo v to skupno testiranje v Evropski uniji, je seveda ta denar dosti premajhen. Zaradi tega menim, da bi bilo temeljito za razmisliti, ker resolucija praviloma nima finančnih posledic, pa vendarle, da pri pripravi proračuna za leto 2006 vlada razmisli o tem oziroma pri obravnavi proračuna, ki ga bomo naslednji teden obravnavali, vendarle razmisli o tem, ali so zneski, ki jih je predvidela za naslednjih pet let, dejansko smiselni in če opravičijo naloge, ki jih resolucija določa.
Hvala lepa. Čas je potekel. Besedo ima gospod Anton Kokalj.
Glede na poziv kolega iz DeSUS-a, Vilija Rezmana, je prav, da se oglasimo, vsaj tisti, ki smo tukaj. Mogoče čisto na kratko. V sami resoluciji sam pogrešam, poleg tega da jo načelno podpiram, področje varstva naključnih potrošnikov, če bi temu tako rekel. To je predvsem tista populacija, ki ni zaščitena, predvsem mladi, v zvezi z dostopnostjo preko komunikacijske tehnologije, se pravi kabelske tehnologije, interneta, pa tudi oglaševanja, kar zadeva nasilnih in pornografskih vsebin, mislim, da je na tem področju Slovenija zelo šibka in tukaj ni urejena posebna strategija in tudi institucije, ki skrbijo za varstvo potrošnikov, za varstvo naključnih potrošnikov, mislim, da je tukaj premalo zajeto v sami resoluciji in da je na tem področju nujno treba nekaj še storiti. To je moj kratek komentar k tej resoluciji in apel, da delamo na tem za naprej.
Besedo ima gospod Ljubo Bermič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospod minister, kolegice in kolegi! Sam bi se v svoji razpravi opredelil do vsebine te resolucije, ki govori o pravicah bolnikov v Republiki Sloveniji. To je vsebina, ki ima vsaj na zakonskem področju že zelo dolgo brado, saj je bilo tudi skozi poročila varuha človekovih pravic opaziti, da je potreba po tem, da takšen zakon, ki bi o tem govoril na enem mestu, oblikujemo, žal pa do tega nismo prišli. Danes pravice bolnikov opredeljujemo v zakonu o zdravstveni dejavnosti, ki opredeljuje pravice bolnikov in jih opredeljuje nekako na enakovreden način in pod enakimi pogoji, pri čemer je predlog zakona oziroma zakon nekako primerljiv z zakoni, kot so zapisani v drugih državah Evropske unije. Seveda pa je v času uveljavljanja tega zakona pri uveljavljanju pravic prihajalo do neenotnega razumevanja posameznih določil zakona, pomanjkljivosti zaradi neurejenih in neenotnih postopkov, ki so jih uporabniki zdravstvenih storitev uporabljali v svojih primerih kršenja posameznih pravic. Po veljavni zakonodaji so bolniku oziroma pacientu, ki so mu kršene te pravice, omogočene in nakazane poti, kako jih lahko uveljavlja, ker jih lahko v okviru lažjih kršitev uveljavlja v okviru svojega zdravstvenega zavoda. V primeru kršenja ali pa hujše kršitve pravic pa so določeni postopki, na kakšen način pacient lahko uveljavlja svoje pravice. Druga možnost, na kakšen način lahko bolniki oziroma pacienti uveljavljajo svojo pravico in tudi institut varuha človekovih pravic in tudi sama razprava ob 10. poročilu je imela veliko vsebine na to temo, kjer se je opozarjalo na potrebnost zakona, zakona o bolnikovih pravicah, ki bi to na enem mestu celovito uredil. Dosedanja praksa, ki jo je možno zaslediti iz poročila varuha, govori o tem, da ni problematičen sam obstoj pravic bolnikov, kajti imamo ustrezno usklajenost z mednarodnimi akti, seveda pa je večji problem tam, kjer je potrebno uresničevati te pravice in veliko je problemov ravno v samih postopkih uresničevanja teh pravic, kajti postopki niso dovolj enotni in tukaj potem bolniki pacienti, ki mislijo, da so jim kršene njihove pravice, ravnajo po najboljših možnostih. Kot je bilo danes tukaj že rečeno, imamo nekako zagotovilo, da bo ministrstvo za zdravje, kot pristojno ministrstvo, s predlogom zakona, ki bi po programu vlade moral videti luč sveta že do konca tega leta, obljubljeno nekako je in zagotovila so, da bi naj besedilo tega zakona dobili takoj po novem letu, torej v začetku leta 2006. V poslanskem klubu LDS pozdravljamo to, glede na to, da smo že objavili predlog vsebine tega zakona in ga nismo nadaljevali v proceduro, ravno iz dejstva, ker je bila obljuba ministrstva, obljuba te vlade, da bo prišla s svojim predlogom. Zato tudi pričakujemo, da takšno besedilo slej ko prej bo prisotno v obravnavi v državnem zboru. Tukaj lahko tudi spremljamo, da imamo na lokalni ravni dobre primere, tako na nivoju Mestne občine Maribor, kot na nivoju Mestne občine Ljubljana, kjer pač na posebno iniciativo obstajajo določene poti zaščite teh pravic in pomoč pri njihovem uveljavljanju. Hkrati bi opozorili, in tudi to je bil nekako namen tega amandmaja, ki je vložen, da glede na ustavno uveljavitev varuha človekovih pravic gre razmislek v tej smeri, da če bi oblikovali več varuhov, ali ne posegamo v tem kontekstu v pravice varuha človekovih pravic, za katere menimo, da so ustavna kategorija. Po drugi strani pa glede na povedano, kjer se pojavlja veliko vprašanj predvsem pri postopkih uveljavljanja pravic bolnikov oziroma pacientov, bi v okviru razmišljanja glede na to, da je bil tudi na odboru sprejet amandma v smeri, da se temu področju res zapiše posebno mesto v resoluciji, gre za to, da bo ministrstvo za zdravje proučilo možnost vzpostavitve inštituta varuha bolnikovih pravic. Z amandmajem gre predvsem za razmišljanje v smeri, ali gre za uveljavljanje inštituta varuha bolnikovih pravic, možno za uveljavljanje zastopnika pacientovih pravic, ki bo sodeloval v vseh teh postopkih uveljavljanja teh pravic na eni strani, prvič, kot tisti, ki lahko svetuje, ki omogoči čim bolj kvalitetno uresničevanje njihovih pravic, hkrati pa seveda bi lahko bil tudi izbran kot zastopnik teh pravic, kot bolnikov pooblaščenec. Zato predlagamo v razmislek to rešitev, ki je tukaj predlagana s tem amandmajem, v nadaljnji obravnavi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Drago Koren. [[Ga ni.]] Gospod Martin Mikolič. Izvolite prosim.
Hvala še enkrat za besedo. Resolucija je res zelo obsežna, razdeljena na posamezna področja, ki so vsebinsko tudi dokaj dobro obdelana, seveda na koncu usmerjena z nekimi cilji, ki bi jih naj dosegali ali pa dosegli v prihodnjem obdobju, da bomo dosegli čim več za varstvo potrošnikov. Bi pa rad povedal, da nekako v celotni resoluciji, ki sem jo kar v detajle predelal, nisem nikjer zasledil varstvo potrošnikov pred tako imenovano poplavo teh turističnih ponudb. Vemo, da imamo danes ogromno turističnih agencij, ki ponujajo marsikaj in te ponudbe so na prvi pogled všečne, cenovno ugodne. Vemo pa, da velikokrat je po realizaciji tega potrošnik razočaran. Nekako smatram, da je to zelo pomembno področje, ki bo zelo pomembno tudi v prihodnje, saj pravzaprav vsak državljan in državljanka tudi te oziroma večji del državljanov in državljank tudi te storitve koristi in to nekako ni zajeto v tej resoluciji. Vemo pa oziroma velikokrat slišimo znan slovenski izraz ali pa besede ali pa stavka, "uh, kako so me nategnili oziroma kako so me nasankali" in sam smatram, da bi pa vsaj en del tega bilo potrebno nekako tudi okviriti v tej resoluciji. Potem še eno področje, ki bi se ga dotaknil, glede sprejemanja televizijskih signalov. Sicer je v enem delu to nekako tudi opredeljeno oziroma opisano, ampak na področjih Slovenije, predvsem na področjih, ki mejijo na sosednjo Hrvaško, je velik problem sprejemanja prvega in drugega programa slovenske televizije. Pravzaprav se mi zdi nekorektno do potrošnika, da pravzaprav mora on opozoriti na to oziroma je v neenakovreden položaj postavljen do drugih. Pravzaprav bi moral nosilec te storitve na tem področju nekaj narediti, kajti če neko storitev nudi in jo tudi zaračunava, naj on poskrbi za to. Če grem po časopis, po informacijo v trgovino, seveda jo plačam in jo tudi dobim. In na tem področju so danes še veliki problemi, glede na to, da nekatera področja s sosednjo Hrvaško imajo omogočen signal samo televizijskih programov sosednje Hrvaške. Toliko, hvala.
Hvala. S tem je seznam razpravljavcev oziroma vseh, ki so bili prijavljeni, izčrpan. Gospod minister, imate besedo.
Spoštovani poslanci, spoštovani podpredsednik! Hvala lepa za pripombe, misli. Seveda vsakih pet let je priložnost, da na nek način temeljito razmislimo o ključnih smereh, usmeritvah na tem pomembnem področju, ne samo v naši državi, temveč tudi v Evropski skupnosti, ki se mu daje veliko pozornosti. In prav je, da se tudi naše inštitucije, tako inštitucije vlade in seveda tudi nevladne vključujejo v te integracije, da se pravzaprav najboljše prakse prenašajo in s tem se izboljšuje standard varovanja potrošnikov v Sloveniji na različnih področjih. Tukaj je bilo med celo razpravo čutiti dve ključni temi. Prva tema je bila, češ, resolucija je napisana zgodba, vprašanje pa je njeno uresničevanje, kako, in ključen pri tem je proračun. Poudarjam, da izvajanje te politike ni samo stvar enega resorja, to je stvar več resorjev. Lahko pa poudarim, da se je kar bistveno spremenilo v obdobju, ko je odgovornost prevzela ta vlada. Če pogledam, da je za transferje v nevladnem sektorju za izvajanje javne službe bilo namenjenih v letu 2004 dobrih 40 milijonov, lahko rečem, da je z rebalansom v letu 2005 tega 78 milijonov in da se povečuje znesek tudi v letu 2006. Skratka, če primerjamo leto 2006 in 2004, gre skoraj za 100% povečevanje sredstev, to se pravi, tem ključnim vsebinam, tem transferjem, javnim oziroma nevladnemu sektorju za izvajanje javne službe. Tukaj notri štejemo tudi številna testiranja proizvodov, hrane. Želimo si torej tukaj narediti kakovostni premik naprej. Želimo s tem obvestiti in obveščati potrošnika o, ne samo varnosti, kar je dolžnost, temveč tudi o kakovosti. Seveda pa je to ključna naloga tudi proizvajalcev. Proizvajalcem mora biti v interesu, da obveščajo potrošnike, da so njihovi izdelki boljši od konkurentov. To je pravzaprav ene vrste oglaševanje, ene vrste sporočanje in mislim, da lahko optimalen izplen za potrošnika je kombinacija na nek način prizadevanj države na tem področju in seveda prizadevanj tudi proizvajalcev ne nazadnje pa tudi interesa uporabnikov. Tako je to neke vrste zgodba, ki ni enosmerna, ki je pravzaprav stvar sodelovanja in skupnih interesov. In jaz upam, ne samo upam, prepričan sem, da iz resolucije prav veje ta duh po sodelovanju, po nadgrajevanju ukrepov enih z ukrepom drugih, da pridemo do boljših rezultatov. V samem proračunu predvidevamo in upoštevamo pripombe, da je seveda ključno za zagotavljanje varstva potrošnikov, so to tudi sredstva, ki so v proračunu, zato jih bistveno, bistveno povečujemo glede na indekse na nekaterih drugih področjih. Druga tema, ki je vela iz razprave, se je nanašala na varovanje bolnikovih pravic oziroma institut varuha bolnikovih pravic. Mislim, da je pravzaprav aktivnost ministrstva za zdravje in priprava zakona o bolnikovih pravicah tista tema, kamor dejansko tudi sodi implementacija te zaveze, ki je v resoluciji. Po podatkih, ki jih imam, bo minister pri pripravi zakona o bolnikovih pravicah upošteval usmeritve, upošteval interese bolnikov pri zaščiti njihovih pravic in usmeritve, ki so jih poslanci izrazili v tem smislu. In se jim popolnoma pridružujem pri mnenju, da gre za izjemno pomembno področje. Tu se pravzaprav tudi pokaže, da je varstvo potrošnikov interdisciplinarno, da se ureja po področjih in da bi bilo morebiti tudi na nek način vprašljivo, da kar z resolucijo oddiktiramo nekaterim področjem, kaj naj naredijo. Bil je pravzaprav v tej smeri tudi amandma oziroma predlog, da kar v resoluciji vzpostavimo oziroma naložimo pristojnemu ministru vzpostaviti inštitut varuha bolnikovih pravic. Tako, da mislim, da je ta rešitev upoštevana in se upošteva pri pripravi tega zakona in bo verjetno na mestu širša vsebinska razprava okoli same implementacije te ideje, ko bo seveda ta zakon tudi v parlamentarni proceduri. Verjamem pa, da bo kmalu. Morebiti samo še to glede organiziranih potovanj. Seznanjen sem, da je pravzaprav v teku prenos direktive o organiziranih potovanjih, ki je pravzaprav direktiva Evropske skupnosti in rešuje to pravzaprav meddržavno zgodbo ali celo ne samo meddržavno v okviru držav članic Evropske skupnosti, ampak tudi širše. Gre res za problematiko, s katero se je ukvarjala tudi Evropska skupnost in se še ukvarja in zato tak prenos te direktive poteka v slovenski pravni red v okviru in bo tudi temu v prihodnje posvečena čisto implementacija teh zavez . Seveda bomo vse konkretne predloge, ki so bili tu izrečeni, upoštevali pri upravi dvoletnih programov za izvajanje te resolucije, zato se vam za vse te predloge zahvaljujem.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o poglavjih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 28.11.2005. Najprej k poglavju 4.1.4.1. v razpravo dajem to poglavje in amandma poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem poglavje 4.5.1. ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 13. uri. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 13. uri.
Lep pozdrav vsem skupaj. Moje ime je Marko Pavliha, glede na to, da me prejšnji teden ni bilo, sem bil službeno odsoten, pa so nekateri rekli, da so me že skorajda pozabili. Prehajamo na končni del našega zasedanja, na glasovanje zbora o predlogih odločitev, kar bo seveda možno, če bo malce več tišine v dvorani. Hvala lepa za uvidevnost. Še običajna opozoritev. Preden preidemo na glasovanje, vas prosim, da preverite delovanje glasovalne naprave, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. V tem primeru se glasovanje lahko opravi. Hvala. Nadaljujemo z 10. prekinjeno točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o informacijskem pooblaščencu. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju k 1. členu. Ta amandma je vložila poslanska skupina LDS. Želi kdo besedo? Najprej sprašujem predstavnike oziroma prvo predstavnika predlagateljev. Gospod dr. Gantar, beseda je vaša.
Hvala lepa, v imenu poslanske skupine. Jaz predlagam koalicijskim poslancem, tudi vlado, [[...]]
Prosim za malo posluha.
[[...]]da ta amandma podpremo. Če podpremo v drugi obravnavi ta amandma, potem seveda vladi to daje možnost, da v tretji obravnavi ta sprejeti amandma amandmira tako, kot bi bilo najbolj prav. In to je, da se s tem zakonom v pravni red Republike Slovenije prenaša direktiva, ta in ta, evropskega parlamenta in sveta, z dne, tega in tega, o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takšnih podatkov, v delu, ki se nanaša na ustanovitev in delovanje nadzornega, neodvisnega organa, kakor se že imenuje. Če sprejmemo ta amandma, ki predlaga samo črtanje, je ta 1. člen amandmiran. To omogoča potem res dosledno, tehnično in korektno pravno napisan amandma v tretji obravnavi in s tem se izboljša tehnično in drugače ta zakon, ga pa sicer v LDS-u, jasno povemo, zaradi drugih razlogov, ne zaradi tega, podpreti ne bomo mogli. Hvala lepa. Predlagam, da glasujemo za ta amandma.
Hvala lepa. Bi želel kdo obrazložiti glas, bodisi v imenu poslanske skupine ali pa v svojem imenu? [[Ne vidim te volje.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je bilo 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 27, proti 40. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 40.]] To pomeni, da amandma ni sprejet. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil jutri, 30. novembra letošnjega leta, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ponovno prosim za malce več posluha. Še pri zadnji točki, 17. točki dnevnega reda, in sicer z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu varstva potrošnikov za obdobje 2006 do 2010. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k predlogu resolucije. Najprej k poglavju 4.1.4.1. Odločamo o amandmaju poslanske skupine LDS k temu poglavju. Bi želel predlagatelj obrazložiti svoje stališče? [[Vidim da ne.]] Bi želel kdo drug še govoriti o tem amandmaju. [[Ne.]] Če ne, glasujemo. Hvala lepa. Ponovno je navzočih 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 27, proti 38, kar pomeni, da amandma poslanske skupine LDS ni sprejet. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 38.]] Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k poglavju 451Bi želel kdo besedo? [[Vidim, da ne.]] Prehajamo na glasovanje. Hvala lepa. Navzočih je bilo 67 poslanki in poslancev. Za je glasovalo 58 in proti 4. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Sedaj glasujemo še o resoluciji kot celoti. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Bi želel pred tem glasovanjem kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Glasujemo. Hvala lepa. Navzočih je bilo 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče, kar pomeni, da je bila resolucija sprejeta. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 11. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Vse prav prisrčno pozdravljam.