Dame i gospodo zastupnici, prelazimo na najavljenu točku dnevnoga reda, a to je – - Prijedlog Strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, a predložila ju je na temelju članka 5. Zakona o energiji. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbor za gospodarstvo, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Državna tajnica, gospođa Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Danas raspravljamo Prijedlog Strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske u okolnostima kada je energetika ključna riječ današnjice, ključna riječ strateškog razvoja svake države, ali naravno i ključna riječ od interesa za svakog građanina, ne samo Hrvatske već i širom svijeta. I naši građani vjerujem sa interesom će danas pratiti našu raspravu, jer samo sjetivši se energetske krize iz siječnja naravno da žele vidjeti da Hrvatska kao zemlja i uvažavajući svoj geostrateški položaj, kapacitete i resurse koje ima, vodi brigu o građanima da se ne bismo ponovo zatekli u situaciji u kojoj smo bili tijekom siječnja. U kojim okolnostima predlažemo ovu strategiju? Predlažemo je u okolnostima kada smo pred završetkom pregovora za članstvo u Europskoj uniji, kada smo prihvatili sporazum o energetskoj zajednici, kada smo potpisali i ratificirali Kyotov protokol uz okvirnu konvenciju UN-a o promjeni klime i donosimo strategiju i predlažemo strategiju u okolnostima kada svijet svjedoči izrazitu nestabilnost svjetskog energetskog tržišta. Navedeni razlozi i navedene okolnosti nakon 10 godina su i razlozima za pokretanje nadogradnje nacionalne energetske strategije. Samo se podsjetimo i intervala u cijenama barela nafte kojima smo bili svjedoci, gdje smo primjerice u 2002. godini kupovali naftu po 20, odnosno 25 dolara po barelu nafte, da bismo u jednom trenutku imali maksimalnih 147 dolara po barelu nafte, da bi se krajem 2008. ponovno cijena snizila na otprilike 40-ak dolara po barelu. Spomenula sam naravno i krizu, plinsku krizu koju smo svjedočili u siječnju. Sve te okolnosti zajedno i sa našim međunarodnim stremljenjima dovode nas do prijedloga ove strategije. Samu strategiju radili smo na neki način u dva kolosijeka. Zahvaljujem ovom prigodom i UNDP-u što nam je pomogao već projektom 2007. kroz master plan energetske učinkovitosti i projekcijama ušteda koje se mogu napraviti do 2016. godine na razini od 9%, koji nam je poslužio u drugom kolosijeku upravo za izradu i bio je polazišna osnova za prilagodbu i nadogradnju strategije energetskog razvoja u formi održivog scenarija. U tom drugom dijelu izradili smo Zelenu knjigu, Zelenu knjigu nove strategije u kojoj su dane stručne podloge za razvoj energetskog sektora i ponuđena tri moguća scenarija izgradnje elektroenergetskog sustava. Dobro je reći da u Zelenoj knjizi komplementarno i niz separatnih studija obzirom na pojedine vrste energenata, naftu, plin, odnosno elektroenergetski sektor, toplinarstvo, proizvodnju bio mase i bio goriva i da je u projektnom timu koji je Vijeću projekta predložilo ovaj tekst sudjelovalo oko 60 stručnjaka specijalista u energetskom sektoru. Zelena knjiga bila je podlogom i za javnu raspravu koja je počela krajem 2008. godine javnim predstavljanjem dokumenta. Javno predstavljanje dokumenta nije bilo provedeno samo na jednoj točki javna rasprava vodila se diljem Hrvatske na razini lokalne i regionalne samouprave, javna rasprava provedena je u samom Ministarstvu gospodarstva, a zbog velikog interesa koju je ona izazvala javna rasprava je trajala i duže od predviđenih mjesec dana jer su gotovo dnevno pristizali i komentari i prijedlozi za poboljšanje, pojedini osvrti kao i potpora ovom nacrtu strategije. Temeljem javne rasprave, temeljem Zelene knjige izrađena je Bijela knjiga sa jedinstvenim scenarijem razvoja koja je prezentirana Vijeću projekta na njegovoj 6. sjednici i Bijela knjiga njezin konačni tekst pretvorena je u Nacrt prijedloga strategije energetskog razvoja. Strategija sagledava ulogu države u energetici kroz nekoliko temeljnih načela. Prije svega promatranje energetskog sustava u Republici Hrvatskoj kao otvorenog sustava, uvažavanje tržišnih načela razvoja energetskog sektora, promišljanje energetske djelatnosti u uvjetima konkurencije, u uvjetima otvorene infrastrukturne izvozne djelatnosti, raznolikosti energetske strukture, iskorištavanje posebnosti Hrvatskog geografskog položaja, ujednačavanje uvjeta energetske opskrbe na čitavom teritoriju Republike Hrvatske, povećanje same energetske učinkovitosti, uvažavanje ciljeva i mjera zaštite okoliša i trajni rad na kreiranju cjelokupnog energetskog okvira i daljnje usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Što se tiče ove strategije projicirane su određene potrošnje, do 2020. godine predviđa se ukupni porast potrošnje energije od 3,1% godišnje, s tim što bi u tom udjelu električna energija imala trend od 4,3% godišnje, a plinovita goriva od 4,7% godišnje. Mjerama održivog razvoja odnosno energetskom učinkovitošću procijenjeni porast same potrošnje energije smanjio bi se na 2,7% godišnje s tim što bi električna energija imala trend od 3,7% godišnje, a plinovita goriva 4,2% godišnje. Potrebno je naglasiti da sa ovakvom projekcijom i procijenjenim porastom potrošnje električne energije u Republici Hrvatskoj, u 2020. godini dosegnuli bismo tek današnju prosječnu potrošnju po stanovniku na razini u Europskoj uniji sa 27 država članica. Što se tiče posebnih scenarija za pojedine vrste energenata govoreći samo o električnoj energiji, procjena samog zahtjeva za elektroenergetski sustav u 2020. je takva da ukupna potrošnja električne energije prema održivom scenariju i to bez vlastite potrošnje elektrana bila bi 28 tera vat sati a 2008. za usporedbu ona je iznosila 18 tera vat sati, a kao rješenje za opskrbu električnom energijom predlaže se izgradnja sljedećih temeljnih proizvodnih kapaciteta u Hrvatsko i to do 2020. godine. Za velike hidroelektrane kapaciteta 300 mega vata, termoelektrane na prirodni plin i kameni ugljen oko 1200 mega vata. U nacrtu prijedloga strategije također se predviđa intenzivna izgradnja obnovljivih izvora do 2020. godine koja bi naravno pratila tempo izgradnje konvencionalnih objekata. Obnovljivim izvorima kojima se potiče proizvodnja energije a sukladno EU direktivama koje smo prenijeli u naše zakonodavstvo smatraju se oni proizvodni objekti snage manje od 10 mega vata obzirom da proizvodnja energije u tim objektima još uvijek nije tržno konkurentna. Što se tiče nafte i plina Republika Hrvatska je primjerice za 2007. godinu imala 56% svojih potreba za energijom koju je pokrila samim uvozom a ¾ su otpale upravo na naftu i plin. Ono što procjenjujemo da će domaća proizvodnja nafte biti smanjena na svega 600 tisuća tona u 2020. godini a smanjit će se domaća proizvodnja domaćeg plina sa 2,9 milijardi prostornih metara plina na procijenjenih 1,8. Dobro je napomenuti da 60% ukupnih zaliha prirodnog plina u ovom trenutku koncentrirano je upravo u Ruskoj federaciji, Kaspijskoj regiji kao i Kataru, a aktivnom energetskom politikom u samoj regiji prema zemljama Europske unije, a vodeći računa o geopolitičkim područjima, prijedlog strategije će kontinuirano ponuditi projekte koji će osiguravati opskrbu i bitno unaprijediti ju poput terminala za ukapljeni prirodni plin, umrežavanja transportnih sustava plina od kojih kao najznačajnije izdvajamo povezivanje plinskog sustava sa Mađarskom projekt Južni tok te Jonsko-jadranski odvojak Trans Adriatic Pipe Line plinovoda. Kao je žurno provesti navedene aktivnosti govori činjenica da još uvijek plinski sustav Republike Hrvatske je povezan sa plinskim sustavom u Europi samo preko jednog ulaza i to na Rogatac u koji se kontinuirano uvozi plin iz Ruske federacije i to u visini trećine godišnje potrošnje. A proizvodnja plina iz domaćih ležišta je također konstantna tijekom godine, pa tako primjerice skladište plina u KOli ima radni volumen od 550 milijuna prostornih metara i predstavlja operativno skladište u kojem se bilancira godišnja nabava što znači da se ljeti utiskuje u skladište a zimi kada je potrošnja 4 puta veća se nadomješta razlika u potrošnji. Što se tiče samih investicija vrijedno je napomenuti da strategija otvara prostor za daljnje investicije što stranog što domaćeg kapitala u energetski sektor i to na razini u ovom trenutku procijenivši do 15 milijardi eura, i kao što sam rekla Hrvatska trenutno ne raspolaže sa cjelokupnom akumulacijom kapitala za tako velike investicijske poduhvate, a u segmentu liberaliziranog energetskog tržišta i otvorenog energetskog tržišta tu očekujemo i značajan interes za angažmanom inozemnih investitora i pored toga je naravno interes investitora i interes ulaganja u Hrvatski energetski potencijal iznimno velik a posebno u dijelu koji se odnosi na obnovljive izvore energije. Te investicije i predviđena vrijednost investicija do 15 milijardi eura ocjenjujemo da će utjecati i na porast našeg bruto domaćeg proizvoda i to za 7 milijardi eura, odnosno 600 milijuna eura godišnje, a iz toga proizlazi da bi zapravo prosječna godišnja stopa rasta BDP-a upravo zbog ovih investicija u energetski sektor mogla biti povećana za otprilike oko 1 postotni bod. Međutim, s obzirom na multiplikativne učinke investicija upravo u energetskom sektoru za razliku od ove konzervativne procjene nešto optimističnija procjena porasta BDP-a kao direktne posljedice ulaganja u energetski sustav mogao bi biti znatno veći i to do maksimalno 2 postotna boda. Nacrt prijedloga strategije, dakle postavlja i ciljeve čije ostvarenje osim postizanja energetske sigurnosti potiče daljnji razvoj i znanosti, povezivanje znanosti i industrije u Republici Hrvatskoj, izgradnja novih objekata otvara mogućnost novog investicijskog ciklusa, aktivnog uključivanja i domaćih ulagača i tvrtki doprinoseći naravno tako povećanju i proizvodnosti kao i povećanju zaposlenosti, rastu BDP-a, ukupnom razvoju konkurentnosti gospodarstva Hrvatske u cjelini s mogućnošću da energija u Hrvatskoj bude i jači izvozni proizvod. Zahvaljujem na vašoj pažnji, ujedno zahvaljujem i svim odborima koji su proveli raspravu ovog Prijedloga strategije kao i na njihovim sugestijama da bi ovaj tekst bio još bolji i da bi još bolje ocrtavao stvarne potrebe Hrvatske u energetskom sektoru. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li predstavnici izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo predsjednik odbora gospodin Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 18. sjednici održanoj 8. srpnja i 21. sjednici održanoj 15. listopada Prijedlog strategije i energetskog razvoja Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 19. lipnja 2009. Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske odbor je sukladno odredbi članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Članovi odbora su upoznati sa pisanim mišljenjem koje je na Prijedlog strategije i energetskog razvoja Republike Hrvatske dostavila "Zelena akcija" i nakon uvodnog obrazloženja predlagatelja članovi odbora su u cjelovitoj raspravi u kojoj su sudjelovali i predstavnici Hrvatske gospodarske komore, Sektor za poljoprivredu, prehrambenu industriju i šumarstvo, "Zelene akcije", Hrvatske stručne udruge za sunčevu energiju i proizvođača drvne biomase ocijenili kako se radi o značajnom dokumentu koji će hrvatskim građanima i gospodarstvu omogućiti u zadanom razdoblju odgovarajuću opskrbu električnom energijom. Nadasve predsjednik "Zelene akcije" obrazlažući pisano mišljenje udruge istaknuo kako se ova strategija ne bi trebala donijeti i prema mišljenju "Zelene akcije" ovaj dokument se ne bi trebao donijeti iz razloga što predviđa gradnju 2 termoelektrana na ugljen, otvara vrata gradnji nuklearne elektrane i gura nas u energetsku rasipnost i sve veći uvoz fosilnih goriva, smanjuje cilj za učešće obnovljivih izvora energije, a i zbog toga što se bazira na stalnom godišnjem rastu BDP-a od 5%, a koji rast je daleko od današnje realnosti. Predstavnik Hrvatske stručne udruge za sunčevu energiju u svojoj je raspravi istaknuo da je u ovom Prijedlogu strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske minorizirano korištenje sunčeve energije i ostalih obnovljivih izvora za proizvodnju energije, a da se neutemeljeno favorizira proizvodnja energije na bazi uvoza fosilnih goriva tim više što korištenje tehnologije o obnovljivim izvorima energije pruža velike mogućnosti zapošljavanja na regionalnom nivou. Predstavnik Odbora za drvnu biomasu Udruženja drvo-prerađivačke industrije i proizvođač drvne biomase u svojoj raspravi je istaknuo da se od ukupnog etata drvne mase hrvatskih šuma čak 57% može ponuditi tržištu za uporabu u energetske svrhe tj. ukupno cca 2,8 milijuna metara kubičnih godišnje. Također je istaknuo da se ovom strategijom trebalo omogućiti da se sav šumski ostatak kroz dobru organiziranost i poticaj od strane države iskoristi kako ne bi trulio na štetu zdravlja ljudi i zaštite atmosfere, mislim na misiju TH4. Istaknuo je nadalje da u Republici Hrvatskoj postoji potencijal godišnje proizvodnje električne energije od 1,24 terawat sati iz biomase. U daljnoj raspravi je izneseno mišljenje da se radi o dokumentu koji zbog svog značaja ima dalekosežne posljedice na buduću energetsku stabilnost države. Međutim skrenuta je pozornost kako je prije predlaganja ove nove strategije trebalo provesti raspravu o provedbi Strategije i energetskog razvitka Republike Hrvatske iz 2002. godine kao i cjelokupnom stanju u energetskom sektoru Republike Hrvatske. Istaknuto je nadalje da u ovom dokumentu nije u dovoljnoj mjeri naglašena uloga, značaj te poticanje iskorištavanja obnovljivih izvora energije, prije svega biomase za proizvodnju električne i toplinske energije. Naime, istaknuto je da Republike Hrvatska u tom dijelu ima značajne komparativne prednosti u sirovinskoj bazi kao što su velika pokrivenost teritorija šumama te značajne površine poljoprivrednog zemljišta koje nisu direktno u funkciji proizvodnje hrane. Električna i toplinska energija koja se može dobiti preradom i pretvorbom biomase govori o mogućnosti od 100% iskorištenja biomase drvne i poljoprivredne u energetske svrhe. Republika Hrvatska raspolaže s ukupno 4 milijuna i 800 tisuća metara kubičnih godišnje šumske biomase koja uključuje i prostorno drvo, šumski ostatak i ostatak iz drvne industrije te koru iz drvne industrije. S tim u svezi je istaknuto da je korištenje za sustav šumske biomase za energente tj. za toplinsku energiju, … [[Govornik se ne razumije.]] iznosi cca 800 do 900 tisuća metara kubičnih godišnje. U raspravi je, ukazujući na potrebu domaće potrošnje proizvedenih energenata iz drvne biomase iznesen podatak da će u Hrvatskoj od 2010. godine svaka tona fosilnog CO2 plaćat se sa približno sa 25 eura kazne, a svaka tona biološkog CO2 približno sa 25 eura bonusa. Što bi u praksi značilo da se primjerice jedna tona izgorene drvne mase stimulira sa 30 eura po toni, a jedna tona mrkog ugljena se kažnjava sa približno 32 eura po toni. I stoga je istaknuto da bi to značilo da ugljen poskupljuje za više od 50%, a drvna siječka pojeftinjuje za približno 40%. Nadalje, u raspravi je skrenuta pozornost na mogućnost proizvodnje šumske biomase u tzv. energetskim šumama koje se kod nas tek počinju realizirati na pokusnim površinama. Hrvatska ima za uzgoj energetskih šuma približno 600 do 700 tisuća hektara degradiranih šumskih površina s mogućom proizvodnjom šumske biomase od približno dva milijuna metara kubičnih godišnjih, što odgovara ekvivalentu od 685 tisuća tona nafte. Neki članovi odbora su u raspravi upozorili da ova strategija predviđa znatne investicije u energetskom sektoru u zadanom razdoblju i do 15 milijardi eura i da je upravo zbog toga njezina provedba treba osigurati snažniji doprinos razvoju hrvatske industrije, što u samom dokumentu nije dovoljno i jasno navedeno. Stoga se u provedbi tj. programu mora odrediti takva dinamika realizacije energetske politike, kroz konkretne mjere i aktivnosti u kraćem vremenskom periodu kako se ne bi ponovila za našu industriju loša situacija koja je nastala nakon prošle plinske krize. Također je upozoreno na potrebu povezivanja provedbe ove strategije sa drugim sektorskim strategijama, prije svega sa Strategijom upravljanja vodama. Nadalje je izneseno mišljenje da ovu strategiju i njene moguće negativne efekte, a to je osiguranje energije na bazi skupih uvoznih fosilnih goriva, treba sagledavati i u kontekstu visokog vanjskog duga Republike Hrvatske. Nadalje, istaknuto je da u strategiji nije u dovoljnoj mjeri naglašena dimenzija vlasništva glede šumske i poljoprivredne biomase, budući da su njihovu proizvodnju, tj. šume i poljoprivredno zemljište u velikom dijelu državno vlasništvo. I upravo zbog toga se treba poticati ta proizvodnja od strane domaćih tvrtki, a koje iskazuju veliki interes. Naime, proizvodnja energije šumske biomase i prirodnog bogatstva šuma bitno je pitanje koje otvara mogućnost da strani investitor raspolaže s tim našim prirodnim bogatstvom a tada se može dovesti u pitanje i energetski suverenitet. Na kraju rasprave članovi odbora su ocijenili da je u izradu ove strategije uložen značajan trud, da je provedena zadovoljavajuća javna rasprava, te da ona postavlja okvire što će se na području energetike događati u periodu do 2020. godine. Međutim, obnovljivi izvori energije, prije svega korištenje biomase nisu uključeni u prijedlog strategije u cjelokupnoj svojoj punini koju imaju i s obzirom na sirovinski potencijal, te na široke mogućnosti korištenja. I upravo najava gradnje dviju termoelektrana na ugljen i mogućnost izgradnje nuklearne elektrane, dok nisu riješeni i iskorišteni prirodni potencijali u opskrbi energijom, zahtijevaju uključivanje šire javnosti od domaćin tvrtki, stručnih i drugih institucija do udruga civilnog društva u izradu dokumenata za provedbu strategije. Stoga članovi odbora dajući podršku donošenju strategije o energetskom razvoju Republike Hrvatske, drže da bi resorno ministarstvo u radnu skupinu za izradu programa provedbe strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske, a koji se odnosi na obnovljive izvore energije, treba uključiti predstavnike odgovarajućih strukovnih asocijacija i proizvođača poljoprivredne i šumske biomase. Na temelju provedene rasprave Odbor za regionalni razvoj šumarstva i vodnog gospodarstva je većinom glasova 5 za, 4 protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese strategiju energetskog razvoja Republike Hrvatske.
Hvala. U ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo, predsjednik odbora gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja ću pročitati izvješće u ime Odbora za zaštitu okoliša i Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo koji su zajedno raspravljali ovu problematiku. Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora raspravili su na zajedničkoj sjednici održanoj 2. srpnja 2009. Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 19. lipnja ove godine. Odbor za zaštitu okoliša i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo temeljem članka 144., 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravili su prijedlog strategije kao zainteresirana radna tijela. Sjednici dvaju odbora prisustvovali su i predstavnici Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost Fakulteta elektrotehnike i računarstva, INA-e d.d., Hrvatski šuma d.d., Pro-plina do.o., te nevladinih udruga u zaštiti okoliša, Dor, Crvena akcija, Hrvatska stručna udruga za sunčevu energiju, Centar za obnovljive izvore energije i Eko 2000. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja obrazložio je provedenu proceduru izrade prijedloga strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske koja je započela 2007. godine, te Zelena knjiga upućena u javnu raspravu 10. studenog 2008. godine s predviđenim trajanjem javne rasprave od mjesec dana. Javna je rasprava produljena do 31. prosinca 2008. godine, a ministarstvo je sve do ožujka zaprimalo pisane primjedbe na koje se očitovalo stručno povjerenstvo. Očitovanje stručnog povjerenstva na pitanja, komentare i prijedloge iz javne rasprave dostupno je na web stranici Energetske strategije. Tijekom izrade strategije napravljena je detaljna analiza i procjena buduće potrošnje energije po svim energentima i po svim sektorima, te su projekcije za razdoblje od 2009. do 2020. godine, da bi uz primjenu mjera energetske efikasnosti potrošnje energije u Republici Hrvatskoj rasla stopom od 2,7% godišnje od čega dominantan udio ima električna energija s trendom rasta od 3,7%. Predložena strategija temelji se na sigurnosti opskrbe, na konkurentnost energetskog sektora i neodrživom razvoju. Predlaže se pokretanje aktivnost Hrvatskog nuklearnog energetskog programa, kojim bi se ispitale mogućnosti izgradnje takve elektrane i kojom bi se ispunile temeljne predradnje za pokretanje toga programa. Strategijom se predviđaju značajnu investicije u energetskom sektoru, tako da se u razdoblju od 2009. godine do 2020. u ove investicije u energetskom sektoru u ovaj sektor planira investira oko 15 milijardi eura od čega 60% otpada na elektroenergetski sustav. Centar za obnovljive izvore energije CERES i Hrvatska stručna udruga za sunčevu energiju HSUSE, dostavile su Odboru za zaštitu okoliša pisane primjedbe. Predstavnik CERES-a je ukratko istaknuo kako je predloženom strategijom potpuno zanemareno korištenje sunčeve energije za dobivanje električne energije. Prvenstveno je ovdje upozoreno na zanemaren utjecaj brzog razvoja novih tehnologija, solarne npr. fotonaponske tehnologije u korištenju sunčeve energije. Istaknuto je da je prošle godine oko 50 direktora i menadžera najvećih europski fotonaponskih tvrtki ustvrdilo da su do 2020. godine u mogućnosti pokriti čak 12% potrošnje električne energije u EU fotonaponskom tehnologijom i modulima uz instaliranje oko 400 vata FN sustava. Uz ostvarenje planiranje proizvodnje cijene od 600 US dolara po kilovatu najnaprednijih tankoslojnih FN modula dobiva se kvalitetna konkurencija izgradnji nuklearne elektrane. Primljene pisane primjedbe Zelene akcije, obrazložio je predstavnik navedene udruge naglasivši kako ona ne podržava predloženu strategiju, budući da se njome planira gradnja dvije termoelektrane na ugljen, otvaraju vrata gradnji nuklearne elektrane i odlagališta radioaktivnog otpada, te provedbi projekta Družba "Adrija". Sa stajališta realnost procjena rasta potrošnje upozoreno je da strategija temelji na predviđenom stalnom godišnjem rastu od 5% Izražena je ocjena da strategija vodi sve većem uvozu fosilnih goriva te je napomenuto da je Međunarodna energetska agencija nedavno ispravila svoje procjene buduće proizvodnje nafte te upozorila na moguće globalne nestašice nafte već polovinom slijedećeg desetljeća. Tijekom rasprave izraženo je stajalište o nedovoljnoj zastupljenosti biogoriva, bio disela i bio etanola, posebno biogoriva druge generacije te bio plina u predloženoj strategiji. Povjerenstvo je naglasak dan na nisku planiranu proizvodnju energije iz bioplina te je istaknuto da u Republici Hrvatskoj postoji već iskazan interes za proizvodnju i uporabu bioplina. S druge strane napomenuto je da je strategijom dobro zastupljena uporaba energije vjetra kao obnovljivog izvora energije. U nastavku rasprave spomenuto je da Hrvatska ima postojeću energetsku strategiju donesenu 2002. godine koja vrijedi do 2012. godine te da glavna ideja donošenja nove strategije ispunjavanja obveza ratificiranog Kyoto protokola s ciljem smanjenja količine ispuštanja stakleničkih plinova nema potvrdu u prijedlogu nove strategije s obzirom da se planira izgradnja termoelektrana na ugljen i plin. Nadalje je spomenuto da je pokretanje hrvatskog nuklearnog programa u direktnoj suprotnosti s odredbama moratorija na izgradnji nuklearnih elektrana do 2015. godine temeljem važećeg Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske. Nadalje se smatra da se strategijom povećava ovisnost Republike Hrvatske o fosilnim gorivima te da nije prepoznat potencijal koji imaju obnovljivi izvori energije u Republici Hrvatskoj. Energetski potencijali Republike Hrvatske u području hidroelektrana spomenuti su u pitanju o predviđenoj izgradnji HE Lešće te pitanje u kojoj su fazi pregovori s Mađarskom ... [[Govornik se ne razumije.]] HE Virje. S obzirom da se očekuje povećanje potrošnje energije postavljeno je pitanje stimulacije električnih i ... [[Govornik se ne razumije.]] automobila. Naglašeno je da je Hrvatska na prekretnici između izbora uvoznih energenata na bazi fosilnih goriva, ulja, nafte i plina i ekološki čiste opcije uporabe biomase sunca, vjetra, malih hidroelektrana i vodika a što se ne mora uvoziti. Izraženo je stajalište kako bi strategija morala sadržavati jasan stav vezan uz načine podmirivanja energetskih potreba Republike Hrvatske te već u ovoj fazi sadržavati odluku o energetskim opcijama na kojima će se temeljiti opskrba energijom. Ovdje se prvenstveno misli na odluku o izgradnji nuklearne elektrane ili izbora drugih opcija, obnovljivi izvori energije i slično. Naglašena je potreba iznalaženja načina smanjivanja potrošnje energije te iznalaženje energetske opcije koja će garantirati dostatnu količinu energije a ujedno biti prihvatljiva sa stajališta ekonomskog razvoja. Zbog ograničenog vremena trajanja sjednice svi nazočni nisu bili u mogućnosti izraziti svoje stajalište te se ni predstavnik predlagatelja nije mogao povratno očitovati o iznesenim primjedbama. Nakon provedene rasprave Odbor za zaštitu okoliša većinom glasova sa 8 glasova za i 1 glasom protiv i Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo jednoglasno odlučili su predložiti Hrvatskom saboru da se odgodi rasprava o Prijedlogu strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske dok predlagatelj ne dostavi odborima odgovore na sve pristigle primjedbe. Zahvaljujem.
Hvala. U ime Odbora za gospodarstvo gospodin zastupnik i predsjednik odbora Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Odbor za gospodarstvo je na svojoj 26. sjednici održanoj 30. lipnja 2009. razmotrio Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. O ovoj temi raspravljali smo u svojstvu matičnoga radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja izvijestio je članove odbora da se strategija energetskog razvoja Republike Hrvatske donosi za razdoblje do 2020. godine uzimajući u obzir da je od usvajanja Strategije energetskog razvoja iz 2002. godine do danas Republika Hrvatska postala kandidat za punopravno članstvo u Europskoj uniji, prihvatila Sporazum o energetskoj zajednici te potpisala i ratificirala Protokol iz Kyota kao i Okvirnu konvenciju UN-a o promjeni klime. Ciljevi strategije i prioritetne aktivnosti odnose se na naftu, prirodni plin i ugljen, elektro-energetski sustav, centralizirani toplinski sustav, obnovljivi izvor energije i energetsku učinkovitost. U uvjetima velike nestabilnosti cijena energije na svjetskom tržištu s projekcijama koje pokazuju da će potrošnja energije u svijetu se povećati za oko 50% do 2030. godine te isto tako uzimajući u obzir da danas Republika Hrvatska uvozi preko 50% svih svojih energenata ova strategija daje odgovore vezane za sigurnost opskrbe, konkurentnost energetskog sektora i održivi razvoj koji se razrađuje u skladu s posebnostima Republike Hrvatske i njezinim nacionalnim interesima. Dobro osmišljena strategija jedan je od preduvjeta snažnog doprinosa razvoju hrvatskog gospodarstva pri čemu će predviđena šira uporaba obnovljivih izvora energije utjecati na otvaranje novih radnih mjesta, usvajanje modernih tehnologija i smanjenje potrebnih ulaganja u zaštitu okoliša, dakle sve kako nas je izvijestio predlagatelj. U samoj raspravi koja je uslijedila predstavnici predlagatelja su u odgovoru na postavljena pitanja pojasnili da je u planu izgradnja termoelektrane na ugljen do 2015. godine a da bi eventualna odluka o izgradnji nuklearne elektrane trebala biti donesena do 2012. godine. Od ukupne količine goriva koje su predviđene za potrošnju u prijevozu do 2020. godine 10% bi trebalo biti iz domaćih obnovljivih izvora energije. Vezano uz zastupljenost domaće nafte u ukupnoj potrošnji pojašnjeno je da Republika Hrvatska sa svojim izvorima pokriva oko 20% ukupne potrošnje nafte pa se ostatak nafte uvozi. Uzimajući u obzir da se putem termoelektrana dobiva 6% više energije od hidroelektrana postavljeno je pitanje hoće li taj omjer utjecati na povećanu emisiju plina CO2 i ugroziti prihvaćene kriterije preuzete Kyoto protokolom. U odgovoru je istaknuto da bi emisija ugljičnog dioksida iz novih termoelektrana zbog uvođenja novih tehnologija bila značajno smanjena i u granicama preuzetih obveza. Nakon provedene rasprave odbor je s 8 glasova za i 1 glasom suzdržanim odlučio predložio Hrvatskom saboru donošenje slijedećeg zaključka: "Prihvaća se Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske.".
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Strategija energetskog razvoja u svakom slučaju i svi smo suglasni s time ima cilj osigurati dovoljnu potrebu energije i potpuno podržavamo sukladno načelima sigurne i pouzdane opskrbe održivosti energetskog razvitka i općeg razvitka Hrvatske te u tom svjetlu i konkurentnost energetskog sustava. Međutim, mi u klubu Hrvatske narodne stranke iz cijelog niza razloga, koje ću spomenuti kasnije kroz raspravu, smatramo da ovim prijedlogom Vlada Republike Hrvatske, ali i dio energetske struke pokazuju potpuni nedostatak razvojne vizije i baziraju sam prijedlog strategije na nečemu što su odradile već mnoge države u okruženju i došle do saznanja da su pogrešno odradile. Ovaj prijedlog umjesto da nam u budućnosti osigura, a istovremeno i trenutno olakša energetsku, financijsku i ekološku krizu i to na način da sa što manje energije kvalitetnije živimo i proizvodimo, gura nas u sve veću energetsku rastrošnost i ovisnost. Naime, u sva tri razrađena scenarija i plavi i zeleni i bijeli, strategija predviđa porast energetske potrošnje od čak 40%, 44% do 2020. i 76% do 2030. uz onaj optimistički, vrlo optimistički godišnji rast BDP-a od 5% godišnje. Dok istovremeno sluđena politika Europske unije ozakonila je potrebu da do 2020. je obvezujuća energetska učinkovitost od 20% što u konačnosti dovodi do smanjenja ukupne potrošnje od 9%. Znači, kroz energetsku učinkovitost se ide na smanjenje potrošnje, a mi strategijom predviđamo do 2020. 44% i do 2030. 76%. I plavi i zeleni i bijeli scenarij upućuju nas u sve veću energetsku ovisnost od uvoza fosilnih goriva budući da je predviđena gradnja termoelektrana na ugljen, a u nekoj budućnosti nuklearna elektrana. Npr. mit o velikom povećanju energetske potrošnje u Hrvatskoj svake godine razbija i činjenica da recimo na podacima iz 2006. godine ukupna potrošnja energije je bila manja za 0,3% u odnosu na 2005. godinu, a bruto društveni proizvod u odnosu na istu godinu narastao za 4,8%. Vlada Republike Hrvatske i dio energetske struke stalno navode podatak da Hrvatska po glavi stanovnika troši manje energije od zemalja članica Europske unije, a namjerno izostavljajući podatak da energetska intenzivnost tj. potrošnja energije po jedinici bruto društvenog proizvoda u Hrvatskoj je čak dva puta veća nego u članica Europske unije što znači da Hrvatska itekako kaska za energetskom efikasnošću za članicama u Europskoj uniji, a što je očiti pokazatelj ogromne potrebe i rezerve i prostora za povećanjem energetske učinkovitosti naše zemlje. Nadalje, cilj od 20% učešća obnovljivih izvora u energetskoj potrošnji što bi bilo u skladu sa zakonskim obvezama Europske unije relativizira se uključivanjem velikim hidroelektrana među obnovljive izvore energije što je korak unazad u odnosu na onaj prvi nacrt strategije iz rujna 2008. godine i u suprotnosti s direktivama Europske unije. Uvodeći mogućnost gradnje termoelektrana na ugljen ili nuklearke ovim prijedlogom se Vlada jasno svrstala iza interesa energetskih monopolista zapostavljajući interese građana i Vlada očito promovira načelo da je prihvatljivo da se zdravljem građana i okolišem plaćaju navodno jeftiniji oblici proizvodnje električne energije. Otvaranje cjelokupne javne rasprave o različitim scenarijima ove energetske strategije, mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da je prisutan još jedan uobičajeni medicinski spinova Vlade budući da Strategija energetskog razvoja se svodi na nabrajanje objekata koje bi trebalo izgraditi, a istovremeno ne svodi se na izgradnju sustava u kojem je realno gospodarstvo, realna ekonomija ključni element i ključni faktor. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke želimo podsjetiti da je cjelovitu Strategiju energetskog razvitka usvojio Hrvatski sabor 2002. godine i mi nju imamo i to na temelju osnova reforme energetskog sektora koja je donesena u Hrvatskom saboru 2001. godine. Dakle, Hrvatska ima postojeće relevantne dokumente, i Strategiju energetskog razvitka, ali ima i Program provedbe Strategije energetskog razvitka kojega je Vlada Republike Hrvatske usvojila u ožujku 2004. godine, donesen na tri godine 2004.-2007. I u programu provedbe strategije piše da će nakon tri godine Vlada analizirati učinjeno, efekte programa i uputiti u Hrvatski sabor. Da li smo mi u Hrvatskom saboru, to je bila obveza 2007. godine, da li smo mi u Hrvatskom saboru imali prilike raspravljati o tom dokumentu? Nismo. Nismo. Da smo trebali, zakonska obveza, smatram da jesmo i radi se o izuzetno važnom području, a to je energetika. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da bi bio minimum pristojnosti i odgovornosti prema hrvatskim građanima da prije rasprave o ovoj strategiji raspravimo o učincima postojeće strategije, a posebno o učincima Programa provedbe Strategije energetskog razvitka kojega je Vlada donijela za vrijeme od 2004. do 2007. I tu se nameće cijeli niz pitanja. Prvo, zašto nije uspostavljen zakonodavni okvir predviđen trenutno važećom strategijom, ne ovom novom nego trenutno važećom strategijom budući da se potpuno blokirao razvoj tržišta energije. Zašto Vlada u kontinuitetu preuzima obvezu određivanja cijena umjesto regulatora, a imamo ga, budući da time onemogućava direktnu uspostavu tržišnih odnosa u energetici? Zašto se ne grade predviđeni objekti u energetskom sustavu? Naime, po planu HEP-a za razvoj od 2004. do 2008. u Hrvatskoj treba izgraditi energetske jedinice od tisuću megawata instalirane snage. Jedino što se napravilo to je hidroelektrana Lešće od 40 megawata, a po ovoj novoj strategiji planira se 2000 megawata. U prvoj strategiji imali smo 1000, u pet godina napravljeno svega 40, u novoj strategiji planiramo 2000, a da ne spominjemo podatak koji je već rečen, planirana je investicija od cca 10-15 milijardi eura. Činjenica da zamrzavanje cijena energetski sektor u ovoj su dosadašnjoj situaciji doveden u potpunu nesposobnost, financijsku nesposobnost za bilo kakav razvojni ciklus i priča o razvojnom ciklusu u ovakvim financijskim stanjima energetskih tvrtki je iluzija, da ne spominjem nešto što je poznato svima, a zove se hrvatska elektroprivreda, posebno u zadnje vrijeme. Toplinarstvo nam je u potpunoj financijskoj komi i plinske tvrtke iz distribucijske naknade nemaju ozbiljnog potencijala za investicije. Prema tome, iz kojih sredstava mi planiramo isfinancirati ono što je predviđeno u ovoj strategiji. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da prije svake ozbiljnije daljnje rasprave o ovome svemu treba prije svega raspraviti i definirati koji su nam ciljevi, koji su nam potencijali, koje su nam realne mogućnosti i mislim da na temelju zaključaka iz jedne takve rasprave mogli bi stvoriti elemente ili bi mogli bi se stvoriti elementi za izradu jedne realne strategije, strategije koja daje mogućnost, koja daje šansu i koja daje viziju. Koji su nam ciljevi smanjenja CO2 i drugih stakleničkih plinova i kakve će posljedice imati na razvojne sektore? Da li to piše … [[Govornik se ne razumije.]] Da li je to negdje uključeno u ovoj strategiji? Nema. Preuzeli smo obveze. Nije bitno što smo preuzeli obveze, zbog nas samih. Nadalje što može doprinijeti povećanju energetske učinkovitosti na razvoju energetskog sektora i koji su to mogući scenariji? Što mogu doprinijeti obnovljivi izvori i s kojim pozitivnim i negativnim posljedicama? Da li imamo to u strategiji? Nema. Dapače minorizirano, kad govorimo o obnovljivom izvoru energije minoriziran je potencijal obnovljivog izvora energije. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da ulaganje u energetski sektor u ovom trenutku jedno od ključnih ulaganja u kojoj ova država, a prije svega odgovorna Vlada mora krenuti. Poljoprivreda i energetika su područja koja direktno ovise o uvozu i jedno i drugo područje je rješivo, i poljoprivreda, sami moramo riješiti. Drugo je pitanje da li to znamo. Energetika, sami moramo riješiti. Hidropotencijale zapostavili smo potpuno. Nama voda otiče, kroz tu vodu nam otiču neiskorišteni euri koje smo mogli iskoristiti za hidrocentrale. Ali zato planiramo ugljen, planiramo i neke druge izvore. Nadalje, 80% objekta hidroelektrane, domaći građevinski materijal, domaći materijali, domaće znanje, domaća tehnologija i na koncu konca i mnoge naše tvrtke bile su prepoznatljive i još uvijek su prepoznatljive u tom području. Prema tome, ulaganje u energetiku je definitivno u ovom trenutku ključna stvar i ako je išta u ovom trenutku očito kao razvojna mogućnost to je ulaganje u energetiku i svaka odgovorna država, svaka odgovorna vlada bi taj prostor akceptirala kao šansu za izlazak iz energetike, iz recesije. Da li to radimo? Da li je to predviđeno u … [[Govornik se ne razumije.]] Mi to u klubu Hrvatske narodne stranke ne iščitujemo. I smatramo da bi prije bilo kakve daljnje ozbiljnije rasprave o ovoj strategiji trebalo u Hrvatskom saboru dati priliku da se raspravi o izvršenju i efektima izvršenja postojeće strategije, kakvo nam je stanje u cjelokupnom energetskom sektoru i definirati dugoročno ciljeve, ne 20, ne 30 godina, minimum 50 godina, i zbog razvoja energetskog sektora i zaštite okoliša. Uskoro je i rasprava o dodjeli koncesija hidroelektrani Lešće, početak gradnje na temelju studije zaštite okoliša iz 80-tih godina prošlog stoljeća. 25 godina stara studija temeljem koje HEP dobiva dozvolu i ulazi u jedan proces izgradnje sa svim onim negativnim posljedicama koje su prisutne i zato smatramo da treba raspraviti i dugoročne ciljeve razvoja energetskog sektora i zaštite okoliša najmanje narednih 50 godina. I ponovo smatramo, mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da Vlada Republike Hrvatske umjesto da sprovodi cijeli niz konkretnih projekata po postojećoj strategiji otvara ovu čitavu raspravu da bi jednostavno stvorila dojam u javnosti da pokušava nešto napraviti u energetskoj krizi, pa makar i na razini rasprave, jer to će se svesti na razinu rasprave i stvorila alibi za činjenicu da u proteklih 5 godina u energetici nije napravila gotovo ništa. Gotovo ništa. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke nećemo podržati ovu strategiju i tražimo da se otvori rasprava u Hrvatskom saboru o izvršenju i efektima postojeće strategije i da Vlada ispoštuje svoju zakonsku obvezu prema Hrvatskom saboru, a to je da nam da informaciju o provedbi postojeće strategije u vremenu od 2004. do 2007. godine. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade Republike Hrvatske, dame i gospodo. Evo ga konačno pred nama je nova Strategije razvoja energetskog sektora Republike Hrvatske, važan dokument, dokument koji svakako u značajnoj mjeri određuje energetsku budućnost Republike Hrvatske i to je ključno političko, gospodarsko, sigurnosno pitanje za sve nas. No međutim ono što želim na samom uvodu posebno naglasiti dobra strategija energetskog razvoja Republike Hrvatske je važan dokument, ali samo preduvjet za ono što želimo, a to je energetska sigurnost Republike Hrvatske, izvjesna i pouzdana energetska budućnost svih građana Republike Hrvatske, hrvatskog gospodarstva i kao preduvjet konkurentnosti hrvatskog gospodarstva i preduvjet za snažnije investicije u Republiku Hrvatsku. Bez odgovarajuće infrastrukture ti uvjeti ne mogu biti ispunjeni, no međutim, važno je istaći od strategije do energetske budućnosti, do prvih 500, 600 ili 700 mega vata put je vrlo dug, jedan ozbiljan energetski objekt snage 500, 600, 800 mega vata, ne želim govoriti ovaj čas o primarnim energentima traje 5, 6 do 7 godine i o tome treba voditi računa u uvjetima kada Hrvatska uvozi preko 20% električne energije i puno više primarnih energenata. Prema tome, nadamo se da ćemo tu Strategiju usvojiti već sutra, ali ta Strategija je temeljni dokument koji daje samo smjernice, daje okvire ali stvarne promjene traju godinama. Za njih trebamo imati ljude, struku, energetske stručnjake, sve više prisutne u Hrvatskoj javnosti da svojim objektivnim znanjima, strukom i profesionalizmom daju Hrvatskom građanima odmjerene objektivne, utemeljene informacije. Normalno postoje različiti stavovi, različiti interesi, različita mišljenja ali isto tako i različita zvanja, kada govorimo o krupnim strateškim odlukama onda taj udio struke u Hrvatskoj javnosti, normalno pored svih onih nazainteresiranih je nužan uvjet da bi naše rasprave bile stručne, kompetentne ali ja bih rekao i učinkovite, jer od energetske strategije do energetske sigurnosti trebat će nam godinama. Ljudi, milijarde eura, jedan objekt snage 500, 600 megawata ne samo 5, 6 godina nego minimalno milijardu i pol eura, kako osigurati te preduvjete, kako osigurati te resurse da bi imali ono što je zajednički cilj. Jedan važan preduvjet promjena od Energetske strategije do energetske sigurnosti, do željene energetske stvarnosti vezan je i odgovarajuću energetsku komunikacijsku strategiju. Rekao sam svakako svi zainteresirani ali prije svega struka mora imati značajniju i važniju ulogu u objašnjavanju hrvatskim građanima svih onih različitih vrlo često konfliktnih stavova, jedno su želje, drugo su mogućnosti, treće stvarnost. Zadnja Strategija energetskog razvoja Republike Hrvatske donesena je u travnju 2002. godine i od tada su se dogodile značajne promjene koje su uvjetovale prilagodbu i nadogradnju te strategije i danas raspravljamo o novoj energetskoj strategiji Republike Hrvatske. U tom razdoblju promjene koje su uvjetovale donošenje nove Strategije vezane su uz činjenicu da je Hrvatska postala kandidat za članstvo u Europskoj uniji sve to nameće značajne pravne i zakonodavne obveze i prilagođavanja u području energetike. Isto tako u tom razdoblju Republika Hrvatska je potpisala ugovor Energetskoj zajednici, ratificiran je Kyoto protokol koji nije samo ja bih rekao briga o čistoj energiji, o zaštiti okoliša nego je to Protokol koji itekako u provedbi ima svoje velike značajne troškove. Velika nestabilnost cijena nafte i ostale energije uvjetovala je ažuriranje i dobivanje novog dokumenta. Što je strategija? Strategija daje u ovakvim uvjetima globalnog energijskog tržišta koje se vrlo brzo mijenja u smislu cijena, u smislu pouzdanosti, u smislu predvidivosti u smislu sigurnosti. U takvim uvjetima izraditi način koji treba minimizirati sve sigurnosne i energetske rizike je izuzetno važan izazov i zadaća. Energetska geopolitika, energetska geostrategija uloga vanjskih poslova, uloga Europske unije, uloga NATO-a u osiguranja energetske sigurnosti ne samo Republike Hrvatske nego čitavog ovog prostora itekako je važna zadaća iz tih razloga sve češće rasprave u Europskom parlamentu i u Europskoj uniji vezane su uz strategiju energetske sigurnosti i energetske budućnosti, a isto tako na raspravama NATO-vih tijela dominiraju pitanja vezana uz energetsku sigurnost, prije svega energetsku geopolitiku i energetsku geostrategiju kako bi se izbjeglo da Europska unija u cjelini bude ovisna samo o primarnim energetskim izvorima koji dolaze s jedne strane svijeta, diversifikacija izvora ali isto tako diversifikacija dobavnih pravaca je dio te Strategija o kojoj treba voditi računa svaka pojedina država i optimizirati svoje interese i optimizirati svoj prostor koji nudi značajne mogućnosti kako bi se energetska sigurnost unaprijedila u maksimalnoj mjeri. Republika Hrvatska u tom pogledu i na tom području ima značajne prednosti koje treba ja bih rekao, mnogo aktivnije i agilnije iskorištavati nego što je to možda bio slučaj do sada. Temeljna načela Strategije, Strategija energetskog razvoja Republike Hrvatske usredotočuje se na niz područja, jedno od njih vezano je za definiranje jasno uloge države u energetici. Uloga države u energetici je ograničena i trebamo biti toga svjesni, temeljna zadaća države jesu briga o energetskoj sigurnosti, zaštiti okoliša, zaštiti od monopola i zaštiti potrošača, no međutim, ono što je posebno važno to je izgradnja zakonodavnog okvira i na tom planu je u proteklom razdoblju dosta toga pozitivno učinjeno u smislu usklađivanja energetskog zakonodavstva Republike Hrvatske sa pravnom energetskom stečevinom Europske unije, ali poticanje energetske učinkovitosti kao i stvaranje povoljnih uvjeta za snažnije investicije u energetskom sektoru jedna je od posebno važnih zadaća Hrvatske vlade. Ono što se u Strategiji također ističe svodi se na sljedeće činjenice, energetski sektor u Republici Hrvatskoj temeljit će se na tržišnim načelima, država u tržišne procese intervenira samo onda kada su sudionici pogođene učincima poput narušene sigurnosti opskrbe, kvalitete okoliša i zlouporabe monopola. Energetski sektor također mora biti sve više u budućnosti karakteriziran snažnom poduzetničkom inicijativom, snažnim investicijama privatnog kapitala jer država danas ima ima vrlo ograničene financijske mogućnosti posebno kad se govori o potrebnim financijskim ulaganjima koja iznose po nekim procjenama 10-ak do 15-ak milijardi eura. Republika Hrvatska isto tako sukladno Europskoj energetskoj strategiji podržava u punoj mjeri povećanje energetske učinkovitosti. Ono što je jako važno i o čemu treba posebno voditi računa i ja bih rekao stalno je predmet rasprava koji izvori, koji izbor energetskih izvora. Razvijati raznoliku energetsku strukturu to je temeljno određenje. Energetski razvoj Republike Hrvatske temeljit će se na energetskom, ekonomskom i ekološkom vrednovanju svih dostupnih energetskih opcija. Ta isključivost koja je danas dominantna u raspravama na pojedinim javnim tribinama, javnoj političkoj sceni, posljedica je nerazumijevanja sveukupne slike prednosti i nedostataka koji su vezani uz pojedine primarne energente. Republika Hrvatska itekako kao što je u strategiji naglašeno treba vrednovati posebnost svog geografskog položaja. To je jedan od snažnih argumenata koji Republika Hrvatska još uvijek nije u dovoljnoj mjeri iskoristila. Republika Hrvatska izuzetno je važno u energetskom sektoru ne koristi činjenicu da je mediteranska zemlja i iz te činjenice proizlaze mnoge prednosti u odnosu na druge države. Republika Hrvatska energetskim putovima i zemlja koja ima izuzetno pogodne lokacije za izgradnju energetskih objekata kao što su terminal za ukapljeni prirodni plin, podzemna skladišta prirodnog plina i CO2, posebno CO2, termoelektrana na ugljen, nuklearnih elektrana i to su činjenice koje treba u svakom slučaju ne samo konstatirati nego kroz izgradnju budućih energetskih objekata u što je većoj mogućoj mjeri iskorištavati. Ta percepcija koja danas postoji o termoelektranama na ugljen potpuno je pogrešna. Itekako mora biti sastavni dio javnih stručnih rasprava. Ako se danas u Njemačkoj gradi 10 tisuća megavata, ako se na suprotnoj strani Jadranskog mora gradi nekoliko tisuća megavata onda zaista sve te razloge zbog kojih su te razvijene države koje itekako vode računa o svojoj energetskoj sigurnosti, ali i zaštiti svog okoliša, takve odluke zaslužuju puno više pažnje i razumijevanja i hrvatske javnosti. Prema tome geopolitički položaj Republike Hrvatske treba svakako dobro iskorištavati jer se radi o državi koja ima izuzetno dobre lokacije za izgradnju novih energetskih objekata. Dalje, problem javnih rasprava i otpor javnosti izgradnje energetskih objekata je razumljiv, ali u tom smislu zaista naglašavam potrebu jedne kvalitetnije, sveobuhvatnije, komunikacijske, energetske strategije koja treba hrvatskim ljudima osigurati sve one informacije koje su važne za izdavanje što je moguće prije lokacijskih dozvola i sveg onog što tome prethodi. Studije o zaštiti okoliša, investicijske studije, idejni projekti itd. da bi se od strategije koju ćemo usvojiti nadamo se sutra, došli do energetske sigurnosti i uz strategije rečeno treba nam snažno strateško energetsko vodstvo. To su ljudi, to su financijska sredstva, novi modeli financiranja koji zaslužuju svakako posebno pažnju kako danas kad je taj neophodno potreban kapital itekako teško osigurati. Strateško vodstvo su ljudi, institucije, znanje i hrvatsko gospodarstvo. Treba naglasiti da je Hrvatska nekad u energetskom sektoru bila lider čitavog ovog prostora, da još uvijek u Hrvatskoj funkcioniraju kvalitetno i učinkovito tvrtke kao što su "Končar", "Dalekovod", koje su izgrađivale energetski sektor Republike Hrvatske, ali ne samo Republike Hrvatske nego su njihove investicije, njihovi projekti, njihove uspješne implementacije velikih značajnih energetskih objekata vezane i uz najrazvijenije države svijeta, Švedsku, Norvešku, Finsku itd. Ono što posebno treba istaći na kraju to je otvorenost prema svim energetskim opcijama bez zabrana ili favoriziranja pojedinih energetskih tehnologija. Svaka od njih ima svoje prednosti, ima svoje nedostatke i razumijevanje svih tih prednosti i nedostataka u jednoj sveobuhvatnoj energetskoj strategiji u hrvatskoj javnosti je itekako važno. Stvaranje poticajnog zakonodavnog i regulatornog okvira, iskorištavanje kao što sam rekao povoljnog geopolitičkog položaja koji nije u dovoljnoj mjeri iskorišten dosada. I na kraju treba reći da smo imali kvalitetne energetske strategije, da ćemo vrlo brzo usvojiti jednu novu, ažuriranu energetsku strategiju, ali put od energetske strategije do energetske sigurnosti tj. raspoloživosti potrebnih količina energije po prihvatljivim cijenama za sve hrvatske građane, za hrvatsko gospodarstvo, ja bih rekao vrlo je dug. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, gospođo Obradović, uvažena gospodo zastupnici. Naziv ovoga materijala prijedloga glasi Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Međutim ja mislim da bi taj naziv trebalo promijeniti i da bi on trebao glasiti Strategija potkradanja hrvatske elektroprivrede i hrvatske države. Jednom riječju strategija ili tu strategiju možemo nazvati strategijom potkopavanja energetske neovisnosti Republike Hrvatske. Zašto sam tako počeo? Vi jako dobro pratite u zadnjih nekoliko mjeseci što se dešava u "Hrvatskoj elektroprivredi", Mravak HEP-u struju kupovao za 83 eura, prodavao za 20,5 eura, ne na svoju nego na našu štetu. "Hrvatska elektroprivreda" je zbog katastrofalnih poslovnih odluka svoje uprave u ovoj godini izgubila najmanje milijardu i 400 milijuna kuna. HEP-ovi problemi počeli su odlukom uprave na čelu s predsjednikom Mravakom da lani tijekom ljeta odjednom kupi više od dvije trećine godišnjih uvoznih potreba za 2009. kupljenih 350 megavata struje HEP je platio 255 milijuna eura, točnije svaki megavat po 83,3 eura što je gotovo najviša cijena u povijesti trgovanja energijom. Znači ta njihova strategija, taj njihov povijesni iskorak, rezultirao je štetom u konačnici od 1,4 milijarde kuna. Umjesto da kupuje dnevno, mjesečno ili kvartalno, a struje ima na tržištu u izobilju što je uobičajeno kada je cijena visoka, uprava HEP-a tom je odlukom napravila milijardu kuna štete državi. Pojednostavljeno, svaki megawat sat koji su kupili po 83,3 eura prodavali su TLM-u po 20,5 eura. Na tom su poslu izgubili još 400 milijuna eura, a da stvar bude dodatno ili nevjerojatno ili sumnjivo ugovor s TLM-om vrijedi još 4 godine. I na kraju Državno odvjetništvo tuži Mravaka za štetu od 600 tisuća kuna i to solidarno sa još četvero direktora zbog Buljubašića, umjesto da netko povede računa o onome što se tamo stvarno dešavalo. Eto, to je to strateško vodstvo, o kome je govorio moj prethodnik. Ne znam da li Mravaka, da li Buljubašića ili onoga koji je danas u bijegu. Ostatak energije završavao je u Mostarskoj tvornici.
Sabor nije sudnica. Držite se strategije energetskog razvoja. Niti smo tužitelji, niti smo suci, nego smo zastupnici Hrvatskog sabora i raspravljamo o strategiji.
Dobro. Ostatak energije evo tu se vidi kako ide ta strategija, završavala je Mostarskoj tvornici aluminija. TLM je postao najveći kupac struje od HEP-a s udjelom od 57 dolara. TLM-u je tada kao i danas trebalo 10 puta manje energije od one koju je jeftino kupovao. Ostatak je na hrvatsku štetu i jasno još uvijek završava u Mostaru. Uprava HEP-a ja sam siguran da je to kroz svoju strategiju namjerno radila i zato je predsjednik nadzornog odbora trebao postati predsjednik Uprave HEP-a, a sada predsjednik uprave tog istog HEP-a bivši predsjednik nadzornog odbora postaje i predsjednik nadzornog odbora 3. maja. Ne bih volio biti u koži onim radnicima u Rijeci.
Drugi put opominjem zastupnika Damira Kajina, da se drži dnevnog reda i točke dnevnoga reda, a suđenje i optužbe prepustimo Državnom odvjetništvu i sudu i nemojmo se baviti poltikanstvom ovdje sa saborske govornice.
Dobro, dobro. Ali sa štetom od milijardu i 400 milijuna kuna trebao bi se pozabaviti i državni odvjetnik i ovaj Sabor. Koji smo mi stratezi, potvrđuje činjenica da smo nudili čak i strategiju građenja atomske centrale u Albaniji. Znači jedna bankrotirana država koja uvozi 50% energije nudi atomsku centralu drugoj državi koja košta negdje 5 milijardi eura ili 7 milijardi dolara. Zato sam i rekao da bi ovu strategiju naprosto trebalo nazvati strategijom za potkopavanje energetske neovisnosti Republike Hrvatske. Na strani petoj i šestoj ove strategije glasi da ovisnost Republike Hrvatske o uvozu energije se povećava, da danas Republika Hrvatska uvozi preko 50% svojih energenata, u hrvatskoj bilanci potrošnje primarne energije je nafta i naftni derivati sudjeluju s oko 50%, a prirodni plin oko 25%. Potrošnja će tih energijskih oblika u budućnosti rasti dok će domaća proizvodnja nafte i prirodnog plina zbog iscrpljenja tih ležišta opadati, jasno. Pred Republikom Hrvatskom su mnogi izazovi vezani za sigurnost opskrbe energije, glavnina svjetskih izvora nafte prirodnog plina koncentrirana je u nekoliko zemalja itd., itd. Ovdje se može reći sljedeće, da je Hrvatska zemlja danas u recesiji, da mi u stvarnu krizu tek ulazimo. Ja tvrdim da će to biti razdoblje pred Božić pa sve do turističke sezone 2010. i mislim da će to biti naše najteže razdoblje od '95. godine. Samo jedan podatak. A o bruto proizvodu u ovoj strategiji se dosta govori. Bruto društveni proizvod pao je '99. godine minus 1,5%. '99. godina je bila godina NATO udara na SR Jugoslaviju, godina kada je Hrvatska bila de facto na neki način izolirana kako bi se došlo do promjena 3. siječnja, nelikvidnost je tada bila 25 milijardi kuna, banke su propadale na tekućoj vrpci, a pad bruto društvenog proizvoda iznosio je 1,5%. 2009. bruto društveni proizvod u prvom kvartalu pada 6,7% u drugom 6,3%, znači na godišnjoj razini između 5 i 6% što će reći 4 puta će biti veći taj pad nego '99. godine. Što nam je činiti? Povećati potrošnju, jasno svega, pa tako i energije, potaknuti investicije, poglavito strane, a stranci danas u Hrvatskoj vidimo, de facto mogu ulagati u samo jednu hrvatsku granu. Banke su preuzeli, znači u banke neće, u telekomunikacije neće, jer ih imaju, INA-u su preuzeli pa ne treba ni tu ulagati, bitno im je bilo tržište, u brodogradnju neće, tu brodogradnju će trebati spašavati Hrvatska. Nemojmo se zavaravati da će netko sa strane. Ali zato kažem dalje ... od Uljanika. Znači jedino što može u ovom trenutku zanimati strane investitore je energetski sektor. Osobno sam apsolutno protiv privatizacije Hrvatske elektroprivrede. Iako vis a vis ovakvoga poslovanja i ovakve strategije, gotovo sam siguran i samo je pitanje tajminga, kada će i ona doći na red. Ono što s druge strane treba isto tako reći, da smo mi u zadnjih, koliko, 7, 8 godina sigurno izgubili 4, 5 milijardi eura stranih investicija, gdje smo mogli zaposliti možda 70, 80 hiljada radnika, koliko ćemo ih 2009. izgubiti. Jednu takvu investiciju koju smo svojedobno otjerali, a isto je energetska investicija je Družba "Adrija". Lako da smo je otjerali, za nju Rusi su ponovno zainteresirani, ali danas nemaju novaca. Danas si taj luksuz jednostavno si ne mogu priuštiti. A zašto smo to napravili tamo 2005.? Samo zbog kampanje jedne predsjedničke kandidatkinje. Mi smo se svo vrijeme borili i to je dio energetske strategije, protiv LNG terminala, Istra ga je htjela, Rijeka ne, pa je na kraju ipak na svu sreću promijenjen način ponašanja. Završit će na Krku. Ali postavlja se pitanje kada. Iako je ta investicija teška oko 800 milijuna eura. I to je jednino što u ovom trenutku kada de facto u stečaju završava i 3. maj može tu Primorsko-goransku županiju držati u životu. Jasno da apeliram da se tom brodogradilištu 3. maju pomogne što je moguće prije. Znači, kada govorimo o toj energetskoj strategiji, mi moramo shvatiti, da kao zemlja jasno ne možemo živjeti pod staklenim zvonom. Zašto je npr. Istra htjela LNG u Plominu, a i danas želimo barem jedno postrojenje LNG recimo u Plominu? Pa zbog razvoja, zbog toga što bi došao ako bi došao LNG onda bi se gradio i taj željeznički tunel Učka. Time bi ne Istra već Rijeka i cijela Hrvatska bila na tom željezničkom pravcu od Barcelone do Moskve, ne bi nas Slovenija mogla izolirati jer istarske željeznice ili hrvatske svejedno preko Istre moraju da bi došle do Zagreba ići preko Slovenije. I konačno što je najbitnije "Plomin 3" bi bio na plin a ovako će se Županija istarska morati boriti protiv postrojenja na ugljen o kojemu se u ovoj strategiji ne govori da će biti u Plominu ali je za pretpostaviti da je to intenca naših stratega. "Plomin 2" treba i to priznati čak je i smanjio emisiju tih štetnih sumpornih para, to valja priznati, zaposlio je nešto ljudi ali u ovom trenutku tamo koncentracija od hiljadu megavata na jednome mjestu jednostavno nam nije trebao. Mislim da bi trebao žrtvu podnijeti možda još netko u Republici Hrvatskoj, ne samo taj mali skučeni prostor recimo labinštine. Strana 37 u ovoj strategiji govori o ugljenu, o tome nešto kasnije ali prije toga na strani 21. govori se o održivom scenariju nepotrebne potrošnje energije i bruto neposredne potrošnje energije. Ovdje vidimo između ostalog da će u industriji trebati do 2030. negdje 64% energije više, u prometu 69%, u općoj potrošnji negdje 88,6%. Ako imamo na umu da je Hrvatska gotovo deindustrijalizirana u ovom času mi sa ovom potrošnjom de facto možemo reći vraćamo se na onu poziciju naše industrije iz godine 90. Mi da bi jednostavno vodili raspravu o ovoj strategiji mislim da bismo trebali voditi raspravu i o strategiji industrijske politike jer u ovom trenutku u Republici Hrvatskoj industrija je prva gospodarska grana samo u jednoj županiji i to Županiji istarskoj bez obzira što nas svi doživljavaju primarno turističkom destinacijom. Bez industrije jasno nema izvoza, nema tehnološkog razvoja a znači mi tek 2030. po nekom sudu doći ćemo na potrošnju u industriji koju smo imali ne znam možda tamo 90. godine. Dobro, sada se sve više i više štedi. To je u redu ali isto tako treba i to spomenuti jer jedna zemlja ne može samo živjeti od trgovine, turizma, usluga, poljoprivrede, banaka, šverca nego se trebamo vratiti onome što je nekada ova zemlja bila, u pravom smislu te riječi industrijska zemlja. Jasno je, još jedanput se želim dotaknuti ovoga što se dešava u Hrvatskoj elektroprivredi u ovome trenutku. To je jedan ja se usuđujem reći zločin prema narodu i sa takvom jednom praksom zasigurno treba stati. Ako je šteta u tom HEP-u u samo ovoj godini počinjena preko 100 milijuna eura to je moglo spasiti hrvatsku brodogradnju, moglo je spasiti nekoliko tisuća radnih mjesta a bez toliko će ih zasigurno ova zemlja radnih mjesta u brodogradnji ostati u godini koja je pred nama i to između ostalog "omogućuje" i ova strategija. Možda je sve to rađeno da se HEP sutra privatizira što bi bio zločin do našeg naroda, do države ali ja se bojim da će se to prije ili kasnije dogoditi s ciljem da se možda servisira vanjski dug ili nešto drugo itd. Strana 24., 25. govori o tim velikim hidroelektranama, govori o obnovljivim izvorima energije, govori o termoelektrana itd., koncentraciji toplinske energije. I ja se bojim da sve ovo što se tamo dešavalo dešavalo se samo zbog toga jer je na sve to padala neka provizija. Nama su doista gospodo potrebni novi ljudi, kako je gospodin Ćosić rekao jedno jako strateško vodstvo, ljudi koji će jamčiti poštene investicije jer ako se treba uložiti u hrvatsku energetiku preko 10, 15, možda 20 milijardi eura u narednih recimo dvadesetak godina do 2030. možete si misliti šta će se sa ovim investicijama ako se primijene neki obrasci gradnje hrvatskih auto-cesta i slično dešavati. No, možda će nas u dogledno vrijeme netko zbog ulaska u Europsku uniju na takvim poslovima više kontrolirati no što smo se sami kontrolirati. Sve u svemu upravo zbog ovoga što se dešava u HEP-u za klub IDS-a je neprihvatljiva od naslova ove Strategije energetskog razvoja do svega ovoga što ovdje stoji. Najprije treba Državno odvjetništvo jasno se o svemu tome očitati a tek nakon toga možemo se baviti ovakvim razmjerima.
Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
U svojem osebujnom izlaganju gospodin Kajin naravno uvijek ima za potrebu uspoređivati Istarsku županiju sa Primorsko-goranskom županijom i u tom svom izlaganju je iznio jednu netočnu tvrdnju a ta je da je Istra bila za LNG terminal a Rijeka je bila protiv LNG terminala. Na žalost gospodina Kajina u svim dokumentima Primorsko-goranske županije, prostornim planovima postoji lokacija za LNG terminal i nikada nismo bili protiv LNG terminala i Družbe Adria, jedino što smo tražili da se kada bude taj projekat napravljen, da se izradi studija utjecaja na okoliš da nam se ne događaju rokveli i neke druge stvari kao u nekim drugim županijama.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Ljubo Jurčić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Razvoj energetike treba imati svoju strategiju jer energetika je jedna strateška djelatnost. Ona je strateška djelatnost zato što je energija hrana za strojeve, isto tako kao što je hrana energija za ljude. Energija je infrastrukturni proizvod, ona je zbog toga strateška, zato što nema proizvoda i usluge u koje energija ne ulazi. Zbog toga energija se ne može prepustiti, upravljanje energijom čistim tržišnim zakonitostima nego je osnovni cilj vlade svake zemlje da osigura dovoljnu količinu kvalitetne energije kako za građanstvo tako isto za svoje gospodarstvo i industriju. Zbog toga energija je najskuplja kad je nema. To je razlog zašto se energija ne može samo procjenjivat na temelju troškova proizvodnje energije u trenutku kad ima energije, koliko njezini troškovi proizvodnje koštaju nego zapravo politički cijena energije se računa na način koliko ona košta kad je nema, koliki je gubitak u gospodarstvu kad nestane 10, 15, 20 dana plina, kad nestane sat, dva vremena, tri dana električne energije, kad je nedostatak nafte ili kad idemo na redukcije itd., onda se računaju koliki su to troškovi za gospodarstvo i zapravo ti troškovi su cijena nedostatka energije. A ako se kalkulira sami troškovi proizvodnje energije, koliko košta izgradnja energetskih objekata, koliko koštaju primarni energenti, transmisija energije itd., onda su to direktni troškovi koji ne pokazuju pravu vrijednost energije. I zbog toga energija se ne može prepustiti slobodnim silama tržišta, nego je zapravo energijom mora organizirat, upravljat i kontrolirat i to je duplo zaduženje Vlade. I ona je zato i strukturni proizvod i strateški proizvod i jedan od bitnijih proizvoda. Iz toga proizlaze ciljeve energetske strategije, a to je prije svega stabilnost energetskog sustava. Stabilnost energetskog sustava, ako primjerice govorimo o elektro energetskom sustavu onda to ne može biti mnoštvo malih proizvođača energije koji svakako u svakom slučaju trebaju postojati, nego mora postojati i nekoliko velikih energetskih sustava koji daju stabilnost. To je čista tehnička računica i to praksa pokazuje proteklih desetljeća. Isto tako sigurnost je bitna … [[Govornik se ne razumije.]] a sigurnost svagdje, a pogotovo u hrvatskim uvjetima znači da moramo imati ravnomjerno raspoređene proizvođače električne energije po cijeloj Hrvatskoj. Primjerice, sad imamo situaciju da više-manje to imamo organizirano i imamo te proizvođače, ali recimo Dalmacija nema svog proizvođača električne energije. I kad dođe do nekog incidenta na kablu, na dalekovodu, onda Dalmacija mora tražiti pomoć od Bosne i Hercegovine da isporuči električnu energiju da ne bi ostala bez električne energije itd. Nadalje, cilj strategije svake države i povećanju stabilnosti i sigurnosti, svekolike sigurnosti je smanjivanje uvozne ovisnosti i Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja europskih koja ima visoku energetsku uvoznu ovisnost. Dobro, to može biti normalno u primarnim energentima. Nemamo dovoljno plina, nafte, ugljena itd., ali u proizvodnji električne energije to je nedopustivo. Mi smo jedna od rijetkih zemalja koji smo ovisni o uvozu električne energije i tu postajemo ranjivi na samoj električnoj energiji što nije dopustivo. To mi možemo sami organizirat dovoljnu proizvodnju električne energije, zato cilj naše strategije mora biti smanjivanje uvozne ovisnosti, prije svega o uvozu električne energije. Sljedeće je povećanje energetske učinkovitosti, s jedne strane efikasnost korištenja primarnih energenata, koeficijent iskoristivosti i troškovi transmisije ili transformacije jedne vrste energije u druge, vodene, nafte, plina itd. u električnu energiju. Ali isto tako imamo povećanje energetske učinkovitosti koja dolazi iz drugih sektora društveno-gospodarskog života. Primjerice, 40% ili preko 40% energije koristi se u zgradarstvu i sad s jedne strane mi na načinu kako sada trošimo energiju, kakvu imamo izolaciju zgrada i kakav imamo način grijanja i hlađenja pa velimo sad trošimo puno, trebamo još veće proizvođače energije s jedne strane, a s druge strane i u drugom području u standardima gradnje ne činimo baš previše da bi zapravo povećali tu toplinsku izolaciju da možda uštedimo jednu energanu koja košta 400, 500 milijuna eura ili dolara. Tako da energetska učinkovitost nije samo u samoj proizvodnji električne energije ili bilo kojeg energenta, toplinske energije nego i postoji na ovoj drugoj strani u drugim dijelovima gospodarskog i društvenog života gdje se može smanjiti ovisnost ili potreba za energijom. Ono što uvijek mora se kod ovoga svega paziti i što najviše djeluje na okoliš to je zapravo proizvodnja energija. Tako energetska strategija mora biti usko povezana i sastavni dio Strategije očuvanja okoliša i tu se treba naći jedna ravnoteža, da se ne zakoči razvoj, da imamo dovoljno energije, ali isto tako da očuvamo okoliš za buduće generacije. Inače kad bi strogo gledali Kyoto sporazum, a onako direktno onda bi zapravo trebali prestati sve proizvoditi pa tako i električnu energiju, ali između svega toga isto tako moramo naći balans. Bilo kako bilo, kad energije ima i kad smo sada otvoreni prema Europi i svijetu moramo imat isto tako cilj, jedan od ciljeva da je naša proizvodnja energije konkurentna, a to znači efikasnost naših energetskih objekata samih po sebi. Jer kad je sve normalno onda u tom segmentu djeluje tržište, međutim kad dođe do situacija incidenata onda treba država da je ta koja je osigurala sustav, koja će osigurati u svim situacijama dovoljno energije. Isto tako, što se tiče stabilnosti ili sigurnosti snabdijevanja energijom potrebna je diverzifikacija energenata tako da moramo koristiti različite primarne energente od vode, plina, ugljena, obnovljivih izvora, nuklearne energije. Budući da nijedna zemlja, pa tako ni naša, nema dovoljno svojih vlastitih primarnih energenata mi bi morali posložiti našu proizvodnju finalne energije prema izvorima kakvi postoje u svijetu, nekom prosjeku. Sva je sreća da danas imamo dovoljno hidroenergije, ali isto tako plin uvozimo, isto tako ugljen uvozimo, nuklearno gorivo uvozimo, imamo u Krškom centralu. Mi i buduću izgradnju našeg energetskog sustava moramo strukturirati tako da ravnomjerno opteretimo primarne energente prema strukturi kako postoji na svjetskom tržištu, jer može doći u jednom trenutku do zastoja snabdijevanja plinom pa ćemo pojačati malo trošenje ugljena ili vode. Može doći i loša hidrološka situacija pa ćemo morati malo više koristiti plin. Može doći do nedostatka plina, ugljena itd. i tu kombinaciju energenata moramo imati u vidu i to je jedan od elemenata strateškog upravljanja energentom. I naravno, nuklearna energija koja je iz različitih aspekata sigurna, ali sama izgradnja i politički i ekonomski, financijski i građevinski traži puno vremena tako da sadašnje razmatranje i uvlačenje nuklearne energije u situaciji za razdoblje 2020.-2030. zapravo je potpuno nepotrebno uvlačiti sad u dokument o hrvatskoj energetskoj strategiji. Kao temu možemo otvoriti, ali kao element u strategiji koji bi razmatrali ja mislim da je to potpuno nepotrebno. Energetika je lokomotiva gospodarskog razvitka, o tom ću nešto kasnije razgovarati. Budući da i mi imamo potrebu za izgradnjom dosta energetskih objekata koji su dosta vrijedni, dosta skupi, to je šansa isto tako za domaću industriju. Ali ona isto tako ne može biti sama sebi da idemo graditi, da idemo trošiti i ovih 15 milijardi eura što je ovdje napomenuto, to baš ja bih uzeo sa velikom, velikom rezervom. Sadašnja situacija u Hrvatskoj je, što se tiče energenata maloprije su prethodnici o tome govorili, ja bih samo rekao ponovo za električnu energiju. Nije točno da trošimo 18 terawatt sati energije, ali proizvodimo 12. Imamo kapacitete negdje oko 4 tisuće megawata, a nedostaje nam oko 30% energije. Nama danas nedostaje tisuću megawata kapaciteta proizvoda. Danas nam nedostaje, nedostaje nam jučer, nedostaje nam prije 5 godina. Postavlja se pitanje što smo radili proteklih 5 godina, a to je bilo evidentno da uvozimo svake godine u prosjeku 30% električne energije. I zapravo ova strategija u tom smislu po meni je suvišni dokument. Mi smo tu potrošili vrijeme, diskutiramo, javna rasprava, ali to se zna već otprije 10, 15 godina da nam nedostaje 30% električne energije, mi proizvodimo strategiju, a znamo već unaprijed, svi to znaju da nam nedostaje 30% količine električne energije, to bi prosječno bilo negdje kapaciteta oko tisuću megawata, ako je prosječna jedna srednje veličine elektrana, termoelektrana oko 400, 500 megawata mi bi trebali već imati u gradnji, trebali bi imati već izgrađena dva kapaciteta po tisuću megawata. A mi tek o tome sada raspravljamo. Mi pravimo sebi ovaj dokument, strategiju kao alibi. A zapravo se zna da to sve skupa trebalo je već napraviti. Isto tako prosječan rok izgradnje energetskih objekata je negdje oko 4, 5 godina, a mi znamo da će 2012., 2013. izići iz energetskog sustava negdje oko 300, 400 megawata kapaciteta proizvodnje električne energije. Kad bi planirali da te zamijenimo kapacitete mi bi već danas trebali imati temelje tih novih elektrana, dvije elektrane, ili jednu elektranu od 300, 400 megawata da zadržimo sad postojeću uvoznu ovisnost od ovih 30%. Mi imamo sada uvoznu ovisnost 30%, a uvozna ovisnost će nam se zasigurno povećati 2012., 2013., 2014. za dodatnim 10-ak, 15% uvoza električne energije. I sad tu već ulazimo u trusno područje stabilnosti, sigurnosti snabdijevanja hrvatskih građana, hrvatske industrije sa električnom energijom, i proizvodimo dokument, a to sve skupa znamo. Zašto to znamo? Znamo zato jer dokument, tehnički dokument postoji iz 2000. godine. Napravio je Hrvatska elektroprivreda, energetski institut gdje sve to detaljno piše sa tehničkim podacima kakva je situacija u energetskom sustavu Hrvatske i kako će se razvijati slijedećih 10, 15 godina. Taj dokument postoji. Pored toga postoji svake godine dokument koji mi kao saborski zastupnici i vjerojatno svi dobivamo izvještaj o energiji u Hrvatskoj. Taj dokument dobivamo i on se normalno proizvodi. I on je čak kvalitetniji u tom smislu tehničkom, nego strategija o kojoj upravo sada raspravljamo. I postavlja se pitanje čemu onda strategija? Je li strategija da proizvodimo neku atmosferu kao da se nešto radi, a … [[Govornik se ne razumije.]] , kakva je situacija mi imamo detaljno svake godine u izvještaju Ministarstva gospodarstva koji je zadužen za energetiku stanje energetike u Hrvata, u Hrvatskoj. I to mi je sad isto je upitno, jer postavljamo pitanje onda čemu svrha ove strategije. Ono što je problem u ovoj strategiji, temelj strategije, temelj je zapravo energetika je podsustav ukupnog gospodarskog i socijalnog sustava. I sva ova predviđanja o kretanju bruto domaćeg proizvoda, mi imamo u energetskoj strategiji, ali nemamo u nekoj gospodarskoj strategiji, nemamo u političkoj strategiji. Sad mi tu na mala vrata uvodimo predviđanje kako će se hrvatsko gospodarstvo razvijati slijedećih 10-ak godina, a nemamo industrijske strategije. Nemamo strategije gospodarskog razvitka. Nemamo strategije razvoja tehnologije. Da li će se naša industrija ubuduće razvijati energetski intenzivno ili energetski štedno? To ne određuje energetska strategija, to određuje strategija energetskog i ukupnog razvitka. Hoćemo razvijati djelatnosti koje troše energiju ili ćemo razvijati djelatnosti koje štede energiju i koje manje troše energiju. I sad bez te strategije, ukupne strategije gospodarskog razvitka, koju smo uostalom i bili obvezni proizvesti radi pristupanja Europskoj uniji, koje smo za potrebe Europske unije i napravili, ali za potrebe stvarnog razvoja hrvatskog gospodarstva, industrije djelatnosti i strukture i energetske ovisnosti te industrije nemamo. A ovdje to napravimo točno kao uvedemo na mala vrata. Ukratko, to su samo neke od napomena koje ili primjedbi koje imamo na ovu strategiju, a pored ostalog nacrt ove strategije nije potpuno usklađen ni sa slijedećim dokumentima. Prije svega strategija održivog razvitka Republike Hrvatske, drugo Zakona o energiji Republike Hrvatske koji člancima 12. i 14. konstatira da su učinkovito korištenje energije obnovljivih izvora u interesu Republike Hrvatske, Nacrt strategije nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske koja određuje energetsku sigurnost kao sastavnicu nacionalne sigurnosti. Zbog svega toga i puno toga nerečenog klub SDP-a predlaže da se ne usvoji ovaj prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske, jer je slabiji od postojeće strategije donešene 2002. godine. Predlaže se da se uvjetima domaće duboke, strukturne, razvojne i proračunske krize ovaj prijedlog ozbiljno doradi. Hvala lijepa.
Hvala. Objavljujem da je u 11 i 10 prošlo vrijeme za prijavu rasprave od 10 minuta. Idemo dalje. I u ime kluba SDSS-a gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče, gospodo iz ministarstva, uvažene kolegice i kolege. Pokušat ću u ime kluba SDSS-a se malo referirati na ovu predloženu sa rizikom jasno da, sa rizikom da uđem u raspravu sa strukom i sa ljudima koji ovaj problem strukovno bolje poznaju. Ali potpuno smo svjesni da je strategija energetskog razvitka koja je ovdje nama predočena temeljni dokument koji treba da projicira našu energetsku budućnost u narednih 10-ak godina. I zato kad sam slušao izvještaj odbora, prihvatljivo je da je ta rasprava provedena na način da su mnogi zainteresirani subjekti slali svoja mišljenja, čak su neki i učestvovali u radu, u raspravama na odboru. Međutim mislim da je, to sve skupa ne bi bilo dovoljno i da ovakva jedna važna tema i ovakav jedan strateški dokument, kao što su i kolege prethodnici rekli, je imala potrebu za jednu širu raspravu, pa čak i jednog javnog karaktera gdje bi i ljudi koji su izvan nekakvih institucija mogli da kažu svoje mišljenje i viđenje budućnosti, energetske budućnosti Republike Hrvatske. Prvo što ću se osvrnuti na sam ovaj dokument koji je nama predložen. Reći ću da je sam tekst strategije prilično … [[Govornik se ne razumije.]] , ali mislim, imam nekakav dojam kad se iščitava da je prilično formalistički napravljen, da se nije ulazilo nekako dublje u analizu svih onih potrebnih elemenata koji su potrebni da se predoče nama kako bi stekli kompletnu sliku o budućnosti svakog pojedinog segmenta i donijeli nekakvu valjanu odluku. Zato mislim da je, istina dobro je konstatirana, osnovana premisa da je neizvjesno globalno tržište u kom se nalazimo da su oskudni domaći resursi, i da se treba stvoriti, nekakav zaključak iz svega toga, treba se stvoriti održivi energetski sustav. Ja mislim da je to sve dobro napravljeno, napisano, taksativno nabrojano, međutim, postavlja se jedno osnovno pitanje koje se baš ne vidi iz ove Strategije kako ovu treću premisu stvoriti održivi energetski sustav, ustvari stvoriti u okvirima i ambijentima ova prethodna dva kada je stvarno neizvjesno naše globalno tržište i kada su nam resursi koje smo konstatirali vrlo oskudni. Da li je Strategija dala takav odgovor, iznoseći po pojedinim segmentima ogromne investicije kao što je izgradnja hidroelektrana, kao što je izgradnja dvije termoelektrane, izgradnja termoelektrane na ugalj, pa izgradnja termoelektrana na plin. Mislimo da je upravo ovakav ambiciozni plan koji je ovdje iznesen u dokumentu podložan jednoj još javnoj raspravi, mislim da ga treba još jedanput zrelo i stručno raspraviti i sa stanovišta sredstava koja su potrebna da bi se ovi projekti završili ali u svakom slučaju i sa stanovišta analize nekakvih budućih resursa koji su nama na raspolaganju kao pretpostavka za ovakve krupne investicije. I sama Strategija ukazuje da će se programi provedbe donijeti i da će u njima biti operativno iznesen način i metodologija kako će se Strategija provesti, ti programi mislim da su puno interesantniji za raspravu od same strategije, bilo bi dobro da smo imali prilike da vidimo same te operativne programe i da smo mogli o određenim i konkretnim stvarima iz tih programa i ovdje polemizirati. Ono što je posebno interesantno za Klub SDSS-a jest činjenica da postoji određena kategorija alternativnih goriva a to su tzv. Zelena goriva, to su tzv. Obnovljivi izvori električne energije. Ja ću objasniti zašto je to naš interes i posebno se fokusiramo na taj segment Strategije, iako vidimo da taj segment nije baš posebno obrađen u samoj strategiji i mislim da je prilično šturo ta tema dotaknuta, mislimo da se ona trebala puno ozbiljnije i puno konkretnije obraditi jer očekujemo da će to u strategijama biti nekakva okosnica buduće energetske politike. Naime, notorna je činjenica da Republika Hrvatska ima potencijal u bio masi, bio gorivima, energiji vjetra, vodnim potencijalima itd., i sada se postavlja pitanje ono što Strategija ovdje nije nama konkretno rekla, na koji način treba svu tu energiju koja je ustvari izvorišna energija Republike Hrvatske staviti u funkciju. Ja ću ovdje pokušati objasniti kako je to uradila, kako to rade neke zemlje koje su daleko ispred nas i koje su daleko više odmakle u takvoj vrsti korištenja takve energije, tzv. Zelene energije. To je recimo primjer Njemačke koja je po Europskim razmjerima, po nekim pokazateljima otišla najdalje u korištenju zelenih izvora, njezina je energija na putu da se od uglavnom korištenja fosfornih goriva uglavnom prijeđe, sve više prelazi na korištenje solarne, geotermičke energije. Njemci su u toj svojoj eksploataciji takve vrste energije došli do činjenice da sada koriste negdje oko 20% ukupne potrošnje svoje električne energije oni namiruju upravo iz ovih alternativnih goriva, na taj način oni su eksploatacijom 20% tih energenata oni su automatski smanjili 20% potrošnje fosilnih goriva, time su se otprilike približili i standardima Kyoto-a da su smanjili emisiju štetnih plinova do 20% što će u svakom slučaju biti obaveza svih država, pogotovo država članica Europske unije pa i Republike Hrvatske. Kojim mjerama je to Njemačka postigla, ona je to postigla uvođenjem, definiranjem tri osnovne mjere, a to je da je zakonom obavezala dobavljača električne energije da se snabdijevaju isključivo kod dobavljača čiste energije, druga mjera bi bila da je Vlada odredila cijene obnovljivih energenata sa nekakvog zagarantiranom cijenom 20 godina unaprijed što je vrlo bitno kada se pravi projekcija investicija za korištenje ovakvih alternativnih izvora električne energije. I treća mjera koju je Njemačka donijela u ovom procesu jeste da su se dodatni troškovi proizvodnje takvih nefosilnih goriva su prebačeni na same potrošače i uglavnom tvrtke kroz poseban porez na potrošnju i trošenje kilovat sati i takve vrste električne energije. Zagovornici ovakvog jednog koncepta u Njemačkoj smatraju da je ovdje poseban efekat postignut u određenoj socijalnoj dimenziji jer su se otvorili niz radnih mjesta kroz proizvodnju solarnih panoa, vjetrenjača itd. Upravo iz tog razloga, iz razloga što su Nijemci to shvatili kao nekakav new deal u ovim vremenima krize upravo iz tog razloga smo mi smatrali da je interesantno za raspravu i interesantno je kao nekakva buduća investicija kada bi se to realiziralo buduće investicije povratničke sredine gdje ovakav jedan alternativni izvor električne energije znači i investiranje, otvaranje novih radnih mjesta i jednostavno pružanje nekakvih novih standardima u kojima mi ne možemo očekivati da će se graditi nekakve velike investicije. Prethodnici su rekli da postoji jedan ogroman potencijal bio mase šumske bio mase, ja dolazim s područja gdje postoji veliki potencijal neke druge mase a to je vinova loza, to su grane poslije obrezivanja voćnjaka, to su ogromne količine slame koje se ovoga trenutka ne koriste na adekvatan način, a istovremeno postoje bogatije zemlje od nas koje imaju riješen sistem rješavanja i korištenja ovakvih alternativnih izvora električne energije. Prema tome, ako sam u uspio u ovom svemu sugerirati nešto bit ću zadovoljan, u svakom slučaju Klub SDSS-a će podržati ovakvu Strategiju sa željom da se stvarno omogući još koja javna rasprava o ovoj strategiji jer mislimo da je dokument koji zaslužuje puno više medijske eksploatacije nego što je to bilo prije. Hvala vam.
Hvala. U ime Kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici odnosno zastupnice. Tri strateška proizvoda svake države su energija, hrana i voda. Kako vrlo često volim reći i naglasiti ono što upravo je zacrtala, dakle svjetska politika u smislu strategije, u smislu strateških proizvoda upravo Slavonija i Baranja obiluje, ali i ovaj puta razgovaramo samo o Prijedlogu strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske koja se proteže do negdje 2020. godine, dakle za narednih 10, 11 godina. I onda kada pogledamo sadržaj toga prijedloga, strategije, ono što mi je prvo palo na pamet, a to je Manchester i Birmingham, dakle gradovi u Engleskoj u 19. stoljeću. Gradovi sa stotinama dimnjaka, visokih dimnjaka iz kojih kulja dim, drvenog ili kamenog ugljena, odnosno nakon iskorištavanja i evo u ovoj strategiji iako je netko ovdje naglasio da i Italija i Njemačka imaju sličan scenarij, ali ne bih rekao sličan, negoli samo kao alternativnu metodu primjene energenata kao što je ugljen, kamen i ugljen, pa se takav nekakav scenarij očito u ovoj strategiji i pomalo potencira za Republiku Hrvatsku koja zapravo nema svog ugljena. Koja tog energenta nema, a znamo da su termoelektrane koje sad postoje i koje su postojale da su uvozile ugljen uglavnom iz prekomorskih zemalja pa i iz dalekog Brazila. Ovdje je moj kolega prethodnik, gospodin Horvat, govorio upravo o onome čime obiluje naš kraj zajednički Slavonija i Baranja i iskorištenju onoga što može donijeti i u postocima od 10 do 20% povećanju proizvodnje električne energije i uopće toplinske energije u Republici Hrvatskoj. To u ovoj strategiji koja je ovdje pred nama sabornicima nije odveć spominjano niti je davana nekakva velika važnost tome. Ali naša javnost mora znati da Hrvatska izveze 2 milijuna kubika drvne mase. Dakle, to je jedan od glavnih izvoznih artikala ili proizvoda Republike Hrvatske. Od ta 2 milijuna kubika drveta 85% je sirovina, dakle trupci. 10% je poluproizvod poput furnira i 5% je dakle gotovi proizvod. Termoelektrana u Pečuhu u Mađarskoj koja se pokreće i iskorištava upravo drvenu masu i biomasu poput kako je kolega rekao i granjevine i okoraka nakon obrade u pilanama i drvnim industrijama i kukuruzovinu koja se danas zapravo i nema nekakvoga, zavarava se i slamu, troši hrvatsko drvo uglavnom za proizvodnju električne energije. I to je njima isplativo i ekološki potpuno održivo i čisto. Vrlo zanimljivo. Mi imamo u Hrvatskoj i civilnih udruga poput udruge "Za razvoj Hrvatske" koja se bavi ovom problematikom i koja ima odlične prijedloge u svezi energetskog razvoja Hrvatske, ali ja ne znam ili pitam predstavnike Vlade jesu li oni konzultirali takvu udrugu, udrugu "Za razvoj Hrvatske" koja ima i svoju platformu i svoju strategiju energetskog razvoja Republike Hrvatske. Nadalje, Hrvatska kako ovdje piše, gotovo bih rekao pomalo kao u nekom eseju sa lijepim željama, a bez konkretnih odrednica, je na takvom zemljopisnom i geografskom položaju kako ono kažu: "Bogom dana" da može iskorištavati i koristiti alternativne izvore energije. Kada bi, vidite, Program za iskorištavanje solarne energije, energije sunčevog svjetla koja je potpuno besplatna postoji i u sjevernoj i dalekoj Švedskoj, a da ne govorimo o Italiji, Španjolskoj, pa evo postoji i u Austriji. Je li Vlada Republike Hrvatske ikada donijela ikakvu odluku kojom bi poticala domaćinstva, dakle fizičke osobe i jasno i pravne, poticala financijski, dakle novčano, kao što potiče i poljoprivredu za proizvodnju poljoprivrednih proizvoda da za postavljanje sunčevih kolektora za iskorištavanje sunčeve energije. Može li Vlada Republike Hrvatske također određenim kreditnim garancijama poticati također ovaj vid izgradnje naprava kojim bi se iskoristila sunčeva energija? Izračunato je u nekim znanstvenim i inim krugovima da bi ukoliko bi se to učinilo i poticalo, poticalo dakle razvoj iskorištavanja sunčeve energije, da bismo uštedili oko 350 do 400 megawata električne energije, a to je upravo ono što proizvodi nuklearna elektrana "Krško" u jednoj godini. Dakle, ono pola naše elektrane, recimo tako naše ili ne naše ne znam pola slovenske, bi bilo zapravo kompenzirano ovakvim načinom štednje, a ujedno i proizvodnje električne energije za domaćinstva, bilo mala bilo veća ili za veće objekte poput hotela i ostalih objekata. Jasno da bi uštede nastale i ukoliko bi bio natječaj Republike Hrvatske za tipizirane projekte i tipiziranog, odnosno proizvođača koji bi imao za cijelu Hrvatsku jedinstven model kako bi onda nabavka takvih, da kažem, naprava bila i jeftinija ako je nabavljena u većoj količini. Vidite, prije 2, 3 dana je bio prekinut promet Maslenica-Sveti Rok zbog snažne i presnažne bure. Kad putujemo našom Dalmacijom onda vidimo par onih propelera vjetroelektrana. Nismo li i u tom smislu mogli u ovoj strategiji upisati dalji razvoj upravo tamo gdje se može uhvatiti ova silna energija koja nam i prekida promet, čini štete da bismo to pretvorili u našu prednost u proizvodnju električne energije. O ovoj "zelenoj energiji" o kojoj je govorio i moj prethodnik gospodin Horvat i o tome da Slavonija uz biodizel, dakle biodizel koji se može proizvoditi i poticati proizvodnja, može omogućiti i putem ove zelene energije. Dakle, dodatne kapacitete Republici Hrvatskoj uz ono što se već crpi u Slavoniji, a to je nafta i plin i kojima se osigurava 40% domaćih potreba za ovim fosilnim gorivima. Dakle, uz to Slavonija može dati svoj veliki prilog, svoj veliki ... [[Govornik se ne razumije.]] Ukoliko bi bilo interesa u Vladi Republike Hrvatske da ulaže u ove obnovljive izvore energije i ekološki potpuno čiste. Međutim, očito nema puno razumijevanja za takve projekte. Oni su ovdje samo sporadično naznačeni kao nekakva mogućnost, ali da se nešto preciznije i nešto detaljnije o tome govori, toga ovdje nažalost ovdje nema. Ja bih volio kada bi Hrvatska postigla potpunu energetsku neovisnost, pa da onda ne razmišljamo o tome kako uspostaviti dodatne pravce nabavke i dopreme fosilnih goriva, bilo plina, bilo nafte, bilo sa Srednjeg i Bliskog Istoka, bilo iz Rusije. Vidjeli smo prošlu zimu kako je završio taj transport plina preko Ukrajine u tom jednom, ajde da kažem jednim razmiricama između Ukrajine i Rusije i ta ovisnost i Republike Hrvatske, ali i Zapadne Europe zbog ovakvog načina dopreme plina tim pravcem. Dakle, ukoliko bismo mi postigli veću neovisnost, energetsku neovisnost Republike Hrvatske onda ne bismo ovisili niti o pravcu dopreme fosilnih goriva iz zemalja Sjeverne Afrike, Bliskoga istoka ili Srednjeg istoka tamo iz Kazahstana itd. O tome da li ćemo mi povećati neovisnost Republike Hrvatske do 2020., sada je teško reći. Jer evo u prethodnim dokumentima koji su ovdje doneseni, kako je rekao gospodin Jurčić, pitamo se koliko je nakon donošenja tih dokumenata uopće povećana energetska neovisnost i proizvodnja električne energije u Hrvatskoj, govorim o proizvodnji. Hrvatska, bili su napisi u novinama, ja ne znam da li je to bio ozbiljan napis ili su podaci došli od povjerljivih ili nepovjerljivih izvora, da bi Hrvatska sufinancirala ili financirala izgradnju nuklearne elektrane u nuklearnoj velesili Albaniji? Tako smo mi prije u ono bivšoj državi, dakle Republika SR Hrvatska, je financirala izgradnju blokova u termoelektranama Kolubara, u termoelektrani čini mi se Kakanj i Tuzla, pa u termoelektrani Gacko itd. i kako je to sve završilo, mislim da dobro znamo. Zar mi u Hrvatskoj, zar mi saborski zastupnici, zar Vlada Republike Hrvatske ne razmišlja o tome da svaku i najmanju mogućnost koja se pruža u ostvarenju energetske neovisnosti baci na ostvarenja u Republici Hrvatskoj i sa resursima koje posjeduje Republika Hrvatska. Od bogom danom sunca i vjetra na jugu ili na našem Primorju, pa do zelenih energenata u Slavoniji, Baranji i drugdje. Zbog toga ova strategija je jedan lijepi domaći uradak, jedan esej, krasan, lijep, uređen, ušminkan, dotjeran, ali zapravo ništa posebno ne nudi u odnosu na one dokumente koji su ranije doneseni. I bojim se da ova strategija neće imati nekakvog posebnog efekta za razvoj energetskog sustava u Republici Hrvatskoj. Pa ga klub Hrvatskog demokratskog saveza Slavonije i Baranje, ne može i prihvatiti.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je zastupnik Dragutin Lesar.
Poštovane kolegice i kolege, gospođo potpredsjednice, državni tajniče. Zelena knjiga u Hrvatskoj bila je na raspravi dosta dugo. Javno dostupna. Mnogi su se u tu raspravu uključili. I u smislu budućnosti i hrvatske sigurnosti u energiji, ona je imala u sebi dva moguća scenarija. Plavi scenarij predviđao je izgradnje dvije termoelektrane na prirodni plin i dvije termoelektrane na ugljen do 2020., ukupnih snaga 2 tisuće megawata. Ja sam taj plavi scenarij nazvao "Dva Gasporma i dva RV-a". Zeleni scenarij predviđao je dvije termoelektrane na plin, jednu nuklearku ukupne snage tisuću 800 megawata. Ja sam to nazvao "Dva Gasproma i jedan Westing hous". Bijeli scenarij predviđao je jednu termoelektranu na prirodni plin, jednu termoelektranu na ugljen i jednu nuklearku. Dakle, to bi bio "Jedan Gasprom, jedan RV-e, jedan Westing hous". U strategiji koja je došla nakon te rasprave k nama, upisano je da će Republika Hrvatska do 2020. izgraditi termoelektrane na ugljen snage tisuću 200 megawata, termoelektrane na plin tisuću 200 megawata. Da će se kod hidroelektrana povećati kapaciteti za 300 megawata, u što je uključeno i ovih skromnih 40 megawata Lešća i da će se do 2012. donijeti odluka o izgradnji nuklearne elektrane pretpostavljam snage negdje oko tisuću. To kada zbrojim bilo bi 3 tisuće 700 megawata. Od ove godine ili 2010. do 2020. Dakle, u sljedećih 10 godina Hrvatska bi trebala izgraditi ili izvršiti pripremu za izgradnju snage 3 tisuće 700 megawata. Ja vas želim podsjetiti da je od 1990. godine do danas, Hrvatska uspjela izgraditi jednu hidroelektranu snage 40 megawata .../Govornik se ne razumije. Prema planu 2004., 2008. Uprava Hrvatske elektroprivrede citiram iz dokumenta: "Prednost u gradnji hidroenergetskih objekata treba dati višenamjenskim objektima, objektima za koje postoji visoki stupanj gotovosti potrebne dokumentacije za donošenje odluke o gradnji.". Temeljem toga bilo je planirano izgraditi ili započeti graditi TE TO Zagreb snage 100 megavata, LTO Zagreb 100 megavata, TE Sisak 250, TE Osijek 250, Lešće 40, TE Podsused 43, Kršić 7,8, Drenje 39, Kosinj 25, Novo Virje 137 i Ombla 63 megavata. Tisuću 54 megavata je bio plan izgradnje u razdoblju 2004./2008. dakle izgraditi ili pripremiti za izgradnju. Od svega ovoga što je bilo planirano uspjeli smo završili sali bez odluke o koncesiji Hidroelektranu Lešće snage 40 megavata. Sada Vlada tvrdi da ćemo u slijedećih 10 godina izgraditi kapacitete snage 3 tisuće 700, ne 370, ne deset puta više nego sto puta više u slijedećih deset godina no što je u proteklih dvadeset. Veoma ambiciozno, veoma smjelo a posebice zbog toga što strategija i tih 3 tisuće 700 megavata novih kapaciteta 98% temelji se na uvozu, uvoznoj sirovini. U strategiji na stranici 11 strateško vodstvo piše i slijedeće: "Iskorištavanje povoljnog geopolitičkog položaja za njezino profiliranje kao regionalnog energetskog čvorišta.". U međuvremenu izgradnja plinovoda Južni tok je zaobišao Hrvatsku. Ja vas podsjećam na prošlu zimu i plinsku krizu i onaj dan kada je u Moskvi ruski predsjednik i predsjednik Vlade imao sastanak sa vladama država zainteresiranima za izgradnju plinovoda iz Rusije prema ovom dijelu Europe na koji naš predsjednik Vlade Sanader nije išao a dva dana prije toga direktor "Gasproma" je bio u Ljubljani i primili su ga i predsjednik države i predsjednik Vlade a četiri dana nakon tog sastanka u Moskvi Republika Slovenija potpisala je dogovor sa Rusijom o Južnom toku odnosno kraku Južnog toka koji zaobilazi Hrvatsku i ide u Sloveniju. Dakle, iskoristili smo povoljno geopolitički položaj za Južni tok. Deset godina Italija je bila zainteresirana za polaganja podmorskog kabla za distribuciju struje a Hrvatska elektroprivreda nije bila sposobna dogovoriti taj posao i tad su Talijani taj ugovor napravili sa Crnom Gorom. Šest godina u Hrvatskoj traje rasprava o terminalu za ukapljeni plin, od toga osim ideje nemamo ničega i opet smo jako dobro iskoristili povoljni geopolitički položaj. Prije nekoliko mjeseci prodali smo skladište plina Okoli Mađarima, susjedima. Da smo taj novac investirali u izgradnju novog skladišnog kapaciteta mogao bi razumjeti da se radi o početku realizacije ove strategije. Međutim, novac dan za skladište ne znači ništa jer sada moramo još otkupiti još i plin u tom skladištu, čini i se da se radi u iznosu od 570 milijuna koje MOL traži za plin u tom skladištu. Sada je listopad mjesec. Ja pitam da li je skladište Okoli puno, dakle da li se u njemu nalazi 640 milijuna prostornih metara plina koliko su njegovi kapaciteti. I upozoravam da ako i je puno da je to samo 15% godišnjih potreba ili potrošnje plina u Hrvatskoj koje iznosi oko 4 milijarde prostornih metara. Svi potezi Vlade unazad nekoliko godina kada je energija u pitanju bili su i jesu suprotni od ovoga što u strategiji piše jer umjesto razvoja kapaciteta skladištenja plina mi smo kupili postojeći bez plina a sad bi tek trebali kupiti i plin kompletna strategija povećanja kapaciteta u proizvodnji struje bazira se na uvozu a položaj i taj geopolitički značaj tobože kojega imamo kada je u pitanju transfer energije s istoka prema Zapadnoj Europi nismo iskoristili. Zbog te preambicioznosti koja je u strategiji opisana ali i iskustva koja do sada imamo teško mogu vjerovati da će ovo što je zapisano biti strategija koja će biti izvršena. Ovo je zapravo popis lijepih želja jer nisam našao nijednu rečenicu kako i kojim novcem će se realizirati ono što je planirano da Hrvatska investira do 2020. godine. Dakle, prihvaćam popis lijepih želja ali ne i strategiju. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu je zastupnica Mirela Holy.
Hvala. Poštovana potpredsjednice. Na samom početku izlaganja o Prijedlogu strategije energetskog razvitka Republike Hrvatske želim reći da neću podržati donošenje ovog strateškog dokumenta. Za to postoji cijeli niz razloga. Prvi i osnovni razlog jest to što ova strategija nije održiva i ne uvažava zahtjeve zaštite okoliša te ne odgovara na ključne postulate energetske sigurnosti. Realizacijom ovog dokumenta bi se nažalost u znatnoj mjeri povećala a ne smanjila ovisnost Hrvatske o uvoznim neobnovljivim fosilnim energentima što je slabi trbuh sadašnjeg energetskog sektora Hrvatske. Najvažnije mjere za jačanje energetske sigurnosti su, da podsjetim, smanjenje ovisnosti o fosilnim gorivima te samo jednom izvoru uvezene energije, povećanje broja dobavljača, iskorištavanje domaćih fosilnih izvora energije ili pak obnovljivih izvora energije te smanjenje ukupnih zahtjeva za energijom uvođenjem različitih mjera štednje i učinkovite potrošnje energije. Prijedlog strateškog dokumenta o kojem danas raspravljamo nažalost ne udovoljava većini nužnih mjera energetske sigurnosti. Šteta da nam u strateškim promišljanjima ekonomske budućnosti zemlje kao pozitivan primjer ne posluže primjeri poput onog islandskog. Naime, Island planira do 2050. postati energetski neovisnim i to korištenjem 100% obnovljivih izvora energije. Nažalost, Hrvatska nije tako ambiciozna, a to vidimo iz ovog prijedloga energetske strategije. Smatram kako se ovaj prijedlog strategije temelji na čak nekoliko vrlo dvojbenih teza. Kao prvo, glavni razlog za donošenje ovog strateškog dokumenta je udovoljavanje zahtjevima za smanjenjem emisija stakleničkih plinova, odnosno poštivanje odredbi Kyoto protokola. Podsjećam da mi imamo energetsku strategiju koja je donesena 2002. godine i do vrijedi do 2012. godine, a koja se uopće ne realizira ali je prema ocjeni predlagatelja neprikladna upravo zbog neudovoljavanja zahtjevima iz Kyoto protokola. No, ovaj prijedlog strategije umjesto da predviđa smanjenje ovisnosti Hrvatske o fosilnim gorivima, čini upravo obrnuto, a računa i s povećavanjem proizvodnje i potrošnje i to u većini slučajeva upravo iz fosilnih goriva. No činjenice govore suprotno od tvrdnje autora ovog dokumenta, jer ukupna potrošnja energije u Hrvatskoj već nekoliko godina ne raste već pada. Tako je primjerice u 2006. godini ukupna potrošnja energije u Hrvatskoj smanjena za 0,3%, a energetska intenzivnost odnosno potrošnja energije po jedinici BDP-a smanjena je za 4,8%, ali je još uvijek znatno više no u europskim zemljama, a to govori o vrlo niskoj energetskoj učinkovitosti u Hrvatskoj. Naime, u odnosu na prosječnu energetsku intenzivnost u Europskoj uniji koja iznosi 27, energetska intenzivnost bila je veća za 11,8%. Energetska intenzivnost tj. potrošnja energije po jedinici BDP-a u Hrvatskoj je čak dva puta veća no u članicama Europske unije. Hrvatska jako kasni zbog toga u energetskoj efikasnosti za članicama Europske unije. Dakle, potrošnja energije je padala u proteklih nekoliko gospodarski pozitivnih godina, a sada se suočavamo s padom gospodarskih aktivnosti što će zasigurno dovesti do dodatnog smanjenja potreba za energijom. Neobično je da prilikom izračuna hrvatskih potreba za energijom predlagatelj uopće ne razmišlja i o konstantnoj depopulaciji Hrvatske koja također podrazumijeva pad potreba za energijom. Drugim riječima, ovim prijedlogom strategije potencira se energetska rastrošnost jer se predviđa godišnje konstantno povećavanje energetske potrošnje od 2,7%. Podsjećam da je službena politika Europske unije do 2020. godine smanjenje ukupne potrošnje energije od 9%, a ne povećanje potrošnje pa postavljam pitanje zašto i sada ne slijedimo naputke iz Europske unije. Stoga se postavlja pitanje i nisu li brojke u ovoj strategiji prenapuhane i zbog čega jesu. Treba reći da se cijela strategija oslanja na nekoliko megaprojekata kako u elektroenergetskom sektoru tako i u smislu dobave primarnih energenata i to su velike termoelektrane, nuklearna elektrana, LNG terminal, plinovod Varosfold-Slobodnica, Jadransko-jonski plinovod, družba Adria, PEOP. Medienergetski projekti osim primarne funkcije tretiraju se i kao motor nacionalno-gospodarskog rast. No megaprojekti osim rasta BDP-a donose i mnoge rizike, ekološke poput velikih negativnih utjecaja na okoliš te zdravlje ljudi i životinja, ekonomske jer su to velike investicije bez sigurnosti isplativost takvih projekata, forsiranje fosilnih goriva ugljen, plin, nafta i neobnovljivih izvora energije poput uranove rudače, donose i veliki rizik od globalne krize svakog pojedinog energenta. Osim toga, zanemarivanje diverzifikacije posebice malih ili manjih i lokalnih energetskih projekata, ulazak multinacionalnog sektora u najvažnije energetske projekte i ovisnost o nadnacionalnim korporativnim interesima, odustajanje od temeljnih odrednica dugoročne energetske sigurnosti samo su neke od slabosti strategije koja se gotovo isključivo oslanja na megaprojekte. Želim se osvrnuti i na ozbiljne slabosti nuklearnog scenarija. Naime, svima nam je dobro poznato da nuklearna energija u smislu zaštite okoliša i zdravlja ljudi i životinja može biti vrlo razorna. Havarije nuklearki izazivaju nemjerljivu štetu okolišu, trajno zagađenje prirode i veliku fatalnu opasnost za zdravlje ljudi i životinja. Osim toga, ne postoji apsolutno siguran način zbrinjavanja radioaktivnog otpada. Nuklearna energija je neobnovljivi izvor energije i ne može se ubrojiti u tzv. alternativne energetske izvore. Radi se o vrlo skupom projektu koji podrazumijeva dugoročno planiranje, a postojeće energetske probleme treba riješiti danas, a ne za 20 godina. Kako sada stvari stoje, ako se Hrvatska odluči za nuklearnu elektranu njena će snaga biti oko 1000 megawatta i to je za trećinu veća od nuklearke Krško, a približna vrijednost investicije je oko 4 milijarde eura. Nuklearna energija u Republici Hrvatskoj prema tvrdnjama energetskih stručnjaka upitna je iz tehničko-ekonomskih razloga. Zbog relativno malog elektroenergetskog sustava nije optimalno graditi elektrane ekonomski prihvatljive najisplativije veličine. Iskustvo razvijenih zemalja pokazala su da ekonomska isplativost nuklearne elektrane ovisi o broju elektrana koje će se graditi u sustavu. Za nacionalno ekonomiju isplativo je ulaziti u nuklearni program tek kada se predviđa instalacija oko 10 tisuća megawata, dakle nekoliko puta više od sadašnjeg hrvatskog elektroenergetskog sustava. To znači planirati i ulagati kao da ćemo graditi palaču, a na kraju ćemo sagraditi kolibu. Osim toga, nuklearna energija otvara relativno mali broj doduše dobro plaćenih radnih mjesta, a izuzetno je kapitalno intenzivno. S obzirom na to da se u svijetu trenutno gradi nekoliko nuklearnih elektrana, posebice u Kini i Indiji, za 20-tak godina moguća je kriza dobave uranove rudače kao energenta. Država bi trebala inzistirati na tome da investitor mora nužno predvidjeti financiranje cjelokupnog životnog ciklusa elektrane čime bi u sadašnjim uvjetima takva elektrana bila neisplativa. Na kraju rasprave postavljam pitanje možemo li drugačije? Smatram da možemo, bez dominacije megalomanskih projekata, realnijim predviđanjem rasta potrebe za energijom, s više štednje energije i uz povećanje energetske učinkovitosti, davanjem veće pažnje obnovljivim izvorima energije i manjim lokalnim regionalnim projektima, decentralizacijom energetskog sektora i poticanjem energetske neovisnosti regija, ulaganjem i poticanjem kreativnih rješenja usmjerenih prema korištenju novih obnovljivih i čistih izvora energije. Treba naglasiti da ne postoji čista tehnologija ugljena, jer je carbon capture and storage tek u eksperimentalnoj fazi, a ta bi tehnologija znatno poskupila cijenu struje dobivenu iz ugljena što je glavna prednost tog energenta. Nuklearna opcija ekonomski i ekološki je neprihvatljiva za Hrvatsku, kao što sam već rekla, zbog toga što ulažemo kao da ćemo graditi palaču, a na kraju sagradimo kolibu i postavljam pitanje jesmo li uopće toliko bogati. I zbog toga smatram da promišljena energetska politika podrazumijeva intenzivnu diverzifikaciju energetskih izvora te značajan odmah od ovisnosti o fosilnim gorivima. A to nipošto nije slučaj sa ovom strategijom. Kako bi se izbjegla ovisnost o jednom energentu zbog predznaka održivost i dugoročnost, stabilnost energetske politike, nužno je posebno razvijati obnovljive izvore energije koji su tek periferni aspekt ove strategije. I na kraju bih samo podsjetila da je programom rada ove Vlade i koalicijskom sporazumom koji je ustvari predložak za program rada ove Vlade bilo rečeno da je moratorij na nuklearke što ova strategija pobija. Pa pitam da li je u Vladi se nešto dogodilo i što se dogodilo da je HSS kao vrlo oštri protivnik nuklearne energije prihvatio i podržat će, pretpostavljam, ovu strategiju?
Hvala lijepo. Imamo dvije replike na ovu raspravu. Prvi se javio kolega Dragutin Bodakoš.
Hvala lijepo potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pa moja kolegica Mirela je spomenila da upravo obnovljivi izvor energije, da je to osnova za osiguranje dovoljnih količina energije. Međutim kolegice Mirela upravo iz svih ovih strateških dokumenata koje ovdje imamo vidimo da se upravo ide na jedno minoriziranje korištenja ovih obnovljivih energenata. Upravo i u ovoj konstataciji da ova strategija će definirati dinamiku poticanje izgradnje obnovljivih izvora energije u pojedinim četverogodišnjim razdobljima. Sve to pokazuje da je i ova strategija jedna predstava u kojoj i ova rasprava i ova usvajanja koja će slijediti poslije toga ukazuju kao da se nešto radi, vezano za strategiju. Međutim svi oni ostali elementi koji govore da bi se ta strategija trebala usmjeriti i prema ovim obnovljivim izvorima energije, oni nisu ovdje ni definirani niti se pokazuje da će se oni kao takovi i trebati i htjeti realizirati. Jer sigurno bi trebalo, ako smo konstatirali da je jedina, ovi obnovljivi izvori energije da su jedina, jedini omogućavaju energetsku neovisnost, tada bi trebali i otvoreno reći da i ovo pitanje rješavanja klimatskih promjena sa ovim obnovljivim izvorima energije će biti najkvalitetniji. Jer i evo i jučer valjda smo čuli pitanje i topljenje leda na Sjevernom polu gdje kroz 10-ak ili 20 godina očekuje se i stvaranje jedne, novih mora. Sve to je sigurno kroz ovakvu energetiku i energetsku učinkovitost drugih izvora energije da bi trebali dovesti do određenih problema. I upravo zbog toga smatram da ovakva strategija ne daje pozitivan pomak. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Prije nego što dam riječ kolegici Holy koja ima odgovor na repliku, ja bih vas zamolila da se držite vremena svi. Zastupnica Holy.
Hvala. Pa kolega vi ste apsolutno u pravu. Ja bih ovdje htjela spomenuti da je Hrvoje Požar prije nekoliko godina izradio jednu strategiju, odnosno jedan dokument o potencijalima iskoristivosti obnovljivih izvora energije do 2020. godine i da su ta predviđanja u principu u tom dokumentu znatno veća i ambicioznija no što mi imamo u ovoj strategiji. Pa tako se u ovoj strategiji predviđa o uvođenju nekakvih 80 megawata obnovljivih izvora energije, a Hrvoje Požar na temelju različitih izračuna predviđa da su potencijali Hrvatske 240 megawata u tom smislu. I postavlja se pitanje zbog čega nismo išli na maksimalizaciju tih potencijala.
Druga replika, zastupnik Zoran Vinković.
Zahvaljujem uvažena potpredsjednice. Evo uvažena kolegica je između ostalog rekla da ovo je strategija energetske rastrošnosti, a ne energetske učinkovitosti. Ja ju moram malo ispraviti jer jedna od najvažnijih mjera energetske učinkovitosti koja je ovako prošla mimo svih i mimo pažnje hrvatske javnosti, a odnosi se na najvažnije energente električnu energiju su tzv. ugovori sa povlaštenim potrošačima, a kojima se duplo naplaćuje isporučena električna energija, odnosno plaćaju se računi za potrošene kilovat sate te za prijenos električne energije. Na taj način se i duplo plaća PDV i na taj način mnoge jedinice lokalne samouprave umjesto stvarno provode mjere energetske učinkovitosti gaseći javnu rasvjetu s obzirom da su ti računi gotovo 100% veći u odnosu na prošlu godinu kada nije bilo tih ugovora za povlaštenu energiju. Vjerojatno se tim sredstvima plaćaju i ogromne dubioze hrvatske elektroprivrede, da ne spominjem ono, u onaj uvoz električne energije koji je mimo pameti, mimo svih i mimo zdravog razuma ekonomske logike. Dakle ovo doista u ovom trenutku nije nikakva strategija razvoja, energetskog razvoja Republike Hrvatske nego je ovo doista kako je to netko rekao strategija daljnjeg osiromašenja Hrvatske i državnog proračuna, ali isto tako i svih građana. Hvala.
Odgovor na repliku, zastupnica Mirela Holy.
Hvala. Poštovani kolega, ja doduše nisam u svojoj raspravi uopće spominjala različite dubioze u smislu poslovanja našeg hrvatske elektroprivrede. Vjerujem da će neki drugi kolege o tome nešto reći u svojim raspravama. Ali da činjenica je da znači problem sa ovom energetskom rastrošnošću može proizlaziti upravo i iz tih problema koje ste vi spomenuli, a kojima treba dati u svakom slučaju veliku pozornost i pažnju.
Riječ je zatražila u ime predlagatelja državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala lijepa. Obzirom da ima još prijavljenih za raspravu, a s obzirom da su se neke teze do sada provukle koje bih voljela na neki način usmjeriti u onom dijelu koji strategija to već pokriva, odnosno neke teze pokušati barem korigirati. Skrećem pažnju da se obnovljivim izvorima energije u strategiji itekako bavimo. Da je cilj dosegnuti razinu ukupnog udjela od 20% do 2020. godine. Znači prateći onaj trend i sa našim gospodarskim kapacitetima, prateći trend Europske unije dići razinu na kojoj i Europska unija ima razinu udjela obnovljivih izvora od 20% do 2020. godine. Oni su prepoznati kao naš domaći izvor energije, oni mogu pomoći ne u 100 postotnom iznosu i to pretpostavljam da svi znamo i da smo svi svjesni da obnovljivi izvori energije ne mogu preuzeti 100 postotni kapacitet podmirenja svih naših potreba. Dakle, oni mogu pomoći prevladati dio energetske ovisnosti, sudjelovati u njezinom smanjenju ali ne mogu preuzeti apsolutno 100%-tni kapacitet. Ima li alternative? Naravno, možemo biti u mraku i možemo se grijati međusobno toplinom vlastitih tijela, ali moramo priznati da osim obnovljivih izvora energije mi moramo posegnuti i za konvencionalnijim metodama korištenja energije. Reklo se da se zapravo u Hrvatskoj ne reguliraju metode korištenja obnovljivih izvora energije, da se ne potiču proizvođači, da se ne potiču domaćinstva i u tom segmentu nadam se da će se to prenijeti, mi imamo barem pet akata koji reguliraju obnovljive izvore energije i koji definiraju daljnje poticanje proizvodnje električne energije upravo iz obnovljivih izvora energije, imamo konkretno poticajni program poticanja samih domaćinstava i to kroz zagarantirani otkup električne energije u iznosu osam puta većem od konvencionalnog izvora električne energije ili primjerice u usporedbi osam puta više nego što se plaća cijena struje dobivene iz hidro potencijala, korigirala bih jednu naznaku odnosno izjavu da Hrvatska ne potiče i nema program poticanja ulaganja u obnovljive izvore energije. Kada smo još na toj temi samo bih spomenula da imamo barem 250 tekućih zahtjeva za izgradnju objekata kojima će se proizvoditi električna energija iz potencijala vjetra. Kada smo kod potencijala vjetra netko je spomenuo Dalmatinu odnosno vjetroelektrane koji zaustavlja se most zbog bure a vjetroelektrana ne koristi svoj kapacitet. Jedna mala tehnička ispravka, kada je bura onom svojom žestinom, tada od vjetroelektrana potencijala nema, vjetar mora biti optimalan, tek tada kada je bura ne govorimo o mogućnosti uopće korištenja vjetroelektrane, na neki način točnosti radi i naše javnosti ne bismo stavljali ta dva pojma u kontekst. Isto tako, željela bih napomenuti da u dijelu koji se tiče same Strategije iz 2002. godine koja se donijela, mislim da je pošteno reći da dokument koji je donijela jedna Vlada pozitivna je činjenica da Vlada jednostavno nastavlja one pozitivne crte navedene u onoj prijašnjoj strategija i ova Strategija nastavljajući se na raniju strategiju se širi na teme koje možda nisu u datom trenutku nisu bile predstavljene u tadašnjoj strategiji, dakle ovo je jednostavno iskorak prema okolnostima u kojima se sada nalazimo, iskorak prema učinkovitošću, iskorak koji uzima u obzir NLG iskorak koji se mora napraviti uzimajući u obzir potpisan Kyoto protokol i emisije. Dakle, jednostavno nadogradnja onoga što se na neki način se napravilo 2002. bez ikakve želje ulaska u polemiku. Još samo dvije stvari, Južni tok. Zastupnik Lesar je rekao da smo izgubili Južni tok, nije istina, pregovori za Južni tok se još uvijek vode, sa Slovenijom se potpisao sporazum o nalaženju načina da krak dolazi preko Slovenije, a što se tiče Italije i podmorskog kabela također bih ispravila mi smo prošli tjedan ugostili visokog gosta iz Italije, pričali smo upravo o podmorskom kabelu između Italije i Hrvatske, naši razgovori itekako su intenzivni po tom pitanju i netočna je tvrdnja da smo od podmorskog kabela sa Italijom odustali, razgovori su i dalje otvoreni. Hvala.
Dva ispravka netočnog navoda. Zastupnik Zlatko Koračević.
Hvala lijepa, gospođo potpredsjednice. Pa ispravljam navod, ili bolje rečeno želim preciznije utvrditi navod gospođe državne tajnice a vezano je državno poticanje korištenja obnovljivih izvora energija. Točno je da država potiče obnovljivi izvor energije to je točno, ali da li je poticanje proizvođač električne energije iz energije sunca putem ... trebao je 58 dozvola i trebalo mu je 5 godina. Ako je kolega 58 dozvola i 5 godina postupka poticanje onda mislim da neke stvari nisu u redu i da neke stvari u relacijama ne štimaju. Prema tome, ispravljam netočan navod a to je da država potiče, potiče ali na način koji je neostvariv za konačne korisnike.
Drugi ispravak zastupnica MIrela Holy.
Ja bih htjela ispraviti dio navoda koji se veže uz nastavak odnosno nadogradnju prethodne strategije od strane ove garniture, tu bih htjela spomenuti da nije točno da se nastavlja zato što je prethodna strategija poštivala moratorij na izgradnju nuklearnih elektrana do 2015. godine sukladno programu prostornog razvitka Republike Hrvatske a ova strategija taj naputak zanemaruje jer se kroz 3 godine kreće u postupak znači početka izrade dokumentacije za nuklearnu elektranu i to ne može biti nikakav nastavak i nadogradnja neke strategije.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom, riječ dajem zastupniku Danielu Srbu.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice, gospođe i gospodo zastupnici. Mi danas razgovaramo o strategiji energetskog razvoja Republike Hrvatske, no međutim, bilo je ovdje već rečeno da nije bilo posebice nigdje ovdje u ovom Domu raspravljano o provođenju i stanju provedbe Strategije usvojene 2002. godine. NO međutim, postavlja se pitanje zašto je to tako, da li smo zadovoljni dosadašnjim provođenjem prethodne strategije, što je po njoj učinjeno, zašto se došlo u situaciju da je potrebna izgradnja u sljedećih 10 godina kao što je rečeno, 100 puta većih kapaciteta nego što je izgrađeno u prethodnih 20, dakle dolazimo u jednu očito zabrinjavajuću situaciju kada je u pitanju opskrba posebice električnom energijom u Hrvatskoj. Dopustite da ja iznesem jednu svoju objekciju, mi danas raspravljamo ovdje o ovoj Strategiji a da praktično niti ovu Strategiju nije predstavio stručnjak za energetiku. Stručnjaci za energetiku u Hrvatskoj vladi su praktično na margini, oni ne mogu utjecati na donošenje ključnih odluka, mi moramo biti svjesni toga da su HEP i INA tvrtke koje su, od kojih je jedna do sada bila u državnom vlasništvu a više nije, jedna još je, tvrtke koje imaju najveći utjecaj na razvoj energetskog sektora u Hrvatskoj, ali ne može nitko tko je zadužen za energetiku u Vladi, ne mislim pri tom na ministra, praktično zahtijevati razrješenje uprave zbog toga što se ne provodi Strategija energetskog razvoja. To je ono što je dovelo cijeli energetski sektor u situaciju u kojoj je danas, dakle Vlada nije imala dovoljno volje baviti se ovim problemom, drugi problemi su bili prioritet i zbog tog smo došli u ovakvu situaciju. Naravno da je i u pripremi svih dokumenata pa i ove strategije bio veliki utjecaj i HEP-a i INE. Naravno cilj je ovom strategijom kao što je navedeno osigurati kvalitetnu, sigurnu, dostupnu i dostatnu energiju, ali ona mora biti konkurentna. Dakle, mi moramo imati sigurne izvore energije, ali oni moraju biti konkurentni jer cijena energije koja se nudi praktično u konačnosti gospodarstvu bitno utječe na konkurentnost našeg gospodarstva. Mi smo imali posljednjih godina veću potrošnju, veći rast potrošnje energije od rasta bruto društvenog proizvoda i o tome je bilo dosta riječi ovdje, to je jedan zabrinjavajući podatak. I na temelju tog podatka zapravo rade se i određena predviđanja potrošnje. Mi imamo iznimno veliku potrošnju energije u domaćinstvima, a isto tako odviše se često vodila i socijalna politika preko cijene energenata što zapravo katastrofalno utječe na cijeli energetski sektor jer njega onda praktično udaljava od tržišnog poslovanja, dovodi ga u situaciju da postaje neekonomičan, gomilaju se gubici i cijeli se sektor ne razvija. To je nešto izuzetno opasno i čega se treba u budućnosti apsolutno maniti. No međutim, u strategiji je navedeno da je i ovo moguće izvozno orijentirana djelatnost. Moguće da, ali u praksi nažalost ne. Imamo uvoz električne energije, imamo nemali uvoz i opreme iako imamo i sjajne hrvatske tvrtke koje su se bavile krupnom energetikom. Vjerujem da mi na razini naših stručnjaka, na tehničkoj razini možemo pokriti sve potrebe Hrvatske, no međutim bitno je i da se politika angažira kako bi se potrebe za električnom energijom, prije svega Hrvatske, u sljedećim godinama nadoknadile. Pitanje geopolitičkog položaja i tranzitnog potencijala, mi imamo doista jedan izvrstan geopolitički položaj, no međutim premalo se koristio tranzitni potencijal i tu je bila potrebna veća angažiranost i Vlade i politike prije svega kako bi se ključni energetski pravci doista zatvarali preko Hrvatske jer to bitno može utjecati i na gospodarski razvoj s jedne strane, s druge strane i na strateški položaj Hrvatske pa u tom smislu i budućnost. To su za hrvatsku državu područja od iznimnog značaja i njima se mora posvetiti posebna pozornost. Što se tiče određenih segmenata, prije svega recimo poticanje kogeneracije. Ono je ovdje navedeno kao jedna od djelatnosti kojom će se povećavati i energetska učinkovitost s jedne strane, s druge strane dobili bi više izvora energije, no međutim što to u konkretnom slučaju znači? Mi imamo iznimno velik sektor u državnom vlasništvu gdje je isplativa primjena tih tehnologija, gdje se ne događa praktično ništa jer se bave drugim problemima te institucije. Dakle govorim o velikim industrijskim kapacitetima još uvijek u državnom vlasništvu s jedne strane, ali tu su i bolnice, sektor zdravstva koji je izuzetno pogodan za primjenu kogeneracije, a praktično 12, 13 godina od analiza cijelog tog sektora nije se dogodila niti jedno postrojenje iako ima i ulagača zainteresiranih za to područje. Osim toga, pitanje centraliziranih toplinskih sustava kojima se u određenoj mjeri i prethodnom studijom posvećivala određena pozornost, no međutim danas mi dolazimo u situaciju da novim tehnološkim rješenjima postoji pitanje opravdanosti primjerice parcijalne klimatizacije takvih objekata kada se cjelovitom može postići veća ekonomičnost. Dakle, može se postići u krajnjoj liniji manji troškovi za sugrađane, no međutim u praksi se to ne događa. U praksi tko god želi postavlja klima uređaje po neboderima, a istovremeno dakle imamo priključenje na centralni toplifikacijski gradski sustav i jednostavno je to eto skupa neekonomično i sa stanovišta građana korisnika i sa stanovišta države u cijelosti. U tom smislu treba donijeti određene mjere kako bi se usmjerio razvoj cijelog toplifikacijskog sustava. Nadalje, ovom je predviđeno strategijom da će Vlada stvoriti uvjet za modernizaciju rafinerija. Mislim da to nažalost više neće biti moguće iako je potrebno jer to je pitanje utjecaja sad na vlasnike rafinerija tako malo da će to iznimno teško ići. Pitanje je tu i geotermalnih izvora i njegovo korištenje. Ja sam duboko svjestan da korištenje geotermalnih izvora neće napraviti ništa revolucionarno u Hrvatskoj, oni su relativno mali, ali se trebaju koristiti. Naša je praksa konkretna dosad se događalo u njoj da praktično država gradi objekte na geotermalnim izvorištima, a da ne koristi pritom geotermalni izvor kao izvor energije nego koristi plin kao primarnu energiju i to zbog toga što je INA vlasnik koncesija primjerice, a više zarađuje na plinu nego na korištenju naših geotermalnih izvora i tu smo orijentirani na uvoz energije umjesto da koristimo vlastite izvore. Dakle, jedna tragična situacija koja se mora spriječiti. Što se tiče solarnih elektrana, postoji na određenim lokacijama interesi stranih investitora. No međutim, događa se da se ne usklađuju prostorni planovi, da s jedne strane nije Županijskim prostornim planom predviđena izgradnja takve elektrane pa onda zbog političkih odnosa se to namjerno koči pa mi svi skupa imamo nerazvijene općine, veliku nezaposlenost, a s druge strane, dakle zbog političkih odnosa niti imamo korištenje ovakvih izvora energije za koji postoje konkretni zainteresirani investitori. Na kraju, što se tiče provedbe cijele strategije ja sam, moram reći, bio u dosta velikoj dilemi ocjenjivajući da li podržati ovakvu strategiju jer postoji dosta primjedbi na nju koju smo ovdje danas imali prilike čuti, no međutim ocjenjujem da se strategija mora provoditi, provedbeni dokumenti vezani uz ovu strategiju doista se moraju donijeti. Ja ću ovu strategiju podržati i stoga što želim da ona se počne što je moguće prije primjenjivati, svjestan svih manjkavosti i činjenice da ona u velikoj mjeri doista predstavlja i popis dobrih želja, ali želim da se zapravo nakon nje dođe i do određenih provedbenih propisa, ali i da se u konačnici raspravlja o tome što je po ovoj strategiji učinjeno i jesmo li se mi kao država odmakli i hoćemo li doći u situaciju da osiguramo potrebne izvore prije svega električne energije u sljedećih 10 godina. Hvala lijepa na pozornosti.
Imamo prvo jedan ispravak netočnog navoda. Kolega Vladimir Ivković.
Kolega Srb je spomenuo da potrošači koji leže na geotermalnim vodama, koriste plin zbog interesa INA-e. Ne koriste ga zbog interesa INA-e, nego zbog činjenice što je danas plin jeftiniji, nego je samo korištenje geotermalnih voda. I to je realnost cijene plina. I kada usporedite cijene ta dva energenta, onda znate da ovo što imate u prirodi je danas skuplje od onoga što morate kupovati. Hvala.
Sada sijede replike. Prva replika, zastupnik Zoran Vinkovi.
Hvala. Uvaženi kolega rekli ste da konkurentnost električne energije utječe na konkurentnost gospodarstva i vjerojatno ste mislili na cijenu električne energije koja je u ovom trenutku jedna od najskupljih u Europi koja plaća gospodarstvo bilo koje zemlje. Imajući upravo u vidu da i gospodarstvo i tzv. povlašteni potrošači plaćaju duplu cijenu električne energije, jednu za potrošene kilovat ili megawat sate, a drugu za prijenos električne energije. Na taj način duplo plaćaju i PDV u državni proračun. Vjerojatno kažem to jedan od načina kako je i Vlada, a isto tako je uprava HEP-a željela podmiriti sve ono što je proizišlo iz ogromnih dubioza koje su napravljene u ovih nekoliko godina. Ne želim da se ova rasprava shvati kao udar na HEP nego prije svega da se kroz ovakve rasprave konsolidira stanje u HEP-u. A jedna od odluka Vlade Republike Hrvatske kojom je željela riješiti stanje u HEP-u nije svakako postavljanje predsjednika nadzornog odbora za generalnog direktora Hrvatske elektro privrede, jel je upravo ono nadzirao i provodio i amenovao sve ono što se dešavalo u hrvatskoj elektroprivredi u ovih nekoliko godina.
Odgovor na repliku zastupnik Daniel Srb.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Vinković, zemlje razvijene zapadne Europe koji žele razvoj određenog industrijskog i gospodarskog sektora, traže načine i mogućnosti kako i kroz cijenu energenata pogodovati i učiniti svoje gospodarske subjekte što je moguće konkurentnijima. Pa u tom smislu se osiguravaju i posebne cijene električne energije koje su za njih pogodnije. No to kod nažalost nije slučaj. Kod nas se godinama još iz bivšeg sustava vodi jedna drugačija politika u kojoj zapravo gospodarski subjekti plaćaju višu cijenu električne energije, a to je neprihvatljivo.
Druga replika, uvaženi zastupnik Zlatko Koračević.
Hvala lijepo. Kolega Srb rekli ste da je važnije od strategije, plan provedbe aktivnost koje su definirane strategijom i u potpunosti se slažem s vama. Ali sada moje pitanje. Da li bi bilo korektno kada raspravimo o ovoj strategiji, da smo imali prilike raspravljati o izvršenju plana provedbe postojeće strategije, što je i zakonska obveza Vlade i koju mogućnost nam Vlada nije dala? Da li je razlog za to da se stvori raspravom u ovoj strategiji dojam da se nešto u energetici radi, a istovremeno da se prikrije činjenica da u proteklih pet godina u energetici nije napravljeno gotovo ništa, osim plinske krize koju smo imali na početku ove godine i na moguću novu plinsku krizu na koju nas upozorava i Europa u vremenu pred nama.
Odgovor na repliku, zastupnik Daniel Srb.
Hvala lijepo. ... [[Govornik nije uključen.]] analizirati učinke postojeće strategije energetskog razvoja, da ona mora doista doći ovdje i biti predmet rasprave istih stekli su se uvjeti za donošenje nove. No, međutim bez obzira na to, moramo ozbiljno razgovarati o učincima prethodne kako bi mogli donositi sljedeću, a koja će imati praktično značenje ono koje mi svi skupa očekujemo od nje. Hvala lijepo.
Nastavljamo sa raspravom. Riječ ima uvaženi zastupnik Jerko Rošin.
Gospođo potpredsjednice hvala vam lijepo. Kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Učili su nas barem tako da je energija neuništiva, prema tome ne bi trebalo biti problema sa energijom samo je trebamo znati dohvatiti i preuzeti. I čini mi se da se u tome zapravo i sva rasprava bi trebala voditi. I po redoslijedu prioriteta koje bi mogao staviti, onda kaže da je najvažnije da struje imamo, a onda drugo što bi moglo biti da smo u imanju te struje potpuno neovisni maksimalno moguće. Ali na prvom mjestu da je imamo. I u tom smislu razumijem predlagača, bez obzira koliko je kvalitetan prijedlog ili nije kao kada netko ocjenjuje. Njegova je briga da osigura svojom strategijom ono što je nama potrebno, jer jednoga dana ako toga ne bude što se ovom strategijom predviđa, bit će krivi oni, a netko drugi tko je imao primjedbe na strategiju. U tom smislu shvaćam potpuno probleme koji se postavljaju. No, međutim postavlja se pitanje kako osigurati dovoljne količine, kako osigurati te količini na najjeftiniji način i kako da je osiguranje tih količina potpuno u našim rukama. Malo prije sam sudjelovao u jednoj raspravi, odnosno postavljao pitanja vezana na ocjenu komisije o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji, kako to teče. Jedna od tema koja nije bila završena, to je bilo poglavlje 27. pitanje zaštite okoliša i svakako da kada razgovaramo o osiguranju potrebnih količina energije, onda da razgovaramo i o utjecaju na okoliš. Jer nema nijedne energije koju dobivamo, nijednog energenta kojeg dobivamo a da on nema svojevrstan utjecaj na okoliš. Samo je pitanje da taj utjecaj na okoliš bude što manji. Ja se svakako zalažem zato da utjecaj na okoliš bude što manji, da imamo kvalitetnije okruženje u kojem živimo i pokušavam iznaći u tom smislu što bolja rješenja. Ali moja iznalaženje rješenja se ograničavaju samo na pitanje zdravog razuma, ne na pitanje struke. Jer zato nisam kompetentan. Jer mislim da puno toga što ovdje u Saboru izgovorimo ne samo na ovu temu i na drugu temu ima drugačije okvire i drugačiju konotaciju od one koja predstavlja jednu stručnu ozbiljnu raspravu. No, pretpostavljam kao što sam imao prigode na jednome sastanku odbora čuti za izradu strategije, sudjelovao je jedan renominirani skup ljudi, koji ne znači da su napravili najbolje to što jesu, ali su po nekakvom svom vlastitom uvjerenju napravili najbolje što su mislili da je mada sve ono što struka donosi se opet i rado komentira sa karakterom lobija odnosno određenih poslovnih interesa da se forsira jedan tip energenta na teret drugog energenta. U svijetu se to događa često, svjesni smo pa čak i u farmakologiji i medicini mnogi vjeruju da se pojedine bolesti neke životinjske, svinjske, ptičje gripe izmišljaju da bi se prodali neki lijekovi itd. I zapravo se gubi povjerenje u ono što struka govori ili barem prezentacijom medijskom svega toga počinjemo ne vjerovati u ono kad je netko nešto napravio da je napravio sa dobrim namjerama ili lošim namjerama. Tako je i ova strategija opterećena jednim takvim dvojbama, sumnjama ali evo kakav sam pokušavam to shvatiti na najpozitivniji način. U svakom slučaju mislim da ono za što se posebno zalažu razne vrste udruga zelenih u pogledu zaštite okoliša da ima svoju vrijednost, da ima svoj značaj možda je čak i određeno prenaglašavanje tog problema upozorava da se ne bi na to zaboravilo ali možda neka ekstremna traženja ali bez pružanja alternative isto tako nisu rješenja jer onda svatko ima pravo nešto kazati a koji nosi odgovornost za to za što se zalaže. Energije imamo u svakom slučaju na raspolaganju. Da bi je dohvatili pitanje je po kojoj cijeni. Tako razumna je ova opservacija u pogledu korištenja domaće neke moguće energije iako je ona bitno skuplja u odnosu na drugu jer se i to napada ako se koristi skuplja cijena nego ona koja je na raspolaganju, ali da alternativnih izvora svakako ima koje Hrvatska ima više nego drugi i na njima bi trebalo poraditi i dosegnuti ono što mislim da je ispravljeno postavljeno u strategiji da se dosegne 20% mogućega što bi svakako dalo ne samo sigurnost nego i tu jednu potpunu neovisnost. Zbog šale radi a ne zbog neke ozbiljnosti da bi ja energiju Draganove noge Kovačevića koji cijelo vrijeme drma nogom ovdje iskoristio kao nekakav dinamo i tu bi se neka sitna energija dobila pogotovo što on to radi sa obe noge ne samo jednaput s jednom, drugi put s drugom nego čak i sa obe. Ali dobro, samo ovako zbog neke ... [[Govornik se ne razumije.]] u ovome. Ali u svakom slučaju znamo kad vozimo bicikl da stvaramo neku energiju koja se isto tako. ... [[Upadica se ne čuje.]] Htio sam samo kazati da je pitanje tih alternativnih izvora vrlo zanimljiva tema o kojoj bi trebalo nešto više, na čemu bi trebalo što više poraditi pa bih vam pročitao mali jedan kratki tekst kolumne moje objavljene prije pet godina na istu ovu temu, zapravo se radi o pronalaženju rješenja energetskih problema. Dakle, da bi se današnja potrošnja nafte u energetskom smislu nadomjestila nekim alternativnim izvorom energije bilo bi potrebno cijelu obalu od sjevera Norveške do juga Španjolske pokriti vjetrenjačama i to širinom pojasa od 10 kilometara da bi se kompenziralo ... [[Govornik se ne razumije.]] Takve su barem računice šefa znanosti i glavnog znanstvenika za zaštitu okoliša Engleska Inversa. Taj sam materijal imao u rukama. Ni to mi se baš ne čini nekom senzacijom od rješenja ali jednim od njih svakako da ako druge alternative ne bi bilo. Nuklearna energija izaziva velike kontroverze ali uz sve to 16,9% ukupne električne energije u svijetu dobiva se upravo na takav način prema istim pokazateljima. Međutim, postotak rizika s njom je puno veći, toga moramo biti svjesni. Zato znanstvenici stalno pokušavaju doći do novih sigurnih rješenja koja bi davala korist a ne bi izazivala negativne posljedice za čovjekovo okruženje. Mnoga su odavno u upotrebi barem što se proizvodnje električne energije tiče ali za sve potrebe nisu prikladna. Veliki uspjesi sve se više postižu u korištenju stalno raspoložive energije sunca ali ekonomičnost postignutih rješenja još uvijek je vrlo upitna što ne znači da do godine već neće biti puno racionalnije. Čak se i voda pokazuje kao mogući energent pa se može dogoditi da parkiranje automobila bude još i teže ali barem uz čišći zrak. Političari navodno razmišljaju svega pet godina unaprijed, odnosno onoliko koliko može trajati određeni ciklus borbe za vlast i njeno obnašanje. Menađeri analitički promišljaju i do dvadesetak godina unaprijed sagledavajući svoju budućnost kroz uspjeh tvrtke koju vode. Znanstvenici misle ne vodeći računa o konkretnom vremenu već općenito o budućnosti kao vremenu koje dolazi i s kojim se moramo suočiti. "Obični ljudi" mogu voditi računa samo o onome danas jer se s općom krizom energije već susrećemo a u budućnosti ona može biti samo gora. Zato dok ne riješimo neophodne nove izvore potrebne energije možemo i moramo već danas smanjiti potrošnju. To je moja teza koju bih htio svakako staviti na stol jer se tako smanjuje potreba za novom energijom. Energija se lako troši, teže plaća a sve teže osigurava. Da se samo uštedi nepotrebno i neodgovorno potrošena električna energija po domaćinstvima a domaćinstva troše gotovo 60% energije u svijetu i poslovnim prostorima trafo stanice po gradovima bile bi manje i rjeđe. Da se manje nepromišljeno koristimo automobilima zrak bi bio čišći a nafta bi duže trajala za ono neophodno. Slučaj Rima ne govori o tome kako je nama u prispodobi s njima dobro već što nas čeka u Europi ako ne izvučemo od nje pouku na vrijeme jer u Rimu je grozno, u Milanu katastrofalno sve do Bergama. Možda zraku nade u bolje sutra nudi British Petrol kojega znamo zašto se i kako zove, koji je svoj brend BP počeo tumačiti sa beyond petroleum. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku zastupnika Mirela Holy.
Poštovani kolega Rošin, ja bih htjela na neki način replicirati na vaše izlaganje podsjećanjem da danas smo otišli čak korak dalje od koncepta održivog razvoja i da se danas na razini Ujedinjenih naroda govori o konceptu "Green new deala". "Green new deal" podrazumijeva da odustajemo od koncepta gospodarskog rasta i da zadržavamo ideju nultog rasta zbog toga što su i ekonomski stručnjaci a ne više samo zaštitari okoliša prepoznali znači da je situacija u kojoj mi koristimo na sadašnji način naše resurse takva da je neodrživa i da zbog toga moramo mijenjati način razmišljanja, tu paradigmu a to je upravo taj "Green new deal" koji se velikim dijelom oslanja upravo na poticanje obnovljivih izvora energije i tim je putem krenula i Amerika vođena Barackom Obamom pa u tom smislu ja mislim da tu treba vidjeti i neke druge potencijale samo od onih ekonomskih.
Odgovor na repliku zastupnik Jerko Rošin.
Ja se slažem i o novome dealu da bi bilo dobro kad bi se to svakako moglo postići, razmišljanja o tome su vrlo velika naročito u pogledu rasprava o klimatskim promjenama. To je nesporno. Sudjelovao sam nedavno upravo na takvom jednom skupu u Washingtonu na tu temu gdje se o tome razgovaralo. No međutim, ono što predstavlja je … [[Govornik se ne razumije.]] u svemu ovome skupa je ipak ekonomija, jer ono što je moguće, što je prihvatljivo to je ipak ključ svega. Kad bilo o čemu razgovaramo, razgovaramo o ekonomskim okvirima da možemo opstat. Dakle, ono za što se zalažem to je da se ekonomija ne napusti, ali da se ne napusti isto tako ni pitanje održivog razvoja, odnosno okolnostima u kojima ćemo tu ekonomiju moguću moći živjeti. Jedno bez drugoga nije tako lako sagledavat. Čitav život predstavlja kompromis, ne samo u svom segmentu nego u jednoj svojoj cjelini. Hvala.
Nastavljamo sa raspravom. Na redu je zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo, gospođo potpredsjednice. Kolegice i kolege zastupnici. Gospođo državna tajnice sa suradnikom. Kada govorimo o energetskoj strategiji bitno je na početku reći da moramo znati koji su ciljevi koje pred sebe postavljamo. Cilj je apsolutno da imamo dovoljnu količinu kvalitetne energije hrvatskom gospodarstvu i hrvatskim građanima, odnosno hrvatskom pučanstvu. Energija je naravno najskuplja onda kad je nemamo. Svi smo svjedoci ove godine šta se desilo početkom godine kada su po nekim procjenama direktne štete u hrvatskom gospodarstvu otprilike iznosile 400 milijuna eura, 1% BDP-a skoro, uzrokovane time što nije bilo dovoljno energenta, nije bilo dovoljno plina i nije ga bilo dovoljno zbog toga što aktualna Vlada nije omogućila i nije se pripremila za taj scenarij koji se desio početkom godine. Druga stvar je naravno stabilnost cijelog sustava i stabilnost dobave energije, znači moramo imati nekoliko ili što više proizvođača i dobavljača energije. Treće je sigurnost dobave energije vezano isto za dobavljače pa i sa druge strane vezano i za ekologiju. Smanjenje naravno, strategija mora obuhvaćati i smanjenje energetske ovisnosti o drugim zemljama odnosno pojedinim dobavljačima i naravno povećanje energetske efikasnosti. Što nudi ova strategija? Da li ona nudi energetsku neovisnost Hrvatske? Ja mislim da ne. Strategija ide za time da imamo ovisnost o fosilnim gorivima i sa druge strane da ćemo imati i prijedlogom strategije se otvaraju mogućnosti gradnje nuklearne elektrane, nekoliko elektrana na ugljen. A tko su dobavljači tih energenata, tih sirovina koje su potrebne da te elektrane mogu raditi? Dobavljači za nuklearne elektrane su u najvećem, odnosno 80% znači sirovine obogaćivanog urana dolazi iz samo tri zemlje, znači Rusije, Francuske i Amerike. I sada kakva je to neovisnost koju nama ova strategija nudi? Nikakva. Znači, bit ćemo jako ovisni o samo nekoliko zemalja velikih sila koje će onda moći utjecati na našu energetsku sigurnost i politiku. S druge strane, smatram da je ova strategija zastarjela, zastarjela u jednom dijelu koji se, opet sam rekao, oslanja na više-manje fosilna goriva, a ne razvija, kao što to radi Europska unija, obnovljive izvore energije. Iako u samoj strategiji se spominje koliki će biti udio obnovljivih izvora energije u strategiji su u te izvore energije uključene i hidroelektrane što nije standard u Europi, odnosno u politikama energetskim Europske unije. Netko je rekao da je to popis lijepih želja koje je pitanje da li će se ostvariti. Ja bih podsjetio da smo mi, već imamo na djelu jednu strategiju koja je definirana za vrijeme 2002-2012. godina koja se nije ostvarila i koja je dijelom i uzrok svih ovih problema koje smo imali vezane za energiju početkom ove godine. Nisu se napravile elektrane koje su bile zacrtane tom strategijom. Ova aktualna Vlada i prošla Vlada nisu napravila u zadnjih pet godina ono što je bilo planirano i zbog toga je Hrvatska energetski sad u vrlo teškoj situaciji. I ne samo to, nego smo išli korak dalje, netko je to isto spomenuo, išli smo kupovati skladište plina Okoli od privatne tvrtke umjesto da smo investirali u novo skladište plina i na taj način zaštitili hrvatske građane koji će može biti i ove godine mogu biti ugroženi nedostatkom plina i moguće bez obzira što zima još teoretski nije ni počela, odnosno hladnije vrijeme se tek ovih dana u Hrvatskoj pojavilo, ali može se desiti opet kriza i opet možemo imati nestašice plina i s te strane štete gospodarstvu i građanima koji neće biti zaštićeni. I umjesto da smo znači išli graditi novo skladište mi smo išli kupiti skladište plina od privatne tvrtke koja je by the way sada u vlasništvu stranaca, stranih investitora i na taj način nismo napravili ono što je temeljni zadatak Vlade i onih koji u ovoj zemlji odlučuju, a to je da zaštite hrvatske građane. Dokument strategije je planiran i projiciran na pretpostavci da će se povećati potrošnja energije za nekih skoro do 50% u narednih desetak, odnosno 12, 13 godina šta se temelji iz rasta BDP-a od 5%. Svi smo svjedoci ove godine upravo suprotno, pada BDP-a i vjerojatno naredne godine će isto tako biti ili usporeni rast, ali sigurno ni približno 5%. Sljedeća godina možda bude oko nule, naredne godine će se možda doći do određenog oporavka, ali vidi se da nije realno planirano. Netko je spomenuo prije mene i broj stanovništva kojeg je svake godine sve manje i manje u Hrvatskoj, znači bit će manje potreba za energijom. I kada još dodamo tome da treba raditi sa građanima i treba raditi na efikasnosti potrošnje energije, sigurno je da to neće biti realno stanje. I zato se nameće jedan zaključak koji je meni iz ove strategije jedini logičan, šta se želi sa ovom strategijom postići, a to je da se uvedu na mala vrata znači neki okviri za velike projekte koje će domaće ili ne domaće, možda i neke druge projektantske kuće razvijati, a koje se možda neće nikada ni ostvariti. Možda neće nikada bit izgrađena u Hrvatskoj nuklearna elektrana, ali će sigurno biti na osnovu ove strategije narednih nekoliko godina napravljeni projekti za tu elektranu i na kojima će određeni lobiji sigurno ostvariti velike zarade i velike poslove. Ista stvar je što se tiče i drugih stvari koje su vezani. Znači otvaraju se prostori za velike projekte koji možda neće nikada biti ni ostvareni. A zašto mislim da i zašto sam ja osobno protivnik izgradnje nuklearne elektrane i zbog čega mislim da nuklearna elektrana, odnosno nuklearka nije niti realna da će se ostvariti u Hrvatskoj. Kod gradnje nuklearke gotovo je nemoguće planirati, u ovom trenutku spominju se 3, 4 milijarde eura troškovi gradnje, ali mislim da je to nerealno. Mislim da je moguće reći da u trenutku početka izgradnje nuklearke nemoguće je reći koliko će biti troškovi gradnje i koliko će biti uopće troškovi vezani uz cijeli projekt. Po nekim procjenama radi se nekada i do čak do 10 milijardi eura. S druge strane kapaciteti izgradnje u svijetu su već sad zauzeti, odnosno nije moguće ugovoriti posao za narednih 20, 30 godina. Postoje studije u svijetu koje govore da nuklearna energije nije kompetitivna, odnosno da s te strane nuklearke ne mogu ponuditi ono šta nam se pokušava servirati, a to je da će biti struja jeftinija, po stabilnoj cijeni i po sigurnoj isporuci. Govorim o studiji koju je 2003. napravio Massachusettes Institute Of Tehnology i koja je jedan od relevantnijih dokumenata na koji se možemo pozvati kada govorimo o nuklearkama. I naravno na kraju, smatram da je početak gradnje nuklearke direktni udar na standard hrvatskih građana, jer većinom kada se financiraju nuklearke dolazi do povećanja cijene električne energije, odnosno iz toga se počinju financirati ti projekti. Financiranjem, znači povećanjem električne energije dolazi naravno do udara na standard, dolazi do udara na konkurentnost našeg gospodarstva i smatram da to rješenje definitivno nije dobro. I na kraju, neću podržati ovu strategiju iz ovih navedenih razloga koje sam rekao u svojoj raspravi. I smatram da. Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Da, ne mogu podržati tu raspravu. Vidim da vas to nije iznenadilo, jer vjerojatno ne možete ni vi. Ali ukoliko nećete samo dignuti ruke, nego malo pažljivije pročitati strategiju, nećete sigurno gospodine Đakiću moći vi isto tako podržati. Znam da bi to iziskivalo barem sat, sat i pol pažljivijeg čitanja, ali evo probajte pa ćete vidjeti. Neću podržati strategiju, a mislim da ne bi trebali podržati niti ostali klubovi zastupnika, jer ne garantira ono šta je jedino bitno energetsku sigurnost i neovisnost Republike Hrvatske i njezinih građana. Hvala lijepo.
Imamo jedan ispravak netočnog navoda i jednu repliku. Zastupnik Vladimir Ivković, ispravak.
Hvala potpredsjednice. Kolega Maras je u svom uvodnom izlaganju okrivio aktualnu Vladu zbog nestašica plina u prošloj sezoni. Naime opće je poznato da plina nije bilo zbog toga što je Rusija obustavila isporuku Ukrajini. Ja mislim da je i on svjestan da ovako široko tumačenje odgovornosti Vlade je isključivo u političke svrhe. Dakle plina nije bilo zbog toga jer je Rusija obustavila isporuku Ukrajini i transport kroz Ukrajinu, a aktualna Vlada je osigurala zamjenski plin i to ne po uobičajeno daleko višim, nego po redovnim cijenama i osigurala je opskrbu svih zaštićenih kupaca u Republici Hrvatskoj. Tako da je Vlada poduzela sve što je u datim okolnostima bilo moguće.
Hvala lijepo. I repliku imamo, zastupnik Dragan Kovačević.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Naime, replicirao bih i na neki način problematizirao onaj dio koji je kolega Maras govorio oko izgradnje nuklearne centrale u Republici Hrvatskoj. Naime ja ću reći o jednom konkretnom slučaju gdje je Općini Erdut stigao prije par godina naputak Hrvatske elektroprivrede kojom se od Općine Erdut traži da se na području na kojem je još poznato u vrijeme bivše Jugoslavije su rađeni različiti istraživački radovi od geofizičkih, geomehaničkih, hidroloških, hidrodijaloških itd., itd., da se po novom prostornom planu znači ne mijenja namjena. Jasno je da je takav zahtjev HEP-a, Hrvatske elektroprivrede kod toga stanovništva izazvao burnu reakciju. I dan danas se o tome raspravlja na terenu i imam potrebu i kao saborski zastupnik na neki način to reći i na ovoj sjednici i na ovoj raspravi o energetskoj strategiji. Naime, radi se o području koji je apsolutno jedna od najboljih lokacija, poljoprivrednih lokacija uopće u Slavoniji i Baranji, dakle od vinograda, od onoga što i zbog okupiranosti dugogodišnje, pa i miniranosti tog područja itd., to je zemljište spremno za jednu kvalitetnu i ekološku proizvodnju, dakle od onoga turizma vinskih cesta i svega onoga što pričamo o održivom razvoju. Isto tako da bi se priča odigravala na terenu gdje je u blizini Kopački rit koji je, i ne samo najveće europsko stanište močvara dakle preletište ptica itd., nego i mrjestilište slatkovodnih riba. Mi znamo šta znače nuklearne centrale oko povećanja temperature vode itd., sve ono što je potrebno za hlađenje. Isto tako sama ta HEP-ova iskazana namjera već u ovom trenutku odvraća investitore, dakle koji su htjeli ulagati na to područje u poljoprivrednu i prehrambenu industriju. Prema tome želimo znati što je HEP zapravo s time htio? Mi imamo iskustva u gradu Osijeku gdje su se oni prije 10-ke godina rezervirali na određenim lokacijama, ljudi tamo podignu stambeno naselje i onda im nakelje skalameriju 110 kilovoltne trafostanice koja, tamo djeca kao da žive ono u Terminatoru ono poslije katastrofe, kataklizme, i imaju tu skalameriju odmah sa ulaznih vrata na 5 metara. 100 kilovoltnu na 10 tisuća kvadrata. Pa želimo znati šta je HEP s time htio.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Kovačeviću, vidim da se mi slažemo tu oko jedne stvari, a to je da ovom strategijom ne treba omogućiti gradnju nuklearne elektrane u Hrvatskoj. To je ono što mi jasno govorimo, treba više ulagati u obnovive izvore energije ali ovom se Strategijom otvara mogućnost izgradnje nuklearne elektrane. Reći ću još jednu stvar, nuklearnu elektranu vjerojatno će financirati, odnosno projekt će voditi HEP kao tvrtka koja će taj resurs koristiti. Neću ulaziti u detalje koliko je HEP sposoban i kadrovski i koliko ima povjerenja u transparentnost te tvrtke da vodi takvu investiciju. Apsolutno da, postoji mogućnost da će se podići cijena struje ukoliko idemo u nuklearnu elektranu da bi se ona mogla isfinancirati ali koliko će se taj novac transparentno trošiti možemo svakodnevno vidjeti kako HEP posluje. I zato jasna poruka sa naše strane a vidim da se vi slažete i nemojte podržati ovu Strategiju jer ona uvodi nuklearnu elektranu na mala vrata u Republiku Hrvatsku. Hvala lijepa.
Riječ je ponovno zatražila državna tajnica Tamara Obradović-Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, uistinu vrlo kratko na dvije teme i obje kroz mala vrata. Kada ćemo tiskati Strategiju to će nam biti svakako light motiv u dizajnu. Što se tiče otkupljenog skladišta, ja samo podsjećam da prvo nije se otkupilo skladište od privatne tvrtke, skladište se otkupilo od INE, mi smo i dalje vlasnici INA-e, skladište se otkupilo od INA-e za vrijednost od 514 milijuna kuna, po procijenjenoj vrijednosti kako je dala neovisna konzultantska kuća Price Waterhouse Coopers. Skladište smo kupili danas 2009. godine, skladište je mogao biti kao Plinacro koji ga je nota bene kupio od INA-e moglo je biti izdvojeno još 2003. godine kada se Plinacro izdvajao iz INE i startao vlastiti investicijski odnosno poslovni projekt. Moram priznati da što se tiče mega projekata, možda sam nešto propustila, koliko sam shvatila mega projekti su pozitivno ocijenjeni iako je Klub SDP-a rekao da neće podržati ovu strategiju i vi osobno sami, međutim, mega projekti su stavljeni u jedan pozitivan kontekst u ime Kluba zastupnika SDP-a. Što se tiče nuklearke, odnosno mogućnosti uvođenja nuklearne energije, struka koja je sudjelovala u ovoj Strategiji je snažno podržala isključivo iz osnove stručnog koncepta mogućnost otvaranja i nuklearke, odnosno nuklearne energije kao jedan od dodatnih izvora energije u Hrvatskoj. Mi tu mogućnost, prostor, cijeli hodogram ispunjavanja, vi ste primijetili da taj ciklus traje godinama, nekoliko godina svakako traje ocjena atomske agencije vis a vis 19 kriterija koja jedna samostalna nuklearka bez obzira na prethodno iskustvo sa Nuklearkom „Krško“ što se ne uzima u ovom slučaju u obzir, dakle cijeli taj periodo vis a vis 19 kriterija atomske energije traje i da uistinu samo ispitivanje, prvo davanje prostora i mogućnost da se o tome uopće raspravlja i razmišlja je u strategiji a konkretni koraci traju godinama vis a vis tek tih 19 kriterija. Evo ja se ispričavam na intervenciji ali ja se nadam da to unosi malo dodatnog pojašnjenja.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo, gospođo državna tajnice. Oko plinskog skladišta, kupljeno je od INE da od privatne tvrtke u kojoj država ima udio 44%, ali recite vi meni koja je logika kupovati nešto od nekoga koje ta osoba ili tvrtka ne može odnijeti iz Hrvatske, ona može služiti samo Hrvatskim građanima i opskrbi plinom hrvatskih građana. Zbog čega kupiti to što INA već mora dati u funkciju hrvatskim građanima, umjesto da se napravi novo skladište, prošire kapaciteti i osiguraju hrvatski građani. I onda naravno još se zaboravi da osim skladišta moraš kupiti i plin jer skladište bez plina ne može funkcionirati, distribucija ne može funkcionirati. Naravno zaboravi, to je pod navodnicima, nije se tu ništa zaboravilo, to je posao koji je dogovoren vrlo vješto ali netransparentno i daleko od očiju javnosti.
Hvala lijepa. Prije nego što nastavimo s raspravom, ja imam sada neku primjedbu. Naime, jako mi je drago kada se predstavnik predlagatelja javi i zastupa stavove dokumenta o kojem Sabor raspravlja, međutim, političko nadmetanje u ovoj dvorani rezervirano je za saborske zastupnike i nikog drugog. Bez obzira što je ova malo prije izrečena primjedba bila izrečena simpatično, ja bih ipak volila da se predstavnici predlagatelja suzdrže od političkih primjedbi u odnosu na dokument kojeg ovdje predstavljaju. Ima sasvim dovoljno ovdje suprotstavljenih strana saborskih zastupnika čiji je to posao. Riječ ima zastupnik Zdenko Franić.
Štovana gospođo potpredsjednice, štovana gospođo državna tajnice, štovane kolegice i kolege zastupnici. United Kingdom research centar je prije nekoliko dana izdao strateški dokument namijenjen Britanskoj vladi u kojoj stoji da je era jeftine i lako dostupne nafte završila i da se proizvodnja nafte približava sudnjem danu. Svatko tko želi taj dokument može naći i downloadati sa njihovih web stranica. U tom svjetlu prijedlog energetske strategije koji imamo pred sobom je na žalost i palijativan, jer probleme sagledava tek desetak godina unaprijed nakon čega će ovi klasični tradicionalni energenti postati neisplativi. NO, čak i takav prijedlog nije usuglašen odnosno koherentan sa programom Vlade republike Hrvatske za mandat od 2009. godine do 2011. u kojoj pod ciljevima točke 8. Energetika stoji, citiram: „Naš energetski sustav usklađivat će se i povezivati sa energetskim sustavom i tržištem Europske unije, nastavit će se sigurna dobava energije za naš povećani industrijski razvoj uostalom i povećanjem broja dobavnih pravaca.“ Dakle u Vladinom programu se isključivo govori o dobavi energije, a o proizvodnji vrlo malo. U programu Vlade se elaboriraju i dobavni pravci prirodnog plina tj. Magistralni plinovodi što će još više utjecati na energetsku ovisnost Republike Hrvatske. Postavlja se pitanje koji je dokument važniji, energetska strategija o kojoj upravo raspravljamo ili program Vlade? Izlazak iz krize Sjedinjenih američkih država i posljedični rast cijena nafte kojima evo zadnjim mjesecima svjedočimo, pojačana težnja za energentima u kineskom gospodarstvu uzrokuju i tražnju globalnu i od nas zahtijevaju mnogo učinkovitiju energetsku politiku, program i strategiju no što nam je ponuđeno. Uvozna energija je kao što smo vidjeli, posebice plin, postao oružjem ucjene. I u medijima eto čitamo kako će Hrvatska kao jedina od 29 europskih zemalja i ove zime ukoliko bude iole hladnija imati probleme u opskrbi plinom. Kaže se to u preliminarnoj godišnjoj prognozi Udruženja plinskih operatera, odnosno … [[Govornik se ne razumije.]] i nitko iz Vlade to nije demantirao, a zanimljivo je da GTE ukazuje da taj problem sa opskrbom plinom neće imati niti jedna europska država uključujući čak i Bosnu i Hercegovinu, Srbiju i Makedoniju. Vladin program kao i energetsku strategiju trebalo je daleko više usmjeriti na smanjenje uvozne ovisnosti Republike Hrvatske jer samo energetska samodostatnost i neovisnost su garancija samostalnosti, suverenosti, samostojnosti i brana suvremenom neokolonijalizmu. Kako će Vlada kompenzirati inflatorni pritisak skupe energije? Kako ćemo mi nadoknaditi manjak kada godine 2015. zbog dotrajalosti kraj životnog vijeka nekoliko termoelektrana prestane sa radom i to snage otprilike 1100 megawati? Podsjetimo se da u programu Vlade nije bilo nikakvog stava niti pozitivnog niti negativnog o nuklearnoj energetici. Istina Bog u ovom dokumentu ima nekakvog barem posrednog stava međutim Vlada se panično boji i samog spominjanja riječi nuklearno ili radioaktivno i tako na 35. stranici programa Vlade za mandat 2009. do 2011. se govori o potrebi donošenja nove strategije i programa prostornog uređenja RH koji će isključiti odlagalište nuklearnog otpada. I dok možda stav o nuklearnom otpadu i podržavam što je s radioaktivnim otpadom? Kolegice i kolege, gospođo državna tajnice znate li možda kamo odlazi radioaktivni otpad koji nastaje normalnim radom mnogih industrijskih postrojenja i bolnica? Podržava li Vlada možda i jedinstveno rješenje u svijetu da se privremeno odlagalište radioaktivnog otpada nalazi nepuna 3 km zračne linije od ovog mjesta, od ovog uvaženog Doma, pa se u Institutu "Ruđer Bošković" uskladištuje radioaktivni otpad kao što su gromobrani, javljači požara, razni radioaktivni izvori itd. Ne pledirajući niti za niti protiv nuklearnih elektrana, iako moj osobni stav je da bez nuklearki nema sigurne energetske budućnosti, zanima me kakav je stav Vlade o tom problemu? Jer energetska strategija je jedno, program Vlade je drugo, a činjenica jest da za 10-ak godina neće biti niti ugljena niti nafte po iole razumnim cijenama koji bi garantirali normalni razvoj hrvatskog gospodarstva. Kako Vlada misli zadovoljiti obveze Kyoto protokola? Stav o nuklearnoj energetici me i zanima stoga, a mislim da zanima i građane Republike Hrvatske zbog notorne činjenice da je Republika Hrvatska i dalje vlasnica, suvlasnica 50% NE "Krško" koja se nalazi svega 30-ak km zračne linije od Zagreba kao najvećeg populacijskog centra u Republici Hrvatskoj i glavnog grada. Koji je stav o prodaji NE "Krško"? O čemu, naravno u strategiji se ne govori, ali prisjetimo se da je u programu Vlade doktora Sanadera eksplicitno se kazalo nastavit će se daljnji razvoj poslovnog sustava HEP-a, restrukturiranje i privatizacija, a kako se naglašavalo da je ova Vlada Vlada kontinuiteta da li je to isti program Vlade? Osobno smatram da je ostanak Republike Hrvatske u suvlasništvu NE "Krško" garancija njenog sigurnog rada jer garantira izravan utjecaj na sigurnosnu politiku, a izlaženjem iz vlasničke strukture Republika Hrvatska na sigurnosnu politiku tako bliske nuklearne elektrane može utjecati samo kroz izuzetno kompliciran sustav međunarodnih konvencija i protokola. Postavlja se pitanje tko će ovaj minimalistički i ne osobito ambiciozan program i strategiju voditi? Studenata tehničkih i prirodnih znanosti je sve manje, posebice onih koji se bave energetikom. Vladina energetska politika i ova strategija bi trebali uvelike nadmašiti dvo i pol godišnje razdoblje kao što je u programu ili 10 ili možda 15-godišnje razdoblje koje se spominje u strategiji. Primjerice, već spomenuti "United Kingdom Energy Research Center" je razradio scenarije za energetski sektor u Britaniji sve do godine 2050. kada odavno više neće biti nafte i plina. Smatram da je nažalost ovakav energetski program Vlade autističan, a strategija pisana pod diktatom politike tek nešto malo bolja. I smatram da bi i Sabor i Vlada jednom trebali napraviti iskorak i napraviti energetski program i strategiju za razdoblje koje daleko nadilazi jedan ili dva mandata jer bi samo to bila garancija energetske suverenosti, samodostatnosti, a posljedične i samostojnosti Republike Hrvatske. Nažalost, kako je sada postavljeno "Hrvatska elektroprivreda – HEP" kojem se daje lavovska uloga u razvoju energetskog sustava Republike Hrvatske je zauzet svojim problemima i čini mi se da sav novac namijenjen alternativnim izvorima energije i eko struje je otišao u otpremnine smijenjenoj upravi HEP-a. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sljedeći kolega za raspravu Davor Bernardić.
Poštovana potpredsjednice Sabora, uvaženi kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Pa prije svega, a iz rasprave svih govornika i stava kluba SDP-a da nećemo podržati. Svakako tko je iole pročitao ovu strategiju, odnosno na nju se osvrnuo sa osvrtom stručne javnosti, zna da je riječ o jednom dosta nepripremljenom dokumentu koji se donosi prilično stihijski na brzinu i nije dobar. To svi znamo, barem oni koji su pročitali u ovoj dvorani. I mi iz opozicije i vi s pozicije. Jedno je kada se brani zakonski prijedlog o kojemu imamo drugačije stavove i za kojeg vi mislite da je dobar, mi mislimo da ima nekih nedostataka. Za ovaj znamo, da jednostavno nije dobar, samo vi jednostavno branite prijedlog strategije koja nije dobra. Razlozi su za to u nizu. Zastarjeli koncept energetske strategije je nešto što su spomenuli svi i ovo o čemu je gospodin Franić pričao znači strategija koja se definira na nešto kraći vremenski period ne može biti sveobuhvatna ukoliko je u procesu energije. Ali ono što je naročito bitno i što treba podvući, je da mi nemamo evaluaciju prethodne strategije. Mi smo imali strategiju, prethodnu strategiju Zelene knjige i ova se strategije donosi bez evaluacije prethodne strategije. Znači, mislim to je da kao idete raditi kuću, a ne znate od kuda krećete nemate nikakvih temelja i na taj način će se i donijeti. Onda u toj strategiji je planirano povećanje potrošnje, a time i ovisnosti o neobnovljivim i neiscrpivim izvorima energije. I to je nešto što su podvukli svi zastupnici, nešto za što Hrvatska nema resurse, ali na čemu se inzistira i što će se dogoditi, ukoliko se bude slijepo slijedila ta strategija, dogodit će se energetska ovisnost. Ja moram podsjetiti da je u prethodnoj strategiji bilo zapisano ovo. Do 2020. se trebalo ugasiti tisuću 350 megawata električne energije koja se proizvodi, a predviđeno je otvaranje novih tisuću 400 megawata. Uz sve veću potrošnju energije, mi u sljedećih 12 godina ovom dinamikom nećemo uspjeti ni očuvati postojeće kapacitete, što je velik problem. Ovaj plan koji se tu iznosi je ambiciozan, no ako pogledate koliko košta, on košta 15 milijardi eura u razdoblju od sljedećih 11, 12 godina. 15 milijardi eura je na razini otprilike 1,5 milijarde godišnje što iznosi 3% društvenog proizvoda. Vi nama sada želite reći, da će naš društveni proizvod narasti svake godine 3% samo iz investicija u energetskom sektoru. Kada se zbroje sve strategije koje imamo Strategija vodnog gospodarstva, Strategija razvoja prometne infrastrukture, Strategija razvoja željezničke infrastrukture sve strategije koje imamo, sve te strategije su teške godišnje gospodo rasta GDP od 10 do 15%. Pa ja ne znam da li mi to ne vidimo? Da li ne vidimo o čemu pričamo? Uvjeravate nas da će naš bruto društveni proizvod godišnje samo na tim investicijama rast 10 do 15%. Pa to je nerealno. Jel u ovoj godini je bruto društveni proizvod pao 7%, u ovoj godini, sljedećoj po nekim prognozama najoptimističnijim će biti na razini nule, znači stagnirat će tokom 2010. godine, a mi sa svim strategijama koje je Vlada donijela samo investicije u tim strategijama su vrijedne gospodarskog rasta od 10%. Netko nekoga laže. Ja ne mogu stvarno reći, ali to je nešto što apsolutno ne može držati vodu, jer novaca jednostavno nema. Ja bih volio da mi imamo realne akcijske planove, strategije trebaju biti, ali bi više volio da imamo realne akcijske planove. No akcijskih planova nema, nema doduše još nekakvih širokih strategija koje su nužne. Normalno funkcioniranje države poput Strategije regionalnog razvoja poput Opće razvojne strategije Republike Hrvatske, a pogotovo zbog toga što nema tih generalnih gospodarskih konsenzusa, ne može onda ni biti akcijskih planova u kojima će se operacionalizirati priča. I sada činjenica je da su i moji prethodnici rekli da se u jednom dijelu kroz ovu strategiju favorizira nuklearna energija. No ja ću vam navesti neke podatke koji ne idu u prilog favoriziranju nuklearne energije. Ja sam inače fizičar, prema tome mogu o tome itekako objektivno razgovarati. Evo npr. jedan primjer iz svijeta. Kaže, Australija, a kada se govori o Australiji onda treba znati sljedeće. Australija je najveća zemlja koja ima najveće rezerve urana u svijetu. Uvjerljivo je na prvom mjestu. Australija je dakle odustala od gradnje nuklearnih elektrana iako ima najveće rezerve urana i trenutno je drugi po količini proizvođač urana u svijetu, te trenutno vrši pripreme za gradnju najveće solarne termalne elektrane u svijetu snage tisuću megawata, jedan gigabajt. To je ono što radi Australija. Isto tako ja sam se informirao US Energy information agency, znači najrelevantniju energetsku agenciju koja ima sjedište u Sjedinjenim Američkim Državama koja u svoj studiji apostrofirala ovo što su rekli i govorili pojedini zastupnici. Kaže, da su realizirani troškovi gradnje nuklearki u SAD-u bili od 209% do 380% veći od prezentiranih početkom gradnje. Dakle, do 4 puta su skuplji su bili troškovi gradnje nuklearki. Također kolega vam je Maras izdvojio od ... [[Govornik se ne razumije.]] studiju, a to je najprestižnija Svjetska znanstvena institucija, bolje nema od te. Koliko ja znam bolje od te nema. Kaže da nuklearna energija danas nije ekonomski kompetitivni izvor. Zašto? Pa upravo zbog ovih razloga. Zato jer se ne može ocijeniti cijena električne energije koja će ispasti na kraju, zato jer Hrvatska nije proizvođač goriva koje pokreće nuklearku, zato jer mi nemamo ni novaca za investirati u nuklearku, zato jer trebamo novac izvana, trebamo koncesionara, trebamo uran izvana, sve trebamo izvana. I onda to ne može biti normalna i ne može biti najbolji izbor. Ako mi sve trebamo uvoziti, onda to ne može biti najbolji izbor. A činjenica je da hrvatske komparativne prednosti u dijelu u kojem bi trebala stremiti energetska neovisnost, je npr. sunce i vjetar, nešto čega imamo na pretek. A nešto i s čime je Europska komisija zacrtala put do 2020. godine da se 20% svih izvora energije, znači to je direktiva, treba zamijeniti sa obnovljivim izvorima energije. I to je nešto što je obvezujuće i što će sutra kad budemo ušli u Europsku uniju biti obvezujuće i za nas. Prije 30 godina su Francuzi počeli graditi nuklearke a mi bi u taj proces htjeli krenuti sada. I to je loš problem u hrvatskom pristupu priči. Umjesto da stremimo onim stvarima koje su trenutno najmodernije, da idemo u tom smjeru jer novaca nema i tko zna kad ćemo uspjeti napraviti bilo kakav pomak u vezi ove strategije. Ja sam vam rekao, očekivani rast samo za investicije bi trebao biti na razini preko 10% godišnje za sve strategije. Znači, umjesto da idemo u smjeru gdje su najnovija svjetska istraživanja mi idemo u smjeru gdje su zastala istraživanja prije 30 godina i taj jednostavno sistem ne može biti dobar. Ne može, jednostavno to ne može biti naročito mutno. Kad smo kod obnovljivih izvora energije onda sam još dužan reći to da budući da je to opredjeljenje i Europe i svijeta a činjenica da ove institucije poput US Energy information agency ili MIT-a, znači najprestižnije svjetske institucije pa ako oni ne znaju pa tko zna. O tome se radi. Ako mi sad idemo protiv njihovog razmišljanja onda ili smo jako pametni ili smo jako glupi, nešto od to dvoje. Znači, oni su kroz obnovljive izvore energije a na čemu inzistira Europa i svijet se ne samo da se investira u nove tehnologije nego je puno veći broj novih radnih mjesta koja se mogu otvoriti. To pokazuju sva istraživanja, vuče puno veći i slojevitiji dio grana industrije koji gravitira određenom području u kojem se ta priča radi i što je najmanje i to je privlačnije za strane investicije zato jer je taj privatni kapital koji dolazi investirati podložan jednostavno manje rizika. Znači, ocijenjeni troškovi se znaju a dok se kod izgradnje jednog nuklearnog mastodonta ti troškovi jednostavno ne znaju i mi smo u riziku pod ovisnosti o zaduživanju, ovisnosti o rudi, ovisnosti o skladištenju, ovisnosti o neizvjesnosti i rizicima i ovisnosti o pomicanju rokova. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo dvije replike. Prvi je zastupnik Zdenko Franić.
Štovani kolega Bernardić, iz vašeg bih izlaganja želio još jednom podcrtati da u slijedećih nekoliko godina će zbog dotrajalosti iz hrvatskog elektro-energetskog sustava ispasti nekoliko tisuća nekoliko termoelektrana sa nekoliko tisuća megavata. Kako ćemo mi to nadoknaditi kada u ovoj strategiji zacrtane nove elektrane i termoelektrane jedva pokrivaju ili ne pokrivaju taj gubitak. A evo, iz najnovijeg HEP-ovog Vjesnika članak "Potrošnja energije u industriji je porasla 100% i to u splitskoj regiji". To je vrlo optimistično što znači da nam se industrija oporavlja. Ali znači da smo u posljednjih nekoliko godina imali rast potrošnje barem u toj regiji 10% električne energije. Odakle će se to nabaviti? Sa ovakvom strategijom, sa ovakvim Vladinim programom jedino iz uvoza.
Odgovor na repliku zastupnik Bernardić.
Pa je ono zašto što sam ja i podvukao. Dakle, u zelenoj knjizi, znači prvom ovom energetskom strateškom dokumentu kaže da se do 2020. gasi tisuću 350 megavata a predviđeno je otvorenje tisuću 400 novih megavata. No međutim, ovim tempom kojim idemo ne da se neće otvoriti tisuću 400 novih megavata, nego neće se otvoriti puno veći broj toga. Dakle, mi ćemo ući u situaciju da ćemo imati manje struje nego što je imamo danas ukoliko se nastavi sa zatvaranjem ovim ritmom i otvaranjem ovim ritmom. I tu još isto tako želim reći, ne samo to da je problem. Mi nemamo novac u ovom trenutku ni za održavanje postojećih kapaciteta a kamoli za izgradnju novih. Stoga su sve ove strategije lijepo slovo na papiru, one mogu biti u jednom dijelu produkt naprednog, mudrog, temeljitog, korjenitog razmišljanja ljudi koji su uložili svoje vrijeme, energiju i rad da pišu, no činjenica je da se neće operacionalizirati. To je jednostavno fakt.
Druga replika zastupnica Zdenka Čuhnil.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Naime, za repliku sam se javila kolegi jer iz njegovog izlaganja je proizašlo da tehnologije u obnovljivim izvorima idu naprijed a kao da su tehnologije u korištenju atomske energije stale. Naime, prije nego dam neke usporedbe odmah ću reći da ja favoriziram svakako obnovljive izvore energije ali da su i tu resursi i tehnologije ograničeni a da mi kaskamo i da u ovoj strategiji zaista je premalo o obnovljivim izvorima rečeno jeste i zasigurno da je trebalo daleko više proširiti ali mislim da je krivo kada sada govorimo o atomskoj energiji govoriti kao o nečemu što je potpuno neprihvatljivo. Zaista su tehnologije napredovale, zaista su napredovale tehnologije zbrinjavanja nuklearnog otpada. I prema tome, ne možemo reći da danas od 440 elektrana plus ovih atomskih ili nuklearnih elektrana koje rade ili koji su u izgradnji su isključivo preteća nekakvom zagađenju okoliša i neprihvatljiva pa i ekonomski neprihvatljiva jednako tako jer i energije obnovljivih izvora bilo da se radi o energiji sunca, vjetra isto su to nove tehnologije, skupe tehnologije. Prema tome, ja bih rađe se postavila da kažemo da upravo u ovo vrijeme kad Hrvatska je 50% ovisna o uvozu energije da trebamo raditi na svim izvorima energije koji daju upravo odnosno koji zadovoljavaju one temeljne postavke da zaista imamo dovoljno energije, da ona bude cjenovno dostupna odnosno da jednako tako bude prihvatljiva za zaštitu okoliša a ne isključiti niti jedan od ovih energenata bez obzira što neki možemo realizirati ranije a neke kasnije. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku Bernardić.
Ma ne treba ništa isključiti ali jednostavno je pitanje od kuda nam 5 milijardi. Na to pitanje treba odgovoriti. Znači stvar je u novcima. Ako nemamo novaca ne možemo graditi. To je jedna stvar. A što se tiče za obnovljive moguće je privući daleko veći broj privatnih investicija. To je jedna stvar. A za nuklearku ukoliko nema političke volje i ukoliko nema na neki način mogućnosti da se te stvari kasnije vrlo dobro naplate, vjerujte mi nitko vam neće doći. To je jedna stvar. Što se tiče tehnologije i novih tehnologija, nuklearna fizija je nuklearna fizija. Ona je proces koji je otkriven kad je otkriven i velikog napretka u pomaku korištenja nuklearne energije više nema. Postoji samo razlika u iskoristivosti u proizvodnim kapacitetima, u gradnji. To je jedan proces koji je završio. To je jedan fizički proces za koji se zna. Činjenica je isto tako, a što se tiče obnovljivih izvora energije, da u tom dijelu postoji veća mogućnost ne samo otkrivanja novih stvari nego i novijih modela korištenja. Pa ja ću vam navesti npr. i Velika Britanija je jedna od zemalja koje najbolje koriste obnovljive izvore energije i koji stalno izvlače nove inovacije. Ali evo jedan primjer i za vas je da npr. primjerice Španjolska već danas u energetskom sektoru ima više instalirane snage po stanovniku samo sa vjetroelektrana, nego što se u hrvatskoj energetskoj strategiji planira instalirati do 2020. godine sa svim novim, obnovljivim izvorima zajedno. Dakle, moguće je.
Nastavljamo sa pojedinačnim raspravama. Na redu je zastupnik Marin Brkarić.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Državna tajnice, predstavnici Vlade. Evo ja ću kratko nešto reći o Strategiji energetskog razvoja Republike Hrvatske. Prije svega postavio bih neka pitanja. Mene interesira, a vjerujem da interesira i ostale zastupnike, koji su izrađivači ove Strategije energetskog razvoja jer zasigurno to nije Vlada Republike Hrvatske, ona je Poslovnikom predlagač. Bilo bi dobro znati koje su znanstvene ustanove odnosno pojedinci izrađivači ove strategije, tim više što znamo da je i u timu gospodina Obame, predsjednika Sjedinjenih Američkih Država se nalazi jedan naš znanstvenik upravo radi, ja bih rekao, jednog novog pristupa i u Sjedinjenim Američkim Državama energetskoj politici pa bilo bi dobro da i mi znamo osobe ili ustanove koje su radile ovu strategiju. Drugo što bih rekao je već ranije naznačeno, ali svakako ovoj strategiji nedostaje jedan dodatak, a to je Izvješće o realizaciji Strategije iz 2002. godine koja je na snazi i važi do 2010. godine, svakako da bi znali i neku početnu točku iz koje krećemo, što je realizirano, što nije, zašto nije. Mislim da se mnogi odgovori mogu dati kroz to pitanje. I treće što bih naglasio je da je ova strategija u suprotnosti sa Programom prostornog uređenja Republike Hrvatske koji do 2015. ne samo da onemogućuje gradnju nego ni bilo koje istraživanje, posebno gradnju termoelektrana na ugljen i nuklearnih elektrana. Znači, ako ovaj Sabor donosi neku strategiju odnosno Strategiju energetskog razvoja bit će direktno u suprotnosti sa samim Programom prostornog uređenja Republike Hrvatske, odnosno sa svojim odlukama koje je ranije donio. I ono što bih osnovno rekao, ja normalno ne mogu podržati ovu strategiju, to je već rečeno i u ime kluba zastupnika, ali ne mislim nikako da je ovo strategija za 21. stoljeće. Rekao bih više da je to strategija za prošlo stoljeće, da je to strategija koja se bazira na fosilnim gorivima, na uvozu za razliku od toga da nedovoljno valorizira obnovljive izvore energije, posebno ja bih rekao i energiju vjetra i energiju sunca, ali svakako i ostale obnovljive izvore kao što je bioplin i ostalo. I ono što je isto tako bitno, nedovoljno se bavi energetskom učinkovitošću odnosno uštedama, više daljnjom neracionalnom potrošnjom koja je prisutna i danas, a o uštedama gotovo da nema riječi ili je vrlo malo. I treće što bih naglasio je da je Republika Hrvatska ratificirala Kyotski protokol uz Okvirnu konvenciju Ujedinjenih naroda o promjeni klime i cilj je Europske unije do 2020. smanjiti emisiju stakleničkih plinova za 20 odnosno 30%. Nasuprot tome Republika Hrvatska, kao što se konstatiralo u samom adrijalu, teško može ostvariti ono što je Kyotski protokolom preuzela, tim više što se i u ovim materijalima zagovara gradnja termoelektrana na ugljen snage 1200 megawatta i apsolutno rekao bih neprihvatljivo. Neprihvatljivo je iz razloga što je Republika Hrvatska ratificirala i Arhušku konvenciju kojom se regulira otvoren i slobodan pristup informacijama o okolišu i sudjelovanje javnosti u tim pitanjima. A danas svakako možemo reći jer bar toliko znamo, iako u tajnosti, izrađuju se studije, istraživanja za gradnju termoelektrane Plomin 3 na ugljen u najturističkijoj županiji u Republici Hrvatskoj, to je Istarska županija i mislim da to nije u redu. Radi se to mimo i protivno svim prostorno-planskim dokumentima kao što su prostorni plan općine na području koje se planira izgradnja ili prostorni plan županije. Mislim da ovakav pristup i ovakav način rada nije prihvatljiv i apsolutno i ne možemo prihvatiti niti ovakvu jednu strategiju koju mislim da je zastarjela i da je bilo potrebno iskoristiti svu domaću pamet ili znanost da se dođe do najkvalitetnijih rješenja, rješenja koja su prihvatljiva svima nama. Znamo da nam je energija potrebna, ali razvoj koji se bazira na ekološki prihvatljivim rješenjima ili rješenjima koja su danas prisutna i u Europi i u svijetu, a idu jednim novim, da tako kažemo, pristupom korištenja obnovljivih izvora energije. Hvala.
Hvala lijepo. Ovom raspravom zaključit ćemo prvi prijepodnevni rad današnje sjednice. Nastavak je u 15 sati i napominjem ima još devet prijavljenih. Prvi je na redu Slavko Linić.
Nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Prijedlogu strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Postavlja se pitanje da li treba propustiti ovaj prijedlog Strategije na Saboru i u biti ju prihvatiti i potvrditi. Osobno držim da ne bi trebalo dati glas za ovakav prijedlog strategije. Republika Hrvatska ima Strategiju do 2012. koja ima svoje projekcije do 20. pa čak i do 2030. godine. Vrlo jasno je u tim strategijama zaista rečeno o svim energetskim izvorima u Republici Hrvatskoj i zahvaćena kompletna energetika. Prema tome, ne samo elektroenergetika, nego nafta i plin i transporti, daleko šire nego što je to predložena nova Strategija. Pokušajmo se prisjetiti kako smo počeli raspravu o ovoj Strategiji. 2008. godine, zašto, imali smo veliku krizu također u opskrbi plina tada je bilo neophodno predložiti raspravu o ovoj strategiji. U dvije godine rasprava ove strategije, struka nema zajedničko mišljenje, bitna su razilaženja u stručnom razmišljanju vezano za ovu strategiju, ne samo da se struka razilazi nego i dio civilnog društva, građanske udruge kojima je itekako stalo do odnosa eksploatacije i ja bih rekao proizvodnje energije sa zaštitom okoliša i korištenja resursa budućnosti naše djece, također nema zajedničkog dogovora, zajedničkog pristupa. Kada gledamo jedan uski, mali dio javnosti koji je radio na strategiji predlaže ovu Strategiju u isto vrijeme dobar dio stručne javnosti, dobar dio civilnog društva je protiv ove strategije. Prema tome, pitamo se kako je moguće da se 2008. pojavljuje ova Strategija, i onda shvaćamo da je ova Strategija trebala služiti da na neki način umanji odgovornost Hrvatske vlade zato što postojeću Strategiju nije pokušala ostvariti i realizirati. Nije se ulagalo ni u naftu, nije se ulagalo u plin, nije se ulagalo u eksploataciju nafte i plina, nije se ulagalo u preradu nafte u transporte, u skladišta a bolje da ne govorimo o HEP-u i elektroenergiji koji je također potpuno zaustavio značajna ulaganja u sustave elektroenergetske sustave koji su trebali jamčiti zamjenu već dotrajalih tehnologija, ili tehnologija koje će u biti 10., 12., 13. prestati sa proizvodnjom električne energije. I ne samo to nego u nekoliko posljednjih godina sve smo veći uvoznici energije, a evidentno je da nismo trebali biti, da smo na neki način slijedili i realizirali Strategiju koja je dan danas na snazi. Prema tome, Strategija koja je trebala poslužiti za političko zamagljivanje javnosti i ja bih rekao nerada Hrvatske vlade. I danas evidentno se opet nalazimo pred zimskim periodom, ponovno pred problemom isporuke plina, sigurnosti isporuke plina, opet ćemo … o celzijusima i stupnjevima niskih temperatura jer isporuke neće biti. Nećemo govoriti da nam je zamagljivanje izmjena da trebamo kupiti plinski biznis iz razloga što je potrebno kupiti skladišta pa sada shvaćamo da je suludo da državni proračun pomaže Plinacru da na neki način plati proizvodne zalihe INA, jer u kolima su proizvodne zalihe INE, ne treba ih platiti, INA neka financira a imamo energetsku agenciju koja treba definirati trošak skladištenja, a imamo i propise kako se skladišti, što je posao skladištara i koje troškove može prikazivati. Jednostavno načinili smo ogromne greške, zašto smo to činili ne znam. Ne samo to, u medijima imate sve više napise da zbog ne ulaganja u plinska polja, u naftna polja INA ne izvršava koncesijske ugovora i rasprodaje plinska polja koj asu inače ocijenjena kao kvalitetna i koja su mogla doprinijeti ja bih rekao povećanju zaliha u Republici Hrvatskoj sada ih rasprodaje. Nije se ulagalo, a postojala je Strategija postoji još uvijek. Prema tome, umjesto da u ovom Saboru u posljednje dvije, tri godine ozbiljno razgovaramo o neučinkovitosti Hrvatske vlade da stavi u funkciju energetiku, energetske resurse, tvrtke koje se time bave da postajemo sve manje ovisnici, o stranoj energetici, da postajemo ti koji ćemo izvoziti barem elektroenergiju da postajemo ti koji ćemo sve više imati vlastitih derivata a ne ogromnu ovisnost o uvoznim derivatima nafte mi sada raspravljamo o ovoj Strategiji. Zato nemojmo se baviti time, odustanimo od toga, ova strategija nas opet uvodi u 3 najproblematičnija trenutka. Jedno je da ćemo voditi polemiku da li ćemo atomsku energiju ili nećemo energiju, atomsku energiju gdje ćemo ovisiti o stranoj tehnologiji, o izvorima energije za atomsku centralu koji su opet strani, o deponiranju gdje će opet ovisiti sve o stranoj zemlji. Jednostavno uopće ne želim razgovarati kako hrvatsku privredu potaknuti, sve strano. S druge strane bježimo o tome da pokušamo na neki način razgovarati, a što učiniti da alternativne izvore pokušamo iskoristiti. Od biomase, od sunčane energije, od vodene energije, sve to možemo. Ova strategija nažalost se ozbiljno time nije pozabavila. I naravno onaj treći problem koji je evidentan. Strategija koja košta narednih 10 godina 15 milijardi eura. Pa se ja pitam pa da li smo mi ozbiljni ljudi? 15 milijardi eura, gdje je moguće se tako razbacivati sa ciframa koje zaista ne poznaju. Ni ne trebaju, ni ne trebaju. Tko god nešto zna što znači termoelektrana 1000 megawata, što znači hidroelektrana, što znači bilo koji proizvodni novi proizvođač električne energije, gdje možemo toliko potrošiti? O čemu mi to govorimo? Gdje možemo pronaći takva sredstva? Gdje to možemo? Ali ako već je netko procijenio takvu suludu cifru, jer je evidentno da je nerealna, neprimjerena, onda vas ja pitam da li se netko zapitao gdje će taj novac otići? Pa ako nudimo rješenja da idemo na uvoznu tehnologiju, da se okrećemo atomskoj energiji, da ne razmišljamo o malim pogonima gdje bi mogli biti hrvatski poduzetnici, ja bih rekao hrvatski stvaraoci, ljudi koji se bave tim poslom, a nemaju potporu jer je HEP njihov neprijatelj broj 1. Što to znači? Da mi već unaprijed smo svjesni da će najveći dio tog novca, iako će biti sigurno i upola manji od ove cifre, otići prema van. Prema tome, opet razmišljamo uvoz, uvoz, uvoz i preljevanje novaca prema van. I to su razlozi da zaista o ovakvoj strategiji ne bi trebali razgovarati i da je najbolje ostati na postojećoj i da se Hrvatski sabor pozabavi kako primijeniti postojeću strategiju. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo kolega Linić kaže da zapravo ova strategija političko zamagljivanje, što se u svakom slučaju ne možemo složiti jer u strategiji stvarno postoji dobro razrađeno sve ono što treba napraviti, što će se vjerojatno dobar dio tog i napraviti, ali meni se čini da je zapravo političko zamagljivanje ovo izlaganje kolege Linića, zamagljuje ono što je napravljeno jer spominje da se rafinerije nisu obnovile, a nisu se obnovile zato jer je upravo njegova vlada prodala MOL-u 25% plus jednu dionicu pravo da ne obnavlja rafinerije. Isto tako šteta načinjena vjerojatno više od pola milijarde sastoji se u tom da izdvajanjem … [[Govornike se ne razumije.]] nije izdvojeno i skladište, a trebalo je. To je po prilici isto kao da se izdvajala INA od plina, a zadržala plin u ostavljene rafinerije. Pa mislim treba biti iskren pa reći tako je bilo i gotovo.
Gospodin zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolege i kolegice zastupnice. Pa evo budući da je u ovom prijedlogu strategije dotaknuta i biomasa, a budući da dolazim iz šumarske struke znam da još tamo početkom '60-ih godina u eri pošumljavanja brzorastućim listačama za potrebe proizvodnje celuloze, odnosno papira, ali isto tako i biomase i očetinjavanja na, odnosno pošumljavanja četinjačama na području vrištine i bujadara na području Like i Korduna upravo iz tog razloga je i rađen je pokus odnosno sva pošumljavanja. Znači za početak biomase. Tamo negdje sredinom '80-ih godina prošlog stoljeća je započeto i veranje, no međutim zbog ondašnjeg stanja i potreba za biomasom nije se to moglo onako iskoristiti kako se to u današnje vrijeme iskorištava i može iskoristiti. Nažalost i ti strojevi i sve što je bilo u upotrebi u to doba '80-ih godina krajem '80-ih godina je konzervirano, došao je Domovinski rat i stale su i te aktivnosti što se tiče hrvatskog šumarstva. Tek 1995. godine izrađena je prva toplinska centrala u upravi "Šuma Ogulin" sa kapacitetom od 1 megawat i za predviđene za grijanje i drugih i stambenih objekata, ali isto tako i škole i sportske dvorane. No međutim, od toga svega ostalo je ništa. Ostalo je samo da ta centrala grije samo upravnu zgradu mehanizacije u Ogulinu. 2002. godine također je prilikom izrade upravne zgrade za upravu "Šuma Gospić" predviđena jedna isto takva termocentrala od 1 megawata u Gospiću, no međutim puštena je u pogon, ali isto tako problem ostaje kako osigurati, odnosno tko ima pravo koncesije, tko ima pravo naplate toga, kako se i na koji način to rješava? Između ostaloga potpisan je i pravilnik, odnosno donesen je Pravilnik o tarifnom sustavu za proizvodnju električne energije iz biomase, ali na tome se dalje i stalo. Ono što je zanimljivo za šumarstvo i što je stanje i mogućnosti u proizvodnji biomase Hrvatska danas raspolaže negdje sa 2,7 milijuna hektara šuma i šumskog zemljišta, oko 400 milijuna kubika drvne zalihe, 10 i pol milijuna prirasta i oko 6 i pol milijuna etata odnosno sječive mase godišnje. Najveći dio te drvne mase završava u drvnoj industriji. Zatim oko 2 milijuna trupaca, celuloznog drveta oko 10%, oko 650 tisuća kubika, odnosno dio za domaću papirnu industriju i dio za izvoz i ogrjevnog drveta oko 20%, odnosno 1,3 milijuna kubika drvne mase. Ostalo, da tako kažem, ekološki trune u šumi, ali i to truljenje prouzrokuje CO2, odnosno i prouzrokuje također i stvaranje metana kao stakleničkog plina. Danas se spominje, prema tome negdje je danas raspoloživo ono što bi bilo ovog trena dostupno u Hrvatskim šumama, samo u Hrvatskim šumama ne govorim o privatnim šumama negdje oko milijun i 100 tisuća kubika bedrene mase i koja bi se mogla također iskoristiti kao biomasa u proizvodnji električne energije ali isto tako najvećim dijelom u proizvodnji električne energije u kogeneracijskim sustavima. Između ostalog došlo se i do podatka da bi Hrvatska mogla na lošem poljoprivrednom zemljištu ili na onim vrištinama i bujadarama koje sam spominjao prije, oko 180 tisuća hektara za podizanje brzorastućih vrsta upravo u energijske plantaže, gdje bi negdje oko 400 tisuća kubika u roku od pet, šest godina mogli dobiti isto tako jedno biogorivo. Prema tome, danas imamo raspoloživo oko 82 petadžula energije iz biomase. No međutim što se do danas napravilo osim ove dvije termocentrale za toplinsku energiju, nemamo ništa više. Imamo pad privatnih poduzetnika koji su uvidjeli da bi mogli proizvodnju peleta ili briketa, postići nešto na inozemnom tržištu, to izvesti u Austriju ili Njemačku i ništa drugo. Imamo jednu firmu koja se zove biomasa u vlasništvu Hrvatskih šuma, ali ona u biti služi samo za transfer novca i biran viši posrednik u samim ugovorima između Hrvatskih šuma i direktnih kupaca od Hrvatskih šuma. U ovom prijedlogu strategije upravo je zato i nelogično da je u prijašnjem u prvom prijedlogu bilo da se iz biomase može i treba do 2020. godine iskoristiti 36 petadžula, a sada piše 26 petadžula. Isto tako kaže da će se dio te biomase upotrebljavati u brojnim elektranama, u brojnim elektranama do 85 megawata, a danas je u postupku izgradnje i sufinanciranja od Ministarstva regionalnog razvoja i Ministarstva gospodarstva i Agencije za energetsku učinkovitost 6 kogeneracija u snazi od 25 megawata. Sada je stvarno nerazumljivo kako do 2020. svega 85 megawata, a isto tako zašto nije u sam taj program stavljeno barem onoliko koliko su mu trenutne mogućnosti Hrvatske, znači na 85 petadžula, što bi onda sigurno povećalo iskorištenje te drvene biomase na 200 i barem tri puta, odnosno 240 megawata, a sami smo danas ovdje čuli da nam ispada u roku od pet godina nekih 360 ili koliko tisuća 360 megawata, odnosno do tisuću megawata do 2020. godine. Prema tome, ovo što je stavljeno u ovu energetsku strategiju nije dovoljno. Ne radi se samo koliko ćemo moći iskoristiti te biomase, jer nije ona svagdje dostupna, jer je te dio drvene biomase na području krša gdje za krš služi nešto drugo, ali ono što je dostupno znači. Isto tako ovdje je navedeno da će se preduvjet razvoja predočiti u poticajne mjere državne, industrijske, poljoprivredne i energetske politike. A gdje je šumarka politika? Nema je, zato što je nije ni donio ovaj Hrvatski sabor bez obzira na Zakon o šumama. Pa vjerojatno bi tamo bilo navedeno da se mora biomasa upotrebljavati i iskorištavati, upravo za ove potrebe. Ali je dodano da će se razvijati gospodarenje, ustvari drvo-prerađivačke industrije, razvijat će se gospodarenje šumama i omogućiti iskorištavanje šumske biomase, poticat će se pošumljavanje i uzgajanje kultura kratkih ophodnja nad šumskim zemljištem. Gdje? Na kojim hektarima? Koliko hoćemo od tih brzo rastućih vrsta dobiti biomase? Ne znam, niti to piše. Ali očito ne znamo, jer nismo ni predvidjeli. Budući da postoji Udruga za biomasu ispred Hrvatskog šumarskog društva kao sekcija i ona je također na svojim već petim danima biomase u Našicama upravo iznijela te probleme i ponovno potaknula raspravu oko toga, molio bih vas da je uvažite. Ali svega gore navedenoga i ovoga znam da šume mogu, nažalost nije dovoljno obuhvaćeno i zato ne mogu podržati ovu strategiju. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa kolega mi je dao zapravo priliku da potenciram jedno pitanje koje je vezano za biomasu, ali je vezano i za drvnu masu za druge potrebe, a to je pitanje tehničkog drva, furnirskog drva. Često kada putujemo u sjevernom Italijom onda smo impresionirani plantažama tehničkog drva. No nažalost, mi takve politike u Hrvatskoj nemamo. Navest ću primjer Hrvatskog zagorja. Male parcele, ekonomske računice za poljoprivredu nema, otpor prema okrupljavnju postoji zbog loših povijesnih iskustava, gubljenja prava vlasništva, neimanje poticaja ili politike Ministarstva poljoprivrede, Hrvatskih šuma za poticanje više godišnjih nasada koji bi služili i za drvo-prerađivačku industriju, ali istovremeno kao i baza za dobivanje termičke energije, odnosno energije iz biomase. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Vlatko Podnar.
Pa kolega Hanžek upravo i je u tome problem što mi nažalost nemamo nikakvu politiku. Italija je imala politiku brzorastućih kultura Topola, pa je tu poznat taj klon I 214 koji je upravo služio i za proizvodnju papira i za dio za biomasu, odnosno i za tehničku preradu. Nažalost mi smo nekada previše se uljuškali u šumarstvu u jednu koncepciju prirodne obnove i prirodnih šuma koje ekološki jesu najbolje i najstabilnije i na njima nam na svu sreću zavidi i svijet, ali nismo onaj drugi. U šumarstvu Hrvatske je svega 5% kultura i plantaže. Nismo taj dio koji smo upravo na nekim površinama koje se ovdje spominju, tih 180 tisuća, ali ima više i do 800 tisuća hektara, nisu iskorištene u onom smislu u kojem bi stvarno mogle. Problem rascjepkanosti parcela, problem privatnih šumovlasnika je zaista veliki problem jer nema kvalitetne, jer opet se vraćamo, nemamo kvalitetnu šumarsku politiku i strategiju i ne znamo onda ni što želimo od privatnih šumovlasnika a to je jedna od mogućnosti i ruralnog razvoja jer upravo sve te površine su uz sela i tamo gdje se to može razvijati i zadržavanje tih ljudi na svojim parcelama odnosno u svojim ... [[Govornik se ne razumije.]]
Gospodin zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Ja ću govoriti isključivo o jednoj temi koja me najviše interesira a pri kraju ću reći iz kojeg razloga. Naravno djelom ću se ponoviti, ponovit ću riječi mojih kolega koji su prethodno govorili, riječ je o obnovljivim izvorima energije. Pa kao što je u prethodnim raspravama već više puta naglašeno i unatoč dodatnim objašnjenjima gospođe državne tajnice ja se pridružujem mišljenju prethodnika da iskorištavanje obnovljivih izvora energije u ovoj strategiji je prilično šturo obrađeno. Tu je čak bilo rečeno minimizirano, bilo je upotrijebljeno još nekoliko izraza koji su ustvari rekli da je pitanje obnovljivih izvora energije u strategiji ima puno manje značenje nego što bi stvarno trebalo imati. Ja bih iz prijedloga strategije ustvari onaj najvažniji podatak a to je planirani cilj da se zadrži na 35% dakle na postojećoj razini proizvodnja električne energije do 2020. godine iz obnovljivih izvora energije smatrao još i prihvatljivim s obzirom na ukupnu potrošnju energije ukoliko ne bismo u cjelini sagledali ovakav jedan dokument koji bi trebao kao što moja poštovana kolegica Mirela Holy reče trebao biti štedljivo usmjeren a ne rastrošno usmjeren. Dakle, ovo održavanje na postojećoj razini uz procijenjeni godišnji porast energetske potrošnje u svakom slučaju kažem predstavlja nekakav napredak ali rekao bih da nije jer mi moramo planirati kako da štedimo energiju a ne kako da je povećano trošimo. U prethodnim raspravama također navedeno je da za ovaj dio obnovljivih izvora energije veliki značaj pokazuje i lokalna samouprava, dakle pokazuju jedinice lokalne samouprave koje imaju čitav niz određenih lokalnih projekata iz područja energetike ali i korištenja tih obnovljivih izvora u neke različite svrhe. Dakle, ne samo čisto energetske. U svemu ovome vezao bih se prije svega na nešto što mi se čini da je zaista minimalno ovdje obrađeno a to je pitanje geotermalne energije odnosno izvora geotermalne vode. Kad sagledamo sve ovo o čemu govori energetska strategija onda ustvari geotermalni izvori predstavljaju jedan zaista u cijelosti domaći energetski resurs i to čist, i to obnovljiv, i to jeftin. I u ovom trenutku tamo gdje se njima možemo koristiti i stalan. Osim toga, poznato je da je Hrvatska u tom pogledu izuzetno konkurentna u odnosu na cijelu regiju a rekao bih i na širi dio Europe kako po broju tih izvora geotermalne energije tako i po kvaliteti odnosno po visini temperature te geotermalne vode. I ono što je intersantno to se u jednom segmentu strategije govori o tzv. nimbi sindromu, dakle neželjenja da se određeni energetski objekti grade u što se kaže u mom dvorištu, dakle u blizini određenih jedinica lokalne samouprave. Ja mislim da je ovo jedini izvor energije za koji taj sindrom ne postoji. Mislim da svi oni koji imaju takav izvor u svom dvorištu odnosno u svojoj okolici itekako su zadovoljni što ga imaju žele ga eksploatirati. Dakle, ne osporavaju njegovu eksploataciju. Ono što isto tako ne treba zanemariti jeste da su većina geotermalnih izvora na ruralnom području, dakle na jednom rekao bih manje razvijenom području nego što je ostatak ovaj urbani dio Hrvatske i svaki takav izvor predstavlja rekao bih kapital za jedinicu lokalne samouprave prije svega. Osim toga, poznato je da iskorištenje geotermalnih izvora nije za proizvodnju električne energije jeftini izvor odnosno jeftini potencijal. Dakle, proizvodnja električne energije je u svakom slučaju jedan skup proces, no postoji onaj drugi oblik to je proizvodnja toplinske energije i taj dio u svakom slučaju bi trebao biti rekao bih jače ili više naglašen u samoj strategiji jer smo se pretežito orijentirali u strategiji na ovaj dio proizvodnje električne energije i sve je dakle otišlo u tom smjeru. Jasno je svima nama da je električna energija temeljna energija koja je zaista najpotrebnija i koja se najviše koristi. Međutim, ne treba zanemariti i toplinsku energiju kao bitan pokretač brojnih i tehnoloških i proizvodnih procesa a i onaj oblik energije koji je nužan za život građana. Ono što je poznato jeste da u svijetu se recimo objekti za proizvodnju toplinske energije više nego dvostruko brže razvijaju u području iskorištavanja geotermalnih izvora nego što je to proizvodnja električne energije. Možda i ne treba forsirati tu priču ali zašto ne naglasiti mogućnost korištenja geotermalnih izvora u prije svega kažem u sferi proizvodnje toplinske energije. Donedavno je naša koliko je toliko naša INA radila čitav niz bušotina i kad god su uspijevali naći vodu umjesto nafte i plina onda smo rekli da je to bila neuspješna bušotina. No većina takvih neuspješnih bušotina su rezultirali vodom termalnih, mineralnih i sličnih karakteristika sa vrlo visokim temperaturama i upravo na tom pronalasku se može graditi jer čitav niz takvih bušotina diljem Hrvatske i dan danas postoji. Mnoge su neiskorištene, zarasle u travu, blombirane, pa da ne kažem da lokalno stanovništvo vrlo često ima sumnje da se u neke od tih bušotina pod visokim tlakom utiskavaju određene tvari koje ne bi trebali. No, to je druga sfera razmatranja te problematike. Iskorištavanje takvih izvora svugdje u svijetu je ekonomski opravdano i mi trebamo kako kroz ovu strategiju tako i kroz sve ostale strategije, i onu koja tretira turizam i ekonomsku strategiju odnosno gospodarsku, tretirati na kvalitetan način takve izvore. Nama je poznato svima da se u današnje doba većina tih geotermalnih izvora koristi u čisto one lječilišno turističke svrhe. Pa to je samo jedan detalj, jedan detalj koji u principu vrlo često ne samo da ne koristi svu onu toplinu koja dolazi iz te vode nego imamo slučaj da se to mora rashlađivati kako bi se moglo koristiti u te lječilišne svrhe. Sve veći broj investitora, kako domaćih tako i stranih, javlja se kao zainteresirani investitori za jedan širi spektar iskorištavanja takvih geotermalnih izvora i to prije svega u tehnici zagrijavanja različitih proizvodnih objekata, dakle tehnoloških ne samo stambenih. Zatim u tehnici stakleničkog ili plasteničkog uzgoja poljoprivrednih proizvoda, u tehnikama sušenja isto tako poljoprivrednih proizvoda, drva i sličnih različitih proizvoda. Zatim u stočarskoj proizvodnji, u ribnjačarskoj proizvodnji itd. Dakle, jedna tehnološka podloga je već razrađena kako se to sve može koristiti. I na kraju, s obzirom da ja uglavnom u svojim raspravama se dotičem tema i govorim o temama koje su meni bitne, s obzirom na područje iz kojega dolazim, a to je Slavonija odnosno točnije Vukovarsko-srijemska županija, moram reći da evo i u ovom pitanju postoji vrlo velik interes. Vjerojatno ne bi danas sudjelovao u raspravi da me sinoć nisu zvali ljudi iz uprave općine Babina Greda. Naime, sinoć su pratili raspravu u Saboru i kada je završena sjednica rečeno je da se sutra nastavljamo, počinje s točkom dnevnog reda energetska strategija. Poznata je činjenica da je panonski dio Hrvatske bogat geotermalnim izvorima. Većina ih je, osim tek nekoliko nama poznatim poput Daruvara, Lipika, Bizovca, tu i tamo velike, neiskorištena. Čak i ovaj dio koji je iskorišten je djelomično iskorišten. U područjima Slatine, Beničanaca, Ernestinova, pa i ovo što sam rekao Babine Grede je apsolutno neiskorišteno. Uspostavljeni su brojni kontakti i izrađeni su brojni planovi. Uključila se i županija, uključile se i općine i ostalo u Babinoj Gredi kako bi se ovaj geotermalni izvor koji postoji kod Babine Grede koji ima temperaturu 125 stupnjeva celzijusa itd. Evo završit ću, samo još jednu rečenicu. Kako bi se iskoristio, bitan je razvoj, tu bi se zaposlili brojni ljudi. Strategija koja govori o energetici bi trebala imati bolje zastupljeno područje geotermalnih izvora i naravno povećanu, naglasak na štednji energije. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Heffer, upravo kad govorite o tim mogućnostima lokalna samouprava zna gdje su ti izvori, zna gdje su bušotine no međutim kad tražite podatke od INA-e onda ih ne možete dobiti. To je vojna tajna, a svi su to radili, rađeni '80.-tih godina prošlog stoljeća. I prije, i '70.-tih, početkom '70.-tih pa do '90-tih godina. Dotle se istraživalo. Nažalost, danas ne može i lokalna samouprava i kad hoće napravit program na temelju geotermalnih izvora ne može jer nema podatke, odnosno ne može dobit, da ne govorim onda poslije o koncesiji i sve one probleme koji će poslije nastat prilikom same realizacije projekta ako projekt uopće mogu napravit.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik.
Hvala lijepa, kolega, na ovome što ste rekli. Naime, činjenica je da se velik broj tih izvora i dalje smatra vlasništvom INA-e. Pitanje je sada u privatizaciji INA-e koliko se može računati na iskorištavanje tih geotermalnih izvora. No ja se nadam da će ipak prevladati interes zajednice u tom pogledu. A evo bit ću slobodan napomenuti da je gospodin potpredsjednik Hrvatskoga sabora nedavno u Slatini ukazao isto na mogućnost iskorištavanja ovakvih geotermalnih izvora pa da i to pokazuje pojačan interes Republike Hrvatske za ovu problematiku.
Onaj projekt ide. Gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Karakteristika ova strategije kada je predlagač u Saboru Republike Hrvatske pokušava braniti da je dobra je eto ova strategija je bila na javnoj raspravi i naravno radila ju je struka i ima podršku struke. Uobičajeno je da se nešto što je onda slabo obrađeno ili nije dobro ponuđeno, da se onda kod nas u Republici Hrvatsku to onda odjene u demokratsku javnu raspravu i da se to onda kaže eto to nisu radili neznalice nego je to radila struka. Ali kada se to malo sad razgrne onda dobijete ovakve podatke, znači struka je rekla svoje, javna rasprava je rekla svoje. Međutim, ono što je u javnoj raspravi kritički izneseno, ono što je u javnoj raspravi dobronamjerno od drugog dijela struke kazano da bi trebalo uvažiti u konačnom dokumentu naravno nije ugledalo svjetlo dana, znači predlagač nije bio dovoljno kooperativan da barem i te neke stručne prijedloge koji su došli s druge strane uvaži i da ih uključi u ovaj Prijedlog strategije energetskog razvitka Republike Hrvatske. Kao što već znamo, mi danas imamo Strategiju energetskog razvoja koju je, ako se ja dobro sjećam, izradio Energetski institut "Hrvoje Požar" na bazi nekakvih desetak nacionalnih energetskih programa i nekadašnje davne strategije iz '98. godine. Znači, ne možemo reći da tu strategiju koja je danas važeća, koja vrijedi kad smo ju usvojili, vrijedi do 2030. godine, dok ova nova je negdje do 2020. sa osvrtom tek na 2030. Ne mogu shvatiti da ljudi iz Energetskog instituta "Hrvoje Požar" koji su radili tu postojeću strategiju da su neznalice, ali isto tako ne mogu kazat ni da su ovi koji su radili novu strategiju neznalice ako znamo da su to radili EKONERG, Fakultet elektrotehnike i računarstva itd. u 2008. godini. A u čemu se onda to razlikuju te dvije strategije. Pa prije svega razlikuju se u nekoliko stvari. Kao što sam rekao prva strategija, važeća strategija koju imamo, strategija koja je u sebi sadržavala i iza toga prihvaćen program provedbe te i takove strategije, ali nikad još nismo vidjeli što se od tog programa zaista u ovim godinama otkad je ona usvojena, i otkad živi išta napravilo, ali vidite na dnevnom redu ove sjednice Sabora po ovom novom pročišćenom ovdje piše pod točkom 3. Izvješće o provedbi Nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja zlouporabe opojnih droga. Izvješće. Opojne droge. Ovisnici. Jesmo li mi danas ovisni o uvoznim energentima? Jesmo. Ovisnici smo. Jesmo li ikad dobili izvješće u ovom Hrvatskom saboru što se to napravilo ili zašto se nije napravilo ništa temeljem one ili današnje važeće strategije. Ako je, neću naravno, uspoređujem samo zbog ovisnosti ne zbog broja. Energetika i energetska strategija je za svih nas 4 i pol milijuna stanovnika Republike Hrvatske, pa smo ovisni o tome. Ali vidite ta ovisnost nije zaslužila da onda dobijemo neko izvješće i u Hrvatskom saboru da znamo što se u ovim godinama napravilo. Razlika je također što je čini mi se namjerno ovaj novi dokument, nacrt nove strategije uveo je nuklearnu elektranu kao, zbog rasta potrošnje energije koja je znatno povećana od onoga što ćemo ikada moći potrošiti, jer nije se nikako, uz tu strategiju se naravno nisu poštivala nikakve strategije našeg gospodarskog razvoja da bi se moglo utemeljiti ova visina potrošnje. I čini mi se da je to namjerno napravljeno da se onda u raspravama oko strategije govori o nečemu što je dobro ili loše kao što je nuklearna elektrana, ali je značajno da je u ovoj strategiji nuklearna energija je usprkos tome što svjetska iskustva pokazuju nešto drugo, ako ih pročitamo, ali vidite ovdje se navodi u ovoj našoj strategiji, novoj strategiji kao najjeftiniji izvor električne energije, što jednostavno nije točno. Također se tvrdi da je, ako imate nuklearku, da je to jedini izvor energije koji se u ovoj našoj energetskoj strategiji novoj za nju ne navodi niti jedan nedostatak jer kao ona je super, odlična, pet. Nema ni jednog minusa nuklearna elektrana za koju ne znam gdje će biti, kada će biti i na čijem prostoru. Da li u Splitu pa će u prostornom planu Splita biti nuklearna elektrana, da li u mojoj Rijeci jer ne znam koja će to jedinica lokalne samouprave ikada provesti prostorni plan tako da u njoj stoji i nuklearna elektrana. Dakle strategija, radi strategije da bi dobili još jedan papir na kojega neće se nitko ni osvrnuti, a već imamo jednu postojeću strategiju mislim da je nepotrebno, jer ako mislimo tako štancati samo strategije i papire onda bi evo po ovoj količini papira koliko ovdje u Saboru imamo, bilo možda dobro da razmislimo o tome da obnovimo ili utemeljimo ponovno još jednu tvornicu papira kako bismo onda imali za što proizvoditi i papir, jer umjesto da samo proizvodimo strategije i papire, bilo bi dobro da smo u ovih 5 godina proizveli išta od te potrebne infrastrukture, energetske infrastrukture o kojoj tako jako ovisimo. Naravno da je dobro kada se koji puta pogleda i na zemlju koja je nama preko bare i kada jedan vođa od te zemlje dobije Nobelovu nagradu za mir, što je znakovito, ali isto tako vidite taj čovjek koji je dobio Nobelovu nagradu za mir je, ako ništa drugo, u svojim izbornim obećanjima se najviše osvrnuo na, i to je njihova nova energetska politika i njihove nove administracije, da se stavlja naglasak na energetsku učinkovitost i obnovljive izvore energije kao svoj fokus što ova strategija zanemaruje. E ako je sad to dobro da se koji puta ugledamo i na veliku Ameriku, pa ako su oni shvatili da je potrebno i da treba zaista se fokusirati na energetsku učinkovitost i obnovljive izvore energije, ne znam zašto onda jednog nobelovca ne poslušamo i mi u maloj Hrvatskoj. Ali vjerujem da je Nobelova nagrada čudna institucija, pa je recimo dobila i ekonomistica američka Nobelovu nagradu za samoupravljanje, pod navodnicima, da ne širim priču. Pa eto vjerujem da ćemo nekad i te nobelovce onda poslušati i makar ako ništa u ovoj našoj strategiji. Ono što bih htio reći ovako neuvažavanje obnovljivih izvora energije je katastrofalno. Ako pogledate i vozite se našim autocestama ili slušate radio onda ćete shvatiti da bura puše i ljeti i zimi, da vjetra ima, sunca hvala Bogu ima, ali … [[Govornik se ne razumije.]] je sve se orijentiralo na ugljen i na plin, pa onda imamo jednu apsurdnu situaciju da smo od tvrtke za koju tvrdimo da nije privatna tvrtka nego da je državna tvrtka, a to je INA, kupujemo plinski biznis, pa onda je ta cijena toga plinskog biznisa bila negdje 2 milijuna kuna ako se ja dobro sjećam, barem su tako mediji govorili. Ali vidite sad u ovim zadnjim medijskim napisima ona je pala, nešto pada ta cijena tog plinskog biznisa. Očito je da je to postoji još od trgovine između INA-e i države da na neki način kupimo ono što je nekad bilo naše i ono što nismo trebali kupovati, nego ono za te novce što smo trebali napraviti novo skladište plina. Ne papire proizvoditi, nego novo skladište plina koje bi bilo naše. Ne bi bilo tuđe, nego bi bilo naše. Hvala lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, jedna replika. Prva ispravak gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Hvala lijepa. Naime, ispravio bih navod kolege zastupnika koji je kazao, već smo to danas imali u Saboru od strane predlagača. Dakle već smo to imali od strane predlagača u Saboru gdje ste kazali vozite se autom pa vidite sunce i buru. I to vam je argument za obnovljive izvore energije. Tamo gdje puše bura tamo se ne mogu te vjetrenjače postaviti i nema nikakve vjetroenergije. Prema tome, to je krivo rečeno.
Replika, gospodin zastupnik Slavko Linić.
S obzirom da se u Saboru vrlo često govori neistina, onda je potrebno i tisuću puta ponavljati. U Hrvatskoj je plinski biznis odvojen 2002. godine i "Plinacro" je 100% hrvatska firma, njen posao je bilo transport plina i skladištenje plina. I 2002. godine je plinski biznis odvojen. Oni koji su mešetarili oko prodaje zadnje branše INE, sa cijenom, sa iznosima, o aferama o kojima ćemo još čitati, nama zadnju godinu prodaju priču o izdvajanju plinskog biznisa. INA u Hrvatskoj eksploatira plin, INA u Hrvatskoj u bušotinama vadi plin, i skladišti ga u proizvodna skladišta koja su ujedno vrlo često i skladišta za uvoz plina. Upravo u ovom trenutku upravo zbog tih čudnih poslova oko privatizacije, priča koju smo čuli o tome da se izdvaja plinski biznis, sada država troši novce kupujući …, kupujući zalihe kupujući prostore za skladištenje proizvodnje odnosno eksploatacije plina i napravit ćemo pravi kaos, a imamo Zakon o tržištu derivata koji sve regulira. Malverzacije su te koje su nama služile da objašnjavamo da je neophodno kupiti… Šest godina ili 7 godina postojanja firme Plinacro bilo je dovoljno za izgradnju novog plinskog skladišta koji je trebao poslužiti samo za jednu stvar, za uvoz plina i sigurno snabdijevanje plina u Hrvatskoj, i to nije učinjeno i zato se građani smrzavaju i zato proizvodnja nema dovoljne količine u zime.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Luka Denona.
Gospodine Liniću u ovoj državi tko još poštuje Zakon, pa čak i taj Zakon o INI ali kako ove nacionalne strategije, i sigurnosti Republike Hrvatske određuje energetsku sigurnost kao sastavnicu nacionalne sigurnosti sumnjam da ova nova energetska strategija koja će biti samo slovo na papiru može osigurati da budemo nacionalno sigurni, jer ako budemo od tih imaginarnih 15 milijardi nekome dali a dat ćemo ih nekome drugome, jer mi nećemo biti sposobni graditi o čemu je u ovoj strategiji riječ, zasigurno nećemo onda biti, kao nacionalna sigurnost će nam biti sigurno poremećeno. Što se tiče vjetra, čujete i vi kao ja da bura puše pa su autoceste zatvorene, sunce sije pa nisu autoceste zatvorene, neka sunca ali ne govorim to napamet, naravno ako se ja sjećam, potencijali obnovljivih izvora u Hrvatskoj su utvrđeni posebno detaljnim analizama krajem 90-tih godina nacionalnim programima na primjer … i bogati su, prebogati a ova Strategija ih uopće nije uvažila.
Gospodin zastupnik Dino Kozlevac.Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege. Evo tema je interesantna, vrlo je teško reći nešto novo, međutim, složit ćete se da se radi o neću reći najznačajnijim ali jednom od najznačajnijih strateških dokumenata koje jedna država može donijeti, pogotovo što se radi o jednoj oblasti, o jednoj djelatnosti koja determinira danas život i rad ljudi, reći ću i široko čovječanstvo ali pogotovo determinira život i rad jedne države, determinira uopće i razvoj države kao što je Republika Hrvatska. Da bi se mogli normalno razvijati moramo imati kvalitetan strateški dokumenat. Nisam siguran odnosno ovaj dokumenat koji je ponuđen, učinjen napor, ja bih isto tako izdvojio učinjen napor od dijela stručne javnosti a svjedoci smo da se dio stručne javnosti ne slaže s tim dokumentom, a smatram da bi taj dokument trebao biti napravljen, znam da nećemo moći zadovoljiti sve interese, sve kriterije koji su vezani uz takav jedan dokument, ali taj dokument bi trebao Hrvatski sabor donijeti većinom ruku u ovom Saboru, odnosno sve ruke bi trebale biti i stajati iza takvog jednog dokumenta, da bi takav dokument bio napravljen onda je potrebno uvažiti sve one elemente koje jedan dokument koji determinira život i rad ljudi treba sadržavati. Prvo, rekao bih da ekološka svijest, i razvoj, razina ekološke svijesti danas puno viši nego što je bio samo prije 5, 10 i 15 godina i da je to jedan od bitnih elemenata kojega takav jedan dokument koji je strateški dokument mora sadržavati. I upravo je tu veliki senzibilitet javnosti prema toj ovlasti, a s druge strane isto tako vrlo je bitno da moramo zadovoljiti potrebe Republike Hrvatske za energijom, u narednom periodu, činjenica je da smo postali ovisni, još uvijek ne znamo koliko se barata sa raznim brojkama, postali smo ovisni o uvoznoj energiji. Jedna država je uostalom i suverena koliko je autonomna, odnosno koliko ne zavisi, koliko ima vlastitih izvora energije, a svi smo se složili i učili su nas, što bi rekao netko možda su nas i krivo učili ali sami znamo da naši prostori, prostori Republike Hrvatske imaju mogućnosti, imali su mogućnosti do sada u razvoju energetike i imaju mogućnosti. I u budućnosti upravo iz pozicije obnovljivih izvora, neću reći modernih izvora, ali obnovljivih izvora energije, kao što je rekao kolega prije nije dovoljno sunce i vjetar, međutim, ovi prostori su Bogom dani da imaju dovoljno sunca i vjetra, i ne samo sunca i vjetra nego imamo i zemlje, slušali smo danas ljude koji se razumiju, koji su iz branše o bio gorivu i svemu onome što možemo proizvesti napraviti, da bi ispoštivali ako ništa drugo plastično onih 20% koje Republika Hrvatska, kao što su sve zemlje prihvatile da imaju do 20% barem obnovljivih izvora energije. Da li je hidrocentrala obnovljivi izvor energije, s jedne strane stručnjaci će reći da, s druge strane ne, međutim, hidrocentrala znamo koje su posljedice u samom startu kada se gradi na određenom području, znamo koje su posljedice direktne, koje su indirektne koje imaju posljedicu na život i rad ljudi, na klimu i sve ono što se događa. Prema tome, imamo dovoljno prostora, treba uvažiti sve ono što je javnost u proteklom periodu govorila, isto tako treba uvažiti i u konačnici Republika Hrvatska je prihvatila Konvenciju koja govori o javnosti i protočnosti informacija koja se odnose na ekološku zaštitu odnosno na ekologiju i sve one informacije koje moramo iskomunicirati sa građanima, a u konačnici mi ovdje kao predstavnici građana ćemo i donijeti taj dokument u interesu građana Republike Hrvatske moramo iskomunicirati i sa ljudima, sa civilnim društvom, sa udrugama i poslušati ono što naše udruge i ljudi koji se i razumiju govore po tom pitanju. Nuklearna energija ili atomska centrala u svakom slučaju ja ću osobno reći ne. Ne, bez obzira što ste u studiji napisali, odnosno u studiji je napisano da je ona sve 5 što bi rekao moj kolega. Točno je sve je 5, međutim ona ima uz ono sve što je skupa itd. što je Hrvatska ne može tek tako izgraditi, što zahtijeva puno godina, ali ne zanemariti sigurnosni aspekt jer danas još uvijek atomska centrala i energija proizvedena na taj način nije dostignut stupanj, neću reći 100%-ne sigurnosti, ali nije dostignut stupanj sigurnosti takav da se nesreća a la "Černobil" ne može desiti. Ona neće biti takvog obima, sanacija bi vjerojatno bila drugačija, tehnička rješenja su drugačija, međutim napredak u proizvodnji nuklearne energije je uvijek isti. Fisija je fisija, proizvodi se uvijek na isti način, proces je isti. Tehničke mjere zaštite i sve ono što se može napraviti su takve da ne garantiraju još uvijek sigurnost da se na određenom području, određeni veliko područje, ne može uništiti u datom trenutku. Prema tome, to je previsok i preveliki rizik da bi si mi na ovim prostorima gdje smo vezali razvoj uz turizam, uz zdrav okoliš, poljoprivredu i sve ono mogli dozvoliti. Što se tiče, zamjeram isto tako što se i dalje oslanjamo na fosilna goriva, odnosno oslanjamo se na ugljen kao potencijalni, znači ne potencijalni nego mogući izvor, i isto tako nije srazmjer onome što moramo ugasiti u narednim godinama i ono što ćemo morati napraviti u sljedećim godinama pa ispada da ćemo biti u suficitu svega manji dio megawata odnosno snage električne energije. Kad govorimo o ugljenu isto tako studija ne govori gdje će biti termocentrala, ali pošto dolazim iz Istre i moram to reći, na temelju iskustva sa termocentralom "Plomin 2" koja kao što je rečeno moramo biti objektivni zagađuje manje u odnosu na termocentralu "Plomin 1", jer upotrebljava drugi tip goriva, međutim nalazi se na jednom prostoru gdje je tolika količina energije sa termocentralom "Plomin 3" apsolutno ne treba, gdje će potrošači biti udaljeni od tog prostora. Gdje je prostor vezan i regija je vezana uz turizam i prihode od turizma i u tom smislu treba sagledati gdje se može napraviti takav jedan energetski objekat, a u svakom slučaju ćete se složiti da on mora biti što bliže potrošačima, ali "nota bene" u svakom slučaju zalažem se i zalažemo se da bude na plin kao energent. Prema tome, jedan problem koji se tu javlja isto tako u komunikaciji sa javnošću i kada idemo u provedbu strategije, odnosno kad počnemo raditi objekte je taj da ga moramo uvažiti lokalnu zajednicu i da lokalna zajednica u svakom slučaju od energetskih objekata i takvih objekata koji su od općeg interesa, od kojega ima korist i cijela Republika Hrvatska, takva jedna zajednica i lokalitet u kojem se takvi objekti nalaze moraju imati realno obeštećenje, ne bih rekao obeštećenje, ali barem naknadu za to što se takvi objekti nalaze u tom prostoru i iskustva koja imamo sa termocentralom "Plomin 2" govore utoliko da su simbolična sredstva i ono što ostvaruje lokalna zajednica odnosno općine i gradovi na tom području. Evo, poštovane kolege u svakom slučaju ja sam za to da se ta strategija, taj dokument ne prihvati, da ga ne lomimo preko koljena nego da se on dopuni, da se uvaži sve one primjedbe, dopune i stručne javnosti ekoloških udruga i saborskih zastupnika i da se nakon toga donese jedan cjeloviti dokumenat koji će biti, ja bih rekao, produkt konsenzusa svih zainteresiranih, a zainteresirani su građani Republike Hrvatske, institucije i politika i mi kao odgovorni da ćemo stajati svi iza tog dokumenta. Evo, hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Naime htio bih raspraviti 2 stvari o kojima je kolega zastupnik govorio, a to je možda od ove zadnje gdje je kazao da bi lokalna zajednica svakako trebala imati i one ekonomske koristi od instaliranja određenih energetskih postrojenja i tu se slažemo. Međutim, s druge strane se ne slažem da ta lokalna zajednica treba strahovati i to dugoročno strahovati jer je Hrvatska elektroprivreda na mala vrata kroz prostorni plan već sebi rezervirala i uglavila lokaciju u općini Erdut, što smatram da je nedopustivo, tako da se na mala vrata bez odluke Hrvatskoga sabora već prejudicira rješenje konačno hoće li biti nešto građeno ili neće biti građeno. Prema tome jesam da lokalna zajednica ekonomski ima koristi od izgradnje tih objekata, ali nisam do toga da lokalna zajednica nekoliko godina pa i preko desetljeće strahuje jer je Hrvatska elektroprivreda bez odluke Sabora, bez stvaranja strategije itd. kroz prostorne planove na mala vrata pokušala se uglaviti u nekakve rezervacije i lokacije. I druga stvar o kojoj sam htio sad kad sam već spomenuo Hrvatsku elektroprivredu, naime što želim kazati, mi smo prije nekoliko mjeseci primili slovačkog ministra gospodarstva koji je kazao da je kompletan energetski sektor Slovačke van kontrole države. Dionice su prodale 50%, dakle 50% vlasništva, ali su kompletno upravljanje predali strancima i sad imaju situaciju da imaju skuplje energente nego što te matične firme koje su iz tih zemalja koje su privatizirale njihove prodaju energiju u njihovim matičnim zemljama. To se kod nas ne smije dogoditi.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Dino Kozlevac.
Kolega, smatram da niste mi ni replicirali nego da nadopunjavamo raspravu. Apsolutno se slažem s time da se upravo to događa, kad sam govorio o termocentrali "Plomin 3" onda isto govorim na temelju saznanja i informacija i svega onoga, a znate da su u strahu velike oči, da se rade studije, ispituje se, rade itd. imali smo jedan postupak promjene prostornog plana itd., prema tome upravo da se to ne bi desilo kao što ste rekli ovaj primjer jer svaka lokalna zajednica je u istoj situaciji, upravo zato predlažem neka se o strategiji još razgovara, ima vremena pa isto tako da li uopće moraju biti unutra termocentrale na ugljen. U konačnici dal' se u Republici Hrvatskoj više i ugljen nigdje vadi? Ja mogu razumjet u povijesti kada se ugljen, kada je i termocentrala 1 napravljena u bazenu koji ima ugljen. Danas ugljena u Hrvatskoj nema, moramo ga uvoziti iz daleka. Prema tome, apsolutno se slažem oko toga. A oko ovoga isto tako. Nedopustivo je što smo privatizirali, privatizirali smo, što smo dali, dali, očito više nemamo pomaka nazad. Da ima osim onoga što radi Chavez ovih dana. Ali nedopustivo je da više ni milimetra energetskog sektora, a pogotovo elektro energetskog sektora privatiziramo i omogućimo da dođu stranci u posjed toga. To je strateško pitanje i ono mora ostati u vlasništvu Republike Hrvatske.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivica Pančić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Predstavnici Vlade. Nakon cjelodnevne rasprave nekoliko riječi. Nekoliko je temeljnih prigovora za ovaj Prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Ja bih to sveo na njih 4. Smatram da on ne štiti dovoljno nacionalni interes. Ova strategija je nerealna, ona je neambiciozna i ne vodi računa o zaštiti okoliša. Pa idemo redom. Kada kažem da ne štiti dovoljno nacionalni interes, nacionalni interes definiram kao što veću energetsku samostalnost i samodostatnost Republike Hrvatske što mislim da je jedan od temeljnih nacionalnih ciljeva. Već je ona pisana prije svega da bi ona zaštitila interese pojedinih lobija. Ako znamo koji je prvotni prijedlog strategije i sada ovo što imamo na klupama, vidimo da su nakon dosta vremena uspjeli usuglasiti da svatko dobije nešto. Pa onda imamo termoelektranu na ugalj, termoelektranu na plin, jednu nuklearku, nešto malo vjetroelektrana i nešto hidroelektrana. Za svakoga ponešto. I svatko će tu nešto zaraditi prilikom izgradnje ili uvoza energenata. A da je to tako smatram i na onome bazičnom elementu, temeljnom na čemu se ova strategija zasniva, a to je projekcija potrošnje energije za koju smatram, a ovdje je od mojih kolega to ne jednom ponovljeno, da je nerealna, da je napumpana, da je prevelika, da ne uzima u obzir deindustrijalizaciju zemlje koja je uslijedila, da ne uzima u obzir depopulaciju koja je na djelu i koja će nažalost uslijediti, koja ne uzima u obzir uvođenje novih tehnologija koje će vjerojatno smanjiti potrošnju, odnosno neće ju dopustiti da ona linearno raste kao što je u strategiji napisano. Kada kažem da je strategija nerealna za realizaciju, ovdje se barata od 15 milijardi eura, a vjerojatno je iznos i veći, smatram da je ona pisana u vrijeme lažne konjunkture, lažnoga obilja. Sjetimo se ovdje ovih godina kako smo se razbacivali stotinama kilometara autocesta, kako smo obećavali mostove, kako smo obećavali pruge, kako smo obećavali kanale. I odjednom preko noći to je sve puklo kao mjehur od sapunice. Ništa od toga više nema. Neimar veliki i vođa Ivo Sanader je otišao i sa njim je pokopao i te pruge, i kanale, autoceste su se same pokopale. I sada mi govorimo o novim termoelektranama i novim nuklearnim elektranama. A sjetimo se nuklearku smo trebali graditi sa Albanijom ako se ne varam. I odjednom kako je preko noći to izašlo u javnost, tako preko noći je i nestalo. Pa da li je to strategija na kojoj bi se razvoj Hrvatske trebao zasnivati? Kada neki premijer kada mu dođe razbacuje se obećanjima. A na taj način je otprilike napisana i ova strategija. Malo termoelektrane, malo uglja, malo plina, malo vode i malo vjetra. A da nismo u stanju realizirati i one daleko manje projekte. Samo ću se prisjetiti i napomenuti "Družba Adrija". Znamo ekološki problem koji je bio, znamo da je aktualna premijerka u svojoj predsjedničkoj kampanji išla protiv toga projekta. Danas čitamo da će u razgovorima sa Rusijom ponovno se reaktivirati taj projekat nakon 7 godina. Govorimo o LNG terminalu. Znamo koji su ekološki problemi, znamo da ih trebamo riješiti. Ali tri godine se natežemo sa stranim partnerima da li će naš udio biti 20 ili 25%. Pa kada smo došli do tih 25% kako čitam, naša poduzeća se ne mogu dogovoriti koji će odnos omjer udjela biti između njih. A što je pozadina? Pozadina je da oni nemaju novca niti za tih 25%, niti za 20%. A istovremeno, znači ne možemo sagraditi LNG terminal, odnosno sudjelovati u izgradnji kao manjinski partner, a ovdje govorimo o izgradnji novih termoelektrana, nuklearki i ne znam što sve ne. Naravno u strategiji piše da ćemo to možda ostvariti uz pomoć inozemnog kapitala. Samo je onda pitanje koliko ćemo onda biti neovisni što bi ova strategija trebala osigurati, što nam je zasigurno svima nama cilj. Ona je istovremeno i neambiciozna. U vrijeme krize je vrijeme velikih zaokreta. Baš ne možemo se uspoređivati sa Sjedinjenim Državama ili Europskom unijom, ali barem ih pokušajmo slijediti u okvirima naše veličine i naše brojnosti. Znači to je prigoda za uvođenje novih tehnologija, koji će otvoriti onda nova radna mjesta, bolje plaćena radna mjesta, od čega će imati koristi i lokalna zajednica. Prije svega mislim na obnovljive izvore energije, ne kao zamjena ovim klasičnim, već kao nadopuna. Međutim, mi u strategiji kod tih obnovljivih izvora energije, gdje ja ne uvrštavam hidropotencijal imamo samo vjetroelektrane. Ali ovdje ću se opet povezati sa lobijima koji su pisali ovu strategiju. Vjetroelektrane se guraju zato što su određeni interesi ljudi iz države se poklopili sa interesima stranoga kapitala, krenulo se u otvaranje tih parkova. I bilo bi interesantno vidjeti kolika je cijena te struje i koliko će nas sve to koštati? A posebno kada vidimo ili kada budemo vidjeli, jer će opet vjerojatno biti jedna afera, tko je otkupljivao zemljište uz Jadran gdje predviđena gradnja novih vjetroelektrana. A istovremeno nigdje nema solarne energije, odnosno ona se može pronaći u tragovima. Dok Europska unija osigurava na desetine milijardi eura za razvoj tih tehnologija, dok jedna Češka ima a znamo da je ona malo sjevernije od nas četiri puta veće kapacitete nego što ih mi imamo mi trenutno tapkamo u mraku a hvala Bogu sunca imamo. I što će se dogoditi? I solarnu energiju mi ćemo mi gurati i mimo ove strategije ukoliko u to područje, ukoliko interes u tom području pronađu neki ljudi u državnim strukturama, HEP-ovskim strukturama i stranom kapitalu vani. I tada ćemo odjednom ocijeniti da bi trebali ući i sa obnovljivim izvorima energije u solarnim tehnologijama i tada se nećemo osvrtati na ovo što piše u strategiji. I kad kažem da se ne vodi računa o ekologiji, da je zaštita okoliša zadnja briga onda napominjem da to nije jednostavno riješiti interese i šire zajednice i izgradnje novih kapaciteta. Mi nismo u stanju pronaći odlagalište za običan otpad a ovdje govorimo o mogućnosti gradnje nuklearki ili termoelektrane na ugalj. Pa mene interesira da vidimo na kojim lokalitetima ćemo ih mi graditi a nismo stavili pretpostavke da uopće krenemo u jednu ozbiljnu raspravu da li nam to treba, što nam uistinu treba i gdje ćemo to locirati. Lijepo je napisati da nam to treba ali volio bih vidjeti gdje će to biti. I onda da zaključim, strategija bi se trebala zasnivati na realnom planiranju bez grandomanije na ostvarenju veće energetske učinkovitosti, postepenoj preorijentaciji ka novim tehnologijama i obnovljivim izvorima kao nadopuna klasičnim te promjeni mentalne svijesti u strukturama HEP-a od kojih mnogi još žive u realnom socijalizmu. Ovo ne uzimam negativno već kao neutralno određenje, kada se sve mjerilo tonama čelika, ugljena i brojem otvorenih hidroelektrana. Hvala.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Mirela Holy.
Slažem se kolega Pančić da zaštita okoliša nije jednostavna za one strukture koje zaštitu okoliša vide isključivo kao trošak a ne kao priliku za razvoj što je inače trend postao ne samo u Europskoj uniji nego i Sjedinjenim Američkim Državama pa ću još jednom ovom prilikom spomenuti tzv. "Green New Deal" koji u središnjem znači spektru ima upravo obnovljive izvore energije kao jednu priliku ustvari za jednu drukčiju varijantu razvoja od onog kojeg mi danas poznajemo. Ali kažem, treba imati i hrabrosti, i kreativnosti da se takva rješenja ugrade i u strateška rješenja a očigledno ova garnitura to nema.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Ivica Pančić.
Apsolutno ste u pravu kolegice. Jednostavnije je našim strukturama u HEP-u i u državi odustati od nečega u startu nego se prilagođavati nekakvim ekološkim standardima. Uzmimo Družbu Adria. Kada je rečeno da je problem balastne vode što naravno košta, jednostavnije je bilo reći nećemo, odustat ćemo od Družbe Adria ili Družba Adria nam ne treba, naravno ima svojih pozitivnih i negativnih strana odluka za i protiv nego razmišljati o tome kako da zadovoljimo i tu ekološku prepreku balastnih voda. Naravno, investitor bi morao platiti to ali naravno nitko ne želi platiti. Ili LNG terminal. Nitko nije bio protiv LNG terminala ali smo bili protiv načina na koji je bivši premijer Sanader rekao da će se on graditi a on je rekao gradit će se bez obzira što ekolozi kažu. I kada se postavio problem pitanja dodatne zaštite okoliša odjednom je na godinu dana maltene cjelokupni projekt stao. Pa strani partner želi doći kod nas da bi gradio jeftino i da bi maksimalno izvukao profit. Sjetimo se Rokvula u Istri. Sjećam se kada su ekološke udruge postavljale taj problem i nitko tada nije reagirao, treba reći niti lokalno stanovništvo. I tek kada su Danci sagradili tu tvornicu naravno sa standardima kakvu sigurno ne bi sagradili u svojoj Danskoj onda je nastao problem. I sve dok ne promijenimo takav način razmišljanja da ekologija nije trošak već mogućnost dodatne zarade i oplemenjivanja bit ćemo tu gdje jesmo. Hvala.
Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice, gospodine ravnatelju, zastupnice i zastupnici. Zasigurno da je ova energetska strategija jedan od najvažnijih dokumenata koji Hrvatski sabor ove godine raspravlja jer temelj suvereniteta jedne države je energetska neovisnost. Dokument koji je sada na snazi po mom sudu nije dobar, nije odgovorio svojim izazovima i činjenica je da smo trebali izraditi novu energetsku strategiju. Oko strategije koju danas raspravljamo postoje različiti prijepori u hrvatskoj javnosti. Moram spomenuti da su na strategiji radili mnogobrojni uvaženi stručnjaci i najznačajnije hrvatske institucije iz područja energetike i gospodarstva uključivši i široki krug konzultanata. Dakle, možemo reći na strategiji su radili svi oni koje smatramo najboljima u svojoj struci i ono što ovog trenutka hrvatsko znanje može ponuditi. No ništa manje važno, značajan doprinos u izradi strategije ali i u javnoj raspravi dale su različite nevladine udruge građana, neovisni stručnjaci koji su kroz svoje opetovane akcije ukazivali i na propuste koje ova strategija ima, koji su izražavali svoje neslaganje, koji su upozorili na nedorečenost predloženih koncepata kroz scenarije koji su se javljali tijekom izrade strategije. Naposlijetku sve navedeno možemo reći da danas pred sobom imamo tzv. završni rad Prijedlog strategije energetskog razvitka Republike Hrvatske. Ja želim s ovog mjesta naglasiti da svi oni koji su radili na strategiji moraju biti svjesni koliko veliku odgovornost imaju za izradu ovog dokumenta, ali isto tako ne mogu izuzeti nas zastupnike i zastupnike kod donošenja ove strategije i našu odgovornost, jer napominjem da ćemo upravo mi odlučivati o tome u što će se sljedećih deset godina utrošiti čak 15 milijardi eura predviđenih investicijama. Okviri strategije zadani su dijelom predviđanjima unutar hrvatskih potreba za energijom, a dijelom naravno obavezama međunarodnih ugovora poput sporazuma o Kyotu, sustava trgovanja emisijskim kvotama unutar Europske unije te okvirima koji su pred nas postavljeni u usklađivanju sa pravnom stečevinom Europske unije. Nestabilnosti na tržištima energenata samo su dodatni izazov kojem ova strategija odgovara svojom fleksibilnošću s ciljem razvoja održivog energetskog sustava, a to podrazumijeva sigurnost opskrbe, konkurentnost i održivost cijelog sustava. Bitno za istaknuti svakako je i usredotočenost same Strategije energetskog razvoja na ulogu države u energetici koja mora biti usmjerena na osiguranje i iskorištavanje energetskih izvora te osiguranje konkurentnosti i zaštite okoliša. Ovdje ću spomenuti samo neke od elemenata uspostava pravnog okvira i versifikacija dobave energenata, stvaranje rezervi, promicanje energetske učinkovitosti. Ono što bih posebno željela naglasiti je postavljanje visokih ciljeva vezanih uz udio proizvodnje električne energije, uključujući i hidroenergiju u ukupnoj potrošnji na razini 35% do 2020. godine. Vrlo je važno spomenuti namjere smanjenja neposredne potrošnje energije za 10% do 2020. godine mjerama poboljšanja energetske učinkovitosti. U ciljevima i aktivnostima u razdoblju do 2020. godine vezanima uz industriju, promet, kućanstvo i usluge predviđene su kako poticajne, tako i restriktivne mjere. Ovdje želim napomenuti važnost stvaranja okvira unutar drugih područja gospodarstva, socijalne politike i slično kojima bi se takve mjere zaista i osjetile. Zašto to govorim? Pa naime, za kupovinu hibridnog vozila u Engleskoj možete uštediti do 4000 funti na ime smanjenja naknade za zaštitu okoliša, dok danas u Republici Hrvatskoj ne možete dobiti nikakav poticaj prilikom kupovine hibridnog vozila. Ovdje je važno naravno razmotriti i utjecaj porezne politike smanjenjem poreznih stopa ili subvencijama Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost na investiciju u najbolju dostupnu tehnologiju što je propisano na kraju krajeva i Zakonom o zaštiti okoliša i naravno ulaganjima u energetsku učinkovitost kako bi se te investicije u energetski učinkovitiju i čistiju proizvodnju ili transport isplatile u što ranijoj fazi. Poglavlje s projekcijama neposredne potrošnje energije zapravo jedno je od najosjetljivijih područja strategije. Pogrešni polazni parametri mogu dovesti do pogrešnih zaključaka, a pogrešni zaključci do pogrešnih ulaganja, a pogrešna ulaganja do propasti energetskog sustava zbog njegove neodrživosti. Projekcije prikazane u tom poglavlju pokazuju zemlju koja očekuje značajan gospodarski rast što je logično za očekivati i što je naravno i srcu i oku ugodno za vidjeti, a za taj gospodarski rast potrebna je i adekvatna opskrba energijom. Međutim, ovakvi su prikazi prisutni bili tijekom izgradnje energetskih kapaciteta u zapadnoj Europi tijekom '70.-tih godina kada je uz sve otpore izgrađena većina nuklearnih elektrana. Ovdje napominjem da samo konkurentna cijena energenata može osigurati i dobre stope gospodarskog rasta te da ukoliko ista izostane, dakle bude nekonkurentna, ta će negativna bilanca morati biti nadomještena na drugi način ili proračunskim izdacima ili smanjenjem poreznih nameta kako bi gospodarstvo ostalo konkurentno. Cijena može biti konkurentna ako će se sva proizvedena struja moći i prodati, tj. ukoliko kapaciteti budu odgovarali potrebama. Temeljem navedenih projekcija potreba u strategiji, uz polazišne odnose referentnih vrijednosti iz razdoblja od 2000. do 2006. godine na bazi porasta neposredne potrošnje električne energije od 4,1% predviđen je u sve mjere energetske učinkovitosti, porast od 3,7% do 2020. godine. Vezano uz navedeno, a kroz strategiju izgradnje novih proizvodnih kapaciteta vraćamo se ponovo u '70.-te godine, Englesku, Njemačku i Francusku kada su kao univerzalno rješenje navedenih problema brzoga ekonomskog rasta kao energenti bili prepoznati ugljen i uran. U ovom se dijelu pomalo i naša strategija, naravno uz odmake i značajno unaprijeđene tehnologije, doima ipak zastarjelom, bez svježih ideja, uz iznimku uvođenja kogeneracijskih postrojenja i centraliziranih toplinskih sustava. Za utjehu, slično izgledaju i npr. engleski strateški dokumenti s jednom razlikom što Engleska ima i ugljena i tvrtke koje se bave proizvodnjom dijelova za nuklearne elektrane te educirane kadrove koji će raditi u tim nuklearnim elektranama, dok Hrvatska tog nema. A moj je stav da Hrvatskoj nuklearna elektrana niti ne treba i apsolutno se protivim takvom scenariju. Želim podsjetiti da Strategija i Program prostornog uređenja Republike Hrvatske koju je donio Sabor isključuje planiranje izgradnje nuklearne elektrane do 2015. godine. Nadalje, vijek trajanja nuklearne elektrane je najmanje 30 godina što znači da od planiranja do završetka korištenja i zbrinjavanja postrojenja, agonija rizičnog postrojenja u susjedstvu kod štete u okolišu ne želi osigurati niti jedna osiguravajuća tvrtka u svijetu, traje najmanje 50 godina. Svaka pak uložena kuna u nuklearni program otvara pitanje opravdanosti ulaganja sljedeće kune jer je onda ona prethodna, bez dodatnih ulaganja, uludo bačena. Naravno, mi imamo iskustva sa takvim projektima u Hrvatskoj, dapače bogata iskustva Sveučilišne bolnice ili Dinamovog stadiona koji su najskuplji takvi projekti u Europi, a još nisu završeni. Stoga apeliram ovdje prema predlagateljima energetske strategije da se ugledamo u europske države poput Danske koja nema niti želi nuklearnu opciju, a u svojim strateškim ciljevima ima zacrtano 100% podmirivanje energetskih potreba iz obnovljivih izvora energije, dok drugi sustavi poput plinskih elektrana predstavljaju samo pomoćne sustave ukoliko potrebe budu veće. Takva vizija razvoja otvorila je u toj zemlji pojavu novih ideja usmjerenih na poticanje energetske učinkovitosti te razvoj malih sustava za proizvodnju električne energije, uključujući i razvoj tehnologija, njezine pohrane uspostavom jasnih zakonskih okvira i liberalizacije tržišta energijom uz predviđeno otvaranje 30 do 40 tisuća novih radnih mjesta, a da podsjetim Danska ima 5,5 milijuna stanovnika. I kad smo već kod obnovljivih izvora energije čiju upotrebu snažno podržavam, oni su u strategiji spomenuti na samom kraju, doduše u cijelom poglavlju, ali ipak na kraju. Nažalost, moram spomenuti da je njihov udio u sektorima u neposrednoj potrošnji energije u 2020. godini relativno mali te smatram da se značajnim poticajima u ovom segmentu te istinskom otvaranju tržišta različitim malim proizvođačima može znatno povećati udio obnovljivih izvora energije, te povećati njihova konkurentnost na tržištu energijom. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnika Mirela Holy.
Poštovana kolegice, nesumnjivo je da danas raspravljamo o iznimno važnom strateškom dokumentu, ali kolika je odgovornost autora strategije najbolje se vidi iz činjenice da danas ovaj dokument, ja bih rekla jedan od tri najvažnija strateška dokumenta općenito u Republici Hrvatskoj ne brani resorni ministar Damir Polančec. Zbog čega je tako ja ne znam. Ja mislim da je to u svakom slučaju i zanemarivanje Sabora, ali možda i bijeg odgovornosti autora strategije od ovog samog dokumenta, jer sigurno da ovakav dokument kakav je nama predočen i kakav se u proceduri nalazi već nekoliko mjeseci neće izazvati veliko odobravanje javnosti.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Marijana Petir.
Poštovana kolegice Holy, ja ne mislim da su ništa manje važni državna tajnica i ravnatelj koji su kao stručnjaci bili zaduženi i radili intenzivno na ovoj strategiji i ne mislim da bi i prisustvo potpredsjednika Vlade gospodina Polančeca bilo što promijenilo. Ono što se meni čini važnim istaknuti da svi oni koji su radili na strategiji doista budu svjesni vlastite odgovornosti, jer slažem se s vama ovo jest jedan od najvažnijih dokumenata koje Hrvatski sabor donosi. Osim što provedba takvog jednog dokumenta izgradnja kapaciteta jako puno košta, on je i dugoročan, jer seže sve do 2030. godine. Stoga mislim da nije presudno pitanje tko je danas ovdje, a tko nije, već da svi oni koji su izradili strategiju budu svjesni svoje odgovornosti dokumenta koji predlažu, ali isto tako da i mi zastupnici koji odlučujemo o svim tim investicijama i o smjeru u kojem će Hrvatska ići kad govorimo o energetskom sektoru, također budemo svjesni vlastite odgovornosti.
Hvala. Još imamo tri 5-minutne rasprave po klubovima. Prva klub nacionalnih manjina, gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, uvažena tajnice, kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina iz opravdanih razloga nije mogao uzeti učešće u prijepodnevnoj raspravi pa mi dozvolite samo da u 5 minuta kratko kažem naš stav. Normalno da podržavamo sve ono što ide u korist sigurne opskrbe energije, konkurentnost energetskog sustava što će svakako ići i u korist njegove održivosti. Svakako da moramo biti svjesni da će potrošnja energije rasti, usprkos svim našim nastojanjima i usprkos svim usmjeravanjima da energiju treba štedjeti, da treba raditi na energetskoj učinkovitosti. Mi i dalje ostajemo na tome da nemamo dovoljno energije, da ukupno više od 50% energije još uvijek uvozimo. I zato ne bih ovdje u ime kluba govorila o tome koju energiju podržavamo ili koju ne podržavamo, jer uvijek svaka energija moramo priznati, odnosno svaki izvor energije ima i pozitivne i negativne strane. Kada smo analizirali što je to ustvari energija dobivena iz nuklearki, mnogi upravo gledajući moguće incidente svi smo ovdje bili protiv. Međutim, ja uvijek analiziram ono što radi svijet. Ako u svijetu danas radi gotovo 500 nuklearki, ako svijet zaista podržava nuklearnu energiju kao najčistiju ovoga časa, kao energiju koja zaista može dati određenu sigurnost opskrbe. S druge strane znamo da ne možemo se mjeriti danas sa tehnologijom koju ima Černobil, da su danas upravo tehnologije zaštite, a jednako tako i tehnologije skladištenja samoga otpada, daleko uznapredovale, onda ne vidim zašto da ne otvorimo tu mogućnost kroz strategiju, a da će zasigurno budućnost kroz 4, 5 godina koliko nam treba za pripremu jedne takve uopće izgradnje, jedne takve nuklearne energije, zasigurno da će tada biti mnogo toga jasnije. Govorili smo mi, neki od nas, a i opet kad govorimo u klubu, neki su bili za to da podržimo svakako termoelektrane na ugljen. I ovdje se konstatiralo da termoelektrana na ugljen, isto tako je to uvozni energent, jer ga nemamo, veliki je zagađivač okoliša. S druge strane jednako tako moramo reći da danas postoje tehnologije koje skladište CO2 koje će zasigurno kroz par godina pokazati da i elektrana ili ne znam izvor te energije može biti vrlo čist. Svakako da ono što najviše zagovaramo jeste upravo obnovljivi izvori energije, oni izvori koji u domaćem da kažem, odnosno na našem domaćem tlu imaju sirovinsku bazu, odnosno imaju svoju bazu izvora. Možda i zaista to je najveća zamjerka da u obnovljivim izvorima premalo je mjesta dato za iskorištavanje sunčeve energije. Znamo da Hrvatska, odnosno da imamo u određenim dijelovima Hrvatske više od 2 tisuće sunčanih sati godišnje, što je svakako trebalo uzeti u obzir sa određenim, i predvidjeti određene poticaje, što europske zemlje koje imaju daleko manje isijavanja sunca danas potiču upravo kako bi se barem domaćinstva i jedan veliki dio orijentirao na solarnu energiju. Mi smo to na neki način manje predvidjeli. Kada je u pitanju obnovljivi izvor vjetra, jednako tako jedan dio nas je za, jedan protiv, odnosno jedan već vidi nesreću u velikim lobijima kada su krenuli vjetroelektrane. Sjetimo se što je bilo kad su bile izgrađene prve tri vjetroelektrane na Pagu. Vidjeli smo od onoga da je štetno za okoliš, krenuli smo da ubija ptice, da razbija atmosferu, itd. Na kraju krajeva vidimo da ipak u jednom dijelu i taj izvor energije itekako se može iskoristiti i dovoljno je da odemo u Austriju, da odemo na tromeđu Austrije, Mađarske, Slovačke i da vidimo da se može i u tom dijelu osigurati veliki dio energije. Prema tome, vidim da se svijetlo upalilo, mislim da treba podržati sve oblike energije jer osigurati 20% do 2020. neće moći ni Europa, pogotovo ni mi koji kaskamo i koji smo krenuli kasnije, a stoga nemojmo si ograničavati bilo koji izvor. Pokušajmo ga maksimalno iskoristiti sa što manje štete po okoliš, a sa što više energetske učinkovitosti i sa što više pozitivnih efekata. Klub nacionalnih manjina će strategiju podržati, uz male zamjerke.
Hvala. Klub SDP-a, gospodin zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U ime odgovornosti saborskih zastupnika klub SDP-a neće podržati prijedlog strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Razlozi za to su sljedeći. Broj 1 – osnovne pretpostavke za izradu strategije nisu pravilno utvrđene. Već 2 godine traje teška hrvatska kriza koja uopće nije predviđena strategijom i koja je u biti zatekla ovu strategiju u raspravi pa nije pravilno ni utvrđeno pretpostavke za izradu strategije. Broj 2 – nacrt nove strategije nije u potpunosti usklađen sa Strategijom utrživog razvitka Republike Hrvatske iz veljače 2009., sa Zakonom o energiji Republike Hrvatske i isto tako sa nacrtom Strategije nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske. Broj 3 – procjena rasta potrošnje energije pretjerano je visoka utvrđena u nacrtu strategije. Daleko više nego što smo to imali u ostvarenjima 2002., 2007. u ostvarenjima 2008., a da ne govorimo o projekcijama 2009. Samim tim strategija će nam biti prenapuhana, strategija će nam biti jednostavno predimenzionirana pa ćemo imati nepotrebne mastodonte. Pa je valjda to i razlog da je strategija ocjenjena sa vrijednošću od 15 milijardi eura. Makroekonomski učinak ove strategije niti je kvalitetno sačinjen niti je prezentiran javnosti. Uopće mi nismo u stanju procijeniti što će imati makroekonomskih učinaka ova strategija na vanjsko-trgovački deficit? Na zaduženje RH i uopće na energetsku ovisnost Republike Hrvatske. 5 – nova strategija je izrazito uvozno orijentirana. Favoriziraju se uvozni energenti ugljen, plin, nuklearno gorivo. Nažalost favoriziraju se uvozne tehnologije, uvozna oprema, uvozni montažeri opreme. Prema tome potpuno preljevanje ogromnih procjena od 15 milijardi eura u korist stranaca, a ne domaće gospodarske industrije. 6 – zanemarena je revitalizacija postojećih termoelektrana i samim tim mogućnost da se umjesto 100% potroši samo 30% za postojeće termoelektrane. 7 – nuklearna elektrana Republici Hrvatskoj ne treba i ne treba ju definirati u strategiji. 8 – javna rasprava o nacrtu strategije u toku 2008., 2009. pokazala je ogromni broj primjedbi stručne javnosti i civilnog društva RH koji uopće nisu uvaženi u procesu rasprave i strategija se ni u jednom dijelu pod utjecajem tih primjedbi nije promijenila. 9 – nije dovoljno dano na elemente energetske učinkovitosti da na neki način smanjimo potrošnju energije. I 10 – za Hrvatsku je važno da potencijali obnovljenih izvora Republike Hrvatske jesu definirani u 90-im godinama nažalost u ovoj strategiji nedovoljno ozbiljno shvaćeni, nedovoljno ozbiljno prihvaćeni i prezentirani. To su razlozi i mislim sasvim dovoljni da budemo ozbiljni i odbijemo ovaj dokument.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo kolegice i kolege mi smo danas imali prilike čuti čitav niz rasprava na ovu temu i sasvim sigurno je i čitavo ovo završno u ime kluba Hrvatske narodne stranke započeo bih s jednom definicijom koju smo čuli od kolege Jurčića, a to je energija je najskuplja kad je nema. To smo osjetili. Plin, nedostatak plina prouzročio je 2 milijarde štete gospodarstvu, Europska komisija upozorava opet će se desiti nešto u Hrvatskoj. Da li se tu nešto rješava, ne znamo. Moje pitanje na aktualnom satu premijerki i očekujem odgovor, obećala ga je, vidjet ćemo. Međutim, opasnost je i dalje pred nama. Prema tome činjenica da je kad govorimo o ovoj strategiji Vlada očito zauzela čvrsto političko opredjeljenje vezano na … [[Govornik se ne razumije.]] regiju. Međutim pitanje je koliko smo sigurni u ovu strategiju? Svi mi, i jedna i druga strana. Koliko smo sigurni u nju? Drugo, da li je ova strategija samo političko pitanje, a ne pitanje struke, pitanje ekonomskog i socijalnog razvitka čitavog našeg društva? To je ključno pitanje. Činjenica, ja ću opet ponoviti što sam rekao u ime kluba u uvodu, umjesto Vlade Republike Hrvatske umjesto da sprovodi cijeli niz konkretnih projekata po postojećoj strategiji o kojoj nismo čuli ni riječi, o provedbi, nameće se logičan zaključak da Vlada otvaranjem ove rasprave stvara dojam u javnosti da pokušava nešto napraviti u energetskoj krizi pa makar i na razini rasprave i da Vlada stvara alibi za činjenicu da u proteklih 5 godina u energetici se nije napravilo gotovo ništa. To su činjenice. Obnovljivi izvori, o njima je rečeno puno. Ja ću dati jedan podatak koji sam dobio tokom dana. Prvo, u Hrvatskom operatoru tržišta električne energije za subvencioniranje proizvođača energije iz obnovljivih izvora u ovom trenutku je neraspoređeno 350 milijuna kuna. 50 milijuna eura je neraspoređeno, ne zna kome. Jer nemamo proizvođače iz obnovljivih izvora energije. Govorim o solarnoj energiji, na nivou države imamo ograničenje 1 megawat. Znači, do jednog megawata instalirane snage kroz fotonatonske module na nivou čitave države može, proizvođač može dobiti status povlaštenog proizvođača električne energije. Iznad toga ne može. Koliko je jedan megawat? Za razliku od vjetroelektrana koje su na 780 megawata ili 760. Još jedan podatak, u ovom trenutku nedavno Europsko udruženje industrije fotonapona u Hamburgu je dao 3 podatka. Solarna energija će do 2020. će sa 12% pokriti u Europskoj uniji potrošene električne energije. 2008. u industriji solara radilo je 130 tisuća radnika direktno i 60 tisuća indirektno. Procjena da će 2020. raditi milijun i 400 milijuna radnika, a 2030. čak 2,2 milijuna radnika. I još jedna stvar vrlo interesantna i posebno mi je drago da sam je imao prilike pročitati, danas gledajući stranicu … [[Govornik se ne razumije.]] na obnovljivim izvorima energije ima jedan citat Edison iz '916., citiram: "Treba znati iskoristiti prirodne sile i na taj način dobiti svu potrebnu energiju." Sunčeve zrake su oblik energije, vjetar i morske struje su također energija, da li ih koristimo? Palimo šume i ugljen kao da podstanari pale ulazna vrata naše kuće za grijanje. Živimo kao divlji doseljenici koji ne shvaćaju da ova bogatstva pripadaju svima nama. Koliko su obnovljivi izvor energije zastupljene u ovoj strategiji? Čuli smo danas kroz raspravu. I završno klub Hrvatske narodne stranke neće podržati donošenje ove strategije. Treba prvo izvršiti analizu postojećeg stanja, raspraviti analizu postojećeg stanja, stanja u ukupnom energetskom sektoru i treba definirati dugoročne ciljeve. Ova strategija ne govori. I ključno na kraju. I ako usvojimo ovu strategiju, tko će nju provoditi? Tko? Svaka čast djelatnicima u ministarstvu, svaka čast. Trude se. Međutim svaki orkestar je toliko dobar, koliko je dobar dirigent. Da li u Ministarstvu gospodarstva imamo dirigenta? Priuštio nam je plinsku krizu i poluprazno skladište. Opet nam je plinska kriza pred nama, evidentno. Brodogradilišta, Podravka i da sada ne nabrajam dalje. Prema tome, naša najveća rezerva je u promjeni onoga što ne valja. Jel to samo on ili cijela Vlada, o tom po tom. Ali mišljenje Hrvatske narodne stranke da je najveći potencijal ove države u promjeni Vlade. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Zaista u najkraćim crtama i bez neke ambicije za ponavljanjem brojki i zapravo izlaganjem nekih argumenata, jedan kratak rezime. Prvo, zahvala apsolutno svima na raspravi. I ovo je dio javne rasprave koja se vodila 4 mjeseca oko ove strategije i ovo je prilika naše javnosti da vidi i odgovornost koja stoji iz ove strategije i kroz našu raspravu bez obzira da li sam s vama danas ja ili ministar. Bitno je ono što pričamo, o čemu pričamo. Pričamo o našoj energetskoj budućnosti i sigurnosti. Još jedanput željela bih ponoviti nečije vrlo mudre riječi izrečene malo prije, a to je da moramo biti otvoreni prema svim potencijalima kojima raspolažemo, moramo biti otvoreni prema izvorima energije i biti svjesni njihovih prednosti i mana. I ne upadati u stupicu glorifikacije samo jednog versus drugog. Jer apsolutno svi izvori energije imaju i svoju negativnu stranu. Možda se ona ogleda u činjenici da za nju nemamo vlastitu proizvodnju, pa 50 milijuna eura se naprosto nema kome dati. I budimo otvoreni i iskreni i recimo sami sebi, da 20% ukupnog udjela naših energetskih potencijala, želimo u sljedećih 11 godina dignuti što se tiče obnovljivih izvora energije. Ali isto tako recimo sami sebi, da ruku pod ruku moramo imati znanost i gospodarstvo i poticati vlastitu proizvodnju i stvarati vlastite stručnjake. Jer sutra u korištenju solarne energije ili energije vjetra koju želimo i koja u strategiji postoji, i koja će u strategiji što se samog financiranja tiče, biti zastupljena u 15 milijardi eura, jer će 60% ići u elektro energetski sustav. Naravno ako će biti interesenata i investitora. Ali od tih 60% veliki postotak ide u obnovljive izvore energije. Ali sutra mi tu tehnologiju moramo uvesti. Ta tehnologija je skupa. U konačnici ona je možda čišća, ona je možda in favore nečega što se samo obnavlja. Ali budimo otvoreni i iskreni i recimo da sutra uvozimo tu tehnologiju, uvozimo je. Čuli smo dosta kontra uvoza, ali nemamo izbora. U ovom trenutku nemamo svoju domaću proizvodnju. I moramo posegnuti za tim uvozom. Dakle, imamo i vjetar i buru, mada od nje nemamo puno koristi i sunca, ali nemamo svoj 100%-tni, ne možemo preuzeti 100%-tni kapacitet. I zato energetski mix je zajednički nazivnik i jamstvo naše energetske sigurnosti. I u siječnju ove godine nas je spasio mazut. Koliko god se on povlači i znamo da se povlači, ali nas u siječnju je spasio i mazut između ostalog. I zato kao što je zastupnica Čuhnil rekla, nemojmo diskvalificirati niti jedan izvor, jer jedan može zakazati, preuzet će drugi. I u tome je poanta energetskog mixa kojeg se mi kao zemlja svjesni svojih kapaciteta i veličine, ali i gospodarske moći i naprosto investicija kojima raspolažemo, moramo to objektivno sagledati. I u tom segmentu evo bez daljnjeg ulaska na kraju ovog zaista vjetrovitog dana, zahvaljujem svima na osvrtu na strategiji. To je samo strategija. To je jedan okvir koji nam da je smjernice u pravcu daljnjih investicija u sljedećih 11 godina. Nakon ove strategije ono što je iznad svega bitno ide konkretan program. Ide program koji razrađuje sve izvore energije, ide program koji ima svoj hodogram, koji otvara put za detaljiziranje ove strategije. I mislim da je to najava izrade takvog programa do kraja ove godine, da je iznad svega važno da se jednako ovako dobro raspravi kao i ova strategija. Evo zahvaljujući svima, još jedanput nadam se da je ako ništa drugo i ovaj današnji dan pridonio javnosti rasprave o temi kao što je energetika i o njezinom značaju za Hrvatsku. Hvala još jednom.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Zlatko Koračević.
Hvala lijepo. Pa želim ispraviti navod gospođe državne tajnice, da mi nemamo tehnologije za proizvodnju. Ona na jedan vrlo simpatičan i meni logičan način pokušava obraniti nešto što je neobranjivo. Međutim, želim reći vrlo jasno, a to vjerojatno državna tajnica zna, da mi u ovom trenutku imamo 4 proizvodnje fotonaponskih modula u Hrvatskoj. Ali isto tako želim reći, a već je i danas kroz rasprave bilo rečeno da je ta strategija dio ostalih strategija, pa ako ćemo imati jednu kvalitetnu industrijsku strategiju, ako ćemo ulagati u razvoj tehnologije za korištenje obnovljivih izvora, onda sasvim sigurno ćemo biti u mogućnosti i koristiti ove obnovljive izvore.
Zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Prijedlog Strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje Prijedlog Strategije energetskog razvoja Republike Hrvatske. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 73 glasa za i 1 suzdržanim i 30 protiv donijeta predložena strategija.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Ja ću u samo par kratkih crta prikazati ovogodišnje izvješće, ali prije nego što počnem sa time dozvolite mi da se zahvalim svim saborskim zastupnicima i saborskom odboru na dosadašnjoj potpori Nacionalnoj zakladi za znanost. I ovo je moje zadnje izvješće tako da ja očekujemo da me uskoro razriješite članstva u upravnom odboru, tako da bih uz ovo izvješće samo u par rečenica dao kratki pregled šta smo mi napravili u ove četiri godine jer zaklada ionako u ovoj godini ulazi u fazu intenzivne transformacije koja će biti itekako zahtjevna i zahtijevat će vašu podršku. Zaklada je imala podršku Sabora, imala je podršku saborskog odbora kao uostalom i onih nekoliko rasprava koje smo imali proteklih godina, dakle pokazale su jasno opredjeljenje i podršku Sabora i obrazovanju i znanosti. Međutim, naši indikatori nisu dobri i ja mislim da će biti potrebno u slijedećem razdoblju još veća vaša podrška. Glavni problem ono što smo mi iskusili kroz naš rad jeste da naše institucije i naši istraživači nisu dovoljno kompetitivni, ne mijenjaju se brzo, posebice sveučilišta i ja bih volio vidjeti da se kreira politika koja će dodatno poticati one koji se brže mijenjaju. U ovom trenutku politiku ne potiče institucije na promjene, naročito ne one koji se brzo mijenjaju. Nacionalna naklada za znanost je pokušala uvesti europske standarde u naš istraživački prostor i pokušala je biti jednaka kao sve europske zaklade. Zbog toga smo u protekloj godini intenzivno radili na internacionalizaciji zaklade. I kao što znate prošle godine smo postali član Europske zaklade za znanost, intenzivno smo se uključili u aktivnosti i programe europske udruge molekularnih biologa EMBO, povezali smo se sa japanskom Zakladom za znanost. I ono što je vjerojatno najzahtjevnije i najvažnije napravili smo neku vrstu koalicije između srodnih organizacija 11 država od Estonije do Rumunjske, Srednje i Istočne Europe kako bi se stvorio jedan prostor za međunarodnu evaluaciju i vrednovanje projekata i kako bi se stvorio dovoljan broj znanstvenika koji će provoditi međunarodna vrednovanja. Naravno, cijelo vrijeme smo inzistirali na evaluacijskom postupku i kompetitivnosti. I ono što su naši rezultati pokazali u ove četiri godine da je još uvijek kompetitivnost a to znači i konkurentnost istraživanja izvan Zagreba mala, odnosno premala. Od ukupno 241 projekt koliko smo odobrili i financirali u protekle četiri godine otprilike 160 projekata je iz područja Zagreba odnosno na području Zagreba, 33 projekta su iz Rijeke, 20 projekata iz Splita, 23 projekta iz Osijeka, 3 projekta iz Zadra i samo 2 projekta iz Dubrovnika. Dakle, od ukupno 45 milijuna kuna koje smo podijelili kroz projekte preko 60% je opet završilo u Zagrebu jednostavno zato što je apsorpcijska moć Zagreba i zagrebačkih istraživača veća nego u ostalim istraživačkim središtima i smatramo da je potrebno osmišljavati dodatne financijske instrumente kako bi se povećao apsorpcijski kapacitet i izvan Zagreba. Isto tako, naši rezultati protekle četiri godine su pokazali da postoji velika razlika u apsorpcijskom kapacitetu između istraživača različitih područja, pa je tako od 200 projekata 95 su projekti koje su dobili istraživači iz prirodnih znanosti, 36 projekata iz biomedicinskih znanosti, 30 iz tehničkih, 22 iz društvenih, 16 iz humanističkih i 12 biotehničkih. Dakle, od ukupno 211 projekata skoro pola su u biti izborili istraživači iz prirodnih znanosti i to u biti pokazuje sliku konkurentnosti i kompetitivnosti naših istraživača i to jasno ukazuje kako bi se trebale dalje razvijati politike u smislu podizanja konkurentnosti ostalih istraživačkih područja. Za sada je dakle situacija takva. U ovoj godini zaklada je započela sa transformacijom koju je uostalom i inaugurirao, koje su uostalom inaugurirale izmjene Zakona o zakladi. Tranformacija će biti prilično složena zbog toga što se očekuje praktički prebacivanje financiranja svih kompetitivnih istraživanja na zakladu. To u praksi ustvari znači daljnje inzistiranje na razvoju ili na razvijanju evaluacijskog procesa. Nažalost, u ovoj godini smo imali mali zastoj u razvoju ove inicijative 11 europskih država na zajedničkom evaluacijskom prostoru ali vjerujemo da se nikako ni na koji drugi način ne može razvijati istraživanje u Hrvatskoj nego kroz financijske instrumente i kroz natjecanje. Zbog toga vas molim da ne dopustite da se zaklada u slijedećem razdoblju ustvari pretvori u ono što je nekada bila samoupravna interesna zajednica, dakle SIZ i da se sredstva ne dodjeljuju po kvotama nego isključivo po rezultatima nadmetanja i natjecanja. Mislimo da ono što smo mi započeli kroz nekoliko financijskih instrumenata koje smo mi razvili, mislimo da posebnu pažnju i dodatne financijske instrumente treba usmjeriti prema razvijanju doktorskih studija jer doktorski studiji, doktorska istraživanja nisu dovoljno potaknuta u Hrvatskoj u ovom trenutku i mi smatramo da je to jedna od strateški najslabijih razvojnih točaka Hrvatske. Dakle, Hrvatskoj nedostaje ljudi sa istraživačkom kompetencijom i smatramo da je potrebno uložiti dodatni napor i politike i naravno i financiranja kako bi se i u Hrvatskoj ostvarili doktorski studiji kakvi su u Europi, ali kako bi se u Hrvatskoj povećao broj doktorata. Mi sada nemamo doktoranata, ljudi sa doktoratom niti za potrebe visokog obrazovanja a kamoli za razvoj ekonomije koja se temelji na znanju. Hvala lijepa gospodine predsjedniče.
Hvala. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu gospodin Petar Selem. Izvolite.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, gospodine rektore, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora na 21. sjednici 23. rujna razmotrio je Izvješće o radu Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske za proteklu dakle 2008. godinu koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavio Upravni odbor Nacionalne zaklade. Odbor je pitanje raspravio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnio je predlagatelj izvješća. Odbor je upoznat s mišljenjem Vlade Republike Hrvatske od 22. rujna 2009. po ovom pitanju kojem se Hrvatskom saboru predlaže da ti prihvati izvješće. Nacionalna zaklada za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj RH u godini 2008. djelovala je u neizmijenjenim okolnostima pod kojima je bila osnovana u prosincu 2001. godine i u tom je obliku djelovala sve do bitnih strukturnih promjena uvedenih Zakonom o zdravlju 2009. godine. Uz skroman godišnji prihod od ulaganja vlastitih sredstava i bez dodatne proračunske potpore u izvještajnom 2008. godini zaklada je imala rashode od ukupno 11 i 6 milijuna kuna koji su u najvećem dijelu značili troškove isplate projektnih sredstava. Ova sredstva su se odobravala putem natječaja u već poznatim programima, kao što su priliv mozgova, programi cost senior, poslije tog potpore povratnicima, uspostave potpore, zatim izobrazba doktoranata, programi partnerstvu u temeljnom istraživanju gospodarskim subjektima. Nadalje, programi sociokulturna tranzicija iz industrijskog u društvo znanja, mjere potpore uključivanja hrvatskih znanstvenika u program Europske znanstvene zaklade i drugi međunarodni projekti, o čemu je već govorio izvjestitelj. Spomenuti programi u proteklim i ranijim godinama mogu se ocijeniti kao pažljivo razrađen način potpore znanstvenicima u postupku njihovog osposobljavanja, povratka u Hrvatsku ili uključivanja u međunarodne razmjene iskustava. Na taj se način stvaraju kadrovski i organizacijski preduvjeti budućeg uspješnog rada na projektima. S obzirom na okolnost da se nedavnim promjenama u položaju i ulozi nacionalne zaklade bitno mijenja težište njezinog rada, sada je trenutak da se naglasi kako nova i odgovorna uloga zaklade, neposredna, izravna briga o financiranju znanstveno-istraživačkih projekata ne bi smjela dovesti u pitanje dosadašnje programe zaklade. Dosadašnji nominalno mali, ali zapravo dragocjeni poticajni programi nacionalne zaklade takvu pozornost zacijelo i dalje zavređuju. U raspravi je posebno ukazano na okolnost da u posljednje tri godine državni proračun nije izdvojio proračunska sredstva u korist zaklade, a u skladu sa zakonom koji je obvezivao da u određenom roku iz tog izvora zaklada mora steći propisnu osnovnu imovinu. Dosadašnji posebni zadaci zaklade u ovoj se godini, dakle svojim težištem, pomiču u pravcu financiranja znanstveno-istraživačkih projekata uopće. Odnos proračuna prema zakladi ubuduće će se procjenjivati prema novim kriterijima. Odbor izražava očekivanje da će iz državnog proračuna biti osigurana sredstva za sve temeljne djelatnosti zaklade, znači ne samo za nove nego za sve temeljne djelatnosti zaklade kako je utvrđeno zakonskim izmjenama koji zakladu daju osnovnu ulogu u financiranju znanstveno-istraživačkog rada. Ocijenjeno je također da prigodom restrukturiranja i konstituiranja upravnih tijela zaklade u novom sastavu treba otkloniti dosadašnje stanje prema kojem su znanstveno-istraživačka područja bila neravnomjerno zastupljena, a posebno zanemarena umjetnička. Taj cilj treba ostvariti provedbom odredbi Zakona o Nacionalnoj zakladi za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj koji utvrđuju da Hrvatski sabor imenuje članove Upravnog odbora nacionalne zaklade na prijedlog točno utvrđenih predlagatelja. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno donio sljedeći zaključak: "Odbor predlaže Hrvatskom saboru da prihvati Izvješće o radu Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske za 2008. godinu." Odbor je također izrazio zahvalnost na njegovom radu i dosadašnjem voditelju zaklade koji je izabran na novu dužnost, profesor Lučin.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Srećko Gvozden Flego. Izvolite.
Kolegice i kolege. Zaklada je osnovana 2001. godine sa nakanom da bude iskoračna institucija u znanosti i visokom obrazovanju Republike Hrvatske, da se rukovodi načelom izvrsnosti i da radi ono što ministarstvo ne može raditi, a to je zapravo da eksperimentira sa znanošću i visokim obrazovanjem, kao onim sektorima koji najviše trebaju doprinijeti razvoju i pogotovo novom razvojnom ciklusu u Hrvatskoj. U to razdoblje su se akumulirala sredstva za zakladu i zaklada je zapravo počela funkcionirati 2004., u potpunosti 2005. godine. Zaklada je dakle i dalje nešto najbolje što se zbiva u znanosti u Republici Hrvatskoj, ali kao što je jednim dijelom već bilo kazano u izvješću, nije ispunila jedan dio naših očekivanja o kojima ću ja sada govoriti. Ja ću puno više govoriti o onome što nije učinjeno, a mi mislimo da je trebalo biti učinjeno, nego o onome što je učinjeno, jer to dobro učinjeno dovoljno govori samo za sebe. Prvo, već i u izvještaju prošle godine i na odboru i u saborskom plenumu smo upozoravali da su glavna tijela zaklade, a upravni odbor zapravo donosi ključne odluke i praktički upravlja načinom funkcioniranja zaklade, da su dakle upravna tijela zaklade što se područja tiče vrlo nesrazmjerno konstituirana i da bi se to trebalo mijenjati. Ove godine imamo dakle još jedan uteg više na stranici nesrazmjera nego što je to bio prošle godine, jer vas podsjećam da u Hrvatskoj postoji šest znanstveno-istraživačkih područja i tri umjetnička. Natpolovično su u upravnom odboru zastupljeni ljudi iz biomedicinskih znanosti, iz umjetničkog područja nema nikog. Na upozorenja o neodrživosti takvog stanja državni tajnik nažalost odgovara, državni tajnik za znanost, u nekoliko navrata sa ove govornice da je kadrovska struktura zaklade odraz realnog stanja u znanstveno-istraživačkom sektoru. Na taj odgovor mi opetovano odgovaramo da je to stanje nezdravo, da je to ozbiljna deformacija koja ne samo zaslužuje, nego koja mora krenuti u ozbiljnu sanaciju. Usprkos svim tim upozorenjima i zahtjevima da se to promijeni i također i kadrovska struktura Upravnog odbora Nacionalne zaklade za znanost to do sada učinjeno nije. Zaklada po mom sudu i po našem sudu bi svakako trebala biti ono mjesto i znanost u cjelokupnoj Republici Hrvatskoj u kojem će područja biti ravnomjerno zastupljena i koja će, gdje god je to moguće, sinergički funkcionirati u svojim djelatnostima. Još imamo jedan poveći problem sa kadrovima u Nacionalnoj zakladi za znanost. Neka područja za koja se pokazuje da su posebno deficitarna u projektima nisu predstavljena uglednim i utjecajnim članovima, nego zapravo gotovo posve nepoznatima. To smatramo nije dobra politika ni za takva znanstvenoistraživačka područja, a niti za zakladu od koje smo očekivali da kao organizacija za strategijske iskorake oko sebe okuplja najbolje, najsposobnije, a uostalom i najagilnije, dakle koji će uspjeti pokrenuti ljude iz područja koje zastupaju. I konačno, bilo je rečeno i na upravnom, oprostite na sjednici odbora nesimpatično je da izvještaj za prošlu godinu podnosi osoba koja po zakonu više ne može predstavljati zakladu, bez obzira na sve njegove zasluge. Jer Zakon o zakladi onemogućava dakle, oprostite sveučilišnim i fakultetskim dužnosnicima, dakle rukovoditeljima i kao rukovoditeljima javnih instituta da budu u upravnim tijelima zaklade. Odgovor će naravno biti, ali čovjek podnosi izvještaj za razdoblje kada je bio predsjednik. To nije osobno izvješće, to je institucionalno izvješće i smatramo da institucionalno izvješće treba podnositi osoba koja vodi zakladu, a u skladu sa pozitivnim zakonima Republike Hrvatske. Toliko što se tiče kadrovske problematike. Situacija sa kadrovima u znanosti u Republici Hrvatskoj, ja ću ponoviti ja mislim treći put sa ove govornice, je dosta dramatična. Ako znanošću u Republici Hrvatskoj upravljaju četiri osobe ministar, državni tajnik za znanost, predsjednik Nacionalnog vijeća za znanost i predsjednik Upravnog odbora Nacionalne zaklade za znanost izrazito je nekolegijalno što se tiče akademske i znanstvene zajednice, a politički nedopustivo da su sve četiri osobe iz jednog jedinog znanstvenoistraživačkog područja, u Hrvatskoj ih imamo šest, imamo tri umjetnička područja. I na to upozoravamo preko godinu dana, ništa se ne mijenja. Izborom novog ministra situacija se ništa nije promijenila. Situacija je tim dramatičnija što je tri četvrtine od te četvorice zaposleno na jednoj jedinoj ustanovi, visokoškolskoj ustanovi u zemlji. I opet se situacija ništa ne mijenja. I mi smatramo i dalje da je takova situacija neodrživa, da je takova situacija naprosto izrazito nekolegijalna i da je politički nedopustiva, a na vama kolegice i kolege iz vladajućih struktura kao uostalom i jednim dijelom na nama i znanstvenih je da tu situaciju mijenjamo. Ja to ponavljam u vezi izvještaja Nacionalne zaklade za znanost, jer ona reproducira upravo takvu strukturu. Pregled poslovanja ukazuje na još jednu žalosnu činjenicu za koju nije direktno odgovorna zaklada i njezino rukovodstvo, ali je odgovorna država i mi jednim dijelom, a to je da zaklada posluje temeljem svojih inicijalno akumuliranih sredstava, svih šest godina ili pet godina. Samo jedne godine je Ministarstvo znanosti iz svoga proračuna uložila u zakladu minimalna sredstva, zadnje tri godine nije uložilo niti jednu jedinu kunu i time proturječilo vlastitim izjavama dužnosnika iz ministarstva kako je zaklada strahovito značajna i strategijska. No jednako tako kao što ni dužnosnici ministarstva nisu reagirali na naše upozorenje, tako nije javno evidentiran ni nikakav napor rukovodstva zaklade da namakne sredstva iz regularnog državnog proračuna. Kažem javno. Da li su bili nekakvi interni razgovori o tome, ne znam, ali su, ako ih je bilo oni su redovito završavali drugačije. No kada pogledamo poslovanje zaklade, onda bih rekao da je u upravo analizi projekata pokazano mnogo više rutinskih, nego strategijsko iskoračnih poslova. Stranica 8, ja ću vam pročitati neke. Doktorski studij. Osiguranje kvalitete. Integrirano sveučilište, ishodi učenja. Mislim ishodi učenja su jedna od temeljnih postavki bolonjskog procesa. Osiguranje kvalitete je jedna od ključnih poluga načina na koji trebaju funkcionirati visoka učilišta u bolonjskom procesu, i ne samo u bolonjskom procesu. Integrirano sveučilište je bilo zakonska obaveza. Dakle to su poslovi o kojima treba voditi ministarstvo, tj. država koja je zadužena za sprovođenje zakona. I stoga se zaklada jednim dijelom, umjesto strategijsko inovativno iskoračne djelatnosti posvetila faktički krpanju nedostataka inicijative iz ministarstva i njegovog proračuna. Tako da i na taj podatak upozoravamo kao na potrebu da se zaklada mnogo više okrene svojoj izvornoj misiji, nego da radi te poslove. Odlično je da je zaklada uskočila tamo gdje je ministarstvo zakazalo, ali nikako nije dobro da je ministarstvo zakazalo i nikako nije dobro da je zaklada te poslove radila nekoliko godina, a ne samo jednu ili dvije ukazavši ministarstvu da je to sve skupa propušteno. I konačno na stranici 18. postoji jedan podatak koji mene dosta zabrinjava, a koji nekako nije dobio odgovarajuću težinu u izvještaju. Riječ je o partnerskim projektima, tj. projektima kolegice i kolege koji su financirani od strane zaklade i od strane privrede. Dakle, čak može odnos omjer financiranja biti 90 od strane zaklade, dakle 10% od strane privrede, ispod toga ići ne može, ali su to projekti koji su trebali povezati privredu i znanost tj. koji su trebali dovesti do novih tehnologija ili možda do novih proizvoda i na taj način pokretati razvojne cikluse. Ti projekti strahovito padaju tako da je 2008. godine bilo svega 2 kandidata za projekte. I stoga mi se čini da se i rukovodstvo zaklade i jednako tako ministarstvo trebaju zabrinuti nad tom situacijom jer je zaklada također i zaklada za tehnologiju, dakle tehnologijski razvoj Republike Hrvatske, a ministarstvo to također ima u svom opisu djelatnosti. Maloprije smo čuli raspravljajući o energetskoj strategiji da bez odgovarajućih znanstvenih napora neće biti nikakovih inovacija na energetskom području. Dakle, to možemo kazati za svako i stoga nam se čini da zaklada treba puno više voditi brige o strategijskim inovacijama nego o uobičajenim gotovo svakodnevnim poslovima pogotovo onima koji spadaju u domenu ministarstva. I s tog aspekta smo malo zabrinuti za budućnost zaklade. Zabrinuti smo iz razloga koje smo naveli, zabrinuti smo stoga što zaklada preuzima jednu vrlo značajnu funkciju i vrlo značajnu dužnost, dakle velike zadaće što ni zaklada ni ministarstvo nisu reagirale na cijeli niz naših upozorenja i zato što nam se čini da u jednom dijelu zaklada nije bila dovoljno posvećena izvjesnosti inovativnosti kao uostalom i međunarodnoj suradnji nego samo jednim dijelom. To tim više što smo evo u "Progress Reportu" koji je jučer objavljen na stranici 59-60 mogli čitati dosta pohvalne rečenice o tome kako napreduje hrvatska znanost i o tome kako napreduje hrvatsko obrazovanje i kultura pa se nadamo da nećemo svojim činovima demantirati taj izvještaj, ali ne zato da nas ne bi Europljani špotali i kudili nego zato da bi nama bilo bolje. U tom smislu ja isto zahvaljujem dosadašnjem predsjedniku upravnog odbora zaklade na svim njegovim naporima i na svim njegovim činima, ovo su naše kritičke primjedbe na ono što smatramo da ili nije bilo dobro ili nije bilo dovoljno dobro i to ističemo u nadi da će u budućem razvoju zaklada preuzeti ovu svoju izvornu misiju i da će mnogo više biti inovativna i izvrsna da tako velim, dakle rukovoditi se izvrsnošću, financirati samo izuzetke, samo vrhove, ono što postoji u hrvatskoj znanosti i visokom obrazovanju, a ne neke rutinske poslove. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče gospodine Lučin, gospodo zastupnici i gospođe zastupnice. Pa ja mislim da nije baš tako sve katastrofično oko zaklade. Samo ću vas podsjetiti na raspravu koju smo imali prigodom donošenja Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o nacionalnoj zakladi za znanost i visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske čini mi se u travnju ili tu u prvoj polovici ove godine. To je važno reći jer ovaj dokument, odnosno 2008. zaklada nije radila po tim promjenama, a to znači da se cijeli sustav razvija i dobiva druge konture. Samo bi vas podsjetio da je cilj izmjena i dopuna tada zakona bio da ojača Nacionalnu zakladu za znanost i visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske kao za kvalitetnu provedbu znanstvena, tehnologijsku politiku za ključan iskorak u jačanju Hrvatske kao zemlje utemeljene na znanju, dakle jedan vrlo kompleksan proces koji stane u jednu sintagmu. Riječ je o modernizaciji sustava financiranja znanosti u Hrvatskoj koja ga vodi iz tranzicije po uzoru na zemlje koje imaju razvijenu znanost te jaku poveznicu znanstvenih istraživanja s društvom i gospodarstvom, recimo poput Švicarske, Njemačke, Austrije, Nizozemske. Istina tu treba reći da u hrvatskom društvu rezultati znanosti nisu dovoljno upotrebljene u projektiranju ili projiciranju svega onoga što mi možemo učiniti. Tu imamo još veliki potencijal i rezerve za naše društvo. Bitan je novac koji je tada prihvatila bila je financiranje vrsnih znanstvenih projekata iz državnog proračuna kroz neovisnu i stručnu zakladu. Time se po prvi puta javno financiranje znanstvene djelatnosti povjerava neovisnoj instituciji koja se vodi isključivo kriterijima stručnosti, znanstvene izvrsnosti i rigoroznosti te nacionalnim prioritetima u istraživanju što rješava sav smisao posljednje zaklade. I doista sa ovim odmakom za 2008. godinu raspravljat kad smo mi svi skupa već napravili iskorake dalje i nadam se da će sljedeće izvješće biti kudikamo još kvalitetnije. Treba reći kako je zaklada započela sa financiranjem znanstvenih projekata 2004. godine i otada stvorila pretpostavke za ugrađivanje europskih standarda u vrednovanju, praćenju i financiranju istraživačkih projekata i znanstvenika. To je jedan vrlo složen mehanizam i sustav na kojemu se radi i dakako nije moguće preko noći izaći na najbolju scenu ako tako smijem reći. Takav sustav potiče osobnu odgovornost znanstvenika kroz ugovorne obveze, temelji se na stručnoj evaluaciji prijava, prema kriteriju znanstvenoj rigoroznosti izvrnosti te potiče jačanje i pomlađivanje istraživačke populacije. No, iz svih ovih razloga što jedan sustav se oblikuje na način koji govori i ovo izvješće mogu reći da će klub HDZ-a glasati za ovo izvješće. Tim više što kada se dobro iščita izvješće ono što je mislim važno i za nas zastupnike, ali i za javnost tijekom 2008. godine samo nastavak onoga što je zacrtano 2004. kada strateški plan kojeg se provodi i to treba reći da se dosta striktno provodi. Ima nekih točaka u kojima se možda manje sredstava uložilo kao što je, kasnije ću se osvrnuti na konkretni program. Ali ako govorimo o specifičnim ciljevima kao što je podrška reforme visokog obrazovanja onda nije bilo, ako govorimo o podršci reformi doktorskih studija, također, ako govorimo o izobrazbi doktoranata i potdoktoranata, zatim podrška umrežavanju i profiliranja ustanova, također se radilo, zatim stvaranje intelektualnog vlasništva i sustava za transfer tehnologije, zatim uključivanje u program Europske znanstvene zaklade i podrška znanstvenih timova. Na tome se sve radilo i sam sustav je vrlo zahtjevan i mora se priznati da cijela znanstvena akademska zajednica se trebala tome prilagoditi, da to nije mala stvar. Tu ću vam pokazati par primjera. 2008. godine napravljen je sustav elektroničkog prijavljivanja na projekte, što je ipak jedan izniman korak. Drugo. Moram reći da pogotovo potpora reformi visokog obrazovanja, također. A s druge strane kada je riječ o priljevu mozgova, a znamo da imamo na tom polju podosta problema, uglavnom su učeni ljudi odlazili iz Hrvatske. Dakle, jedan pokušaj da se zaustavi taj proces i da se oživi povratak. To je također vidljivo iz podataka koji su ovdje izneseni da je 2008. godina možda u nekim dijelovima kao što je gospodarska, bila malo mršava za razliku od ostalih godina. Ali recimo kao što je projekt "Senior" također tu se nije ništa dešavalo, dakle nije bilo aktivnosti. Potdoktor usavršavanja kandidata koji su nedavno stekli doktorat znanosti, tu je bila iznimna aktivnost i to treba podcrtati. Pad je doduše zabilježena potpora znanstvenicima povratnicima i znanstvenici iz inozemstva. Ne znam zašto, ali tu je jedan očiti pad, poprilično u odnosu na ono što je traženo ta sredstva. Možda ja imam krive podatke, ali evo to mi se čini. Uspostavne potpore to je vidljiva jedna aktivnost programa. Uspostave potpore omogućena je brža uspostava kvalitetne samostalne istraživačke karijere mladih znanstvenika. Što je iznimno važno. Kao što je izobrazba doktoranata, stipendije za doktorande. Tu također mogu reći da temeljni ciljevi programa su povećanje istraživačkog standarda, podizanje kakvoće doktorskih studija i promicanje međunarodne mobilnosti mladih istraživača tijekom doktorskih studija, programom Stipendija za doktorande. Kako vidim stavka je ovdje iznimno visoka milijun 242 tisuće kuna 235. Zatim nacionalni tečajevi i ljetne škole za doktorande. Dakle, ulazak i na taj način u europski prostor znanosti nije baš ni jednostavan ni lak. Ali držim da zaklada na tome pomaže i čini i daje svoje napore. Partnerstvo u temeljnim istraživanima. Također kako ovdje podaci govore i za 2006., sedmu, osmu godinu to su milijunske cifre koje se ulažu u tome. S time da zaklada osigurava 70% od sredstava, a partneri 30%. Dakle, to je takav sustav kada je riječ o partnerstvu u temeljnim istraživanjima. Znači povećavanje izvanproračunskog udjela u ulaganja u temeljna istraživanja. Dakako da je to malo i dakako da je tu veliki prostor za dalje. Ali treba otvoriti te procese i zaklada je otvorila te procese. Mogao bih još jako puno iznijeti primjera što je zaklada radila tijekom 2008. godine, ali ovdje izabrao sam samo neke naglaske. A htio bih reći glede međunarodne aktivnosti što je posebno važno za pohvaliti i ukazati, a to su međunarodna iskustva tijekom 2008. godine i uspjesi. Ja držim da ovaj uspjeh ne smijemo prešutjeti, nego ga treba podcrtati, a to je od 1. siječnja 2008. Nacionalna zaklada za znanost je postala punopravna članica Europske znanstvene zaklade što omogućava ostvarenje svih prava koje članica Europske znanstvene zaklade ostvaruju, kao i sudjelovanje u procesu donošenju odluka vezanih u razvoj znanosti u europskom kontekstu. Mislim da je to vrlo važan uspjeh. Da će svi znanstvenici Republike Hrvatske mogu ući u taj prostor, ali treba se prilagoditi i treba usavršiti sve procedure. I držim da je važno da je do ovoga došlo. Isto tako Nacionalna zaklada za znanost je u 2008. godini aktivno sudjelovala u Europskoj mreži istraživačkih karijera. Mreža je povezana preko 40 europskih organizacija koja financiraju istraživanja ministarstva i predstavnike Europske komisije. Što je također vrlo zanimljivo. Jedna posebna aktivnost se vodila gdje je zaklada tijekom 2008. godine imala kontakte sa i niz radionica sa Japanskim znanstvenim ustanovama, što je pokušalo proširiti jedno iskustvo u znanstvenom području suradnje. Mogao bih još toga spomenuti, kao što je i "5 Tempus" projekata od kojeg su dva završena u prošloj godini, a ostali se nastavljaju tijekom ove godine. Dakle, da sada sve to ne čitam i elaboriram, ali držim da su ta iskustva iznimno važna i korisna i da to također treba pribrojiti razlog 2008. godini. I glede internog osiguranja kvalitete kao što sam spomenuo da tijekom 2008. godine pušten u rad EPP sustav za elektroničku prijavu projekata. Kao što sam već spomenuo. Sustav je osmišljen s ciljem da korisnicima omogući jednostavnu i brzu prijavu na natječaj. Isto tako stvorena je baza evalvatora, dakle oni koji mogu ocjenjivati projekte i vrlo brzo i korisno na jedan efikasan način. I ta baza i efikasnost evalvacije čini se dva roka u jednoj godini, dva puta, što je jedan model. Isto tako ne smijemo zaboraviti da se zaklada predstavljala u javnosti, sudjelovala u raznim skupovima. Tako da se i popularizira njen rad i da se shvati više u hrvatskom društvu o čemu je riječ. Zatim, suradnja sa drugim ustanovama s kojima je također puno učinjeno. To sve u izvješću imamo vrlo precizno prikazano. I na kraju ne mogu ne zaključiti, da koliko god možemo biti nezadovoljni možemo prihvatiti onaj dio kritika, možda u polarizaciji određenih kadrova koje dolazi iz jednog kruga, iz jednog područja. To bih se složio i tu trebamo biti fleksibilni. Jer tu može doći do sukoba interesa i do vučenja u jednu stranu, ako smijem tako reći. Trebamo biti korektni i tu treba više paziti. Ali eto projekt je nov, projekt je mlad i sigurno će se graditi. Nacionalna zaklada za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske je prethodnih 5 godina aktivnog djelovanja ostvarila niz značajnih rezultata u razvoju sustava, financiranja znanstvenih projekata temeljenih na načelima izvrsnosti. I tu sigurno uz sve ove možemo to nazvati i možda i dječje bolesti na koje treba ukazivati. Sigurno će i u narednom razdoblju a kao što sam počeo na početku svoje rasprave i sa zakonskim promjenama koje su bile dali smo okvir od kuda imamo pravo očekivati još bolji rezultat za 2009. godinu. Evo zbog svih tih razloga klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovo izvješće. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici zaklade, ministarstva, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke uvijek je podržavao zakladu od njenog osnutka 2001. godine do danas, uvijek smo se zalagali da se ona financira na adekvatan i stabilan način kako bi realizirala ciljeve zbog kojih je ona osnovana. I ovaj put će velika većina članova kluba HNS-a podržati izvješće, ja ću se od njega suzdržati. Obrazložit ću i zašto. Naime, 2001. godine pa i godine iza toga ja sam često razgovarao sa profesorom Lučinom o zakladi i o ciljevima zbog kojih je zaklada osnovana. Dozvolite mi da vam pročitam samo dvije rečenice. "Nacionalnu nakladu za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske osnovali smo sa svrhom promocije znanosti, visokog školstva i tehnologijskog razvitka Republike Hrvatske i", sad je najvažniji dio "s temeljnim ciljem osiguravanja gospodarskog razvoja i poticanja zapošljavanja." Gospodarski razvoj i poticanje zapošljavanja. Prije 25 minuta završili smo raspravu po prethodnoj točki Strategija energetskog razvoja Republike Hrvatske. Od predstavnice Vlade čuli smo jasno nemamo tehnologije, nemamo vlastite proizvodnje, nemamo zapošljavanja, nemamo izvoza. Kolegice i kolege, to slušamo pod svakom točkom kada razgovaramo o bilo kojem obliku strategije razvoja. Morate se složiti sa mnom, to stalno ponavljamo. Kolega Flego je naveo niz nedostataka. Ja da se ne bi ponavljali slažem se potpuno s vama ali ću se samo nadovezati sa još nekoliko misli da se vidi u biti zbog čega ja smatram da moramo svi učiniti više i bolje na ovom području. Ako krenemo kroz samo izvješće evo idemo od programa, s time se započinje. Od ukupno 417 prijavljenih prijedloga projekata za financiranje je odobreno 196 projekata, dakle negdje oko 48%. I onda jasno stoji da je status projekata i odobrena sredstva da će zbog evaluacije biti eventualno izmijenjena što je korektno na više ili na niže u ovisnosti o rezultatima samog projekta. Ali ono što nam nedostaje i uvijek nam nedostaje i na našem okruglom stolu smo pokušali isprovocirati raspravu u tom pravcu i nismo uspjeli dobiti odgovore, je slijedeće. Naime, ako je zaklada osnovana s temeljnim ciljem razvoja gospodarstva i zapošljavanja onda moramo znati kako i na koji način funkcionira trokut između gospodarstva, politike, znanstveno nastavnih ustanova i znanstveno obrazovnih ustanova, moramo znati kako funkcionira taj trokut. Moramo znati koliko puta često gospodin Lučin sjedne sa ministrom, sa predsjednikom Gospodarske komore, Obrtničke komore sa ljudima jasno iz drugih struktura da vidimo u biti u kom pravcu u biti usmjeriti sredstva, relativno skromna sredstva zaklade ali 40 milijuna nije beznačajno. Mi koji se bavimo znanošću znamo da se upravo sada u Europskoj uniji prikupljaju ideje o natječaju za slijedeću godinu. Razgovara se sa znanstvenicima, gospodarstvenicima. Vi si ne možete u Bruxellesu javiti na bilo koji natječaj ili sa bilo kojim projektom, sa bilo kojim ciljem već sa jasno određenim ciljem razvoja te i te gospodarske grane. Mi ispadamo da smo bogatiji od Bruxellesa. Često puta i ministarstvo je do sada financiralo bezbroj projekata koji što se tiče razvoja ove zemlje imaju malo ili nimalo utjecaja. Slažem se da ne treba nikoga podcjenjivati ali mora biti prioriteta. Ja kao mladi znanstvenik kad sam bio u Francuskoj točno se znalo ministar znanosti u Francuskoj te je godine rekao genski inžinjering, ... [[Govornik se ne razumije.]] vlakna i poluvodiči. To sam sto puta ponovio ovom Saboru i ponovo ću ponoviti. Slijedeći ministar je došao sa slijedećim prioritetima, treći ministar sa trećim prioritetima točno znajući što u tom trenutku treba toj državi i njenom gospodarstvu. Mi nikada nismo mogli dobili odgovor u tom smislu ni od koga u ovoj zemlji. Nikada nismo mogli dobiti odgovor. Mislim da to nije dobro. Mislim da tu moramo napraviti velike pomake. Isto kolegice i kolege vrtite dalje stranice. Doći ćemo na modele financiranja studija. Slažem se, odlično je pomoći studentima slabijeg imovinskog stanja da se mogu uključiti u visoko obrazovni sustav, odlično. Ali da li je svejedno da li će studirati medicinu, biokemiju, engleski jezik ili nešto treće, četvrto, peto, da li postoje neki prioriteti. Pitam da li da ili ne. Priljev mozgova bez obzira na male brojeve ali nije nevažno. Gost, projekt "Gost" i dolazak znanstvenika na razdoblje od 3 do 12 mjeseci. Da li smo i tu bili u mogućnosti bili napraviti neke prioritete? Da li ćemo primarno prihvatiti nekoga tko će raditi na solarnoj energiji, biotermalnoj energiji, na onome o čemu smo razgovarali prije pola sata? Ili primamo bilo koga jer mu je projekt dobar a bez obzira što neće moći biti neposredno apliciran u ovom trenutku u hrvatsko gospodarstvo, u razvoj i zapošljavanje. Slažem se, treba i bazična istraživanja podupirati ali treba biti i nekakvi razredi prioriteta. Isto to se odnosi i na senior, isto to. Na projekt "Gost" otišlo je 2,5 milijuna kuna za devet projekata, za senior tri projekta preko milijun i pol kuna. Ne tvrdim da se radi o odličnim projektima ali pitam se da li su oni sa Vladom dogovoreni da neposredno podupiru određene gospodarske grane koje nam u ovom trenutku su značajne da ih izvučemo iz recesije, da ih postavimo na noge, da pomognemo zapošljavati ljude u tim granama jer osjetimo da tu imamo nekakvu prednost pred drugim državama ili Europe ili svijeta. Lijepo je govoriti o društvu znanja, savršeno ali ja bih volio da znam i neke konkretne mjere i naše građane vjerojatno zanima da li mi možemo biti društvo dobrih brodograditelja, društvo sa kvalitetnom mesnom industrijom, društvo sa kvalitetnom bijelom tehnikom koju ćemo proizvoditi u Končaru. Da li će to biti društvo koje će znati najbolje iskoristit geotermalnu energiju u Europi, proizvoditi solarnu energiju itd. Ja hoću vidjeti u kom pravcu konkretno mi guramo ovu zemlju i zato molim gospodina Lučina da nam kaže koje su to bile gospodarske grane koje su oni primarno nastojali pomoći, potaknuti njihov razvoj, zapošljavanje, proizvodnju, tehnologijski razvoj, izvoz. Koliko je ljudi zahvaljujući tim projektima novozaposleno u Hrvatskoj? U kom pravcu ćemo sljedećih godina raditi? Kako će se uspostaviti kvalitetnija suradnja tog trokuta politika-znanstveno obrazovne ustanove–gospodarstvo? Ponavljam još jednom, u Europskoj uniji sada dogovaraju vrlo jasno što će i koji natječaj biti raspisan sljedeće godine. Ja sam u mom području biomedicine točno prepoznao projekt na koji se ja nisam mogao javiti jer je bio strogo selektivan za jednu englesku farmaceutsku kompaniju. Oni su ne samo vlastita sredstva nego i europska sredstva, jasno, prigrabili praktično da bi kroz te projekte usmjerili prema svojim istraživanjima i onome što žele postići. Dakle, ako oni znaju gdje su im prioriteti, gdje mogu najlakše zaposliti ljude, gdje je najveća profitabilnost, idemo i mi barem nešto učiniti u tom pravcu. Evo nema razloga puno više dužiti. Može samo da kažem na kraju, meni je drago da će zaklada preuzeti i evaluiranje vjerojatno svih znanstvenih projekata u Hrvatskoj. Ja sam često govorio o njihovim nedostacima. Ja vodim jedan znanstveni program koji u sebi ima šest znanstvenih projekata. Oni su financirani, tih šest projekata, bez ikakvog reda, bez ikakvih kriterija. Neki koji imaju relativno malo publikacija, slabu citiranost imaju jako puno sredstava, drugi koji imaju odlične radove, odlične citate, cijeli svijet ih priznaje, poziva jasno voditelje tih projekata da budu njihovi gosti, od Amerike, Švedske, Njemačke, Francuske, oni imaju malo sredstava. Dal' je to citiranost, dal' je to broj publikacija, dal' je to aplikacija u biomedicini ja ne znam, ali to se ne smije događati. Mora postojati reda u sustavu. Prema tome i tu vas pozivam da one koji će doći iza vas, gospodin Lučin, upozorite na to da mora biti jasnih, transparentnih kriterija. Nitko ne smije prigovoriti ako se odlučite da prioritetno financirate neku granu prehrambene industrije, da ju potaknemo u smislu razvoja turizma ili ne znam čega sve ne. Nitko to neće prigovoriti, ako je to strateški interes Republike Hrvatske. Ali idemo se konačno odlučiti u kom pravcu se krećemo i koji nam je stvarni cilj, da li je stvarni cilj gospodarski razvoj i zapošljavanje ili nešto sasvim drugo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi predlagatelji izvješća. Kolegice i kolege zastupnici. Nacionalna zaklada za znanost, visoko obrazovanje i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske osnovana je u prosincu 2001. godine s temeljnim ciljem osiguravanja gospodarskog razvoja i poticanja zapošljavanja. Svojim programima i aktivnostima nacionalna zaklada osigurava potporu znanstvenih, visoko obrazovanih i tehnologijskih projekata, a svojim djelovanjem potiče međunarodnu suradnju na području visokog školstva. Nacionalna zaklada za znanost pokrenula je prve programe još 2004. godine kojima je osigurana podrška reformi visokog obrazovanja, podržavajući financiranje novih doktorskih studija i institucijskih mehanizama za osiguranje kvalitete na visoko obrazovnim ustanovama hrvatskih sveučilišta. Iz predmetnog izvješća razvidno je da nacionalna zaklada tijekom 2008. godine je podržala 64 projekta s preko 10 milijuna kuna. Naročitim dostignućem ističe se da je Nacionalna zaklada za znanost postala punopravnim članom Europske znanstvene zaklade. Upravni odbor je tijekom 2008. godine održao osam sjednica, od čega su dvije bile dvodnevne s ciljem strateškog planiranja daljnjeg razvoja nacionalne zaklade. Temeljem statuta upravni odbor može imenovati i stalna i povremena stručna tijela koja pomažu u kreiranju, analizi i ocjeni programa kao i drugih poslova. Do sada je upravni odbor pokrenuo 22 programa u okviru kojih dodjeljuje sredstva za projekte, stipendije i nagrade. Od ukupno 417 prijavljenih prijedloga projekata odobreno je njih 196 u vrijednosti od preko 39 milijuna kuna. Važno je napomenuti da se iznos financiranja može promijeniti ovisno o podnesenom periodičnom izvješću koje su voditelji projekata dužni periodično podnijeti. Iz predmetnog izvješća razvidno je da od ukupnog iznosa dodijeljenih sredstava koje je Nacionalna zaklada za znanost dodijelila u razdoblju od 2005. do 2008., 44% sredstava dodijeljeno Sveučilištu u Zagrebu, 18 Sveučilištu u Rijeci, 13 Sveučilištu u Splitu, 4% Sveučilištu u Osijeku i Zadru. Institutima je dodijeljeno 17% od ukupno odobrenih sredstava, 1% odobrenih sredstava dodijeljen je ostalim ustanovama koje se bave znanstvenom djelatnošću. Nacionalna zaklada za znanost raspisanim natječajima pruža potporu ustanovama u primjeni i provođenju bolonjskog procesa. U Hrvatskoj su školarine uvedene bez organiziranog sustava državne financijske potpore studentima i nije usklađen mehanizam dodjele državnih stipendija. Stoga je namjera da se analizom programa financijskih potpora u zemljama Europske unije i postojećih programa potpore u Hrvatskoj utvrdi koji od modela financijske potpore treba razvijati u Republici Hrvatskoj. Klub Hrvatske seljačke stranke smatra da je potrebno što žurnije razmotriti možebitne modele i djelotvorno ih primijeniti u praksi. Jedan od strateških ciljeva Hrvatske je i zadržavanje ljudi u okviru naših granica. Hrvatska je zbog niza nepovoljnih okolnosti dugi niz godina suočena s problemima odljeva mozgova. Stoga se ključno strateško područje ulaganja odnosi na područje priljeva i zadržavanja mozgova. Svjedoci smo da je Hrvatska dala brojne genijalne umove, ali da ih na vrijeme nije znala prepoznati pa ih je velikodušno poslala u inozemstvo gdje su ih oni i ne oklijevajući prigrlili. Nacionalna zaklada je od 2004. godine pokrenula programe kojima se nastoji privući obrazovanje, obrazovne kadrove da se vrate u Hrvatsku i istodobno zaustaviti odlazak visoko obrazovanih stručnjaka pružajući im afirmaciju kroz atraktivni sustav obrazovanja i istraživanja. U tom smislu osmišljeni su programi GO senior povratnih i uspostavne potpore, obzirom da su natječaji za ove programe raspisani tijekom 2007. i 2008. godine proteklo je prekratko vremena, vremensko razdoblje da bi se mogli sumirati rezultati odabranih programa. Mi u klubu HSS-a podržavamo takve programe i vjerujemo da će oni u skoroj budućnosti dati pozitivne rezultate, samo ih treba kontinuirano provoditi i s vremenom modificirati u skladu s potrebama. Programom stipendije za doktorante omogućava se kvalitetno usavršavanje doktoranata na inozemnim znanstvenim ustanovama. Osobne stipendije dodjeljuju se doktorantima koji su zaposleni u Hrvatskoj na sveučilištima i znanstvenim institutima te doktorantima iz inozemstva zaposlenim u industriji i akademskim ustanovama. U 2008. godini za program stipendije za doktorante bilo je namijenjeno 2 milijuna kuna, od 30 zaprimljenih prihvaćene su 24 projekta. Priložena tabela planiranih i ostvarenih troškova pokazuje da je utrošeno dvostruko manje sredstava nego što je planirano. Smatramo da i postavljamo opravdano pitanje, a to je koji je razlog ovako slaboj iskoristivosti već rezerviranih sredstava? Da li je to neatraktivnost ponuđenih programa ili postoji neki drugi razlog nezainteresiranosti mladih znanstvenika. Program partnerstva u temeljnim istraživanjima pokrenut je s ciljem poticaja suradnje između akademskih ustanova i industrije i poduzetništva, čime se postiže obrazovanje i profesionalni razvoj mladih istraživača na visokoškolskim ustanovama i u industriji kroz doktorske studije. Ovaj program atraktivan je po još jednoj osnovi, a to je da privlači ulaganja u temeljna istraživanja koja sa vrlo rizičnog karaktera, jer privreda i industrija nisu zainteresirani za ulaganje u istraživanje, budući da nema garancije da će se ostvariti komercijalni učinak. Ukupna imovina Nacionalne zaklade za znanost 31. prosinca 2008. godine iznosila je preko 97 milijuna kuna. Od tog iznosa osnovna imovina iznosila je oko 51%, a prema Zakonu o nacionalnoj zakladi za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj i statutu mora dosegnuti iznos od 100 milijuna kuna, dakle dvostruko više od sadašnjeg iznosa. Osnovna imovina raste proporcionalno uplatama iz državnog proračuna, a budući da u 2008. godini nacionalna zaklada nije primili niti jednu uplatu iz državnog proračuna, niti u 2007. i 2006. godini osnovna imovina nije se povećavala. U 2008. godini nacionalna zaklada imala je ukupno 4 milijuna 810 tisuća kuna prihoda od kamata na oročene depozite, refundacije od pozitivnih tečajnih razlika. Tijekom 2008. godine nacionalna zaklada imala je preko 11 milijuna kuna rashoda od čega 81% otpada na troškove isplate projektnih sredstava, a ostali troškovi se odnose na troškove osoblja i operativne troškove. Uvidom u izvješće zaključuje se da je Nacionalna zaklada za znanost svojim aktivnostima u prvih 5 godina svojeg djelovanja ostvarila niz rezultata u razvoju sustava financiranja znanstvenih projekata. Dapače od 1. siječnja 2008. godine zaklada je postala punopravnim članom europske znanstvene zaklade što omogućuje ostvarenje svih prava koje članice ostvaruju, te sudjelovanje u donošenju odluka vezanih uz razvoj znanosti u europskom kontekstu. Izobrazbom kvalitetnog kadra, uspostavom mreže evaloatora u zemlji i inozemstvu, priključivanje europskoj znanstvenoj zakladi, te razmjenom iskustava nacionalna zaklada osigurava temelje za kvalitetno vrednovanje znanstvenih projekata. Ulaganjem u ljude, te poticanjem ostvarivanja njihovih često genijalnih vizija i ideja promiče se izvrsnost kojom se izravno doprinosi razvoju Republike Hrvatske. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke vjerujemo da će ovaj projekt aktivno i djelotvorno živjeti u praksi i da će zaklada vremenom učinkovitije uskladiti okolnosti znanstvenoistraživačkog rada u Republici Hrvatskoj sa postignutim standardima u razvijenim zemljama, pri tome vodeći brigu o ravnomjernoj zastupljenosti programa za sva znanstvena područja. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovani profesore, kolegice i kolege zastupnici. Nacionalna zaklada ima zaista važnu funkciju u razvoju hrvatske znanosti i podupiranju daljnjeg razvoja znanosti, ali treba se reći da svoj potencijal ona ne koristi dovoljno i osobno smatram da se može po tom pitanju puno više napraviti pod uvjetom, svakako pod uvjetom da država pomogne sa više sredstava, dakle puno više novaca nego što je sada u igri, i da se ubrza približavanje hrvatske znanosti europskom istraživačkom prostoru. Ja za razliku od svojih kolega koji su prije mene govorili ne mogu biti zadovoljan iznosima koji su se ovdje spominjali u milijunima kuna za projekte zaklade, pogotovo kad to usporedite sa iznosima u Europskoj uniji, prosječnim iznosom projekata ovdje u Hrvatskoj, projektima koji se financiraju iz fondova Europske unije, a još manje možemo biti ponosni tim iznosom kada usporedite novce za zakladu recimo sa milijunima koji su nestali Bog zna kamo u različitim aferama o kojima čitamo. Zamislite koliko doktoranata u Republici Hrvatskoj se moglo školovati po najboljim sveučilištima svijeta i onda dobiti još i financiranje projekata ovdje u Hrvatskoj da se nisu dogodile te stvari koje su se dogodile u različitim javnim poduzećima. Republika Hrvatska je mala zemlja i u mnogim našim dokumentima koji su bili ovdje u Saboru govori se da naša budućnost leži u znanju. Pa se onda govorilo da smo, mi ćemo biti društvo znanja, zemlja znanja, gospodarstvo znanja. Da sada odlučimo da smo mi država koja će biti isključivo turistička ili poljoprivredna, nama i dalje treba znanost da ostanemo konkurentni na tim područjima i da možemo plasirati svoje proizvode na svjetsko tržište. Znači bez znanosti ne može. Prošla točka je bila energetika. To je već ovdje spomenuto. Zamislite da li bez znanosti Hrvatska može imati bilo kakvu energetsku održivost. Naravno da ne može. Bez kvalitetnog obrazovanja i bez kvalitetne znanosti u ovom globaliziranom svijetu Republika Hrvatska nema budućnost. Niti jedna država bez kvalitetnog obrazovanja i znanosti nema budućnost. Ja sam osobno zabrinut kada gledam da mi ne učimo dovoljno iz vlastitih grešaka, a pogotovo ne učimo dovoljno iz primjera koji su, znači država koje su daleko uspješnije od nas po pitanju recimo razvoja znanosti što bi na engleskom rekli da smo u ovom trenutku u jednoj "lose-lose" situaciji. Ja ću kratko nešto reći o hrvatskoj znanosti u europskom kontekstu pogotovo sada u doba ove velike krize. Kad mi gledamo te podatke opet imamo neke zabrinjavajuće činjenice i informacije počevši od toga da Europska unija npr. u ovoj godini financira ili će financirati do kraja godine nekoliko stotina tisuća projekata sa nekoliko desetaka milijardi eura. E sad mnoge zemlje su i u tim sredstvima Europske unije vidjeli jedan od izlaza za krizu u kojoj se nalaze kad bi hladno gledali i onako pragmatično naravno da ako vi neke troškove koje imate i neke projekte koje financirate iz državnog proračuna uspijete prebaciti na fondove Europske unije vi ćete uštedjeti na kraju krajeva neke novce i u vlastitom proračunu. I zato mi i u ovoj godini imamo drastično povećanje prijavljenih projekata za različite fondove, fundacije i zaklade što ću nešto kasnije reći u nekim statistikama, s druge strane u Hrvatskoj mi stalno slušamo i to na kraju krajeva je jednim dijelom istina, da smo još uvijek potkapacitirani, jesmo, da još uvijek imamo premalo informacija, istina, Ministarstvo financija je nedavno opet potvrdilo da za mnoge zapravo fondove iz Europske unije nema dovoljno informacija da smo potkapacitirani, ali ima još nečeg manje od znanja, ima čak još manje volje da se konkretno radi na umrežavanju našeg znanstvenog sektora i našeg privatnog sektora na projektima, pogotovo znači istraživačkim projektima. I tu je po meni osobno država podbacila, jer država je ta koja treba stvoriti klimu i ajmo tako uvjetno reć pod navodnicima neko ljepilo koje će spojiti sve skupa zajedno da se počnu raditi veći projekti. Na kraju krajeva brojka tih projekata najbolje govori o tome što se u Hrvatskoj događa. E sad gdje je u tom europskom tekstu znanost? Kad pogledate tu silnu šumu dakle fondova, fundacija, zaklada znanost je gotovo svugdje. Ne uvijek, ali kažem gotovo počevši ako hoćete sedmog … [[Govornik se ne razumije.]] istraživačkog projekta koji u potpunosti namijenjen projektima društva, znanja i gospodarstva znanja. Počevši onda od Fonda za konkurentnost i inovacije koje zanimljivo kad gledate informacije na hrvatskom jeziku gotovo uvijek se navodi najviše da je to program za poduzetništvo. Kada vidite teme unutar tog programa, eko inovacije, ICTPSP znači napredna tehnologija svakom je jasno da bez znanosti tu privatni sektor opet ne može ništa postići. Čak Fond za javno zdravstvo, dakle za javno zdravstvo propisuje u svojem godišnjem planu da ako želi Republika Hrvatska neke novce na projektima javnog zdravstva projekt mora biti kako se to kaže usidren na rezultate znanstvenih projekata financiranih npr. iz … [[Govornik se ne razumije.]] programa. Isto vrijedi i za recimo Program za civilnu znanost, za civilnu zaštitu ispričavam se. Za sve vam je u ovom trenutku potrebna znači znanost. Hrvatska s druge strane nema čak novce ni za sufinanciranje takvih projekata, a kamoli da se aktivnije uključi u razvoj znanosti sa većim sredstvima, a kamoli tek da financiraju se upravo projekti umrežavanja, znači ne samo da se instituti financiraju, nego i privatni sektor. Ovdje je ministar financija bio i jasno rekao da recimo za programe zajednice nema ni na jednoj glavi proračuna novaca. Vi ako želite sufinanciranje velikog projekta tu nam je rekao da može eventualno se razgovarati o tome da vam iz Fonda za sufinanciranje pretpristupnih programa znači projekata iz pretpristupnog fonda "IPE" možda se može dati nešto i za recimo jedan veći znanstveni projekt. To je trenutačno situacija kakvu mi imamo. Izvješće Nacionalne zaklade govori recimo kada je tu program suradnje s privatnim sektorom da imamo takvu suradnju ali da u zadnje 3 godine tu smo imali nekakvih 12-ak milijuna kuna i da je broj projekata ako se ne varam do zadnje godine pao. U potpunosti suprotno europskom trendu. Recimo uzmite za primjer Njemačku, mi volimo često govoriti da smo već dio europskog kruga. Da smo mi dio europskog prostora visokog obrazovanja, da smo mi već dio europskog znanstvenog prostora. Zašto Njemačka je dosada imala, ne znam dal' znate, iz FP6 programa, 90% ukupno svih projekata u Europi imali su najmanje jednog njemačkog partnera, od malog partnera do nositelja projekata. Ta je brojka za FP7 je već gotovo 50%, ispričavam se. Zašto je to moguće? Pa prije svega njemački model je bio da su nacionalni fondovi prvi sa značajnim sredstvima financirali takve projekte. Da je država stvorila okvir za međusektorsku suradnju i zato su oni mogli vrlo jednostavno tražiti ova sredstva. U Republici Hrvatskoj da bi to postigli treba puno, puno više novaca biti na računu zaklade. Nedavno je europska Agencija za financiranje i istraživanje razvoja objavila statistiku koja pokazuje da je u ovoj kriznoj godini broj projekata prijavljenih za istraživačkih projekata od strane privatnog sektora narastao za 8 puta. Kada su radili projekt FP7-ice, kada su radili programiranje fonda očekivali su da će do 2013. godine ukupno oko 15% svih sredstava otići privatnom sektoru. Sada je 2009. i već su probili tu brojku. Dotle, Hrvatska ima možda par projekata pod zakladom, a kad bi pogledali analizu FP7 projekata u Hrvatskoj pitanje koliko ih ima ozbiljnog hrvatskog partnera iz privatnog sektora, a koji nije podružnica neke velike američke ili europske kompanije ovdje u Hrvatskoj. I to su zapravo porazni rezultati, ja ne znam dal bi mogli nabrojiti 10. Bez dobre financijske potpore, bez pravog procesa međunarodnog umrežavanja, bez prave međusektorske suradnje Hrvatska znanost nema budućnosti ono što se zove globalizirani svijet znanosti. Zaista nema nikakve budućnosti jer će najbolji će nam otići, a oni koji ostanu životarit će u hrvatskom znanstvenom prostoru sa projektima čija prosječna vrijednost 5 tisuća eura. Naši znanstveni projekti, svi u Republici Hrvatskoj, njihova vrijednost je između 5 i 6 tisuća eura što može biti i do 100 puta manje od jednog osrednjeg FP7 projekta. To vam je takva usporedba. Što znači da bi naša znanost ako se to hitno ne promijeni, ako ne ubrzamo svoje korake prema europskom znanstvenom prostoru suradnja s Europskom znanstvenom fundacijom je svakako korak naprijed, a ako mi ne ubrzamo svoj put naša znanost će evo jedna ovako slikovita usporedba izgledati kao malo dijete koje se u kutu sobe igra sa svojim barbikama dok ozbiljni ljudi na najnovijim tehnologijama u izvrsnim uvjetima se bave pravom znanošću. Hvala puno.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Naime ispravio bih netočan navod kolege zastupnika da Hrvatska nema niti volje a niti ne postoji ulaganje u zajedničke projekte, dakle poduzetništva, gospodarstva i znanosti. Znači govorimo o tim aplikativnim projektima. To jednostavno nije točno. Naime, mi imamo cijeli niz tih projekata za koje ću kasnije reći da bi trebali biti objedinjeni i da trebaju ići iz jednog mjesta, a to je Vijeće za istraživanje u poljoprivredi na stotine projekata isfinancirano aplikativno dakle u poljoprivredi. To je markentniška priprema poljoprivredno prehrambenih proizvoda isto znanost i gospodarstvo. Tu je BICRO koji sa RAZUM, TEHCRO, VENCRO, IRCRO itd., itd. znači nekoliko varijanti tih programa i projekata koje financira država, a koju upravo imaju ulogu primjene konkretno u praksu u gospodarstvo.
Izvolite odmah nastavite. Gospodin zastupnik Dragan Kovačević.
Znači mogu nastaviti ispravak netočnog navoda.
Ne ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Naime, isto nekoliko ovako uvodnih riječi pohvale zakladi. Prije svega na ja bih rekao u odnosu na sve ono što smo do sada imali u znanosti i što se vrtilo oko znanosti a bilo je vezano za projekte, za programe, da se stvarno unio jedan sustav transparentnosti u odobravanju projekata, da evo govorilo se ovdje o elektroničkom prijavljivanju da je to uvedeno. Meni je prošle godine posebno kada smo raspravljali upao u oči onaj Pravilnik o sprečavanju sukoba interesa, znači kod aplikacije i prijavljivanja tih projekata i uopće sudjelovanja ljudi iz znanosti u ovim poslovima zaklade. Dobra stvar koja se događa je znači povezivanje sa ovih 11 zemalja, znači sa srodnim organizacijama u tim zemljama. Sigurno da bi to u završnici trebalo rezultirati da bi i kod recenzija i kod na neki način i biranja područja istraživanja itd. da bi to mogla biti pomoć i da će tu biti sigurno nekakve međusuradnje, znači koja bi pomogla možda ovom najvažnijem dijelu, a to je evaluacija i ocjenjivanje recenzije projekata. No, evo reći ću i par stvari sa kojima ne možemo biti zadovoljni, a odgovornost je svih nas. Naime, kada se gleda ovaj grafički prikaz prihoda u 2008. godini zaklade, onda doista onako upada i bode u oči ova 2005., šesta, sedma i osma godina u kojoj nažalost samo u 2005. ali da u ove zadnje tri godine nije bilo ulaganja od strane državnoga proračuna. Naime, sigurno je nije to bitno narušilo rad zaklade, ali kada se gleda onako postoji bojazan da bi se moga otupiti ta jedna oštrica taj jedan zamah kojeg je zaklada imala u trenutku i osnivanja i onih prvih godina. Tako da evo svima nam je zadaća, dakle i saborskim zastupnicima da na neki način podržimo zakladu koju unatoč, bilo je rasprave iz oporbe i iz vladajuće stranke, odnosno koalicije. Dakle, svi smo se pozitivno izrazili i stvarno zaklada je nešto što nam je neophodno, što nam je potrebno za razvoj uopće i znanosti, ali i one aplikacije znanosti u gospodarstvo. Ono što bi bila jedna ovako mala digresija, a to je da radi postizanja što boljih uvjeta oročavanja, pozivi za dostavu ponuda uvjeta oročenja šalju se na tri banke. Reiffeisen banka, Privredna i Zagrebačka banka. Evo ja bih tu naglasio da bi mi morali ovu našu Hrvatsku poštansku banku ubaciti u tu priču. Ja sam prvo mislio da su one odabrane na osnovi tendera, ali sada vidim da su one tri odabrane kojima su slani tenderi, jel da. Tako da tu jedna ovako primjedba da ipak ovu našu jedinu hrvatsku banku uključimo u tu priču. Ja vjerujem da će i oni s obzirom da se radi o zanimljivim sredstvima, znači da će i oni sa svojim kamatama biti tu konkurentni i da će dostaviti pravu ponudu. E sada ono o čemu sam govorio i kod zadnjeg izvješća, što se još uvijek nije dogodilo. Vidim da postoje nekakve naznake. Naime, mi imamo npr. u Ministarstvu gospodarstva niz potpora koje je bilo, posebice za malo poduzetništvo. Imamo u Hrvatskoj agenciji za malo gospodarstvo također od ovih davanja jamstava do također niza potpora i na kraju je ta priča svedena na to da Hrvatska agencija za malo gospodarstvo, provodi sve natječaje kojima se dodjeljuju bilo kakve potpore poduzetništvu. Što je to omogućilo? Transparentnost postupka, objedinjavanje podataka, sprečavanje dupliranja davanja tih poticaja, dakle sredstava itd. Mislim da bi upravo ovdje isto trebalo napraviti sličnu stvar. Evo kada sam ovo malo prije nabrajao, sada mi to pomaže kao poštapalica za ovu tezu, da bi mi sve te projekte koje se odobravaju, a koji su znanstvenog, koji imaju primjenu znanosti gospodarstva u sebi itd., da bi to sve trebalo zapravo na neki način centralizirati i da biti ... jednog mjesta. To ne znači da ideje o tome što treba istraživati, što će ove godine biti prioritet natječajni itd. da idu s jednog mjesta dapače, to bi trebalo ići iz više ministarstava sa više punktova, ali da se taj cijeli sustav natječaja u znanosti da se objedini. Ima više razloga osim ove koje sam naveo za HAMAG iako nisu stvari jednake. Jedna od njih je da izbjegnemo dupliranje projekata. Znači da nam se slični, pa nekada čak identični projekti samo pod malo izmijenjenim naslovima znači da nam se kandidiraju na više adresa i da ih država podupire sa više mjesta, a zapravo se radi o gotovo jednoj te istoj stvari. I mi tih primjera imamo. Ja sada neću čitati iz ovako jednog kolegijalnog ali takvih projekata ima i toga smo svi svjesni. Znači i ovo što se financira iz Ministarstva poljoprivrede putem Vijeća za istraživanje u poljoprivredi, marketinške pripreme poljoprivredno prehrambenih proizvoda, onda su tu ovi različiti tehnologijski projekti koji sada idu preko BICRO-a. Imamo ovdje ovu našu programsku liniju znači preko same zaklade gdje se potiču ovi zajednički projekti sa gospodarstvom. Znači niz, niz tih projekata a iz više izvora. Dakle, mislim da tu je itekako potrebno jedno objedinjavanje. Ja mislim da bi tu zaklada koja ovako uživa i povjerenje javnosti i koja je pokazala da se zna nositi sa cijelim tim postupkom procedurom itd. a posebno za vrednovanje, da bi bila dobra točka, dobro mjesto gdje bi se sve to objedinilo i da onda natječaji u budućnosti idu iz jednog mjesta. I dalje ono što držim iznimno je važno da posebno financiramo, da podupiremo i da se još dodatno razrađuju ti sustavi sufinanciranja odnosno financiranja projekata koji će biti izravno primijenjeni u praksi u gospodarstvu, dakle projekata koji rješavaju određene i konkretne probleme. Mislim da su se tu u Hrvatskoj počele stvari kretati na bolje. Mi znamo da po nekakvim statistikama i Europa kaska za Amerikom a mi tako za Europom ali da upravo i ta razina znanstvenih istraživanja ovih aplikativnih projekata u gospodarstvu govori na neki način i o razini gospodarskih aktivnosti, o uspješnosti i konkurentnosti gospodarstva, tako da evo svakako bi trebao i dalje biti naglasak. Bio je nekakav podatak da upravo oko 70% ide upravo u ove aplikativne projekte što je zapravo dobro i ja bi, možda se neće neke kolege složiti ali bih bio iznimno zadovoljan sa strukturom odabranih projekata, posebno jer su zastupljeni većim djelom ovi inženjerski koji očito se hvataju određene problematike u praksi i idu u smjeru njezina rješavanja. Evo toliko o zakladi. Kažem, uz ove primjedbe mislim da rad zaklade kao jedne transparentne institucije koja pomaže razvoju znanosti i hrvatskog gospodarstva trebamo dati potporu. Hvala lijepa.
Hvala. I gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani kolegice i kolege, poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine Lučin, gospodine državni tajniče. Evo, na kraju ove rasprave meni je malo žao što svake godine o ovoj nacionalnoj zakladi a čini mi se i kad smo donosili zakon 2001., 2002. godine uvijek o zakladi raspravljamo ovako u jedno poodmaklo doba kada je vrlo malo zastupnika ovdje i zapravo čini mi se da u svih ovih godina niti jednom još do medija nije uspjela doći rasprava o nacionalnoj zakladi i o onome što bi zapravo, a slažem se tu, mislim da je kolega Flego to rekao ono najbolje što u hrvatskoj znanosti i u ovom smislu tehnologije Hrvatska ima nikako da dopre mimo nekoliko ili nas nekolicine zainteresiranih koji se iz godine u godinu ponavljamo u svojim diskusijama. Ja sam se javila da samo upozorim na dvije činjenice. Jedna je već ovdje nekoliko puta spomenuta a to je za nas kolegice i kolege u Hrvatskom saboru pretužna istina a to je da u 2008. godini kao i 2007., kao i 2006. godini jedne jedine lipe iz državnog proračuna nije došlo u nacionalnu zakladu. To je odgovornost kolegice i kolege nas zastupnika u Hrvatskom saboru koji taj proračun donosimo. Ministarstvo je pogriješilo jer je predlagalo proračun u kojem nije bilo tih sredstava. U nekoliko slučajeva osobno sam pisala amandmane da se taj proračun promijeni, većina je svaki puta odbila. Čak kad smo proračun izglasali neka vrlo mala sredstva za zakladu, čini mi se da je to bilo lani ili preklani negdje milijun kuna onda je Vlada Republike Hrvatske u preraspodjeli proračuna skinula i ta sredstva. I mi ne možemo govoriti o vrhunskoj znanosti, o ulaganju nove tehnologije a vrhunska znanost i znanost općenito jako puno košta a da naprosto ne ulažemo novce. Ne ulažemo novce zato što ne želimo, ja ne mogu vjerovati da ne želimo jer ako ništa drugo svi deklariraju da žele. Ne ulažemo novce zato što ih nemamo jer ih imamo. Mi smo prošle godine preko 300 milijuna kuna doslovce bacili sa projektom besplatnih udžbenika, dakle postoje novci samo je pitanje da opredijelimo se što su nam to prioriteti. Ovdje većini predlažući, izglasavajući državni proračun kakav je izglasan a koji je imao za posljedicu da nijedne jedine lipe nije išlo u zakladu iz državnog proračuna u posljednje tri godine očito nije stalo ili očito to ne smatraju prioritetima ma što god se danas ovdje govorilo. To nije pitanje samo da tako kažem političke odgovornosti, pitanje prioriteta u smislu na neki način politike naša je zakonska obveza. Zakon definira da se zaklada između ostalog financira i sredstvima iz državnog proračuna. I šta će se kolegice i kolege dogoditi do godine? Kako smo promijenili zakon i financiranje znanstvenih projekata je prebačeno zapravo u zakladu nama će se dogoditi da kad ćemo do godine imati ovo izvješće pa ćemo gledati ove tablice, ove silne nule koje imamo iz državnog proračuna i imat ćemo užasno veliki skok u financijama zaklade za 2010. godinu. No međutim, to neće biti posljedica da ulažemo u onu primarnu zakladnu svrhu zbog koje je zaklada osnovana financiranje izvrsnosti itd. i sve ono o čemu su kolege prije mene govorili. Taj skok će biti zbog toga što jedan dio koji je do sada bio rađen u ministarstvu će biti financiran kroz zakladu. I meni se čini da mi naprosto sa tom praksom moramo prestati. S tom praksom nefinanciranja zaklade iz državnog proračuna se neće prestati preko noći ili nećemo to samo od sebe se financiranje dogoditi. To me naprosto vi iz većine koji to uporno odbijate godinama trebate izglasati u državnom proračunu, točka, jednostavno. To je jedna stvar jer i sada premalo ulažemo, i sada imamo premalo projekata a ako ovako nekako zaklada sad preživljava na obrtanju da tako kažem i oplođivanju sredstava koje je dobila u ovim prethodnim godinama primarno 2002., 2003. godine mislim ta sredstva će se istopiti u nekom trenutku. Da uopće ne spominjem da smo izmjenama zakona smanjili onaj iznos zaklade koji se ne smije dirati pa će tih sredstava na kojima možemo zarađivati da tako kažem biti sve manje. Nije isto da li zarađujete na 100 milijuna ili na 10 milijuna kuna ako se dobro sjećam kako smo smanjili. 50, ok. U svakom slučaju smanjili smo za duplo. Nije isto kamata na 50 ili na 100. Prema tome, čini mi se da ako igdje smo u velikom raskoraku između onoga što želimo, što deklariramo kao nacionalni interes, doslovce nacionalni interes i onoga što zaista radimo onda je to ovdje slučaj. Nema većeg raskoraka u nijednom području kojim se ovdje u Hrvatskom saboru bavimo. Dakle, ponavljam znanost je skupa, vrhunska znanost je još skuplja, nove tehnologije su još ne znam koliko puta skuplje da bi one došle do nekakve prakse. No međutim, to nam je jedini izlaz, doslovce jedini izlaz. I druga stvar koju htjedoh reći je oko projekta povratka znanstvenika. Kada je projekt pokrenut bilo je dosta entuzijastičkih ljudi koji su se i vratili u Republiku Hrvatsku, posebno jedan manji broj istinabog ali mislim da je svaka ta osoba vrijedna, mlađih znanstvenika i znanstvenica koji su se vratili u Republiku Hrvatsku. Sa nekima od njih sam razgovarala i mnogi od njih jedva čekaju da odu iz Hrvatske nazad od kuda su i došli. Vratili su se entuzijastički, dobili su nekakve potpore, dobili su nekakve projekte. No međutim, cijeli naš sustav je takav da guši bilo kakvu inovativnost, da guši bilo kakav napredak ili iole suvisli iskoraci koje ti mladi ljudi koji su odgojeni i obrazovani u nekom drugom svijetu, u nekom drugom sustavu, da kažem jedan od njih je rekao da mu se stalno čini kao da je pao s Marsa u Hrvatsku, su naprosto bitno drugačiji od onog kako kod nas stvari funkcioniraju i ti posebno mladi ljudi, jedan dio njih, jedva čeka da se vrati otkud je otišao. I nama tu pada projekt povratka znanstvenika. Nije stvar ih vratit, stvar ih je zadržati u Hrvatskoj, a ovakvim ponašanjem i znanstvenom politikom ne samo da ih nećemo zadržati nego nećemo privući ni strane ni one naše niti bilo koga, a sama naša znanstvena produkcija naprosto nije dovoljno dobra. Ja se pridružujem na kraju svima onima koji su raspravljajući o ovoj zakladi upozorili na katastrofalnu zapravo činjenicu da se u našoj znanosti upravljaju ljudi koji jesu jako dobri, ali koji naprosto svi su iz istog znanstvenog područja i to je nešto što mislim da moramo promijeniti i u onom dijelu ja se nadam i mi kao Hrvatski sabor imamo utjecaj, da tako kažemo, u imenovanju nekih vijeća i nekih tijela barem nekih koji prolaze kroz Sabor, da ćete iz većine imati razumijevanja jer do sada o tome nije bilo razumijevanja. Obzirom da ovo izvješće zaklade pokazuje jedan da tako kažem korektan rad, ali ne na onaj način na koji je bio i očekivan i mišljenje o kojima smo, neki od nas, godinama ovdje raspravljali, ja osobno isto neću podržati ovo izvješće, jer mali koraci i oni mali, mali, ali jako mali koje zaklada radi su dobri, no međutim to ni blizu nije dovoljno i nije ono što nam treba. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik u Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa, Dražen Vikić Topić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvažene gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Samo ću kratko komentirat neke navode. Zahvaljujem se naravno na diskusiji i sugestijama koje sam bilježio. Moram jednu stvar istaći. Kad se govori o upravnim tijelima Nacionalne zaklade za znanost što je spomenuo uvaženi zastupnik gospodin Flego, onda je tu imalo nerazumijevanja jer on kaže da imamo nesrazmjer u znanstvenim područjima. Da, imamo nesrazmjer u znanstvenim područjima jer zapravo funkcija zaklade kad je osnovana, odnosno ona koju na komplementarno tijelo ministarstva koje financira. To rade u svim zemljama. Recimo imamo Deutsche Forschungsgemeinschaft u Njemačkoj makar i Landern in Bundessavez financiraju isto tako ministarstva. Imamo nacionalnu švicarsku zakladu za znanost itd. da ne nabrajam. Znači, postoje takve zaklade, one su komplementarne ministarstvima i one inzistiraju puno više na tzv. 'ajmo nazvat meritokraciji, konkurentnosti nego ministarstva. Ministarstva se brinu da cijeli sustav funkcionira, a zaklade to ne moraju raditi. Ali kad spominjemo bioznanosti, nažalost ja vam moram reći, a ja mislim da to nije žalosno, ja mislim da je to odlično za Hrvatsku, da mi imamo, imam podatke i OECD-a i naše, 36,6% svih jedinica u istraživanju i razvoju u Hrvatskoj su u bioznanosti. 36,6. 47,1% svih osoba koje su uključene u istraživanje i razvoj u Hrvatskoj rade u području bioznanosti. Znači 47,1. 43,9 svih publiciranih radova, ali to govorim onih koji su u svjetskim bazama, Karen Conte i slično su u području bioznanosti. 42,7 ukupnog domaćeg proizvoda se financira u bioznanosti, znači da je to jedan sektor koji je izuzetno jak kod nas i bilo bi zapravo tragično da nešto što imamo dobro, da mi zbog nekakve logike sizova nekadašnjih koji su sve financirali, sada to … [[Govornik se ne razumije.]] To je ja mislim prva stvar, ali ja se slažem to možemo uvijek pričat o tome. Drugo je kad se nabraja četiri osobe da su iz tog znanstvenog područja, a u toj osobi evo i moja malenkost se uvijek spominje na to, isto nije točno. Ja vas molim da to više, uvaženi gospodine zastupniče, ne ponavljate … [[Govornik se ne razumije.]] ja sam kemičar, ja sam iz područja prirodnih znanosti i ja radim na "Ruđer Boškoviću", sad mi je zamrznuta pozicija. Ja nemam veze sa bioznanošću, jedino što neka istraživanja sam radio u tom području. To nije točno. Ovog trenutka, kaže gospodin zastupnik, ¾ od ta četiri su zaposlena u istoj instituciji. To isto nije točno. Ja radim na ministarstvu, zamrznuto mi je na Ruđeru, a naslovni sam, redoviti profesor bez radnog mjesta u Rijeci. To ništa ne znači. Znači ako neću zadovoljit onaj minimum šest sati predavanja izgubit ću to, a ja sam 2000. izabran u prirodnim znanostima. Mislim to moramo zaista govoriti točne podatke jer se onda gubimo u svemu tome. Kolega Fuchs je bioznanost, ali veterina, a kolega Pavelić i kolega Lučin su biomedicina. Ali to je ona situacija kakva je. Ja bih možda bio sretan da su svi iz prirodnih znanosti, ali nisu, a najsretniji bih bio da su iz humanističkih, ali nisu jer to nije odraz slike u ovoj državi. Ovdje leži kvaliteta, ali to ne znači da se ne treba financirati ova druga područja. Ja ću vam sad nešto samo reći, da vidite u Europskoj zajednici koju je gospodin uvaženi zastupnik Mondekar spominjao, za Framework 7 se ulaže 50,5 milijardi eura, to je istina. Međutim, ima devet prioriteta. Prvi prioritet je ICT, to znamo da je to svugdje jako, 28,23% financiranja ide u tom smjeru. Onda je Healths, zdravlje, 18,75, a Social Humanities su deveti sa 1,89, ali to ne znači da su oni loši nego naprosto su takvi trendovi. Uopće nije dobro uspoređivat područja, govorit koje je bolji, koje lošije jer svaka ima značaj. Tehničke, biotehničke, bioznanosti i prirodne guraju društvo naprijed, ali to društvo bi možda otišlo u jednom krivom smjeru da nema humanističkih i društvenih znanosti. Oni su užasno važni, oni drže kontrolu, samo su odnosi financiranja svugdje u svijetu takvi. To nije nikakva naša izmišljotina, nešto specijalno. Osim toga, često se spominje da su projekti 5 hiljada eura u prosjeku. To isto nije točno. Meni je žao da gospodin Mondekar, uvaženi zastupnik, nije ovdje. Prvo, projekti su 73 tisuće 500 kuna u prosjeku, ali to je samo za materijalne troškove, a u projekte su uključene i plaće koje znanstvenici dobivaju, znanstveni novaci koji koštaju ovu državu 105 tisuća kuna bruto svake godine, instrumenti, kapitalna oprema koju dobivaju, sitna i srednja oprema. To su prilični novci. Slažem se da nisu dovoljni, tu bih se složio s gospođom zastupnicom Marijom Lugarić i trebamo to jačat, ali nije da je baš tako crno-bijelo. Još bih napomenuo i što se tiče integracije sveučilišta da ministarstvo nije dovoljno napravilo. Slažem se i to nije ni crno ni bijelo, ali gledajte. Mi smo imali zakon koji je donesen u srpnju 2003. godine, Zakon o znanstvenoj djelatnosti … [[Govornik se ne razumije.]] Taj zakon je zapravo derogirao u velikoj mjeri rad ministarstva, dao je neku pretjerano veliku autonomiju sveučilištima i onda smo ga mijenjali 2004. i sljedeću izmjenu smo imali 2007. i sad idemo u nove zakone gdje će stvari bit postavljene na svoje mjesto. Nitko nema protiv autonomije sveučilišta, ali autonomija sveučilišta se odnosi na nešto drugo što su smatrali akademska zajednica. To se odnosi na autonomiju istraživanja, znanja, a ne na financiranje. Svugdje gdje postoji financiranje, postoji odgovornost. Onda što se tiče recimo jedna dobra primjedba to se zahvaljujem uvaženom zastupniku Neviu Šetiću da je u nacionalnoj zakladi se smanjio taj program, nema više tu efikasnost povratak znanstvenika. Naravno da nema. Zašto? Jer smo mi temeljem kredita Svjetske banke za tzv. STP, za znanost i tehnologiju u Hrvatskoj od 31 milijun eura koji smo dobili temeljem znanstvene tehnologijske politike 2006., imamo program koji se zove jedinstvo uz pomoć znanja i s tim programom je do sad došlo u Hrvatsku 124 povratnika, što nije mali broj za relativno malu zemlju kao što je Hrvatska. Naravno trebalo bi biti još veće. I naravno da u tom postotku mora biti jedan dio nezadovoljnih ljudi jer naprosto ne mogu svi očekivati isti takav da će biti uvjeti rada kao što su recimo u Americi i Australiji. Ali mnogi su vrlo zadovoljni. Konačno bih rekao, samo bih se još, da skratim, pozvao na prioritete. Ja moram naglasiti, a to će i prof. Lučin reći, zaklada ima apsolutno svoje i prioritete, i ona upravo kao jedna nezavisna institucija koja je zahvaljujući ovom visokom tijelu i osnovana, što je mislim bila odlična ideja da postoji jedan komplementaran izvor financiranja, ima svoje prioritete koji ne moraju biti usuglašeni sa prioritetom države. Ali ja vam kažem, postoje prioriteti ove države, samo očito da to dovoljno nije razglašeno, stoji na mreži, mi o tome pričamo. Znanstvena tehnologijska politika koja je prihvaćena u 5. mjesecu 2006. od strane Vlade RH definira četiri prioriteta. To su energija materijali, zdravlje, okoliš i hrvatski identitet. Unutar hrvatskog identiteta imamo jezik, humanističke znanosti, kulturu i to, znači mi prioritete imamo, a prioriteti upravo se vide da je najviše financirano ovo iz bioznanosti, jer tu znači imamo i kvalitet i prioritet. Znači naravno da to treba poboljšavati. Ponavljam, ništa nije crno bijelo. I konačno bih samo zaključio što se tiče odlaska van, brain kako kažu drain, a imamo i brain gaine, ali zapravo danas je puno bolje reći, svi kažu brain cirkualition, a imate i cirkulaciju mozgova. Gledajte zapravo za znanstvenike je pozitivno da idu van, kad završe nastupanje, ali sad trebamo naći načina kad odu van da ih vratimo natrag kući što više njih, a oni koji ostanu vani da im omogućimo da što bolje surađuju. Inače podatak Svjetske banke najnoviji, zemlja koja najviše odlaze znanstvenike su Malta i odmah Irska do nje, a to su zemlje koje su u europskoj zajednici, koje sigurno imaju daleko bolji standard od nas. A onda su Bosna i Hercegovina i mi. Tako da je, mislim to su isto malo relativne stvari. Naravno da je kod nas dio odlaska i zbog ekonomskih razloga, a najveći je dio odlaska zbog učenja, zbog novih ideja i vraćanje tih ideja kod kuće. Evo to bih završio. Da i kažem ne možemo umjetno izjednačavati svih šest područja, ali ministarstvo ima zadatak da pomaže područje u kojem možda nismo toliko kvalitetni. Jer mi imamo u svakom području kvalitetnih pojedinaca. Ali neka područja su malo, kako bih rekao, imamo dobre soliste, ali orkestar nam nije uštiman. E to je sad zadatak ne zaklade, zaklada mora kompetitivnost izvrsnost tjerati potpuno, a naš je zadatak da jačamo pojedina područja što mi radimo i mi ćemo dalje raditi. Najljepše se zahvaljujem.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Gvozden Flego.
Tri bih navoda ispravio. Gospodine državni tajniče nije točno da je u zakonu 2003. godine bilo previše autonomije, jer autonomije ili ima ili nema. Ne možete biti malo u drugom stanju, malo ne biti u drugom stanju. Nego to što vi niste znali što biste s tom autonomijom, to je druga stvar. To samo govori o tome da su se krivi ljudi našli na krivim mjestima. Drugo, nije točno da Hrvatska nije izuzetak u svjetskoj europskoj strukturi znanosti. Sami ste sada govorili da je Helt 19%, a u Hrvatskoj 50%. I što se tiče … [[Govornik se ne razumije.]] , dakle je iznos projekata iz zdravlja ili čega god hoćete 20-ak posto, u Hrvatskoj 50-ak posto. I treće, što se tiče vašeg područja. Nemojte me molim vas ispravljati na način koji je neadekvatan. Istina je da, ja znam jako dobro da ste vi kemičar, ali jednako tako da ste vi organski kemičar. Ja znam da ste vi radili na "Ruđeru Boškoviću", ali jednako tako znam da ste došli na riječko sveučilište nakon što ste postali državni tajnik u ministarstvu.
I završni osvrt. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne, nema. To nije na žalost, nije. Predsjednik Upravnog odbora, gospodin Lučin. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, drage zastupnice i zastupnici. Znam da ste umorni tako da ću probati samo u par telegrafskih crta moje završno slovo reći. Prije svega da se vama zahvalim na podršci, i kao što sam rekao na početku cijelo ovo vrijeme, ali možda ono što je važnije, a da se zahvalim onih pet ljudi koji su radili ovaj posao o kojemu mi cijelo vrijeme govorimo. Dakle to se zaboravilo istaknuti u svim ovim diskusijama da je taj posao radilo pet ljudi i sedam članova upravnog odbora. Tih sedam članova naravno imenujete vi, imenujete ih na prijedlog različitih zainteresiranih stranaka, ajmo tako reći ili … [[Govornik se ne razumije.]] i zakonodavac, dakle Hrvatski sabor koji je zamislio upravljanje zakladom upravo je zamislio da upravljanje bude autonomno, nezavisno od politike. Prema tome, ja ne mogu zamisliti da politika može tražiti od rektorskog zbora ili od znanstvenih instituta ili od Nacionalnog vijeća za znanost ili od Hrvatske akademije znanosti kojeg će kandidata nominirati. Svrha upravo tako konstruiranog upravnog odbora je bilo da zaklada bude nezavisna od politike i u biti inzistiranje na bilo kakvim kvotama nije ništa drugo nego politički pritisak na zakladu, a zaklada je upravo osnovana zbog toga da znanost bude autonomna čim je moguće više od politike. To su sve europske države napravile i to smo i mi napravili 2001. godine i ja mislim da je to bio, barem što se nas znanstvenika tiče jedan od najboljih poteza Hrvatskog sabora. Dakle, međutim u isto vrijeme kad smo osnovali našu Nacionalnu zakladu za znanost, dakle 2001. godine je osnovana i irska zaklada za znanost, s time da po istim principima, odnosno vrlo sličnim principima, s time da je irsku zakladu za znanost, odnosno njezin fond uplaćeno točno milijardu dolara, odnosno točnije milijardu i 200 milijuna dolara, a u našu zakladu je uplaćeno 100 milijuna kuna, od toga je naravno po zakonu propisano da pola bude osnovna mirovina, pa se za programe moglo koristiti 50 milijuna kuna ili kad to prevedemo u eure otprilike 6 i pol, 7 milijuna eura. Dakle mislim da je apsurdno tražiti od bilo kojeg zastupnika, posebice mog prijatelja Miljenka Dorića, o kojem smo mi puno već raspravljali, da se sa 6 i pol milijuna eura može realizirati nacionalna strategija i da se mogu definirati i utvrditi nacionalni prioriteti, a posebice da se može povećati zapošljavanje. Dakle ono šta smo mi s tim novcem odlučili raditi, a što smo vama prezentirali svake godine je bio cilj napraviti instituciju kakvu imaju sve europske države i kako koja funkcionira po principima kako funkcioniraju takve institucije u svim europskim državama. I to smo nekoliko puta u izvještaju isticali da smo bili u Švicarskoj, da smo bili u Njemačkoj, da smo bili u Irskoj, da smo bili u Finskoj učili od njih i probali napraviti upravo ono što treba imati jedna napredna europska država u znanosti. Naravno prošle godine smo čak napravili i korak više jer ona inicijativa koju su neki zastupnici spominjali, a to je ona IPRO inicijativa ili "International Prewiev" a ono O znači in Opatija je upravo naša inicijativa i Mađara da napravimo prostor ili koaliciju 11 europskih država kako bismo osigurali dovoljno evaluatora. Ja mislim da, ja sam to rekao i u mom uvodnom izlaganju, a još jednom vas pozivam zbog toga što ja neću više naravno podnositi izvješće jer očekujem da me razriješite, dok me ne razriješite ja vršim funkciju predsjednika, a funkciju treba vršiti upravo zbog odgovornosti prema onim ljudima koji su se natjecali na projekte kod nas u 4. mjesecu, koji su se natjecali sad u 10. mjesecu koji čekaju da realiziraju svoje stipendije koji čekaju svoje projekte, koji čekaju evaluacije. Mislim da vam ne trebam opisivati koliko je uzbuđenje i značaj za jednog mladog znanstvenika koji se tek pokušava osamostaliti, prijavljuje svoj prvi projekt i čeka evaluaciju i ako tu evaluaciju čeka nekoliko mjeseci ili ako još ima još gore ako ima osjećaj da ta evaluacija nije poštena ili da nije napravljena na primjereni način. Dakle, upravo zbog odgovornosti prema tim ljudima smo mi nastavili funkcionirati kao upravni odbor, a između ostalog zbog toga što je izmijenjen zakon i što smo mi podnijeli naše ostavke prema Hrvatskom saboru upravni odbor ne bi imao članova, uopće ne bi mogao odlučivati. Da ne govorimo o poslu koji je potrebno odraditi. Tako da ja mislim, ja vas još jednom molim na kraju, nemojte dopustiti da se uvede sizifovska logika i filozofija u funkcioniranje zaklade u kadroviranje zaklade zbog toga što zakladi je bio bitan čovjek, zakladi je bio bitan projekt, nikada nismo gledali koje područje, koji znanstvenik, koja institucija. Možemo analizirati, možemo govoriti zašto je bilo onako ili ovako ali još jednom vam ponavljam da ne bi bilo zabune 40% sredstava je otišlo u prirodne znanosti, a ne biomedicinske znanosti. Od tog novca je najviše otišlo fizičarima. Zašto? Zato što su naši fizičari kao jedna grupa ustvari najbolji i to rezultati pokazuju. Sviđalo se to nama ili ne ja sam bio medicinar, ali oni su kompetitivniji, naročito ih ima veći broj. Još bih samo odgovorio nekim zastupnicima neke stvari koje su postavili, mislim da sam dužan. Dakle, zašto smo ukinuli program "Povratnik"? Zbog toga što smo ga prebacili na Fond jedinstvo uz pomoć znanja. Dakle, da ne dupliramo sredstva i financijske instrumente. Zašto nismo potrošili novce u programima? Vidjeli ste da u izvješću uvijek postoji program koliko je planirano sredstava za pojedini program i koliko smo novca potrošili. Zato što nismo sredstva dodjeljivali po kvotama ili da bi potrošili novce nego smo sredstva dodjeljivali isključivo onim projektima koji su prošli kriterije kvalitete. I ako pogledate rezultate niti jedan program nismo uspjeli potrošiti do kraja jer nismo htjeli dodijeliti novce projektima koji nisu zadovoljili kriterije kvalitete. Nažalost je to tako, odnosno ne nažalost nego to tako mora biti. Naš rezultat je negdje oko 45% prolaznosti, on bi ako imamo stvarno kompetitivan sustav znanosti trebao biti ispod 25, dakle trebalo bi biti još više odbijenih projekata međutim naši ljudi se trebaju naviknuti na to. Vjerojatno ste primijetili i vjerojatno ćete postaviti pitanje zašto je visoka prolaznost u programima za postdoktorante i doktorante? Iz jednostavnog razloga zato što su dobri. Dakle, frekvencija, broj naših postdoktoranata i doktoranata koji su dobri je daleko veći nego što mi mislimo i mi mislimo da je naša obveza da im osiguramo transparentan sustav i društvo u kojem se mogu razvijati i upravo zato su rezultati naših evaluacija takvi. Evaluacije su uvijek nezavisne, vrlo često uključuju međunarodne stručnjake, napravljene su po principima koje su dobra iskustva Irske, Švicarske i Njemačke. Pravilnik ili pravila za sprječavanje sukoba interesa smo razvijali zajedno sa njemačkom Zakladom za znanost, dakle oni su razvijali svoje mi smo se priključili i razvili naša pravila za sprječavanje sukoba interesa i ta pravila su vrlo detaljno razrađena i ona nisu ništa drukčija nego u njemačkoj Zakladi za znanost. Samo da vas podsjetim DFG njemačka Zaklada za znanost ima godišnji proračun od 2,5 milijarde eura. Dakle, i na kraju bih volio da se kada se razgovara o zakladi. Kad mi razgovaramo i kad bilo tko razgovara o zakladi onda da se ne razgovara da zaklada sredstva dodjeljuje. Zaklada sredstva ne dodjeljuje, zaklada financira, zaklada investira u one znanstvenike koji su se izborili za svoje financiranje. Dakle, mi nismo nikom dodijelili sredstva mi smo investirali u one ljude, one projekte koji su se izborili. Hvala vam lijepa i još jednom bih zahvalio budući da ću ja uskoro prestati kao predsjednik upravnog odbora onih 5 ljudi koji su odradili svoj posao, koji cijeli ovaj posao dakle, sve što vidite, sve što znate o zakladi su u biti odradili tih 5 ljudi koji su izvrsno organizirani, izvrsno trenirani i koji u biti svojim radnim kapacitetom, a između ostalog i iskoristivošću svog radnog vremena koja se kreće do razine preko 95%, a koja u biti uz izuzetan timski rad kompenzira u biti daleko više, odrađuju cijeli taj posao i predstavljaju budućnost naravno ne samo za razvoj zaklade nego nadajmo se i uzor svima koji budu pokušali razvijati ono što ćemo vrlo često spominjati, administrativni kapacitet, oni nisu administracija, oni su puno više od toga. Hvala vam lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Nisam kanio, ali naprosto ne mogu ostaviti dojam da je zapravo cijeli niz primjedbi bio pokušaj političke intervencije u nezavisnu zakladu nego je riječ da je i zaklada nastala u politici i da naprosto su intervencije se odnose na malformacije koje su nastale u zakladi i cjelokupnom sustavu upravljanja znanošću. Ništa drugo.
Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu, nastavak sutra u 9,30 sa raspravom o Izvješću o provedbi nacionalne strategije i akcijskog plana suzbijanja zlouporabe opojnih droga u Republici Hrvatskoj za 2008. godinu i vjerojatno sa još jednim izvješćem Mandatno-imunitetnog povjerenstva. U 13 sati je predviđeno glasovanje. Godišnje izvješće Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske za 2008. godinu, podnositelj Nacionalna zaklada za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog radnog tijela i Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Godišnje izvješće Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske za 2008. godinu." Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 76 glasova za, 2 suzdržana i 24 protiv donesen predloženi zaključak.