Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 81. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega in drugega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Jurša, Branislav Rajić, Igor Zorčič, Brane Golubović, mag. Dušan Verbič, Luka Mesec, mag. Alenka Bratušek in Primož Siter do 16. ure. Na sejo so bili vabljeni predstavniki Vlade. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 81. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 10. septembra 2021, s sklicem seje. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Podpredsednik Državnega zbora Branko Simonovič Državnemu zboru predlaga, da se dnevni red 81. izredne seje razširi s Sklepom o razglasitvi odločitve, ki je bila sprejeta na glasovanju na zakonodajnem referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki je bil izveden 11. julija 2021. Predlog za širitev in sklep ste prejeli danes, 14. septembra 2021. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Vidim, da ne. Zaključujem predstavitev stališč o predlogu širitve dnevnega reda. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Odločamo o navedenem predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev dnevnega reda sprejet. Prehajamo na glasovanje o predlogu dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in sprejeto širitvijo. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 78 poslank in poslancev, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 81. izredne seje zbora določen. Prehajamo na A1. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA SKLEPA O RAZGLASITVI ODLOČITVE, KI JE BILA SPREJEA NA GLASOVANJU NA ZAKONODAJNEM REFERENDUMU O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VODAH, KI JE BIL IZVEDEN 11. JULIJA. 7. septembra 2012 je bilo v Uradnem listu Republike Slovenije objavljeno poročilo državne volilne komisije o končnem izidu glasovanja na referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki je bil izveden 11. julija 2021. Iz dopisa Vrhovnega sodišča z dne 14. septembra 2021 izhaja, da zoper poročilo državne volilne komisije v zakonitem roku ni bila vložena nobena pritožba. Poročilo, kot je bilo objavljeno v uradnem listu številka 143/2021 z dne 7. septembra 2021 je tako pravnomočno. Glede na to, da mora Državni zbor v skladu s 53.b členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi v osmih dneh po pravnomočnosti poročila državne volilne komisije razglasiti odločitev, ki je bila sprejeta na referendumu, ste danes, torej 14. septembra 2021 prejeli sklep, s katerim bo Državni zbor razglasil odločitev, ki je bila sprejeta na ponovnem glasovanju na referendumu. Na podlagi 53. b člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi in 112. členu Poslovnika Državnega zbora, ugotavljam, da se je Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Državni zbor soglaša, da je bila na glasovanju na zakonodajnem referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki je bil 11. julija 2021 izveden na podlagi odloka o razpisu zakonodajnega referenduma o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah z dne 25. maj 2021 sprejeta odločitev volivk in volivcev, kot je ugotovljeno v poročilu državne volilne komisije o izidu glasovanja na referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki je bilo objavljeno v Uradnem listu Republike Slovenije številka 143 z dne 7. september 2021 in sicer je proti glasovala večina volivcev, ki so veljavno glasovali in hkrati več kot petina vseh volivcev, ki so imeli pravico glasovati. Skladno s 4. odstavkom 90. člena Ustave Republike Slovenije to pomeni, da je bil Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki ga je Državni zbor sprejel na 67. izredni seji dne 30. marec 2021, na referendumu zavrnjen. S tem je odločitev, ki je bila sprejeta na glasovanju na zakonodajnem referendumu o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah razglašena. S tem tudi zaključujem 1.a točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O TUJCIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 44. poslank in poslancev, s prvopodpisanim dr. Matejem Tašnerjem Vatovcem. Predlog zakona je na 25. seji dne 7. septembra obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo sedaj dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč in kot prvi dobi besedo gospod Dušan Šiško. Predstavil bo stališče poslanske skupine SNS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani kolegi, kolegice. Poglejte, najprej se je treba tukaj vprašati o čem vse bi danes lahko govorili. Naslov točke je zelo, zelo razširjen in dobro, da je padlo vse skupaj na odboru. Pa gremo k dejstvu. V povprečje se na naši univerzi vpiše 10 % tujih študentov, ker jih je več kot polovica prihajal iz držav bivše Jugoslavije. V Slovenski nacionalni stranki nas to ne preseneča, kajti tudi k nam kot neizobražena poceni delovna sila prihajajo delavci iz bivše Jugoslavije. Tukaj potem registrirajo podjetje in delajo. Seveda slovenska podjetja pa propadajo, ker ti tujci gredo zelo zelo z nizko ceno na javne razpise in potem seveda dobijo tudi posel. Lepo se sliši, da pridejo k nam študirati študentje, ker so jim všeč lepote Slovenije, jezik, naša kultura, običaji, navade oziroma imajo tukaj daljne korenine. Pa vendar, zelo težko se navadijo naše kulture, kaj šele, da spregovorijo slovensko besedo. Gledano malce naprej to pomeni eno delovno mesto manj za našega državljana oziroma državljanko, če bodo ostali pri nas po koncu študija, hkrati pa naš študent izgubi mesto na fakulteti. Lahko pa je to samo odskočna deska, da nadaljuje pot v Evropsko unijo. Na ljubljanski in na mariborski medicinski fakulteti tujih študentov iz držav zunaj Evropske unije letos niso vpisali zaradi kadrovskih in prostorskih omejitev. S pomočjo nevladnih organizacij so tuji študentje za vpis uspeli s pritožbo. Sindikat Mladi plus je celo fakultetama očital diskriminacijo tujih študentov na podlagi narodnosti. Če se mladi odločijo, da pridejo študirati se morajo zavedati, da to ni brezplačno. Zahtevani mesečni znesek 402,18 evrov ni v nebo vpijajoč. Garancijo za ta znesek pa morajo dati starši, ne eden, oba. Poleg tega pa imajo tudi možnost sprejemati denarna sredstva iz Erasmus plus. Študentje, bodisi naši, bodisi tuji so se že prej delili na podlagi njihovega ekonomskega in socialnega statusa. V preteklosti je bilo veliko prahu, ko so italijanski študentje fizioterapije diplomirali na slovenski fakulteti. Zapletlo se je pri priznanju poklicne kvalifikacije, ker je bila vložena tudi pritožba na Evropsko komisijo zoper Slovenijo, a so na koncu strasti se umirile v korist študentov. V Slovenski nacionalni stranki bomo vedno in povsod zagovarjali stališče, da moramo najprej poskrbeti za slovenski narod in šele nato za druge oziroma tujce.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti mag. Branko Grims, predstavil bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovani! Glede na dosedanjo ureditev, ki je ustrezna in dobra bi sprememba zakona, ki je bila predlagana pomenila samo to, da se ne bi preverjala upravičenost tistih, ki dajo izjavo oziroma potrdilo o tem, da lahko financirajo študij tujca izven EU v Sloveniji. To je bila vsa razlika. Vse ostalo so odvečne besede in v bistvu pomenijo tudi zavajanje javnosti. V SDS smo prepričani, da je potrebno stvari preveriti vedno takrat, ko gre za interese Slovenije, ko gre za finance, ko gre za tisto kar plačujemo slovenski davkoplačevalci. Na ta način nihče, ki deluje pošteno ne more biti prikrajšan in zaradi tega predloga zakona, tak ko je bil vložen, nismo podprli. Sedanja ureditev je, kar se tega tiče, povsem ustrezna.
Hvala lepa. Naslednje stališče bo predstavil gospod Aljaž Kovačič, in sicer v imenu Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona odpravlja novo ureditev glede izkazovanja zadostnih sredstev za preživljanje za tuje študente, ki je pričela veljati z novelo zakona o tujcih, sprejela letos spomladi, kateri smo v Listi Marjana Šarca nasprotovali. Slednja je precej zaostrila pogoje za bivanje za tuje študente, ki želijo študirati na eni izmed slovenskih visokošolskih zavodov. Vsako dodatno neutemeljeno zaostrovanje pogojev, ki mladim otežuje dostop do izobraževanja in so ovira za uspešno internacionalizacijo visokega šolstva, je v nasprotju z več sprejetimi zakoni in državnimi dokumenti na področju šolstva. Eden izmed ključnih dokumentov, ki jih je bilo potrebno upoštevati, je strategija internaturalizacije slovenskega visokega šolstva. Ne glede na to, da ta nosi datum 2016-2020. Izkušnje dokazujejo, da tudi študentje na slovenski visokošolski zavodi dvigujejo raznolikost in kakovost izvajanja študijskih programov. Ministrstvo za notranje zadeve še vedno ni izkazalo, da so tuji študentje z vidika socialnih transferjev [[nerazumljivo]]državi, zaradi česar bi bila zahteva po izkazu zadostnih sredstev za čas študija upravičeno. Ministrstvo z a notranje zadeve se je pri implementaciji spremembe sklicuje na direktivo, ki jo je sprememba Zakona o tujcih tako prenesla v nacionalno zakonodajo, a ta od nacionalnih državnih zahtevah tovrstnega izkazovanja zadostnih sredstev, temveč vprašanje zagotovitve zadostnih sredstev za preživljanje v času študija popolnoma prenaša na države članice. Te se lahko skladno z direktivo iz 11. člena odločijo tudi, da prosilcev začasno dovoljenje za prebivanje za namene študija ni potrebno izkazovati zadostnih sredstev za prebivanje. Vladna novela Zakona o tujcih postavlja visoke zahteve za študente iz tretjih držav, s tem pa onemogoča nadaljevanje študija številnim, ki že študirajo v Sloveniji, novim študentom pa preprečuje vpis na slovenske univerze. Ustavlja se ne le razlika med študenti iz Evropske unije in tistimi, ki prihajajo iz tretjih držav, pač pa tudi med socialno šibkimi in premožnejšimi.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa predsedujoča za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o tujcih, ki spreminja pogoje za izkazovanje zadostnih sredstev za študente, državljane tretjih držav, danes brez glasovanja žal končuje zakonodajno pot. In kaj prinaša novela Zakona o tujcih? Študentom iz tretjih držav bi omogočili nadaljevanje študija oziroma novim študentom začetek visokošolskega študija, študentom ki pa so uspešno zaključili študij v Sloveniji, pa bi omogočili, da zaprosijo za podaljšanje dovoljenja za začasno bivanje. Vse navedene skupine študentov bi to lahko uveljavile na podlagi pisne izjave staršev, sorodnika, zakonskega ali zunajzakonskega partnerja ali pa druge polnoletne osebe, ki jamči za študentovo preživljanje. Opozoriti velja, da gre predvsem za študente iz držav bivše Jugoslavije kjer je socialni položaj družin šibkejši. S predlagano novelo bi se tudi izboljšale možnosti mobilnosti tujih študentov, ki študirajo v drugih državah članicah Evropske unije in bi želeli del študija preko mehanizmov študentske mobilnosti opraviti v Sloveniji. Ne Vlada, ne poslanke in poslanci vladne koalicije, nenazadnje tudi člani komi Državnega sveta za državno ureditev niso prepoznali pozitivnih vidikov internacionalizacije visokošolskega študija. Povozili so stališče rektorske konference Slovenije, ki predlog novele zakona o tujcih podpira. Prav tako so se oglasile študentske organizacije Sloveniji, ki prav tako zakon podpirajo. Opozorili so, da se tuji študentje preživljajo tako kot mnogi slovenski študentje, s študentskim delom, prihodki študentskega dela pa se ne upoštevajo kot vir za preživljanje. Spoštovani! Že nekaj časa spremljamo podatke o pomanjkanju delovne sile, ne le nekvalificiranih delavcev oziroma delavcev za manj ali srednje zahtevna dela, ampak tudi drugega visoko izobraženega kadra. Glede na to, da na današnji seji obravnavamo tudi predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih 2021 do 2031, se tako upravičeno sprašujemo kako in s kakšnimi kadri bomo napolnili vse nove in tudi obnovljene zdravstvene ustanove za katere bomo porabili milijardo ali dve. Ob tem je na primer zdravstveni sistem že sedaj kadrovsko podhranjen. Ne primanjkuje nam samo srednjega medicinskega kadra, ampak se soočamo s pomanjkanjem visoko izobraženega zdravstvenega kadra med katere poleg zdravnike štejemo še visoko izobražene kadre iz drugih področij brez katerih tudi zaradi razvoja medicinske stroke, zdravniki ne morejo delati ali težje delajo. Ne upoštevajo se trajanje izobraževanja, kot tudi ne, da smo v Sloveniji omejeni tudi s številom kandidatov za izobraževanje na primer v medicini. Že pa že investiramo v desetletno izobraževanje zdravstvenega kadra, se ne potrudimo, da bi le-ta ostal v javnem zdravstvenem sistemu. Glede na to, da pa smo starajoča se družba, bi moral biti skupni cilj, da mladi ljudje pridejo v Slovenijo, se med študijem naučijo slovenskega jezika in se na ta način hitreje vključijo v družbo in seveda spoznajo našo kulturo. Eno študijsko leto smo že zamudili, koliko jih še bomo? Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavila gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav! Cilj novele zakona o dopolnitvah Zakona o tujcih, ki smo ga v parlamentarno proceduro vložili Poslanska skupina Levica s sopodpisanimi Poslanskimi skupinami LMŠ, SD, SAB, Nepovezanimi in poslancem narodnostnih manjšim, Felicejem Žižo, je odprava škodljivih sprememb ZTUJ2F za študente tretjih držav, ki onemogočajo nadaljevanje študija številnim v Sloveniji že študirajočim študentom in študentkam, ter preprečujejo vpis mnogim novim študentom na slovenske univerze. Kot dokaz o izpolnjevanju pogoja zadostnih sredstev za preživljanje v višini osnovnega zneska minimalnega dohodka v Republiki Sloveniji, bi se z našim predlogom ponovno uveljavila pisna izjava študentovih staršev oziroma zakonitega zastopnika o tem, da ga bodo v času študija preživljali. Če so ga starši, pa pravo države, katere državljan je dolžni preživljati. Drugi cilj našega predloga zakona je bil izboljšati možnosti mobilnosti tujih študentov, ki študirajo v drugih državah članicah Evropske unije in bi želeli del študija preko mehanizmov študentske mobilnosti, na primer Erasmus izmenjave opraviti v Sloveniji. Naš predlog je bil, da študent z državljanstvom tretje države, ki že ima dovoljenje za začasno prebivanje v eni od držav članic Evropske unije in ki prispe v Slovenijo na podlagi študentske izmenjave, ne potrebuje dokazovati, da ima zadostna sredstva za preživljanje, saj je že v državi članici Evropske unije, kjer se izobražuje, dokazal, da z zahtevanimi sredstvi razpolaga. In tretji cilj zakona je bilo izboljšanje ureditve, ki omogoča tujim študentom, ki so zaključili študij v Sloveniji, prehod na trg delovne sile. Zakonodajno-pravna služba ni imela vsebinskih komentarjev. Vse druge pripombe smo upoštevali in smo jih torej vložili v obliki amandmajev odbora. Naj še enkrat podčrtam ključne razloge za vložitev naše novele; vladne spremembe Zakona o tujcih so škodljive, saj ogrožajo že vpisane tuje študente tretjih držav, pri čemer gre predvsem za državljane nekdanje Jugoslavije. Drugič, pri pridobivanju dovoljenja za prebivanje se ob vlogi zahteva vsota na bančnem računu v višini 4 tisoč 800 evrov. In tretjič, vladni zakon je dvojno diskriminatoren, saj uvaja razlikovanje med državljani Evropske unije in državljani tretjih držav ter razlikovanje med premožnimi in socialno šibkejšimi študenti, kar je absolutno nedopustno, saj je pravica do izobraževanja ena izmed temeljnih človekovih pravic in svoboščin in ne sme postati privilegij premožnih. In nenazadnje, akademska skupnost podpira to našo novelo. Dejstvo je, da spremenjeni pogoji v praksi marsikateremu študentu predstavljajo nerazumno visoko in pogosto nepremostljivo oviro, ter študente delijo na podlagi njihovega ekonomsko-socialnega statusa. Sprememba zakona bi občutno zmanjšala število tujih študentov na slovenskih [[…]]torej, ta sprememba zakona koalicije bo občutno zmanjšala število študentov, tujih študentov na slovenskih univerzah. Tujim študentom, ki že študirajo v Sloveniji, pa so se pogoji spremenili med študijem, zato jim ne bodo uspeli zadostiti in posledično ne bodo mogli nadaljevati s študijem pri nas. Spremembe zakona te študente spravljajo v težak socialni položaj. Njihova do nedavnega gotova izobraževalna pot pa bo grobo prekinjena. Novi pogoji in neenakosti, ki so bile uvedene, niso bile utemeljene. Negativni socialni in družbeni učinki tudi niso bili predstavljeni. In nenazadnje vprašanje je tudi, čemu je bila takšna sprememba sploh potrebna, če z dosedanjo uredbo glede začasnega bivanja ni bilo nobenih težav. Pojasnitev MNZ, da je bila sprememba vpeljana zaradi evropske direktive, preprosto ne drži, saj evropska direktiva, ki je bila z novelo Zakona o tujcih vnesena v slovenski pravni red, nikjer [[…]] [[znak za konec razprave]] ne zahteva tovrstnega preverjanja, pač pa zgolj omogoča tovrstno preverjanje razpoložljivih finančnih sredstev. A če želiš uveljavljati ksenofobne politike, kot smo že vajeni pod to vlado, vsak izgovor pride prav, četudi ga minister Hojs na repu prinese. V Levici vztrajamo, ta problem bo treba razrešiti in ga tudi odpraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Andrej Černigoj predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani cenjeni zbor. Zadnja vladna novela Zakona o tujcih je prinesla spremembo, po kateri študent državljan tretje države, ki želi pridobiti dovoljenje za začasno bivanje v Sloveniji, ne more več dokazovati zadostnih sredstev za preživljanje zgolj s pisno izjavo študentov staršev, da ga bodo v času študija preživljali. S sprejeto novelo je koalicija določila jasne pogoje, ki jih bo mogoče lahko preveriti. V Novi Sloveniji bi ponovno radi poudarili, da je zadnja novela spremenila zgolj način izkazovanja sredstev za tuje študente, ki bodo še vedno lahko izkazovali sredstva, ki jih prejemata starša oziroma njegova zakonita zastopnika. Vsa izkazana sredstva za dostojno življenje tujega študenta v Republiki Sloveniji bo po že sprejeti noveli Zakona o tujcih preverjal pristojni organ, upravna enota, ki bo imel možnost preveriti sredstva na računu staršev oziroma zakonitih zastopnikov. Današnji Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o tujcih, ki ni dobil zadostne podpore na matičnem odboru, zavrača veljavno ureditev glede jasnega dokazovanja pogoja zadostnih sredstev. Predlagatelji so tudi neuspešno želeli spremeniti pogoje za izkazovanja zadostnih sredstev za študente, ki so državljani tretjih držav in so že uspešno zaključili študij v Sloveniji ter želijo zaprositi za podaljšanje dovoljenja za začasno bivanje na podlagi iskanja zaposlitve na način, da zadostuje le pisna izjava. Ne pozabimo, da bi spoštovanje zgolj izjave pri izkazovanju sredstev za preživljanje lahko omogočilo tudi morebitne zlorabe sistema. Verjamem, da so zgoraj navedeni razlogi dovolj, dovolj tehtni, da smo v Novi Sloveniji – krščanski demokrati na matičnem delovnem telesu glasovali proti sprejetju Zakona o dopolnitvi Zakona o tujcih. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice poslanke in poslanci. Najprej moram izraziti obžalovanje, da predlagane rešitve Zakona o tujcih niso bile sprejete. Z njimi bi namreč odpravili ostrejše pogoje za vpis študentov iz tretjih držav na slovenske univerze, ki so bili v zakon vključeni pred nekaj meseci. Novela je bila sprejeta na predlog vlade, brez da bi nas ob tem vlada seznanila o kakršnemkoli obsegu zlorab statusa študenta. Tako morajo sedaj študenti s tretjih držav vnaprej izkazati dovolj sredstev za preživljanje za čas študija. To dejansko pomeni, da morajo pred pridobitvijo dovoljenja za začasno prebivanje na bančnem računu razpolagati z dovolj sredstvi, kar v praksi pomeni skoraj 5 tisoč evrov. To lahko za veliko študentov, predvsem tistih, ki prihajajo iz območja nekdanje Jugoslavije, predstavlja nepremostljivo oviro. Zavedati in sprijazniti se moramo z dejstvom, da Slovenija ni ciljna država študija študentom iz tako imenovanih bogatih držav in da s takim ukrepom odganjamo še tiste mlade študente, ki so Slovenijo prepoznali kot kraj, kjer je vredno študirati in ustvarjati. Zavedati se moramo, da so mladi največji kapital in da se lahko že v bližnji prihodnosti zgodi, da bodo univerze v naši soseščini plačevale kandidatom za študij stroške povezane s študijem in jih tako privabljale. In to se posredno in tudi direktno že dogaja. Nekateri zasebni visokošolski zavodi, ki se ponašajo s tem, da izobražujejo za deficitarne poklice, imajo sklenjene pogodbe s tujimi delodajalci in agresivno privabljajo študente k študiju. Prav tako niso redki obcestni plakati, ki vabijo naše študente, na primer na tehniško univerzo v Grazu ali pa na univerzo v Celovcu. In vprašajmo se kam bo kdo poslal študirati otroka, če ima možnost izbire, da mu vse stroške študija plačajo. Ob demografskih spremembah, ko že primanjkuje mladih, predstavlja privabljanje visoko kvalifikaciranih, eden od potrebnih ukrepov za blaženje teh posledic. In Nemci dobro vedo, da je za gospodarsko rast potrebna delovna sila. Veljavni zakon nekaterim onemogoča nadaljevanje študija pri nas, novim študentom pa določbe zakona preprečujejo vpis. Dejstvo je, da je nova določba zakona v praksi povzročila kar nekaj zmede. Pojavljale so se različne interpretacije, študenti tujci pa so prestrašeni in razočarani, saj bo mnogim onemogočen študij pri nas. Pred spremembo, ki jo je predlagalo Ministrstvo za notranje zadeve, so tuje študentje zadostna sredstva za preživljanje lahko izkazali s pisno izjavo staršev oziroma zakonitih zastopnikov, da jih bodo v času študija preživljali. In predlagane rešitve so sledile prejšnji. Do takšne ureditve so kritični tudi predstavniki akademskih krogov. In že v juniju je študentska organizacija Slovenije Ministrstvo za notranje pozvala, da pristopi k spremembi zakona in odpravi take pogoje. Opozarjajo, da kar desetino študentov v Sloveniji predstavljajo tujci. Torej bo naša država prikrajšana za velik delež intelektualnega potenciala. In nenazadnje, pa bo taka zakonska ureditev negativno vplivala tudi na ugled Sloveniji v regiji in širše. Od vlade dejansko nismo tako slišali nobenih tehtnih argumentov, ki bi utemeljevali strožje pogoje, zgolj to, da jim evropska direktiva to dopušča. Ob tem smo v SAB negativno presenečeni tudi nad pasivnostjo Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ministrice dr. Kustec, od katere bi pričakovali, da se bo postavila v bran enakopravno dostopnemu študiju. Več kot očitno je torej, da so [[znak za konec razprave]] več kot očitno pa je zopet tiho podredila politika največje vladne, torej več kot očitno pa se zopet tiho podredila politiki največje vladne stranke. Tuji študentje na slovenskih univerzah brez dvoma pomenijo dodano vrednost in doprinos k razvoju. Praviloma gre za odlične študente, ki v Slovenijo prinašajo intelektualni potencial. V SAB predmetne spremembe zakona podpiramo. Kot socialni [[znak za konec razprave]] liberali se zavzemamo za odprt in dostopen študij, saj si želimo, da Slovenija postane odprta in enakopravna država s pogledom v prihodnost. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Robert Polnar bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci. Spomladi letos je bila sprejeta novela Zakona o tujcih, ki jo je predlagala vlada. Med drugim je ta novela posegla tudi v določbe o izobraževanju tujcev v Republiki Sloveniji. Predlagatelj zakona o dopolnitvi Zakona o tujcih ocenjuje, da je sprejeta novela bistveno poslabšala položaj študentov iz tretjih držav. Prejšnja ureditev je namreč omogočala, da zadostna sredstva za pokrivanje stroškov preživljanja študentje iz tretjih držav izkazujejo tudi s pisno izjavo staršev oziroma zakonitih zastopnikov, ki so jih dolžni preživljati. Po sprejeti noveli pa naj bi študentje že pred začetkom študija morali izkazati obstoj celotnih sredstev za eno leto vnaprej in sicer v višini dobrih 4800 evrov. Cilj predlagatelja je odprava teh, po njegovem mnenju, škodljivih sprememb in dopolnitev Zakona o tujcih, saj te onemogočajo nadaljevanje študija obstoječim študentom, ter preprečujejo vpis novim študentom. Ravno tako želi izboljšati mobilnost tujih študentov in modificirati ureditev, katera omogoča tujim študentom, ki so zaključili študij, prehod na trg dela. Vse skupaj je garnirano z visoko donečimi besedami o internacionalizaciji slovenskega visokošolskega izobraževanja, v katero ni dovoljeno posegati z nobenimi sredstvi in pod nobenimi pogoji. Internacionalizacija v resnici zelo ponosno zveni. Slovenski univerzitetni prostor je torej privlačen za študente iz belega sveta. V konkretnem primeru to pomeni, da 60 % tujih študentov prihaja iz držav, ki so nastale iz republik in iz avtonomne pokrajine bivše Jugoslavije, torej, ne iz belega sveta, marveč iz neposredne soseščine. Iz držav, s katerimi smo še pred dobrimi 30. leti delili skpuno usodo znotraj iste države. Ta podatek postavlja tolikan [[?]] opevano internacionalizacijo v veliko bolj realistične zamejitve. Interpretiranje določb evropske direktive, ki je bila prenesena v slovenski pravni red, s povsem nasprotujočimi razlagami, je tudi glavni razlog za predlagateljevo akcijo. Ali je torej pisna izjava staršev ali zakonitih skrbnikov, edini način dokazovanja zadostnih sredstev za preživljanje. Nikakor ne. Izvršna oblast je tudi pojasnila, da morajo študenje izkazovati sredstva le za en mesec vnaprej in ni nujno, da so ta sredstva že na računu, mogoče jih je nakazovati tudi na druge načine. V veljavnem zakonu je med drugim določeno, da lahko tujec izkazuje izpolnjevanje pogoja zadostnih sredstev za preživljanje s sredstvi, ki si jih zagotavlja sam z delom ali pomočjo tistih, ki so ga dolžni preživljati, s štipendijo, z dotacijo [[?]] izobraževalne organizacije, s finančno zavezo v okviru organizacije za izmenjavo ali pa s sredstvi na računi. Zvezda vodnica takega predloga, kateremu smo danes priča, kajpada ni razreševanje družbeno pomembne zadeve, pač pa uresničevanje parcialnih interesov in resnica je zagotovo zadnje, na kar se pri vsem tem misli. Tudi v tem primeru pa se je, kot že tolikokrat, poskušalo uveljaviti neprimerno pričkanje pravice do vsega in pravilnosti o vsem. Členi predlaganega zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti in s tem se je obravnava zakona tudi končala. Tako je tudi prav. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Še kot zadnja bo stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev predstavila gospa Janja Sluga. Izvolite.
Zakonodajna pot predloga zakona, ki ga imamo danes na naših klopeh, se je žal končala že na seji matičnega delovnega telesa, kar v Poslanski skupini Nepovezanih poslancev, kot sopredlagatelji seveda obžalujemo. Predlaganih rešitev na tem mestu ne bi ponavljala, saj smo, verjamem, prav vsi z njimi dobro seznanjeni. Opozorila pa bi na zavajajočo argumentacijo, ki jo je v obravnavi na seji matičnega delovnega telesa navajala Vlada oziroma v njenem imenu Ministrstvo za notranje zadeve. Res je, da je že pred sprejeto novelo Zakona o tujcih, v mesecu marcu letos obstajal pogoj izkazovanja zadostnih finančnih sredstev za prebivanje tujih študentov v Sloveniji. Vendar pa, se je spremenil način izkazovanja teh sredstev in vsi vemo, da je to ključno. Novela je namreč ukinila možnost, da tujec zadostna sredstva za preživljanje izkazuje s pisno izjavo staršev, ki so ga seveda po pravu države, iz katere prihaja, dolžni preživljati. To v praksi pomeni, da bo moral vsak študent tujec zadostna sredstva izkazovati tudi s sredstvi, ki jih prejemata starša oziroma njegova zakonita zastopnika. Res je sicer, da tujim študentom ne bo treba imeti skoraj 5 tisoč evrov na računu, zato da lahko študirajo. Zadostna sredstva bodo lahko izkazali tudi za en mesec naprej, torej, da imajo na računu okrog 402 evra dohodka mesečno. V zvezi s tem opozarjamo na ekonomsko stanje staršev predvsem študentov, ki prihajajo z Zahodnega Balkana, kjer je, na primer, minimalna plača med 200 in 300 evri. To pomeni, da morajo študenti, ki prihajajo iz teh držav, za pokrivanje stroškov študija in bivanja delati. Tega dohodka, seveda, vsaj tisti, ki se vpisujejo v prve letnike, še ne morejo izkazati. Spremenjene določbe torej ne otežujejo zgolj nadaljevanja študija, ampak preprečujejo tudi vpis novih tujih študentov na slovenske univerze. Poleg tega pa po naši oceni diskriminirajo socialno šibkejše. Žalostno je, da pri tem molči Ministrstvo za izobraževanje, ki očitno ni sposobno braniti interesov slovenskih univerz. Rektorska konferenca kot najvišji organ vseh univerz je namreč v skupni izjavi pozvala Vlado, naj spremeni Zakon o tujcih na način, da bodo tuji študenti izvzeti iz dokazovanja pogoja zadostnih sredstev za bivanje z namenom študija. Sprašujemo se, zakaj ministrstvo dopušča, da država na tak način odganja tuje študente, saj je vendar internacionalizacija strateški cilj visokega šolstva v vseh razvojnih dokumentih te države. Zastavljeni cilj vpisa je 11 % tujih študentov v izobraževalne programe v Sloveniji, ker naj bi ti bogatili študijski proces, prispevali k ugledu slovenskih univerz ter na dolgi rok doprinesli tudi k slovenskemu gospodarstvu in krepitvi sodelovanja med državami, od koder ti študenti prihajajo. Takšna politika je, kolegice in kolegi, dvolična. Še posebej, ker se na drugi strani ob javni podpori Ministrstva za izobraževanje ustanavlja četrta javna univerza ter se poskuša zasebne visokošolske zavode preoblikovati v javne. In pri tem kreatorji teh idej v svojih gradivih celo navajajo, da bi nova univerza zaradi bližine meje s Hrvaško lahko pritegnila študente z območja bivše Jugoslavije in bi ugodno vplivala na izobrazbeno strukturo dolenjskih Romov. Kakšna vehemenca in hipokrizija vladajočih! Podatki namreč zgovorno kažejo, da je v visokošolsko izobraževanje pri nas vključenih le nekaj deset Romov, študentom iz držav Zahodnega Balkana pa se pred nosom zapira vrata. Načrtno postavljanje ovir pred perspektivne mlade študente, samozadostnost ter onemogočanje pretoka idej se nam bo vrnilo in se nam bo vrnilo kot bumerang. Potencial mladih se bo preselil v države, ki cenijo znanje in bodo znale pritegniti bodoče intelektualce. S takšnimi potezami Slovenije med njimi ne bo.
Hvala lepa. Zaključili smo predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2019 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU FINANČNIH SREDSTEV ZA INVESTICIJE V SLOVENSKO ZDRAVSTVO V LETIH OD 2021 DO 2031. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Robertu Cuglju, državnemu sekretarju Ministrstva za zdravje.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Ocenjevanje in razvrščanje na listo najboljših in najbolj zaželenih evropskih in svetovnih ustanov se vsako leto izvaja s strani različnih institucij. Ocenjevanje poteka po različnih kriterijih, zato se vrstni red bolnišnic razlikuje od ocenjevalca do ocenjevalca. Nekaj pa je vsem tem bolnišnicam, ki se uvrstijo na ta prestižni seznam, skupno – izjemna infrastruktura, moderna oprema, privlačna dostopnost za paciente. Seveda je v tem potrebno poudariti, da je najpomembnejša vsebina dela posamezne bolnišnice in končni rezultat obravnave pacienta, pa vseeno kako se počutite kot pacienti, ki vstopate v zastarele objekte, v dotrajane bolniške sobe, ste obravnavani z dotrajano opremo? Verjetno prvi vtis ni najboljši. Dejstvo je, da je zdravstvena infrastruktura v Slovenij zastarela. Ne želim nikogar kritizirati in iskati razloge zakaj nismo v času od osamosvojitve do današnjih dni nikoli našli toliko poguma, da bi slovenskemu zdravstvu dali konkretni finančni vložek in s tem naredili preboj med najuspešnejše. Slovensko zdravstvo je dobro, na nekaj področjih popolnoma primerljivo z evropskimi in svetovnimi smernicami, na nekateri področjih smo celo v ospredju. Imamo dober izobraževalni sistem na področju zdravstveni svet, imamo kopico strokovnjakov, ki se predano trudijo, da bi sledili modernim trendom na področju zdravstveni svet, imamo kopico strokovnjakov, ki se predano trudijo, da bi sledili modernih trendom na področju izvajanja storitev znanstveno-raziskovalnega dela in na sploh vsega kar tangira boljše zdravstvo. Napovedi potreb po zdravstvenih storitvah niso optimistične, potrebe po zdravljenju bodo tudi zaradi spremenjenih demografskih kazalcev naraščale. Pojavljajo se nove bolezni tudi takšne, ki nam do dobra obremenijo zdravstveni sistem. Zato so za ohranitev nivoja zdravstvenih dejavnosti in zagotavljanje ustreznega zdravstvenega varstva državljanov Republike Slovenije nujna vlaganja v modernizacijo, inovativnost, digitalizacijo, sledenju razvoja in zagotavljanju ustreznih pogojev normalnega delovanja inštitucij s ciljem zagotavljati storitve primerljive z evropskimi zdravstvenimi sistemi. Zakon, ki je pred vami, zajema štiri glavna področja vlaganja investicij prihodnosti in sicer investicije, ki nastajajo zaradi potreb prenove obstoječih zgradb in opreme, investicije, ki nastajajo zaradi potreb pri obvladovanju epidemije novih bolezni, investicije za dolgoročno zagotavljanje zdravstvenega kadra, investicije, ki zagotavljajo dolgoročno vzdržnost zdravstvenega sistema. Vsekakor brez kriterijev in meril za določanje investicij ne gre. In ti kriteriji so naslednji: strokovni kriteriji, ki vplivajo na razvoj mreže, to so dostopnost, pretočnost prebivalstva in obolevnost, tehnični kriteriji, potresna in požarna stabilnost, energetska učinkovitost, istrošenost opreme ter kriterij dolgoročne odpornosti zdravstvenega sistema proti epidemijam in novim boleznim. Analize kažejo, da slovenski zdravstveni sistem potrebuje reorganizacijo delovanja. Poleg obeh UKC potrebujemo močne regijske bolnišnice s poenotenimi programi, katerih velikost je odvisna od potreb regije in manjše splošne bolnišnice, ki se bodo morale specializirati za programe, ki jih regije, v katerih se nahajajo najbolj potrebuje. Tudi pri razvoju primarnega zdravstva ne smemo pozabiti in je treba upoštevati vse kriterije, predvsem pa ne smemo pozabiti, da morajo tudi tisti prebivalci Slovenije, ki živijo v bolj odročnih krajih, priti dostojno do osebnega zdravnika. Spoštovane poslanke in poslanci, verjamem in to sem trdno prepričan, da imamo tukaj vsi enak cilj. Sam osebno sem prišel na Ministrstvo za zdravje z namenom, da pomagam kreirati boljšo prihodnost za slovensko zdravstvo. In verjamem, da imate tudi tukaj enak cilj, tudi tukaj v hramu demokracije. Ta zakon je usmeritev v prihodnost našega skupnega slovenskega zdravstva. Verjamem, da znamo in zmoremo stopiti skupaj in zakon podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Anji Bah Žibert. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Odbor za zdravstvo je na podlagi splošne razprave v Državnem zboru na svoji 56. nujni seji 10. 9. 2021 obravnaval predlog Zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih 2021 do 2031, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja je podal državni sekretar na Ministrstvu za zdravje mag. Robert Cugelj, ki je tudi danes z nami, poudaril je, da je temeljni cilj predloga zagotavljanje finančnih sredstev za razvoj slovenskega zdravstva v načrtovanem obsegu nekaj čez 2 milijardi evrov. Zakon je nujno potrebno sprejeti zaradi investicij v zastarane objekte, zaradi epidemije in investicij za dolgoročno zagotavljanje zdravstvenega kadra in za razvoj slovenskega zdravstva. Načrtovani so številni projekti na vseh ravneh zdravstvenega sistema. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno tehničnega vidika. Njena predstavnica je na seji odbora med drugim izpostavila pripombe glede vnaprejšnjega zavezovanja zakonodajalca, da zagotovi sredstva do določene višine za izvajanje investicij v slovensko zdravstvo. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Komisija na podlagi podrobnejše strokovne predstavitve rezultatov analiz Ministrstva za zdravje zastavljenim načrtom za investicije izraža podporo, saj se zaveda podhranjenosti zdravstvenega sistema z vidika dotrajanosti stavb in opreme. Odbor je tudi dobil mnenje Združenja občin Slovenije, ki je že v postopku javne obravnave Ministrstvu za zdravje posredovalo pripombe, da je treba primarnemu nivoju zdravstvu nameniti posebno pozornost in tudi dodatna finančna sredstva, kar je bilo s sprejetim amandmajem tudi storjeno. Združenje zdravstvenih zavodov Slovenije je odboru prav tako posredovalo svoja stališča, kjer so podprli predlog zakona. Poudarili so, da na problematiko velikega pomanjkanja sredstev za investicije v zdravstvu opozarjajo že leta. V razpravi je večina razpravljavcev pozdravila pripravo predloga zakona, saj so bile finančne investicije v zdravstvo v preteklih letih prezrte. Posledice neinvestiranja pa najbolj občutijo pacienti, pa tudi zaposleni, ki delajo z zastarelo opremo in v neprimernih razmerah. Glede možnosti zlorabe finančnih sredstev so člani odbora opozorili na 7. člen predloga zakona, ki predvideva letno poročanje Vlade Državnemu zboru o izvajanju predmetnega zakona. Vsi razpravljavci so se strinjali, da se v zdravstvo v preteklih letih ni vlagajo dovolj in so investicije v zdravstveni sistem res potrebne. Nekateri poslanci, predvsem opozicijski, so v svoji razpravi menili, da je višina investicijskih sredstev, ki je namenjena primarnemu zdravstvu prenizka, hkrati pa menili, da je vprašljiva finančna vzdržnost zakona. Ne glede na različna mnenja pa je prevladalo skupno mnenje, da je zakon potreben. Po sprejetem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SMC k 2. členu je odbor v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval o vseh členih skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 24. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona predstavitev stališč poslanskih skupin danes ni možna. Tako da prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju. V razpravo dajem tako 2. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, Levica in SAB ter Nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes, zato odpiram razpravo. Prosim, prijavite se. Imamo devet prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Robert Polnar, pripravi se gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospod Polnar.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci. 2. člen Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v slovenskem zdravstvu je tisti, ki v enajstih proračunskih letih opredeljuje vrednost investicij v posameznem letu. Tudi z amandmajem, ki je danes predlagan, se te vrednosti zgolj nekoliko korigirajo. Meni se zdi tu najpomembnejše predvsem ocena ciljev, ki so skozi posamezna proračunska leta zastavljeni, njihovega doseganja in njihove uresničljivosti. V to smer bo tekla tudi moja razprava, pri čemer bom zavestno spregledal prepričljivost zastavljenih ciljev, njihovo merljivost in časovno uokvirjenost. Osredotočil se bom tudi izključno na Ministrstvo za zdravje in predvidene odhodke na tem ministrstvu, zakaj v celotni strukturi predvidenih odhodkov, je na Ministrstvu za zdravje 87 % vseh odhodkov. Za začetek sem pregledal zaključne račune zadnjih šestih proračunskih let na Ministrstvu za zdravje. Ugotovil sem, da so povprečni odhodki za financiranje zdravstvene dejavnosti, če odštejemo enkratne, tiste enkratne odhodke, ki so v nekaterih proračunskih letih izrazito odstopali oziroma dvigovali odhodke navzgor, da so torej povprečni letni odhodki Ministrstva za zdravje približno 93 milijonov evrov. Najmanj leta 2016 – 76 milijonov in največ leta 2019 – 106 milijonov, pri čemer sem leta 2017 odštel tistih 135 milijonov in 600 tisoč evrov za dejavnosti sekundarnega in terciarnega zdravstvenega varstva. Vi veste, da je tukaj šlo za poravnavanje računov, ki jih javni zavodi niso poravnali oziroma so že zapadli v plačilo. V letu 2017, 2018 in 2019 pa sem odštel tudi tisto postavko, ki se ji pravi podiplomsko izobraževanje in usposabljanje zdravstvenih delavcev, ki pa zdaj že postaja standardna. Leta 2017 je bilo porabljenih 23 milijonov evrov, 2018 – 40 milijonov, leta 2019 – 70 milijonov, zdaj leta 2020 in 2021 pa to se že giblje okrog 80 oziroma 90 milijonov evrov. Torej osnova je, da so odhodki Ministrstva za zdravje v povprečju zadnjih šestih proračunskih let pred krizo, 93 do 95 milijonov evrov. Ta podatek sam po sebi ne pove nič, dokler ga ne umestimo v predvidene samo investicijske odhodke po posameznih letih. Od leta 2022 se vrednosti gibljejo od 184 milijonov navzgor, tudi blizu 200 milijonov. To se pravi, da govorimo o dvakratniku oziroma več kot dvakratniku vrednosti dosedanjih oziroma predkriznih celotnih odhodkov Ministrstva za zdravje. Še bolj nazoren podatek je, vprašanje ki se samo po sebi zastavlja seveda je, ali je to možno realno sfinancirati. Še bolj nazoren je podatek, če pogledamo zadnjih šest let, dveh podprogramov, in sicer investicijskih vlaganj na primarni ravni, ki so tako ali tako zanemarljiva, ker se gibljejo na intervalu od 253 tisoč letno do milijon 894 tisoč letno in pa tisto kar je bistveno, investicijskih vlaganj na sekundarni in terciarni ravni. Ravno tukaj pa je največ poudarka pri predvidenih odhodkih. Tukaj so se vlaganja gibala na intervalu od 33 pa do 59 milijonov evrov, najmanj je bilo 2018. leta, 33 milijonov in največ 2015., 59 milijonov evrov. Če to vrednost primerjamo z vrednostmi, ki so zapisane v načrtu izvajanja oziroma financiranja investicij v prihodnjih enajstih proračunskih letih, potem vidimo, da gre tudi za štirikratnike ali petkratnike do sedaj realiziranih vrednosti in tudi iz tega vidika se nam seveda mora zastaviti vprašanje ali je kaj takega realno sfinancirati. Mi imamo, gospe in gospodje, situacijo, da v letu 2022 načrtujemo s proračunom Republike Slovenije za 2 milijardi in 746 milijonov evrov primanjkljaja. 13. septembra, včeraj, je ta primanjkljaj realiziran v vrednosti 2 milijardi in 753 milijonov evrov, se pravi, da je že 7 milijonov čez načrtovano vrednost na dan 13. septembra. V letu 2021, je proračun Ministrstva za zdravje v višini 520 milijonov evrov in glede na to višino za realizacijo cilja tukaj zapisanega, 122 milijonov evrov, ni nevarnosti, da ne bi bil uresničen. To je tudi v obrazložitvi finančnih posledic zakona jasno navedeno. Problemi pa takoj nastanejo od leta 2022 naprej. Mi imamo situacijo, da je predvideno povečanje odhodkov, ki ni načrtovano v proračunu 2022, pa proračun za leto 2022 je že sprejet, z načrtovanim minusom milijardo in 593 milijonov evrov, da je torej po tukaj zasnovanem načrtu primanjkljaj v letu 2022, se pravi predvideno povečanje odhodkov, ki še ni regulirano s proračunom, 56 milijonov oziroma 57 milijonov evrov, v letih 2023 in 2024 pa se ti dve vrednosti izrazito povečata na 135 milijonov in na 211 milijonov evrov. To je tisto, kar še ni zagotovljeno v proračunih. In zdaj prehajam na tisto, kar je najpomembnejše vsaj z mojega zornega kota, ko se odločamo o tem ali tak zakon sprejeti ali ne. Ta zakon seveda ne visi v zraku, ampak je sestavni del določenega fiskalnega okolja v katerem se mi kot država nahajamo. Kar se tiče proračunskih primanjkljajev za letošnje leto in prihodnje leto sem omenil. Skupni seštevek teh dveh proračunskih primanjkljajev je štiri milijarde in 340 milijonov evrov. Mislim pa, da v zvezi s to konkretno zadevo, ki jo obravnavamo je potrebno omeniti še predvidene povečanje odhodkov, ki načrtovano v proračunih 2022, 2023 in 2024, to je 403 milijone evrov, na odhodkovni strani je absolutno treba upoštevati učinke Zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo v kratkem v obravnavi v Državnem zboru, kjer je razlika potrebnih sredstev po oceni izdatkov za dolgotrajno oskrbo do leta 2025 806 milijonov evrov. In seveda je na prihodkovni strani treba upoštevati predvideno zmanjšanje odhodkov oziroma prihodkov iz naslova zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, negativni učinek do leta 2025 milijarda in 100 milijonov evrov. Če samo te štiri entitete skupaj seštejemo, govorimo o šestih milijardah in 650 milijonih evrov, ki jih ni. In to je tudi glavni razlog zaradi katerega tako predlaganega in zasnovanega zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jani Möderndorfer, pripravi se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Nadaljeval bom tam, kjer je v bistvu končal gospod Polnar. Popeljal nas je s svojim računovodskim znanjem v ekskurzijo številk v preteklost, potem nam je pa nanizal kar nekaj številk, ki so preprosti fakti. Da bo jasno takoj na začetku. Tako, kot je rekel državni sekretar in pa tudi predsednica Odbora za zdravstvo, nihče v tej dvorani verjamem da ni proti investicijam v slovensko zdravstvo. Vendar način, kako se je ta vlada to odločila izpeljati, je pa v nasprotju ne z logiko opozicije, tako kot nekateri razmišljate, ampak z obstoječo zakonodajo. Mi imamo v tej dvorani Zakon o javnih financah, ki zelo jasno govori o tem, kako se izvršuje proračun oziroma o tem še bolj natančno govori ZIPRS, kako se izvršuje proračun oziroma kako lahko črpamo sredstva iz proračuna. Vendar če boste natančno prebrali ta zakon, na začetku že v 1. členu govorite stvari, zapisujete stvari, ki jih ne izvršujete. Ni urejen NRP, ni urejeno proračunsko leto 2021, ki je že osem mesecev in pol v izvrševanju, vi pa že govorite, da boste porabili nekaj, kar v tem proračunu sploh ne obstaja. Niste prišli niti z rebalansom, da ne govorim o letu 2022, da ne govorim o NRP-ju ali pa o strategiji, ki jo imenujete in se sklicujete v 1. členu, kjer govorite, da je bil temelj in osnova za nastanek tega zakona se sklicujete na strategijo 2016-2025 skupaj z družbo Zdravja. Oprostite, ampak ta zakon govori o uporabi sredstev do leta 2031, ne do 2025. In naj vas spomnim na Ministrstvo za zdravje. Jaz sem vam spomladi postavil poslansko vprašanje, spomladi, zelo jasno in preprosto. Kdaj mislite popraviti strategijo, ki velja do leta 2025, kdo se pripravlja na to strategijo in kdaj jo bomo videli v javni razpravi, da se bomo lahko vključili v to strategijo. Veste kakšen odgovor ste mi poslali? Jaz verjamem državni, da vi tega ne veste, ker to ni vaš delokrog, ampak vaš drug državni sekretar mi je odgovoril v imenu ministra. Minister, predvidevam, da je sam podpisal, tako kot zdaj vsi ministri. Prvič, da veste, da do 25. velja samo strategija in da nihče se ne ukvarja z nastankom nove strategije. To imam dokumentirano. Potem se pa sklicujete na strategijo, ki je v resnici v pase, nastala je leta 2015, ko niti c od Covida še nismo poznali in niti c od problema nismo imeli, ki ga imamo danes. Dejstvo je, kot se nekateri sklicujete, ko pravite, da je to vsesplošni problem in je kolega Polnar opisal, kakšna so bila vlaganja v preteklih letih in tako naprej. To so dejstva, ampak od teh dejstev nam čisto nič ne pomagajo, če ne znamo planirat ali pa če ne znamo izvajat obstoječih zakonov. Imeli ste 1 leto časa, 1 leto časa, da se pripravite na strategijo porabe sredstev. Ne govorimo o višini, ker kakšen je bil način razdeljevanja sredstev in na katera sredstva ste lahko pričakovali iz Evrope, ste vedeli že lansko leto septembra, izpogajana konec leta decembra, potrjena letos marca, februarja, do konca pa pred par meseci. Ampak ves čas ste vedeli, da boste lahko črpali in ste lahko računali na ta denar. Drug problem, ki nastane, je, ker se sklicujete na to strategijo. Ta strategija sicer omenja določene probleme, ki jih vi naslavljate tudi v tem zakonu. Neizpodbitno pa je, da ni nobenih meril in kriterijev, nobenih, na kakšen način se bo to razdelilo. Ne govorim o številkah, kakor ste jih predstavili niti ne vem, kako ste prišli do teh sredstev. Ne vem, kako ste izračunali, da rabi, ne vem, Maribor toliko milijonov, Ljubljana, Koper, Jesenice toliko, bom rekel, psihiatrija ali pa nova infekcijska toliko. Ne vem, čigave so to ocene, na podlagi česa ste do tega prišli, nikjer to ne omenjate, nobenih analiz, nobenih resnih pristopov. Če jih imate vi, jih imate vi, ampak to nam nič ne pomaga, ker odločamo pa mi, ne vi. In posledice bomo nosili mi, ne vi. In v tem je razlika in zato mi pričakujemo odgovore. In ne nas fopat z enim in istim stavkom, gre za slovensko zdravstvo. Ma to vemo vsi in vsi smo za, ampak način, kako bomo do tega prišli, je pa izredno problematičen. Veste, zakaj? Ker ne vem, kakšen bo vrstni red. Kako ste se odločili, kaj boste najprej začeli? Ne vemo, kako ste do tega prišli. Kje je ta teža, bom rekel, odgovornosti? Potem naslednja stvar, ki se mi zdi ključna, je seveda primarij. Mi smo že na Odboru za zdravje govorili, da je treba povečat sredstva, z amandmaji je potem koalicija, ki je bil identičen praktično od opozicije, seveda potrdila, da se povečajo sredstva, kar ni nič slabega, pozdravljamo to, hvala bogu, ampak imam en drug problem, ki sem ga omenil in ga bom danes ponovil. Na kakšen način bomo določili, komu bojo pripadala ta sredstva, glede na to, da primarni del paše pod lokalno skupnost in je lokalna skupnost avtonomna in v bistvu investicije načrtuje v skladu s svojimi proračunskimi akti in strateškimi akti, ki jih po zakonu mora imeti. In ne boste vi izvrševali ali boste to naredili skupaj z lokalno skupnostjo, vas bojo oni pooblastili, nikjer to ne piše, nikjer ni to jasno, kakšen način bo. In predvsem ključno, kdo in kateri župan bo ta srečnež, ki bo do teh sredstev lahko prišel. Zadnjič sem slišal odgovor državnega sekretarja, da v Zakonu o lokalni samoupravi je nekje zapisano, da se vsi lahko prijavljajo na ta razpis oziroma pač niti ne vem še, kako bo to zasnovano, in da se bojo lahko konkurirali na ta sredstva. Oprostite, to ne drži. V 21. členu Zakona o lokalni samoupravi so samo naloge zapisane lokalne samouprave. Nikjer ne piše, kdo pod enakimi pogoji, ker to kvečjemu kakšen drug zakon nalaga. Ampak je en drug problem. Problem je predvsem to, da država do danes, če pa ste spremenili način, pa mi povejte, kje to piše, v katerem členu zakona, lahko pričakujejo sredstva od države samo takrat, kadar seveda ne more izpolniti tistega osnovnega načela, to pa je glede primerne porabe – saj veste kaj to pomeni – ko z lastnimi sredstvi ne pobere dovolj sredstev za funkcioniranje in delovanje lokalne samouprave. Ob tem, da v to ne štejemo investicij. Tukaj investicij ni. Torej, kje je zdaj ta ključ, kako bomo to razdeljevali. Zakaj to omenjam; Ljubljana že 30 let ni mogla konkurirati na nič, razen kar ima na podlagi Zakona o glavnem mestu Ljubljana, ampak na podlagi Zakona o glavnem mestu nima nobene veze z zdravstvenim sistemom. Investicije v zdravstvo to sploh nič ne šteje, ker to ni uresničevanje namena tega zakona, kar pomeni, da bo zopet izpadla iz tega dela. Zakaj je to pomembno – ker ne vem, zakaj mora v tej državi biti tako, da nekateri državljani v svoji lokalni skupnosti morajo vedno sami vse plačat za svojo lokalno skupnost in za svoje potrebe, v drugih pa jim to ni potrebno, preprosto ni. Imajo pač premalo denarja. Saj vsi vemo kje je razlog. Vsi vemo, da so pač nekatere občine premajhne in da so bile politično ustanovljene. Vsaj štirideset je takih. Ampak te občine so vedno nagrajene, ker imajo premalo denarja in bodo v tem primeru spet nagrajene. A je to smiselno ali ne, a je to – ne bom rekel pravično, ker zaslužili bi si pa pravzaprav vsi enakopravni dostop. To je pa drugo vprašanje. Ampak v tem zakonu zopet o tem ne govorimo nič. Potem naslednja stvar je; govorili ste o izobraževanju. Jaz ne vem od kdaj in kdaj v zgodovini se je že zgodilo, da je eno ministrstvo prevzelo naloge drugega ministrstva. Mi smo slišali od državnega sekretarja na Odboru za zdravje, da je ministrica za finance, ne vem, če ona, zagotovo pa nekdo iz ministrstva ali pa medresorskim dogovarjanju o Ministrstvu za šolstvu in Ministrstvu za zdravje, da je nastala bojazen oziroma skrb, da če bojo ta sredstva, teh 200 ali ne vem koliko milijonov in še nekaj, seveda prenesenih 250, ja. Če bo prenesenih na Ministrstvo za šolstvo, da se bo ta denar izgubil in da potem ne bo porabljen za tisto, kar je pravzaprav v osnovi bi moral biti – to pa je namenjeno za investicije, bom rekel na področjih izobraževanja za potrebe zdravstvenega sistema. Saj vsi vemo kaj to pomeni. Zelo posplošeno povedano. In zdaj, ta sredstva naj bi bila na Ministrstvu za zdravje. Oprostite, to je noro. Jaz kaj takšnega še nisem slišal, ni videl, zaradi tega, ker vi veste, da ima ministrstvo, vsako ministrstvo, še posebej pa minister za finance, možnost tako imenovanega proračunskega sklada, s katerim zaklenejo sredstva, zaklenejo. Strogo namensko porabijo točno za tisti namen, ki je določen z aktom in to je to. Nobenega varuha iz Ministrstva za zdravje ne potrebuje. Veste zakaj je to pomembno, ker jaz bi rad videl, da se vi res ukvarjate samo z investicijami v zdravstvo, ne pa v šolstvo. Pa daleč od tega, da to ni potrebno, ampak pol ne vem zakaj imamo Ministrstvo za šolstvo. Res ne vem zakaj ga imamo, niti ne vidim nobene potrebe po takšnem načinu zbiranja sredstev. Naslednja stvar se mi zdi pomembna, glede na to, da gre za ogromno sredstev, večji del pravzaprav iz EU-ja, kako bo to nadzorovano, glede na to, da z aktom, z zakonom, ki ga danes sprejemamo, to nič ni določeno. Kdo bo to nadzoroval. Ob tem, da ne govorim, da itak še državnih tožilcev nismo imenovali, ki bi mogli biti za ta velika proračunska sredstva oziroma evropska sredstva edini pristojni, ki vršijo nadzor oziroma tudi preganjajo bodoča kazniva dejanja v primeru zlorabe teh sredstev. Ker dejstvo pa je, da tega bo veliko. Potem naslednja stvar, ki se mi zdi še pomembna, da jo omenim. Kolega Polnar je zelo dobro in modro opozoril na zadevo, ki se je reče dolgotrajna oskrba. On je sicer omenil stavek in rekel – v kratkem bomo imeli zakon na mizah. Bojim se, da ga niti še naslednji mesec ne bomo imeli, ker veste, da kar nekaj zakonov »štopira« ta zakon in sploh ne more priti na dnevni red, tako da je noro pričakovat od vseh tistih, ki jim pripovedujejo pravljice za lahko noč, da bomo to v kratkem razpravljali, ker ne bomo. Ampak ko bomo, bomo seveda ugotovili, da bomo potrebovali silna sredstva, vendar to pot ne v desetih letih, ampak jih bomo potrebovali vsako leto v višini med 600 in 800 milijonov evrov, ko bomo videli dejansko kakšne potrebe so oziroma takšne jih bomo sploh sprejeli in zapisali v zakon. To je resen problem. Zakaj je to problem? Ker je to travma Ministrstva za zdravje, ker bo seveda mogel dodatno zbirati ta sredstva oziroma nadzirati in usmerjati preko zdravstvene blagajne, odvisno kako bo ta zakon sploh sprejet, ker še ne vemo, lahko samo predvidevamo. Ob tem, da že danes v dolgotrajni oskrbi napovedujete, da se bomo s temi sredstvi, pravice bomo danes sprejeli, ampak porabo, tako kot je tudi ta zakon napisan, pa leta 2024, 2025. Kako bomo mi ta proračun ob fiskalnem pravilu, ob vseh problemih, ki še prihajajo, mi načrtovali, jaz nimam pojma. Vem pa samo to, da vedno bolj in bolj deluje, da se nekomu mudi sprejemati zakone z lepimi velikimi številkami, ki seveda in pričakuje se nek določen izplen od tega, na koncu bomo pa naleteli na same ovire in probleme. Na Odboru za zdravje sem poslušal kolegico, ki je razpravljala in rekla, poslušajte, pa saj ta zakon ni zato, da bo predpisal merila in kriterije in zato, da bomo mi zdaj tukaj natančno in podrobno razpravljali kdaj, komu, zakaj in na kakšen način, ampak zgolj in samo zato, da imamo podlago, da bomo toliko in toliko milijard dejansko dali lahko za investicije, potem bomo pa na podlagi tega vse urejali naprej. Oprostite, tako smo mi že ene investicije peljali v tej državi in so se končale tako, da danes ne vemo kako bomo energetsko vzdržali v Republiki Sloveniji. In nekatere resno glava boli kako bomo to sploh speljali. Ampak ta zakon ima zelo podoben problem kot Zakon o obrambi, ker je zelo podobno napisan. Pojdite si pogledati, saj dobro veste, da je isti avtor sodeloval pri snovanju tega zakona, na isti način. Toliko in toliko denarja, čez toliko in toliko let, nedorečena merila, nedorečeni kriteriji, kako bi rekli Srbi, »o tom potom«, ko pride čas. Ne se zdaj ukvarjati s tem kdaj pa kako pa komu, ampak dajmo samo številke definirati. Potem je pa še ena stvar, sem jo tudi omenil in moram reči, da sem, da tudi ne vem kako se boste tega lotili. Mi seveda smo v preteklih letih oziroma do dveh let nazaj pravzaprav se nihče, bom rekel, je zdravstveni sistem bil neke vrste cokla, tako kot obramba. Obramba zato, ker se mu je vedno, lahko je malo, ker tam nobeden ni cvilil, pa se je dajalo nekam drugam, to je bil prav en tak športni dan, ko se je sprejemal proračun, so se amandmaji leteli na vse možne postavke, jemalo se je pa samo obrambi. Z zdravstvenim sistemom je bilo pa tako. Tam imamo zdravstveno blagajno, denarja je toliko in toliko, če bo pa zmanjkalo, bomo pa že nekako, pa se spet nobeden ni ukvarjal kako, ampak proračun kaj dosti namenjal za to ni, ker se je vse računalo in stavilo na zdravstveno blagajno. Ko je prišel pa Covid, ko je prišlo do razsežnosti, ki se mu reče, da je dobesedno se začel zapirati sistem in cel zdravstveni sistem se je celo neko obdobje ukvarjal malodane izključno samo še s Covidom, se jaz danes sprašujem, mi bomo toliko in toliko milijonov zmetali v zdravstveni sistem v zidove. Nimam ni proti, ampak imam pa proti, da se nenačrtovano oziroma, da jaz, ko glasujem za, ne vem za kaj bo to šlo. Imam notri naštete samo objekte kaj naj bi to bilo, ne vem pa niti ali bo to v obliki nove zgradbe, ali bo to v obliki prizidka, ali bo to v obliki opreme, ali bo to [[…]]Kaj bo to? Kako bo to? Kakšna bo dinamika? Nič ne vemo. Imam resen problem, ker po drugi strani smo mi pred enim mesecem pa pol sprejeli zakon, ki govori o nacionalnem razpisu za skrajševanje čakalnih dob, mi imamo pa zdaj že polne bolnice in je vsakemu jasno, da se bodo zapisali oddelki, in da se zopet ne bo mogel izvajati ta nacionalni razpis, ki je bil že enkrat lansko leto tudi sprejet, pa se spet ni izvedel, in pacienti čakajo in čakajo in čakajo. Veste, meni nič ne pomaga nova leta operacijska, če pa jaz niti na program operacijske ne pridem. Mi nič ne pomaga ena lepa, krasna preventiva, če pa preventiva z mano nima kaj početi, ker ne pridem do tega. In to je resen problem. In te odgovore bi mi morali dobivati sočasno. Eni bodo rekli, zdaj se pogovarjamo o investicijah, nehajmo govoriti o čakalnih vrstah, pa o pacientih in tako naprej. Ja, moj problem pa to je, zaradi tega ker ogromno ljudi se na mene obrača in ogromno ljudi že poznam, ko je do njih pomoč prišla prepozno, pa ne zato, ker so bili površni, neodgovorni, ali karkoli kaj drugega, ampak preprosto ker niso prišli do zdravnika. Mi imamo problem že na primarju, ker ljudje nimajo več izbranega osebnega zdravnika. Kaj mi pomaga nov Zdravstveni dom Moste, Vič, Polje, Celje, ne vem kaj še vse, lahko naštevam tudi vse zdravstvene domove po celi Sloveniji, če nimajo svojega izbranega osebnega zdravnika. Zadnjič je nekdo rekel, ja, če ga pa nimaš pa pojdi na SNMP. Oprostite, vi veste da SNMP ni isto, kot osebni izbrani zdravnik. V SNMP greš takrat, ko te že boli, ko je problem na višku in ko je včasih že prepozno. In tukaj seveda bo nekdo nosil levjo odgovornost. Meni je žal, da morate danes poslušati tisti, ki se boste ukvarjali z investicijami, predvsem zaradi tega, ker ne izrazim svoje nezadovoljstvo, izrazito nezadovoljstvo, da danes, pa ne samo danes praktično razen na hiringu jaz ministra za zdravje več nisem videl v Državnem zboru. Nisem ga videl. Ob investiciji, ki je v zadnjih 30-ih letih ena največjih investicij v državi v naslednjih desetih letih, ta minister ne reče niti a. Nič. Oprostite, kako naj jaz potem verjamem, da je to vse res. Jaz, če bi bil državni sekretar bi svojega ministra nagovoril in bi mu povedal, dragi minister, v državi je resda bila epidemija, res da imaš problem, ampak mi zagovarjamo eno največjih investicij. Pojdi pred poslance in jim povej kako resna stvar je.
Hvala lepa. Besedo je sedaj želel državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zdaj, kar nekajkrat smo že slišali o problemih te resolucije. Zdaj resolucija hočete ali nočete slišati ali je politični dokument ali karkoli, sprejeli ste ga tukaj v hramu državne demokracije in je veljaven. In Ministrstvo za zdravje se je dolžno hočemo ali nočemo ravnati po tem dokumentu. Ta dokument ni kar tako napisan. Verjamem, da ga zelo dobro poznate, je pa notri ogromno stvari napisanih, kaj bo v prihodnosti se dogajalo v slovenski družbi in katere dejavnosti, patologije in tako dalje bo potrebno krepiti v tej slovenski družbi. In mimo te resolucije brez tega ne moremo tudi mi načrtovati naslednje nadaljnje prihodnosti. Zato ne vem zakaj je takšen problem, ko navajamo, da se je dokument resolucije tudi upošteval pri pripravi tega zakona. Zdaj tudi ne vem kje so težave, da zakon ne bo upošteval tako imenovanih javnofinančnih zakonodaj. Tega mi res ni jasno. Zakon je z vidika osnovnega in edinega namena zakona, ki pomeni sprejem obveze in zaveze, da bo v naslednjih letih zagotovljena sredstva za investicije v slovensko zdravstvo v višini cirka dve milijardi evrov, kar je tudi določila 4. člena. In ta zakon nikjer ne pravi, da se ne bo upoštevala obstoječa veljavna finančna zakonodaja. Zdaj kar se tiče občin. Ministrstvo za zdravje ima dva načina možnosti financiranja občin in sicer preko javnega razpisa ali pa se lahko tudi sama odloči katere investicije bo podprla. Danes oziroma na Odboru za zdravstvo je bil sprejel amandma v višini 150 milijonov evrov. Kot sami veste je potreb na primarnem nivoju slovenskega zdravstva izkazanih s strani primarnega nivoja več kot 190 milijonov. Zdaj kar se tiče meril, ko je gospod poslanec to omenjal. Jaz se popolnoma strinjam, merila so potrebna. In danes sem jih navedel in navedel sem jih tudi na Odboru za zdravstvo. Celo več, pokazal sem vam, kako se bojo ta merila upoštevala, kako se že upoštevajo. Na Ministrstvu za zdravje kar tako na počez ne določamo investicij. In tudi na Odboru za zdravstvo sem vam pokazal 28, pravzaprav 22 investicij, ki so že uvrščena v prioritetno financiranje, na Odboru za zdravstvo sem to pokazal. Tako da mi investicije kar na pamet ne izbiramo, ampak gremo po prioritetah in gremo tudi po tistih investicijah, kjer so zagotovljena finančna sredstva. Na Odboru za zdravstvo sem tudi jasno pojasnil, da je 408 milijonov evrov denarja že zagotovljenih preko evropskih sredstev. Poznate te evropske projekte React, RRF, kohezija in tako dalje. Zdaj, kar se tiče, kar se tiče nadzora nad tem zakonom. Glejte, v Sloveniji obstaja vrsta nadzornih institucij, ki so dolžne nadzorovati naše delo. V 7. členu zakona je tudi napisano, kakšna je funkcija Državnega zbora. In Državni zbor bo imel vsako leto poročilo, v katerem bo videl, kaj je bilo narejeno na teh investicijah. Torej imate kompleten pregled nad tem, kar se bo izvajalo. Zdaj pa vseeno bi se še malo dotaknil nacionalnega razpisa, čeravno ni to tema, ker tudi to na ministrstvu vodim. Nacionalni razpis, se popolnoma strinjam, da je prišlo do Covid bolnišnic, vendar imamo v slovenskem zdravstvenem prostoru še kar nekaj kapacitet, ki bodo nacionalni razpis izvedle, tako kot je bil predviden. 20 tisoč pacientov bo obravnavano v 2 letih na tem nacionalnem razpisu. Jaz se tudi, mene tudi močno boli, ko gledam čakalne dobe. In je prav, da jih obravnavamo takole skupaj, kot je gospod poslanec povedal, ampak na ministrstvu se resno trudimo, da te čakalne dobe skrajšamo, kolikor je le mogoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če se še izključite, gospod državni sekretar. Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Naslednja ima besedo gospa Anja Bah Žibert, pripravi se gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi. Zdaj pravzaprav smo o tem zakonu že kar nekaj razpravljali in imeli kar nekaj možnosti za razpravo. Najprej v okviru tako imenovanega prvega branja je bila splošna razprava, prav tako pa smo minuli petek omenjen zakon obravnavali tudi na matičnem odboru. Zdaj jaz sem pač poslušala poslanskega kolega Janija Möderndorferja in tukaj sem pač dolžna odgovoriti na nekatera vprašanja, na nekatere izpostavljene zadeve oziroma na neke stvari, ki zgledajo tako, kot jih on predstavi, za netočne. Zdaj najprej je treba jasno in glasno povedat. Na matičnem odboru predlog zakona ne samo, da je bil sprejet, ampak ni bilo nikogar, ki bi glasoval proti njemu. So bila različna mnenja, različna stališča glede posameznih zadev, predvsem kar se tiče razreza sredstev. Kot sam zakon pa ni nihče glasoval proti. Zdaj veste, po svoje me tudi čudi razprava poslanskega kolega, ki je praktično začel razpravo na način, da v tem zakonu je pa vse narobe, da kdo pa si sploh kaj takega dovoli dati na klopi Državnega zbora. Ampak kot rečeno, tako splošna razprava kot odbor je pokazal, da temu ni tako, da je zakon potreben in da je v osnovi tudi dober. Zdaj, če bi res smatrali v stranki LMŠ, da je tako slab, jih res ne razumem, zakaj so se potem podpisali pod skupni amandma, saj iz slabega zakona, pa tako slabega, kot so zdaj razlagali na vseh področjih ne moreš popraviti. Ampak še več, oni tako verjamejo v ta zakon, da menijo, da so potrebna tudi še dodatna sredstva, ki bodo šla na primarni nivo in ki so tam potrebna. In jaz vam odgovarjam, v Slovenski demokratski stranki se z opozicijo strinjamo. Res je, primarni nivo je tisti temelj. Nenazadnje pacienti pravzaprav imajo največkrat prvi stik ravno s primarnim nivojem in primarni nivo je lahko tudi tisti, ki lahko marsikaj pokrije. Ampak rabi pa zato ustrezno infrastrukturo pa tudi, bom rekla kadrovsko moč. Kajti, če bomo pač tudi primarnemu nivoju samo nalagali in nalagali, ne bomo dosegli tistega zaželenega, se pravi zmanjšanja čakalnih vrst pa tudi ustrezne obravnave pacientov. In zato odgovarjam danes opoziciji s strani Slovenske demokratske stranke, da po tem, ko ste že vložili podoben amandma na Odboru – mi smo takrat zagovarjali nekako 150 milijonov smo po skupnih ugotovitvah tudi v koaliciji in s pristojnim ministrstvom prišli do tega, da lahko pač zadevo podpremo, kar se tiče opozicije in menimo, da pač dodamo še teh 50 milijonov, tako da se primarnemu nivoju lahko dodeli 200 milijonov. Skratka, jaz upam, da pač se bo to slišalo in ne bomo kar naprej deležni, kako mi ničesar ne slišimo in ne sodelujemo. Me pa moti, da se je že razprava s strani opozicijskih poslancev na ta predlog zakona začela zelo negativno, zelo negativno. Pa mislim, da zato ta zakon nima potrebe oziroma pač prinaša pomembne rešitve v tej državi. Zdaj, veste, leta in leta smo govorili o stanju v našem zdravstvu. Jaz v bistvu to poslušam že drugi mandat. In potem sem šla malo pobrskat po spletu in našla en članek »Stanje v zdravstvu še nikdar ni bilo tako slabo«. To je bil naslov enega članka, »Stanje v zdravstvu še nikdar ni bilo tako slabo«. In veste od kdaj je ta članek – od leta 2013. Danes smo pa leta 2021 in kaj smo v tem času naredili? S čim se lahko današnja opozicija predstavi, kar se tiče področja zdravstva. Vse, kar smo non stop poslušali v tem Državnem zboru, oprostite mi, je to, da smo se ukvarjali ali imamo javno zdravstvo ali imamo zasebno zdravstvo, ali bomo imeli javno zdravstvo, ali bomo imeli zasebno zdravstvo. A bo kdo delal dodatno, ali ta dodatno ne bo smel delat. Saj če pa bi šli v to zgodbo pa prisluhnili v bistvu strokovnjakom, bi pa ugotovili, da mi res nimamo javnega zdravstva, ampak imamo državno zdravstvo. Ampak vse lepo in prav, kakorkoli ga imenujemo, zdravstvo mora slediti pacientovim potrebam oziroma potrebam pacientov. In meni je pravzaprav na nek način vseeno v tem smislu, kako boste te zadeve poimenovali. Zame je najpomembnejše nekaj, da pač ni več čakalnih vrst in da ljudje v skladu s sistemom zavarovanja in vsega ostalega, ki ga imamo, dobijo in pridejo do svoje storitve. O tem se moramo pogovarjat, ne pa kar naprej neko strašenje in celo poslušanje o tem, da bi nekateri zdravniki ne smeli delati dodatno. Lepo vas prosim. Kateri poklic v državi pa onemogoča komurkoli, da bi delal dodatno. Še celo poslanci delate, nekateri petinsko delo, nekateri pa še to obrnete tako, da ni v skladu z zakonom, ampak pustimo to. Skratka, na tak način zagotovo ne omo prišli do boljše kadrovske strukture in učinkovitejšega javnega zdravstva, ampak povsem na drug način. In eden od pomembnih načinov je zagotovo tudi organizacija dela in pa investicije v sama poslopja in pa opremo, ki bo seveda po drugi strani spet omogočala boljšo organizacijo dela in dodatno sredstva seveda tudi za kadrovske popolnitve. Zelo pomemben je ta tudi že izobraževalni vidik, kajti potrebe so vsak dan večje in nujno je, da na tem naredimo korak naprej. In na drugi strani seveda preprečimo beg belih ovratnikov, ampak to seveda zato ker tukaj v prvi vrsti pravijo ne samo, da niso dovolj dobro nagrajeni, ampak predvsem, da delo kot samo ni več vzdržno. Ja, razlika je tudi v tem, da pred nami je ta predlog zakona in seveda nekateri ne želijo priznati, da je tej Vladi tudi v času tako imenovanega soočenja z res hudim stanjem nalezljive bolezni v svetu, uspelo narediti korake tudi na teh področjih. Vsi se tudi zavedamo, da je ravno koronavirus še dodatno pokazala na vso bedo sistema, ampak ta sistem je kakorkoli že zdržal, je pa res bilo težko videti bolnike po hodnikih in pa osebje, ki se nekako mučita na tak ali drugačen način seveda uspe pomagati bolnim. In nenazadnje je tudi statistika tista, ki kaže kako uspešni so bili naši zdravstveni uslužbenci, kajti glede na obolele in potem ozdravljene, imamo eden najvišjih odstotkov v Evropi, se pravi, smo bili več kot uspešni in to je pozitivno. Zato upam, da državljanke in državljani tudi sledijo sedaj številnim iz dneva v dan je teh pozivov več stroke, da naj se vendarle odločijo za cepljenje in pomagajo pri soočanju z virusom in premagovanjem bolezni tudi na ta način. Nenazadnje bi rada izpostavila tudi to, ko govorimo o investicijah, kako pomembne so in potrebne in seveda tudi kako pomembna je ta primarna raven ravno v tem, da seveda se vedno bolj spopadamo tudi s tako imenovanim dolgotrajnim Covidom. Jaz nisem strokovnjak iz področja zdravstva, ampak včasih se vprašam, bog ne daj, da ne bomo rabili kdaj v prihodnosti celo specializacijo iz tega področja. Dejstvo je, da teh tako imenovanih pacientov z, če rečem, podaljšanim Covidom, je kar vedno več in te zadeve niso tako enostavne in nekateri dejansko rabijo še dolgotrajno terapijo tudi po koncu. In tukaj notri potem so vključeni različni segmenti zdravstva. Prej je bilo rečeno, da zakon ni najbolj predstavljen, nima določenih delov, ki naj bi jih imel, itn. Poglejte, zakon generalno natančno pove kam bodo šla finančna sredstva. Razpredelnice so tudi po letih. Dejstvo je tudi, da na kakšen način se bo izvajalo, seveda pa vsega ta zakon ne more predvideti, kajti zato so potrebni zdaj individualni projekti in na podlagi teh pripravljenih projektov je potem potrebna izvedba. Ampak vse to pa bo Državni zbor na nek način tudi nadziral, saj bomo imeli letna poročila kako uspešni smo pri uresničevanju tega zakona. Jaz rečem ja, bistvena razlika kot na primer v prejšnji Vladi, ko je na primer Dušan Keber zaslužil več tisoč evrov za zakon, ki ga nikjer ni, danes pa po ljubljanskih ulicah kriči, kako ta Vlada uničuje zdravstvo. To pa, to pa je za anale. Zdaj, izpostavljen je bil tudi Zakon o dolgotrajni oskrbi. Tudi jaz si želim, da bo ta čimprej. Je pa smešno, da nekateri očitajo, kolega Möderndorfer mislim, da je bil tudi v prejšnji razpravi o tem govoril, da ga še vedno ni. Jaz se sprašujem kaj ste delali leta in leta, da ga ni. Vem pa, da se zakon [[…]]je pripravljen, da pravzaprav je samo vprašanje še časa, kdaj ga bomo lahko obravnavali. Ne bom več govorila o tem zakonu. Mislim, da sem veliko povedala že prej in tudi na matičnem odboru. Ponovila bom samo nekaj, ne bom govorila o tem kako ta zakon prinaša določene rešitve na področju, kjer sem izvoljena, kajti zame je to drugotnega pomena. V prvi vrsti se mi zdi pomembno to, da zakon prinaša napredek na področju stanja v zdravstvu za celotno Slovenijo. In državljanke in državljani te Slovenije imajo ne samo pravico, ampak je zdravstvo, kot tako, tudi ne le ena od ustavnih kategorij, ampak ena najvišjih ustavnih kategorij. Pravzaprav skoraj najvišja. In skrajni čas je, da to začnemo upoštevati in da zadeve premikamo. Ko je bilo rečeno pa denar, pa kaj s proračuna in tako naprej, okvirni proračuni države so pravzaprav znani in so vedno odstopanja. Je pa tudi tako, veste, da proračun vedno znova pa tudi odraža prioriteto posamezne Vlade oziroma koalicije. Kakšno prioriteto ima posamezna koalicija, pa je potem odvisno od njih samih in mi verjamemo, da bodo vse koalicije v prihodnosti bile zdravstvu več kot naklonjene in da bomo dejansko te zadeve potem lahko tudi uresničevali. In samo še nekaj, menim, da mi ni treba seveda opravičevati ministra, ker ga danes ni z nami, ampak velikokrat to poslušamo. Zdaj, ni nujno, da je z nami minister, je pa vedno z nami na vseh sejah odbora in tudi na sejah Državnega zbora predstavnik Ministrstva za zdravje. Danes je z nami državni sekretar, ki je bil nenazadnje več kot uspešen, pa mi dovolite prosim samo dva stavka o vas. Več kot uspešen na področju rehabilitacije. Njihov inštitut Soča je pokazal ne samo dobre rezultate, ampak predstavlja pojem evropske kakovosti in dobrega poslovanja. Z dobrim poslovanjem in s svojim lastnim deležem so veliko investicij izpeljali pravzaprav sami, čeprav so ves čas tudi oni že od leta 2018 opozarjali, da rabijo potrebna dodatna sredstva za investicije. Ampak kot rečeno, veliko pa so ob tem naredili tudi sami. In če kdo, potem je zagotovo danes državni sekretar, ki je z nami, prava oseba, da nam govori o, bom rekla investicijah, ki jih potrebujemo v zdravstvu v naslednjih desetih letih. Hvala lepa.
Naslednji razpravljavec gospod Jožef Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav gostom iz ministrstva in seveda ostalim prisotnim. Torej imamo na mizi in razpravljamo o amandmaju k 2. členu k dopolnjenemu Predlogu zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo med leti 2021 in 2031. Z amandmajem pa se predlaga, da se med leti 2021 in 2031 poveča postavka za primarno zdravstvo iz 50 milijonov evrov na 200 milijonov evrov. O čem torej danes teče razprava? Teče o zelo pomembni zadevi, govorimo o za slovensko javno zdravje izredno pomembnem zakonu, zakonu za zagotavljanje sredstev za investicije v slovensko zdravstvo, ki ga je v proceduro vložila trenutno vlada pod vodstvom Slovenske demokratske stranke. Gre za zajeten obseg sredstev v višini, okvirni višini sicer 2 milijard evrov v naslednjih 10 letih. Gre pa tudi za urgentno reševanje slabega finančnega stanja in zastoja investicij v slovenskem zdravstvu, torej če rečemo nekako, stanje tako imenovanih ničnih investicij, ki je trajalo domala dve desetletji. V nadaljevanju je potrebno reči, da smo verjetno vsi tukaj notri enotni o tem, da so stavbe, medicinske naprave, torej drugi viri sredstev, potrebnih za dobro delovanje našega zdravstva, zastarane, nekatere tudi nevarne za zaposlene, tudi za naše obolele, tudi za paciente, torej uporabnike, ki se sprejmejo v zdravstveno obravnavo oziroma v bolnišnično oskrbo. Statistike tudi nekaj povedo in te statistike dejansko govorijo, da imamo v Sloveniji na 100 tisoč prebivalcev le 10 postelj bolnišničnih in iz tega sledi oziroma nam znese nekako med članicami Evropske unije 17. mesto, kar pa ni zavidljivo. In seveda epidemija je pokazala, da smo nekako bili tukaj skoraj bosi, čeprav smo sedaj nekako speljali. Takšno mnenje, kot ga ima sedanji minister, seveda je bilo tudi mnenje dveh dosedanjih ministrov za zdravstvo, ki so dejansko vodili Ministrstvo za zdravje od nastopa tudi tega mandata, tega sklica tega Državnega zbora nekako. In seveda nekako moramo reči, da sedaj, ko je pa ta vlada prevzela svoj mandat in seveda ministra, ko je nastopil minister Poklukar, je pa nekako prišlo tudi do zavedanja, da smo, da drugače ne bo šlo, kot zajetno se mora investirati v slovensko zdravstvo. Če se spomnim enega od ustnih poslanskih vprašanj, ki sem ga zastavljal ministru Fakinu, kakšnih 2 leti nazaj je bilo, o urgentnem centru na Ptuju, mi je takrat dejal, glejte, vemo, da nujno potrebujete sodobni urgentni center, ampak ob tem potrebujete tudi veliko naprav, veliko zadev, katerih oziroma brez katerih je delo zdravnikov in osebja seveda skoraj nemogoče kvalitetno opraviti. In zagotovil je, da je tako tudi drugje, kar smo sedaj tudi, bom rekel, nekako argumentirali s strani ministrstva, tiste slike na Odboru za zdravstvo so nas verjetno kar malo, kako se reče po domače, postavili na realna tla. Torej v prejšnji vladi moram reči, da je bilo premalo korajže, da bi se stvari premaknile, in da v tej vladi je pa dovolj znanja in tudi dovolj zavedanja, da brez zajetnih investicij stanje v slovenskem zdravstvu ni moč spremeniti. Torej veseli me, da ima ministrstvo in minister posluh za želje in potrebe lokalnih skupnosti in vodstev bolnišnic ter poslancev, ki mu seveda na nek način tudi te želje predstavljamo. Tako da v zakonu je navedeno, z njim se bomo zavezali, da se bo zagotovilo zajetna sredstva za posodobitve in napredek UKC Maribor ter UKC Ljubljana. Prav tako je tudi navedeno in se bomo z zakonom zavezali, da se bo iz omenjenih sredstev zakona za zagotavljanje sredstev za investicije v slovensko zdravstvo uredilo in moderniziralo operacijski blok in oddelek za intenzivno terapijo v Splošni bolnišnici Ptuj ter seveda drugje, kar je pač potrebno, po celotni državi. Nekako okrog te Splošne bolnišnice Ptuj bi vas rad pač spomnil, da je ključna za dobro zdravstveno oskrbo za vse Spodnje Podravje in širše. Tako, da že na matičnem Odboru za zdravstvo smo se v Slovenski demokratski stranki strinjali in tudi v strankah koalicije, da se k planiranim sredstev za investicije za primarno zdravstvo doda 100 milijonov, danes je nekako padel predlog po pobudi skupnosti občin Slovenije in tudi združenja zdravstvenih zavodov, pa potem tega amandmaja od opozicije, da se nameni dodatnih 200 milijonov za primarno zdravstvo oziroma da se za primarno zdravstvo nameni 200 milijonov evrov, skupno pa se bo v letih 2021-2031 v slovenskem zdravstvu namenilo dve milijardi in 93 milijonov evrov sredstev. Zato seveda podpiram ta dober načrt za okrevanje slovenskega zdravstva, kajti tam kjer je volja je tudi pot, ta vlada torej ne miruje, dela in seveda gradi slovensko zdravstvo in gradi Slovenijo. Ob tej priložnosti samo še dodam, da je danes dejansko nekako oziroma smo v mesecu septembru, zlatem mesecu septembru v katerem se tudi ozaveščamo o otroškem raku, zato želim vse dobro in sreče vsem obolelim otrokom, prav tako pa pozivam k odgovornemu ravnanju in upoštevanju ukrepov proti covid-19 in spoštovani državljani, cepite se, slovensko zdravstvo je vredno našega zaupanja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Miha Kordiš, pripravi se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Na temo javnega zdravstva, njegovega financiranja in investicij vanj o katerem danes teče diskusija ob tem specifičnem zakonu, sem pripravil razpravo, ki bi jo lahko razčlenili na tri dele. Prvi del je diagnostika, kakšna je splošna slika v našem javnem zdravstvenem sistemu oziroma kako podhranjeno to je. Drugi sklop je vprašanje kako ta investicijski zdravstveni zakon, ki ga je vlada prinesla na mizo odgovarja na te potrebe v katerih točkah ga lahko jemljemo resno in v katerih ne in tretji del razprave je še kadrovski kompliment železa in betona, ki ne gre v posodobitev našega javnega zdravstvenega sistema. Torej, če začnemo pri osnovni diagnostiki, bomo zelo hitro ugotovili, da slovenski javni zdravstveni sistem v naboru političnih prioritet grozno caplja za vsemi razvitimi državami, s katerimi se tako silno želimo primerjati. 2018, 5,8 % BDP-ja je bil delež javnih sredstev, ki jih namenjamo za delovanje zdravstvenega sistema. Primerjamo se s povprečkom razvitih držav v Evropski uniji. Tam delež javnih sredstev, javnih investicij v zdravstveni sistem, torej to kar pride iz državnega budgeta znaša 7,2 %. Oziroma če vam prevedem v absolutne številke, po teh trendih Slovenija že zelo dolgo časa namenja iz javnega denarja med 500 in 600 milijoni evrov na leto premalo za golo delovanje zdravstvenega sistema, preden sploh pridemo do investicij, lahko vidimo kako zelo nizko je zdravstvo in njegovo javno financiranje postavljeno na prioritetah vsakokratnih vlad, ne le aktualne tretje vlade Janeza Janše, tudi vseh njenih predhodnic. Za 500 do 600 milijonov evrov vsako leto smo kratki samo za izvajanje zdravstvene dejavnosti. Pa bo kdo rekel, ja, to so številke po katerih se primerjamo z razvitejšimi državami, ki so tudi bogatejše od Republike Slovenije. Drži, ampak ta številka, ki sem jo podal, torej 500 do 600 milijonov evrov vsako leto premalo je številka razvita iz odstotka bruto družbenega proizvoda. Se pravi ne gre zato, da v Sloveniji ne bi imeli dovolj denarja, zato da sprovedemo bolj kakovosten zdravstveni sistem in da mu namenimo več javnih sredstev. Gre samo zato, koliko teh javnih sredstev je vsakokratna politična garnitura dejansko pripravljena nameniti. Torej ni, da se te dodatne pol milijarde evrov na leto ne moremo privoščiti. Vsakokratna vlada je dejala nočemo si jih. Posledica so seveda naraščajoče čakalne dobe in vedno slabša oskrba prebivalk in prebivalcev Slovenije, ki koristijo naš javni zdravstveni sistem. Tu zadaj se skriva tudi tiha privatizacijska agenda. Javno zdravstvo pri nas, med ljudmi, še vedno kotira kot vrednota. Ljudje si ne želijo, da gredo k zdravniku z bančno kartico, ampak se jim zdi prav, da pridejo k zdravniku z zdravstveno kartico in da so zdravstveno zavarovani na solidarnostni osnovi. In ker se politični establishment v svojih privatizacijskih nakanah s tem javnim sentimentom ne želi soočiti, ga obhaja. Kako? Tako, da javno zdravstvo postopoma strada, medtem pa nagrajuje zasebništvo, ki vedno bolj in bolj nase prevzema vlogo črpanja javnih sredstev in oskrbe prebivalcev. Žal. Samopoglejmo, kaj se je dogajalo v zadnjem letu in pol pod vlado Janeza Janše. Tisti razvpiti razpisi za skrajševanje čakalnih dob, ki so bili v resnici zgolj orodje, mehanizem, kanal, opredelite to kot želite, za prečrpavanje denarja vseh državljank in državljanov, javnega denarja, v žepe zasebnikov. Kar me pripelje naprej do investicij, ki niso v nič kaj boljši kondiciji kot je siceršnje financiranje zdravstvene dejavnosti. Kar vam bom navedel v nadaljevanju, je nek hiter pregled, tako za občutek, kakšna je situacija v slovenskih bolnišnicah. V Levici smo ta pregled pripravili že lansko leto začetkom leta, ko smo sklicali sejo ali je res 780 milijonov evrov potrebno nameniti za nakupe novih oklepnikov ali nebi nemara raje ta sredstva preusmerili v zdravstveni sistem. Vprašanje je bilo že takrat in še danes ostaja retorično – ta denar je potrebno nameniti ne za tuje vojaško-industrijske komplekse, ampak za potrebe državljank in državljanov v domovini; njihove potrebe po zdravju so zagotovo na prvem mestu. Torej. Bolnica Petra Držaja – popolno razsulo. Operacijske dvorane so zaprli že nekaj let nazaj, v njih ni bilo prezračevalnega sistema. Imajo okna, ki ne tesnijo, zelo stare so bolniške postelje. Stene pokajo, postelje so za odpis, kopalnice pa neuporabne. Obstajajo deli bolnišnice, kjer sploh ni sanitarij. Zdaj se je nekaj denarja sicer našlo v investicijskem načrtu, a premalo in prepozno. V bolnišnici Šempeter-Nova Gorica je dotrajana skoraj vsa medicinska oprema. Manjka specialistov in drugega zdravstvenega osebja, predvsem sester. Odhodov je ogromno. Mimogrede, na kadrovsko temo v zadnjem letu dni se je situacija še bistveno bolj zaostrila. Ob tem so leta 2019 odpustili 30 ljudi, kar so pojasnili kot mehe nadomestitve. Čakajočih pacientov je vsak dan več, najdaljša čakalna doba za prve preglede je lahko tudi 280, in to so podatki pred epidemijo koronavirusa. Imajo naprave, ki se neprestano kvarijo. Klinika Golnik, ki je bila ena prvih obrambnih črt pred koronavirusom v prvem valu epidemije, je stara 100 let in popolnoma dotrajana. Potresno sploh ni varna, arhitektura pa nikakor ne omogoča sodobne obravnave bolnikov. Mariborska splošna bolnišnica še kar čaka na nov infekcijski oddelek. Naj spomnim, to je bilo pisano v razmerah prvega vala epidemije. Trenutni oddelek, torej ta že omenjeni časovni gabarit, je tako neuporaben, da v njem sploh niso mogli obravnavati pacientov v času epidemije. Paciente so obravnavali v drugih prostorih. Trenutna infekcijska klinika je najstarejša stavba v hiši z ozkimi hodniki in vrati, ki ne omogočajo niti tega, da bi obrnil bolniško posteljo. Širitev zaradi starosti stavbe ni mogoča, saj bi se lahko podrla. V Splošni bolnišnici Celje se pripravljajo na obnovo in širitev prostorov, ki bo trajala do leta 2024. Tudi v Celju so prostori dotrajani. Najstarejša stavba, v kateri opravljajo zdravstveno dejavnost, je celo iz leta 1887. Za dve stoletji, nazaj, gospe in gospodje, v 19. stoletje datira ta stavba. Niti v vseh sobah ni vode, imamo tudi sobe, kjer je po 6 do 7 pacientov, je leto dni nazaj oziroma dobro leto dni nazaj za TV Slovenija povedal strokovni direktor Splošne bolnišnice Celje. Bolnišnica na Jesenicah. Koncem leta 2019 so prenovili prostore za fizikalno in rehabilitacijsko medicino, ki so bili silno dotrajani. Kakšen je odnos države tudi v tem primeru silno nečastno priča dejstvo, da so morali to investicijo pokrivati s pomočjo donatorjev. Nadaljujemo z bolnišnico v Ptuju. Že dolga leta kadrovska podhranjenost, v zadnjem času vedno bolj prostorska stiska. Imajo en problem, ki ga je nadomestil en problem. V Splošni bolnišnici Slovenj Gradec imamo kirurško ginekološki blok, ki je dotrajan, nefunkcionalen, bivalno in sanitarno neustrezen, ter potresno nevaren, zgrajen je bil med leti 1959 in 1964. Kaj smo na temo dotrajane infrastrukture, gospe in gospodje, v tem Državnem zboru poslušali zadnje leto in pol? Kako imamo vojašnice, ki so stare 30 let, ampak so stare 40 let. Tukaj imamo pa bolnišnice, ki delajo v prostorih tudi z 19. stoletja. Situacija po drugih zdravstvenih institucijah ni nič kaj bolj sladka od tega, kar sem ravnokar navedel. Vse to priča, kako hudo zatečeno je stanje na področju zdravstvenih investicij in kako malo so dosedanje vlade dale na to, da se v bolnišnice vlaga kot prioriteto zdravstvene oskrbe državljank in državljanov. A potem se je našla vlada Janeza Janše, ki je v proceduro vložila zakon, za katerega trdi, da bo v enemu zamahu rešila vse te nakopičene probleme in vse investicijske zaostanke, češ, da bo skoraj 2 milijardi evrov v naslednjem desetletju prelila v prepotrebne nove prostore in v nove opreme. Sliši se zelo lepo. Ko bi to vsaj držalo. Da se ne razumemo narobe. V Levici bomo ta zakon podprli, ne, ker verjamemo nameri predlagatelja, tej se ne pustimo vleči za nos, ampak, ker za razliko od predlagatelja, dejansko verjamemo, da so obsežne investicije v javni zdravstveni sistem potrebne in še enkrat poudarjam, kot politična prioriteta in ne kot neka rambo zakonodajna akcija, tik pred volitvami. Ta naš glas, za ta zakon, ni glas zaupanja v Vlado, ampak je glas napotila za naslednjo Vlado, da bo ta dokument, za razliko od vlade Janeza Janše, dejansko vzela resno, ga popravila tam, kjer ga je potrebno popraviti in še vedno sledila s tempom 150 do 200 milijonov evrov investiranja v javno zdravstveno infrastrukturo vsako leto. Mislim da, za kakršnokoli vlado, ki se reče resna antijanšistična vlada, mora to pokazati z dejanji. To, da investiranje postavi na listo svojih prednostnih nalog, bi pričalo o tem, da smo pripravljeni prerezati z dosedajšnjo politiko, kot ponavadi in dejansko vzpostaviti Vlado, ki bo delala za ljudi, ne pa za raznorazne lobije in za kapital. Zakaj trdim, da Vlada ne misli resno s tem zakonom, ni stvar le tega, da smo že leto dni nazaj obravnavali zakon, ki je zagotovil sredstva za orožje, na zdravstveni zakon smo pa čakali še naslednjih kar nekaj mesec. To govorim in lahko trdim tudi zaradi stanja, v kateremu je ta zakon prišel v državnozborsko obravnavo. Za začetek, ta zakon je račun brez krčmarja in je v celoti odvisen od vsakokratne politične volje posamezne vlade. Zakaj? Zaradi tega, ker nekemu vsebinskemu spisku investicij ni priključen noben poseben namenski vir, od kje se bodo te investicije financirale. Pa ta Zakon o investicijah v zdravstvo ni edini tak primer. Podobna Vlada hiti [[?]] z Zakonom o dolgotrajni oskrbi, s katerim se trka po prsih, da rešuje že 20 let zatečeno stanje, pa ravno tako manjka ona ključna točka, kot pri Zakonu o investicijah v zdravstvu, to je finančno pokritje. Še posebej vlade, ki vlaga Zakon o investicijah v zdravstvo, ne moremo vzeti resno, če vemo, da sočasno, ko na proračun, ne na namenske finančne vire, obeša bodoče financiranje, žuga z zniževanjem dohodnine na visoke dohodke, govori o uvedbi socialne kapice, na najvišje plače zmanjšuje javne prihodke in tako naprje. Skratka, žaga dohodkovno vejo države, na kateri vsi skupaj sedimo, vključno z našim javim zdravstvenim sistemom. In v kolikor bodo vse te Šircljeve [[?]] davčne razbremenitve najbogatejših dejansko sprejete, potem bo v proračunu puf, zmanjkalo denarja, za kakovostne investicije, ki jih ljudje v tej državi potrebujejo. Ja, med te investicije, ki bodo zmanjkale, lahko štejemo tudi investicije v javni zdravstveni sistem Dalje, v temu zakonu ni razvidno koliko sredstev bo v posameznem letu šlo na posamezne postavke. Torej, da se razumemo, vemo koliko sredstev bo šlo za oba UKC-ja. Vemo tudi koliko sredstev bo namenjenih v letu 2022. Ni pa v zakonu pojasnjeno koliko sredstev bo leta 2022 namenjenih za oba UKC-ja. To je samo primer. Po temu ključu lahko obravnavamo vse ostale postavke, ki jim tovrstne informacije umanjkajo. In še tretji primer, zakaj ne moremo tega zakon Vlade Janeza Janše vzeti resno v njegovem namenu s strani predlagatelja, ga pa v Levici jemljemo za razliko od Vlade, ki ga je predlagala, dejansko resno. Pa je to, da finančna sredstva in njihova poraba ni zamejena na izključno javno infrastrukturo v javno korist, ampak so sredstva namenjena javnim zavodov in negovalnim bolnišnicam in negovalnim domovom v okviru sistema dolgotrajne oskrbe, kar pa pomeni, kot je ta osnovan, da se s tem zagotavljajo tudi finančna sredstva za druge pravne osebe oziroma za zasebne izvajalce dolgotrajne oskrbe. Na to temo smo v Levici vložili, tudi v demokratični opoziciji vložili amandma že z obravnavo na odboru, pa ga je Vlada seveda zavrnila. Zakaj – lahko si predstavljate, gospe in gospodje, zakaj. [[nerazumljivo]]motiv oblasti Janeza Janše zadnje leto in pol, kot lahko spremljamo na praktično vsakemu koraku, je pretakanje javnih sredstev v zasebne žepe. In medtem, ko maha s tem zakonom za obsežno javno investiranje v bolnišnice, seveda vanj namerno vrta tudi luknje, kje bo lahko ta javna sredstva dodatno sprivatizirala. Zato pravim, da podpiram osnovne gabarite zakona v smislu, da se v naslednjemu desetletju nameni za javno investiranje v javnozdravstveno infrastrukturo slabi 2 milijardi evrov. Hkrati pa pravim tudi, da bo naslednja Vlada morala v temu zakonu zašiti privatizacijske luknje, ki jih je aktualna Vlada noter namerno navrtala. In za zaključek, ne pozabimo, da bolnišnice niso zgolj oprema in betonski zidovi, čeravno kot sem vam poskušal v svoji razpravi predstaviti, je dotrajanost te opreme in teh prostorov velik problem. Ampak živijo šele, če so napolnjene z usposobljenimi, motiviranimi, zadovoljnimi zdravstvenimi delavci. Teh pa kronično primanjkuje. Pomislimo le na grozno situacijo, v kateri so se znašle medicinske sestre. In imamo zatečeno stanje na področju medicinskega osebja, tudi na področju zdravnikov, kjer pa je potrebno prst usmeriti neposredno v zdravniško zavarovalniški lobi, natančneje v Zdravniško zbornico, ki je do nedavnega v rokah držala škarje in platno razpisovanja specializacij. In seveda, ker se je zdravniški lobi naselil v zdravniške organizacije in jih spremenil v servis zgolj dela tistega najbolj privilegiranega dela zdravništva, smo imeli zelo dolgo časa razpisanih premalo specializacij, vzpodbud pa prav tako. In kaj se je zgodilo, leto kasneje, dve leti kasneje, desetletje kasneje, dva desetletja kasneje ugotavljamo, kako strašno manjka vseh mogočih zdravnikov iz vseh mogočih področij. To je bil umetno ustvarjeni manko, zato da se zagotavlja močan položaj obstoječega mandarinskega dela znotraj zdravništva, ki se je uzurpiral pozicije zlasti znotraj javnih bolnišnic in iz te pozicije zdaj lahko izsiljuje paciente, izsiljuje javni zdravstveni sistem in izsiljuje državo za vedno več privilegij in vedno več privatiziranega javnega denarja. Toda sočasno z investicijami je potrebno misliti tudi na odpravljanje kadrovskega pomanjkanja in kadrovskega deficita in tudi na tem področju zavihati rokave. Za zaključek, čisto za na konec naj še enkrat poudarim, da Vlada Janeza Janše tega storila ne bo. Oni se samo delajo, da delajo in pod krinko javnega investiranja želijo čim bolj zabetonirati svojo lastno oblast in nahraniti omrežja, ki jih imajo okoli sebe. Verjamem, da iz te vidike tudi ta svoj lasten Zakon o investicijah v zdravstvo obravnavajo in se jim ob tem smeje. In mislim, da naslednja vlada mora s to prakso sicer presekati in narediti to, česar Vlada Janeza Janše noče, to je, da zakon o investicijah v zdravstvo za razliko od njegovih predlagateljev dejansko vzame resno in izvaja bolje, kot bi ga aktualna vlada.
Hvala lepa. Besedo [[…]] Replika? Izvolite, Anja Bah Žibert, replika.
Hvala lepa, predsedujoči. Sicer nisem nameravala replicirati kolegi Kordišu, ki me je v tej njegovi razpravi predvsem nasmejal, ampak je pa nekaj zadev, ki jih moram povedati že zaradi državljank in državljanov. Najprej, da smo si na jasnem, ta vlada ne daje denar samo Slovenski vojski oziroma slovenskemu vojaku, ki je v službi domovine, ki pač kot taka Slovenska vojska nekatere blazno boli. Damo denar tudi na vsa druga področja, policiji, številni infrastrukturni projekti, v šolstvo, obnova šol in tako naprej, in ja, dajemo denar tudi zdravstvu. Zdaj, jaz res ne vem, kakšne namene vi mislite, da mi imamo, to je malo smešno, ampak dejstvo je, da takšnega predloga zakona, ko ste bili vi nadkoalicijska stranka, ni bilo, če bi bil, bi ga mi zagotovo podprli, pa verjetno bi tudi kakšna covid situacija v bolnišnicah bila morda na ta račun že lažje izvedljiva. Prav tako veliko namenjamo tudi črpanju evropskih sredstev, tako da mislim, ni bojazni za ta zakon. Je pa res, da pač strogo ali pa ostro nasprotujem temu, da bi kdorkoli lahko poskušal ta pozitiven zakon obračati samo zato, ker ima s sabo težave. Ker ve, da takšen zakon ne more ne podpreti, ampak seveda pa se mu zdi grozno, da bi podprl karkoli, kar ne prihaja iz njihovih vrst, kar pa je zelo slabo, ker kaže na nekonstruktivno delovanje te stranke. In še nekaj. Že na matičnem odboru je bilo jasno povedano, da ne gre in ta denar ne bo šel v nobene privatne žepe, ampak zgolj v javnozdravstveni sistem. To je bilo večkrat povedano, to je tudi v zakonu zapisano. In res ni potrebno, da v vsaki drugi vrstici piše, javni sistem, javni sistem, ker je bilo to, je to napisano in je bilo tudi predstavljeno. Tako da te bojazni ni in denar bo šel v javno zdravstvo in za naše paciente. Mi je pa žal, da pač [[znak za konec razprave]] ko ste bili v koaliciji, niste takšnega zakona pripravili sami.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik vlade mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi še enkrat poudaril, kaj je namen tega zakona. Namen tega zakona je zagotovitev finančnih sredstev za izvedbo najpomembnejših investicij v slovensko zdravstvo. Zdaj, zakonodajalec je šel še dlje in je v drugem členu dokaj natančno razdelil sredstva, ki so definirana za posamezna področja. Ta sredstva niso nastala kar iz danes na jutri, tisti, ki ste bili, imeli možnost in priložnost sodelovati na odboru za zdravstvo, ste videli, po kakšnih kriterijih so bila ta sredstva dodeljena posameznemu poglavju oziroma posameznim bolnišnicam. Torej nismo na pamet določali ta sredstva. Je pa dejstvo, da so ta sredstva določena zelo natančno za posamezne oddelke, za posamezne bolnišnice in tako dalje. Zdaj, kar se tiče kadrov. Mi se zavedamo, da so kadri v slovenskem zdravstvu izjemno velik problem. Vendar, po anketah, ki so bile narejene, kje je največji problem pri slovenskih kadrih? Verjetno vsi veste, to so delovni pogoji. Na prvem mestu so bili delovni pogoji. Na drugem mestu organizacija dela in šele na tretjem mestu plača. Torej, še en pokazatelj, zakaj je ta zakon potreben in nujen. Hvala.
Hvala lepa. Če ugasnete mikrofon, prosim. Postopkovno Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zdaj, zakonodajalec v zvezi s tem zakonom ni še določil kaj dosti, zaradi tega ker obravnava tega zakona ni še zaključena. Kar je določeno, je tisto, kar je predlagatelj, torej vlada, vanj zapisala. Med drugimi pa je gospod državni sekretar v prvi obravnavi povedal, da so na ministrstvu sicer naredili študijo postavitev regijskih bolnišnic, ampak da je ta ista študija zastarela. Sedaj pa na osnovi te po priznanju predlagatelja zastarele študije sprejemamo zakonodajo, ki naj bi zatečeno stanje sanirala. Nič ne govori bolj zgovorno, kako zelo Vlada Janeza Janše s tem zakonom ne misli resno.
Hvala lepa. Gospod poslanec, želim vas opozoriti, da to ni bil postopkovni predlog. Postopkovni predlog se lahko nanaša na potek seje in vodenja in vas pozivam, da ne izrabljate poslovnik. Besedo je želel tudi predstavnik vlade, mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Zdaj gospod Kordiš, ne vem, če ste bili na Odboru za zdravstvo, mislim, da ne, ker bi lahko natančno vedeli, da kriteriji, ki sem jih predstavil, niso samo iz te študije. In ta študija je zastarela v enem delu, nikakor pa ne pri dostopnosti za paciente. Torej je nesmiselno, da se pregovarjamo zdaj, da študija ni v redu ali je v redu. Predstavljeni so bili različni kriteriji, s katerimi bomo ugotavljali in smo ugotavljali potrebnost v slovenskem zdravstvu.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti Jožef Horvat, pripravi naj se Željko Cigler. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, drage kolegice in kolegi. Ne glede na nivo razprave sem zadovoljen in pričakujem, da bo danes ta zakon podobno kot na odboru sprejet, moja ocena, z veliko večino, morda celo brez glasu proti. Mislim, da zdravje naših ljudi, zdravje Slovenk in Slovencev ne bi smelo biti polje političnih nesoglasij ali pa političnih prepirov. Danes ni tema, da bi ocenjevali učinkovitost te ali prejšnjih vlad. Strinjam se z mojim predgovornikom, ki zdaj zapušča dvorano, ko je povedal, kako malo so dosedanje vlade dale za investicije v zdravstvu. Približno tako je povedal. Pod to se lahko samo podpišem. Ocena učinkovitosti, ta ne bo dana v tej dvorani, ne o učinkovitosti te vlade, kot rečeno, ne prejšnjih vlad, o tem bodo govorili volivci. In zame je najbolj spodbudno ta trenutek, praktično edino, kar imamo, kar lahko ta koalicija neposredno komunicira z ljudmi, so terenski obiski vlade. Prav danes poteka eden od teh in jih bo še do konca leta v povprečju 2 obiska na mesec. Tam se srečujem s ključnimi odločevalci določene regije, ki vsi govorijo o učinkovitosti te vlade, naše vlade, slovenske vlade in si želijo, da nadaljujemo vsaj še en mandat. Približno takole govorijo: »Kolikor se zdaj dela, kolikor se zdaj investira, se že dolgo ni.« In to govorijo tisti, ki spremljajo investicije v infrastrukturo, mislim, prometno infrastrukturo, tisti, ki končno zdaj nekaj dobijo denarja po več kot 10 letih za posodobljenje vrteške in osnovnošolske infrastrukture, tisti, ki že dolgo spremljajo in so kritični do slabega financiranja lokalnih skupnosti in tako naprej in tako naprej. Ampak zdaj imamo na mizi Zakon o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031 in govorimo o vloženem amandmaju. Ta amandma bo Nova Slovenija podprla kljub temu, da s strani predlagatelja pravzaprav nisem niti zaznal nekega gorečega zagovarjanja in nagovarjanja, da ta amandma podpremo. Čeprav v obrazložitvi jaz nikoli ne bi uporabljal besede sramotno, tudi ne bom zdaj uporabljal sramotno, ko vidim, da ste ta kolač 2 tisoč 93 milijonov evrov, da ste ta kolač po letih razdelili na 2 decimalki natančno, na 2 decimalki natančno. Kapo dol. Ampak to bo najbrž, upam, Zakonodajno-pravna služba - upam, da me poslušajo - predno bo zakon šel v objavo na Uradnem listu, popravila in številke zaokrožila vsaj na cele številke. Pri približno 200 milijonih na leto govoriti o natančnosti na dve decimalki, ja, čakajte, kako se že reče, saj se nam bodo krave smejale. Ampak vem, da je to pač nekdo pomnožil z nekim faktorjem in to številko dobil, ampak malo je treba imeti tudi zdravega razuma zraven. In če na eni strani očitate, da ni kriterijev, kako se bo zdaj ta denar delil, na drugi strani ga vi po letih razdelite na dve decimalki natančno. Ampak okej, se zgodi, tudi najboljšim. Slovenci neizmerno cenimo svoje zdravje. Neizmerno. Tako zelo ga cenimo, da ga postavljamo najvišje na lestvici vrednot. Kljub temu pa zdravju ne posvečamo dovolj pozornosti. Na primer vsak peti Slovenec izjavlja, da v zadnjih treh letih ni bil na nobenem preventivnem pregledu. Tisto, koliko se je investiralo ali pa bolje ne-investiralo v slovensko zdravstvo v nekaj zadnjih letih, pa so moji predhodniki govorili in se jim zahvaljujem, da meni ni potrebno ponavljati. Če gledam zdaj to na zdravje kot najvišjo vrednoto skozi optiko našega političnega programa, kjer postavljamo dostojanstvo človeka kot najvišjo vrednoto, iz katere so se pravzaprav razvile človekove pravice, se pravi gledamo na to skozi dostojanstvo človeka. Dostojanstvo človeku pripisuje vrednost in upravičenost do spoštovanja, zato ker je človek. Ljudje se rodimo svobodni in enakopravni. Ne vem, zakaj je za nekatere ta zakon presenečenje. Mi smo o tem razmišljali že takrat, ko smo snovali in podpisovali koalicijsko pogodbo. In v poglavju III. Zdravje smo praktično v prvih dveh točkah to nakazali. Še prej, ko smo delali proračun oziroma spremembe proračuna za leto 2021 in proračun za 2022, mi dovolite, da navedem nekaj številk. Proračun, naš proračun za leto 2021 za Ministrstvo za zdravje je obsegal približno 582 milijonov evrov. Realizacija leta 2019 pa je bila dobrih 183 milijonov evrov. Indeks je 288 ali razlika med realizacijo 2019 in proračunom, sprejetim proračunom, ki smo ga mi predlagali za leto 2021, je 345 milijonov – indeks 288. Naprej, proračun 2022 – 294 milijonov, kar je v primerjavi z realizacijo 2019 indeks 160, razlika 110 milijonov evrov. Viri. Seveda se moramo kot odgovorni vprašati, kje pa vzeti. Kje pa vzeti, da bomo lahko dajali. Naša ocena je in odgovor je v tem. Če bomo znali narediti dobro poslovno okolje, potem se mi ne bojimo dobrih, visokih prihodkov v državni proračun. Danes so davčni prihodki višji kot so bili pred krizo, zdravstveno krizo namreč. Če bomo to znali, da bomo pustili preprosto gospodarstvu, da bo delalo, da jih ne bomo zategovali z birokratskimi ovirami, z davki, prav tako tudi ljudi, državljane, da jih ne bomo zategovali in dušili z davki, potem se prepričan, da bomo tudi te vire našli. Je pa seveda ta zakon - povsem normalno, če je za desetletje – zaveza za to vlado in za vse naslednje vlade. Kako zdaj natančno razdeliti med, ne vem, na primer, ker je bilo govora, med UKC Ljubljana, ki je lansko leto beležil svoj 45. rojstni dan, na nek način mu lahko rečemo tovarna zdravja, in kako zdaj to razmejiti, v kakšnem razmerju razdeliti 763 milijonov med UKC Ljubljana in UKC Maribor? Sam si bom seveda prizadeval, da bo ta razdelitev poštena. Poštena. Tudi vzhodna Slovenija potrebuje tovarno zdravja in ima odlične ljudi, ravno tako seveda kot UKC Ljubljana. Mislim, da niti nima smisla, da bi detajle [[…]]No, kar se virov tiče, ne bom šel v podrobnosti, samo spomnim, da imamo tudi program Nacionalni načrt za okrevanje in odpornost. Očitno je bil dober, če ga je Evropska komisija sprejela in ker je pomemben poudarek prav na skrbi za zdravje ljudi. To si lahko vsak sam prebere, to zdaj ni tema pri tej točki dnevnega reda te seje. Res pa je, da v Novi Sloveniji, pa nismo edini, lahko naštejem tudi številna strokovna združenja, že leta in leta opozarjamo na pomanjkanje investicij v zdravstvu, ravno zaradi tega, ker moramo spoštovati dostojanstvo človeka. Podatki nam kažejo, da so slaba investicijska vlaganja v slovenski zdravstveni sistem, dejansko rezultirala in rezultirajo v katastrofalne, zaskrbljujoče podatke. Če smo leta 2021 imeli v slovenskih bolnišnicah dvotretjinsko odpisanost opreme, približno 67 %, potem je ta delež v letošnjem letu približno 85 %. Še enkrat, približno 85 % opreme v zdravstvenih institucijah je odpisane, vemo pa sami, kako hitro se razvija tehnologija, sodobna medicina. Seveda, sodobno zdravljenje je drago, ampak, zdravje človeka je pa vredno seveda največ in tu ne smemo obračati vsakega evra, a ga bomo dali za zdravje ali ne. Dejansko, če gre za utemeljeno naložbo, jo tudi moramo realizirati. In zato v Novi Sloveniji in seveda tudi v koaliciji, celotni, pozdravljamo to sistemsko ureditev, s katero se v zdravstveni sistem zagotavljajo dodatna finančna sredstva v investicije, saj so bile, kot rečeno, slednje v preteklosti v veliki meri podfinancirane in prezrte s strani regulatorja. Kot smo slišali na odboru, s strani gospoda državnega sekretarja, mi smo od leta 2009 v povprečju investirali na letni ravni 38 milijonov evrov. Zdaj je to povprečje gledano, približno, 200 milijonov evrov. In, zakaj podpora temu amandmaju. Tudi, spet skozi optiko našega političnega programa, naših stališč, skozi načelo subsidiarnosti. Ljudje živijo tudi v obmejnih regijah, vaseh, tako naprej. Vsi vemo, da je za primarno raven zdravstva odgovorna občina, vsi pa tudi vemo, da so bile občine v zadnjih kar nekaj letih finančno izčrpavane oziroma ni bilo dovolj sredstev za njihovo delovanje, za izgradnjo, spet, vrtcev, osnovnih šol in zdravstvenih domov, recimo, ker smo pri tej točki. In to je na nek način ta zakon ali bolje rečeno, ta amandma, ki dviga sredstva za primarno raven, konkretno rečeno za zdravstvene domove, ki jih ustanavljajo občine, je to, na nek način tudi finančna razbremenitev občin ali kar še bolj želim poudariti, je to naš odnos do prav vseh ljudi v naši državi. Kar se tiče Nove Slovenije, ponavljam, mi bomo ta amandma podprli, zdaj pač teče razprava o amandmaju in z zadovoljstvom bomo podprli celotni zakon na današnjem glasovanju. Gre dejansko za nek podoben koncept, kot je šlo, ja, tudi za vlaganja v vrtčevsko in osnovnošolsko infrastrukturo. Potrebno je imeti korajžo in potrebno se je preprosto odločiti. Cincanje ne pelje nikamor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler, pripravi naj se Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi. Kolega Miha Kordiš je dosti jasno povedal, da se v Levici absolutno zavedamo zelo resnega stanja na področju zdravja, tistega segmenta oziroma podsistema v tej družbi, ki nam zagotavlja življenje in zdravje. In če ni življenja in zdravja, nastopijo zelo veliki stroški. Ampak stanje, v katerem je ta sistem danes, sigurno zahteva, da se mu delež sredstev za to, da obstoji in funkcionira, bistveno poveča napram sedanjemu stanju. In gotovo je zakon o investicijah v zdravstveno infrastrukturo, jaz bi rekel javno zdravstveno infrastrukturo, tu pomemben segment. Ampak ne kot predvolilni bonbon, ki se obljublja, potem pa ga naj v prihodnosti rešijo prihodnje koalicije pa vlade, ampak je treba ta zakon vzeti resno in ga narediti konkretnega, izvršljivega. Za njim je potrebno postaviti jasno finančno sliko. In tako kot takrat, ko upokojence, ki imajo v Sloveniji zelo nizke pokojnine, ko zmanjka denarja za pokojnine, in se te financirajo do potrebne višine skozi proračun, moramo, če mislimo resno z našimi besedami v korist javnega zdravstvenega sistema, tudi na področju zdravstva narediti proračunsko, proračunsko varovalko. Skratka, proračun mora biti tisti, ki tudi iz splošnih davkov, ko bodo v času kriz prispevki premalo prinesli v zdravstveno blagajno, mora proračun zagotoviti toliko sredstev, da se bo potreben zdravstveni sistem lahko kot zdravljenje izvajal in da bo ta naš zakon imel realne finančne temelje. To mora biti prva prioriteta. In jaz sem zadnjič na drugi seji odbora, ko smo o tem govorili, ni naša prioriteta prvo, zagotoviti denar za ubijanje, to je za orožje, 780 milijonov, ne. Prva prioriteta v tej državi, ki jo mora Državni zbor zastopati, je življenje in zdravje ljudi, ki v tej državi noter prebivajo. In zato zagotoviti sredstva. Glejte, če smo govorili o tem, da krepko čez sto tisoč ljudi nima osebnega zdravnika, da imamo nenormalno odpisano odpremo, premalo prostorov, do zdravnika danes preprosto ne prideš. Halo? Me poslušate, ljudje? To ni mali, to ni mali problem našega zdravstvenega sistema. Takrat se je treba usesti pa reči, zdaj pa dosti. In strinjam se z dr. Nočem, ki je rekel, poglejte, ko je vpisal članek, ki ga vseskozi iz dela citiram, je rekel: »Diagnoza je takšna, tega stanja, dajmo postaviti zdravstveno, potek zdravljenja.« In sigurno je to najprej potrebno zagotoviti zdravja, zagotoviti dovolj denarja. In v tem smislu bi rekel to, kar je Miha prej govoril pred mano, kolega iz moje poslanske skupine, Levica bo v koaliciji ali pa opoziciji trdno stala in zahtevala, da te stvari, ki so ugotovljene, dejansko, da so nujne, pa čeprav mogoče samo na papirju brez konkretnejših analiz in analitičnih podatkov, je to zadevo potrebno vzeti resno in jo izpeljati. Ker 2017, bom zoper citiral dr. Velimirja Boleta iz Inštituta za gospodarske analize iz pravne fakultete, da je ugotovil, da je zdravstveni sistem kronično podfinanciran in da so sistemske spremembe nujno potrebne, ker preprosto nima ta sistem dovolj denarja, da bi tisto, kar je z Ustavo in zakonom državljankam in državljanom na področju zdravstva zagotovljeno, da bi lahko to izvedel. To je osnovno, tisto, zdravje, zdravljenje. In ker je premalo denarja, so analize po svetu bile narejene, zlasti na področju Grčije, takrat, ko so se zmanjšala javna sredstva tudi za področje zdravja, ko je postalo zdravstveno varstvo zelo nedostopno, še posebej za ranljive in revnejše dele prebivalstva, da se preseženost smrti začela povečevati, močno. Zdravje je nazadovalo in če zdravje nazaduje, če se bolezni vse pogosteje pojavljajo, fizično pa [[nerazumljivo]], glejte to so stroški. In tudi nenazadnje gospodarstvo, ki mu Jožef Horvat v Novi Sloveniji tako bije zvon, kar se strinjam s tem, ampak tudi gospodarstvo preprosto izgubi delavce in mora zraven kriti te visoke stroške zdravljenja. To so te posledice in to so te stvari, ki jih je treba odpravljati. In se strinjam, investicije so izjemno pomembne, ampak kot je rekel dr. Noč, sigurno je pa na prvem mestu kader, ki izvaja zdravstveno storitev. Tu je velika rak rana, ki jo bomo mogli rešiti, katerakoli vlada, sedanja ali prihodnja, mislim da bo sedanja bolj boga na tem področju, ampak vseeno prav povedal je koliko postelj na različnih oddelkih, ki izvajajo zdravstvene storitve zelo pomembne za bolezni, ki so trenutno v Sloveniji prisotne in ima zelo veliko postelj praznih, ker ne more biti tam obravnave, ker nimajo kadra, ni medicinskih sester in zdravnikov. Glejte, in ta stvar bi rekel, da je pa še pred investicijami v zdravstvo. In v tem smislu, tudi v Levici vseskozi govorimo in denar je treba zagotoviti, ampak ne tako, da tistih najrevnejših slojev v tej državi, ki jih pa ni tako malo, poleg upokojencev tudi revni, zaposleni, da o mladih sploh ne govorim, zahtevamo potem vsak mesec, da plačajo še dopolnilno zdravstveno zavarovanje, pa ne bomo o tem danes imeli sejo, ampak žal premalo posluha, da bi tudi to stvar uredili. To še posebej zaradi tega govorim, ker primerjalno z OECD-jem in tudi evropsko skupnostjo, sredstva namenjena za zdravstvo, za dejavnost in investicije od leta 2010 že padajo, tudi delež v bruto družbenem proizvodu. To je naš odnos do zdravja, do življenja ljudi v tej državi, ampak tistih, ki si tega ne morejo s samoplačništvom zagotoviti. Ker namreč tudi del javnih sredstev namenjen za zdravje v Sloveniji pada. Poglejte, in dejstvo je, da v Levici vseskozi izpostavljamo in moram reči, da zadnjič je državni sekretar na drugi seji Odbora za zdravje, ki je to obravnaval, rekel, ne vem kolikokrat, ja, gre za javni sektor. Izpostavljamo, to so sredstva namenjena za krepitev javnega sektorja, javnega prostora na področju zdravstva in tistega dela, tudi na področju izobraževanja, posebnih ali varstvenih zavodov, dolgotrajne oskrbe, ki se tičejo izvajanja s strani javnih izvajalcev. Ker opozarjamo in smo tudi povedali, poglejte, Zakon o dolgotrajni oskrbi, ki je trenutno v obravnavi, 57. člen jasno govori, da dolgotrajno oskrbo izvajajo tudi zasebniki. Saj to sploh ni narobe, ampak oni si naj, zato da bodo svojo dejavnost lahko izvajali, zagotovijo pogoje s svojimi sredstvi. Mi zagotavljamo sredstva za javni del sektorja. In zelo gospod državni sekretar poglejte, kar nekaj razpravljalcev s strani poslank in poslancev je povedalo, da ta zakon je zato problematičen, ker nima jasnega finančnega kritja niti analitičnih podlag. Vi ste zadnjič kazali na katere investicije bi naj bile, kot je Jožef Horvat rekel do dve decimalki natančno, koliko bo kam šlo, ampak hkrati ste pa povedali že na prvi obravnavi, da ni ne analize in ocene potreb, da ni ene potrebne predpisane dolgoročne strategije za ta program, kar je prej tudi kolega Kordiš posebej povedal. In da nima jasnega finančnega kritja. Glejte, to kar je bilo prej rečeno, glavno da bo funkcioniral naš gospodarski sistem, v redu, da bo proizvodnja blaga in storitev velika, da bomo veliko davkov pobrali, ne, da bo veliko prihodkov se ustvarilo, davki se tak znižajo, potem bomo imeli dovolj denarja za zdravstveni sistem, v vseh pogledih, in za storitve in za investicije. Jaz sicer ne vem koliko bomo imeli dovolj denarja, če se bo davčni, če bomo pobrali manj davkov. Jaz kvečjemu mislim, da jih bo treba za ta namen več pobrati ali pa prerazporediti porabo teh davkov. Ne kot sem rekel od sredstev za [[…]]ne dajati v sredstva za ubijanje, ampak v korist zdravja in življenja ljudi v tej državi. In sigurno se moramo po tej razpravi danes tudi zavedati, da prva prioriteta, ki jo moramo pri javnih financah po tem stanju, ki je ugotovljeno in se vsi strinjajo v tem, da je katastrofalno, zagotoviti je investirati v [[…]]oziroma zdravstvenem sistemu zagotoviti dovolj denarja, da bo tako dejavnost, kot tudi pogoje za njena izvajanja imel na takem nivoju, kot so zdravstvene potrebe v tej državi. In tista Vlada, ki tega ne zna narediti, tista je za mene operativno nesposobna. Še posebej, če napiše zelo lep zakon, za katerega pa vidimo, da nima ne analitskih, ne finančnih podlag. Želim pa seveda vse najboljše. Ne mislim to govorit v slabem smislu. In še enkrat bi tole rekel, poglejte, dobro je, da smo vsaj tukaj prišli skupaj koalicija in opozicija, da smo izpostavili, da se zavedamo pomena in še posebej primarnega dela našega zdravstva, to je zdravstvenih domov. Tisti, ki so sicer v pristojnosti, ustanovitelji so lokalne skupnosti, občine, ampak odgovorna za zagotavljanje pogojev, da zdravstvo teče in funkcionira, je pa država in je ministrstvo. In se strinjam, gospod državni sekretar, z vašimi izjavami, kot ste rekli, kot ste povedali, da dejansko in to kar [[nerazumljivo]]tudi 80 % vseh potreb v zdravstvo zagotovi primarni del zdravstva. In tudi s svojo dejavnostjo, če ima pogoje za to, da lahko funkcionira, tudi dosti razbremenjuje, ustrezno razbremenjuje sekundar in terciar. Zato mi je v redu, pozitivno, da se tudi sredstva za vlaganje v primarni del zdravstva v tem novem popravljenem bi rekel zakonu našlo. Tudi jaz pravim, absolutno tak zakon ne moreš biti proti. Dejstvo pa je, da zahtevamo, da za njim stojijo realne finančne podlage, še posebej po tem, če še zaključim s tem, po številkah, ki jih je človek, ki pozna stvari, ker vodi Odbor za finance, prej Robert Polnar izpostavil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič, pripravi naj se mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Hvala in lep pozdrav vsem skupaj. Danes govorimo o finančno najtežjem zakonu resorju zdravstva v zadnjih nekaj desetletjih. Pa ne samo danes, smo že dva kroga smo že odtekli. In očitki, da ob tem ni ministra, so popolnoma neupravičeni. Nekdo, ki vodi ta resor, se ni prišel niti pokazat, ko govorimo o dveh milijardah evrov sicer v desetih letih. Zato je popolnoma vmesno in upravičeno vprašanje zaupanja oziroma kredibilnosti v nastajanje, še posebej pa v izvajanje tega zakona. Zakaj zaupanja, ne vem, poglejmo samo zadnjih nekaj mesecev pa delovanje te vladajoče strukture. Na področju investicij v zdravstvo, bliskovita desetdnevna obnova covid oddelkov na UKC-ju. Mislim, to smo že vsi kar pozabili. Potem bliskovita obnova ZVD-ja ob UKC-ju. Potem nabava oziroma ne-nabava cepiva, ko je bilo to najbolj potrebno. Potem usmerjena nabava hitrih testov, ki so bili manj zanesljivi kot metanje kovanca. Enake rezultate oziroma še slabše so pokazali. Potem še danes nepojasnjena nabava zaščitne in medicinske opreme, neuporabne, maske z gumicami, predihovalniki so še vedno v skladiščih, dodatno opremo, ki bi omogočila vsaj delno uporabo te aparature pri covid bolnikih, se je nabavljalo konec oktobra. Postavljanje in podiranje vojaške bolnišnice, tudi to nekaj stane. A se je to samo zaradi piar efektov delalo ali zaradi dejanskih potreb? Pa iskanje tovornjakov in ne vem še česa. In danes govorimo o sintezi vsega tega skupaj in predlogu zakona. Kako naj vam verjamemo? Govorite, da ta zakon pove, kam bodo šla sredstva, mi pa vas nenehno sprašujemo, od kod boste pa vzeli. Pa ne iz nekih visokoletečih, ne vem, skladov za obnovo po koroni, bodoče gospodarske rasti, razvoja gospodarskega prostora, to ne gre v roku leta, dveh. In zato pridemo do paradoksa. Ko koalicijski poslanec, torej poslanec, ki podpira vašo vlado, reče, da tega zakona ne more potrditi, ker je nerealen, nima realnih osnov, opozicijski poslanec, ki je pa proti vladi, pa reče, da ne more glasovati proti temu zakonu, ker ima pa vsaj sporočilo – in to je edino kar ima, sporočilo. Ampak s tem sporočilom se strinjamo vsi skupaj. A so potrebne investicije v zdravstvo? Krvavo, zelo potrebne, prepozne. Ta zakon je pa na žalost samo spisek želja in eno ogromno sidro za vratom vsem prihodnjim vladam. Ker ne pozabiti, danes ta vlada, smo slišali, daje vsem, ne samo zdravstvu. Daje vojski, daje policiji. Ja, daje, ampak ima neomejeno vrečo. Tega ne pretekle vlade ne prihodnje vlade ne bodo imele. Že danes se govori o ponovni uvedbi fiskalnega pravila, o omejevanju primanjkljaja. Kolega, ki se res spozna na finance, tukaj mu dam, cel parlament mu da kapo dol, napoveduje sedem milijard evrov deficita. Sedem tisoč milijonov evrov, ker sedem milijard se sliši malo. Sedem tisoč milijonov evrov deficita. Čez nekaj let bomo plačevali 3 milijarde evrov na leto za obresti, tri tisoč milijonov evrov na leto za obresti. Zakaj? Zaradi radodarnosti. Pa boste rekli, saj je šlo ljudem, saj ni šlo ne vem kam, bankam, pa ne vem kaj, pa nevladnim organizacijam, ampak to postajajo počasi že zgodbice za v vrtec. Ne gre. Nekaj je realnost, ki določa fiskalno okolje, iz katerega izhajamo, v katerem smo in v katerega gremo, drugo so pa zgodbice in želje, kaj vse bomo pa s tem denarjem naredili. Plus tega je še nekaj treba povedati. Spet spozabljamo; ta garnitura, ki zdajle vodi državo, je vložila ustavno obtožbo oziroma ustavno presojo fiskalnih dokumentov vlade, ki je načrtovala presežek. To je bilo mogoče, zdaj pa, ko so neomejeni primanjkljaji, je pa v redu in je vse skladno z ustavo, zakoni, pričakovanji in konec koncev gre za ljudi. Pravite, da gre denar v javni zdravstveni sistem, to ste štirikrat eksplicitno zagotovili, in vam verjamem. Vam verjamem, ni problem v tem. A veste, v čem je težava? Kdo bo izvajal te investicije, kdo bo izbiral izvajalce. A tisti, ki igrajo golf na Mavriciju ali tisti, ki se vodijo po Jadranu v jahtah? Ker investicije bodo pa izvajali zasebniki - projektiranje, gradnja, inštalacije in na koncu oprema. In spet pridemo do prvega vprašanja – zaupanje in kredibilnost. Zato smo vložili amandma. Ker, veste, v nekaj pa zelo verjamem, ker izhajam iz lokalnega okolja. Investicije po občinah, sploh po manjših, se niti približno ne izvajajo tako kot se izvajajo na državnem nivoju. Vsak župan prekleto obrne vsak evro, ki ga ima na razpolago, skupaj z občinskim svetom, in za vsak evro se točno ve, kam je šel. Ker ni takega obsega poslovanja, zelo težko se kaj skrije. In zdajle jaz bom res izrazil veliko hvaležnost, v navednicah, opozicijskim kolegom, ker so tako dobrovoljno in dobrodušno sprejeli povišanje postavke za primarni zdravstveni nivo. A veste, koliko je bila prvotna postavka, prvotni predlog vladni? 50 milijonov evrov za 10 let za primarni zdravstveni nivo. Potem pa smo mi prisluhnili Združenju občin Slovenije, enemu reprezentativnemu združenju, ki je zaprosilo, pa dajte malo več, dajte, ta denar krvavo rabimo. Smo rekli, okej, bomo poskusili. Smo dali predlog za 200 milijonov. Na odboru ste zadnjič izglasovali proti in sprejeli svojega 150, danes pa dobrovoljno, res, jaz sem vam hvaležen, to povečujete za 50 milijonov evrov pri 2 milijardah evrov, ki ste jih planirali in za katere itak ne veste, od kod jih boste vzeli, ampak to ni pomembno. Važna je zgodbica. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Simonovič, lahko prosim urgirate, ker se ne da govoriti? Pa stalno, stalno isti motijo.
Prosim, da spoštujemo govornika in ga ne motimo pri njegovem govoru. Izvolite, gospod Pavšič.
Najlepša hvala. Saj on težko pride do vas, ker zelo na potiho in podtalno se spuščajo ti zvoki z desne strani parlamenta. Jaz vem, to danes smo slišali, težko je gledat nabito polne hodnike, ki so tako ali tako neprimerni, bolnikov, slabo iztrošeno opremo, osebje, ki komaj zmore, ampak veste, kaj je pa še težje, še težje je pa gledati zdravnike, ki dobijo 30 tisoč evrov koronskih dodatkov, hkrati pa medicinske sestre, ki so dobile za eno kavo z mlekom. To je pa najtežje. In tukaj je potrebno najprej zadeve spremeniti, ne s pogoji dela, ampak s spoštovanjem tistih, ki opravljajo to delo, najsi bo v medicini ali pa v zdravstveni negi ali pa v tehničnem osebju. To je najbolj pomembno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik vlade, mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Zdaj gospod Pavšič, ne vem, če ste bili v zadnjem obdobju kaj v UKC, ker ste omenili seveda tisto investicijo, ki je bila res hitro narejena. Če danes te investicije ne bi bilo, bi polovico vam Covidnih bolnikov ležalo v UKC. Tako da samo replika na to pravzaprav razmišljanje, kar se tiče tega. Zdaj veste, mi poslušamo v zdravstvu zelo podobno že 30 let, ni denarja, ni denarja, ni denarja, kje boste pa dobili denar in tako dalje. Če denarja ni v zdravstvu in ga ni bilo 30 let, zato imamo takšen sistem, kot ga imamo sedaj. In jaz močno upam, da bomo enkrat zbrali tukaj pogum, pa rekli, denar bomo dobili. Jaz sem že povedal, 408 milijonov evrov denarja je že na razpolago, torej ga rabimo še nekaj več kot milijardo in pol. In če ga država Slovenija ni sposobna na letnem nivoju 150 milijonov za zdravstvo dat v naslednjih 10 letih, potem res ne vem, kam bo to zdravstvo šlo. Marsikaj ste že tukaj dobrega sprejeli in verjamem, da ste sposobni tudi to sprejeti, kajti zdravstvo še 30 let dodatnih ne more gledati, kako bomo infrastrukturno nazadovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Pavšič. Izvolite.
Veste kaj, gospod sekretar. Saj bi vam verjel, ampak gre za 2 različni zadevi tukaj. Koliko nas stane Slovenijo kot državo in kot davkoplačevalce zdravstveni sistem na leto? 4 milijarde in pol. 100 milijonov jih ima na razpolago Ministrstvo za zdravje, torej 4,6 milijona v ne-Covidnih časih. In ne mi govoriti, da od teh 4,6 milijona evrov oziroma 4,6 milijarde evrov na leto ni denarja za investicije. Trdim, da je izvirni greh drugje. Izvirni greh je pač v teh prepletenih mrežah in neučinkovitem sistemu, ki se vleče že 30 let. V tem je problem. Ni problem v tem, da denarja ni. Denarja itak ne bo nikoli dovolj. Nikoli ga ne bo dovolj. Ampak z malo racionalizacije, sami ste rekli, da ima sistem ogromno rezerv še. Ampak vse skupaj obesiti na državni proračun s takimi nerealnimi pričakovanji, tukaj se pa, niti z eno besedo niste poskušali še odgovoriti o finančnem pokritju tega zakona. Zato govoriti o tem, da bo to rešil proračun, je nerealno. Če bi rekli, poiskali bomo rezerve v sistemu samem, poiskali največje anomalije, presekali 100 % in več odstotne marže, potem bi vam mogoče še verjel. Ampak ob vsem tem, kar sem prejle naštel, pa ne vam osebno, govorimo vam kot predstavniku tega sistema, na žalost pač ne morem. In zato ne morem potrditi tega zakona. Ne morem ga potrditi. Ker potem bi se strinjal z vami, da je to mogoče narediti. Če je, kapo dol, se bom posipal s pepelom, bom šel po kolenih okrog UKC-ja. Ampak ne bom. Verjemite mi, da ne bom. Ker je nemogoče, tega denarja ni, in to vam govorimo. Če bi bil, potem bi vam ga z veseljem dali.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa, spoštovani kolegi poslanci, spoštovani državni sekretar z ekipo in vsi tisti, ki nas seveda spremljate. Zdaj bom prešel kar k bistvu. Zdaj ta drugi člen, opozicijski amandma. Tudi jaz sem ocenil, da gre za nek način korigiranje vrednosti, ki seveda naslavljajo tudi primarno raven. Jaz se seveda strinjam, da primarna raven je tisti temelj, tisti steber slovenskega zdravstva, ki je nekako ključen, da zadeva, zdravstvena, zdravstveni sektor deluje. Imamo vsi seveda prvi stik, ko smo bolani, s tem primarnim sektorjem. Kot zanimivost, ne, jaz sem zdaj osebnega zdravnika iskal, ne vem, tri mesece, potem sem ga našel v zdravstveni postaji Tezno, ki je del zdravstvenega doma Maribor. Glejte, tista zdravstvena postaja, jaz sem Mariborčan že 47 let skoraj, in zdaj imam zdravnika v hiši, ki res je potrebna več kot rekonstrukcije, ker je dejansko v montažni hiši. Tam jo domačini kličejo baraka. Se strinjam, primara v tem delu je res, kliče, vpije po obnovi in se tudi strinjam s tem, da je potrebno več sredstev nameniti za zdravstvene domove. Zdaj, mi smo na Odboru za zdravstvo sprejeli dopolnilo, koalicijski poslanci, v višini 150 milijonov evrov. Zdaj vi predlagate 200 milijonov evrov. Bomo videli, kaj bo pokazalo glasovanje, ampak jaz pravim, da seveda ta primara potrebuje dodatna sredstva. Zdaj, veseli me, da so kolegi omenjali seveda oba dva univerzitetna klinična centra, tako ljubljanskega kot mariborskega, kjer je predvideno 763 milijonov. Zdaj mi štajerski poslanci seveda upamo, da bodo ta sredstva ustrezno, da rečem adekvatno razporejena med oba dva, sredstva, glede na seveda realne potrebe, ki jih pacienti in seveda zdravniki tam potrebujejo. Zdaj, kar se tiče, državni sekretar je govoril o prioritetah, imajo oni sami postavljene prioritete, kot imajo seveda na drugi strani, vodstvo, zdaj bom pa konkretno referiral na naš univerzitetni klinični center, tudi svoje neke prioritete. Zdaj, želel bi povedati uvodoma glede univerzitetnega kliničnega centra, zdaj zelo mi je všeč ta slogan, ki ga je zadnjič, mislim, da sem v medijih ujel, izpostavil nov direktor, gospod Crnjac, da bo zdaj UKC Maribor se trudil, da bo bolnikom prijaznejša in dostopnejša bolnišnica, jaz mislim, da je v tej krilatici povedal vse. Jaz vam moram povedati, da mi domačini res dihamo s to našo ustanovo in mislim, da gre tudi v obratni poti, da se bolnišnica trudi za paciente, kakor tudi se zdravi ljudje trudijo za univerzitetni klinični center. Čisto na plastičnem primeru, prek krvodajalskih akcij. Moj oče Bojan Kaloh je že 135-krat daroval kri v UKC Mariboru, je vitez krvodajalstva, tako da tukaj mi domačini, res še enkrat poudarjam, dihamo s to ustanovo. Zdaj, jaz upam, da na Ministrstvu za zdravstvo na sektorju za investicije in javna naročila, da imate tukaj neko, bi rekel korelacijo, se pravi z vodstvom UKC-ja, da se bodo te prioritete nekako srečale. To se mi zdi ključno. Zdaj, glejte, seznam teh prioritetnih investicij. Prej je gospod Kordiš omenjal, mislim da infekcijsko kliniko. To ne bo šlo verjetno na podlagi tega zakona, kajti zelo sposoben minister te vlade, gospod Zvonko Černač, kohezijski minister je že v kontekstu react EU sredstev je že bila prva naložba dejansko odobrena v višini tri milijone 600 tisoč, to gre za selitev seveda pljučnega oddelka nazaj v matično enoto v UKC, to je bilo že dejansko odobreno in tudi gor se bo naredila negovalna bolnišnica tudi sredstev EU, kakor tudi seveda izgradnje infekcijske klinike EU. Kateri pa so investicijski projekti? Naj vam malo obelodanim, ker jih ni tako malo, so pa vsi zelo pomembni za našo ustanovo. Od širitve oddelka za onkologijo, to je seveda jasno, kajti nadgradnja tega oddelka je nujno potrebna, oddelek z kardiokirurško intenzivno terapijo, oddelek za pedopsihiatrijo, oddelek za patologijo, druga in tretja faza izgradnje urgentnega centra, širitev intenzivne terapije v okviru klinike za interno medicino, obnova kirurškega bloka, centralna kuhinja, ki je tudi, da ne rečem v kolapsu, kdo je bil, jaz sem jo kot poslanec že videl to kuhinjo, tudi bog pomagaj, ortopedska klinika in še nekaj teh investicij, ki so nujno bi rekel na tem prioritetnem spisku potrebne, da jih naslovi ravno ta zakon v skupni višini več kot dve milijardi evrov. Zdaj jaz seveda kot poslanec bom ta zakon jasno podprl, zato ker je naš UKC Maribor dejansko eden izmed teh ključnih regionalnih centrov z izvrstnimi zdravniki specialisti, tako da seveda mi kot poslanci, ne samo Štajerski, tudi na splošno jaz verjamem, da bomo danes ta zakon podprli. Kar se pa tiče zdaj aktualne situacije z epidemijo covid-19 pa tudi jaz nekako izkoristim to priložnost, da apeliram na vse tiste, ki se še niste cepili, storite to, zaščitite sebe in svoje bližnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Prvi ima besedo gospod Boris Doblekar, pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci. Pred nami je seveda zelo pomemben, vsaj zame zelo pomemben zakon, zakon ki bo nekako sistemsko zagotovil sredstva za investicije v slovensko zdravstvo, nekako na podoben način, kot smo poskrbeli tudi za slovensko vojsko in jaz verjamem, da bo ta zakon tudi sprejet, da ga boste potrdili, kajti v vseh teh letih, desetletjih, ko se mi praktično za slovensko zdravstvo, kar se tiče investicij ni zgodilo nič pomembnega, nič pretresljivega je tokrat pred nami torej nek velik tektonski premik, ki se ga kot slišim iz razprav mnogi zelo, zelo bojite. Ne vem zakaj vas je tako strah, zakaj se bojite, da se v slovensko javno zdravstvo vložilo nekaj več sredstev, kar je nujno potrebno. Jaz tukaj ne vidim nobenega strahu. Zdaj, če sem poslušal par razpravljalcev, predvsem z opozicijskih vrst kako težko je v zdravstvu, kako slabe so razmere, kako je zdravstvo kadrovsko podhranjeno in tako naprej, potem mešate zraven še tiste namišljene afere, ki ste jih nekako pomagali skupaj z določenimi mediji sprocesirati in jih potem seveda, ko so bila fajn premešana te zadeve, ki sploh nič ne držijo, vključevali nazaj v razprave, v Državni zbor, s tem ste jemali čas, dragocen čas, tako Vladi, kot nam v parlamentu, da bi se dejansko lahko bolj intenzivno in učinkovito ukvarjali z zdravstvenimi problemi, predvsem zdaj, ko živimo v težkih časih, kar se tiče zdravstva, predvsem zaradi Covida-19. In res me, malo me kar zaskrbi ali pa zaboli, no, ko slišim tudi s strani nekaterih strank, ki ste bile še ravnokar vladne stranke tudi vladne stranke, pred letom in pol, pa prejšnja leta tudi, pa niste za zdravstvo praktično naredil nič in zdaj poslušamo, kajne, kaj vse ni narejeno, kaj vse bi bilo treba, potem se pripravi celo amandma, glede na to, da je Vlada pripravila odličen zakon, odličen zakon, ki bo zagotavljal sredstva, torej, dve milijardi v desetih letih. Slišal smo tudi spoštovanega državnega sekretarja, ki se nekateri tukaj z njim pogovarjate, kot da ste ne vem kakšni strokovnjaki pa vseznalci. Mislim, da take ljudi, kot je državni sekretar, ki je iz univerzitetnega rehabilitacijskega inštituta Soča prevzel tako funkcijo, da ga je treba spoštovat in mu pomagat in da mu je treba tudi kaj verjet in mislim, da se na tak način tukaj pogovarjamo, pa prerekamo, kaj bo, kaj ne bo, zakaj ni, saj vi pa nič ne veste, pa saj to ne mislite resno, pa to [[…]]Mislim, to [[…]]Katastrofa. Pa ne, da bi bil njegov odvetnik, ampak, sem poslanec, tako kot vsi drugi in ne morem reči, da sem neki vrhunski strokovnjak na področju zdravstva, tako kot on in tudi povedal je, da je 408 milijonov evrov praktično že na razpolago, pa kot da bi sedeli na ušesih, kot lajna ponavljamo eno in isto; saj tega denarja ne bo nikjer, saj to se ne bo dal nič naredit. Nonstop eno in isto. Zdaj, verjetno imate v vsakem svoje lokalnem okolju, kot tudi dobro poznane težave v obeh univerzitetnih kliničnih centrih, pa bolnišnicah, poznate svoje primere, veste, da so ustanovitelji zdravstvenih domov občine, da morajo občine poskrbet za infrastrukturo, za stavbo, za ambulante, za opremo in enostavno ne želite, da se ta prepotreben denar zagotovi, pripravi in da se gre nasproti občinam, da bodo ti zdravstveni domovi v, torej na primarni ravni, za katere je tudi bil najprej prvotno vložen amandma koalicijskih strank in so bila predvidena sredstva 150 milijonov evrov, sedaj imamo na mizi celo amandma za 200 milijonov evrov, kar bi nekako zadostovalo, glede na potrebe, izražene potrebe, na terenu in, jaz lahko povem iz svojega znanja pa vedenja, kako izgleda na terenu zdravstveni dom za 21, 22 tisoč ljudi, v Zasavju za Litijo in Šmartno pri Litiji, kjer se stalno soočajo z različnimi problemi in treba je pomagat. Dajmo pomagat. Dajmo ta sredstva zagotovit in predvsem, ko si občani in občanke zaslužijo hitro, torej hitro posredovanje, torej v intervencijah nujne medicinske pomoči, stvari niso takšne, kot bi mogle bit in pripravljen je projekt za prizidek, ki bo vreden dva milijona evrov, z nočno ambulanto, z predvidenim tudi helikopterskim pristajališčem, ki je nujno potreben. Danes je odzivni čas še kako nujno potreben. In če tukaj ne vidite, da je potrebno pomagat, potem pa res ne vem, no. Ali bomo počakal še mal, pa bomo denar namenjal še naprej raznoraznim študijam in raznoraznim NVO-jem, od katerih ni praktično nič, pa ne vem za kaj vse, za polnjenje bančnih lukenj, ki so jih vaši tajkuni naredili. A bomo za to denar porabljali? Jaz mislim, da je zadnji čas, skrajni čas, da končno strnemo vrste, da tudi poslanke in poslanci in gremo nasproti predlaganemu predlogu vlade in da ta zakon skupaj potrdimo hkrati z amandmajem. Ne pa, da poslušamo tukaj najprej, da vložite amandma še za več sredstev za primarno zdravstvo, potem pa poslušamo, kako niti zakona nebi podprli o financiranju. Kar se mi zdi skrajno neresno in mislim, da bi se morali včasih malo poslušati in malo v ogledalo pogledati, da bi sploh mogoče sami sebe slišali, kaj govorimo. Naj še to povem, da stalno so nekaterih polna usta o javnem zdravstvu. Ja, saj govorimo o javnem zdravstvu. Saj koncesionarji ali pa zasebniki sami vlagajo svoj denar za infrastrukturo, za naprave, inštrumente in tako naprej. In treba je seveda poskrbeti za to, da bo infrastruktura urejena, da bo dovolj kadrov. Stalno poslušamo, ni medicinskih sester, odhajajo, ni tega, ni tistega, ni tretjega. Zdaj, ko se stvari premikajo, ko so stvari pripravljene pa spet, ja pa to nebi, pa tisto nebi. Saj ne veš več, kaj bi radi. Zato mislim, da je prav, da se vzamemo v roke in te dobre stvari končno za slovensko zdravstvo tudi potrdimo. In jaz verjamem, da bomo to tudi storili in da bodo ta sredstva, ki bodo zagotovljena za 10 let, tudi redno prihajala. Tudi s strani davkov, ko ste prej govorili, kje bomo pa zdaj denar dobili. Ja, treba je ustvarjati pogoje za to, da gospodarstvo deluje, da se pobirajo davki in da se polni proračun. In seveda, še enkrat, treba je biti vsem tistim, ki plačujejo davke, bodisi od fizičnih oseb državljank in državljanov, podjetij, gospodarstvenikov, skratka vsem tudi hvaležni in jim pomagati, da bo čim več davkov prišlo in da bomo lahko čim lažje tudi vlagali v zdravstvo. Iaj to je vsakomur jasno in tukaj mislim, da je vsako politikantstvo popolnoma zaman. Tako, da jaz res upam, da boste nekateri, ki dvomite v ta predlagani zakon, se opogumili in končno priznali, da je ta vlada odlična, da dobro dela, da je bil zakon dobro pripravljen, tako kot mnogi drugi, in da gremo vsi skupaj nasproti temu predlogu in da ga tudi potrdimo. In verjamem, da bo za vse boljše, predvsem pa za vse nas državljanke in državljane, ki si končno zaslužimo boljše zdravstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. To, da smo v zadnji četrtini mandata še ne pomeni, da se lahko odpovemo mišljenju. Čisto za uvod. Nobena vlada ne daje. Take vlade ni na svetu, ki bi nekaj dajala. Saj ne proda nekdo, ne vem, kliniko v Avstraliji ali pa svoj avto ali karkoli. Vlade predlagajo prerazporejanje penez, predlagajo pri namenskih sredstvih ali se te zvišujejo ali znižujejo in o tem poteka debata v parlamentu in to parlamenti sprejmejo ali ne, predlagajo proračunske amandmaje. In, mimogrede, predstavniki vlade ne replicirajo s poslanci in poslankami. Replike so namenjene po poslovniku Državnega zbora debati med poslanci in poslankami. Predstavniki vlade, že izhajajoč iz 110. člena Ustave, odgovarjajo Državnemu zboru. Čas uravnanih proračunov bolj ali manj. Čas, ki ga živimo zdaj, je pa, da se vlada, naša ali tudi kakšne druge, v našem imenu zadolžujejo. Pri nas se to dogaja brez kakršnekoli resne debate in v parlamentu in v strokovnih javnostih, pa tudi debate o smotrnosti ali nesmotrnosti tega zadolževanja. Zdaj, ta Vlada se zelo hvali, ker primerja dva kvartala. En kvartal, ko smo bili v »lockdownu«, pa letošnji kvartal, kako je BDP šel blazno gor, sočasno pa pozabi, da je pa zadolževanje države v tem času šlo še nekoliko bolj gor, kar verjetno postavlja pod vprašaj koliko so ta zadolževanja bila smotrna. Zdaj, seveda mi potrebujemo sredstva za infrastrukturo slovenskega javnega zdravstva. To ni dileme. Ampak problem je kako smo ali ste se tega lotili. Mi smo imeli neko izkušnjo urgentnih centrov. Takrat so tudi neki penezi bili iz Evrope, pa neki denar, bom rekel ljudje dajejo skozi davčne in sorodne obremenitve domačega izvora. In kaj se je takrat zgodilo – nekaj se je zabetoniralo, pa na pol, pa na tri četrt, pa se je hitro začelo kregati kje bi še kakšen center bil pa ne bil, na kar že sredi mandata Cerarjevega sprašujem tedanjo ministrico, ki mi nekako pove, da v bistvu niti ni še izdelanih protokolov, da ni kadra in tako naprej. In zdaj imamo neko stanje, ki ga imamo. Tudi ne drži, da se nič ni gradilo v teh tridesetih letih. Ampak en moj preblisk je bil, a veste, jaz sem imel srečo, da sem v preteklem mandatu ali privilegij ali kakorkoli, v bistvu odgovornost v mandatu Šarčeve Vlade predsedoval zahtevnem Odboru za zdravstvo in sem kar nekaj bolnišnic obiskal. Seveda tudi oba UKC-ja. Žal mi je, da jih nisem še več. Nekako niso me peljali samo tam, ko se razkazuje pa se nekaj novega odpira in tako naprej. Po kakšnih bolnišnicah so me tudi peljali recimo, pa ne bom omenjal kakšnih konkretnih bolnišnic, kjer so imeli interno lekarno v takem stanju, da bi že triletni otrok vedel, da bi to morali zapreti. In sem začel dejansko razmišljat, da mi na tak način kako to financiramo, neodgovorno zapravljamo denar. Eno je, če bi si kolega Vojko Starić, ki me posluša in jaz nekaj na podeželju kupila eno staro bajto, ki bi nam bila izziv, pa bi jo začela obnavljati. Drugo je pa, če to počnejo v infrastrukturi slovenskega javnega zdravstva. A veste, mi imamo, pol od tega je za »bek vtrgat« ali pa prenameniti pozornost neko. Mi bi se morali, a veste, mi imamo tle neko nabirko kaj je potrebno, pa kaj je nekaj nujno potrebno, da jaz sem poslancem dajal proračunske amandmaje pa so bili vedno zavrnjeni, ker jih je Trček predlagal, ker jih je predlagala nova Levica. Pa bi že 2014, 2015, 2016, da greste gledati, bi že tega pol nujnega bilo v gradnji ali pa zgrajeno, pa verjetno bi še vedno imeli probleme s kadri, z izobraževanjem, z nabavo opreme, z razmisleki o amortizaciji. Saj ni treba romane pisat pa analize, zaradi analiz – s tem se s kolegom Doblekarjem strinjam. Ampak mi bi se navsezadnje morali tudi vprašat kakšna je mreža, zlasti sekundarja, kaj bomo kje imeli. Tako kot je ta zakon pisan, malo tako zveni – če malo karikiram; vsaka bolnišnica se bo spomnila kaj se bo šla. Mi imamo problem, da nimamo mesta infrastrukturnega razvoja politike javnega zdravstva v Sloveniji. Mi imamo problem, da imamo prešibko ministrstvo na tem področju, imamo problem, da se je zdravstvena blagajna v bistvu tega nekako otepala. Mi bi se morali resno pogovarjat, če hočete tudi o urbanizmu. O Mariboru sem se pogovarjal, kje se bo širil mariborski UKC. Pol pa Trček ima neke ideje, pa ne bom kandidiral za župana, za razliko od Kaloha. Od koga, ki je pa naš župan, bi pa tam skoraj sredi mesta imel »park and drive« ker bi neka najbolj logična širitve bolnišnice bila. Vsak z malo možgani, pa ki hodi malo po svetu, ve, vidi, da verjetno bi bilo smiselno, če se že na tiho pa vedno bolj na glas o NEK2 pogovarja, da se pogovarjamo o novem ljubljanskem UKC-ju. Ker ta [[nerazumljivo]], se opravičujem, zame je to zapravljanje denarja. Ob tem, da nimamo regionalne bolnišnice, ne ljubljanske ne gorenjske. Veste, v enem trenutku je treba presekati pa nekako razmisliti. Isto, kot bomo v enem trenutku morali TEŠ 6 presekati zgodbo. Ne bo pa tako lahko najti pet tisoč delovnih mest, kot Vrtovec danes govori po radiu. In tule jaz vidim problem te škrbine od zakona. Saj ljudje, ki poslušajo, to ni zakon, ki ima enih vsaj 30, 40 členov, ki bi bilo vsaj malo bolj resno nakazano vse skupaj, na kar so kolegi, vključno s kolego Polnarjem, opozarjali. A veste, pa če gremo gledat zgodbo prleškega rojaka, zadnjič enkrat dolgo sem se zmotil pa sem rekel, prekmurski, pa me je kolega soimenjak iz Prlekije popravil. Ko so takratni UKC delali, si je ekipa izborila, da je šla malo po svetu pogledat, da je študirala literaturo in tako naprej. Tako kot je to napisano, se jaz bojim, da so to mokre sanje gradbene mafije, če malo grdo rečem. Žal. Če bi se hoteli o tem resno pogovarjati, bi se morali resno pogovarjati o tem, kaj je že tako »out«, da tam se neke medicine za 21. stoletje ne moremo iti, ker sem že večkrat rekel, tista lepa spomeniško zaščitena, kaj je že, Fabianijeva stavba iz začetka 20. let v sklopu UKC Ljubljana, tisto je za muzej razvoja medicine, ne pa za gastro. Kake mariborske zgodbe ali kake druge bolnišnice sploh da ne govorim. In seveda, poslanci in poslanke smo prepogosto radi lokal patrioti, v bistvu srednjeročno, dolgoročno tudi sebi v škodo, svojim regijam, čeprav bomo mogoče zaradi tega izvoljeni na naslednjih volitvah. Saj smo toliko denarja zmetali v te avtoceste pa bomo tretjo os delali pa tako naprej. Če rečem, dajmo se potem pogovarjati, kaj se bo dogajalo v Celju, pa bomo vsi iz Slovenije tam hodili v Celje pa kaj se bo dogajalo v Slovenj Gradcu ali kje drugje. Ja, dostopnost je zelo pomembna. Tudi nujna medicinska pomoč. Poznam ljudi, ki so se hoteli resno s tem ukvarjati, pa so imeli pogosto zaprta vrata na ministrstvo, a veste. Ker mi bomo to sezidali, potem se nam bo zgodilo, kaj? Bomo imeli spet bolnišnico za ortopedijo brez enega svojega ortopeda ali bomo imeli neko bolnišnico, ki bo imela na nekem oddelku tri zdravnike. En bo pobegnil v Avstrijo, ker so neprimerno boljše plače, drugi ali druga bo pregorela, tretji bo šel v penzijo, pa bomo imeli teater. Pa imamo čisto, čisto preveč takih zgodb. Sodobno zdravstvo, sodobna medicina, sodobna nega 21. stoletja gre v neke perpleksne time, ki nekaj delajo skupaj. In ta razmislek bi potrebovali in potem šele šli in rekli, kje bo kaj. Mi pa delamo kontra. To je približno tako, kot da bi jaz rekel, saj šofer glih nisem ne vem kaj, ajde neke peneze bomo dobili, bom kupil Lamborghinija. Okej, super, fino. Niti ga ne znam voziti niti ga ne bom znal vzdrževati niti nimam proge, po kateri se bom fural z njim. In zaradi tega načina, kako se gre v to, sem jaz v bistvu proti temu zakonu. Ker ni razmisleka, ker na takšen način, kot je, je to v bistvu s strani poslancev neodgovorno. Zdaj, če se na kratko dotaknem še primarne ravni. Osebno menim, da tisto, kar zagotavljamo na teritoriju celotne Slovenije, izhajajoč iz Ustave, šolstvo, zdravstvo, del kulture in tako naprej, bi morali dati stran s pleč občin. In v bistvu izhajajoč iz državne, kot radi rečemo, ali nacionalne ravni to financirati. Ker zaradi takšnih in drugačnih zgodovinskih okoliščin, agregatnih stanj občin, zadolževanj, tudi kdaj kake korupcije, imamo prevelike razlike glede dostopnosti primarnega zdravstva pri nas. Ne le osebni zdravniki, tudi ginekologija, tudi pediatrija, tudi v zobozdravstvu neka zgodba, da sploh ne govorim. Zdaj in primerjalno gledano ob teh nekih zidovih, ki so potrebni, tukaj se s kolegom Kalohom strinjam, saj tista, tisto je res bolj baraka kot kaj drugega, pa še tudi v kakem okolju bližnjem bi kaj sorodnega lahko našli, mi potrebujemo v bistvu predvsem diagnostično opolnomočenje primarne ravni. Veste, če greš v bližnji Avstriji k zdravniku ali pediatru, ti dobršen del tega, kar moraš ti skakat kot budala pri nas, naredijo tam na licu mesta. Da ne govorim od tega, da vsi ne živimo v Mariboru in v Ljubljani. Pa jaz bi tudi lahko osebno kakega mojega očeta menjal, ki je bil tudi leta krvodajalec za kar nekaj sodelovanj v teh akcijah, ampak z moje rojstne Bele Krajine si betežen človek 70 plus, kaj boš, štirikrat na leto šel v Ljubljano, dvakrat, trikrat na leto v Novo mesto, pa sem že poslanska vprašanja verjetno že vsem trem vladam postavljal na mestu, da se naredi neka diagnostična enota, kar človeka pripelješ in ga pogledaš. Verjetno, če bi se pri avtih tako dogajalo, da bi enkrat šel na alspuh na drugi konec, na drugo, tretjo, peto, šesto, bi že vsi znoreli. Jebiga, v zdravstvu se pa to lahko počne. A veste, to so neke zadeve. Tisto je potem samo ovoj, kar se sezida, ampak, pa še tukaj imamo toliko nekih slabih izkušenj. Salmonelo s tem, da se nekdo zmotil, pa je tudi človek kot v Novi Gorici umrl, ko se je kaj narobe zvezal in tako naprej. In to je neka ta resnost, to je neka nujna vaja v mišljenju, to je osnova politike kot javne rabe uma in sektorsko in onkraj sektorsko, ki se mora premislit, potem šele lahko greš ti v neke take investicije. Mi bomo pa kaj, najprej bomo zidali, potem bomo pa mislili? Pa krščen Matiček, saj to že 30 let delamo. Ta zakon je idealno tipski primer tega, kako se politike ne bi smele delat. In v tem je v bistvu problem. Seveda ob tem, da bi bilo potrebno gledat tudi, kot smo pri drugem tiru govorili, koktajl financiranja, kako iz neke evropske perspektive, kako to, kako drugače in tako naprej. Jaz se zelo bojim, da to, tako kot je, pa če bo sprejeto, verjetno bo sprejeto, zakaj sem jaz proti, sem povedal, bomo mi imeli podobno, kot je tam imel Janković pred časom v Ljubljani, pa delno še ima kup nekih odprtih gradbenih jam, potem bomo pa cvilili in jokali, ekipe na ministrstvih se bojo zamenjale, s prstom se bo pa kazalo na nas poslance. To je neresno. A veste, jaz bi najprej rad odgovor, pa skoraj neko poslansko vprašanje, pa verjetno je to prečenje nekih resornih ministrstev, kje je treba vse bek trgat, pa kaj tam na novo naredit ali pa mogoče spremembo namembnosti, mogoče tudi komu prodamo, pa dobimo peneze, da ne vem, samo štacune zidamo, da bo nekdo Magno 3 naredil tam, pa na drugem koncu naredimo bolnišnico. To je v bistvu neko mišljenje infrastrukturnega razvoja, ki ga v bistvu jaz v tej zgodbi žal ne vidim, pa nisem imel tudi iluzij, da bi ga videl. Pač se mi zdi, tudi v predhodnih dveh vladah ga ni bilo. Pred tem ne bom govoril, nisem bil del te zgodbe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik vlade, mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Zdaj dr. Trček, saj pravzaprav to vse, kar ste omenili, že ta zakon zajema. Zdaj ne vem, če ste uspeli moj uvodni govor poslušat, pa bi samo še enkrat povedal, kaj sem povedal v tem uvodnem govoru, ker je zelo pomembno tisto, kar ste poudarili. V Sloveniji so analize pokazale, da potrebujemo močne regijske bolnišnice, katerih velikost pa je odvisna seveda od potreb regije. Nekateri so dostopnost, pretočnost pacientov in seveda pretočnost pacientov. In potrebujemo pa nekaj manjših bolnišnic ravno zaradi dostopnosti, ki se bodo mogle specializirati. In to sem zadnjič na odboru zelo nazorno pokazal. Tako, da ne vem zakaj bi bil proti zakonu, ker pravzaprav ste zdaj poudaril tisto, kar sem jaz tudi poudaril in zelo jasno na Odboru za zdravstvo povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika dr. Trček. Izvolite.
Ja, čeprav se v osnovi naj ne bi replicirali, zato ker nismo šli še čez to in nismo prišli do dogovora kakšna bo specializacija, kar bo seveda težavno. Saj že veste to zgodbo, ko nekdo nerodno tri manjše bolnišnice hotel nekaj hierarhiji, dve besedi so spremenili, pa smo imeli celo halo buko, pa sem precej [[nerazumljivo]]na tistem odboru. Ampak mi potrebujemo to politično zrelost in da pridemo do teh odgovorov, potem pa zidati.
Hvala lepa dr. Trček. Sem zadovoljen, da ste ugotovili, da to tudi ni replika, ampak v redu, mislim da je področje, o katerem danes razpravljamo tako pomembno, da kaže tudi kaj spregledati. Besedo ima Jože Lenart, pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Ja, hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, državni sekretar, kolegice in kolegi. Zdaj ko seveda imamo na mizi ta predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v zdravstvu v letih do 2021-2031. Zdaj sam naslov že meni kot finančniku nekaj tukaj manjka. Ves čas se pogovarjamo, da dvomimo v finančne vire, ki jih tu ne vidimo, nikakor pa ne dvomimo v potrebe v investicije v te dve milijardi. Če mene vprašate, jaz bi takoj pristal na tri milijarde, če bi se lahko tako pogovarjali. Ampak brez konkretnega poslovnega načrta v investicije, ki bi vsebovale potem tudi poglavje virov, ki to zagotavljajo. Zdaj vemo kaj govorimo. Ta zakon je meni iz pravnega vidika celo sporen. Iz pravnega vidika, če eno dobro pisarno najamemo bi rekli, da pade. Zato ker meni manjka, predlog zakona o zagotavljanju finančnih virov za investicije v zdravstvu. Sredstva so zame oprema, infrastruktura, načeloma seveda tudi digitalizacija, tudi dobro ime je lahko, s to informacijsko podporo tako vemo da je križ in okrog tega moje mnenje tako poznate, da bi najprej morali mi seveda načrt strateški obravnavat o notranjih rezervah, v večjo učinkovitost v zdravstvo in vse tiste notranje rezerve najprej porabiti, kar se tudi vi sami strinjate da so, jih tudi poznate, ker izhajate iz prakse in si tudi s tem belite glavo in tu je moja osnovna ugotovitev, ki me moti pri tem, ker vse se vrti okoli tega in zdaj že naslov manjka virov. Če pa pogledamo v gradivo, vire pa jaz vidim samo, glejte finančni okvir evropskih, to se pravi evropski viri za zagotavljanje v investicije. Tu se uporablja izraz viri, ostali pa sredstva, sredstva pa za mene ni denar. Denar so viri. In še enkrat, da bo tudi ljudem jasno, da tudi Lista Marjana Šarca ni proti investicijam v zdravstvu, prekleto potrebna so. In kot sem jaz rekel, tri milijarde bi podprl, seveda če bi bil tudi tu finančni minister, pa bi rekel proračunski dokumenti, ki bodo na mizi konec oktobra, zagotavljajo to in bomo lahko to videli in bomo lahko podprli. Vemo kakšni pomembni dokumenti so to in tu se mi zdi iz vaše strani neresno. In jaz verjamem, da si vi želite vse te investicije, ki so tukaj notri naštete. Verjamem. Ampak dokument je pomanjkljiv in kot takega seveda, kot finančnega ne morem podpreti, ker mi to manjka, ker vem kaj zadaj sledi, ker je to nekako tista tempirana bomba, ki se ji bo potem reklo, pa bom v nadaljevanju še kaj. Poglejte, 80 % odpisanost opreme, infrastrukture, malo različno verjetno potem kriterij po bolnišnicah, že to je sam znak, da se nam lahko že iz tega zdravstvo zruši, da lahko prihaja na koncu koncev že do tožb pacientov, ko bo prišlo do kakšnih problemov, kaj in kako, tudi te zadeve poznamo. Glejte, potrebna je postavitev mreže za vse zdravstvene dejavnosti, torej po vseh vrstah obolevnosti. In to ste vi na odboru lepo prikazali. Meni to veliko pomeni, lepo se je videlo, na katerih področjih v Sloveniji katere bolnišnice določenih dejavnosti nimajo pokrite, da morajo potem pacienti od daleč hoditi drugam, da izgubljajo čas in tako naprej. Kup enih problemov je. In seveda takoj se mi tu pojavijo v teh belih listah in v teh predstavitvi, ki so jih dali. Danes nam manjka kadre že za to mrežo, ki jo imamo, kaj šele, če bi mi povsod uspeli nacionalno mrežo postaviti. Kje so ti kadri? Čeprav tudi imate zajeto šolstvo neke stvari, ampak v šolstvu, vemo, za zdravnika je treba že 10 let prej načrtovati, da pride, ga potem uporabiš za srednji kader, pa seveda 5 let. Zdaj, glejte, sicer velik del rešitev jaz sam vidim v tej boljši organizaciji, notranjih rezervah, v sami mreži, ki bi jih mogli postaviti in s tem bi seveda tudi čakalne vrste lahko skrajšali, sami informacijski podpori, digitalizaciji, vendar ne takšni kot je danes. Včeraj smo slišali lepo na 24ur dr. Breclja, kako jasno je povedal, kaj se dogaja v naših inštitucijah. Sistemi, ki pravzaprav ljudje, zdravniki in ti, ki delajo s temi informacijskimi sistemi, praktično obupujejo nad tem, ker jim ti izvajalci ne dajo te možnosti. Okrog tega se bo verjetno še marsikaj slišalo. In jaz tudi pač pogrešam aktivnosti v prvi vrsti tam, kjer ni potrebno toliko denarja, kjer bi lahko celo prihranili, ne pa v stotine milijone vlagali. Zdaj še enkrat opozorim na te popravljalne ukrepe kot ena taka praksa Računskega sodišča v UKC že v letu 2015, ki je ugotovil z dobrim namenom, kaj morajo bolnišnice delati, UKC in vse ostale bolnišnice, da bi prišli do večje učinkovitosti tam, kjer ni potrebno veliko delati. In zdaj še enkrat sprašujem, tega odgovora še nisem dobil, kako je možno, da ministrstvo zažene te aktivnosti, ki so seveda dobre, potem pa kar naenkrat vse skupaj se preneha. Me presneto zanima, koliko deset milijonov je bilo v tisti informacijski sistem vloženo, da bi se ta zadeva vzpostavila, pa se ni. Pa me čisto nič ne briga, katera vlada je kje bila. Zdaj, državna sekretarka gospa Forte mi je že nekako odgovarjala v tem Državnem zboru, da je s tem seznanjena in da ji je praktično hudo za to. Zdaj, vi pravite, postavili ste kriterije, imate strategijo. V nekem smislu bi rekel, da ja, po takšnih izsekih. Skupne strategije pa nimate izdelane. Že to me navaja na to, ker smo mi prišli s tem amandmajem povečati primarno zdravstvo in strokovno vi dosti bolje veste, da če bo primarno zdravstvo dobro postavljeno, da potem se razbremenijo dejavnosti na sekundarnem in terciarnem področju. Tu bi moral vas poslušati, bi lahko vi kaj več povedali. In seveda vi ste v tej strategiji imeli 50 milijonov, zadnji hip pa pridete s trikrat povečanim, 150 milijonov. In tu mene nakazuje, da te strategije nimate prave. Kako moremo tako, ne vem, iz 50 zdaj pa kar naenkrat na 150. Kje boste zdaj strategijo spreminjali, prej je pa niste imeli. Strategija se dela na takem področju pol leta, leto dni ali pa še več, vsaka vlada, potem pa nekateri obupajo in ne vem kaj še. Da ne govorim o informacijskih sistemih, ki so razdrobljeni in neučinkoviti in praktično delajo, včasih več kadrov se rabi kot pa je na koncu učinka. Pa bom še enkrat rekel malo pikro, da potem v nekaj mesecih ne znamo neke opreme prešteti - ventilatorjev. Zdaj še enkrat, ta odprta vprašanja, ki kažejo na kruto realnost. Finančna pokritost, je v tem zakonu ne vidim. Že zato ne, ker govorimo o sredstvih, ne pa o virih. Seveda tako povečanega obsega, ki pa presneto ga rabimo, te investicije, ki pa presneto ga rabimo te investicije, ki ta zakon predvideva 2 milijardi v desetih letih. Vzpodbudno na papirju, v praksi pa bomo videli šele konec oktobra, ko bo finančni minister dal na mizo cele proračunske dokumente. Zdaj, proračun, glejte, v Republiki Sloveniji je prvič v zgodovini Slovenije presegel, dosegel to uravnoteženost, seveda s tudi potrebnim presežku po fiskalnem pravilu v letu 2019. Zdaj vemo kaj se nam je zgodilo. Kakšen primanjkljaj v teh dveh letih dosegamo, 2020, 2021 in tudi še za prihodnje leto. Kako raste zadolženost, kako kruta je ta realnost. In zdaj pridemo na večih področjih v vojski, v dolgotrajni oskrbi, največja zadeva zdaj tu v investicijah. Jaz si ne znam predstavljat kako bomo to zmogli s tem proračunom. Bom še kasneje rekel. Na način, kako to Vlada sprejema z zakonom investicije v vojsko, zdravstvo in dolgotrajno oskrbo, tudi šolstvo, je enostavno račun brez krčmarja, če še enkrat to zaključim. Glejte, zdaj pa ves čas vas sprašujemo, kako bo Vlada zagotovila te finančne vire, če pa vemo, da je v Sloveniji za zdravstvo ustvarimo le 2 tisoč evrov za na prebivalca oziroma že manj kot 8 %, pač odvisno kako raste ta BDP. V Nemčiji, Avstriji pa, še enkrat da ponovim, 4 tisoč evrov oziroma 10 oziroma celo 11 % BDP-ja. In seveda zato doseže, ker je tudi sam BDP v osnovi toliko višji. Zdaj, na ta naša vprašanja, na katera seveda opozarjamo tudi nekateri sami koalicijski poslanci, ker danes glejte, sam predsednik Odbora za finance. Normalno da ni mogel preko svoje stroke in je tudi vam moral povedat, da ta zadeva enostavno ne gre na tak način. Ali pa če nam jasno pokažete kje so ti viri, kje boste vzeli. In seveda ti poslanci se tudi zavedajo kje je problem, ampak jaz sem zasledil tudi že v časopisih, da tudi vaša koalicijska stranka NSi je že na to opozarjala, da v naslednji Vladi bo zelo hudo. Danes pa sprejemamo vedno večje potrebe po investicijah, ki seveda so. Na drugi strani pa celo znižujemo davke in tu jaz kolega Jožefa Horvata ne razumem, ko je govoril kako je treba najprej razbremeniti gospodarstvo, na drugi strani pa pravi in kako je treba več dobiti teh davkov, da bomo lahko vse to izvajali. Mislim to ne gre skupaj. Nekdo, ki tako všečno na pamet govori in na tak način je to tudi vse skupaj malo neresno. Še enkrat, finančnega ministra ni tu. Jaz sem že tudi pozabil kako izgleda. Koliko mesecev ga nismo videli tu. Dogajajo se pa takšni zakoni s takimi potrebami, ki jih v zgodovini Slovenije praktično še nismo videli. In šele ko bodo na mizi, še enkrat, proračunski dokumenti 2022, 2023, bom jaz lahko se odločil ali bom takšne zadeve podprl ali ne. Ne znam drugače povedati. In če me ljudje ne razumejo, potem ne morem drugače. Jaz pa moram biti kot poslanec toliko resen in proračunske dokumente kot celote tudi spoštovati in na vse to, kar je ZIPRS, Zakonodajno-pravna služba opozarjala preko ZIPRS-a in še ostale stvari, so mi jasne. Zdaj sprašujem, če je to, da bomo iz gospodarstva dosegli toliko več prihodkov, da bomo dosegli 3 tisoč evrov na prebivalca, potem podpišem, hvala bogu. Ampak jaz mislim, da je to tudi nemogoče. Take rasti ne bo. Šele zdaj prihajamo približno na tisto raven, kot je bilo 2019. Vemo pa, da javne finance tekoče bomo komaj s tem zagotavljali povečanje na področju pokojnin, na področju občin. To je tudi zakonsko je vse že zagotovljeno, da je treba povečevati, da socialni transferji in vse ostalo. Za investicije pa jaz tega žal ne vidim. Pač kot finančnik opozarjam na to, da tega v tem zakonu ni. Glejte, kar pa smo slišali v tej dvorani že okrog teh finančnih virov, je pa tisto neresno, kar sem že tudi na odboru opozoril, da nekdo tu izjavi, da sredstva sicer bomo zagotovili, ampak bomo pa vzeli nevladnim organizacijam. Oprostite, to se res, mislim, če je nekdo tako neresno, da zna to na tak način na glas govoriti, bom pa jaz tudi rekel, a potem bomo vzeli gasilcem, športnikom, planincem, upokojencem, invalidom, kulturnikom in številnim drugim dobrodelnim organizacijam oziroma društvom, ki na teh področjih delajo. Res je to vprašanje, pa ne rabite na to odgovoriti, ker vem, da je to nemogoče. Ali pa mogoče celo tu boste rezali, ker tudi v letošnjem letu društva, nevladne organizacije so že dobivale manj v tem zadnjem letu, to je tudi iz terena razvidno. Glejte, še enkrat, kako, še enkrat bom vprašal, kako bomo zagotovili te finančne vire? Kakšna je projekcija? Kaj bo finančni minister skupaj z Vlado, ko bo treba predstaviti vse resorje, kaj bo predstavil? Kje boste rezali? Danes pa vemo, da z rastjo gospodarstva, sploh če še imate željo, vlada, kot taka, finančni minister in ostali, da davke znižujejo, potem [[…]]Moramo se resno pogovarjati, no, in res bi želel, da tudi malo bolj resno okrog teh vprašanj, številnih, ko vsi okrog tega sprašujemo, da bolj konkretno odgovorite. Tu bom končal, da se ne ponavljam. Pa tudi ste že trikrat slišali ali petkrat te stvari, ki sem že jih jaz opozarjal, ampak še večkrat bo verjetno treba, in tudi ko bodo proračunski dokumenti na mizi, se bomo okrog tega jasno pogovarjali. Razumem pa, še enkrat, da vi kot ministrstvo, državni sekretar, si želite, da se te investicije izvedejo, ampak vi morate pritisniti tudi na odgovorne v Vladi, na finančnega ministra, da reče jasno, vi pojdite zraven pa zagotovite, da je to to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, pripravi naj se Jure Ferjan. Izvolite.
Ja, hvala lepa. Najprej se moramo zelo odkrito v bistvu vprašati o verodostojnosti izjave, kakšen je namen tega zakona. Bilo je namreč rečeno. Namen tega zakona je zagotovitev finančnih sredstev. To seveda ne drži. Finančna sredstva se ne bodo zagotovila s tem zakonom. Finančna sredstva se zagotavljajo v proračunu. In proračun je tisti dokument, ki ga je treba šele sprejeti in šele pripraviti in ki mora biti tudi potrjen, ki bo dejansko zagotovil ta denar. Zato se danes tudi v resnici ne pogovarjamo, da Vlada Janeza Janše daje dve milijardi za investicije v zdravstvo. To seveda ne drži. Vlada Janeza Janše bo za investicije v zdravstvo dala toliko, kolikor bo številka v proračunu za letošnje leto v rebalansu in za prihodnje leto. In če že, bo ta številka takšna, kot je tukaj v tem osnutku oziroma predlogu zakona, ki bo verjetno danes potrjen, predvideno. To je po koalicijski varianti 122 milijonov v letošnjem letu in 185 v naslednjem letu. Pod pogojem, da bo to v proračunu. Zakaj? Zaradi tega, ker ne želim, da se pogovarjamo o tem, kako je Vlada Janeza Janše dala dve milijardi v zdravstvo, ker to ne drži. Ker ni dala nič še. In tudi ne drži to, kar danes koalicijski poslanci izpostavljajo, da zdaj 20 let se ni v zdravstvo vlagalo nič. To seveda ne drži. Spomnim se začetka prejšnjega mandata, ko smo panično hiteli zaključevati investicije v urgentne centre, ker je grozilo, da bo potrebno vračati evropski denar. Urgentne centre smo takrat res na sekundo, lahko rečem, natančno zaključevali in otvarjali, zato da so bile investicije končane in da je vse s porabljenim denarjem bilo tako, kot je treba. Potrebno je povedati, da je bila narejena v vmesnem času tudi še ena zelo velika investicija, to je investicija v novogradnjo pri splošni bolnišnici Celje. In ker vem, ker sem aktivno sodelovala pri tem, da se je ta novogradnja začela, dogajala in da se tudi zdaj nadaljuje in upam, da se bo nadaljevala in na tem mestu apel predstavnikom ministrstva, ker vem kakšno je stanje pri tej novogradnji, vem koliko denarja je še potrebno zagotoviti in zato govorim, da tudi če ta zakon danes podpremo, to še ne pomeni, da bomo do teh investicij v resnici tudi prišli. Ker vidim kaj se dogaja na terenu. Ker vidim, da stvari, ki so napol narejene ali pa na tri četrt narejene, pa se še vedno sprašujemo ali bo za njihovo dokončanje za katerega so bili že predhodno potrjeni, izdelani vsi dokumenti ali bo za njihovo dokončanje sploh na voljo denar. S kolegom Ciglerjem sva si šla investicijo pogledati, so nama jo podrobno predstavili in oba veva kako v velik je še korak do tja, da zadela dejansko se pripelje do konca, da je uresničena, da je opremljena in da je ljudem, pacientom, ki to potrebujejo v resnici tudi na voljo. In tudi predlog zakona, ki ga imamo danes na mizi jaz jemljem kot nekaj, kar moramo storiti za ljudi, za paciente. In zato želim poudariti, da je še velik korak in veliko dela vmes, ko bomo lahko rekli, ja, ta zakon je pa bil prva stopnička na poti do tega, da smo najprej ta denar zagotovili, drugo pa tudi s tistim denarjem nekaj naredili, ker to še nič ne pomeni. Enako se danes pogovarjamo tudi, da se razumemo koliko sej smo imeli in koliko razprav smo imeli za Zakon o kulturnem evru. Ko danes zastavimo vprašanje Ministrstvu za kulturo kako daleč je izvrševanje zakona, koliko projektov je bilo iz tistega zakona narejenih, koliko kulturnih evrov vloženih, odgovora ni. Pa še enkrat. V Poslanski skupini Nepovezanih poslancev ta zakon podpiramo, ampak želim opozoriti, da ne bomo že kar vnaprej govorili, mi smo zagotovili dve milijarde, mi smo vložili dve milijardi, prej se pa ni delalo nič, res ni. Bilo je že danes opozorjeno koliko težav je še pri tem zagotavljanju virov za ta denar, da v resnici dve milijardi za naslednjih deset let pomeni nekje okroglih 200 milijonov na leto, pa smo kar naenkrat na nekih malo bolj realnih številkah, ki se ne slišijo več tako zelo visoko leteče, ampak kljub temu je treba teh 200 milijonov na leto pa vendarle v proračun Ministrstva za zdravje zagotoviti. To pomeni, da jih je najprej treba imeti, to pomeni da jih je najprej treba tudi ustrezno razporediti, seveda ne zanemarjati vseh drugih potreb in to pomeni tudi, da bo to seveda odvisno od vsakokratnega ministra. Zato mi je sicer žal, bi si želela, da bi mi danes lahko sprejeli tak zakon, ki bi dejansko za deset let vnaprej to zagotovil, no matter what bi se reklo. Ampak ni to tako. Bilo je že rečeno seveda kader, torej ne bo se vlagalo samo v zidovje, čeprav je to več kot potrebno, če si greste pogledati stanje našega zidovja po Sloveniji, se včasih vprašaš kako je to sploh mogoče, ampak pogovarjamo se ves čas tudi o kadru. Seveda vsi vemo v kader je treba vlagati, vemo koliko časa traja izobraževanje zdravnikov, specialistov, nenazadnje tudi medicinskih sester, pa upam, da so te številke, ki so tukaj notri v tej tabeli pod Ministrstvom za izobraževanje res take, ki odražajo natančne izračune in strategije, kot je bilo rečeno, da obstajajo, da bomo s tem denarjem, ki je tukaj ne tako zelo visoka sredstva v resnici do tega kadra, jaz upam, prišli. Tudi mene malo zmoti to zatrjevanje nekih točnih izračunov in strategij. Mimogrede v tej dvorani nas sedi 90 poslancev in ni 90 poslancev članov Odbora za zdravstvo, tako da ni 90 poslancev slišalo, kaj je državni sekretar povedal na Odboru za zdravstvo kljub temu, da smo si poročilo prebrali. In meni je žal, če vam je težko ponoviti nekatere stvari, ampak mislim, da je to potrebno. Torej govorim o tem, da je bilo zatrjevano natančnost izračunov in strategije, potem pa čez noč povišana sredstva v koalicijskem amandmaju in tudi zdaj očitno se nakazuje podpora opozicijskemu amandmaju, ki je zgolj sledil razpravi na odboru, kjer je bilo s strani več deležnikov, več sogovornikov izpostavljeno pomanjkanje sredstev na primarnem nivoju. In to je tisto, kar je opozicija v svojem amandmaju zdaj še dodatno predlagala. Jaz ta amandma seveda podpiram. Smo ga tudi sopodpisali. Kot rečeno, ne bom vnaprej problematizirala. Želim samo, da si pogledamo v oči in da si povemo, da to, da bomo danes ta zakon sprejeli, potrdili, še ne pomeni nič, še ne pomeni nič. Ne vemo, od kod bomo ta denar vzeli, ne vemo, če ga bomo sploh lahko. Ko ga bomo, bom vesela, bom tudi takrat potrdila, brez skrbi. Ampak napisali si boste seveda na te vaše slavne jumbo plakate v prvi vrsti ob avtocesti, kako ste zagotovili 2 milijardi za zdravstvo, ampak to bo laž [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Spoštovani gospod [[…]]Se opravičujem. Spoštovani, prosim izvolite.
Nič hudega, jaz vem, da so kolegi razburjeni, ko slišijo resnico. Torej še enkrat, viri niso zagotovljeni, težko je nasprotovati temu, da so investicije več kot potrebne. Mi bomo ta zakon podprli, tako kot smo ga že tudi predhodno. In res upam, upam, da bomo dobili potem tudi vse naslednje dokumente na mizo, ki bodo sledili ciljem tega, kar je tukaj zapisano, potem pa po vsej kalvariji, ki je bila tudi okrog novogradnje pri Splošni bolnišnici Celje, upam, da bodo ta sredstva potem tudi na terenu dosegla svoje cilje, dosegla ljudi, dosegla paciente, dosegla pa tudi zaposlene, ki delajo v pogojih, katere opisujemo tukaj vsak dan, in ki si jih marsikdo za nek 8 ali pa 12-urni delavnik v resnici niti zamislit ne more.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik vlade, mag. Robert Cugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, saj mi se zelo dobro zavedamo, da morajo biti sredstva v proračunu za to leto 2021 in 2022 vsa sredstva, ki so navedena v zakonu, že v proračunu. Seveda brez teh amandmajev, ki jih boste verjetno še danes sprejemali. Zdaj gospa Sluga, ravno zato poskušamo zakon udejanjit ravno zato, ker pravite, ali bodo sredstva za določene bolnišnice. Jaz sem že kar nekaj let v zdravstvu in res težko spremljam investicije, ki se vlečejo in vlečejo, zato ker ni finančnih sredstev, in se ustavljajo in ustavljamo gradnje, zato ker ni finančnih sredstev. In to ni prav. Zadevo je treba pripeljati do konca. In ravno to nam omogoča zakon, zato da lahko prontno in vseskozi imamo načrtovano, kaj bomo v naslednjih 10 letih naredili. In da se nam ne bo zgodil DTS v Ljubljani, pa še mogoče kakšna druga bolnišnica, ki jo gradimo leta in leta in leta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Replika, Janja Sluga, izvolite.
Ja, samo še enkrat želim poudariti to, kar sem v resnici že povedala, da se ne bova narobe razumela. Jaz podpiram vsakršne napore za investicije v zdravstvo, vendar pa je treba biti pošten in povedati, da ta zakon teh sredstev ne zagotavlja. Zagotavlja jih nadaljnje [[nerazumljivo]]in drugi proračunski dokumenti, ki jih je potrebno še naprej potrdit. Vsekakor pa, če obstaja zaradi tega zakona možnost, da bo teh sredstev več, je to dobrodošlo.
Hvala lepa. Besedo ima Jure Ferjan. Izvolite.
Gospod podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Cenjeni gostje, spoštovane poslanke in poslanci, in vsi, ki nas spremljate, lepo pozdravljeni! Tudi na današnjem primeru, na podlagi današnje razprave tega zakona, ki ga obravnavamo, ki zdravstvu prinaša 2 milijardi v naslednjih desetih letih, lahko lepo vidimo, da gre v politiki za vprašanje prioritet. Ne gre za besede, gre za dejanja in gre za rezultate, ki so vidni v praksi. In prioritete aktualne Vlade, ki jo vodi Slovenska demokratska stranka, ki jo vodi Janez Janša, so zelo jasne. Denar namenjamo ljudem, prebivalstvu, zdravstvu. Medtem, ko so tisti, ki danes kritizirate kaj ta Vlada počne, denar namenjali bankam, elitam, nevladnikom. V desetih letih 2009-2019 je bilo več kot 700 milijonov evrov namenjeno nevladnim organizacijam. Ta Vlada pa denar usmerja tudi s tem zakonom v zdravstvo. Spoštovane in spoštovani, ta zakon ne rešuje oziroma ne odgovarja le na situacijo krize covid-19 oziroma stanja, ki ga je ta virus povzročil, ampak odgovarja tudi na dolgoletne probleme slovenskega zdravstvenega sistema, torej na pomanjkanje prostora, opreme, tudi kadrov. In to je zakon, ki ga nujno potrebujemo. Danes smo večkrat lahko tekom razprave slišali, kaj vse bi bilo potrebno narediti, kaj vse ni v redu. Pa ko ste bili, spoštovane in spoštovani, na oblasti, niste naredili nič. Nič niste naredili. Ko je bil tisti trenutek, ko je bilo potrebno ukrepat, ste se zbali odgovornosti. Niti sedaj, ko ste v opoziciji, niste zmožni podpisati sporazumov o sodelovanju, pa že govorite kako boste kmalu vladali in kako boste kmalu rešili vse probleme. Ampak ta Vlada dela in bo delala še naprej. Sedaj pa mi dovolite, da grem vendarle konkretno kaj ta zakon prinaša. Ker verjamem, da smo si ta zakon vsi prebrali, pa vendarle mislim, da je vsebinsko potrebno poudariti za vse, ki to sejo spremljajo. In danes smo velikokrat slišali kam gre denar, pa saj ne vemo kam gre denar. Zelo jasno je kam gre denar. Denar gre v slovenski zdravstven sistem. 763 milijonov gre v UKC Ljubljana in UKC Maribor, 557 milijonov gre za splošne in negovalne bolnišnice, za negovalne domove. 214 milijonov gre za specialne bolnišnice, 50 milijonov za psihiatrične bolnišnice, 26 milijonov za porodnišnice. In kot je bilo moč tudi iz razprave razbrati, ne 50, temveč 200 milijonov evrov bo šlo za zdravstveno dejavnost na primarni ravni. Tukaj bo seveda tudi še več kot 30 milijonov namenjeno za Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, pa za NIJZ in pa tudi Zavod Republike Slovenije za transfuzijsko medicino. 200 oziroma 250 milijonov pa bo namenjeno tudi za programe, ki seveda izobražujejo kader, ki bo v prihodnosti skrbel za tiste, ki bodo potrebovali ali pa bomo potrebovali pomoč. In to je zakon, ki lahko vidimo vendarle tudi po eni strani, ima v tem Državnem zboru zelo široko podporo in prepričan sem, da se bo to tudi čez nekaj ur izkazalo na glasovanju. Ne morem pa mimo tega, spoštovane in spoštovani, na eni strani rečete zakon podpiramo, v isti sapi pa pravite kako ta Vlada vse kar naredi, je vse narobe pa vse zanič. Nekako ne gre skupaj. Dajte se odločit kaj zdaj, Vlada dela dobro ali zakon ni v redu. Zakon podpirate, ampak Vlada ne dela dobro. Zakon bo v prihodnosti zelo dober in tako naprej, ampak ko boste vi na oblasti pa ga boste vi lahko implementirali. Tako kot sem rekel, glejte, vrgli ste puško v koruzo, niste bili zmožni prevzeti odgovornosti, še v opoziciji ne morete podpisati sporazuma. Nimate vsebine. Vaša edina vsebina je blatenje aktualne Vlade, pa ne le vsebina, če je to vsebina, to je tudi vaša edina skupna točka. Spoštovane in spoštovani, dovolite mi še eno intermenco. Pred nekaj desetimi minutami smo s strani poslanca iz Liste Marjana Šarca, torej iz stranke, ki je pred to vlado bila največja vladna stranka, lepo slišali, kako je v preteklosti to šlo oziroma kako je šel nekako sistem pod Šarčevo vlado. Takole nekako je rekel, ni dobesedni citat, ampak poslanec Liste Marjana Šarca je dejal, da se strategijo pripravlja pol leta, morda leto, potem pa nekateri obupajo ali pa odnehajo. In točno tako je bilo, spoštovane in spoštovani. Ko je prišla kriza, ko je prišla epidemija, ste vi obupali. Niste prevzeli odgovornosti, vrgli ste puško v koruzo. Ampak veste, spoštovane in spoštovani, mislim, da še vedno iščete to puško in našli boste samo svojo, kajti aktualna vlada dela in bo delala še naprej. Spoštovane in spoštovani, dovolite mi, da povem še to. Smo v zahtevni situaciji. Žal okužbe s koronavirusom z dneva v dan naraščajo, zato bom sklepni del svoje razprave, nekaj sekund vendarle, unovčil za to, da spoštovane državljanke in državljane prebivalce in prebivalke naše države pozovem k upoštevanju ukrepov, k preventivnem vedenju – distanca, maska, razkuževanje, PCT pogoj – in seveda poziv k cepljenju. Zaupajmo v znanost, zaupajmo našim zdravnikom. Zaupajmo, da lahko s svojim deležem, s svojim odgovornim ravnanjem in cepljenjem prispevamo k zajezitvi te epidemije, te krize do končne zmage nad virusom in seveda tudi vrnitvi v normalizacijo. Prepričan sem, da vsak izmed nas, ki bo ravnal oziroma ki ravnamo odgovorno, bo lahko čez leta, desetletja, ponosen na sebe, da smo prispevali svoj delež. In mislim, da je cepljenje tista prava pot in prepričan sem, da zmoremo. Hvala lepa in veselim se, da bo ta zakon, prepričan sem, da bo danes sprejet in da bomo naredili pomemben korak za večjo odpornost zdravstvenega sistema in za to, da bodo tisti, ki zdravstveno pomoč potrebujejo, jo prejeli čim prej oziroma pravočasno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Naj na začetku takoj povem, da zakonu, ki določa vlaganje v zdravstvo, ki predvideva za 10 let 2 milijardi, dobri 2 milijardi za vlaganje v zdravstveni sistem, ne nasprotujemo. Ne moremo pa mimo tega, da ne damo kritičnih in jasnih pripomb, kaj je narobe s tem zakonom, kot smo dali že na odboru in na prvi razpravi. Pri tem zakonu gre, ker to bo prineslo težave, kakorkoli hočete, gre za zadolževanje, za ustvarjanje nekih finančnih obveznosti za prihodnje vlade, ki nimajo jasnega temelja. Po naši pravno-sistemski ureditvi financiranje, vire ureja – kadar govorimo pač o državnem proračunu – Zakon o javnih financah, ki so potem podrobneje urejena v Zakonu o izvrševanju proračuna. Mi pa ne v proračunu 2021 ne 2021 tega nimamo. Iz te ureditve izhaja, da lahko neposredni uporabnik prevzem obveznosti s pogodbami, ki zahtevajo plačilo v prihodnjih letih, če so že v ta namen planirana sredstva. Torej nekaj je narobe, težave bodo sigurno nastopile. In to so naše bile pripombe od začetka in so tudi sedaj. Bodo težave in takega zakona, ne bomo nasprotovali čisto enostavno zato, ker v zdravstvo je treba vlagati. In ko poslušam s strank, poslancev s strani koalicije, kako stranke iz opozicije niso nič naredile, v zadnjih 20-ih letih, ko se pa dejansko zmanjšuje delež vlaganja glede na GDP, torej glede na družbeni produkt, ko se zmanjšujejo, je imela, so imele koalicijske stranke 10 pa pol let so vodile vlado, medtem ko opozicijske 7 let. Zdaj tega ne razumem, kdo je, in kazanje s prstom, se izkaže za popolnoma neprimerno in neustrezno. Druga zadeva. Se mi zdi, ko se tako pohvalijo, zopet za javnost, da bo jasno. To, da vlagamo v zdravstvo, je posledica, hvala bogu, pozdravljam to, je posledica brce s strani Bruslja. Tam so sprejeli in so dali jasna navodila za načrt o okrevanju, za odpornost in okrevanje. Od začetka prvi načrt, ki smo ga mi poslali tam, v zdravstvo je bilo minimalno vlaganja, ampak so bila samo vlaganja v neko komunalo pa ceste. Potem smo popravili, hvala bogu je to prišlo. In kakor je državni sekretar povedal, iz tega naslova, tu je vir, pride čez 400 milijonov. In to bi bilo treba narediti in smo naredili. Ampak zakaj ne narediti zakon, ki pije vodo in je v skladu s sistemom? Ker, kakor nesistemsko k stvarem pristopamo, to zmeraj za seboj povleče težave, sploh če govorimo o obdobju 10 let. In tisto, kar si želi državni sekretar, da imaš jasno planirane finance, da lahko planiraš, ker investicija se ne zgodi v enem letu. Preden ti opremiš kader, ono, tretje, so leta, minevajo. Priprava, dokumenti, gradnja sama, dokončanje in tako naprej, so leta in je fajn imeti pri tej zadevi definitivno nek jasen okvir, kje se lahko giblješ. Zato pravim, vsebinsko ne delam problema, ampak če ni v skladu s sistemom, kakor ga imamo, bo to povzročilo težave. Druga zadeva. Vsi malo so opozarjali, tudi Polnar, kolega Polnar pa Möderndorfer pa tudi Pavšič, so opozarjali na to našo lahkotnost zadolževanja. Mi smo čisto razštimali javne finance. Slovenski javni dolg sedaj podira rekorde, čeprav so kazalniki boljši in proračunski prihodki višji kot lansko leto, je naš dolg večji. Mislim, to, jaz sem bil, celo življenje sem vodil, sem bil direktor, sem vodil, in si ne moreš privoščiti razštimanih financ v denarnem gospodarstvu, ker te to uničuje. Potem moreš [[nerazumljivo]]. Nas je recimo zadolževanje, ko smo stopili v Evropo, ko so se odprla neznanska finančna sredstva, se je Slovenija kot kompletna Slovenija in država in gospodarstvo in finančne institucije so se zadolžile. Prej so bile 17 milijard zadolžene, potem smo pa prišli na 43 milijard. In ko je prišla kriza nas je to desetletje, smo, nam je prineslo stagnacijo. Jaz se bojim, da preveliko, prelahkotno zadolženost nas bo zopet v stagnacijo. Letos smo že plačali 700 milijonov za obresti. Mi smo dolg znižali v prejšnji vladi, ampak prej smo plačevali tudi milijardo letno za obresti. Torej, denar, ki je šel ven v prejšnjih letih kot posledica nekontroliranega zadolževanja, nas je stal, dvoletne obresti so za cela vlaganja v zdravstvo, o čemer se danes pogovarjamo. Torej, ne, ne se hecati s tem in če je to v opoziciji poudarjamo, ja, vlada dela, ampak dela, povečuje dolg. Iznad, iznad planiranega in iznad vsega. Zato se tega čuvajmo in moramo s temi financami, javnimi, delati lepo. Če si enkrat zadolžen, potem ti drugi odrejajo, kaj boš delal in kaj ne boš delal. In te nevarnosti se moramo kot država, kot Slovenija, kot suverenost, zato se moramo boriti, da ne zapademo pod tuji vpliv in da nam bodo zopet drugi diktirali, kaj moramo prodati, kaj moramo delati, kaj ne smemo delati in tako naprej. Ostanimo samostojni, zato ti pomisleki, ki so bili danes rečeni glede tega naraščanja dolga, kar tudi fiskalni svet zdaj opozarja. Mi smo že dosegli to v osmih mesecih zadolženost, predvideno, negativno. 2,4 milijarde. To so izredno resne stvari in pozicija mora razumeti, da mora opozicija, če sama to ne vidi, če to opozicija opozarja, se jo potem obtožuje, da smo neresni, da sem [[nerazumljivo]]da nič nočemo, da nismo nič naredili, pa tako, da vlada dela, ja, dela luknjo, vedno večjo luknjo, se bojim. Tako, da tudi s tega vidika je treba gledati. Ampak zopet ponavljam. Mi v SAB-u ne bomo nasprotovali zakonu, ker se kljub krepko zavedamo, da je to področje, ki je silno pomembno za neko državo in ljudi smo zanemarili in podcenili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Danes imamo pred seboj Zakon o investicijah v slovensko zdravstvo, ki namenja slovenskemu zdravstvu dve milijardi. Jaz sem izjemno vesela, zato ker gre za celo Slovenijo, gre za vse ravni, tako sekundarno terciarno raven, kakor tudi primarno raven, še posebej pa sem vesela zato, ker bo tudi Ljubljana dobila delež tega, nadejamo se seveda negovalnega doma oziroma bolnišnice, ki je Ljubljana nima. Vsi tisti, ki smo kadarkoli imeli svojca v bolnišnici in je bil tako težko prizadet, da ni mogel biti v navadni bolnišnici, so ga dali v Sežano. Treba je bilo iti v Sežano, daleč, jaz sem lahko šla, moj oče težko. In želela bi si, da smo lahko blizu tistih, ki jih imamo radi in ki nam odhajajo in med drugim bo tudi to zdaj možno. Jaz sem res hvaležna tej vladi za to, za vse tiste, ki jih to še čaka ali pa nas čaka v bodočnosti. Torej dve milijardi sta zagotovljeni z zakonom. Dve poti sta. Lahko bi sestavljali projekte in risali bolnišnice, zdravstvene domove, urejali prostorske načrte in to počeli kakšnih deset let, sestavljali skupaj finančne plane, od tega pa ne bi bilo deset let nič. Vsi veste kako so to dolgotrajni postopki. Če pa in seveda to bi bilo potrebno te projekte umestiti v razvojne programe, v slovenski proračun in pa seveda tudi sprejeti Zakon o izvrševanju proračuna. Pot je sedaj obrnjena, najprej je zagotovljeno, da se to bo res zgodilo. Kajti prvi način ne zagotavlja tega. Lahko bi bilo, lahko pa tudi ne, vsekakor pa zelo dolgotrajno. Zakon sedaj to omogoča, daje okvire in vsaka naslednja vlada bo morala upoštevati ta zakon, prilagoditi proračun in prilagoditi Zakon o izvrševanju proračuna. In to je prednost tega zakona, zato sedaj to delamo. Zdaj, vsekakor pa to ni edina stvar, ki jo je ta vlada naredila. Spomnimo se tudi, da je omogočila povečanje vpisa na medicinsko fakulteto, potrebujemo tudi dobro izobražene zdravstvene delavce, tako medicinske sestre, kakor tudi zdravnike. Pomisleki, ki smo jih poslušali tu nekako ne pijejo vode, niso logični, od Levice smo poslušali da bodo podprli zakon vlade, ki ji ne verjamejo, ker oni verjamejo zakonu in ga bodo podprli, ki ga je predlagala vlada, ki ji ne verjamejo. Torej jaz res ne vidim drugega, kot samo sitnarjenje, ne pa nekaj logičnih nasprotovanj. Prav tako mi ni logično, da LMŠ pravi seveda, da denarja ne bo in to je nesmiseln zakon, ampak da oni bi pa še 100 milijonov več. Torej česa nič od nič je koliko? Ne vem kaj naj si mislim o tej logiki, da ne bom ravno žaljiva. To so bolj politične cvetke. Zdaj poslušali smo tudi, da denar ni zagotovljen. Seveda ni zagotovljen. Kdo pa ve, ali bo drugo leto vse tako, kot je sedaj? Saj ni nič gotovo, razen to, da bomo umrli. In jaz upam, da ne bomo prezgodaj, zaradi tega, ker ne bomo imeli zdravniških kapacitet in torej stavb, v katerih bi lahko organizirali zdravstveno varstvo. Verjamem, da bo seveda BDP še naprej naraščal. Ta vlada je kljub Covidu dosegla rast bruto domače proizvodnje, pa tudi najnižja zaposlenost je po krizi iz, finančnih krizi iz leta 2009. Torej lahko verjamemo, da bo to uresničeno. Vsekakor očitno so neupravičeni ravno iz strani tistih, ki so danes dobili klofuto iz Evropskega sodišča za človekove pravice zaradi razlastninjenja vlagateljev, ko so krpali bančno luknjo pri premierki gospe Bratušek. Pa nič zato, ostanimo, ostanimo torej optimistični. Verjamem, da vsi vemo, da Slovenija potrebuje ta zakon, potrebuje pa tudi vlado, ki ga zna izpeljati. In vlade, ki jih je vodila Slovenska demokratska stranka, niso vladale tako, kot je rekel moj predhodnik. Vladale so le nekaj let, to pomeni od 2004 do 2008, od 2012, 2013 in zdaj poldrugo leto. Torej to je seštevek vlad, ki jih je vodila Slovenska demokratska stranka. In zato verjamem, kadarkoli je pač vodila Slovenska demokratska stranka vlado, je državo popeljala na bolje, pa četudi v tistih časih, ko je bilo zelo težko, kakor tudi je zdaj težko. Torej Slovenija potrebuje ta zakon. Jaz verjamem, da ga bomo vsi podprli, tako amandma, ki še dodaja denar na to vsoto, ki je predvidena. In verjamem, da bo naslednja vlada, ki jo bo vodila Slovenska demokratska stranka, ta zakon tudi izpeljala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Replika, Miha Kordiš, izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] O, Miha Kordiš, verjetno je repliko imel.
Direktno sem bil izzvan s tem, da je gospa iz SDS okarakterizirala našo intervencijo na današnji razpravi kot sitnarjenje in logična nasprotovanja s strani Levice. Pa naj objasnim naslednje, ker očitno ni razumela moje predhodne razprave. Torej ta sam zakon je narejen ekstremno šlampasto, tako kot praktično vse, kar pride izpod rok Vlade Janeza Janše. Med drugimi ni narejena niti analiza in ocena potreb, ki bi lahko služila kot podlaga za smiselno strukturiranje investicij v zdravstveni sistem v naslednjih 10 letih. In jasno je, da Vlada Janeza Janše s tem zakonom ne misli resno, želi z njim zgolj opletati pred naslednjimi državnozborskimi volitvami. Ampak veste kaj? Ta osnovni namen, ki je zaveden v zakonu in ki ga vlada sama za svoj lasten zakon ne jemlje resno, v Levici kot socialisti pa posvajamo in jemljemo dobesedno, torej da se v naslednjih 10 letih nameni slabe 2 milijarde evrov za investicije v javno zdravstveno infrastrukturo. Tako zelo preprosto je to. Je pa res, da bo morala naslednja vlada ta zakon popraviti, kar sem tudi neprestano izpostavljal v svojih razpravah. S podporo temu zakonu pa bi radi k zdravstvu in investiciji v javno zdravstvo kot politični prioriteti zavezali politično sredino, za katero upamo, da bo nadomestila Vlado Janeza Janše na naslednjih volitvah, ne pa da že sedaj poslušamo o varčevanju. Če se mi kot politika odločimo, da je investiranje v bolnišnice prioriteta, potem se bo našel tudi denar v državnem proračunu. Navsezadnje lahko vedno obdavčimo bogate.
Hvala lepa. Zdaj, če bo amandma sprejet, bo to dobri 2 milijardi, ne slabi 2. Besedo ima Marjan Pojbič. Izvolite.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Torej na to zadnjo razpravo ali pa repliko gospoda Kordiša enostavno je škoda časa zapravljati besed. Se vidi, da je ekstremna stranka, ekstremna Levica, ki govorijo neumnosti, govori o ničemer, česar ne obstaja. Želi zadevo pripeljati nekje v neko preteklost, ki s tem, o čemer se mi danes pogovarjamo, nima nobene zveze. Sedaj pa najprej. Spoštovane kolegice in kolegi, danes najmanj, kar bi pričakoval na začetku in tudi sedaj, da vsi tisti, ki sedimo v Državnem zboru tudi zaradi problemov, pa ne bom zdaj govoril o stranki, o Levici, o komurkoli posamezniku, o problemu zdravstvenem sistemu, bi sedaj v tem trenutku pričakoval, da bi danes v eni uri to razpravo zaključili. Zakaj? Zato, ker se po moji osebni oceni čisto vsi, ne glede na to kdo prihaja iz katerekoli stranke, zavedamo, da je poseg s finančnimi sredstvi v investicije in v ljudi ključnega pomena. Enostavno smo pred dejstvi, pred problemom, pred katerim si enostavno več ne moremo zatiskati oči. In neverjetno je, da poslušam to razpravo. In sedaj imamo vlado, ki se je odločila resnično presekati preteklo, bom rekel zgodbo, ne glede na to kdo je bil kje, in reči bobu bob. In s tem zakonom ta vlada, ta koalicija počenja točno to – pomagala bo in pomaga pacientom, zdravstvenem osebju in vsemu tistemu, kar je potrebno, da zdravstveni sistem lahko normalno funkcionira, in zagotavlja tisto, kar pričakujejo in čakamo mi, ki smo taki ali potencialni ali pa tudi pacienti. In naša primarna naloga vsakega politika, vsakega posameznika, ki tukaj v parlamentu sedi, mora biti jasna. Mi smo tukaj za to, da pomagamo iskati rešitve in iščemo podlage za to, da bodo tisti, ki delajo, zdravniki, medicinske sestre in tako celotno osebje, zagotavljali primerno, kvalitetno, ustrezno infrastrukturo, da bodo oni lahko znotraj svojega sistema opravljali tisto njihovo primarno nalogo, za kar so profesionalizirani. In 25 let, drage moje kolegice in kolegi, smo to zadevo potiskali na stran. Ni bilo heroja v tem državnem zboru, oziroma v državnem zboru ne, ampak na izvršilni veji oblasti, ki bi sprejel takšno odločitev kot jo je sprejela ta vlada. In ta odločitev je namenjena ljudem. Od ljudi za ljudi. In lepo vas prosim, da danes ne politiziramo, temver delamo v interesu naših pacientov in zdravnikov, ki nas prosijo, medicinskih sester, ki nas prosijo, ustvarite nam pogoje, da bomo lahko svojo dejavnost izvajali v skladu s vsemi pravili, ki so, in da bomo lahko zagotavljali, da ne bodo imeli 2, 3, 4, 5 let čakalne vrste. In mi danes tukaj govorimo, da je zdajle pomembno, kako bomo ta denar zagotovili. Zagotoviti ga moramo. Ni vprašanje kako. Ni vprašanje. Če smo lahko zagotovili, Alenka Bratušek, v času, ko je pač bila izpostavljena finančna zgodba, za banke, ki od tega nimamo nič, ker so to posamezniki pokradli, glejte, potem ne morem verjeti, enostavno ne morem verjeti. In tako diskusijo kot tukaj poslušam danes, resnično ni primerna za Državni zbor v situaciji pred katero smo. In tisti, ki prihajate sploh iz periferije, poglejte, kakšno stanje je, kako težko je dobiti družinskega zdravnika, kakšne pogoje imajo. Da ne govorim in zdajle se bom še malo osredotočil tudi na klinični center Maribor, Univerzitetni klinični center Maribor. Ko je bila vlada na obisku v Mariboru v kliničnem centru, Univerzitetnem kliničnem centru Maribor, sem pač kot poslanec tistega širšega okolja bil tudi na tem srečanju z ministrom prisoten. In vse to, kar sem slišal, kar je tam generalni direktor kliničnega centra prof. doc. dr. Anton Crnec predstavil ministru, [[nerazumljivo]], ker pač nisem iz tega sistema, se pravi zdravstvenega, nebi mogel verjeti. Kakšno pomanjkanje, neverjetno, enostavno in mi to z neko lahkotnostjo tukaj razpravljamo vsak po svoje, vsak na svoj način. Na koncu pa sploh bistva ne poznamo. In ko je bilo to predstavljeno, moram reči da in moram izjemno pohvaliti ministra gospoda Poklukarja, ki je pokazal širino in tisto ključno moč, da vidi celotno Slovenijo. Ne vidi samo en delček ali pacelotno Slovenijo. In s tem zakonom, drage moje kolegice in kolegi, ne pozabimo na noben delček. Se pravi, ne za [[…]]v infrastrukturo za celotno Slovenijo, v vsako področje, kjer je pač to nujno potrebno in vlaganje v ljudi. To sta dva ključna momenta, ki jih moramo zasledovati. Torej pomeni zdravnike, medicinske sestre in vse ostalo. In na drugi strani, kot sem govoril o infrastrukturi. In če lahko mi kdo izmed vas, ki tukaj sedi, v tem delu nasprotuje, potem je z nami oziroma s tistimi nekaj narobe. In zato prosim koalicijo oziroma opozicijo, lepo vas prosim, ne napadajte tiste, ki ustvarjamo, delamo od ljudi za ljudi. Ne delajte tega. To vam ljudi ne bo, na tak na način vas ljudje ne bodo nagradili. 25 let niste naredili za zdravstveni sistem praktično nič. Danes je en kolega tukaj govoril, da je bilo, da na letni ravni 4 do 5 milijard gre v zdravstveni sitem. Ampak potem poglejte rezultate, kje je denar, kam gre ta denar vas sprašujem. Enostavno, dragi moji kolegi, to ni normalno. In jaz sem več kot ponosen, ker prihajam iz štajerskega konca, da bo se poleg vseh – da ne bo kdo napačno razumel ali pa napačno razlagal, vsa vlaganja v celotno Slovenijo podpiram maksimalno, maksimalno in bom ta zakon seveda tudi podprl in ta amandma. Ampak še posebej sem ponosen na to, da je takrat, ko je bil minister na obisku v Mariboru in generalni direktor Kliničnega centra, sta našla soglasje in ugotovila, da je v štajerskem koncu nujno potrebno izvesti velike investicije. In tukaj imam en zapis, kjer so te investicije opredeljene in v tem zakonu, s tem zakonom ustvarjamo podlago, poudarjam in ponavljam, za to, da bomo potem te investicije tudi lahko investirali. Seveda bo s proračuni treba zagotoviti sredstva, logično, pa saj to je logično. Samo če ti nimaš pravno-formalnega temelja kako boš ti zagotavljal sredstva. Povejte mi tisti, ki ste že dolgo časa v parlamentu ali samo »bluzite« pa maltretirate ubogi narod. »Bluzenja« ima narod dovolj. 25 let je poslušal »bluzenje« in ima »bluzenja« dovolj. Želi si rešitve, rešitve njihovih problemov, in to so čakalne vrste 3, 4, 5 let in tako dalje. To je norost od norosti, to mora presekati. Ta Vlada to dela in ta koalicija to dela, zato vas prosim, ne glede na različna mnenja, da se okrog v podpori tega zakona osredotočimo na podporo tega zakona in ga podpremo. In še samo na kratko, v mariborskem Univerzitetnem kliničnem centru so nujno potrebne naslednje investicije; preselitev oddelka za pljučne bolezni na lokacijo UKC Maribor. Tu je zagotovljenih 4 milijonov evrov, kar je že v fazi torej, ker se zadeve že dogajajo. Potem tisto, kar pa je po moji oceni v teh danih okoliščinah izjemnega pomena in najpomembneje, je pa širitev onkološke dejavnosti v UKC Maribor, za kar je potrebnih 67 milijonov evrov. Vi si zamislite, da moraš ti »ekološkega« bolnika, ekološkega, se opravičujem, onkološkega bolnika, da ne bi kdo to pač potem spet obrnil v napačno smer. Onkološkega bolnika vozit iz recimo iz Murske Sobote v Ljubljano. Si vi to znate predstavljat? Si vi to znate, da imaš to starša, otroka, kogarkoli. Kake muke so to in kaj to pomeni za zdravstveni sistem. Kaj vse od zadaj stoji, prej ko ti nekoga s takimi boleznimi transportiraš iz Murske Sobote v UKC Ljubljana. In mi moramo to ustavit, mi moramo najti rešitev, da ta problem rešuje za tisti del Štajerske, Prekmurja in tako dalje, se pravi ves del, ki ga pokriva UKC Maribor tam. Te možnosti imamo, ta volja mora biti, Slovenija je naša, ni ne od enega, ne od drugega, ampak je naša, naša skupna odgovornost. In jaz sem v to prepričan, da to zmoremo, če to želimo. In ta zakon je zame ena od vrhunskih predlogov. Eden od vrhunskih predlogov, in odgovornosti, ki je ta vlada, ko je prevzela vodenje te države, tudi izpostavila. Delo od ljudi za ljudi. Sami veste, da od besed ne da, ni možno reševati, z besedami ni možno reševati probleme pacientov. Tukaj je potrebna tehnologija in na drugi strani znanja. In s tem zakonom ustvarjamo podlago, da to omogočimo. In hvala bogu, da sem eden izmed koalicijskih poslancev, ki bomo ta zakon z veseljem podprli, in hvala vladi Janeza Janše in vsem tistim, ki so sedanji ministri te vlade, da so se odločili in delajo to, kar je nujno in potrebno za ljudi, od ljudi, še enkrat povem, za ljudi. V Slovenski demokratski stranki celotna poslanska skupina bo seveda ta zakon, ki ga imamo pred seboj, z veseljem podprla. Še posebej tudi za to, kar sem prej izpostavil. Hvala bogu, da ta minister vidi Slovenijo kot celoto in razumel je in razume, da je treba vlagati v celotno Slovenijo, med njimi tudi v UKC Maribor. Zato sem na njega ponosen in ponosen tudi na profesorja docenta dr. Anton Crnjaca, ki je sedaj generalni direktor kliničnega centra Maribor, ki ima vizijo, ve, kaj hoče, in pelje klinični center Maribor v pravo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Torej, ker je očitno še nekaj nerazumevanja o tem, kako se v Levici opredeljujemo do tega zakona o investicijah v zdravstvu, naj ponovim naslednje. Vlada Janeza Janše je pripravila zakon, ki na prvi pogled zgleda silno všečno. V naslednjih 10 letih bomo namenili 2 milijardi evrov v zdravstveno infrastrukturo, zlasti v javno zdravstveno infrastrukturo. A zatakne se takoj, ko pridemo do podrobnosti. Hitro ugotovimo, da je ta zakon narejen na hitro, da je narejen šlampasto, in, gospe in gospodje, tako se z dvema milijardama državljanskega denarja preprosto ne dela. Tudi če so volitve za vogalom. A pa to ni osamljen primer. Taisto prakso zakonske malomarnosti lahko spremljamo že cel ta mandat. Če se spomnite, kaj je bilo prvo dejanje v Državnem zboru, ko se je Janez Janša povzpel na oblast. Stranka SDS je praktično vse svoje zakonske predloge, ki jih je prej vložila v proceduro, umaknila. Kar naenkrat, ko se je oblast zamenjala, zakoni, ki so jih kot opozicija vložili, kar naenkrat niso bili več dovolj dobri zato, da bi jih kot koalicija sprejeli, čeprav so imeli glasove. Enako poniglavost izkazuje tudi pri tem zakonu o investicijah v zdravstveno infrastrukturo, ki bi morale temeljiti na analizi in oceni potreb, a žal temu ni tako. Državni sekretar je v prvi obravnavi recimo povedal, da so na ministrstvu sicer naredili študijo postavitve regijskih bolnišnic, ampak v isti sapi dodal, da je ta ista študija zastarela, pa da jo posodabljajo in da bo posodobljena do konca septembra. Mi pa kaj? Zakon sprejemamo na sredini septembra. Kako je to mogoče? Da imamo mi zakon, v katerem piše, za to in to bolnišnico bo šlo toliko in toliko denarja, hkrati pa nimamo študije in analize, kaj bi bilo potrebno sploh storiti. Tu se jasno izkazuje, da vlada Janeza Janše nima pojma, kakšne so potrebe in kam bi morali zadeve zapeljati. Pa vendar, zakaj bomo kljub vsem tem tehničnim nedoslednostim zakonom le-tega podprli. Razlog je naslednji. To šalabajzerijo lahko popravimo. Če ne prej, v naslednjem mandatu pri naslednji vladi. Kaj bi pa predvsem radi v Levici dosegli s podporo temu zakonu, pa je, da naslednje vlade vzamejo resno to, kar aktualna vlada kot predlagatelj tega zakona o investicijah v zdravstveno infrastrukturo ne. Torej, da bo vsako leto šlo slabih 200 milijonov evrov v slovenske bolnišnice oziroma temeljno zdravstveno infrastrukturo, kot je že, ker je ta grozno načeta, saj ni bila politična prioriteta nobene izmed preteklih vlad. Če ta zakon sprejmemo, pa to vidim kot zelo močno politično zavezo, pri kateri bomo tudi v naslednjem mandatu v Levici vztrajali, da bodo naslednje vlade dejansko investirale v opremo in v nove prostore, ki so tako krvavo potrebni v našem javnem zdravstvenem sistemu. Brez zakonske podlage si težko predstavljam kako bi se to zgodilo. Lahko da se bo. Jaz bi si vsekakor želel, da bi sama od sebe naslednja vlada na veliko investirala v javno zdravstveno infrastrukturo, ampak kaj danes poslušamo že cel dan od politične sredine, ja, pa bo treba varčevati, pa ne bo denarja, gor, dol, zagotovo se vlada, SDS, kot predlagatelj nadeja točno tega, da bo naslednjo vlado postavila v škripce, v tako situacijo, ko bo izropana državna kasa in da bo morala predvidene investicije striči in velike obljube, ki jih je dala predhodna vlada požreti. Ampak gospe in gospodje, država ni s.p. z nefleksibilnimi prihodki. Država polni svoj proračun z davki, ljudje ti davke plačujejo zato, da bomo od njih vsi skupaj, kot skupnost nekaj imeli. Zagotovo jih ne plačujejo zato, da bo katerakoli vlada za ta isti denar kupovala oklepnike. Ti dve milijardi evrov za naslednjih deset let, če jih postavimo v perspektivo dejansko sploh ni veliko 200 milijonov evrov na leto. Samo zadnji dve vladi sta bogatašem zrezala davke v obsegu 300 milijonov evrov proračunskega dohodka vsako leto. Če se bojimo, če se bojite da denarja ne bo, vse kar je potrebno storiti je razveljaviti ukrepe davčnih odpustkov za bogataše iz prejšnjih dveh vlad, pa denarja ne le da bo dovolj za investicije v javno zdravstveno infrastrukturo, še 100 milijonov evrov na leto ga bo ostalo. Dodajmo k temu še prihranek v državnem proračunu, ki ga dobimo, če odpovemo za 780 milijonov evrov težko zapravljanje denarja za orožje. Nismo soočeni z nekim zabetoniranim dejstvom, da država ne bo imela denarja. Država kaj lahko ima denar, vprašanje je le, če se bo za to odločila in bogate obdavčila. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zdaj jaz se bom uvodoma dotaknila številk. Ker pač dejstvo je, da s številkami se ne da toliko manipulirati. Številke kažejo na določena dejstva in ta dejstva so, da v zadnjih 11-ih letih so bile izvedene investicije v zdravstvo približno za slabe pol milijarde evrov natančno, če povem številko 493 tisoč 202, 710 evrov. Torej glede na zakon, ki je danes pred nami štirikrat manj oziroma s tem zakonom se bo v naslednjem desetletju štirikrat več vlagalo v zdravstvo, kot se je do sedaj v preteklih 11-ih letih. Gre za slabe dve milijarde oziroma s sprejemom amandmaja malce več kot dve milijardi evrov in glejte, to v okviru tega zakona je več samo v UKC, oba UKC Ljubljana in Maribor se bo vložilo s tem zakonom več, kot so dosedanje vlade v zadnjih 11-ih letih vlagale v zdravstvo na vseh ravneh, primarni, sekundarni in terciarni. Torej samo v oba UKC-ja se bo vložilo več, kot ste pa do sedaj vi vlagali na področju celotnega zdravstva v državi. Zdaj, ker pred nami je vseeno odprt 2. člen z amandmajem na področju primarnega nivoja v zdravstvu. Zdaj tukaj se moram vseeno dotakniti razprave kolega Pavšiča, ki je rekel, da ga čudi, da smo v osnovi najprej namenili samo 50 milijonov evrov za primarno zdravstvo. Glejte, vaše vlade do sedaj v 11-ih letih za primarno zdravstvo realiziranih projektov za 10 milijonov. No, pa da preidem dalje. Seveda so sledili potem tudi amandmaji koalicije, sedaj opozicije s katerimi poslušamo ta apel združenja občin Slovenije in smo znali prisluhniti tudi v koaliciji in ga podpiramo. Seveda, ker se zavedamo, kakšno je stanje na tem področju, še zlasti na primarnem nivoju, navsezadnje zdravstveni domovi so prvi v vrsti, s katerimi se srečujejo naši bolniki in bomo ta amandma tudi podprli. Torej, 200 milijonov evrov za investicije v primarno zdravstvo. Zdaj, tukaj bi prešla še na stanje v slovenskih bolnišnicah. Zdaj, to ni nastalo od danes do jutri. Vemo, katere politične stranke ste bile v zadnjih desetih letih v Vladi in ki ste imele škarje in platno v roki, da bi lahko kaj boljšega storile na tem področju. Kakšno je stanje v bolnišnicah, zdravstvenih domovih in na splošno v zdravstveni infrastrukturi, verjetno ve vsak, ki je v kratkem času obiskal katero izmed bolnišnic ali pa teh ustanov. Ampak, da malce vseeno orišem, kaj govori združenje zdravstvenih zavodov. Namreč, to je dalo apel že leta 2011, da je dotrajanost opreme v slovenskih bolnišnicah 67 procentna in da je bila leta 2020 že 80 procentna dotrajanost. Torej, kaj so storile vlade v zadnjih desetih, enajstih letih na tem področju. Ja, jaz mislim, da glede na številke, ki sem jih pravkar uvodoma predstavila, bore malo ali pa skorajda nič. In zdaj moram reči, da sem predhodno kar težko poslušala vse te opozicijske poslance, ki so dolga leta že sedeli tukaj v parlamentu, ki so bili navsezadnje tudi del koalicije in Vlade in se ničesar ni storilo ali pa bolj malo, za naše bolnike in seveda danes, uvodni nagovor, bom rekla, kolega Möderndorferja, o posledicah odločitev. Zdaj, mene zanima, kajne, kakšne bojo pa posledice vaših dotakratnih oziroma dosedanjih odločitev, predvsem pa, kakšna odgovornost se bo za to sprejela, ker, investicij skorajda ni bilo, ker če bi bile, danes, zagotovo ne bi bilo stanje takšno, kakršnega imamo in verjetno tudi dokaj lažji in bolj prijazni ukrepi za naše državljane v času Covida, če bi imeli boljšo kondicijo v zdravstvu. Na eni strani je tako v infrastrukturo, na drugi strani pa zagotovo tudi v kader. Če govorim, da investicij skorajda ni bilo, imeli ste pa številne afere, da samo spomnim od preplačanih operacijskih miz, pa do zlatih palic, ki so jih odkrili, pa navsezadnje, žilne opornice, kajne. Tukaj, v prejšnji sestavi parlamenta ste imeli oziroma smo imeli preiskovalno komisijo. Seveda, ta preiskovalna komisija, jo je vodila kolegica, bivša poslanka, Jelka Godec, s strani SDS, ampak, bilo so ugotovljene določene nepravilnosti oziroma konkretna preplačila v zdravstvo in zdaj, kaj je potem takratna Vlada storila, pa tudi kasneje Vlada pod Marjanom Šarcem. Nič, kajne? Nič se ni storilo na področju pravosodja, da bi vse te ugotovitve bile tudi sankcionirane, še manj pa na področju javnih naročil, da bi se spremenila zakonodaja, ki bi v osnovi preprečila, da do teh kršitev ne bi prišlo. Sprašujete se, kje bomo našli denar. Glejte, jaz vam bom povedala samo, da v enajstih oziroma dvanajstih letih vaših vlad, ki ste jih vodili kolegi iz opozicije, je bilo za javne medije namenjenih 2,5 krat več proračunskih sredstev, kot pa za bolnišnice. 2,5 več proračunskih sredstev, kot za bolnišnice. Torej, zdaj se vidi, kje pa je bila prioriteta prejšnjih vlad. Torej, očitno, javne medije prioritetno pred bolnišnice. Tako da, glejte, jaz v osnovi trdim, da je zakon dober, še bolj pa je pomembno, da je nujno potreben glede na stanje, kakršnega imamo. In očitno je, da opozicija na nek način to tudi priznava. Navsezadnje, ko smo imeli sejo odbora, ni bilo glasu proti. Ampak treba je tudi povedati, da je ta zakon ne glede, bom rekla, na zdaj vse prazne fraze, ki sem jih poslušala v predhodnih razpravah, je to prvi, prvi in odločilni korak k boljšemu in bolj učinkovitejšemu, hitreje dostopnemu zdravstvu za naše državljanke in državljane. Ker veste, sedaj, do sedaj so se naši državljani predvsem veliko naposlušali o tako imenovanem vašem javnem zdravstvu. Zdaj jaz trdim, da tega javnega zdravstva nikoli ni bilo, ker če bi bilo, v javnem zdravstvu bi moral biti v ospredju bolnik, pa glede na vedno daljše čakalne dobe, vedno bolj dotrajano opremo, pomanjkanje kadra tega seveda ni bilo, so pa bile, kot sem že povedala, številne korupcijske afere, ki še do danes niso doživele sodnega epiloga. Zanimiva je bila tudi reakcija s strani opozicije, ko pa koalicijski poslanci vendarle vložimo ta zakon, ki bi preprečeval nadaljnja preplačila v zdravstvu, namreč precejšnje razburjanje z vaše strani. Tako da tudi to bo v nadaljevanju sej v Državnem zboru zelo zanimivo spremljat, kakšne bodo te vaše odločitve in reakcije pri obravnavi tega zakona. To je zagotovo še eno pomembno področje, kjer bi lahko zagotovo dobili denar za naše paciente in bolnike, za investicije v zdravstvo, ne pa da se dogaja tako kot sedaj, preplačila, da isti medicinski material ena bolnišnica preplačuje več kot 80 % dražje kot pa v drugi bolnišnici. Glejte, to so rezerve. Ampak kot pravim, do sedaj z vaše strani, dosedanjih vlad v vseh teh letih ni bilo posluha, da bi se to področje uredilo, ni bilo posluha. Tako da pred sabo ima ta vlada še kar nekaj mesecev do konca svojega mandata. In jaz vam zagotavljam, da do takrat za razliko od vseh dosedanjih vlad bo ta vlada še naprej delala za dobro ljudi in to na vseh področjih. Narejeno je bilo ogromno dobrega v tem času. Če tako pogledamo, od področja infrastrukture, kjer se realizirajo projekti, ker sem samo v času svojega mandata poslušala, kako se vse ne da narediti, pa se danes ti isti projekti pod to vlado že izvajajo. Pa če pogledamo področje investicij v šolstvo, 10 let niste namenili nič denarja, trenutno je 10, se opravičujem, 100 milijonov za investicije na področju šolstva. Popravili smo pokojnine, dvig pokojnin s polno delovno dobo, popravek krivic tistim, ki se, so se zgodile s spremembo zakonodaje. Kot opozicija smo vas prosili takrat za vaš posluh, pa ga nismo dobili. Pa smo to popravili in rešili takrat, ko imamo svojo vlado. Tako da glejte, jaz vam zagotavljam, da vlada še bo naprej delala dobro, v dobrobit vseh naših državljank in državljanov. Je pa res, da opozicija pa predvsem prazne fraze, ki smo jih poslušali že velikokrat do sedaj, tudi pri obravnavi tega zakona, tako na odboru kot danes na plenarni seji. Zdaj dejstvo je, spoštovani kolegi, zdaj niti se ne morete dobiti nekega soglasja oziroma konsenza, da bi vaše sodelovanje kot opozicijske stranke bili sposobni podpisati ne, se pa vidite v vladi. Ampak jaz sem prepričana, da ne zato, da bi delali za dobrobit državljank in državljanov, ker kako delate, navsezadnje kažejo tudi številke in pa takšne situacije, ki jih imamo danes na področju zdravstva. In zagotovo tako jaz kot seveda Slovenska demokratska stranka danes z veseljem bo podprla ta zakon, kajti ta zakon je nujno potreben in je tudi prvi zakon v 30 letih naše države, ki daje takšne investicije v zdravstvo. In bo, verjamem da, rešil marsikaj tako na področju infrastrukture kot tudi kadra, da bodo pacienti, naše državljanke in državljani, takrat, ko so bolni, tudi prišli v doglednem času do zdravnika in do tistih zdravstvenih storitev, ki jih tudi potrebujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Danes razpravljamo o investicijah v zdravstvo že dobre štiri ure in v razpravi je bilo govora o tem »gremo naprej«, kako je ta vlada pripravila odličen zakon. Treba je poudariti, da je ta odličen zakon v osmih členih. In slišali smo tudi slavospeve, koliko ta vlada dela kot že dolgo ne. In ja, danes sploh te štiri ure razprave nebi bilo potrebne, če bi, draga koalicija v petek potrdila amandma opozicije. Ampak kot kaže, je potrebno nekako prespati zadeve, je potrebno spregledati in, ja, čez vikend ste spregledali, da je potrebno prisluhniti občinam, združenju občin, ki nam je poslalo, bom rekla ta dopis, iz katerega izhaja, da zgolj 47 občin, ki je pristopilo k podaji svojih predlogov, je ta vrednost potrebnih investicij na primarni ravni več kot 170 milijonov. Se pravi, smo pač v opoziciji že v petek vložili amandma, ki ga pač žal koalicija v tistem trenutku takrat ni bila sposobna podpreti. In ja, hvala bogu, danes ste spregledali, danes govorite malce drugače, da ste jim prisluhnili. In upam, da bo ta amandma tudi dobil širšo podporo. Kar nekajkrat je bilo, ampak bom tako začela, da se absolutno vsi strinjamo, da so nujno potrebne strateške investicije v zdravstveni sistem, kajti dolgoročna vzdržnost in operativnost in učinkovitost je nujno potrebna. Ampak dovolite mi, da se dotaknem podhranjenosti zdravstvenega sistema. Po podatkih OECD-ja ima Slovenija 3,2 zdravnika na 1000 prebivalcev. Naša sosednja Avstrija 5,2, Nemčija nekaj manj, 4,3. In Svet Evropske unije je na Slovenijo tudi naslovil priporočilo, da je potrebno zagotoviti primeren, vzdržen zdravstveni sistem in tudi primerno oskrbo prebivalstva, ki se pač ob teh za nekatere neugodnih demografskih razmerah, ki so neugodne za državo, vendar za vsakega posameznika, ki živi dlje, je to dobrodošlo. Torej na eni strani imamo kritično pomanjkanje zdravnikov, na drugi strani pa tudi ostalega zdravstvenega kadra, kar je pa rak rana našega zdravstvenega sistema. In spoštovane kolegice in kolegi, pri prejšnji točki, Zakonu o tujcih, smo tudi govorili o tej problematiki študentov, tujih študentov, ki prihajajo v Republiko Slovenijo na študij, ampak ta zakon ni bil podprt. Z zakonom o tujcih se tujim študentom zelo omeji študij v naši državi. Ampak če pogledamo, s sprejemom tega zakona o tujcih, bi lahko ti študentje na tem področju, področju zdravstva, o katerem danes govorimo, izredno pomagali. Zakaj menim tako? Kajti študent, ko pride v Slovenijo, bi se že naučil jezika, bila bi v bistvu zmanjšana ta jezikovna bariera, vstop na trg dela bi bil bistveno lažji. Ne pa tako kot se sedaj soočamo, da pač uvažamo – grdo se sicer sliši – zdravnike iz tujine, ob katerem je še običajno tudi kakšen prevajalec, in jim pomagati. Tako, da tukaj sem izjemno, izjemno razočarana, da nismo bili slišali, da bi v bistvu tem študentom, jih obdržali v našem zdravstvenem sistemu, ki bi pač, vemo, da pač naš zdravstveni sistem in naše šolstvo je izjemno uspešno. Šolski sistem zahteven in verjamem, da bi izšolali izjemno visoko strokovne zdravnike v našem zdravstvenem sistemu. In v gradivu navajate »zaradi kritičnega pomanjkanja zdravnikov in drugega zdravstvenega osebja, pa je za dolgoročno vzdržnost in učinkovitost zdravstvenega sistema nujno potrebno tudi povečanje števila vpisnih mest na enoviti magistrski študij medicina, dentalna medicina, farmacija ter ostale izobraževalne programe zdravstvenih smeri, s čimer se bo zdravstveni sistem na dolgi rok kadrovsko okrepil in v merljivih kazalnikih približal evropskemu povprečju«. To je zelo lepo slišati in zelo lepo zapisati, ampak, ko smo danes govorili, da se čakalne dobe povečujejo, še bolj se bodo te čakalne dobe ob vseh teh ukrepih, ki se zdajle sprejemajo, podaljševale. In absolutno se dostopnost do zdravnika zelo, zelo zmanjšuje in tukaj imamo težave, resnično velike težave. In se mi tudi na tem mestu postavlja vprašanje, le kdaj obiščemo zdravnika. Osebno obiščem zdravnika takrat, kadar ocenim, da je moje zdravstveno stanje tako bom rekla slabo ali pa ocenjujem, da se mi bo lahko poslabšalo. Takrat ga obiščem. Nikakor ne grem k zdravniku zato, da ga pogledam pa se pogovarjam z njim kakšno je vreme. Absolutno ne. Tako da tukaj bojo težave in čakalne vrste se bodo podaljšale tako, da jih vprašanje v kakšnem obdobju se bodo lahko sploh odpravile. In ko govorimo danes o tem zakonu; seveda zakon, me veseli, da je pač državni sekretar povedal, da je že 408 milijonov evrov zagotovljenih oziroma na razpolago za zdravstvo. Super, fino, upam, da bo to tudi držalo in da bo to tudi razvidno v proračunskih dokumentih 2021 in 2022. Danes je sicer bilo govora o teh virih, kje se bodo zagotavljali in ti viri – je bilo iz razprave rečeno, da če bo ocena, če bomo znali narediti dobro gospodarsko okolje, bomo lahko imeli te vire, da bomo lahko zagotavljali te prepotrebne investicije v zdravstvo. Tako da tukaj, se pravi imamo zakon, o katerem še danes ne vemo ali bo možno zagotoviti ta sredstva v teh desetih letih, ali ne. Slišali tudi smo, da ta zakon omogoča prvi korak do bolj dostopnega javnega zdravstva. Ja, super. Jaz srčno upam in bog daj, da bo to temu tako, kajti vse investicije se bodo izvedle v desetih letih, ampak ob zdajšnji situaciji se bojim, da dostopnost do javnega zdravstva se bo za marsikoga zelo, zelo omejila. Mislim pa, da državni sekretar predobro ve o čem tudi govorim, pa tudi vsi ostali, ki me spremljajo. Absolutno se tudi strinjam s tem, da so bile v preteklosti v tem Državnem zboru že preiskovalne komisije, kam se denar izteka. Smo tudi nekaj kazenskih oziroma predlogov, sumov storitve kaznivega dejanja podali. Preiskovalni organi morajo sedaj narediti svoje. Na tem mestu se mi postavlja vprašanje, kam je šel denar sedaj v tem najhujšem času covid krize, od nabave medicinske opreme, respiratorjev, zaščitne medicinske opreme, ki je nekatera tudi neuporabna. Ampak tako pač je in v preteklosti ste nam očitali, da smo premajhna sredstva namenjali za zdravstvo. In glej ga zlomka, v letu 2018 je prav SDS zaradi proračunskih načrtov takratne koalicije, v kateri pa smo bili Socialni demokrati, vlagal ustavno tožbo. Zakaj, ker bi naj takrat preveč trošili. Vlada pa je takrat ocenjevala celo presežek. V prihodnosti nas absolutno čaka to, da bomo imeli ponovno v veljavi fiskalno pravilo, kar posledično pomeni, da bo potrebno z javnim denarjem biti izjemno, izjemno pazljiv. In če še mi dejansko dovolite, bi se še dotaknila še bolj detajlno tudi tega amandmaja, o katerem je že bilo danes precej govora. Seveda Združenje občin Slovenije je na nas poslance naslovilo pismo. Mi smo si ga natančno pregledali že pred sejo matičnega delovnega telesa, kajti takrat so se jim zdela sredstva iz predlaganega zakona, kajti takrat je koalicija predlagala oziroma vlada, se opravičujem, vlada predlagala za investicije na primarni ravni zgolj 50 milijonov. Z amandmajem jih je povečala na 150 milijonov. Mi smo že v petek predlagali 200 milijonov, kajti iz vsega tega dokumenta, ki smo ga dobili na mizo, je v bistvu izhajalo, da je 150 milijonov še vedno premalo. Menimo, da celo bo tudi zelo zelo težko z 200 milijoni, v kolikor bo vseh nekaj več kot 200 občin pristopilo k prijavi na razpise, ki pač v bodoče bodo potrebni. Ampak nam kar marsikaj manjka. Manjka nam analiza, javna mreža, mreža dejansko tudi ne štima več tako, kot je v preteklosti, kajti imamo staro mrežo. In absolutno imamo en kup težav. Verjamem, da na dolgi rok so rešljive in upajmo tudi, da bodo bolniki, ki bodo res potrebovali javno zdravstvo, tudi deležni tega javnega zdravstva. Hvala.
Hvala lepa. Prišli smo do zadnje prijavljene v tem krogu. Besedo ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem prisotnim. Torej, kot smo slišali, obravnavamo predlog zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo za obdobje 2021 do 2031. Zdaj v razpravah predhodnih poslancev, tudi koalicijskih, smo slišali torej, da nihče v tej dvorani ni proti investicijam v slovenskem zdravstvu. Vsi se zavedamo, da so nujne, a s strani opozicije se seveda spet problematizira način, da ni kriterijev in podobno je bilo slišati s strani poslancev. Je pa res, da je že na sami seji odbora, kot je tudi že povedal državni sekretar, nam bilo zelo podrobno predstavljena tudi analiza potreb, analize, ki so bile narejene v zdravstvu, in torej kriteriji, tudi po katerem se bodo posamezne investicije v zdravstvo delovale, torej izvajale. Dejansko še danes ne morem pozabiti zastrašujočih podatkov glede obolelosti prebivalcev vzhodne Slovenije glede sladkorne bolezni in pa povišanega tlaka, strdkov in torej teh koronarnih bolezni. Tukaj je res, podatki so bili zastrašujoči, in zagotovo bo treba te specialiste približati v ta del Slovenije. Zdaj, lahko rečem, da po strokovnosti in inovativnosti vsekakor v našem zdravstvu sledimo, zagotovo sledimo času in pa razvoju, je pa seveda drugače glede investicij. Tukaj nam nekateri oporekajo in lahko se tudi v bistvu z njimi strinjam, da smo na tem področju obstali tam nekje v 80. letih prejšnjega stoletja. Zdaj, vsak od nas pozna kakšno bolnišnico. Sama lahko rečem, da sem tudi pogledala investicije in tudi zelo vesela, da se kar nekaj sredstev namenja tudi za našo splošno bolnišnico na Ptuju, ker je res potrebna, oprema res zelo zastarela na številnih oddelkih, tako da predvidena je ureditev operacijskega bloka in oddelka za intenzivno terapijo v splošni bolnišnici Ptuj in pa prenova bolnišničnih oddelkov, lekarne, medicinskega laboratorija. Seveda pa je izven tega potem končno sedaj pred kratkim ta vlada zaključila finančni načrt za izgradnjo urgentnega centra na Ptuju, tale torej ni predmet tega zakona. Zdaj, tudi, torej za oba urgentna centra, tako ljubljanskega kot mariborskega, so predvidene številne investicije. Mariborske investicije je že predstavil kolega Kaloh, torej poslanec iz Maribora. Tudi ostali ste druge, tako da jaz ne bom naštevala. Torej, dobri dve milijardi sredstev se namenja v teh 11 letih za slovensko zdravstvo. Zdaj, s strani opozicije smo slišali tudi polemiko, ali so ta sredstva zagotovljena ali niso. Seveda je potem kasneje treba s proračuni ta sredstva vsako leto zagotoviti, ampak tale zakon daje podlago, kajti ko se pripravlja proračun je treba spoštovati vse zakonske obveznosti in če je zakon sprejet, potem je treba v vseh teh letih ta sredstva zagotoviti. In če dve milijardi, dobri dve milijardi delimo z 11 leti je to nekje 190 milijonov v povprečju letno. Jaz mislim, da vseeno se to da zagotoviti in da je nujno. Če toliko let, 30 skorajda nismo veliko vlagali, nekaj se je, v urgentne centre zagotovo, tam so bila tudi visok delež evropskih sredstev zagotovljen, ampak bo pa potrebno, kot rečeno stanje tudi lahko smo brali tudi, zadnjič ste povedali na seji, čez 80 % iztrošenost, torej odpisanost opreme je v zdravstvu. Tako, da to je vsekakor, sredstva so več kot nujna in zagotovo jih bo potrebno potem tudi vsako leto v proračunih zagotoviti, tudi na podlagi sprejetja tega zakona. Zdaj prisluhnili smo ali pa bomo občinam, v prvi fazi smo mi že v petek na odboru povečali sredstva za primarno raven, čeprav najprej je bilo v splošni razpravi tudi govora, da primarna raven, torej zdravstveni domovi spadajo bolj pod občine, ampak tudi prisluhnili smo občinam, povečali že v petek na Odboru za zdravstvo ta sredstva, ampak dodatno bomo tudi danes podprli tudi ta amandma, ki ga je pripravila opozicija, torej znamo ne samo prisluhniti, ampak tudi slišati, me pa čudi, ker je kar nekaj poslancev, ki so podpisani pod amandma, pa pravijo da zakona ne bodo podprli ali da bodo glasovali proti. Zdaj pa ne vem, potem se sprašujem o resnosti oziroma smiselnosti amandmaja, če sami zakona ne bodo podprli, ker potem spet ne bo sprejet. Tako, da to je kar nekaj opozicijskih poslancev napovedalo. Kot rečeno sama oziroma SMC bomo zakon podprli, ker je nujen, ker je potreben, je realen, pač treba ga je izpolniti, v teh 11-ih letih zagotoviti sredstva za zdravstvo. Jaz mislim, da se še kako dobro zavedamo kaj pomeni zdravje, po navadi se sicer zavedamo takrat ko zbolimo, prej dosti ne, takrat ko začnemo hoditi okoli k zdravniku. Tako da kot rečeno, zakon bom podprla, tudi ta amandma in vsem skupaj nam želim, da se realizira tako, kot je tudi zastavljen. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes za razpravo, zato odpiram postopek za prijavo. Izvolite se prijaviti. Besedo ima Dušan Šiško. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Poglejte, najprej bom prebral to kar piše o predlogu. »Učinkovit zdravstveni sistem je eden od temeljev uspešnega delovanja moderne države, saj mora biti ta zmožen zadovoljevati potrebe prebivalstva, kar je še posebej pomembno ob izrednih dogodkih, ki smo jih priča ob razglasitvi epidemije novega koronavirusa.« Dalje. To sem prebral, ker se bom tudi na to skliceval potem. Ampak kot prvo. Spoštovani kolegi, vsi tam prisotni. Začuda sem potrdil leta 2018 predlog o financiranju zdravstva za 35 milijonov. Vsi poslanci Slovenske nacionalne stranke. Ampak ali mi vi lahko poveste kam je šel ta denar? Kdo tukaj notri v tem hramu demokracije je kdajkoli videl podatek za teh 35 milijonov, kam je bilo namenjenih? Samo govorili so o zdravstvu. Mi smo tukaj notri, ko mečemo denar čez oken, ne vidimo pa podatka. Naprej. Iz tabele se vidi, da bo leto 2030 96 milijonov, leto 2031 100 milijonov, zdaj me pa zanima če vsi tukaj notri, ko ste te stvari malo bolj strokovni bom rekel, na financah, recimo da ste strokovni. Kaj bo ta znesek pomenilo takrat tega leta? To bo, če grem v, ne vem, neko gradbeno podjetje, če primerjam, danes košta stiropor, bom rekel, ca 3 evre, takrat bo stiropor koštal 30 evrov. Zdaj pa vi, kdor bo znal izračunat, bo vedel, kaj to jaz govorim, da teh 100 milijonov bo čez 10 let vredno toliko, kot je danes 10 milijonov, mogoče 20 milijonov in čisto nič več. Toliko se bojo vse stvari podražile, ali bo to za investicije ali bo to za, ne vem, opornice, ne vem, ne vem, kam se bo to vse skupaj delalo. In za takšen znesek, če ga bomo tukaj notri potrdili, vsekakor jaz ga bom, bi bilo potrebno dobivati poročila, tisti poslanci tudi, ko bodo za nami, ker sprejemamo denar 2 milijarde za 10 let, da dobimo oziroma dobijo vsaj enkrat letno poročilo, kam je bilo namenjeno, kdo je vse dobil, prav tako, spoštovani na Ministrstvu za zdravje, mogli bi imeti v tej komisiji, jo ustanovit in vsaj 2 poslanca iz Državnega zbora, ko se bo komisija sestala, da bo magari iz opozicije in koalicije, da bojo vsaj oni bili prisotni. Vsekakor bo ta znesek velik, je pa res, to meni ne bo noben povedal, da ni res, da tisti poslanci, ki bojo takrat v koaliciji, in tiste občine bojo dobile pretežni del denarja. Tiste občine, ki bi potrebovale takšen denar, ga mogoče ne bojo dobile, ker ne bojo imele v širšem krogu nobenega poslanca, da bi lahko priporočala in da bi poslanec potem naprej priporočil, kaj je treba naredit. Če grem naprej, povejte mi, kako je možno, to je pa zdaj tisto, kar sem prej od začetka prebral v tem zakonu, mogoče boste znali povedati ali pa tudi ne, kako je možno, da en dan zvem, da za prebolelost Covida potrdilo velja 6 mesecev, potem preverim, mi rečejo 8 mesecev, danes slišim podatek, da je spet nazaj 6 mesecev. Glejte, to se delate vi. Vsi državljani mislijo, da smo mi poslanci vse sprejemamo. Ni res. Tisti tam, ko so, ko sprejemajo, se delajo norcev iz teh državljanov. Če ni cepljen, nima, se ne gre testirat, ne more iti k zdravniku. Ja, ljudje moji, jaz vas ne zastopim. 33 let imam delovne dobe, plačujem to zdravstvo, zdaj mi bo pa nekdo rekel, ne, zdaj pa ne boš šel k zdravniku. Tam je ena teta v, bom rekel, nad Radečami doma, nima prevoza, nujno mora iti k zdravniku. Ne more iti, ker ni bila testirana, ne more se cepit zaradi zdravstvenih pogojev. Saj to morate vi na ministrstvu pošlihtat, pa za vlado, pa s tistim vsem, tudi tisto komisijo, ko se potem zgovarja, ja, to nismo mi priporočali, to so drugi priporočali. In če se dotaknem še NIJZ, tukaj me pa res zelo, zelo moti to, NIJZ nam daje neke napotke, od njih smo odvisni vsi, poslanci smo se cepili, določeni na NIJZ, spoštovani kolegi, ta NIJZ bi moral biti vzor in bi moral biti prvi [[…]]
Kolega Šiško, kolega Šiško, o investicijah govorimo.
Ja, saj to, to je del, zato sem prebral [[…]]
Ni to del.
Saj zato sem pa čakal, ker sem vas malo probal [[…]]
Ni to del. Izvolite.
Ne, ne, bom povedal do konca. Glejte, NIJZ bi moral biti vzgled in bi moral biti 100-odstotno precepljen. Mi se ne moremo drugače pogovarjati, ker jaz nisem v vladi, tam gor za tistim dvajsetim stolčkom ali koliko jih je. In je prav, da ljudje vedo. In je treba apelirati na to [[znak za konec razprave]] , da se NIJZ prvi in med edinimi. In potem bo tudi več precepljenosti. In za konec bom pa samo še en podatek povedal, ker sem ga dobil malo prej. V ormoški psihiatrični bolnišnici je zaposlenih 160 ljudi, bolnikov pa je samo 30. To je podatek iz meseca junija. To je pa čuden podatek, ne? Ali se ne more teh, ki jih je več tam notri, da gredo kam drugam, kjer je pomanjkanje, ali ne vem, kaj počnejo. Amandma o povečanju sredstev pa vsekakor bomo podprli v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Ja, skoraj po 30-ih letih, lahko rečem, bo Državni zbor sprejel sistemsko financiranje zdravstva za prihodnjih 10 let. In seveda vrednost sredstev, ki se bo zavestno namenil v zdravstvo, je dobri 2 milijardi - po zadnjem odboru, ki je bil, seveda je še nekaj več kot 2 milijardi - s tem namenom, da se krepi primarno zdravstvo. Zagotovo je to namenjeno v solidarnost, pravično seveda in univerzalno zdravstveno varstvo, ki bo vsem pacientom zagotavljalo varno in kakovostno obravnavo, to zagotovo. In lahko rečem, da je to dober načrt, ki da bodo nenazadnje izvajale tudi prihodnje vlade. Se bo gradilo po Sloveniji, se bo obnavljalo, ampak najbolj pomembno je to za koga – za ljudi. Tokrat gre dve milijardi za ljudi. In se mi zdi, da se mogoče od kakšnih preteklih vlad ravno na tem področju razlikujemo. Kar se mi zdi pomembno, je poudariti pri tem zakonu, da se bodo investicije za posamezno leto določale z letnim načrtom, ki ga bo sprejela vlada, vlada pa bo enkrat letno poročala Državnemu zboru o izvajanju tega zakona, in seveda najpozneje do konca meseca maja za preteklo leto. Se pravi, da bo državni zbor bil seznanjen z investicijami, s finančnim tudi stanjem, tako da se bo nadzor vršil. To si upam trditi, da ne bo kakšen TEŠ-6, to, kar poznamo, kako so se tam investicije delale. Imamo po letih razdeljen stroškovnik, ki bo dejansko pomagal krepiti kompetence kadrov v zdravstvu za zagotavljanje kakovostne oskrbe, digitalna preobrazba zdravstva, dostop do zdravstvenega sistema, učinkovita obravnava nalezljivih bolezni. In poleg vsega tudi investicije v UKC Ljubljana, Maribor, splošne bolnišnice, gorenjska regijska bolnica, splošna bolnišnica Izola, Slovenj Gradec, Brežice, Ptuj, Murska Sobota, Novo mesto, Nova Gorica, lahko še naštevam Onkološki inštitut, URIS Soča, skratka, če kakšnega nisem ravno zdajle omenila, ne pomeni, da ne bo, tudi Golnik, Center za zdravljenje nalezljivih bolezni otrok Šentvid pri Stični, skratka tudi Valdoltra, sežanska bolnica. Skratka denar bo šel tudi na periferijo, tudi na podeželje, kar pomeni, krepitev tudi zdravstvene oskrbe, dostopnosti tudi za ljudi, ki ne živijo v strogem mestnem okolju, in seveda s tega namena mislim, da je to eden res, zame osebno eden zgodovinskih zakonov, ki bo in ki prinaša neko predvidljivo zdravstveno financiranje, stabilnost zdravstvenega sistema v Sloveniji v prihodnjih 10-ih letih. Poslušala sem jaz danes vaše razprave, kako ste, bom rekla zaskrbljujoče opozarjali od kje bo denar. Seveda nekaj denarja bo iz evropskih skladov, nekaj denarja pa bo zagotovil tudi proračun Slovenije, za to je planirano nekje v financiranje v desetih letih. Moram reči, da pa glede na to, da sicer en slovenskih portalov danes piše, da je Slovenija dobila klofuto, pa razumem zaskrbljenost opozicije, da bo potrebno [[…]]in seveda klofuto smo dobili od Evropskega sodišča za človekove pravice v primeru podrejenih obveznic. To pa zagotovo ni v planu bilo ne tokratne Vlade in se bojim da tudi kakšne prihodnje ne. Ker to, da smo pa dobili, bom rekla ali pa da je dobila nekdanja premierka Alenka Bratušek tako klofuto, da bo potrebno slej ko prej tudi za to zagotoviti kar nekaj milijonov evrov, ki bi ga sicer verjetno lahko, če bi bilo takrat treznost in če bi poslušali Banko Slovenije, lahko namenili še več v slovensko zdravstvo ali slovenskim upokojencem. Je pa res vprašanje, od kje bomo tudi za ta del, ko ga nekdo ni dobro opravil in tudi seveda danes izjavil, kar sem prebrala, da je vedel, da bo do tega prišlo, se mi zdi skrajno neodgovorno dejanje. Lahko rečem, da me take pretekle odločitve ali pa samovšečne ali pa kakršne bi rekla, take vehementne odločitve takratne predsednice Vlade Alenke Bratušek, so bile neodgovorne. Namesto da bi mi investirali v socialno državo, investirali v javno šolstvo, investirali v javno dostopno zdravstvo, bomo popravljali grehe, greh, ki se je zavestno storil, tako kot smo mogli financirati tajkunske prevzeme nekaterih bank in seveda tudi, ko smo morali financirat in dokapitalizirat banke. To so velike milijarde. Če takrat ne bi bilo tega treba, jaz mislim, da bi naše zdravstvo bilo v dobri kondiciji. In da je v taki dobri kondiciji slovensko zdravstvo, smo v zadnjem letu videli, da je to na račun ljudi, zdravnikov, zdravstvenega osebja, ki se jim zahvaljujem in sem seveda – zrem v prihodnost tudi s temi očmi, da bomo tem ljudem seveda tudi zagotovili dostojne dohodke, ker njihovo delo je delo za dejansko se razdajajo za vse, ki prihajamo v te zdravstvene ustanove. Še enkrat poudarjam, zelo pomembno je, da bo nad porabo teh sredstev bdel tudi Državni zbor in da bo vsako leto o tem tudi obveščen. Hvala.
Hvala lepa. [[oglašanje iz klopi]] proceduralno. Postopkovno, Vojko Starović. Izvolite.
Ja, hvala lepa za besedo, predsedujoči. Prosim, da opozorite poslanko, da ne govori o stvareh, ki nimajo veze in o katerih tudi očitno ne ve veliko. Da se ne meša v to razpravo, ko nima nobene veze. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj spremljam sejo že cel čas. Nihče skoraj ne govori o amandmaju, razen dveh ali treh izjem. Podpredsednica, ki je začela sejo in tudi kolega Branko Simonovič so pustili široko razpravo in ta hip ne teče razprava nič drugače, kot pred dvema ali tremi urami. Vsi ste govorili o vsem mogočem. Mag. Andrej Rajh, postopkovno.
Hvala lepa. Tudi jaz bi dal proceduralno. Torej jaz vas pozivam, da če nekdo ne razpravlja o temi in zavaja, da ga opozorite in prekinete. In dolgovi so nastali zato, ker ste pili in jedli in tudi zdaj se enako dogaja in [[…]]
[[…]]Postopkovno.
[[…]]dolgo nas bo bolela glava.
Kolega Rajh, postopkovno.
Sem vam dal prav tako postopkovni predlog [[…]]
Razumem.
In vas pozval, da poslance, ki o tem ne razpravljajo, pravočasno opozorite in prekinete in še enkrat poudarjam, da nas glava ne bi bolela, če vi ne bi jedli in pili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bom še enkrat odgovoril. Glede na to, kako je bila zastavljena razprava v preteklih štirih urah in pol, niso te razprave, ki tečejo zdaj, kar vodim sejo, popolnoma vsebinsko nič drugačne in ne odstopajo od ničesar. Če bi se dosledno držali Poslovnika, bi bila seja že pred štirimi urami končana. Tako pa zadeve tečejo, razpravljate, govorite o vsem mogočem. Vsi, ki ste tukaj govorili, zaradi solidarnosti do mojih dveh predhodnikov, nisem nikogar opozoril in, povem pa, da zadeve ne tečejo, bi rekel, skladno s Poslovnikom, že ves čas, od začetka. Kolegica Iva Dimic, postopkovno.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz prosim, da tudi vi, tudi poveste mojim kolegom, da sem samo razpravljala o zagotavljanju sredstev za investicije v slovensko zdravstvo. Hvala lepa.
Saj so slišali, so razumeli, kajne? Odgovorili ste še o morebitnih eventualnih virih, ki bi lahko bili na razpolago, če ne bo potrebno realizirat odločbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Predlagam, da nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Bom kratek, ker imam samo dobro minuto svojo razpravo. Najprej, čestitke koaliciji, ker ste naredili super seznam želja, potreb, našega zdravstva. Tudi to je nekaj dobrega, ampak na žalost, ponovno, kot je običaj vseh vlad Janeza Janše, da za sabo puščajo odprto vprašanje financiranja. Super, vi ste dobri, kdo bo pa sfinanciral tega vira, pa niste pokril. Koliko ste v dobrem letu zadolžil rekordno to državo. Vsa politika v zadnjih tridesetih letih, kar se tiče zdravstva, ni dala pravih odgovorov. To sem trdno prepričan. 90 % infrastrukture, ki jo imamo v zdravstvu, je bilo zgrajeno v prejšnjem totalitarnem sistemu, ki ga tako radi nabijate. Od zdravstvenih domov, samo prispevkov in vsa infrastruktura. O kadrih ni besede. Super, danes boste, ko je bila beseda, betonska mafija. To je zakon za betonsko mafijo, brez virov financiranja. Tako da, lepo vas prosim, nehajte s tem hvaljenjem že celo popoldne, kaj ste naredil za ljudi. Super seznam želja in na žalost, tako kot običajno, nimate virov financiranja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima mag. Dejan Židan.
Hvala, predsednik. S tem zakonom, ko ste prišli, pomeni, da ste priznali pomen javnega zdravstva. 2 milijardi denarja ne bo iz neba, ampak iz državnega proračuna. Prosim ne več nižati prihodke, potrebno bo še kakšni davek zvišati, da bomo to lahko sfinancirali. Ne vidim, kaj je strokovna podlaga, kje se bo kaj v Sloveniji delalo, prosilo se je ministrstvo in dobil sem na 279. straneh - to je ta šop - kako naj zgleda tipska bolnica, ne pa tega, kje bo onkologija, kje bo ginekologija in tako naprej, tako da, očitno, to da povsod vse se še vedno misli delat naprej, ampak v naslednjih letih pač moramo to spremeniti. Naslednja stvar. Prosim lepo, če to investiramo, nujno in takoj zvišajmo plače medicinskim sestram. Dobro, da je kolektivna pogodba odprta. Sam minister je napisal na moje poslansko vprašanje, da za OECD povprečjem zaostajamo 10 %, glede na povprečje v državi. To je potrebno naredit takoj, drugače bo to samo papir [[znak za konec razprave]] , ki ga lahko vržemo v koš in tisto, kar bi še rad povedal, ne bom sedaj govoril o nekih dvomih, ampak, javno zdravstvo, če dobi dve milijardi, nujno potrebuje dobro vodenje. V predalih, Vlada, imate Pahorjev zakon, kako urediti vodenje javnih zavodov, kako spremeniti, da bo direktor direktor, ne pa vse ostalo, samo ne človek z pooblastili. Torej, potrebujemo denar, potrebujemo osebje, zlasti medicinske sestre in sistem je potrebno voditi [[znak za konec razprave]] racionalno. Čaka vas zakon v predalu. Hvala vam.
Hvala lepa. Besedo ima Branko Simonovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Z ozirom na čas, bom izredno kratek. Pričakoval sem, da bomo danes o Predlogu zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031, se poslanci v razpravah poenotili, presegli populistične všečne strankarske interese, saj zdravstvo potrebujemo vsi, ne glede na strankarsko pripadnost. A iz razprave poslank in poslancev lahko ugotovimo, da temu ni tako. Eni podpirajo zakon, drugi iščejo take in drugačne vzroke, da bodo glasovali proti. Vsaj tako so napovedali. Sam bom podprl tako amandmaje kot zakon. Vsaka vlada, ne glede, kakršna bo v prihodnje, pa tudi koalicija v Državnem zboru, bo imela zakonsko podlago pri pripravljanju proračunov v obdobju [[znak za konec razprave]] , ki so na voljo za ta zakon. Zato jaz o tem ne dvomim, da se ne bodo v proračunu zagotavljali ti viri. Verjamem pa tudi, da bodo poslanke in poslanci v naslednjih mandatih s svojimi poslanskimi vprašanji nadzorniki. Ko bodo spraševali, seveda, kako se uresničuje [[znak za konec razprave]] predlagan zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dobi še mag. Andrej Rajh. Zdaj pa pričakujem, boste pokazali kolegom, kako gre po Poslovniku. Izvolite.
Ko močno [[…]]Lep pozdrav najprej vsem skupaj. Močno javno zdravstvo je seveda v javnem interesu nas vseh in v SAB-u tega civilizacijskega dosežka ne bomo nikakor odstopali. Se pa moramo zavedati, da to, kar ta vlada dela, je nekaj, kar smo že videli v preteklosti. Troši denar, ki ga nima. Če ima proračun na leto 10 milijard prihodkov in 14 milijard odhodkov, potem pomeni, da štiri milijarde manjka. In ljudje, ki izdajajo ali pa unovčujejo ali pa poskušajo unovčevati čeke brez kritja, slej ko prej, se slej ko prej znajdejo za zapahi in tudi izkušnje, izkušnje iz preteklosti nas nekako opominjajo in dajo vedeti, da se zgodovina in zgodbe ponavlja. In spomnimo se samo Zvon 1, Zvon 2, Vegrad, to so vse podjetja blizu, blizu, ideološko blizu Novi Sloveniji, in njihove dolgove plačujemo še danes. Kar se tiče investicij, je potrebno v zdravstvenem sistemu najprej narediti red in nadzor. Videli smo, kaj se zgodi, ko se v zdravstveni sistem daje torej neomejene količine denarja. Zdravstvene, torej čakalne vrste se niso nič skrajšale. Še več, podaljšale so se. In med ljudi, med uporabnike in tudi delavce, zaposlene, se je s tem, nesojeno [[?]] veliko nezaupanje. In mnogi se sedaj upravičeno sprašujejo, zakaj bi v ta sistem plačevali, če ne pridejo na vrsto. In če vlada obljublja, da bo dala neomejene količine denarja v sistem, ne da bi zagotovila kvaliteten nadzor, potem se odpirajo številna vprašanja in dobronamerni, torej utemeljena vprašanja. Dejstvo, jaz vidim, [[nerazumljivo]]mi imamo zamortizirane bolnišnice, imamo zamortizirano opremo, v zdravstvu pa vsekakor manjka nadzora in pravzaprav danes niti ne vemo, kakšne so čakalne dobe, čeprav imamo ministrstvo brez listnice [[?]] za digitalizacijo in kljub temu ni v stanju, in kljub temu ni v stanju, bom rekel, urediti na enoumno jasen način čakalnih vrst, torej da bi napotnico pripisalo, torej izdano napotnico pripisalo na pacienta in zdravnika. To je zelo preprosta zadeva, se pa razpravlja o debirokratizaciji v gradbeništvu, pri izdaji osebnih izkaznic, torej povsod tam, kjer ni nobenih bistvenih problemov. Če mi želimo narediti red, potem moramo imeti osnovne pogoje znane, torej da imamo jasno definirane potrebe in tudi zmožnosti. Vsekakor v SAB-u ne nasprotujemo investicijam v zdravstvo, ki so nujno potrebne, opozarjamo pa, da vlada ni pripravila nobene finančne konstrukcije kako bo ta sredstva zagotavljala v naslednjih desetih letih. Torej če nekdo trdi, da je vse rešeno s tem, ker v zakonu piše, da bo nekdo to plačal, ti pa danes veš da teh sredstev ni, potem je to v kazenskem smislu zelo resno vprašanje, če nekdo izda ček ali pa jamstvo, ki ve, da je v tistem trenutku, ko je izdano brez pokritja. Jaz ne bom zdaj izrekel besede kakšne ljudje to počenjajo, ampak mislim da je vsem jasna ta beseda in opis takega človeka. Vsekakor mi moramo narediti vse, da se javno zdravstvo krepi, da bo dostopno in da se potrebna infrastruktura, ki jo roko na srce rabimo, čim prej zgradi, ob tem pa moramo seveda zagotoviti tudi, da bomo imeli za zdravstvo na voljo dovolj usposobljenega osebja in če vemo, da nam osebje beži v tujino, zato ker so življenjski stroški se samo v teh zadnjih dveh letih bistveno zvišali, torej stanovanja za 15 % in si zdravstveni delavci praktično ne morejo privoščiti najemnine ali pa kredita za stanovanje in je potem v bistvu logično, da grejo tja s trebuhom za kruhom, kjer si to lahko privoščijo, je potreben en celostni ukrep, da bomo imeli ob bolnišnicah in zdravstvenih domovih, ki jih nujno potrebujemo seveda na voljo tudi dovolj kadra. Od predstavnikov vlade na vsa ta pomembna vprašanja, na kakšen način se bodo ta vprašanja naslovila nismo dobili odgovorov. Zato imam bom rekel zelo mešane občutke pri vseh teh namerah in obljubah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker nihče noče več razpravljati zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez 15 minut v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20. uri. (Seja je bila prekinjena ob 19.43.) (Seja se je nadaljevala ob 19.59.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Državni zbor bo najprej glasoval o 2. in nato še o 3. točki dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev [[…]]hvala. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. In kot rečeno, nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda – drugo obravnavo predloga Zakona o zagotavljanju finančnih sredstev za investicije v slovensko zdravstvo v letih od 2021 do 2031. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 14. september. Odločamo torej o amandmaju Poslanskih skupin LMŠ, SD, Levica, SAB in Nepovezanih poslancev k drugemu členu. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 79 poslank in poslancev, proti 1. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo o odločanju o amandmaju in s tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji na podlagi tretjega odstavka 137. člena poslovnika zboru predlagam, da sprejme naslednji sklep. Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. točko dnevnega reda – mandatno volilne zadeve. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o imenovanju članice kandidacijske komisije za izbiro primernih kandidatov za namestnico ali namestnika predsednika Komisije za preprečevanje korupcije. Predlog sklepa je zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Želi predsednik komisije, gospod Hršak besedo za obrazložitev predloga? Ne. Potem sprašujem predstavnike poslanskih skupin, če želijo besedo. Tudi ne. Končali smo s predstavitvijo potem stališč. Želite besedo poslanke in poslanci? Tudi ne. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za članico kandidacijske komisije za izbiro primernih kandidatov za namestnico ali namestnika predsednika Komisije za preprečevanje korupcije imenuje mag. Ingrid Kovšca Pušenjak. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 46 poslank in poslancev, proti 19. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem pa zaključujem to točko dnevnega reda in 81. izredno sejo zbora. Lep večer.