Uvodno od mene ova rasprava je sazvana na inicijativu kluba HDZ-a, odnosno predsjednice HDZ-a, dobru inicijativu koju smo odmah prihvatili da bismo u danima prije referenduma hrvatskoj javnosti uputili ono što smatramo da su važne poruke. Prema informaciji koju imamo ovdje će nam se na galeriji gore ako je informacija točna pridružiti i predstavnici javnosti koji nisu entuzijasti što se tiče Europe. To je ona različitost koju trebamo tolerirati, a možda joj se katkad i radovati. Iza nas je dug put. Puno posla je napravljeno. Jedna engleska novija poslovica prevedena na hrvatski otprilike kaže da je konstantna borba i napor za čovjeka vidjeti ono što mu je ispred nosa, odnosno ispred očiju. Ovo što je sada ispred nas nam je ispred nosa i ispred očiju. Ono što je vrlo često najočitije ljudi katkad ne vide, a pred nama najočitija je činjenica da je Europska unija dobra za Hrvatsku i da je hrvatsko članstvo u Europskoj uniji nešto što generaciji koja danas ovdje živi i generaciji koja dolazi može donijeti samo dobro. Ono što je važno da kažemo. Europska unija nije Panacea i nije recept i do sada nije bila recept za sve probleme suverenih naroda, nacija i političkih zajednica. Najbolji dokaz je ono što se događa u zadnjih nekoliko godina u Europskoj uniji. Situacija nije sjajna, ali Europska unija je i dalje najuređenija i najzahtjevnija sociološki, ekološki, ekonomski, regulacijski najzahtjevnija zajednica koju je ljudski rod ikada igdje osnovao sa najvišim standardima zaštite ljudskih prava, tolerancije različitosti, ulaganja, poticaja, harmonizacije i izbjegavanja nejednakosti. Što se tiče samog prosperiteta, bogatstva, dubine novčanika ima još nekoliko zajednica, državnih tvorbi koje se sa Europskom unijom mogu mjeriti po svom utjecaju, snazi i veličini. Ali uzmemo li sve ove kriterije u obzir Europska unija je bez premca. Isto tako vidimo u ovoj krizi da postoje dobri i manje dobri i nije im kriva Europska unija, krivi su si sami, zaslužni su si sami. Postoje oni koji igraju po pravilima, koji se na vrijeme mijenjanju, koji na vrijeme poduzimaju reforme i oni koji su u tome malo sporiji. Europska unija je toga svjesna i zato i danas dok mi razgovaramo ona preispituje sebe i mijenja se i za nekoliko mjeseci moguće je da neke od postavke Europske unije budu drukčije nego danas, da budu drukčije od našeg pristupnog ugovora. Naš pristupni ugovor takav kakav je ispregovaran i dat javnosti na uvid je dio pravne stečevine Europske unije, on je dio europskog prava. Svi drugi ugovori su također dio te pravne stečevine. Svi temeljni akti su također dio te pravne stečevine. Sve ono što će biti dogovarano sljedećih nekoliko mjeseci, a tiče se financija i proračuna temelja suverenosti u tradicijskom smislu riječi također će biti dio pravne stečevine. I mi ulazimo u nešto za što znamo da je dobro, što nam je tu pred očima, ali što se mijenja ali što nam stalno mora ostati u fokusu. Dakle, postoje uspješni i postoje manje uspješni. Na nama je da izvučemo ono najbolje iz sebe, iz Unije, da uđemo u Uniju i Unija u Hrvatsku i da naprosto Hrvatsku učinimo stabilnijom, snažnijom i neovisnijom. Ja čvrsto vjerujem da ova generacija hrvatskih ljudi, prije svega ljudi, a onda i političara tako nešto može, zna, a da hoće to znamo već 20 godina od kada imamo državu. Ali niz okolnosti objektivnih i subjektivnih tu su nam stajale na putu. Dakle, važno je reći hrvatskoj javnosti Europska unija se mijenja. Mijenjaju je okolnosti i mijenja je politička volja njenih naroda i lidera. Dok sad razgovaramo mijenja se možda više i dalje nego ikada do sada u tako kratkom vremenskom rasponu. Na nama je uzmemo, ponavljam najbolje za sebe, da ne ulazimo sa figom u džepu svjesni šta ta kvaliteta znači za nas. Još jednom valjda ponoviti kad uzmemo sve zajedno na okup boljega od Europske unije nema. To nije ni Amerika, ni Japan, a to su zemlje s kojima se Europska unija može i mora mjeriti. Malom narodu, maloj političkoj zajednici, maloj zajednici kao što je naša preostaju dvije mogućnosti uvijek i biti će i u buduće tako da ostanemo samostalni na jedan tradicionalan, konzervativan način, da se ne integriramo ili da se priključimo jednom savezu. Taj savez smo dobro proučavali zadnjih 20 godina. Nikada u našoj povijesti naroda, odnosno nacije, a nacija nismo, nacija nismo od stoljeća sedmog. Nacija smo kraće. Nikada nismo ulazili u neku integraciju, u neku veću silu na ovakav način, na ovako dobar način. Kažu kritičari gdje god je Hrvatska ušla to je propalo. Sve civilizacije su na kraju propale. Sva kompleksna društva su u povijesti propala. Sva kompleksna društva još od prije 1000, dvije godina su dosegla svoje zrenje, kulminaciju i lagani pad. Ali u ovom trenutku ja vjerujem da je Europska unija još uvijek u svom usponu, da je još uvijek u svom usponu. Nikada nismo bili svjesniji i nikada nismo mogli imati manje izgovora da ne znamo gdje idemo. Mi znamo gdje idemo, odnosno mi znamo kamo idemo i kuda idemo i gdje ćemo doći. Mi smo toga potpuno svjesni. Usporedimo li ovu situaciju sa događajima iz '45. godine prošlog stoljeća, sa događajima iz 1918. kada je ovdje pred ovim Domom plebiscitarno donošena odluka prvo o formiranju države Slovenaca, Hrvata i Srba a onda i ono sve što je slijedilo. Sve je to bilo na brzinu, ishitreno, bez sudjelovanja naroda, bez ikakve javne rasprave i onda da se ne vraćam 50 godina unatrag od tog dana, 60, 100, sve one prijelomne trenutke hrvatske povijesti. Mi smo uvijek bili samo jedna kapljica u velikom valu, jedna suza na kiši. Sad smo država, sad smo prvi put država. Mi nikada nismo bili država, ni prije tisuću ni prije tisuću i pol godina to nije bila država, ovo je država. Ovo je najjače što je Hrvatska ikada imala. Europska unija, dakle reći ću još jednom, danas je jedno, a za pola godine nešto malo drugo. Za godinu dana, za dvije godine možda opet nešto malo treće, ali u svojoj biti jedna zajednica država sa izraženim ovlastima u nizu područja koje su nekada bile nacionalni suverenitet, više nisu. Nisu zato jer su se države koje su ulazile u EU tako dogovorile. Međutim u onom najbitnijem odluke donosimo mi. One odluke koje su ključne za odgovor na pitanja u kojem pravcu idemo, kako se razvijamo, u što najviše ulažemo, kako školujemo svoju djecu, kako i što gradimo, kojim pravcima, kojim koridorima. O tome protiv naše volje danas nitko ne odlučuje, sutra također nitko neće odlučivati. Jedino manjak naše volje, manjak svijesti, manjak fokusa, nesposobnost da vidimo ono što nam je pred očima, a to je stalna borba može nas omesti na tom putu. I za kraj, kolegice i kolege, prije nego što dam riječ ministrici europskih i vanjskih poslova moramo graditi stabilno, normalno, uravnoteženo društvo, tu državu utemeljenu na dijalogu i na razumijevanju. Na kraju nekakvu odluku treba donijeti. Za tu odluku netko treba preuzeti odgovornost. Ali, ne smijemo podilaziti niskim strastima, ne smijemo raspaljivati one strasti koje trebaju pripadati prošlosti. Moramo biti energični, ali i smireni. Hladne glave, ali katkad kada je potrebno i vruća srca. Jer povijest uči da je fanatizam na kraju vrlo često jedino oružje slabih i bezvoljnih. To je povijest puno puta pokazala. Hrvatski narod, odnosno hrvatska politička nacija, svi koji ovdje žive nisu fanatici, nisu slabi, nisu bezvoljni, imaju jasnu viziju što žele. Na nama kao hrvatskim političarima, ali i na onima koji ne sjede ovdje, na svima onima koji danas još uvijek sudjeluju u ovoj debati također je velika odgovornost. Kad uđemo u EU, i to je kraj mog izlaganja, mi uvijek možemo sutra, za godinu, dvije, pet, promijeniti mišljenje. To doduše nitko nikad nije napravio. Ta činjenica je nekakav argument jer te odluke se ne donose pred cijevima, one se donose suvereno. Nitko nikada nije promijenio svoje mišljenje. Oni koji vjeruju da je to dobro za njih i da imaju koristi iz tog razloga, a oni koji smatraju da bi možda mogli bolje i sami iz razloga jer žele biti unutra, ima i takvih država u Europi, da bi kontrolirali i utjecali na procese. Jer izvan te EU mnogo veće nacije od nas su u svjetskom oceanu nacija samo mala zajednica s 50, 60 milijuna ljudi. A nas je 4,5 milijuna – dovoljno da napravimo kvalitetnu državu, premalo da budemo globalni igrači. O tome moramo voditi računa. Hvala vam.
Hvala lijepa premijeru. Izvolite gospođo dr. Pusić, ministrica vanjskih i europskih poslova.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. 18. prosinca 2002. ovaj Parlament je donio Odluku o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Donio je rezoluciju koja je rekla formalno upućujemo se na taj put. Ta odluka nije donesena zatvorenih očiju, nije donesena sa nepoznavanjem. Ta odluka je donesena temeljem, i to je možda ključna odluka ili jedna od dvije ključne odluke na ovom putu, donesena pri punoj informaciji i punoj svijesti o čemu se radi. Svi dokumenti, sva pravna stečevina koja je u tom trenutku bila na snazi EU bila je poznata, dostupna. I to je odluka koju smo donosili kao temeljnu odluku u pregovorima. Da li da ili ne. Temeljem uvida u pravnu stečevinu i temeljem iskustva uvida u ono kako prolaze druge zemlje koje su u tom trenutku bile članice EU. Što im je donijelo dobra i što im je eventualno zakompliciralo život u tom projektu. U međuvremenu i jedna je neobična slučajnost ili situacija da je ta odluka, ta rezolucija Hrvatskog sabora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji donesena 18.12.2002., a da je pristupni ugovor o pristupanju RH donesen gotovo ili potpisan gotovo na dan 9 godina kasnije 9.12.2011. U međuvremenu dogodili su se cijeli pregovori, dogodio se cijeli proces pregovaranja od 35 poglavlja. Hrvatska je pregovarala drugačije od drugih zemalja. Pregovarala je zato što i zemlje kandidati uče, ali i europske institucije uče. Pregovarala je kao prva zemlja o nekim poglavljima o kojima drugi nisu pregovarali, kao što je npr. Poglavlje – Pravosuđe i temeljna prava. Za vrijeme pregovora imali smo različite poteškoće, ali gledano iz današnje perspektive čini mi se svakako ja bih mogla reći da gotovo da bi cijeli proces imao manje smisla da nismo imali Poglavlje – Pravosuđe i temeljna prava. Tu nije bilo gotovih rješenja. Bio je samo zahtjev za funkcionirajućim, transparentnim pravosuđem. Međutim, u procesu mi sami smo osmislili model pomoću kojeg se može postepeno početi izgrađivati efikasnije i bolje funkcionirajuće pravosuđe. Da li smo mi taj proces danas završili? Sigurno nismo. Imamo, što bi se reklo, puno prostora za napredovanje, ali da li danas nakon ovog cijelog procesa pregovora imamo temelje koje pred godinu, dvije nismo imali, temelje za izgradnju funkcionirajućeg pravosuđa? Imamo. Pod punom odgovornošću mogu reći da u procesu pregovora smo između mnogih drugih stvari i ono što nije bio sastavni dio pravne stečevine Europske unije kao što je model reforme pravosuđa koji će vrlo vjerojatno postati sastavni dio kriterija za svako sljedeće proširenje osmislili sami i da smo si u tom procesu uspjeli stvoriti temelje, primjerice što se pravosuđa tiče, koje prije toga nismo imali. U tih 9 godina u Saboru je vođeno mnogo rasprava. Hrvatska je u svom procesu pregovora imala i jednu instituciju vezanu na Sabor koju ni jedna druga zemlja do sada u pregovorima nije imala a to je nacionalni Odbor za praćenje pregovora sa Europskom unijom koji je raspravljao sva pregovaračka stajališta, i u kojem je svaki zastupnik koji je bio član imao pravo veta. I to ne pravo veta na neku odluku Odbora nego pravo veta de facto na cijeli proces. Zato što se pregovaračka stajališta nisu mogla prosljeđivati tijelima Europske unije bez stava i to konsensualnog stava Nacionalnog odbora. Ja ovdje imam pripremljenu jednu prezentaciju ali ću je koristiti više za vrijeme rasprave nego da vam sada u cijelosti ju iznosim o tijeku pregovora, o sažetim pregovaračkim stajalištima konačnim koje ste dobili u materijalima što je u 35 poglavlja ispregovarano, ovaj Sabor je o tome raspravljao i dva puta godišnje najmanje temeljem izvješća Nacionalnog odbora i temeljem izvješća Vlade, raspravljao o svim zakonima koji su bili prilagodba Europskoj uniji, raspravljao i na sjednicama Nacionalnog odbora o konkretnim zahtjevima koje ste ovdje dobili u svojim materijalima, pregled zahtjeva i onih zahtjeva koji su došli od strane Hrvatske vlade, Hrvatskog parlamenta, preneseni preko pregovaračke skupine koji su prihvaćeni u zajedničkim stajalištima o 35 poglavlja, te informacije dobili ste i u materijalima za ovu sjednicu. Dobili ste od onih velikih 300 stranica skraćenu verziju pristupnog ugovora u kojem je sažeto sve ono što je ključno. Sve ono što se faktički mijenja sa završetkom pregovora, u Hrvatskoj i u regulativi u budućnosti što je preuzeto ili će biti preuzeto ukoliko se ovaj posao završi do kraja. O tome apsolutno, spremna sam za vrijeme rasprave sudjelovati i reći dodatne informacije. Ali dozvolite mi da ovdje uvodno, od svih stvari koje se mijenjaju, o kojima možemo raspravljati, koji su sastavni dio politike Europske unije, sastavni dio pravne stečevine Europske unije ili sastavni dio novih politika Europske unije koje se mijenjaju, o kojima se raspravlja i dok mi ovdje raspravljamo unutar Europske unije raspravlja se o tome da li će uopće postojati zajednička poljoprivredna politika u vremenu koje je pred nama, dakle, to su sve odluke koje će se donositi. Ali dozvolite mi da kažem nekoliko stvari koje smatram da su ključne i za našu raspravu ovdje ali i za odluku koja je pred Hrvatskim građanima 22. siječnja na referendumu. Činjenica je da Europska unija naše probleme neće riješiti, i nitko neće riješiti naše probleme osim nas samih. Činjenica je staro pravilo da ti nitko ne može pomoći ako prvo ne znaš i ne možeš pomoći sam sebi, vrijedi i ovdje. Činjenica da u Europskoj uniji postoje zemlje u spektru od Grčke do Švedske pokazuje da zemlje kao članice Europske unije mogu funkcionirati i mogu biti vrlo različite na skali od uspjeha do neuspjeha i mogu funkcionirati vrlo različito. Činjenica je međutim, također da ako imate snage kao zemlja, ako imate sposobnosti kao ljudi da zemlju izvedete iz krize i da budete uspješni, onda članstvo u Europskoj uniji tim zemljama od onih najuspješnijih do onih najmanje uspješnih u tom poslu svim zemljama daju bolju šansu. Daju veću priliku da taj uspjeh i te sposobnosti koje imaju i moraju imati same da realiziraju. Najčešće se o kao glavnoj prednosti ili o glavnim argumentima za članstvo u Europskoj uniji govori o novcima, govori o tome da će nam biti dostupni europski fondovi i to je naravno neobično važan moment ali za Hrvatsku, zemlju koja za ljudski vijek traje dugo, ali za političku povijest traje neobično kratko, za Hrvatsku, po mom dubokom uvjerenju, najvažniji argument je stabilnost. Stabilnost institucija i trajnost države. Bez stabilnosti institucija i trajnosti države nema ekonomskog oporavka, nema ljudskih prava, nema funkcioniranja institucija i nema povjerenja u institucije. Za nas je proces približavanja ili pregovora o članstvu u Europskoj uniji bio ne samo proces prilagodbe zakonodavstva, za nas je to bio proces izgradnje države. Mnoge institucije koje imamo danas, mnoge procedure definirane u zakonima koje imamo danas nismo imali prije 10 godina, nismo imali pred 5 godina, neke nismo imali ni pred dvije godine. U tom procesu mi smo osim što smo se prilagođavali pravnoj stečevini Europske unije koja znači sistematizirano iskustvo 20-tak zemlja, mi smo i gradili državu. I pred nama je odluka koja je treća faza. Prva, izboriti državu. Druga, izgraditi institucije. Treća, stabilizirati. Stabilizirati te institucije i stabilizirati državu da traje duže od 20 godina, 40 godina ili 50 godina, a u zadnjih 150 godina, kao što je poznato nikada na ovom prostoru nismo imali državu koja je trajala barem kao jedan ljudski život. Prema tome, za nas je stabilnost ključna stvar. Sve države članice EU članstvom u Uniji de facto su si osigurale tu stabilnost, čak i one koje nam se čine najstabilnije kao što su recimo Švedska, dakle države i sa dugom tradicijom i starim institucijama smatraju da im je članstvo u Uniji donijelo tu stabilnost. I ta stabilnost je najveći profit iz iskustva članstvo u EU onih koji su tamo i za nas najveći dobitak. Neki od starih članica i društva u nekima od starih članica možda su zaboravile koliko je to važno, zato što su zadnji ratovi kod njih bili između '41. i '45. Za nas to nije slučaj. Mi svi u svojim osobnim iskustvima imamo svijest o tome što znači nesigurnost, što znači nestabilnost, što znači nepovjerenje u institucije, što znači labilnost, slabašnost ili čak i nepostojanje institucija. Zato je za nas stabilnost jedan prezentni cilj jedan cilj koji možemo osjetiti i metodom vlastite kože, a ne samo intelektualno razumjeti. Ta stabilnost reflektira se i u drugi temeljni razlog po mom mišljenju članstva, reflektira se i u percepciju koju o Hrvatskoj imaju i međunarodne financijske institucije i potencijalni investitori i svi oni koji su neophodna pretpostavka za mogućnost gospodarskog oporavka Hrvatske i za mogućnost gospodarskog uspjeha Hrvatske. O tome ne treba imati nikakve dileme. Ta činjenica da se ova vrsta stabiliziranja države koja znači EU da se reflektira na te pokazatelje i za investitore i za međunarodne financijske institucije je naprosto činjenica. I o toj činjenici također ovdje moramo voditi računa. Treća prednost su naravno fondovi. Bez sposobnosti da formuliramo projekte, bez sposobnosti da definiramo ciljeve prema kojima idemo, neće nam pomoći europski fondovi to je istina. Ali bez te sposobnosti EU ili ne EU neće nam pomoći ništa. Bez te sposobnosti nećemo biti u stanju postaviti zemlju na pravi put i krenuti prema oporavku bez obzira na EU. Prema tome, ta sposobnost je pretpostavka, a onda je samo dodatak na to mogućnost da osim novca vlastitih poreskih obveznika osim novca jer država nema novac, to nije državni novac, to je novac od ljudi koji rade, od tvrtki koje rade. Taj novac možemo kombinirati sa novcem iz europskih fondova. Za ilustraciju to je u prvih 6 mjeseci članstva 449 dakle u grubo pola milijarde eura iz fondova i 180 milijuna eura koji su neovisni o projektima koji dolaze kao sredstva za prilagodbu različitih segmenata i gospodarstva i funkcioniranja drave novim uvjetima. U tom istom razdoblju Hrvatska kao svoj doprinos u proračunu EU u proračun EU uplaćuje 275 milijuna eura. To je možda banalni argument, ali je važan argument. Taj argument ne radi ako smo nesposobni, ali onda ne radi nijedan argument. Ali u uvjetima u kojima zemlja mora početi izlaziti iz krize u tim uvjetima sredstva koja kombiniramo sa našim proračunom, a stoje na raspolaganju iz europskih fondova, jesu dodatni argument. I konačno, za mene 4. argument što se EU tiče i njezinog članstva je argument slobode. Moja generacija, a zapravo i sve generacije u Hrvatskoj imale su priliku prolaziti mnoge tvrde i tvrđe državne granice sa različitim oblicima šikaniranja, pregledavanja, svođenja čovjeka samo na brojku. Imali su prilike vidjeti same kako izgledaju granice i život unutar zatvorenih granica ili poluzatvorenih granica, imali su prilike čekati na različitim kontrolama putovnica, carinama mnogih europskih zemalja u svom vlastitom životu. Pitanje mogućnosti života bez tih granica u svom vlastitom prostoru, a naš vlastiti prostor je bez daljnjega Europa, mogućnost da se čovjek kreće slobodno, da nije broj, da je građanka ili građanin kud god u toj Europi krenuo, za mene iz neke naše povijesne perspektive je neobično važan argument. A Europa apsolutno znači tu građansku slobodu. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa ministrici. Želi li izvjestitelj Odbora za europsku integraciju uzeti riječ? Nema potrebe. Onda otvaram raspravu. Najprije da vas obavijestim, imamo 7 predstavnika klubova i ravno 43 pojedinačne rasprave, znači 50 govornika za sada prijavljeno, mislim da je 51. stigla ili 8. klub, dobro. U svakom slučaju 51. govornik. Prvi riječ ima u ime kluba HNS-a i Liberalnih demokrata gospodin Jozo Radoš i predsjednik kluba. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Vlade, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Evo ovo je put koji je trajao odnosno trajat će 12 godina od potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju 2001. do nadam se ulaska u EU 2013. godine. Put koji je bio dug, težak i zanimljiv u isto vrijeme i jedinstven put koji je prošla upravo Republika Hrvatska, ne samo zbog svog posebnog iskustva izlaska iz rata nego zbog činjenice da nije bila dio nikakvog političkog paketa, dakle nije bila dio nikakvog strateškog proširenja pa se onda i pregovaranje i odnosi koje je ona imala na tom putu bili postavljanje nekih novih standarda i zato je taj proces pregovaranja i ulaska i svega onoga dakle što je bilo i prije i poslije pregovaranja za Hrvatsku bio zahtjevniji nego što je bio za druge zemlje. Jedna posebnost koju smo dali tome procesu je i blokada koju smo trpili od strane susjeda zbog bilateralnih odnosa što je suprotno načelima pregovaranja i načelima pridruživanja Europskoj uniji, ali to je isto jedan novum koji smo unijeli u to bogatstvo pristupa Europskoj uniji pa neka to bude jedan neželjeni hrvatski doprinos, ali i to smo naravno uz velike poteškoće i gubitak vremena uspješno savladali. Ulaskom u Europsku uniju ne prestaju nacionalne politike. Nacionalni parlament, Hrvatski sabor i dalje će biti glavno tijelo koje će odlučivati o tome kakva treba biti politika ove zemlje. Jednako tako Vlada Republike Hrvatske sa predsjednikom Vlade koji će biti član Europskog vijeća i ministrima koji će biti članovi raznih vijeća Europske unije, a imamo gotovo punu autonomiju na provođenju zdravstvene, kulturne, obrazovne, mirovinske i politike lokalne samouprave. Tako da Hrvatski sabor i hrvatska Vlada dakle hrvatski političari koji će biti izabrani od hrvatskih građana i dalje ostaju glavne točke odlučivanja o životu i politici ove zemlje. Naravno da će i ovim područjima suradnja, a zapravo jedno od temeljnog načela zašto uopće postoji Europska unija je suradnja, će omogućiti da i u tim područjima dižemo standarde uprave kao što je i sam proces sigurno pomogao da budemo bolji nego što bi bili sami da nismo bili dio toga okvira. Prema tome, imamo svoju sudbinu u svojim rukama i imamo mogućnost da u toj suradnji jačamo i brže i bolje gradimo vlastite institucije. Što se tiče otpora ulasku u Europsku uniju, ništa mi to nismo izmislili. Nismo mi izmislili niti euroskepticizam, pretpostavljam da ni skrivanja euroskepticizma iza tzv. eurorealizma isto nije naša izmišljotina. Europska unija je velika tema europske politike zadnjih 60 godina i doista u tom smislu ništa nije izmišljeno u Hrvatskoj, ali naravno treba razumijevati hrvatske sentimente, hrvatske okolnosti i hrvatsku argumentaciju. O ulozi nacionalnih parlamenata u Europskoj uniji vodi se rasprava od njenoga osnutka, još u vrijeme njenoga nastanka, posebno o ulozi tzv. nadnacionalnih ili polunadnacionalnih tijela kao što je Europski parlament, a posebno veliki otpori i dan danas i cijelo to vrijeme razvoja Europske unije traju u pogledu povećanih ovlasti Europske komisije kao nadnacionalnog tijela koje ima posebno velike ovlasti i koje zbog toga što ima delegirani legitimitet posebno na udaru zbog tzv. demokratskog deficita koji postoji u svakoj državi, a jednako tako naravno posebno postoji u Europskoj uniji. I to su velike teme europske politike, integracije Europske unije koje dakle nismo mi inaugurirali, ali naravno one su došle i u fokus našega interesa. Naravno da HNS nije stranka koja će plašiti građane Republike Hrvatske sa alternativama ali prave, jednako vrijedne, jednako snažne, jednako dobre alternative nema. Ali treba reći da ukoliko propustimo ovu priliku alternativa je zapadni Balkan, da umjesto svih onih prednosti koje možemo imati šireći svoj utjecaj iskustvom i članstvom u Europskoj uniji, jačajući svoju poziciju i pridonoseći stabilnosti i suradnji na tom prostoru mi se vraćamo u jedan okvir koji će trajati 5 ili 10 godina i koji će sigurno uniziti, sniziti onu prednost i one standarde koje Republika Hrvatska već ima. Bit ćemo dio jednog drugog paketa u kojem ćemo biti najrazvijenija zemlja, ali ćemo morati zbog harmonizacije trpiti postavljanje zajedničkih standarda i to svakako nije interes ove zemlje i njenih građana. Kažem nije to tema kojom bi se posebno trebao baviti HNS jer postoje dežurni plašitelji nacije u tom smislu, ali to treba imati na pameti. To je važna stvar i to je realna činjenica. Kada govorimo o Europskoj uniji naravno treba znati da je ona imala velikih poteškoća, imala velikih zastoja ali uvijek je nakon zastoja, nakon poteškoća išla naprijed. Treba se samo sjetiti da je tek 30-tak godina nakon potpisivanja Sporazuma o Europskoj ekonomskoj zajednici došlo do prve sadržajne izmjene toga ugovora sa jedinstvenim europskim aktom, da se Maastricht 1990. godine nije ostvario u punom očekivanju, tek sa 10-tak godina zakašnjenja, da je sporazum iz Amsterdama bio veliki podbačaj sa vrlo mršavim postignućima, da je sporazumom u Nici napravljen proboj koji nije bio uspio u Amsterdamu, da je propao Ustav padom referenduma u Nizozemskoj i Francuskoj, ali opet nakon toga je usvojen Lisabonski ugovor. Prema tome, Europska unija je komplicirana organizacija koja ima svojih uspona i padova ali nikada nije išla nazad. Treba, kada govorimo o tome, radi jasnoće spomenuti iskustva drugih. Svaka zemlja u Europsku uniju je ušla samostalno i nijedna zemlja nije zatražila da izađe iz Europske unije i to je dosta važno znati. Sve nove zemlje, dakle ovih 10-tak zemalja što su ušle u Europsku uniju u zadnjem krugu proširenja su doživjele rast bruto društvenog proizvoda, rast standarda, rast proizvodnje i nigdje nije došlo do nekakvog naglog kupovanja zemljišta, šuma, nekretnina i nigdje nije došlo do onoga čega se plaše neki naši građani, do nekog strašnog odljeva mozgova. Sve su te zemlje bile otvorene, postale su članice, nemaju nikakve posebne mehanizme zaštite koje nema i Hrvatska, ali do ovih negativnih posljedica nije došlo. Europska unija je organizacija solidarnosti. Svih njenih šest fondova počiva na činjenici da treba pomoći one koji su slabiji, koji su slabije razvijeni. Kohezijski fond na nacionalnoj, državnoj razini. Regionalni fond na regionalnoj razini i socijalni fond na razini pojedinca. Naravno da bi bilo dobro da mi ne koristimo sredstva tih fondova, a to bi značilo da smo po razvijenosti više od 90% prosjeka Europske unije i treba se veseliti danu kada Republika Hrvatska će biti iznad 90% prosjeka i neće više zapravo uopće imati potrebu niti pravo povlačenja tih fondova, a do tada naravno treba iskoristiti sve prednosti koje te okolnosti i ti fondovi Hrvatskoj daju. Treba znati da za svaki uplaćeni euro u te fondove Republika Hrvatska može povući 2 i pol do 3 eura iz tih fondova dok ne dostigne 90% razvijenosti prosjeka Europske unije i tu prigodu doista treba iskoristiti. I na kraju koji je osnovni princip Europske unije. To je sloboda, sloboda kretanja ljudi, roba i kapitala i snižavanje granica. Pa zar to načelo koje je urodilo vrlo konkretnim posljedicama ekonomskom snagom te zajednice zar to nije dostatno da se kao neko samorazumljivo načelo da se ta zajednica smatra nečim u čemu treba sudjelovati. Ovo je dakle, prigoda koju Republika Hrvatska treba iskoristiti. Europska unija je uvijek bila i danas je više vizija i osjećaj nego što je znanje. Ali znanje pomaže. Znanje koje možemo imati u Europskoj uniji mijenja i viziju i osjećaj, a osjećaj koji evo u ime Kluba zastupnika HNS-a iskazujem ovdje u Hrvatskom saboru je to da je članstvo Republike Hrvatske u Europskoj uniji i naravno očekivani prolazak referenduma u najboljem interesu svih građana Republike Hrvatske i zbog toga sa ovoga mjesta pozivam građane da iziđu na referendum i kažu za. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodinu Radošu. U ime kluba SDP-a zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Hvala puno. Poštovani gospodine predsjedniče, predsjedniče Vlade, gospođo ministrice, kolegice i kolege zastupnici za početak u ime kluba SDP-a pozivam vas sve da se maksimalno uključite u današnju raspravu. Ona je jedna od posljednjih. Znači, nalazimo se samo par dana od samog referenduma, dana kada će naši građani donijeti odluku o članstvu u Europskoj uniji. I ovo treba još jedanput napomenuti – odluku donose građani, ne stranke ili političke elite u Republici Hrvatskoj. SDP je stranka europske orijentacije od samog svojeg početka. Mi smo radili na europskoj budućnosti Hrvatske kada smo bili i u poziciji i na vlasti i opetovano kažemo Europska unija nije tu zbog nas, nego zbog građana Republike Hrvatske koji sa članstvom u Europskoj uniji po našem sudu mogu ostvariti bolji standard, veću životnu sigurnost i stabilnost i brži gospodarski oporavak. U nedjelju u konačnici biramo gdje pripadamo, biramo kakvu ćemo budućnost imati mi, naša djeca i naši unuci. Europska unija je upravo tu zbog naših građana. Posebno ću spomenuti da je tu zbog naših mladih. Društvene skupine koja je jako bila pogođena zadnjom ekonomskom krizom, gdje je na kraju Europa odgovorila cijelim nizom mjera upravo prema mladima i koji danas i za koje danas možemo reći da mogu biti veliki dobitnici članstva u Europskoj uniji. Našim mladima otvara se jedinstveno europsko tržište rada, otvara se europski prostor obrazovanja, otvara se dakle mobilnost u školovanju, mobilnost u radu, stjecanje novih znanja, novih vještina. Našim mladima također otvorit će se i čitavi novi ekonomski modeli od samozapošljavanja mladih do poduzetništva mladih. Na kraju krajeva zbog ove krize i pogođenosti mladih od strane krize Republici Hrvatskoj po ulasku u Europsku uniju bit će na raspolaganju i cijeli niz financijskih sredstava iz socijalnog fonda za direktno otvaranje radnih mjesta za mlade u siromašnijim hrvatskim krajevima i onima koji su pogođeni, više pogođeni krizom. Dakle, radi se o skupini koja je izuzetno skeptična, a jednako tako s druge strane maksimalno može dobiti od članstva. Također u Europsku uniju želimo i zbog naših poljoprivrednika kojima se otvara ogromno tržište za poljoprivredne proizvode, jamstva za plaćanje u poljoprivredi, podizanje kvalitete života u ruralnim krajevima i poticanje poljoprivrednog poduzetništva. Također smatramo da veliki dobitnici članstva su i jedinice lokalne samouprave. Za njih, upravo za njih su ovi fondovi Europske unije, najviše za njih. To su ceste, to su kanalizacija, to su pročišćivači voda, to su toplane, to je sve ono što konkretno vidimo u svojem susjedstvu. To je ravnomjerni regionalni razvoj, gdje se uz pomoć sredstava Europske unije puno brže mogu jedinice naše lokalne samouprave jedna drugoj po kvaliteti života i razvijenosti približiti. Jednako tako tu je i red u katastru, imovini i poslovanju. Akademska zajednica i njih pozivamo da izađu na referendum i glasuju za Europsku uniju. Samo spomenuti par stvari. Od novog programa za znanost Horizon u kojem se nalazi preko 80 milijardi eura za velike međunarodne znanstvene projekte koji u Republici Hrvatskoj mogu otvoriti cijeli niz novih radnih mjesta sa visokom dodanom vrijednošću. Tu vam je čitav niz noviteta poput daljnjeg školstva u smislu daljnjeg strukovnog obrazovanja, cjeloživotnog učenja. Tu je poticanje suradnje akademske zajednice i realnog sektora. To su primjeri projekata koji svugdje u Europi pomažu izlasku iz krize. I na kraju krajeva tu je stavljanje inovacija u prvi plan. Mi smo po pitanju inovacija paradoksalna država. Imamo najveću diskrepanciju valjda u Europi između velikog broja nagrađenih inovatora i svjetski priznatih inovatora i razine ekonomske iskorištenosti tih inovacija u Republici Hrvatskoj. E to se zaista sa članstvom i pomoći Europske unije značajno može promijeniti. Tu su na kraju poduzetnici obrtnici kojima se otvara tržište od 500 milijuna stanovnika lišeno carinskih opterećenja, jedan veliki sustav javne nabave u kojem mogu ravnopravno sudjelovati kroz slobode kretanja ljudi, usluga i roba. I naravno poticanje poduzetništva mladih, poduzetništva žena, te noviteti poput socijalnog poduzetništva. Naravno na državi je da se maksimalno uključi u potporu ovim sektorima radi što većeg i boljeg učinka. S druge pak strane, kolegice i kolege, u zadnjih par dana naš internetski prostor zagušen je silinom informacija od kojih neke zaista nemaju nikakvo uporište, dezinformiraju, a i šire strah. Ja mislim da trebamo ovdje radi naših građana neke stvari dodatno reći. Pod broj jedan, informacije o EU se ne taje. One nisu tajne zatvorene u nekom sefu. One su mjesecima javno objavljene i ne postoje tajni ugovori po kojima je bivša vlada ili ova vlada prodala Jadran ili prodala neku županiju i to sakrila u neki sef. Takvi ugovori ne postoje. Sa ulaskom Hrvatske u EU mi ne gubimo samostalnost, slobodu odlučivanja ili ne radimo po diktatu Bruxellesa kao što se često govori. Mi u svemu ovdje imamo svoj glas. Bez nas se ne može odlučivati, postoji jasna podjela nadležnosti i predstavljeni smo u svim institucijama. Jer kada se govori da se neka odluka donosi u Bruxellesu nemojte zaboraviti tamo smo i mi. I mi odlučujemo sada o sudbini cijele EU. Europska unija nije integracija u kojoj ne odlučujemo dakle o svojoj sudbini. Ona je upravo obrnuto. Ona funkcionira na principu da smo gospodari svoje sreće i sami biramo svoj put. Naravno članstvo na tom putu daje visoku dodanu vrijednost. Europska komisija također nije samovoljna institucija koju sami sebe ljudi biraju. I da, građani RH imaju pravo glasa jer će glasovati za europski parlament. Niti se europski parlament ne bira između sebe samih. Nadalje, Europa nije niti talac ili rob, kao što se često reklo, velikih država. Jasna matematika pokazuje da ona ide zaista na korist malih i da bez malih se odluke ne mogu donositi. Hrvatska također neće izgubiti mlade i radno sposobne stanovnike. Ja osobno sam veliki pobornik da naši mladi provedu neko vrijeme na školovanju u EU i steknu neka znanja i vještine u Europi i vrate se u Republiku Hrvatsku da ovdje nastave raditi. Nažalost, europska statistika pokazat će vjerojatno između 1 i 3% iskoristiti tu mogućnost. Ja osobno sam i za više. I naravno, našim tvrtkama odgovara da posluju na tržištu lišeno carina, ovako velikom tržištu. I zadnje, nešto što se jučer, prekjučer često govorilo, treba jasno reći Europska komisija ne određuje plaće u RH niti visinu plaća niti visinu mirovina. Ali jednako kao što je neodgovorno govoriti da sa članstvom u EU Hrvatska gubi samostalnost, identitet i nestaje jednako tako je neodgovorno govoriti da EU ima čarobna rješenja za sve, da ima čarobni štapić koji može rješavati naše probleme. Jednako tako neodgovorno je reći da ćemo s Europom dobiti puste milijarde eura koje će se bez ikakvog rada i truda saliti u RH. Naravno pred nama je cijeli niz izazova. Na primjer izazova u postizanju ciljeva europske strategije Europa 20/20. Ona za Hrvatsku znači velike investicije i velika financijska sredstva koja ćemo morati uložiti u sljedećih par godina, ali jednako tako rezultat toga je viši postotak korištenja obnovljivih izvora energije, manja zagađenost, kvalitetnije obrazovanje pogotovo cjeloživotno učenje i obrazovanje odraslih, veći broj studenata što nam je obveza korisnika tercijarnog obrazovanja. Dakle, izazovi koji nam slijede, ali koji će nam dati veliku dodanu vrijednost kroz sljedećih par godina. Pred nama su dakle izazovi fondova EU, lokalnih, administrativnih kapaciteta i jednako tako priprema RH za novo financijsko razdoblje 2014-2020 i za politike, nove politike, poput poljoprivredne i regionalne. Pred Vladom i Saborom je dakle veliki posao jer ovo nije integracija u kojoj ćemo mi 1.07.2013. sjesti u hlad nekog drveta i reći svoj posao smo odradili sada neka netko drugi za nas radi i brine o nama. Ne, takvo ponašanje i takva neodgovornost je temelj problema u kojima su se zaista našle neke članice EU. To znači nisu bile zavjere u eurozoni ili EU to je bila naprosto neodgovornost nekih, pogotovo financijska neodgovornost. Europska unija također nije nova Jugoslavija, ona nije nova Balkanoslavija, ona nije niti Austrougarska. Ovo je integracija u kojoj sami radimo na svom boljitku i koliko ćemo dobro raditi svoj posao toliko će dobro biti našim građanima. Mi u SDP-u smo uvjereni i ne bježimo od odgovornosti posla da ćemo to dobro znati odraditi i da je EU zaista hrvatska budućnost. Pozivam vas sve na argumentiranu i civiliziranu diskusiju, a naše građane da se u što većem broju odazovu ovu nedjelju na referendum. Hvala puno.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a gospodin zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine predsjedniče Vlade, poštovana gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege. Iznad svega želim vjerovati da smo svi mi zajedno koji danas sjedimo ovdje u našem Hrvatskom saboru svjesni povijesne važnosti svake naše izgovorene riječi. HDSSB je regionalna, nacionalna, demokratska i proeuropska stranka i samim time jasno da nismo protiv EU. No naša programska proeuropska orijentacija ne daje nam za pravo zaboraviti još jednu vrlo važnu činjenicu, onu da među našim biračima, ali i biračima svake političke stranke zastupljene u Hrvatskome saboru ima i onih koji su za i onih koji su protiv ulaska u EU. Stoga svi moramo biti svjesni da predstavljamo jedne i druge, a u uvodnim izvješćima premijera i ministrice vanjskih i europskih poslova čuli smo argumente koji snažno potiču hrvatske građane da se odluče glasovati za. I sve što je u vašim izlaganjima rečeno točno je. No treba progovoriti i o nečemu što nije rečeno. Mora se govoriti i o tome jer odluka o ulasku Hrvatske u EU ne pripada niti jednoj stranci, niti jednom političaru, ne pripada ni političkim elitama već ta odluka pripada prije svega isključivo hrvatskim građanima. Naša je želja današnjom raspravom motivirati na izlazak na referendum i one koji su za i one koji su protiv. Na početku ću citirati riječi gospodina Paula Vandorena šefa delegacije EU u RH iznijete u predgovoru priručnika ove iste delegacije pod nazivom stoji jedno pitanje o utjecaju EU na živote građana u kojem navodi, citiram: "Smatram stoga da je vrlo važno da svaki građanin o tome donese informiranu odluku, odluku koja će biti utemeljena na relevantnim i sveobuhvatnim informacijama. Vjerujem da ćete nakon što pročitate ovu publikaciju potražiti dodatne izvore informacija o ovoj temi i biti u boljoj poziciji prosuditi nudi li građanstvo u EU više prednosti ili više nedostataka. Vrijedi razmisliti zar ne?", završen citat. Jedno od najčešćih pitanja tzv. euroskeptika jest da li je točno da RH ulaskom u EU gubi važne elemente suvereniteta i samostalnosti? Na ovo pitanje ministrica Pusić nedavno je izgovorila ne, Europska unija asocijacija je 27 suverenih država. Prije razmatranja točnosti ove tvrdnje podsjetit ću na činjenicu da suverena država ima svoje atribute suvereniteta one države koje na svom teritoriju nemaju ekskluzivnu ili vrhovnu vlast nego su podložne pravo drugih država ili tuđe vlasti s međunarodnog stajališta nisu de facto pa ni pravno suverene. Izjava gospođe Pusić lijepo i umirujuće zvuči, no što piše u Lisabonskom ugovoru o kojem svi pričaju a malo tko ga je izgleda vidio a kamoli pročitao, što po tom pitanju piše u tom pravnom aktu kojega mnogi nazivaju Ustavom Europske unije, evo nekoliko vrlo važnih članaka koji mogu pomoći u traženju odgovora na postavljeno pitanje. U članku 1. Ugovora o Europskoj uniji stoji: "Ovim ugovorom visoke ugovorne stranke međusobno osnivaju Europsku uniju na koju države članice prenose nadležnosti za postizanje zajedničkih ciljeva". Kojih nadležnosti? Odgovore na to pitanje nalazimo u Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, a tamo u članku 2. stavku 1. piše: "Kada se uniji ugovorima daju isključive nadležnosti u određenom području samo Unija može izrađivati i donositi pravno obvezujuće akte dok države članice to mogu činiti samostalno samo ako ih za to ovlasti Unija ili radi provedaba akata unije". U članku 3. Ugovora o funkcioniranju europske unije stoji: "Unija ima nadležnost u sljedećim područjima: carinskoj uniji, utvrđivanju pravila o tržišnom natjecanju, monetarnoj politici, očuvanju morskih bioloških resursa i zajedničkoj trgovinskoj politici". U članku 4. stoji da je podijeljena nadležnost između Unije i država članica primjenjuje se na sljedeća područja: na unutarnje tržište, socijalnu politiku, ekonomsku, socijalnu, teritorijalnu koheziju, poljoprivredu i ribarstvo itd. I tek na kraju u članku 6. države članice su zadržale pravo odlučivanja donošenja mjera na sljedećim područjima: zaštita i poboljšanje zdravlja ljudi, industrija, kultura, turizam, obrazovanje, strukovno usavršavanje, mladež i sport, civilna zaštita i upravna suradnja. Da li ulazak u Europsku uniju znači gubitak suvereniteta na temelju ovih informacija, dakle citata članaka Lisabonskog ugovora neka prosude sami građani. Drugo često pitanje tzv. euroskeptika jest to idemo li ulaskom u Europsku uniju u neku novu federaciju, znajući kako smo prošli u Federaciji SFRJ strah koji proizlazi iz ovog pitanja razumljiv je pogotovo ako znamo da smo u toj federaciji činili 21% stanovništva pa smo bili žrtve hegemonije. Vratimo se nakratko na već spomenutu izjavu naše ministrice kako se radi o asocijaciji 27 suverenih država. Ova izjava upućuje da je Europska unija neka vrsta konfederacije tj. saveza samostalnih država, kada bi to bilo tako to bi bilo u redu. Međutim, što reći na tvrdnje iznijete u ovom dokumentu, a ovo je dokument Ministarstva vanjskih poslovanja i europskih integracija izdan u rujnu prošle godine koji su potpisali prva tajnica veleposlanstva i kao mentor veleposlanik i šef misije Hrvatske pri Europskoj uniji gdje doslovno piše sljedeće na stanici 6: "Zadnji veliki napor upravljanju značajnog i kvalitetnog uglavnom logičnog koraka prema federalnoj uniji jest usvajanje LIsabonskog ugovora". Što reći o činjenici da u tom istom dokumentu našeg ministarstva, što reći o konstatacijama da se radi o federalnoj uniji. Da ne bi bilo zabune pozivam sve zainteresirane da pogledaju 20. stranicu ovog dokumenta na kojoj se među ostalim može naći sljedeće: Produbljivanjem Europskih integracija zakonodavna ovlast trebala bi u potpunosti pripasti Europskom parlamentu koji bi se kao u većini federalnih struktura trebao sastojati od dva doma, s jedne strane europski parlament a s druge strane Vijeće Europske unije kao gornji dom. Što reći na konstataciji Hrvatskog ministarstva na toj 20. stranici da Europska unija unatoč činjenici da je osnovni federalni sustav funkcioniranja rijetko izravno spominjan politički sustav kao i odnos između institucija su u svojim osnovnim institucionalnim karakteristikama slični federalnim, ovo sam također citirao. Imaju li razloga za zabrinutost hrvatski građani kada također na 20. stranici ovog dokumenta našeg veleposlanstva stoji preostaje za vidjeti postoji li doista snažan interes za kreiranje novih vlastitih izvora za proračun Europske unije, na primjer poreza na financijske transakcije i tzv. PDV-a Europske unije. O kakvim se tu porezima, posebno tzv. PDV-u Europske unije govori. Pa zar pored najavljenog podizanja PDV-a u Hrvatskoj trebamo očekivati PDV Europske unije. Kada je u pitanju samostalnost Hrvatske u Europskoj uniji tada ćemo postaviti još jedno pitanje. Naime, Lisabonski ugovor u svom dodatku osnovnim ugovorima sadrži među ostalim 37 protokola, 2 priloga, 65 izjava i 2 tablice ekvivalenata, u protokolu broj 1 i protokolu broj 2. definira se uloga nacionalnih parlamenata, u ovim je dokumentima među ostalim zapisano i to da kada Europska unija donosi neki prijedlog novog zakona, nacionalni parlament u našem slučaju Hrvatski sabor, o tom prijedlogu ima vremena za očitovanje 8 tjedana, dva mjeseca. Prema članku 6. Protokola broj 2. citiram: "svaki nacionalni parlament može u roku od 8 tjedana poslati obrazloženo mišljenje u kojem navodi zašto smatra da dotično nacrt zakona nije u skladu s načelom supsidijarnosti". Ovo obrazloženo mišljenje se šalje predlagatelju zakona u Bruxelles koji to mišljenje uzima u obzir citiram: "ako obrazložena mišljenja o neslaganju daju najmanje 1/3 svih nacionalnih parlamenata". Dakle, da bi se naše primjedbe prihvatile s njima se treba složiti barem još 9 zemalja, tek tada se nacrt zakona preispituje a nakon toga predlagatelj tog zakona. Svoj prijedlog nacrta može izmijeniti i dopuniti, može ga i povući ali ga može i zadržati samo s obvezom da svoju odluku pisano obrazloži i uputi Europskom parlamentu i Vijeću Europske unije. I oni tada većinom od 55% glasova članica Vijeća Europske unije donosi konačnu odluku. Ono što daje razlog za zabrinutost jest i način donošenja odluka u institucijama europske unije. Ovih dana se nas bombardira izjavama tipa do sada smo bili na jelovniku a od sada ćemo biti za stolom za kojim se jede i ovo lijepo zvuči, no koliko će za tim stolom uistinu biti mjesta za Hrvatsku i hoćemo li jesti glavno jelo ili on što nam ostane. Jer kako protumačiti odredbu članka 16. ugovora o europskoj uniji koji u stavku 4. navodi da citiram: "Od 1. studenog 2014. kvalificirana većina glasova utvrđuje se kao najmanje 55% članova Vijeća Europske unije među kojima je najmanje 15 članova vijeća koji predstavljaju države članice s najmanje 65% stanovništva Unije". A u stavku 5. navodi se citiram: "da se prijelazne odredbe koje se odnose na definiciju kvalificirane većine, koje je primjenjuju do 21. 10. 2014. te one koje će se primjenjivati od 1. 11. 2014. do 31. ožujke 2017. navedene su u Protokolu o prijelaznim odredbama". Pa onda odemo pogledati što to znači pa nas se upućuje na članka 238. stavak 2. i stavak 3. Ugovora o funkcioniranju Europske unije u kojem se također govori o kvalificiranoj većini ali i definira mogućnost veta, a kako se postavlja veto. Gledajte, doslovno piše, u podstavku a. stavka 3. ovog članka, manjina koja može spriječiti donošenje odluke mora sadržavati barem minimalni broj članova Vijeća koji predstavljaju više od 35% stanovništva država članica koje sudjeluju u odlučivanju i još jednog člana u protivnom se smatra da je ostvarena kvalificirana većina. A Hrvatska će u ovom vijeću u kojem sve države članice ovisno o svojoj veličini imaju zajedno 355 tzv. Konderiranih glasova imati samo 7 takvih glasova odnosno 1,97%. Isti značaj ćemo imati i sa svojim glasom u Europskom vijeću. No ni ovo samo po sebi nije najbitnije, važnija je činjenica da samo 6 najvećih članica EU Njemačka, Francuska, Velika Britanija, Italija, Španjolska i Poljska čine zajedno 70% ukupnog stanovništva EU, a svih ostalih 21 i s nama 22. članicom samo 30% ukupnog broja stanovništva. A da bi veto mogli staviti treba biti barem 35% ukupnog stanovništva. Nisam baš siguran da ćemo imati puno šanse za veto. Zašto nitko ovih dana niti danas, niti nama saborskim zastupnicima, a kamoli ostalim hrvatskim građanima nije rekao da članak 126. Ugovora o funkcioniranju EU određuje da "Europska komisija nadzire nastajanje proračuna i rast državnog duga u državama članicama, te ako država članica ne posluša direktive Europske komisije pri donošenju državnog proračuna, tada joj Europska komisija i Vijeće EU izriču jednu ili više mjera među koje spadaju polaganje beskamatnog pologa u odgovarajućem iznosu ili čak i plaćanje globe u određenom iznosu". Što će Hrvatski sabor po ovom pitanju moći učiniti? Zašto nitko nije progovorio niti riječi o tzv. "Six-packu" odnosno šesterostrukim mjerama koje je Europska komisija donijela 20. rujna prošle godine, a koji predstavlja paket novih zakonskih propisa koji su obvezujući za svaku državu članicu kada je u pitanju nadzor donošenja proračuna u svim državama članicama EU. I po tzv. europskom semestru u travnju svake godine morat ćemo prvo poslati prijedlog našeg proračuna na odobrenje da bismo ga mi ovdje mogli razmatrati ovdje u Hrvatskom saboru. HDSSB je na kraju ponavljam regionalna, nacionalna, demokratska i proeuropska stranka i nismo protiv ulaska Hrvatske u EU, ali jesmo za to da svaki hrvatski građanin koji će na kraju o tome i odlučiti dobije prije svoje odluke odgovor na svako pitanje koje ga muči, jer na njega ima pravo. Pa tako ima pravo znati odgovor na pitanje, kako će naši EU parlamentarci zastupati interese Hrvatske u europskom parlamentu? Jer kada već pročitate spomenuti dokument iz rujna 2011. našeg ministarstva u kojem piše da se članovi Europskog parlamenta okupljaju prema političkim skupinama, a ne prema nacionalnim izaslanstvima te da zastupnici glasaju uglavnom prema "transnacionalnoj stranačkoj liniji, a ne prema nacionalnoj liniji". To piše na str. 32. tada se mora čovjek zapitati, pa tko će Hrvatsku i njezine građane zastupati u Europskom parlamentu kada će SDP-ovi predstavnici glasati za jednu političku skupinu, HDZ-ovi za drugu političku skupinu, HNS-ovi za treću političku skupinu. A dodamo li tome i članak 17. stavak 3. Ugovora o EU koji navodi da predstavnici država članica u Europskoj komisiji ne traže i ne primaju upute "od nijedne pa ni svoje vlade ili bilo koje druge institucije, tijela, ureda ili subjekta već djeluju isključivo zastupajući interese EU". Ima li razloga za pitanja kako će Hrvatska biti zastupljena u EU? Pitanja je još mnogo, o njima će govoriti i naši kolege zastupnici iz kluba. Dakle, u Europskom parlamentu sada imamo 12 od mogućih 751 mjesto, 1,6%. No, prema dokumentu našeg ministarstva od 2014. predviđa se da ćemo imati manje od 12. i o tome nitko ništa ne govori. Za one koji se boje ulaska u EU treba istaći da taj strah treba i može ublažiti činjenica da je člankom 50. Ugovorom o EU predviđena mogućnost izlaska svake države iz EU, ali je ta procedura ne samo dugotrajna barem koliko i procedura ulaska, već i vrlo, vrlo skupa. O njoj je bolje i ne razmišljati. I na kraju, za tri dana donosimo sudbonosnu odluku sa dalekosežnim posljedicama, ne samo za našu već i za budućnost brojnih, brojnih generacija hrvatskih građana koji dolaze za nas. HDSSB kao regionalna, nacionalna, demokratska i proeuropska stranka nije protiv ulaska RH u EU, naprotiv. Ali smo za to da o tome odluče hrvatski građani na temelju svih relevantnih spoznaja. I zato pozivam sve hrvatske građane i one koji su za i one koji su protiv, izađite na referendum i odlučite i vi o vašoj i o sudbini RH, odlučite vi, a ne političke stranke, ne političari, ne političke elite. Molim i gospođu ministricu i gospodina predsjednika hrvatske Vlade i svakoga tko zna odgovore na ova pitanja koja smo postavili da ih daju i nama ali i hrvatskim građanima. Želeći da ponavljam na kraju, Hrvatska bude dio jedne velike obitelji kakva je EU prije nego što donesemo tu odluku i mi i hrvatski građani, dajmo odgovore i na naša i na njihova pitanja. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. I prije nego ste pozvali premijera da vam odgovori na pitanje, javio se za riječ. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Javio sam se riječ da se ispričam, jer ću morati ići na sjednicu Vlade, a uvaženom kolegi Buriću bih htio postaviti pitanje, naime sve ovo što je rekao je točno, sve ovo što ste citirali je točno. To je vrlo precizno napisano. Jedino što ste mogli dati interpretaciju i to ne danas, nego tjednima ili mjesecima ranije. To nisu neke nepoznate stvari. Tri dana smo od referenduma. Ponavljam sve što ste napisali, pročitali je točno i nije novo, staro je desetljećima. I redefiniranje tradicionalnog koncepta suvereniteta je počelo još šezdesetih godina, prvim presudama Europskog suda pravde u Luxemborhgu kada su najveće članice bile sabijene u okvire europskog prava slobodnog tržišta, temeljnih sloboda. To je proces koji traje jako dugo. Sadašnja faza integracije je viša nego ikada. Hrvatsku će zastupati hrvatska Vlada putem Europskog vijeća, hrvatska Vlada je pod kontrolom Hrvatskog sabora, Odbora za europske poslove. Dakle, sve su to poznate stvari. Ja vas ipak molim da otvoreno vi preuzmete odgovornost i kažete jasnije za ili protiv, ali to je proces koji dugo traje i koji trenutno danas tu gdje je. Dakle, Hrvatska nema kao nijedna država tradicionalni koncept suvereniteta kao prije 50, 60 godina. Navest ću vam primjere tradicionalno konzervativno suverenih država, preko njih su prelazile tenkovske gusjenice. Na Baltiku, Srednjoj Europi, sve su bile potpuno suverene. O njihovoj sudbini se odlučivalo u Münchenu na međunarodnim konferencijama, prekrajane su im granice, nisu bile stabilne i sigurne, nisu bile slobodne. To je ono o čemu je govorila kolegica Pusić. To je no što EU danas daje, to je ono što pruža. Dakle, sve što ste rekli je točno, ali ono bitno, ono bitno, da je EU bolja za Hrvatsku, da je koncept suvereniteta od prije 60 godina nestao. To je to. Dakle ja od vas očekujem, to je apel, da se jasno opredijelite. O ovim pitanjima smo mogli razgovarati sve ove godine i jesmo. Evo hvala vam. Samo toliko.
Hvala lijepa premijeru. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Burić. Izvolite.
Hvala. Zahvaljujem se gospodinu predsjedniku Vlade. Želio bih samo reći, netočan je navod da će o nama odlučivat samo Europsko vijeće. Ono što muči hrvatske građane, Vlada će nas predstavljat u Europskom vijeću ali odluke donosi Vlada Europske unije, a to je Europska komisija gdje ćemo imati predstavnika koji mora, piše decidirano, koji mora glasovati ne po nalogu Vlade koja ga je poslala nego zastupati interese Europske unije. To piše u Lisabonskom ugovoru. I naše opredjeljenje je jasno, gospodine predsjedniče Vlade. Mi smo rekli, nismo protiv Europske unije, jesmo za Europsku uniju ali želimo da o tome, da hoće li ili neće Hrvatska ući u Europsku uniju, a mi želimo da uđe, da o tome odluče hrvatski građani i to ne njih 20, ne njih 30% nego njih 50, 70, 80, tad ćemo biti najsretniji i oni koji su za i oni koji su protiv. I neka bude 50%+1 glas, tada odgovornost za sve što će se događati u budućnosti u Europskoj uniji nije ni na jednom političaru, nije ni na jednom zastupniku Hrvatskoga sabora niti na jednoj političkoj stranci. Tada je uistinu odgovornost na onima koji imaju pravo donijeti tu odluku, a to su svi hrvatski građani.
Hvala lijepa. Nažalost ne, ali se može predstavnik Vlade javit inače pa odgovarat na pitanja u kontekstu nekog sličnog razmatranja. Gospodin Milorad Pupovac u ime kluba SDSS-a. Izvolite, gospodine zastupniče.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora. Kad je u pitanju odluka o pristupanju Europskoj uniji koju naši građani nakon što je to uradio i ovaj Sabor trebaju donijeti 22. ovog mjeseca onda treba reći nešto što je više-manje jasno svima nama, a to je da je ta odluka kada je u pitanju Hrvatska i u našim okolnostima i među nama samima, a i u europskom okviru zapravo donesena prije nešto više od 20 godina. Dakle činjenica naše samostalnosti kao države je od prvoga dana bila povezana sa projektom Europske unije i sa širenjem Europske unije na prostor jugoistoka Europe. Činjenica naše odluke da izađemo iz državnog saveza sa Jugoslavijom i ostalim jugoslavenskim narodima je bila povezana s tim da želimo ući u novi državni savez i to treba reći. Mi našu samostalnost nismo gradili zato da bismo bili ono od čega su odustale u međuvremenu mnoge druge države koje su stoljećima bile samostalne nacionalne države. Mi smo je stvarali zato da bismo bili država koja samostalno može donijeti odluku u svojim poslovima i u poslovima udruživanja sa ostalim državama u savez kakav je Europska unija. U tom smislu za nas ovaj referendum, za naše građane i za nas koji ih vodimo u ovom poslu nije kao za građane Finske ili za građane Austrije i to je čini mi se ministrica jasno rekla. Toga smo mi koji smo duže u ovom Saboru jasno svjesni. Za nas je ovo pitanje završetka jednog procesa, procesa koji je počeo prije 20 i nešto godina i za nas je ovo pitanje otpočinjanja novoga procesa. I to pitanje otpočinjanja novoga procesa ima dva lica. Jedna strana lica je to da budemo svjesni onoga što je bilo negativno u proteklih 20 i više godina, a drugo je da budemo svjesni toga što možemo uraditi u okvirima Europske unije i što možemo uraditi u vlastitoj kući. I ako mi dozvolite ja bih rekao nekoliko riječi o tome u ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke. Dakle mi smo danas, predsjednik Vlade gospodin Milanović je kazao da u Europsku uniju ulazimo na način na koji nismo ulazili u druge državne saveze. Da smo ušli prije 20 i nešto godina ušli bismo na isti način, gotovo na isti način kako smo ulazili u druge državne saveze, s velikim entuzijazmom i sa malo realizma, ali u međuvremenu ulazimo sa manje entuzijazma i sa mnogo realizma i to je za nas dobro zato što znamo prednosti i znamo mane saveza u koji ulazimo. Tako se dogodilo, tako je išao naš proces građenja države s jedne strane, a tako je istovremeno išao i proces građenja Europske unije i suočavanje Europske unije sa krizom vlastitih institucija. I u tom smislu to je za nas blagodat i u tom smislu je za nas važno da budemo svjesni činjenice da ulazimo u realnim političkim okolnostima. U kom smislu realnim političkim okolnostima, kolegice i kolege? Prvo, htio bih reći u vezi sa pitanjem suverenosti i ljudi koji strahuju od gubitka suverenosti, a ne pitaju se koliko smo mi suverenosti uspjeli sačuvati u posljednjih 20 i nešto godina. Ne pitaju se koliko smo mi suverenosti uspjeli upropastiti u posljednjih 20 i nešto godina i ne pitaju se još više koliko smo mi suverenosti uspjeli kompromitirati u posljednjih 20 i nešto godina, a jesmo. Jesmo jer se nismo snalazili, jesmo jer smo krivo ocjenjivali vlastiti odnos prema vlastitoj državi, jesmo zbog toga što se nismo znali postaviti prema drugim državama u situacijama kad je to bilo važno da se znamo postaviti. Ne mislim da je riječ o općim političkim stvarima, riječ je o vrlo konkretnim stvarima. Riječ je o bankama, riječ je o telekomunikacijama, riječ je o infrastrukturi, riječ je o nizu elemenata, riječ je o medijima. Riječ je dakle o nizu elemenata bez kojih nema valjane suverenosti i nema što je još važnije nema valjanog upravljanja vlastitom državom. Neke stvari je bilo neizbježno da prođemo kao što su i prošle i druge zemlje u tranziciji. Ali neke stvari nismo smjeli proći. Drugim riječima za jedan tip lošeg iskustva u vlastitoj suverenosti potrebno je stvari osvijestiti i po mojem mišljenju potrebno je zagovarati u Europskoj uniji novi tip suverenosti, novi tip razumijevanja nacionalnog patriotizma, novi tip razumijevanja nacionalnih interesa u okvirima Europske unije. To je ono na što bismo mi zapravo trebali upozoriti. To je ono o čemu bismo trebali govoriti. Nije Europska unija ta koja će nam dokinuti nešto čega u nizu elemenata više i nemamo, nego je Europska unija po našem mišljenju prostor da obnovimo nešto što nam treba. Kako? U savezu sa onima u Europskoj uniji koji imaju sa jedne strane slična iskustva, a s druge strane u savezu sa onima koji su nam partneri i koji bi trebali razumijevati stvari da Europska unija doista jeste i treba biti zajednica ravnopravnih naroda država koje ulaze bez obzira na veličinu, bez obzira na veličinu bruto društvenog proizvoda, bez obzira na veličinu stanovništva, bez obzira na veličinu teritorija, bez obzira na trenutnu razvijenost treba imati onaj stupanj ravnopravnosti koji je nužan da bi Europska unija opstala kao zajednica. Mi koji smo prošli jedno iskustvo kao što je bilo jugoslavensko možemo biti blagodatan primjer i to iskustvo trebamo moći koristiti i zbog sebe i zbog Europske unije. Iskustvo u jednom tipu federacije i ulazak u jedan tip složene države kao što je ili trenutno više konfederacije nego federacije kao što je Europska unija je nešto što apsolutno moramo koristiti. I moramo znati kako i na koji način to iskustvo kapitalizirati. Drugu stvar koju bih htio reći ako se Europska unija razumije kao statičan prostor, kao statična struktura unutar koje Hrvatska samo treba prihvaćati ono što drugi kažu ili ono što su drugi već oformili kao statične strukture onda je bolje da ne ulazimo u nju. Ali treba ljudima reći da Europska unija nije statična struktura, nego dinamična i da države temeljem svojeg interesa, svojih prava, svojih pitanja nastoje te strukture učiniti dinamičnim u skladu sa svojim interesima. Trenutno po našem mišljenju u Europskoj uniji postoji problem ravnopravnosti. Trenutno u Europskoj uniji postoji problem jednakosti i mi to znamo i mi to vidimo, ali nismo ti koji ćemo to trebati prvi reći jer tek ulazimo. Ali nema nikakve sumnje da u Europskoj uniji narasta svijest kao i kod nas u Hrvatskoj da nema slobode o kojoj s pravom govori naša ministrica i o kojoj s pravom govorio kolega Radoš nema slobode ako nema jednakosti. Nema slobode kretanja ako neće biti jednakosti među ljudima koji rade u različitim dijelovima ovih država. Da europska unija i mi koji slijedimo jednu europsku slobodarsku ideju ne smijemo zaboraviti da sloboda bez jednakosti nije realno moguća, a to nedostaje ne samo u Europskoj uniji to nedostaje i nama. I naši ljudi osjećaju sve više nejednakosti između onih koji su bogati i onih koji su sve siromašniji. Tako istovremeno postoji problem i u Europskoj uniji. Mi trebamo ući u taj prostor i trebamo početi zagovarati drugačije odnose u Europskoj uniji i trebamo početi zagovarati drugačiju politiku u Europskoj uniji, ne samo Europu kapitala nego istovremeno i Europu znanja i Europu rada. Uostalom znanje je sve više rad, znanje postaje dominanta forma rada. I mi to moramo moći osvijestiti i kod sebe i moramo moći osvijestiti i unutar Europske unije. Htio bih još jednu stvar reći. Mi smo dugo godina govorili Europa umjesto Balkana, pa i danas se može čuti da ljudi govore o tome kako je to za nas pravi izbor. A danas kad smo u situaciji da trebamo donijeti odluku da budemo dio Europe danas nismo sigurni da li je to dobar izbor. Dobar je to izbor, ne zato što nema boljega, nego zato što je to dobar izbor. Ali isto tako treba reći da je lažna dilema Europa ili Balkan zato što je cijeli Balkan sutra Europa. A taj isti prostor, taj isti postjugoslavenski prostor, bivši Jugoslavenski prostor za nas je u tržišnom, ekonomskom, političkom smislu te riječi mjesto u kojem trebamo izgraditi svoj utjecaj, mjesto preko kojega trebamo izgraditi svoj utjecaj u Europskoj uniji, mjesto preko kojega trebamo pojačati svoj utjecaj u Europskoj uniji u savezu sa drugim državama. I zato tu dilemu koja je na žalost još uvijek implicitno sadržana i u našem Ustavu treba izbaciti iz naših razmišljanja. I Europa i regija su mjesto gdje mi moramo izgraditi svoj dom. I Europa i regija su mjesto gdje mi trebamo graditi nešto što se zove dobro društvo i dobro mjesto za život svatko iz svojih razloga ne samo zato što će i regija sutra biti dio Europe, nego zbog toga što mi u toj regiji zapravo imamo realnih interesa, nacionalnih kad su u pitanju interesi dijelova hrvatskog naroda ili pripadnika pojedinih nacionalnih manjina. Ekonomskih kad su u pitanju trgovački, investicijski, infrastrukturni i drugi razlozi, sigurnosni itd. Dakle, da privedem kraju. Mi smo odluku donijeli prije nešto više od 20 godina. Trebalo mi je jako mnogo da dođemo do te točke da ona bude narodnim plebiscitom i potvrđena još jedanput. U međuvremenu smo vidjeli i prednosti i slabosti i ljudima treba reći sreća je da u okolnostima kada vidimo i prednosti i slabosti hladne glave, ali jasnog interesa i opredjeljenja kažemo da mi želimo u Europsku uniju. To je poruka moja i to je poruka mojega kluba SDSS-a. Hvala vam.
Hvala lijepa. Evo prije nego nastavimo da vas obavijestim jer me je predsjednik Odbora za lokalnu i područnu samoupravu zamolio da će se održati sjednica toga odbora danas u 12,00 sati u dvorani Stjepana Radića 133. I da obavijestim da u 11,10 ističe vrijeme za prijavu za raspravu. A idući na redu je gospodin … [[Upadica se ne razumije.]] Koji ispravak? Nema, nema ispravka. Gospodin Dragutin Lesar, zastupnik u ime kluba Hrvatskih laburista. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Povukao je ispravak, pa pratimo. Hvala vam na brizi.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo želim ponovno izraziti žaljenje što Sabor nije prihvatio naš prijedlog da referendum o ulasku Hrvatske u EU održimo sredinom veljače. Žao nam je što su građani RH dovedeni u situaciju da u svega 42 dana imaju vremena primiti sve informacije, donijeti svoju odluku i odlučiti o milenijskom projektu kao što ga naziva premijer Milanović. I ponovno jasno iskazujem stav Hrvatskih laburista da ne bude zabune. Puni politički legitimitet referendumske odluke imati ćemo samo ako odaziv na njega bude veći od 50%. Legalnost i zbog promjena Ustava i zakona nije u pitanju. Ali ako ovo jest milenijski projekat potporu izlaznosti veću od 50% morao bi tražiti svaki politički odgovoran zastupnik. Još jedan važan razlog zbog kojeg sve građanke i građane RH pozivamo da izađu u nedjelju na referendum. Svojim izlaskom pokažite i dokažite da vam je stalo do neposredne demokracije, da želite imati moć ili mogućnost odlučivanja i neposredno, a ne samo na izborima. Da želite koristiti svoje pravo potvrditi, korigirati ili odbaciti odluke političke elite bez obzira tko je kada u Hrvatskoj na vlasti. Ako sada više od polovine upisanih ne izađe na referendum sutra će to nekome biti dokaz da građani Hrvatske nisu zainteresirani za referendum i u sljedećih 20 i 30 ili 40 godina u Hrvatskoj referenduma više neće biti. Kada je Hrvatska 21. veljače 2003. podnijela zahtjev za pristupanje EU zbog kronologije Vijeću EU trebalo je 2 mjeseca da od Europske komisije zatraži mišljenje. Njima je trebalo 12 mjeseci da pripreme pozitivno mišljenje i još 2 mjeseca da se pripremi i održi statusna konferencija. Tada je trebalo još 9 mjeseci proći da Vijeće EU utvrdi pregovarački okvir za Hrvatsku i nakon toga još 7 mjeseci da počnu pregovori. Oni su započeli 3.10.2005., završili 30. lipnja 2011. ako sam točno izračunao 2094 dana su trajali. I nakon toga trebalo je 3 mjeseca da se ugovor Hrvatskoj preda pa da se najprije objavi i potpiše, a od dana potpisivanja ugovora do odlučivanja građana Hrvatske samo 42 dana. Ali tu nije kraj. Otprilike 16 mjeseci trebat će svim članicama EU da provedu postupak ratificiranja pristupnog ugovora. Najmanje vremena za odlučivanje imaju građani zemlje koja se sprema ući u europsko vrijeme, u EU. Za razliku od nekih drugih država u Hrvatskoj narod i hrvatska javnost nisu živjeli s pregovorima jer oni su bili zatvoreni. Informacije su bile statističke, javni dijalog gotovo nikakav i zbog toga tek u zadnjih 2 mjeseca toliko žuči, polemika i rasprava. Neki drugi su to radili tako da po zatvaranju ili otvaranju svakog poglavlja su te rasprave odradili. Hrvatska je imala 35 poglavlja, u 11 poglavlja 23 mjerila smo dobili za otvaranje pregovora, a u 31 poglavlje 104 mjerila za zatvaranje tih poglavlja. I da li je sad sve gotovo kada je ugovor potpisan i kada se referendum održi? Nije. Zato što još u jesen 2012. slijedi sveobuhvatno izvješće prema članku 36. Pristupnog ugovora koje Europska komisija mora podnijeti Parlamentu i Vijeću. Dakle, mi smo još uvijek pod svojevrsnim promatranjem. Tretiraju nas još uvijek kao pacijenta kod kojega bi se neka bolest mogla vratiti. A konačna dijagnoza u jesen 2012. I da, specifičnost je bila i to što je godinu dana smo imali blokadu od Slovenije u kojoj se također pokazala jedna nemoć EU da takve ekscese rješava sama. Ugovor o EU i Ugovor o funkcioniranju EU kao i Ugovor Europske zajednice za atomsku energiju kao i još 13 tisuća 161 sektorski propis postaju dio nacionalnog zakonodavstva. Oni još nisu svi ni prevedeni na hrvatski jezik, a kamoli objavljeni. Slažem se da je proces pregovaranja Hrvatske bio dugotrajan. Da li je to koristilo Hrvatskoj da se bolje pripremimo za ulazak ili je Europska unija vježbala, testirala novi model za sve buduće pregovore. Hrvatskoj su dati visoki kriteriji za završetak pregovora. DA li su ti visoki kriteriji podigli spremnost Hrvatske za ulazak ili bili dio pritiska pristajanja na nešto što se od nekih drugih država koje su ulazile nije tražilo. ako je to podiglo našu razinu spremnosti, ako je taj visoki kriterij ojačao kapacitete institucija hrvatske da kada uđemo budemo spremni onda je to dobro, no nisam do kraja siguran da je to tako. I sada samo dvije mogućnosti "ZA" ili "PROTIV". Ljudi se plaše gubitka suvereniteta, Europska unija nije zamjena za države ali je točno da se dio suverenih ovlasti svake članice prenosi na tijela Europske unije. Ima i onih, a to govorim zbog toga što je premijer Milanović rekao Europska unija danas nije isto ono što će biti sutra za tri mjeseca a naročito nije takva kakva će biti 1. 7. 2013. Dakle, ima onih koji zagovaraju da se Europska unija preoblikuje u Sjedinjene Države Europe, u veliku Europsku konfederaciju, da mora imati zajedničko ministarstvo financija što znači jedinstvenu poreznu politiku. Europskom unijom dominiraju Njemačka i Francuska da, sjedimo svi za istim stolom ali za tim istim stolom ima onih koji dominiraju. Europska unija je bez rata 60 godina što samo dokazuje da NATO nije jedini jamac mira nego da to može i zapravo jest Europska unija unutar svojih granica. Europska unija je zajednica interesa i nije niti će biti lijek za sve naše probleme, jer najveći dio problema napravili smo si sami i dugo nam je trebalo da to shvatimo. MI ne želimo od svega kao neki raditi fetiš i kult, za nas je Europska unija tek sredstvo a ne cilj, jer ako je to cilj tada sve što trebamo raditi bi trebalo 1. 7. 2013. prestati i samo od sebe sve dalje ići. Mi smatramo da tek tada počinje najveći dio napora i odgovornosti građenja drugačije Hrvatske. Nije dobro podcjenjivati ni vrijeđati inteligenciju ljudi, monotonom i zaglupljujućom propagandom. I plašimo se da ta propaganda mijenja raspoloženje ljudi a najgore je prijetiti i zaplašivati građane da ako nešto ne prihvate da će ostati bez nečega, bez mirovina, plaća ili bilo čega. To nije dobra poruka i tako se ne smijemo ponašati. Ne se ulizivati i dodvoravati, sami moramo znati što želimo. Ljudi pitaju kako će nam biti u europskoj uniji što dobivamo što gubimo? Razlika između informiranja i propagande, na nekoliko primjera ću pokušati ilustrirati je ta da informacijama kažemo sami jer imamo procjene ili informacije. Sloboda zapošljavanja, sloboda kretanja radne snage. DA li imamo projekciju koje bi države mogle iskoristiti pravo da na 2, 5 ili najviše 7 godina ograniče pravo zapošljavanja građana Hrvatske na svom teritoriju, koje bi to države mogle biti. Da li se to odnose na one koje tamo već jesu ili na eventualno novi val. Minimalna stopa PDV-a 5% što znači da će i kruh, lijekovi i građevinsko zemljište u Hrvatskoj morati biti oporezivano kroz PDV, koliko? 5, 7, 8? Znamo li danas kako ćemo taj novi porezni teret preraspodijeliti da li će sve odmah ići na teret potrošača ili znamo mehanizme prilagodbe da cijene odmah ne porastu. Trošarine na plin i struju također postoje minimalne od 0,5 odnosno 1 eura. Znamo li koliko ćemo ih imati i kako ćemo te trošarine prilikom uvođenja preraspodijeliti da odmah ne padnu na teret potrošača. Znamo li što znači za Hrvatsku poštu potpuna liberalizacija poštanskih usluga sa 31. 12. ove godine. Da li je Hrvatska pošta na tu liberalizaciju danas spremna? Znamo li, procjenjujemo li kada ćemo zadovoljiti Schengenske kriterije je li to doista 2015. jer ona je jedna od velikih prednosti članstva u Europskoj uniji. Za cestu ublažavamo strahove i velimo da samo za neke prehrambene i poljoprivredne položaje ćemo imati nepovoljni položaj na tom tržištu. Koji su to proizvodi i koji su to proizvođači? Problem granica sa Slovenijom prepustili smo arbitraži, a kako ćemo rješavati problem granica sa Bosnom i Hercegovinom, Srbijom i Crnom gorom kao članica Europske unije? I na kraju monetarna unija ili ulazak u Eurozonu je obaveza Hrvatske, imamo li sada procjenu kada će se to dogoditi odnosno kada ćemo ispuniti kriterije iz Maastrichta i kada ćemo biti obavezatni uvesti euro? Neki stručnjaci procijenili su da bi to bilo 2015. 800 milijuna eura mogućeg povlačenja, 267 milijuna obaveza eura za Hrvatsku, koliko toga će doista biti u plusu ovisi o nama. Lako je donositi odluku i odlučiti se kada moraš ili možeš birati između 2, 3 najbolje ponude. Međutim, danas i mi i građani i građanke Hrvatske su u poziciji da biraju između odluka s manje rizika, nesigurnosti, a više prednosti manje izazova i opasnosti. MI u Hrvatskim laburistima smatramo i to je naša preporuka da je odluka "ZA" europsku uniju odluka s manje rizika, manje opasnosti i nešto više prednosti. Hvala lijepa.
U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, gospodo zastupnici. Pred nama je informacija na cca 200-njak stranica o tijeku i rezultatima pregovora o pristupanje RH EU. Jasno je da će se ova rasprava pretvoriti de facto u raspravu predstojećem referendumu koji se treba održati za nepunih tri ili četiri dana. Zadnji puta, a to je bilo prije mjesec dana govorio sam otprilike na način da devedesetih godina ili '90. godine, '91., druge, poglavito u jeku međunarodnog priznanja svi smo u ovoj zemlji bili jedinstveni pogotovo kada je riječ o Europi, svi smo bili za. Danas se je jasno taj entuzijazam ne trebamo bježati od istine na neki način ohladio. Razumljivo, nije nikome za zamjeriti ali smatram da bi bila katastrofa kada bi Hrvatska na neki način ostala iza "Željezne zavjese" iza zavjese šengena, jednom riječju iza jedne civilizacijske zavjese. Europa sigurno danas, a o čemu je govorio i premijer 2011., 2012. nije ono što je bila prosperitetnih devedesetih godina. Teško je danas odgovoriti iskušenju krize, jednoj velikoj moćnoj Njemačkoj, jednoj bogatoj Francuskoj, nekada isto tako moćnoj Italiji. Onda se ne trebamo čuditi zašto je taj gospodarski trenutak i u RH tako težak. Mi vidimo što se naprosto dešava da ove svjetske bonitetne institucije, nije bitno što su u vlasništvu Amerikanaca, sada snižuju kreditne rejtinge i jedno velikoj Francuskoj, pa i uređenoj Austriji, o Italiji da ne govorim, Slovačkoj, nama susjednoj Sloveniji, dok na jedan Cipar, Portugal, Španjolsku, Maltu ne treba a kamoli Grčku trošiti ni riječi. No, za razliku od njih koji su u Europi Hrvatska bi ulaskom ili bolje rečeno točnije pozitivnim referendumom u što ja apsolutno ne sumnjam, i samom činjenicom da postajemo europska država gledano očima investitora, kreditora, bankarima, bankara, to bi nam zasigurno moglo pomoći. U protivnom biti će izuzetno teško i tu je gospođa Pusić apsolutno u pravu. Iako se slažem i sa gospodinom Lesarom da nikoga ne treba nitko plašiti. I u toliko ja sam apsolutno za Europu. U ponedjeljak 16. siječnja čitamo ovako jedno društvo, jednu kolumnu našeg istrijana Milana Rakovca i on kaže "svi na referendum, svi za EU, gore ne može biti". A onda je netko dobacio, a možda i može. No ja sam u tada otprilike rekao neće da, ali ne zbog Europe već zbog nas samih. Za to kako nam je možemo prije svega kriviti same sebe i nikoga nemamo pravo drugoga prozivati. Na druge se jednostavno nemamo što izvlačiti, nemamo što reko prozivat, nemamo što druge kleti, ne možemo druge kuditi. Za to kako nam je jasno je da smo sami odgovorni i nemojmo očekivati da će Europa raditi za nas. Premijer je jutros otprilike rekao za sve ćemo biti krivi sami "zaslužni sami". Kaže dalje, Europa je danas jedno, za pola godine može biti nešto drugo, za godinu ili dvije može biti nešto treće. Kaže gospođa Pusić "Europa nam neće riješiti naše probleme". Zadnji puta pred mjesec dana kada sam ovdje govorio i o Istri istaknuo sam da sam duboko uvjeren da će velika izvoza ekonomija EU znači tim referendumom profitirati. Turizam bi trebao također profitirati, buking je dobar, 57% više na nekim sajmovima nego lani. Međunarodna suradnja trebala bi se razviti, mladi o kojima su govorili trebali bi jasno u svemu tome prosperirati. Povlačit će se nešto veća sredstva iz EU iako će i Hrvatska morati puniti europski proračun, pa tko čitamo od 1.7.2013. do 31.12.2013. Hrvatska može povući 687,6 milijuna eura ako sam u pravu, ali će morati uplatiti 267,7 milijuna eura. Znači to je onaj omjer 1:2,5. Međutim, konkretno glede ovog izvješće o čemu je danas ovdje riječ na str. 10 ovog sažetog pregleda između ostalog se kaže: "Prvo, nulta stopa poreza na dodanu vrijednost, PDV, sve vrste kruha, sve vrste mlijeka, knjige, lijekove HZZO-a i znanstvene časopise znači to nije više ta nulta stopa u skladu sa pravnim stečevinama Unije pa će Hrvatska najkasnije s danom ulaska u Uniju ukinuti ili će moći uvesti minimalne i snižene stope". Navješćuje se da će se PDV povećati sa 23 na 25%. Pustimo one turističke stope, bitnije je da se PDV na hranu smanji, da ne bude i to treba već sada učiniti 25%, da se ne bi pretvorili u zemlju da samo sirotinja izvlači zemlju iz krize. Neoliberalizam kako sam ga ja uvijek doživljavao, to je jedan socijalizam za bogate, feudalizam za sirotinju. Netko će reći pa IDS je u liberalnoj asocijaciji, slažem se. Iako sam ja IDS uvijek doživljavao jednim otporom građana Istre prema eksploataciji tih prostora. Turizam je bitan. Zašto govorim o tom PDV ali je hrana život. Zatim "Dva, Hrvatska ima pravo nastaviti s oslobađanjem od plaćanja PDV na građevinsko zemljište do 31. Prosinca 2014. Godine". Znači od 31.12.2104. na građevinsko će se zemljište plaćati PDV pri prodaji. To znači da će nekretnina, da će stanovi itd. vjerojatno poskupjeti, da će se teže doći do stana, točnije treba priznati da je i porez na promet nekretnina koji se plaća u iznosu od 5% može sutra biti samo zamijenjen PDV-om od 5%. Zatim se kaže međunarodni prijevoz putnika oslobođen je PDV-a, prag za registraciju poreznih obveznika PDV-a u Hrvatskoj koji sada iznosi 85 tisuća kuna, 11 tisuća 600 eura, može biti do 35 tisuća eura oko 255 tisuća kuna. To znači da pravne i fizičke osobe koje obavljaju gospodarsku djelatnost te koje ostvare godišnji prihod manji od određenog praga neće biti podložni plaćanu PDV-a. zapravo to treba čitati na način da će se PDV plaćati ali neće oni biti u sustavu PDV-a na način da po ispostavljenim fakturiranim računima ili fakturama plaćaju PDV u roku od 30 dana nego da će to činiti kao što to danas čine obrtnici u sustavu do 85 tisuća kuna po uplati. To bi sigurno moglo pomoći mikrogospodarstvu. Citiram 5, zatim tu imamo "europska razina oporezivanja duhanskih proizvoda obvezni smo dostići tek 31. prosinca 2017., znači za monopol cigareta tu su se izborili za 6 godina. Danom pristupanja Hrvatske Europskoj uniji prestat će važiti odredbe Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji u dijelovima u kojima se propisuje oslobađanje od plaćanja poreza na dodanu vrijednost pri nabavi osobnih automobila. Znači od 1.7. će se to plaćati, ali se zalažem isto ako za jednu diferenciranu stopu da se takav jedan udar ni na koji način ne osjeti. Sedmo, najkasnije do dana pristupanja Europskoj uniji, citiram, Hrvatska će ukinuti izuzeće od oporezivanja inozemnih novčanih donacija i uvoza doniranih dobara od strane vjerskih ustanova. E tu sad dolazimo do crkve, do konkordata, do ona četiri ugovora iz '98. Pustimo sad pitanje vjeronauka. Pitanje denacionalizacije, onih 300 milijuna kuna, ali crkva ne plaća ako se ja ne varam PDV. Pustimo sad opet milodare, blagoslove, sahrane, jasno da se to neće oporezivati, ali neke poduzetničke aktivnosti crkve bi se po tome moglo. Zašto, jer kada grade nešto oni u pravilu plaćaju u kešu, neću reći da time se potiče siva ekonomija jer onaj koji dobije takav posao samo će reći hvala ti Bože što više takvih naprosto poslova. Međutim sad dolazimo do brodogradnje. Tu su se lomila koplja. Od '97. do današnjeg dana sanirali smo ili "donirali" smo brodogradnji 35 milijardi kuna, 5 milijardi eura, a u istom periodu izvezeno je brodova u iznosu od 5,5 milijardi eura ili 40 milijardi kuna. Znači gradnja broda na hrvatski način praćena je potporama od cca 90% i toga nema nigdje na svijetu. I gdje smo danas, cijela grana je na koljenima i pitanje je da li može uopće preživjeti jer ni država više pod tim okolnostima ne može je "pratiti". I ono čega se ja bojim, da recimo od hrvatskih pet ovih velikih brodogradilišta u državnom vlasništvu na kraju možemo sve svesti na jedno, najviše dva brodogradilišta, a to možemo prvenstveno zahvaliti što smo svojedobno uništili naše brodare koji da su kojim slučajem opstali kao npr. Croatia line mogli su naručivati brodove u hrvatskim brodogradilištima. Ali sve to o čemu govorim to je nama na duši, ne na duši Europske unije. Ukidaju se granice prema Sloveniji, prema Mađarskoj, ok, još kad bi Slovenci gradili ceste prema Hrvatskoj. Pojačava se javna kontrola. U Hrvatskoj imamo onaj apsurdan zakon, ali zato opet nije kriva Europa u javnoj nabavi. Zašto, za prekršaj se može kazniti lokalna samouprava, odgovorna osoba u lokalnoj samoupravi, a ne oni koji raspolažu sa 10 puta većim sredstvima u državnoj strukturi. To sigurno nije europski, to treba izmijeniti itd. Strana 67, industrijska postrojenja mora se reorganizirati za tzv. okolišne dozvole. Postavlja se pitanje koliko će to koštati. Poljoprivredna gospodarstva u 4 godine moraju izgraditi spremnike za stajski gnoj itd. što je jednostavno nemoguće, jer Hrvatska je bez novaca, selo je na rubu održivosti. Što reći kada naš seljak prodaje kilu svinjetine za 10 ili 11 kuna, to je doista sramota, to je sramota za seljaka jer ga to ponižava ali je to još veća sramota, ja bih se usudio reći, za državu jer od nekadašnjih gazdi zapravo radi sirotinju. Ali potpore za selo trebale bi ostati kao i do sada ili bi trebale biti i veće i to treba imati na umu, samo da sve opet ne ide onim najvećim kombinatima a la bivšim Pikovima koji su danas u privatnim vlasništvima itd., a ovim malim seljacima ništa. I konačno mali sektor. Rekoh veliki će zasigurno profitirati, a što se tiče malog ne znam. Kod velikih i srednjih trgovačkih društava u ovoj zemlji radi nekih 350 tisuća ljudi, kod malih oko 750 tisuća ljudi i o tim malima treba posebno voditi računa. Jasno, za kraj, Europa da ili ne. Apsolutno da, neće nam biti lako. Iza nas je ova administrativna, da je tako nazovem, prilagodba kroz 35 poglavlja. Normalno ta poglavlja kako da se izrazim nisu život, život to je tekst, papir, život je tržište, kako opstati na istome itd. Europa sigurno daje šansu, sigurno daje priliku. Njihovo tržište postaje naše, ali isto tako naše postaje njihovo. Bio bih, kao što je gospodin Pupovac razgovarao, daleko i ja bezbrižniji da u Europu ulazimo sa svojim bankama, sa svojim telekom, sa svojom INA-om, bez pretvorenih sustava. Čitam da će država ulaziti, a to se traži od banaka, u bankrotirana, insolventna trgovačka društva, a prodajemo nešto što još može egzistirati na tržištu. Mislim na banku u Croatia osiguranju itd., itd. To je isto nekada bio dio našega suvereniteta pod navodnicima, ali tada je to bilo državno, danas je privatno, znamo čije. Znači Europa da ili ne, apsolutno da ali još jedanput, neće ta Europa raditi za nas. Radit ćemo više što možda i je u redu, ali Hrvatska ima potencijala i ja želim vjerovati da će Hrvatska od Europe profitirati. Referendum duboko sam uvjeren da će proći, između ostalog vis a vis slova Ustava jer većina izašlih odlučuje, ne treba biti ona natpolovična većina itd. Bilo bi sjajno kada bi se to dogodilo, želim vjerovati da ima vremena da se te ljude, naše građane motivira. Onaj tko je zainteresiran taj će izaći, on će biti za, tko nije ne mora, no nema onog nažalost zanosa. A da će biti teško to je jasno, ali bez Europe siguran sam da bi bilo gore. I za kraj, želim vjerovati isto tako da sutra Hrvatska nikada svojim susjedima u okruženju neće postavljati uvjete kao što je npr. susjedna nam prijateljska, bratska Slovenija postavljala Republici Hrvatskoj i želim vjerovati da će što je moguće brže sve zemlje sa tog "nesretnog" Balkana kako ga je nazvao gospodin Pupovac ili ex Jugoslavije sutra također postati članice Europske unije.
Hvala lijepa. U ime kluba Hrvatske stranke umirovljenika gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice, kolegice i kolege. Drago mi je da danas mogu govoriti o ovoj temi ispred kluba Hrvatske stranke umirovljenika. Prije nekoliko dana imao sam čast sudjelovati u organizaciji sastanka svih predstavnika hrvatskih umirovljeničkih udruga sa predstavnicima Vlade Republike Hrvatske i njihovim prvom susretu s novim premijerom Zoranom Milanovićem. Jedna od osnovnih poruka sa tog sastanka svakako se odnosila na činjenicu da su umirovljenici koji mislim da je to potrebno uvijek naglasiti u Hrvatskoj čine uistinu respektabilnu populaciju jer ih ima više od milijun i 200000 i koji su svi glasači. Kroz svoje udruge dali su nedvosmislenu potporu ulasku Hrvatske u Europsku zajednicu, odnosno u zajednicu europskih zemalja. Prema nekim istraživanjima iako to na prvi pogled može djelovati neobično jer se promjene obično dovode u vezu sa mlađim generacijama upravo su umirovljenici u najvećem postotku opredijeljeni za europski put Hrvatske. Ako pretpostavimo da godine starosti uz sve ono loše donose ipak i nešto dobro, a to je mudrost čini se da su upravo umirovljenici zahvaljujući mudrosti veoma odgovorno shvatili važnost ove odluke. Mnogi od njih kao što ako se sjećate kaže Boris Dvornik u "Velom mistu" su iako rođeni u ovoj zemlji tijekom života promijenili nekoliko država bez da ih je o tome itko išta pitao, bez da se to događalo njihovom voljom. Ovo je zapravo na određeni način prvi put da će ljude itko pitati pod kojim to krovom žele živjeti ako ne računamo referendum o hrvatskoj neovisnosti. Što se tiče beneficija koje će Unija donijeti hrvatskim umirovljenicima one se uglavnom ne razlikuju od beneficija koje će od Unije imati svi ostali građani. Umirovljenici će na žalost kraće uživati u plodovima svoje odluke, no njihova je odgovornost i u tome da imaju pravo birati i za svoje potomke koji neće morati ako u potrazi za poslom budu napuštali Hrvatsku kao što su u ne malom broju činili njihovi roditelji i djedovi i bake prelaziti državnu granicu. Što se tiče produljenja radnog vijeka za one koji će tek otići u mirovinu sve je manje-više poznato i rečeno. Tu smo već u Europi. Radit ćemo duže jer se tako radi u Europi, a vjerujem da će i prosječan životni vijek našeg stanovništva da će se približavati onom u razvijenim državama Europske unije. Iako i tu napredujemo sada još uvijek nije tako i očekivano trajanje života u Hrvatskoj je 76,3 godine pri čemu za muškarce 72,9 godina, a za žene 79,6 godina. Ta je brojka u razvijenim zemljama za nekoliko godina viša. Primjerice u Španjolskoj, Francuskoj, Italiji i Švedskoj očekuje se prosječno doživljenje od 80 godina za muškarce i 85 godina za žene. Poznato je da je Hrvatska prihvaćanjem europskih standarda morala produžiti radni vijek svojim radnicima, no jednako tako to se neće dogoditi preko noći pa će izjednačavanje umirovljenja žena sa muškarcima u 65 godini života to će se odvijati sve do 2030. godine i to po 3 mjeseca godišnje što je ispregovarano tijekom procesa usaglašavanja stajališta i što se već provodi. Jedna od posebnih prednosti Europske unije a koja se tijesno tiče i brige o starijim građanima jest i socijalna politika. Europsko zakonodavstvo usmjereno je ka stvaranju jednakih mogućnosti za sve uključujući zabranu diskriminacije po bilo kojoj osnovi što naravno uključuje i dobnu osnovu tzv. ageizam. Dakle, dobna netrpeljivost i isključivost i diskriminacija po dobi u Europi ne stanuje, a to su pravilima koje ćemo, koje mi prihvaćamo i koje ćemo provoditi. Također, posebna se pozornost posvećuje cjeloživotnom učenju što se podjednako tiče svih dobnih skupina. Europski fondovi potiču proširenje mreže socijalnih usluga za starije osobe i osobe sa invaliditetom kojih je među umirovljenicima očekivano veliki broj. Kada je riječ o cjeloživotnom učenju koje se u nas počelo spominjati tek posljednjih godina, a koje u Europi i svijetu podrazumijeva obrazovanje do najzrelije dobi, dakle uistinu uključuje i umirovljenike važno je reći da će hrvatski državljani nakon pristupanja moći imati potpuno iste uvjete na svim učilištima kao i svi ostali građani i to bez obzira radi se o studiranju ili usavršavanju što podrazumijeva i moguće prekvalifikacije. Značajni benefiti za umirovljenike vezani su uz ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Leže i u zaštiti interesa potrošača kao i nadzoru nad ostvarivanjem ciljeva zdravstvene politike. Regulacija i nadzor potrošača omogućit će veći stupanj sigurnosti proizvoda, bolju zaštitu zdravlja kao i opće povećanje kvalitete života. Time bi se trebali i smanjiti izdaci za liječenje bolesti uzrokovani korištenjem nesigurnih proizvoda o kojima često čitamo u medijima i koji su najčešće zbog činjenice da je obično riječ o jeftinim proizvodima sumnjive kvalitete i porijekla upravo najviše zbog slabog imovinskog stanja izloženi upravo umirovljenici. Od posebnog interesa za hrvatske umirovljenike je i uređenje dostupnosti lijekova na hrvatskom tržištu. Valja naglasiti da je za stavljanje gotovih lijekova u promet prema europskim propisima za lijekove koji su registrirani u Hrvatskoj osigurano prijelazno razdoblje od 4 godine od pristupanja Uniji. Kao zastupnik stranke koja u žiži svog interesa osim minulog rada ima i sadašnji rad, dakle i buduće umirovljenike rekao bih i nekoliko riječi o promjena koje u tom smislu donosi pristupanje velikoj Europskoj zajednici. To se u prvom redu odnosi na slobodu kretanja radnika, te pravo na zapošljavanje kao i boravak tijekom zaposlenja u nekoj drugoj članici Europske unije. Za radnike emigrante i članove njihovih obitelji što je iznimno važno to uz ostalo podrazumijeva i područje potpune socijalne sigurnosti. Dakle, zdravstveno osiguranje, mirovinsko osiguranje, osiguranje za slučaj nezaposlenosti, nesreće i prava za obiteljska davanja. To praktičnim jezikom znači da će hrvatski građani moći slobodno zaposliti se u zemljama Unije bez posebnih odobrenja ili radnih dozvola osim u onim zemljama koje odluče zadržati postojeća ograničenja što je u najgorem slučaju moguće učiniti na sedam godina. Važno je to da tada i Hrvatska zadržava pravo primijeniti jednaka ograničenja za radnike iz drugih država, odnosno države koja je zadržala ograničenje. Radnik koji preseli u drugu zemlju nakon ulaska u EU imat će sva radna i socijalna prava kao i porezne olakšice kakve imaju svi drugi građani te države za vrijeme dok je tamo u radnom odnosu. Hrvatski građani trebaju znati da socijalna politika Europske unije teži postizanju visoke stope zaposlenosti, te sigurnih i održivih prihoda. To između ostaloga znači da su prava radnika u slučajevima kolektivnih viškova, stečajeva i preseljenja poslovanja kao i prava o sigurnosti na radu i zaštitu zdravlja strogo određena i zaštićena. Ako se govori o priljevu radne snage iz trećih zemalja, čime su nas u posljednje vrijeme plašili euroskeptici, važno je znati da će sustav radnih dozvola koje imamo sada ostati na snazi čime će priljev radne snage u potpunosti regulirati se kao i dosada i držati pod kontrolom. S obzirom na specifičnu ulogu HSU-u u Hrvatskom saboru orijentirao sam se samo na one teme koje su od najužeg značaja za umirovljenike i radnike. Naravno da to nije sve, a osobitu pažnju treba posvetiti činjenici bolje zaštite ljudskih prava na svim razinama što je iznimno značajno s obzirom da su prava umirovljenika u ovoj zemlji više puta bila ozbiljno ugrožena. To je nesumnjivo civilizacijski doseg koji jamči ulazak u EU. I na kraju nešto sasvim osobno. Za mene odgovor za na nedjeljnom referendumu nema alternativu i svaki drugi odgovor bio bi dokaz kolektivne i individualne neodgovornosti prema naporima koje je hrvatsko društvo činilo zadnjih 12 godina. Ne na referendumu bilo bi isto kao da se ekipa planinara popne na 100 metara do vrha Mont Everesta i da onda zbog mogućih rizika, a ne zbog objektivnih okolnosti odustane od osvajanja vrha. Složiti ćete se da to nikako ne bi bilo odgovorno i zrelo ponašanje. Raduje nas najava, nas u HSU-u, raduje nas najava jačanja europskog parlamentarizma. Nešto što je u ovom trenutku jako aktualno. I u finalu, raduje me što ćemo nakon ovog referenduma, nakon pristupanja EU sudjelovati u stvaranju Europe naroda, Europe bogatstva različitosti, Uniju radničkih i socijalnih prava, što jesu kvalitetni budući izazovi i što jeste doista izazov za Hrvatsku da u tome sudjeluje. Zato pozivam sve građane, a naročito one koje predstavljam u Hrvatskom saboru umirovljenice i umirovljenike cijele Hrvatske da u što većem broju izađu na referendum u nedjelju i zaokruže ZA za europsku budućnost Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Nadamo se da su umirovljenici glasali i za druge stranke, ne samo za HSU, ali pridružujem se vašem pozivu. Gospođa Jadranka Kosor u ime kluba HDZ-a. Izvolite potpredsjednice.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo ministrice, dame i gospodo kolegice i kolege zastupnici i zastupnice. Čast mi je i zadovoljstvo što u ime svoje stranke, u ime HDZ-a, u ime Kluba HDZ-a, u Hrvatskome saboru mogu i ja pozvati sve one koji imaju pravo birati, sve one koji imaju pravo glasovati da 22. siječnja ove godine izađu na birališta i da zaokruže ZA. Da daju svoj glas za ulazak Hrvatske u EU, da daju svoj glas za budućnost Hrvatske, da daju svoj glas za sve ono što EU znači, za sve ono što nastojimo promicati kao naš kulturni i svaki drugi identitet. Dakle, želimo da broj onih koji će glasovati bude zaista velik, da bude respektabilan. I sigurna sam, govorim u ime svoje stranke, da će broj onih koji će se opredijeliti za ulazak Hrvatske u EU biti zaista velik. Moramo još ovih nekoliko dana svi tome pridonijeti, svatko na svoj način. Dakako svi mi koji mislimo da je ulazak RH u EU nešto dobro, da se na taj način zaista opredjeljujemo i za stabilnost i za mir, ali i za prosperitet. Dakle, na temeljima onoga što nas je i vodilo kad smo pregovarali, a moram reći da mi je bila ogromna čast i veliko zadovoljstvo voditi Vladu koja je taj posao dovela do kraja. I ovog trenutka i danas s vama mogu podijeliti evo i svoja sjećanja. Naravno da o njima neću govoriti, ali želim samo napomenuti kako iznimno svečano i iznimno časno je bilo biti 9. prosinca prošle godine u Bruxellesu i potpisati Pristupni ugovor i staviti točku na jedan dio velikoga posla. I posebno je bilo dojmljivo biti na sjednici Europskoga vijeća nakon toga. Dakle, imala sam čast biti prvi hrvatski premijer koji sudjeluje u radu Europskoga vijeća i sjesti za taj stol ravnopravno. Doduše još u ovoj pripremnoj fazi, ali osobito veliko postignuće bilo je što smo i tada uspjeli, a moram reći da je bilo puno posla oko toga, uspjeli da i u tom dokumentu Europskoga vijeća 9. prosinca jasno piše da će Hrvatska 1. srpnja 2013. postati punopravna 28 članica EU. Što znači da će i hrvatski jezik postati službeni jezik, 24 službeni jezik EU. To su zapravo simboli. Kad spominjem hrvatski jezik onda je to jednako tako simbol državnosti, ali i simbol mnogih i patnji i borbi hrvatskoga naroda kroz stoljeća. Dakle, ovo je trenutak kad se možemo sjetiti koliko je ljudi patilo i dalo svoje živote za Hrvatsku. Koliko je ljudi nastojalo kroz stoljeća govoriti hrvatskim jezikom u svojoj Hrvatskoj. Ovo su trenuci koji su sasvim sigurno, za mene osobno prije svega, puni i ponosa, ali i trenuci u kojima se moramo okrenuti trenutak unatrag i pogledati što smo sve napravili. I zbog tih postignuća, zbog onog što smo uspjeli zajedno, sve građanke i građane Hrvatice i Hrvate, svi mi zajedno moramo biti ponosni i ovo je ta kruna i zato sam uvjerena da će većina onih koji će izaći na birališta zaista zaokružiti to ZA. Pregovori su bili dugački i teški, točno. Trenutak je da se toga prisjetimo. Hrvatska je zapravo imala najteže pregovore. Mi smo, često to ponavljam, mislim da je to jednako tako važna činjenica kad se gleda općenito u kontekstu pregovora i puta koji smo prošli i svih postignuća koje smo na tom putu postigli. Dakle, Hrvatska nakon '82., dakle nakon Grčke prva koja ulazi samostalno. Prva koja je vodila pregovore samostalno. Mi smo imali najviše poglavlja 35, iznimno puno. Kada sam došla na čelo Vlade Republike Hrvatske mali broj tih poglavlja 5, zapravo 7 je bio završen. I trebalo je puno snage i napora kako bismo išli dalje. Najviše poglavlja imali smo poglavlje 23. iznimno teško i zahtjevno, mi smo jedina država koja je pregovarala u potpuno nesklonom okružju, mi smo pregovarali, i pogotovo ove posljednje 2,5 godine su bile u tom ozračju, dakle u trenutcima velike svjetske, gospodarske i ekonomske krize recesije, kada su države članice bile zaokupljene samima sobom, kada su bile zaokupljene rješavanjem krize, rješavanjem teških problema, nitko osobito i to sada treba reći nije bio u tim trenutcima zainteresiran osobito se baviti nama i svi su govorili, evo i na mom prvom susretu sa predsjednikom komisije gospodinom Barosom koji je rekao da vjeruje da ćemo mi deblokirati pregovore i da ćemo krenuti dalje ali da svakako sve ovisi o nama o našoj snazi, upornosti i našoj odlučnosti i to se pokazalo zaista točnim. Dakle, ovo je trenutak kada se treba kratko okrenuti unatrag u 2009. kada smo tražili ključ za deblokadu. Ključ za deblokadu je bio sporazum sa Republikom Slovenijom, ključ za deblokadu je bila izgradnja mosta povjerenja osobno i premijera Pahora i mene ali svakako između dvije Vlade i želim sada zahvaliti svima onima koji su tome doprinijeli, mojim suradnicima, najbližim suradnicima koji su kroz tzv. tihu diplomaciju, od susreta do susreta pokušavali naći pravo rješenje. Dakle, vagala se svaka riječ, vagao se svaki potez vezan za arbitražni sporazum i evo već do kraja 2009. mi smo uspjeli dogovoriti arbitražni sporazum ovo je trenutak kada mislim da imam pravo kao tadašnja predsjednica Vlade reći da smo zaista bili izloženi vatri sa svih strana. Dakle, malo tko nas je podržavao, malo tko i u ovom parlamentu, to moram reći, sjetite se rasprave o arbitražnom sporazumu, sjetite se malih i velikih miševa, i svakakvih uvreda na naš račun ali mi je drago da smo to sve preživjeli i pretrpjeli i drago mi je da danas svi zajedno razgovaramo, odnosno raspravljamo u Hrvatskom saboru, drago mi je da je vladajuća većina prihvatila moj prijedlog da ovo bude tema ove sjednice, drago mi je da smo se većina nas u Hrvatskom saboru okupili oko nečega što nas vezuje, oko nečega oko čega se slažemo i bilo bi sjajno kada bi takvih primjera bilo više, bilo bi sjajno govorim sada iz perspektive od prije dvije i pol godine da je takve vrste konsenzusa bilo ili da se mogao postići oko nekih drugih tema koje su se vezale za rješavanje krize odnosno za rješavanje problema recesije. Dakle, uspjeli smo izdržati i želim ovdje reći da smo bili izloženi tada mnogobrojnim kritikama da su one stale odnosno da su se ugasile u trenutku kada je Sveti Otac u siječnju 2010. spomenuo na novogodišnjem primanju za diplomatski zbor kako ističe primjer Hrvatske i Slovenije koje su našle načina da jedan spor koji je stajao na stolu neriješen 18 godina, ili ako hoćete u ladici da nađu načina kako će ga riješiti i od tada je sve što se tiče rada Vlade na rješavanju preostalih poglavlja, a bila ih je većina o njihovom otvaranju i zatvaranju, što se tiče našega osjećaja bio nešto lakši. Evo dame i gospodo, kroz tu 2010. mi smo radili iznimno težak posao, često spominjemo poglavlje 23. možda najčešće ali mislim da smo tu katkada nepravedni, treba spomenuti sva poglavlja, treba osobito isticati poglavlje vezano za poljoprivredu ali i sva, da ih ne nabrajam, osobito bih istaknula poglavlje 8. vezano i za brodogradnju ali i za rješavanje temeljnih pitanja Hrvatskoga gospodarstva, industrije i zapravo mi smo rješavajući, odnosno zatvarajući i otvarajući poglavlje 8. zapravo govorili o procesima u hrvatskome gospodarstvu, o tome kakvo gospodarstvo želimo i kakvo gospodarstvo vidimo za 5 ili 10 sljedećih godina. Dakle, trebalo je uložiti puno napora ali iznad svega znanja, pa je ovo prigoda, da zahvalim svim pregovaračima da zahvalim svima koji su utkali svoj rad, predani rad, prije svega ističem znanje u taj posao, nikada ih sve nećemo moći spomenuti. Želim zahvaliti svim državnim službenicima koje se često proziva u javnosti da ne rade ovo ili ono, ali bez kvalificiranih, obrazovanih i stručnih ali i motiviranih državnih službenika koji su prije svega u ministarstvima sudjelovali u ovom procesu mi taj posao svakako ne bismo završili. Sjetite se 2010. spominjem to sada jer mislim da na ovom primjeru kako smo rješavali probleme i kako smo završili pregovore mi, ili bolje rečeno, iz ovoga primjera iz ovoga iskustva, mi koji se bavimo politikom možemo izvući neke pouke za budućnost. Dakle, kako se svi zajedno oko nekog problema možemo okupiti i kako ga zajednički možemo rješavati. Zato mislim da imamo pravo spomenuti i 2010. u kojoj se upravo u ovom parlamentu pokušavalo srušiti Vladu koju sam vodila, a sjetite se ja sam uporno govorila da bi to bilo loše i da bi na taj način mi zaustavili pregovore i kao što vidite pokazalo se da smo imali pravo. Ne bi bilo dobro zaustaviti pregovore, mi pregovore ne bismo završili do 30. lipnja 2011. vjerojatno ni do kraja 2011. i mi bismo sada stajali kao država na sporednom kolosijeku, a to ne bi bilo dobro za budućnost Hrvatske sasvim sam sigurna. Dakle, bili smo uporni i to se isplatilo. To je ugrađeno u ono što zaista možemo zvati budućnost Hrvatske. Sjetimo se i proljeća prošle godine dakle Facebook prosvjeda, konzultacija kod predsjednika Josipovića, i nastojanja da se zapravo zaustavi rad Vlade, ponosna sam što nismo posustali, ponosna sam što smo nastavili i ponosna sam da smo unatoč tome što se iz političkih krugova govorilo da prvo pregovore nećemo završiti do kraja lipnja, da vjerojatno nećemo ni do kraja prošle godine, a da iako to napravimo i završimo pregovore da to neće biti osobito postignuće. Govorilo se iz političkih krugova i jako mi je drago što su svi oni koji su to govorili zapravo stali uz nas u trenutku kada smo pregovore završili i kada smo mogli reći da je Hrvatska osvojila još jedan povijesni vrhunac. Dame i gospodo, sve su to razlozi zbog kojih smatram da jer smo pokazali čvrstinu i snagu i pokazali smo da možemo i pokazali smo da je zapravo na neki simboličan način a ovdje posebno želim zahvaliti hrvatskim braniteljima bez kojih ne bi bilo slobodne Hrvatske pa onda ne bi bilo ni otvaranja ni zatvaranja pregovora ni ulaska u EU. Dakle, želim reći da na neki simboličan način jest završetak pregovora i posljednja bika u oluji. Na neki simboličan način kada gledate u povijesnom kontekstu mi smo zaista u tom trenutku evo ušli u taj krug europski civilizacijski krug kojem pripadamo od uvijek. Mi se za pravo vraćamo kući. Kako smo prije nekoliko dana obilježili 20 godina međunarodnog priznanja RH, rekla sam i tada da je tada europska zajednica EU odnosno zemlje EU i Europske zajednice tada su priznale Hrvatsku i rekli za Hrvatsku za. A sada Hrvatska 22. siječnja na referendumu kaže za Europu za EU. Dakle, 1. srpnja 2013. Postajemo članica, otvaraju se nove perspektive, tržište od 500 milijuna ljudi, ali jednako tako i respektabilna omotnica 3,5 otprilike milijarde eura za prve dvije godine članstva. Dakle, ključno je dame i gospodo sjest ćemo za stol europskih država i naroda kao 28. članica i nikada više nitko neće odlučivati bez nas, mi ćemo zajedno, ravnopravno sa jednakopravnim glasom odlučivati za tim stolom. Dakako na kraju samo gospodine predsjedniče želim reći da je o tome sanjao, o tome pisao, tome stremio i za to radio prvi hrvatski predsjednik dr. Franjo Tuđman koji je davnih osamdesetih zapisao da je Hrvatskoj mjesto u EU. Pa budući da je dr. Tuđman utemeljitelj HDZ-a s pravom mogu reći da mi sada ova generacija ostvarujemo i njegov san. Još jedanput poziv svima izađite na referendum 22. siječnja i glasajte za europsku budućnost Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Dakako da će biti sve više integrirajućih tema u ovom Saboru ne samo zato što ulazimo u EU, nego zato što ćemo i mi sami tome doprinijeti. Hvala vam lijepa gospođo Kosor. U ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina gospodin Nedžad Hodžić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo ministarko, poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Hrvatska europska priča i želja da postanemo punopravna članica EU traje praktično od osamostaljenja RH iako će tek 21. veljače 2003. godine Hrvatska formalno podnijeti zahtjev za članstvo. U travnju 2004. godine smo od Europske komisije dobili pozitivno mišljenje o našoj spremnosti za početak pregovora sa EU, a 4. listopada 2005. dvije strane su formalno započele pregovore. Od tog 4. listopada 2005. godine, pa do 9. prosinca 2011. godine kada su predsjednik RH gospodin Ivo Josipović i tadašnja premijerka gospođa Jadranka Kosor u Bruxellesu potpisali ugovor o pristupanju RH EU uložen je ogroman trud svih učesnika u pregovorima, ali i postignut rezultat koji je apsolutno vrijedan uložene energije, višegodišnjem iznimno opsežnom i u dosadašnjoj praksi pristupanja EU neviđenom pregovaračkom procesu. Upravo zato što je taj proces trajao tako dugo smatramo da su svi građani u RH imali priliku da steknu osnovnu predodžbu o tome što je EU i da shvate da je naš strateški interes da čim prije postanemo dijelom te zajednice unatoč tome što ona danas prolazi jedno iznimno teško razdoblje. Konačno želim podsjetiti da je pitanje ulaska u EU jedno od rijetkih političkih pitanja u RH na koje identično gledaju gotovo sve političke snage ove zemlje, pa tako i mi koji predstavljamo pripadnike nacionalnih manjina. Mislim da ne treba posebno elaborirati brojne prednosti koje nam donosi ulazak u EU. Stoga ću napomenuti samo jednu za koju smatram da je daleko najvažnija. Gospodarstvo ove zemlje koje je danas u vrlo nezavidnom položaju, a bit će to vjerojatno i u narednih nekoliko godina i našim poduzetnicima, sa ulaskom u EU se otvara tržište od oko 500 milijuna stanovnika. To je iznimna šansa za ekonomski napredak, naravno budemo li je znali iskoristiti. Prvi preduvjet da tu šansu iskoristimo je da svoju priliku ne vidimo samo u pretpristupnim fondovima, nego da budemo svjesni da se za našu proizvodnju i usluge otvara broj malih tržišnih niša diljem tog ogromnog tržišta EU koje mogu dugoročno biti jedan od glavnih generatora našeg ekonomskog razvoja. Da bi se te tržišne niše čim prije pronašle i prezentirale našem poduzetništvu neophodno je da novoizabrana vlast preuzme određene korake i da u suradnji sa našim fakultetima i institutima, kao i Gospodarskom komorom iznađe način da informacija o potenciju tržišta EU najbrže moguće dođe do naših poduzetnika kako bi oni temeljem takvih informacija mogli planirati svoje buduće poslovene poteze. Brojnost hrvatske dijaspore kao i brojnost državljana ostalih zemalja iz regije u EU posebna je specifičnost koja se u poslovnom smislu može itekako dobro iskoristiti. Ulazak RH u EU je od posebnog značenja za pripadnike nacionalnih manjina. Za one manjince kao što su Italijani, Slovenci, Česi, Mađari, Slovaci i dr. čije su matične zemlje već članice EU, ulazak naše zemlje u EU bi predstavljao svojevrstan da ga tako nazovemo povratak kući. Pojačao bi se osjećaj sigurnosti, smanjili rizici eventualne diskriminacije po bilo kojem osnovu u hrvatskom društvu, ali i stvorila obveza davanja doprinosa od strane pripadnika tih manjina da se hrvatski narod i svi njeni građani na što jednostavni i brži način integriraju u EU. Isti takav osjećaj povratka kući bi se zasigurno razvio i kod velikog broja hrvatskih državljana ili pripadnika hrvatskog naroda koji žive i rede diljem EU. Za nas Bošnjake, Srbe, Albance, Crnogorce, Makedonce i pripadnike ostalih nacionalnih manjina čije matične zemlje nisu članice EU, ulazak RH u EU znači otvaranje europskih vrata i za zemlje iz kojih potječemo odnosno za zemlje u regiji. I Bosna i Hercegovina i Srbija, a i ostale zemlje iz regije svoju budućnost vide u Europskoj uniji i naš ulazak u Europsku uniju zasigurno bi pojednostavio rješavanje i otvorenih pitanja unutar regije što bi donijelo pozitivne efekte za sve narode i građane koji na ovim područjima žive. Osim toga naš ulazak u Europsku uniju, uvjereni smo, ubrzat će ulazak ostalih zemalja iz regije što nije samo interes pripadnika nacionalnih manjina kao dijaspore tih zemalja u Republici Hrvatskoj nego i interes velikog broja Hrvata koji žive u Bosni i Hercegovini, Srbiji i u ostalim zemljama regije, a samim time i interes Republike Hrvatske. U Hrvatskoj žive i sa nama u Saboru rade i pripadnici Romske nacionalne manjine koji nemaju svoju matičnu zemlju. Smatramo da će i problematika romske manjine koja je poprilično specifična i na našim i na europskim prostorima biti lakše rješiva u okvirima Europske unije. Često se u javnosti od onih koji su protiv ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju može čuti da će se ulaskom u Europsku uniju doći do gubitka hrvatskog nacionalnog identiteta i gubitka dijela državnog suvereniteta. Mi, pripadnici nacionalnih manjina upravo svjedočimo da je takav strah apsolutno iracionalan i nepotreban. Ako mi integrirani u hrvatsko društvo uspijevamo čuvati i njegovati svoju nacionalnu opstojnost kroz svoj jezik, vjeru, kulturu, tradiciju i ljubav prema svojim narodima i matičnim zemljama iz kojih potječemo ne vidimo na koji bi to način uopće bio ugrožen hrvatski nacionalni identitet u Europskoj uniji. Hrvatski narod zajedno sa nama ostalim građanima Republike Hrvatske ravnopravno će graditi Europu budućnosti u kojoj će npr. hrvatski jezik biti još jedan među ravnopravnim jezicima Europske unije. Hrvatskom nacionalnom identitetu će biti samo pridodan i onaj europski što će obogatiti svakog od nas ponaosob, ali i sve nas zajedno kao kolektivitet. Što se tiče gubitka suvereniteta i taj je strah sasvim apstraktne naravi. Istina je jedino to da će Republika Hrvatska, zajedno sa ostalim članicama Europske unije, ravnopravno i na demokratskim principima donositi odluke koje se tiču cijele Unije i da neće ni u čemu biti diskriminirana u odnosu na ostale članice. Stoga još jednom želimo napomenuti da je svaki euroskepticizam apsolutno neutemeljen. No jasno i glasno treba reći i to da nam u Europskoj uniji neće teći med i mlijeko samo od sebe, dapače Europska unija je danas u ozbiljnim ekonomskim poteškoćama. One su uzrokovane ukupnom ekonomskom situacijom u svijetu, ali i neodgovornošću vlada pojedinih zemalja članica Europske unije prije svega u trošenju vlastitih proračunskih sredstava iz čega mi moramo izvući pouku. Ali u takvoj Europskoj uniji naše razvojne šanse su daleko veće nego kada bismo ostali izvan nje. Treba znati da će naš ekonomski razvoj isključivo ovisiti o nama samima, odnosno o količini rada, energije, znanja i organiziranosti koje ćemo htjeti i znati staviti u funkciju ekonomskog boljitka svih građana Republike Hrvatske. Stoga još jednom želimo napomenuti da je vrijeme koje je pred nama od presudne važnosti za što bolju pripremu cijelog društva za ulazak u Europsku uniju sa posebnim naglaskom na naše gospodarstvo. Na kraju pozivam sve vas u ovoj sabornici da svi zajedno do dana referenduma učinimo maksimalne napore da objasnimo građanima ove zemlje potrebu da na referendum izađu u što većem broju i glasaju za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Također koristim ovu priliku da pozovem sve građane ove zemlje, kako pripadnike hrvatskog naroda tako i pripadnike nacionalnih manjina, da 22. siječnja izađu na referendum i glasuju za europsku Hrvatsku. Europska unija je naša budućnost u kojoj ćemo imati onoliko koliko budemo radili, a bit ćemo sretni i zadovoljni ukoliko budemo znali uživati u onome što imamo. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Hodžiću. Za ispravak netočnog navoda prijavio se zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa ispravio bih samo jedan netočan navod, evo ovaj pri kraju, kad ste spomenuli da euroskepticizam odnosno da je neutemeljen. I ne treba o tome govoriti na takav način jer i u samom Europskom parlamentu o kojima smo onih sedam političkih skupina postoje dvije koje spadaju, tzv. euroskeptične političke skupine u samom Europskom parlamentu. Dakle nije to nešto što, niti su to ljudi koji su manje vrijedni kad pričamo o tome. Mi trebamo zastupat, davat argumente zašto biti za nasuprot argumenata zašto biti protiv, ali nikad se ne dovest u poziciju da izgovaramo riječi da su to ljudi koji su manje vrijedni, da su to, bilo je takvih izjava. Ja se sjećam jedne neprimjerene izjave bivšeg ministra vanjskih poslova…
Vrijeme.
Gospodina Jandrokovića koji je bio jednom prilikom za te ljude rekao da su oni manipulatori i euroneznalice. Ja se s time uopće ne slažem.
Kolega Buriću, vrijeme molim.
Kao primjer sam naveo i ove dvije. Hvala vam lijepo.
U ime Vlade javlja se ministrica vanjskih poslova, gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Dozvolite mi da zahvalim svim klubovima koji su uzeli učešće u ovoj raspravi. Meni se to uvijek čini, ali danas mi se čini nekako da se i svima vama čini da ovih rasprava nikad nije dovoljno, da su ove rasprave korisne, potrebne i ja se nadam da je ovo simbol nekog intenzivnijeg i otvorenijeg razgovaranja o temama Europske unije u vremenu koje je pred nama. To ćemo svugdje u javnosti, a naročito u Hrvatskom saboru koji u tom pogledu će igrati ključnu ulogu u određivanju onoga što će se raspravljati ovdje na otvorenim sjednicama i stavljanju tih tema na dnevni red, dakle da će u Hrvatskom saboru je ovo jedna u nizu od mnogih rasprava koje nam predstoje na temu i Europske unije i europske regulative pa i nekih dilema koje su ovdje u raspravi iznesene. Ako pogledamo sva istraživanja koja su napravljena, raspoloženje među građanima Republike Hrvatske je za Europsku uniju, ugrubo odnosi su 60:40 za i protiv. Izlaznost po projekcijama istraživanja je otprilike 60%, 62 ako se uzmu ljudi koji su sigurni da će izaći nešto više ako se uzmu i oni koji nisu još sigurni ali bi mogli izaći. Dakle, očito je da raspoloženje među građanima Republike Hrvatske pozitivno što se europske Hrvatske tiče. Ono što je pitanje je da li će građani Republike Hrvatske izaći i u ovom odnosu koji postoji po svim ispitivanjima to svoje mišljenje na referendumu iznijeti. I zato je važno i mislim da je izuzetno važno da su klubovi u Parlamentu pozvali sve građanke i građane Republike Hrvatske da izađu i izraze svoje mišljenje. I ako se to zaista dogodi u velikom broju nema nikakvih problema da će se kao ishod referenduma reflektirati i većinski stav koji u Hrvatskoj postoji. Ali raspravljati je dobro, raspravljati moramo i mislim da raspravljati ćemo u budućnosti još više, pa dozvolite da ja se uključim u nekoliko tema koje su otvorili zastupnici u svojim raspravama, odnosno predstavnici klubova u svojim raspravama ovdje. Jedna od tema otvorena i danas u raspravi, a i dosta često ponavljana u javnosti je pitanje suvereniteta. Dakle, u kojoj mjeri se pitanje suvereniteta nekako ugrožava ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. Suverenitet klasično se definira kroz tri točke. Dakle, postoje tri točke po kojima je klasično definiran državni suverenitet u sad da ne ulazim dalje u detalje. Jedno je kontrola teritorija od strane vlasti. Drugo je monopol na nasilje od strane vlasti kroz vojsku, policiju i pravosuđe. Dakle, ne svatko svoju pravdu tjera nego postoje institucije. I treće je pravo vlasti da radi što hoće na svom teritoriju. To su tri klasična elementa suvereniteta. Ni jedan u ovom trenutku bili mi u Europskoj uniji ili ne u klasičnoj ovoj svojoj formi kako se suverenitet definira ne postoji. Kontrola teritorija naravno postoji sa stanovišta važećih zakona i pravnih propisa. Međutim, sa ukidanjem viza, slobodom kretanja ljudi naravno da je moguće puno više nego što je ikad ranije bilo moguće i robu i ljude i novac i znanje cirkulira preko državnih granica sa sve manje intenziteta. Monopol na nasilje kroz recimo institucije kao što su Ujedinjeni narodi i snage Ujedinjenih naroda, Interpol i takve međunarodne organizacije i institucije koje imaju i mogućnost vojnog djelovanja i mogućnost policijskog djelovanja preko granice zemlje i taj monopol države na nasilje je proširen i na institucije koje su iznad države. I konačno, možda u ovoj odluci najvažnije pravo vlasti da unutar svojih vlasti radi što hoće. Deklaracija ujedinjenih naroda o pravima čovjeka i građanina, možda temeljni dokument koji kaže to nije više istina. Postoje standardi u zaštiti ljudskih prava, pa i u zaštiti okoliša, u načinu ponašanja, u zaštiti prava manjina, u zaštiti prava djece, u zaštiti prava žena, u zaštiti prava rasnih manjina. Dakle, i ljudi različitih rasa. Postoje standardi koji moraju biti univerzalni za cijeli svijet. I prema tome ta ideja da bi jedna vlast mogla ili da bi kao što je Nikolaej Ceausescu kada je vladao Rumunjskom govorio postojao specifično rumunjska demokracija i specifično rumunjska sloboda ne postoji. Sloboda jeste i mora biti jednaka za nas, za Švede, za bilo kog čovjeka, za građane Ruande, Etiopije mora biti na istoj razini i znači istu stvar. Činjenica da ona to danas nije ne govori o tome da je to dobro, nego samo da je to tako. Ali u tom pogledu ograničavanje vlasti da u svojim granicama radi svojim građanima šta god joj padne na pamet je dobra stvar, je pozitivna stvar, da postoje univerzalni standardi u ljudskim građanskim pravima koji se reflektiraju bez obzira iz koje se zemlje i na koje imate pravo bez obzira iz koje ste zemlje je dobra stvar. Prema tome, sa tog stanovišta ovo tradicionalno ili klasično poimanje suvereniteta u punom smislu riječi u suvremenom svijetu i u suvremenoj Hrvatskoj koja je između ostalog i članica NATO-a i članica Ujedinjenih naroda više ne postoji. Otvorena je i tema reprezentacije Hrvatske u europskim institucijama. Jedan od problema koji se često spominje u odnosu na Europsku uniju je premala snaga europskog Parlamenta u odnosu na Europsko vijeće i tijela u kojem su predstavljeni bilo ministri, bilo premijeri zemalja članica. U Europskom vijeću i u ministarskim vijećima gdje je Hrvatska predstavljena i svaka druga zemlja predstavljena samo sa jednim članom Hrvatska će biti reprezentirana na taj način. U Parlamentu gdje istina imamo 12 promatrača i kasnije 12 zastupnika Hrvatska je jedan mali segment. Ali ono što je pred nama je sigurno angažman da se pojača snaga Europskog parlamenta i da se o nda i u tom smislu naša reprezentacija tamo koja nije reprezentacija nakon punopravnog članstva Hrvatskog sabora nego hrvatskih građana direktno. Dakle, izabrana direktno. Samo će promatrači biti izabrani iz Hrvatskog sabora, a nakon toga se ide u neposredne izbore i da se onda i predstavnici hrvatskih građana čuju u raspravi. Činjenica je da u Europskom parlamentu kao zastupnici sjede ekstremni euroskeptici, ljudi koji su apsolutno dušom i tijelom protiv Europske unije ali sjede u Europskom parlamentu i zagovaraju svoje stanovište. Dakle, funkcioniraju unutar postojećih europskih institucija. Ja ću se ovdje zaustaviti jer vidim da me upozorava predsjednički stol. Ali ću iskoristiti još svoju priliku malo kasnije da nešto kažem o jednoj temi koja je također ovdje spomenuta, a to je pitanje monitoringa. Dakle, ovog nadgledanja do datuma ulaska, o čemu se tu točno radi. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem ministrici vanjskih i europskih poslova. Imamo prijavu za jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi kolega Dinko Burić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažena gospođo ministrice ispravio bih netočan navod kada ste rekli u pitanju suvereniteta ovu treću kategoriju, dakle pravo da se unutar svojih granica radi što se hoće. Vi ste tada rekli, evo zaključno da je dobro da se ne može raditi što se hoće i da je to standardizirano. Ali, to nije točno jer nije dobro nešto drugo, nije dobro da unutar vlastitih granica ne možeš donositi zakone za svoje građane onako kako predstavnici tih građana, a to je Hrvatski sabor, misli nego onako kako će biti diktirano iz Europskog parlamenta. Jer podsjetit ću vas, na stranici 24., dokumenta Ministarstva vanjskih poslova o kojem sam pričao iz rujna 2011. godine evo citiram stoji: "Putem Lisabonskog ugovora se ponovno potvrdio princip primata EU zakonodavstva putem Deklaracije br. 17 na Ugovor iz Lisabona. Pri tome u slučaju novih članica,
Vrijeme, kolega Buriću.
Evo završavam. Pristupanje Uniji znači da država prihvaća ne samo svo trenutačno EU zakonodavstvo već i buduće zakone EU. Prema tome, pričamo o primatu koji će imati Europski parlament i Europska komisija nad nama i to treba zabrinuti zastupnike Hrvatskoga sabora. Koja će biti naša ingerencija.
Hvala lijepa. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 minuta. Imamo 48 prijavljenih kolegica i kolega. Prva se za raspravu prijavila uvažena zastupnica gospođa Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pokušat ću skratiti svoje izlaganje jer već u ime klubova je rečeno mnogo toga zašto bi trebala zapravo Hrvatska postati 28 članica EU. Naime, povijest umnogome obilježavaju političari i politike. Europa ima dosta negativnih iskustava u svojoj povijesti da samo u 20. stoljeću na njezinom tlu vodila su se dva velika svjetska rata. Europa je proživjela razjedinjenje, neprijateljstva, preživjela je i Hladni rat, odnosno … [[Govornica se ne razumije.]] politiku i na tom iskustvu započeli su europski političari integraciju europskih država i naroda. Hrvatska također kao jedna od članica država na tlu Europe imala je tešku i bolnu povijest i ne želimo da se takva povijest ponavlja. Današnja EU zapravo je cilj i težnja svih europskih država da postanu njezine članice jer to onda znači ne samo integraciju u gospodarskom, kulturnom, povijesnom smislu, to znači kao što je ovdje već puno puta rečeno i jednu stabilnost i mir za europske zemlje. Postavlja se pitanje zašto neke od država nisu članice EU pa se tu navodi primjer Norveške i Švicarske. One također po svom zakonodavstvu, po načinu kako vode svoju politiku, po načinu kako vode svoje gospodarstvo jesu integrirane kao da su u EU. Njihovi građani su tako odlučili. O tome hoće li Hrvatska ući u EU odlučit će također naši građani. Međutim, naša povijest države je vrlo kratka – 20 godina. I u tih 20 godina imali smo i rat, dakle morali smo se kroz rat dokazati da smo država braneći svoj teritorij i tek početkom ovoga stoljeća, dakle negdje 2001. godine započele su Vlade i Parlament ozbiljan razgovor i realizaciju te težnje da Hrvatska postane članica EU. Počeli smo sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju 2001. godine i iza toga pregovore koji su bili pojedinačni, koji su bili dugotrajni i koji su bili teški i pregovaralo se o najviše poglavlja u odnosu na sve druge zemlje koje su postale dosada članice EU. Možemo biti zadovoljni ili manje zadovoljni kako su se neka poglavlja ispregovarala, međutim kako ćemo voditi svoju politiku gospodarsku, kulturnu, socijalnu, koliko ćemo se stvarno integrirati u EU ovisit će o nama. Bez obzira što se ovdje iznosi da ćemo određene zakone, određene norme ponašanja morati imati usklađene s EU. Zašto je važno da smo članica EU upravo u ovom kriznom vremenu kad i mnoge zemlje EU proživljavaju krizu i bore se na različite načine i donose različite mjere da bi izašle iz te krize? Hrvatska u gospodarskom smislu nije u dobroj situaciji. Mi danas nekoliko godina za redom imamo pad gospodarskih aktivnosti. Naše je gospodarstvo slabo iz objektivnih i subjektivnih razloga. Mi imamo malo investicija, mi imamo malo stranih ulaganja. Naša je potrošnja, pogotovo državna potrošnja, tako visoka da ona više nije izdržljiva. Naša su zaduženja visoka, naša zaduženja su i pod nepovoljnim uvjetima. Ako samo kroz ovaj gospodarski i socijalni segment sagledavamo budućnost naše zemlje onda ćemo reći da Hrvatska mora ući u jednu veliku asocijaciju europskih država jer joj to otvara puteve za njezin gospodarski i socijalni prosperitet. Ali on neće biti, do tog prosperiteta neće doći samo zato što ćemo mi postati članica EU. On će doći na način da se naši građani, da naši gospodarstvenici, ali i da naši političari prihvate norme ponašanja koje su unutar EU. Hrvatska je regionalno jako različito razvijena. Nama trebaju značajna ulaganja u pojedine regije u Hrvatskoj. Europska unija ima važnu politiku regionalnog razvoja čitave Europe pa i država unutar same EU. To znači, ako ćemo pametno koristiti europske fondove, posebno fondove za regionalni i ruralni razvoj, to znači napredak za mnoga područja Hrvatske koja su danas slabo ili slabije razvijena. To znači da će Hrvatska imati mogućnost da unutar velikog tržišta Europske unije bez granica, bez carina može plasirati svoje proizvode ali to znači naravno i konkurenciju drugih proizvođača i drugih država na Hrvatskom tlu. To znači onda i prijenos tehnologija, znanja, konkurencije a to znači da će opstajati samo oni koji su najbolji. Hrvatskoj to treba, treba joj takva konkurencija, trebaju joj dodatna znanja, trebaju joj dodatne tehnologije, mi nemamo dovoljno vlastite akumulacije i orijentirani smo na tuđu akumulaciju. Mi želimo da Hrvatska bude stabilna država u koju će ulagati strani investitori u koju će nam donijeti nova znanja, nove tehnologije i novu zaposlenost. Do sada su o europskoj uniji govorili političari, do sada se o pregovorima raspravljalo unutar Hrvatskog parlamenta, ovdje već rečeno kroz nacionalni odbor ali i kroz izvješća koje se raspravljalo na plenarnim sjednicama. Ovim danom najvjerojatnije završavaju političke rasprave, političari će danas završiti svoja izlaganja, a u nedjelju će Hrvatski građani reći DA za Europsku uniju, reći će Hrvatskoj je potrebno da bude članicom Europske unije i neka takva poruka bude iz Hrvatskog parlamenta, bude upućena građanima da u što većem broju izađu na izbore, da glasaju svatko prema svom uvjerenju i svojim mišljenjima, ali treba reći Da, Hrvatskoj je potrebna europska unija.
Zahvaljujem kolegici Zgrebec. Idući na redu je uvaženi kolega zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Rasprava o referendumu s moje točke gledanja rasprava je o dva pitanja, jedno je pitanje Jesam li za ulazak Hrvatske u Europsku uniju Da ili Ne? To je zapravo što je rekao premijer Milanović svjetonazorsko pitanje mnogih od nas, a drugo je pitanje, prihvaćamo li ulazak Hrvatske u Europsku uniju pod uvjetima kakvi su dogovoreni u procesu pristupanja? Dakle, da li smo zadovoljni uopće s onim što je ispregovarano, da li smo zadovoljni s time. U čemu je problem s poimanjem samopristupanja Hrvatske u Europsku uniju. Ulazak u europsku uniju nije pitanje ni kulturne, ni civilizacijske, ni povijesne pripadnosti Republike Hrvatske prostoru Europe, mi u prostor Europe neupitno pripadamo kao što pripada Švicarska ili kao što pripada Norveška. Tu se nalazimo i zemljopisno i povijesno i civilizacijski. Pitanje ulaska u Europsku uniju, pitanje je ulaska u jednu jasno definiranu političko gospodarsku tvorbu uz odricanje jednog dijela nacionalnog, gospodarskog pa i etničkog suvereniteta, radi čega? Radi očekivanog gospodarskog boljitka, određene društvene stabilnosti i jedne povijesno vremenske determiniranosti u kojoj se nalazi Republika Hrvatska. HDSSB kao regionalna, nacionalna, demokratska i proeuropska stranka nije protiv Europske unije ali dijelimo opravdanu bojazan pa i strah većine Hrvatskih građana, većine žitelja Slavonije da na referendumu ne znamo niti za što zapravo glasujemo kada zaokružimo "DA" niti za što glasujemo ako zaokružimo "Ne". To je svjetonazorski problem, a drugo je pitanje samih pregovora, načina vođenja pregovora, da li mi u Europsku uniju ulazimo kao jedna suverena država koja je vodila kvalitetno pregovore, da li smo ostvarili zadovoljavajuće pregovaračke rezultate ili u Europsku uniju ulazimo na koljenima kako smo i do sada najčešće u povijesti ulazili u razne državne ili paradržavne tvorbe. Pa i prevareni i podcijenjeni. Sve u pregovorima o pristupanju bilo je tajna od samog početka do samog završetka, javnost nije ništa smjela znati niti je znala ni o pregovaračkim stajalištima Republike Hrvatske, ni o tijeku pregovora, ni o sadržaju zaključenih poglavlja. Pregovori su završeni, predsjednik Republike Hrvatske i tadašnja predsjednica Vlade potpisali su ugovor, odredili datum kada će Republika Hrvatska ući u Europsku uniju i tek potom, praktički post festum u zadnje vrijeme su objavljeni pregovarački dokumenti. Tome su prethodile izmjene Ustava Republike Hrvatske kako bi se olakšao referendumski odgovor upravo za ovo pitanje pred kojim se sada nalazimo. Za nas u Slavoniji najvažniji dio pregovaračkog procesa bilo je poglavlje broj 11. poljoprivreda i ruralni razvoj. Ja sam iz tih javno objavljenih dokumenata koji su objavljeni na stranicama Vlade i Ministarstva vanjskih poslova pokušao rekonstruirati tijek procesa u poglavlju broj 11. U screeningu stoji udio poljoprivrede u BDP-u je 6,5%, 48% Hrvatskog stanovništva živi u ruralnim područjima. U Hrvatskoj 448 tisuća 532 obiteljska poljoprivredna gospodarstva, to su … već ukupna domaćinstva, ukupno raspoloživa poljoprivredna površina u Republici Hrvatskoj je milijun i 392 tisuće hektara od čega se za poljoprivredu koristi milijun i 77 tisuća hektara, odnosno 77% ukupno raspoloživog poljoprivrednog zemljišta. Veći dio je u privatnom vlasništvu, svega 229 tisuća uglavnom državnog zemljišta je u vlasništvu tvrtki. Kako su tekli pregovori, što je vidljivo iz dostupne pregovaračke dokumentacije, tražili smo da u slučaju prijelaznog razdoblja da iznos kojim će Europska unija iz svojih poljoprivrednih fondova sudjelovati u cjelokupnom iznosu za izravna plaćanja bude u prvoj godini 80%, u drugoj 90% i trećoj 100%. Potom smo retenirali pa smo tražili sa u prvoj godini Europska unija sudjeluje sa 50% u drugoj 60 pa po 10 posto pa sve do 100% sljedećih 5 godina. Obrazloženje citiram: "Tijekom cijele iduće sedmogodišnje perspektive ne bi bio dostignut iznos od 100% nego tek tijekom treće financijske perspektive u odnosu na sadašnju. Anticipirajući moguće promjene (smanjenje sustava izravnih plaćanja) postoji rizik da u tom slučaju Hrvatskim poljoprivrednim proizvođačima ne bi uopće bio dostupan puni iznos financijske omotnice. Nadalje, projekcije izračuna ukupnih primitaka sredstava EU i mogućih uplata proračunskih sredstava Republike Hrvatske u zajedničku blagaju EU pokazuju da postoji ozbiljan rizik da u prve dvije godine članstva Republika Hrvatska bude neto uplatitelj ukoliko udio sredstava Europske unije uz izravna plaćanja ne bi iznosio bitno više u odnosu na prijedlog od 25% prvoj godini članstva". Što smo ugovorili, što smo potpisali? Potpisali smo da upravo bude 25% udio EU u plaćanjima u poljoprivredi u prvoj godini. … 25%, 30, 35, 40 i onda po 10% svake sljedeće godine, pa će tek nakon 10 godina našeg članstva naša poljoprivreda biti financirana iz EU. Tražili smo mogućnost prenamjene nekorištenog poljoprivrednog zemljišta u poljoprivredno tri godine nakon pristupanja bez povećanja financijske omotnice, nismo dobili i nismo ugovorili. Ovdje se radi o 315 tisuća hektara hrvatskog poljoprivrednog zemljišta. Dakle, razlika između onog ukupnog poljoprivrednog i onog koji je do sada korišteno. Nismo dobili nikakvo prijelazno razdoblje. 315 tisuća hektara hrvatsko poljoprivredno zemljište isključeno iz ugovora. Tražili smo mogućnost dizanja novih vinograda do 31.12.2015. prihvatili smo da nema dizanja novih vinograda nakon ulaska u EU osim obnove starih. Tražili smo prijelazno razdoblje od 5 godina nakon ulaska za korištenje netretiranog sjemena i sadnog materijala. Nismo dobili. Danom ulaska u EU prestaje ta proizvodnja. Tražili smo prijelazno razdoblje od tri godine nakon pristupanja za primjenu potpora sadašnjem opsegu iz one kulture koje su na snazi. Ugovorili smo potpore samo za neke proizvode, to su šećerna repa, maslinovo ulje, duhan, mliječne krave i rasplodne krmače. Podaci iz screeninga "Tijekom razdoblja '02.-'04. Hrvatska je računala na prosječno 244 tisuće mliječnih krava i proizvodnju od 972 tisuće tona mlijeka". 2009. imali smo 212 tisuća 220 mliječnih krava. Ugovorili smo isplatu izravnih plaćanja povezanih s brojim grla za najviše 105 tisuća 270 mliječnih krava. To je polovica ukupnog broja koja smo u screeningu prikazali da imamo što se tiče mliječnih krava. Tražili smo proizvodnu kvotu od 900 tisuća tona mlijeka. Ugovorili smo proizvodnu kvotu od 750 tisuća tona mlijeka. To je tu negdje u razini sadašnje proizvodnje koja pada zadnjih 8 godina. Iz screeninga podatak "Hrvatska trenutno ima 750 tisuća ovaca i 230 tisuća koza. To je ukupno 980 grla koza i ovaca." Ugovorili smo mogućnost izravnog plaćanja za najviše 542 tisuće 651 grlo koza i ovaca. 400 tisuća manje nego što smo rekli da imamo u screeningu. A što će biti s ovih 400 tisuća? Šećer, tražili smo godišnju proizvoljnu kvotu za šećer u iznosu od 217 tisuća 429 tona. Ugovorili smo 192 tisuće 887 tona. Tražili smo prijelazno razdoblje od tri godine od dana pristupanja nacionalnu kvotu za uvoz sirovog šećera od 80 tona pa smo spustili na 40 za 16 eura. Na kraju smo ugovorili uvoznu kvotu još 40 tisuća tona kroz tri godine ali uz 98 eura carine po toni. Ima puno toga, nema više marmelade, nema više mladog Portugisca, nema više hrvatskog Prošeka. Što unosimo u EU' što smo ispregovarali? Ispregovarali smo pekmez. Pekmez je jedini hrvatski pobjednik u poglavlju 11.-Poljoprivreda i ruralni razvoj. To je jedino što su hrvatski pregovarači uspjeli ponuditi od cijele hrvatske poljoprivredne tradicije i što postoji zajedničko hrvatski proizvod na europskom tržištu. Dakle, naši proizvođači će se morati baciti u proizvodnju pekmeza. U pregovorima u posljednjem krugu.
Kolega Đuroviću vrijeme.
Od 37 pregovaračkih stajališta 12 povukli, 19 promijenili, ostalo je 9. Zaključno. Što se tiče poglavlja broj 11 Hrvatska nije ispregovarala ništa i potpisala je sve. Poljoprivrednici su dobili velika ograničenja. Hrvatskoj državi je ostao veliki financijski teret, a EU je preuzela neznatan dio financijskih obveza, Hrvatska u poglavlju broj 11.-Poljoprivreda i ruralni razvoj ušla na koljenima u EU. Hvala.
Hvala lijepa kolegi Đuroviću. Za riječ se javila ponovno ministrica vanjskih i europskih poslova gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Hvala. Ja se ispričavam i zaista neću odgovarati na svaku raspravu nego ću si to pribilježiti pa onako u blokovima. Ali moramo samo na nekoliko stvari ovdje reagirati jer se radi o naprosto netočnim podacima. Recimo da je ostala samo marmelada i da su hrvatski pregovarači odnosno pekmez i da su ispregovarali samo pekmez, znači da niste vidjeli sve proizvode koji su taksativno navedeni i vina i ulja i cijeli niz proizvoda koje poimenično naveden u pregovaračkom stajalištu koje su ispregovarali. Naravno da je u svim poglavljima, a naročito u ovom su pregovaračka početna stajališta bila maksimalistička. Jer se radi o pregovorima dakle bila su najveća moguća što bi Hrvatska uopće mogla dostići, a ispregovarano je na onoj razini na kojoj ste vi citirali dakle u nekim slučajevima na bitno niže u nekim na nešto nižoj. Ali to ne znači da zapravo unutar toga se može prezentirati da se ispregovarao samo pekmez jer to nije istina. To vjerojatno i sami znate da nije istina, jer je naveden broj proizvoda i imena proizvoda koja su u poljoprivredi ispregovarani. A osim toga je i to će zaista zahtijevati i drugačiji način mišljenja i drugačiju strukturu proračuna. Osim neposrednih plaćanja i poticaja u poljoprivredi za poljoprivredu su predviđena sredstva u ruralnom razvoju, u obnovljivim izvorima energije i u zaštiti okoliša. Slovenija je primjerice ukupnu svoju poljoprivredu obnovila iz fondova zaštite okoliša. Dakle, ova ideja koja poljoprivredu hrvatsku dovela na koljena na kojima se u ovom trenutku nalazi, a to je da je instrument razvoja poljoprivrede su direktna plaćanja. Sredstva kojima ljudima date u ruku i nakon toga nikom ništa je pogrešna ideja. Ideja kombiniranja poticaja i projekata ruralnog razvoja sa projektima zaštite okoliša i projektima obnovljivih izvora energije je nešto kako ćemo morati razvijati hrvatsku poljoprivredu i to je za hrvatsku poljoprivredu spas. Pitajte bilo kojeg uspješnog proizvođača od maslinara, stočara do vinogradara, takav pristup kombiniranja poticaja i projekata kvalitete života u ruralnim dijelovima Hrvatske je spas. Sami ste rekli, malo preko 6% BDP-a iz poljoprivrede, ali preko 40% ljudi živi u ruralnim krajevima. Dakle, očito se ne radi samo o poticajima koji ljudima idu direktno u ruke nego i projektima podizanja kvalitete života i standarda u ruralnim krajevima. I na taj način ćemo morati promijeniti i to zaista je istina, promijeniti pristup razvoju hrvatske poljoprivrede. Hvala.
Zahvaljujem ministrici Pusić. Imamo ispravak netočnog navoda. Kolega Dražen Đurović, izvolite.
Da, ministrica, mi smo zaštitili nekoliko proizvoda pojedinačno nominalno, ali tako piše dakle u dokumentima da je to jedini hrvatski proizvod koji kao novi proizvod nepoznat do tada Europskoj uniji ulazi na zajedničko tržište. Sad otprilike parafraziram, dakle zaštitili smo nekoliko brendova hrvatskih, ali oni su poznati. Rakija je poznata zvala se ona slavonska ili ne znam kako. Dakle jedino pekmez. Ja vam nisam kriv zbog toga.
Zahvaljujem. Slijedi rasprava još jednog člana kluba HDSSB-a. Gospodin zastupnik Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Naime, kada slušam ovo što je kolega Đurović iznosio, kada slušam naša pregovaračka stajališta ili platformu kako se to voli reći, hrvatska stajališta u svezi pregovora i u poljoprivredi, a i u drugim poglavljima, a u svezi pristupanja Europskoj uniji onda ne mogu a ne sjetiti se jedne izreke koju je još davno Ivan Erdödy, hrvatski ban izrekao u Požunu: "regnum regno non praescribit leges", "kraljevstvo kraljevstvu ne propisuje zakone". No evo mi kao suverena i samostalna država izborene slobode u Domovinskom ratu pregovaramo s drugim "kraljevstvom" i evo ovako kvote o kojima je govorio kolega Đurović iz godine u godinu ili iz mjeseca u mjesec, kako se odlazi u zgradu pregovaranja ili gdje se pregovara tako polako padaju. Ovih dana je vrlo često u uporabi sintagma Hrvatska se vraća kući. Ne, Europa se vraća kući jer Hrvatska je bila Europa i je Europa, međutim i bogate kulture, tradicije, civilizacije i sveg onog što resi Europu u tom smislu. Ali Europska unija je politička tvorevina. Ne govorimo ovdje o uniji u kulturi, o uniji tradiciji, o uniji civilizacije nekakve nego govorimo o političkoj i gospodarskoj tvorevini, a da kažem federaciji koja ne funkcionira po načelu zajednice 28 država. Pogledajmo strukturu Europskog parlamenta i pogledajmo njegovo funkcioniranje koje smo pročitali i koje je netko čitao danas ovdje, kolega Burić, da je to zapravo i europska delegacija koja bude tamo, ako bude 12 članova, 12 europarlamentaraca, da će oni biti podijeljeni po političkim dakle stranačkim skupinama. Neće djelovati skupa niti sjediti skupa jer će sjediti u skupini socijalista, jedni u skupini Europske pučke stranke, jedni u liberalnoj, nije bitno gdje zavisno od sastava europskih prvo promatrača, a onda kasnije parlamentaraca. Prema tome, dakle brane se i zastupaju se interesi tih grupacija političkih, a dolaze svi iz Hrvatske. E sad, ja sam mislio danas raspravljati o nečem drugom a ne o ovoj strukturi EU parlamenta i načinu djelovanja, a tako djeluju isto i komesari i Vijeće Europe i sve ostalo. Upravo po toj liniji, dakle to nije zajednica, federacija država nego političkih stranaka. Tako djeluje u institucijama koje postoje, a to su one četiri institucije da ih ne ponavljam. No vi znate svi koliko smo mi imali problema i kako Sloveniji nije bio problem, a još uvijek nije riješen, evo onaj arbitražni sporazum sa Slovenijom, a vrlo dobro znate da bez obzira na ishod referenduma problem ostaje bio on pozitivan dakle za ili protiv. Problem naših granica, vanjskih granica koje će možda 2015. postati i Schengenske granice sa Srbijom pa Bosnom i Hercegovinom pa čak i Crnom Gorom. Postoji međuvladina skupina za rješavanje problema granice sa Srbijom gdje prema katastarskom planu Hrvatska ima tisuće ili desetine tisuća hektara na lijevoj obali Dunava. Još nije riješen problem Šarengradske Ade. Kad će to biti riješeno, hoće to Europska unija rješavati sa Srbijom? Schengen, pa imamo i sa Bosnom i Hercegovinom ali i problem o kojemu će odmah skočiti gospodin Matušić i problem na Prevlaci, na krajnjem jugu Hrvatske. HDSSB je prije svega regionalna, a potom i demokratska i nacionalna hrvatska stranka i proeuropska stranka, međutim ne može a ne postavljati pitanja koja proizlaze iz upita i građana, iz upita našega naroda, iz neizvjesnosti ili neinformiranosti. Ima niz pitanja koje građani postavljaju i onda s obzirom na različita tumačenja od svih mogućih i političkih opcija i udruga i ne znam ni ja koga sjetim se i jedne izreke koju je nakon prvog posjeta Zagrebu izrekao Franjo Josip kad su ga pitali eto bili ste u Zagrebu, kako vam se čine Hrvati kao narod. Rekao je odličan narod samo ne znaju šta hoće. I tako i danas mi svi skupa, svi građani Republike Hrvatske su u jednoj dvojbi, teškoj dvojbi ali rekao bih dovedeni mnogi u jednu apatiju, u jednu rezignaciju, u jedno osiromašeni socijalni status koji onda rađa ideju da bi to nešto novo što bi izglasali i čemu bismo pristupili donijelo nekakav boljitak. I tu se kupe poeni, pa se pitam nije li dovođenje Hrvatske i hrvatskih građana upravo u ovakvo stanje beznađa i apatije bilo ciljano, bilo ciljano i provođeno u radu vlada od onog trenutka kada smo 2003. godine dobili pravo pregovaranja za ulazak u Europsku uniju. Nije li ciljano došlo do prodaje banaka, do prodaje INA-e i niz drugih hrvatskih bogatstava i hrvatskih resursa. Da bismo danas upravo ovako da ne kažem na koljenima išli na referendum i vidjeli u Europskoj uniji spas. Jer se mnogi, nada umire posljednja i upravo to, upravo ta nada koja je proizišla iz ovako loše uprave Hrvatskom a to smo si ne sami krivi. Naše vlade su za to krive, naš neodgovoran i nesposobno vodstvo države, vodstva države. Pa onda evo ja vjerujem da će ovo naše HDSSB-ovo proeuropska stranka biti tako i proći, dakle pro, za ili pak da ljudi u kako bi rekli po Krleži a u zagorskom, kajkavskom stilu, jel' da kažu "nigdar ni tak bilo da ni nekak bilo pak ni vezda ne bu da nam nekak ne bu". Da to je citat Krležin, pa prema tome ne mogu ga ja izmijeniti na slavonski način. Ali ga moram pročitati ovako kako piše. To je citat, jel' gospodine Mršiću. Zbog toga gospođo ministrice čuo sam i vašu izjavu gledajući jučer televiziju gdje ste bili u Rijeci i tako, da se prijeti građanima Republike Hrvatske upravo u tom smislu. Dakle, u tom smislu, dakle dalje neimaštine i još goreg socijalnog statusa ukoliko se ne uđe u Europu. Ja mislim da bi bilo puno bolje da krenemo u razmišljanje o tome kako popraviti gospodarsko stanje, pokrenuti proizvodnju i sve ostalo, pa bi i sa Europom i bez Europe i krenulo punjenje mirovinskog fonda [[Upadica Stazić: Vrijeme kolega Grubišiću. Vrijeme!]] Ali neka neka vrijeme, polako. Jedna rečenica samo. Dakle, ali bez obzira na sve HDSSB je bio i u svojoj programskoj deklaraciji bio i ostao pro europska stranka. Prema tome, naše razmišljanje znate. Hvala lijepo.
Hvala kolega Grubišiću. Na redu je uvaženi zastupnik gospodin Davor Stier.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Informacija koju nam je Vlada dostavila, a koja u bitnome slijedi i zaključke prethodne Vlade o završetku pregovora dobar je i kvalitetan jedan materijal koji nam daje pregled svega što je dogovoreno sa Europskom unijom i koje su prednosti članstva. A najveća prednost jest ta da ulazimo u zajednicu s kojom dijelimo iste vrijednosti mira, slobode, demokracije, vladavine prava, socijalnog tržišnog gospodarstva, solidarnosti. Europska unija je zato šansa za Hrvatsku, šansa za hrvatsko gospodarstvo koje ulazi u zajedničko tržište od 500 milijuna ljudi, šansa kroz europske fondove. Samo u prvih 6 mjeseci članstva preko 800 milijuna eura koji su na raspolaganju, šansa za poljoprivrednike koji će profitirati od izravnih plaćanja iz europskih fondova, šansa za obrtnike, male i srednje poduzetnike koji će upravo primjenom Europske povelje o malom gospodarstvu imati dodatne garancije o daljnjem micanju svih administrativnih barijera, šansa za mlade koji će moći studirati na europskim sveučilištima po istim uvjetima kao i građani članica Europske unije. Naravno šansa za svakog pojedinog građana, za naše lokalne zajednice. Jednom je nekadašnji predsjednik američkog Kongresa Tif o Nil rekao da je svaka politika uvijek lokalna i bitno je predočiti i našim sugrađanima što Europska unija za njih konkretno znači i za lokalne zajednice evo kao saborski zastupnik iz Samobora što za nas znači Europska unija. Pa to znači upravo mogućnost korištenja europskih fondova i za izgradnju one pruge Zagreb – Samobor. Pruga koja je izgrađena kad smo bili dio srednje Europe 1901. koju su onda kasnije na žalost komunističke vlasti u Jugoslaviji ukinule sada povratkom u Europu imamo šansu to ponovno obnoviti. Naravno, Hrvatski ulazak u Europsku uniju ne znači da mi postajemo dio Europe kao što je Papa Benedikt XVI rekao u lipnju tijekom pastoralnog pohoda Hrvatskoj. Hrvatska je oduvijek bila sastavnica Europe u onom kulturnom, povijesnom smislu. Ali je potrebno da postane dio Europe u onom političkom i institucionalnom smislu. I zato je jako bitno što smo se izborili da u Europsku uniju uđemo našim samostalnim putem bez nekakvih paketa, da u Europsku uniju ćemo unijeti i naš nacionalni identitet, naše kršćanske vrijednosti, tradicionalne vrijednosti hrvatskog naroda, da ćemo ući i sa našim hrvatskim jezikom koji postaje i službeni jezik Europske unije. U Europsku uniju ulazimo i ponosni na sve one koji su branili hrvatsku od agresije. I naravno da je zadaća sviju nas ovdje da i vrijednosti Domovinskog rata budu pravedno vrednovane i u europskim razmjerima kao izraz slobodarskog duha hrvatskoga naroda. Upravo zbog toga što je taj put prema Europi bio trasiran od samog početka našeg osamostaljenja prisjetit ću se ovdje i tog datuma 30. siječnja 1990. kada deseci tisuća Hrvata su bili okupljeni na Trgu bana Jelačića, tada još Trg Republike i tada su se vijorile već zajedno hrvatske i europske zastave. Već tada smo htjeli uputiti poruku cijelome svijetu da želimo nezavisnu, suverenu Hrvatsku u slobodnoj i ujedinjenoj Europi. I zato kad se prisjećamo tih trenutaka s pravom i s ponosom možemo se prisjetiti i uloge prvog hrvatskog predsjednika dr. Franje Tuđmana koji je upravo tu jednu sastavnicu povratka Hrvatske zapadu ugradio kao dio hrvatske državne politike i na tome gradio i nacionalni konsenzus. Uspjeh u izgradnji takvog nacionalnog konsenzusa naravno značilo je i da s druge strane političke scene bilo je u jednom trenutku i odgovornosti u pridruživanju takvog projekta. I zato, kao i ponosan HDZ-ovac, mogu reći da je i naš suparnik, bivši premijer Ivica Račan, dobro učinio kada je podnio kandidaturu za članstvo u EU. Onaj savez između Račana i Sanadera tada Savez za Europu između glavnih političkih aktera bila je okosnica za rad svih vlada, saziva Sabora, predsjednika Republike. Međutim kada je taj put prema EU došao i do jedne blokade koja je izgledala beznadno stvarno blokirana naša europska perspektiva doista je bio bitan, ključan dogovor između premijerke Kosor tada i premijera Pahora za deblokadu. Tada smo pokazali i političku odgovornost i odlučnost za osiguranje europske budućnosti i doista su i predstavnici europskih zemalja to znali vrednovati i to i danas čine vidimo kroz različita pisma koja se upućuju predsjednici Kosor. Ali ono što mene više veseli jest da smo i mi ovdje u Hrvatskoj postigli i tu razinu političke odgovornosti da u ovoj informaciji sadašnje Vlade zna se vrednovati zasluga i zasluge bivše predsjednice Vlade gospođe Kosor i vlade HDZ-a u deblokadi pregovora, u postizanju Sporazuma sa Slovenijom, u završetku pregovora i u potpisivanju Pristupnog ugovora naravno s predsjednikom Josipovićem. Zašto govorim o toj političkoj kulturi i toj zrelosti? Upravo zbog toga što u razgovoru sa građanima osjeća se da u jednom segmentu, možda je on manjinski, ali osjeća se i taj skepticizam koji je, barem po mom uvjerenju kako sam ja to razumio, manje vezan za EU, a više je jedan skepticizam prema sposobnostima hrvatske politike da unutar EU zna zaštiti hrvatske nacionalne interese. I zato mislim da je bitno da pokažemo i u ovoj raspravi da imamo i tu političku mudrost i odgovornost. Odgovornost prvenstveno prema hrvatskim građanima. I da govorimo i da otvorimo rasprave o tome što će se dogoditi i nakon našeg ulaska u EU. Naravno ukoliko to hrvatski građani tako odluče. Na koji način ćemo zastupati hrvatske nacionalne interese? Kako ćemo odigrati tu novu ulogu kao članica EU? Po meni tri su tu najvažnije strateške smjernice – to je naša srednjoeuropska orijentacija, naša europska politika prema jugoistočnoj Europi i pripadnost Hrvatske klubu fiskalno odgovornih članica EU. Hrvatska će kao članica EU naravno imati svoje predstavnike u svim europskim institucijama, ali dobro je kolega Burić rekao u nekim, po nekim točkama naravno odlučivat će se i kvalificiranom većinom. Bit će potrebno i unutar EU znati pronaći i saveznike zemlje članice s kojima ćemo znati promicati naše interese. U tom pogledu naša pripadnost, naše povezivanje, naša koordinacija, naša suradnja sa zemljama srednje Europe smatram da je izuzetno važna. Taj koridor od Baltičkog do Jadranskog mora sa više od 70 milijuna stanovnika predstavlja jednu stratešku važnost za Hrvatsku politiku unutar EU. Mi smo i u prethodnom mandatu uspjeli da Hrvatska se pridruži više gradskoj skupini npr. po pitanju energetike, potrebno je to učiniti i po ostalim pitanjima. Europska politika prema jugoistočnoj Europi kao agent širenja europskih vrijednosti i suradnje i mira, ali isto tako prožet tu europsku politiku prema jugoistočnoj Europi i našim nacionalnim interesima da kroz europsku politiku prema susjednoj regiji zaštitimo dodatno i naše nacionalnu sigurnost, ali isto tako i interese hrvatskog gospodarstva. I na kraju, ovu pripadnost klubu fiskalno odgovornih država, jer ako je ikada u Europi bilo podjela između nekada starih i novih članica danas nova razdjelnica je upravo fiskalna odgovornost i konkurentnost ekonomije. To znači za Hrvatsku kročiti putem sistemskih reformi, reformi naše ekonomije. Mnoge su pokrenute za vrijeme pristupnih pregovora, ali jest činjenica da neke su odgođene ili zaustavljane. Rijetko zbog toga što tadašnja oporba nije htjela pružati pomoć i potporu za širi politički i društveni konsenzus. Sada za to nemamo vremena, za kalkuliranje i čekanje, moramo ići putem reformi. Te su reforme naravno dugoročne. One će, i to treba reći hrvatskim građanima, trebati možda i više od jednog izbornog ciklusa. Upravo zbog toga, tim više je važnije da budu sastavni dio hrvatske državne politike. Taj reformski put koji će biti učinkovit ukoliko trajno na tome ostanemo. Naravno te reforme bi morali učiniti i sa i bez EU, ali je puno jednostavnije ako to učinimo ako smo članica EU. Bit će nam omogućeno naravno korištenje fondova, bit će kapital i krediti po povoljnijim uvjetima, bit će jednostavno različiti mehanizmi koje EU pruža koji će nam omogućiti da bolje obavimo i dalje te reforme. Zato je bitno da hrvatski građani vide i u nedjelju koliko je važna i koja je težina te odluke koja će biti na referendumu. S naše strane naravno dat ćemo tu potporu i sudjelovat ćemo. Trebamo u tom dijalogu ući bez ikakvog straha
Vrijeme, kolega Stier.
Zbog toga što odluka je u rukama zapravo hrvatskog naroda, mi ćemo to poštivati. A ja sam uvjeren da će hrvatski narod znati odlučiti da Europa ne bude samo dio naše povijesti nego dio naše sadašnjosti i budućnosti. Hvala.
Hvala vama na raspravi kolega Stier. Na redu je uvaženi i cijenjeni kolega zastupnik Davor Božinović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, dame i gospodo uvažene kolege i kolegice zastupnici Hrvatskoga sabora. Evo ova dosadašnja rasprava je pokazala zapravo koliko je EU jedan složen mehanizam. I dobro je da se o svim segmentima tog procesa integriranja tih prilagodbi govori. Međutim, pogotovo u danima ovakve odluke kao što je referendum dobro se vratiti nekim elementarnim stvarima, nekakvim počecima jer zapravo u njima leži odgovor na sve ono o čemu smo danas imali prilike slušati iz govora uvodničara i kasnije u ovoj pojedinačnoj raspravi. Europska unija je prije svega nastala kao mirovni projekt. To je govorila gospođa Zgrebec. Mirovni projekt koji je prvi puta europski kontinent, pogotovo zemlje koje su se udružile u taj projekt priveo miru. Miru koji je bez presedana u povijesti Europe. Iz tog projekta je nastalo sve ono što danas nazivamo politikama EU. Prva politika je bila politika industrije, integracije industrije ugljena i čelika ali i tada kao mirovna politika jer se tada smatralo da onaj tko ima ugalj i čelik ima sposobnost voditi rat i ratovi su se u Europi uglavnom i vodili zbog toga. I zbog toga kada se stvorila ta prva ta zajednica za ugljen i čelik sa visokim nadnacionalnim autoritetom vidjelo se da se može ići i dublje, da ta integracija može ići šire, da može ići u svim više-manje u sve segmente društvenoga života. I danas smo tu gdje jesmo. Europska unija danas nije ono što su mogli predvidjeti oni koji su je osnivali, kao što mi danas vjerojatno ne možemo predvidjeti sve ono što će Europska unija predstavljati za 5, 10, 15 godina, 50 godina međutim, ono što je najvažnije Europska unija je način. Način razgovora, način dogovora, način kako Europske zemlje mogu doći do ciljeva koji su im zajednički. A to se sve temelji na vrijednostima, ali Europske vrijednosti su Hrvatske vrijednosti. Ja se neću ići naravno u širinu jer ima puno diskutanata ali ću govoriti nešto o jednom segmentu i poglavlju u kojem sam osobno bio uključen a i kasnije nakon što su pregovori zaključeni to je zajednička europska vanjska i sigurnosna politika. Dakle, Europska unija je razvila i tu politiku, koja se još uvijek razvija, koja joj omogućava da igra aktivnu ulogu na međunarodnoj sceni kako bi promovirala svoje vrijednosti, prije svega mir, multilateralizam temeljen na povelji i načelima Ujedinjenih naroda ali i na zaštitu onih vrijednosti koje su imanentne Europskoj političkoj kulturi a to su ljudska prava, temeljne slobode a naravno i razvoj i konsolidacija demokracije. U tom smislu Europske države i danas vide razlog da se ujedine i nastupe zajednički. TA politika će u trenutku kada Hrvatska bude nadamo se nakon uspješnog referenduma postati punopravnom članicom imati svega 20 godina, a onaj intenzivni dio razvoja te politike je zapravo negdje od 2000. godine pa nadalje. Zbog čega? Jer svijet se mijenja, i to veoma brzo. Mi smo 50 godina svjedočili bipolarnom modelu međunarodnih odnosa u Europi, nakon toga je uslijedilo jedno razdoblje unipolarizma u međunarodnim odnosima sa vodećom ulogom Sjedinjenih Država. Danas svijet postaje multipolaran, danas nisu samo Sjedinjene Države, danas su tu nove zemlje, rastuće sile svijeta kao što su Brazil, Indija, Kina, Južna Koreja, Južna Afrika sutra, Europa ukoliko želi igrati ravnopravnu utakmicu s tim zemljama mora nastupati zajedno. Meni je drago da i u programu Vlade, i ove Vlade upravo suradnja sa tim zemljama navedena posebno, međutim, činjenica je da bez Europskog konteksta Hrvatska teško može igrati neku važniju ulogu u tom smislu. Zbog toga su nam važni mehanizmi Europske unije, Europska unija ima već više od 800 raznih bilateralnih sporazuma sa zemljama svijeta. Europska unija uspostavlja Europsku službu za vanjske odnose, svojevrstan začetak Europske diplomacije koji nam pomaže i pomagat će nam da dođemo tamo gdje fizički zbog financijskih ili kadrovskih ograničenja i nismo u mogućnosti. Europska unija uspostavlja koncept zajedničkog dijeljenja i udruživanja sposobnosti i na tom planu. osim toga Hrvatska vanjska politika ulaskom u Europsku uniju posebno prema trećim zemljama dobiva jednu dimenziju koju nije imala, a ta dimenzija je da ona postaje atraktivna samom činjenicom što je članica Europske unije ili članica NATO Saveza. To se već vidjelo kada je postalo izvjesno da Hrvatska će završiti pregovore. Predstavnici zemalja poput Izraela, Kine, Brazila, za njih je Hrvatska tada postala dodatno atraktivna jer kroz Hrvatsku oni mogu i nastojat će tražiti put kako ojačati svoju poziciju unutar Europske unije. Da na to dodam i važnu dimenziju sigurnosti. Ovo je prvi puta u povijesti Europe da se Europa suočava sa krizom, dodatnom financijskom krizom a da padaju obrambeni proračuni diljem Europe, zasluga za to je u Europskoj uniji i to kao jamcu mira i stabilnosti. Uvijek je kriza značila da se države naoružavaju. Danas imate situaciju da u posljednjih 10 godina u Europi su obrambeni proračuni pali za 37 milijardi eura. Imate situaciju da Francuska i Velika Britanija zajednički razmišljaju o strateškim i potpisali su ugovor o strateškom razvoju nuklearnog naoružanja suradnji mornarica i da ne idemo u detalje. To su zasluge Europske unije. Zbog toga ja sam siguran da će Hrvatski građani, Hrvatski državljani, prepoznati ako ništa ove prednosti koje nam jamče i stvaraju jedan temelj za normalan gospodarski razvoj u kojem će Hrvatska dijeliti sve one prednosti ali i one izazove koji postoje pred drugim zemljama članicama Europske unije. Europska unija ne nudi rješenje za sva pitanja, ne nudi rješenje za sve krizne situacije, ali nudi način izlaska iz kriza, nudi način kako doći do rješenja i to je čini mi se veoma puno. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Na ovo izlaganje kolege Božinovića imamo jednu repliku. Kolega Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvaženi kolega činjenica je da je Europska unija danas jedna šansa za Hrvatsku i za rezultate ovog stanja u koje je Hrvatska država dovela upravo hrvatska politika, dakle ona politika koja je obnašala vlast. Ja se samo nadam da kroz povijest je bilo niz ovakvih govora vjerojatno manje u ovom Saboru možda nekad i duže je vođena rasprava kada se u ovom Saboru govorili da nema bolje od hrvatsko-ugarske nagodbe, da nema boljeg od Austro-Ugarske, da nema bolje od Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, da nema bolje od Jugoslavije. Ja se nadam da ova rasprava, da nema bolje od EU da će ustvari biti tako da nema boljeg. Ali evo ovo će biti interesantno svima vama. Upravo radi ove zastave tu EU koja stoji u ovoj sabornici da je temeljem članka 4. stavka 1. i članka 11. Zakona o pravu na pristup informacijama tadašnja zamjenica predstojnika Ureda za odnose sa javnošću i službenih za informiranje Vlade RH odgovorila na jedan upit zbog čega zastava stoji u sabornici i na drugim institucijama. Između ostalog u tom odgovoru stoji da zastava EU na službenim zgradama središnjih tijela državne uprave i u zgrada ističe se od 16. Rujna 2004. Godine na temelju vidi sada ovoga usmenog naloga tadašnjeg predsjednika Vlade RH. Dakle, mi imamo zastavu EU, ići ćemo na referendum, a nemamo uopće još odluku gdje ćemo staviti tu zastavu.
Vrijeme kolega Vinkoviću.
Zahvaljujem. Pa bih evo molio da bar donesemo i tu odluku, da ju možemo izvjesiti na Sabor, a da nije usmeni nalog.
Hvala lijepo. Prije nego što nastavimo raspravu jedna obavijest. Imamo 43 prijavljena kolegice i kolege za raspravu i s obzirom da se mnogi zastupnici dolaze raspitivati ovdje za stol, nećemo imati pauzu za ručak, nastavljamo raditi bez pauze. Prema tome, tko je gladan neka iskoristi vrijeme kada nije na redu za raspravu. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je uvaženi kolega Petar Baranović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo ministrice, štovane kolegice i kolege. Ja ću izvjesno nešto kraće raspravljati, ali mislim da je red da se osvrnemo na neke stvari. U profesiji iz koje dolazim postoji jedna temeljna disciplina, a to je određivanje kursa, to je nešto što čeka građane i birače RH u nedjelju. A da bi pravilno mogli odrediti kurs osim što vam mora biti poznata luka u koju želite uploviti i doći, morate znati i luku i polaznu točku iz koje se upuštate na to putovanje. Temeljna stvar koju bi možda trebalo iskreno i istinski reći građanima RH u ovom Domu jeste što je alternativa EU, koje su realne mogućnosti i potencijali hrvatskog društva? I ako sagledamo realno stanje, rezultati neće biti pozitivni iz svih predmeta a koje hrvatska politika polagala proteklih 20 godina. Referirat ću se na svoju nekadašnju profesiju koja u mnogome ovisi i danas o uspješnosti vođenja procesa upravljanja prirodnim bogatstvima u promišljanju prave politike i donošenju pravih odluka. Pripadam generaciji koja je otišla na more prije 20 i dvije, tri godine, bili smo mladi momci, prilično neiskusni i oskudnog znanja. Na brodovima i tada bili retroflota ostvarivali smo ulove iznimne jer smo bili privilegirana prva generacija koja je ozbiljnije isplovila na pučinu. Da, dame i gospodo, isplovili smo na pučinu koja je bila netaknuta. Danas 20 godina kasnije kao jedan od ribarskih predstavnika polako sam se pepozicionirao u političku profesiju. Danas govorim pred vama u ovom Saboru, a moji kolege koji su tada kao i ja kao mladi momci dolazili sa osmijehom zadovoljni s mora prije 20 godina, danas uplovljavaju sa očima umornih staraca koji se boje za svoju profesiju. Jeli more umire pod nogama, a zato smo isključivo zaslužni mi. Nije nam kriva EU, nije nam kriva pravna stečevina, krivi smo sami, jer nismo u toj disciplini kao i u mnogim drugima položili ispit. Jednako stanje je i u poljoprivredi koja danas egzistira i isključivo zahvaljujući milijardama kuna poticaja za koje je pitanje u kojoj mjeri i koliko dugo će ih ovako naviknuta ustrojena i organizirana RH moći isplaćivati. Tko će dame i gospodo preuzeti odgovornost kada jednog dana hrvatski državni proračun bude prazan, kada ne uspijemo provesti reforme koje se oslanjaju u mnogome na revitalizaciju industrijske proizvodnje koje nema bez tržište a koje ne možete provesti na skučenom tržištu od 4,5 milijuna ljudi? Tko će preuzeti odgovornost pred budućem generacijom? Tko će im moći pogledati u oči, slijedom činjenice da smo po broju visokoobrazovanih mladih ljudi daleko ispod prosjeka EU, a da hrvatski državni proračun već danas gubi korak u financiranju i da ne možemo provesti reformu visokog školstva na takav način da bi dosegli standarde koji eto vladaju u tim zemljama prema kojima su neki toliko skeptični. Naučimo se u ovom saboru i u hrvatskom društvu govoriti istinu. Nije točno da pravna stečevina EU skrivana poput tajne, nije točno da se ne zna kuda idemo. Proces traje od potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. 12 godina je duga ta navigacija ovom brzinom plovidbe. Stranice pravne stečevine iz poglavlja 13, engleska originalna verzija i hrvatski prijevod već su žuti listovi papira u mom dnevnom boravku jer sam kao odgovoran čovjek zastupajući ribare pravnu stečevinu EU isprintao i pročitao već 2005. godine. od onda do danas su ona uvijek povremena lektira u mom životu. Odgovornost da zastupam te ljude donio sam sobom u ovaj državni Sabor koji ima obvezu, na to smo prisegnuli, ljudima dati pravu informaciju i pravu procjenu. Jeli moguće otvara se pitanje da itko ozbiljan u hrvatskoj politici pa u konačnici u javnosti među građanima misli da su pravni okviri koji su isproducirali ovakvo stanje u hrvatskom društvu kvalitetnija pravna stečevina od sve mudrosti koju su izrodile tradicionalne demokracije europskih parlamentarnih država, da smo odista nas 4,5 milijuna ljudi pametniji, odgovorniji i promišljeniji i da možemo napraviti takvu pravnu formu koja će bit efikasnija, uspješnija i kvalitetnija od onoga što su napravile zemlje koje imaju tradiciju demokracije i odgovornog upravljanja. Priče o suverenitetu možda ponajbolje oslikava jedan komentar koji je jutros izrekao gospodin premijer kad je kazao da se forma suvereniteta danas realno mijenja u vremenu. Postavimo sebi pitanje što bi bilo da nismo prije par godina pristali na jednu integraciju koja nam je danas omogućila mir i stabilnost, sigurnost naših vanjskih granica. Kako bi danas izgledao stupanj sigurnosti hrvatskih građana da se oslanjamo na naš proračun i da se oslanjamo na sredstva koja bi nam bila realno dostupno za održavanje obrambene sile koja garantira nepovredivost granice Republike Hrvatske. Dame i gospodo, mi imamo dužnost ljudima reći istinu, naša je dužnost izići iz ove sabornice nakon ove rasprave među građane, pogledati ih u oči kao što to rade moji kolege danas u Šibeniku, u Drnišu, u Kninu. Ponekad otrpiti uvredu, verbalni napad onih koji ne razumiju jer i ajme onom društvu u kojem glavnu riječ vode oni koji ne razumiju ili oni koji razumiju a žele na bilo koji način zaštititi svoje sitne partikularne interese. Ministrica vanjskih poslova ima tu hrabrost, odigrala je bitnu ulogu u ovoj priči. Bio bi red da i mi muškarčine mediteranci, kontinentalci, skupimo toliko hrabrosti i da izađemo pred građane da im kažemo istinu. Vrijeme je za iskorak. Imali smo dovoljno vremena za promišljanje. Izbor je vrlo jednostavan. Na jednoj strani hodnika su vrata u kojima žive Britanci, Danci, Francuzi, Austrijanci, Talijani, Belgijanci i ostali europski narodi. U hodniku su druga vrata u kojemu žive narodi kojima je definitivno potpuno jasno puno lošije nego nama i koji imaju puno manju i puno lošiju perspektivu. U mojoj profesiji bivšoj odluke se donose potpuno jasno, u realnom vremenu, brzo i nedvosmisleno. Ne postoje dva rješenja, postoji samo jedno. I ne postoje dvije istine oko jednog pitanja, postoji jedna. Prava istina je da je interes Republike Hrvatske da u nedjelju izađemo na referendum, da pozovemo svoje birače i svoje sugrađane i da na tom referendumu zaokružimo "da" jer to je jedino što smo dužni napraviti prema budućim generacijama ako ih ne želimo upropastiti. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega Baranoviću. Na vaše izlaganje imamo jedan ispravak netočnog navoda. Kolega Dražen Đurović, izvolite.
Ispravak netočnog navoda koji je glasio da poljoprivreda egzistira isključivo zahvaljujući milijardama kuna od Hrvatske države. Smatram da je taj navod netočan. Poljoprivreda egzistira isključivo zahvaljujući radu hrvatskih seljaka i hrvatskih poljoprivrednika. A milijarde kuna se u poljoprivredu moraju upumpavati jer poljoprivreda je uvedena u proces jedne brze tranzicije u procesu prilagodbe i uvođenja Europskoj uniji. Hrvatski seljak je mogao živjeti i može živjeti na način kako živi, ali u ovom procesu tranzicije se taj novac mora u hrvatsko selo upumpavat, odnosno u hrvatsku poljoprivrednu proizvodnju. Hvala.
Kolega Đuroviću, bar dok ne izmijenimo Poslovnik nastavimo se držati ovoga. Ovo nije bio korektan ispravak netočnog navoda, ovo je bila replika, ovo je bilo korekcija stava jednoga. Imamo mogućnosti dići i repliku i držat se Poslovnika. Evo ja bih molio da se toga držimo svi ubuduće. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Igor Kolman. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče Sabora. Gospođo ministrice vanjskih europskih poslova, drage kolegice, dragi kolege zastupnici. Ja sam rođen 1979. godine i otkad znam za sebe ja se ne sjećam niti jednog razdoblja u našem životu, u svom životu u kojem europsko, ono što dolazi iz Europe nije bilo uzor u društvenom, gospodarskom i političkom smislu posebno i nije bilo ono čemu trebamo težiti i ono čemu se trebamo ugledati. U '80.-tima u Jugoslaviji sve što je dolazilo zapadno od naše granice s Europom u tom političkom, društvenom i gospodarskom smislu bilo je slobodno, moderno, ono što trebamo prihvatiti, a sve što je bilo istočno od granice bilo je neslobodno, zastarjelo i nešto što trebamo što hitnije i što prije odbaciti. I u '90.-tima kad smo stvarali i kad se stvarala Hrvatska država ideali Europe, Europske zajednice tada bili su meni se čini zlatnim slovima upisivani u ideale i naše samostalne države i u miru, a i u Domovinskom ratu. Kad govorimo o Domovinskom ratu puno je tema oko kojih se nećemo još dugo godina složiti kad je on u pitanju. Ali ako ima nešto o čemu nema spora i u čemu se zaista svi možemo složiti to je da se ljudi nisu borili, nisu patili i nisu ginuli zato da bi Hrvatska ostala jedna mala izolirana zemlja, balkanska ako hoćemo. To je sasvim sigurno, bez ikakve dvojbe tako i oko toga se svi možemo složiti. Hrvatska je cijelo 20. stoljeće protiv svoje volje bila odvojena od tog srednjoeuropskog političkog i gospodarskog kruga i ovo je zaista prilika koja nam se pruža, zaista je povratak kući, bez obzira mislili da se Hrvatska vraća Europi ili Europa Hrvatskoj. U javnosti i u ovom Saboru često se u zadnje vrijeme govori o tome da građani i građanke Republike Hrvatske nisu dovoljno informirani. Ja moram reći da kad to čujem meni se čini da živim u nekoj drugoj zemlji. Ja imam dojam da u posljednjih 10 godina skoro nijedna politička, gospodarska i društvena tema koja se otvarala ovdje u ovom Saboru, ali i u medijima i u javnosti nije, neke više, neke manje, ali na ovaj ili onaj način bila izravno vezana uz Europu, uz Europsku uniju, uz naše pristupanje Europi, uz zastoj ili napredak u tom procesu. Meni se čini da su ovdje vođene rasprave o najsitnijim detaljima hrvatskog ulaska i prilagođavanja Hrvatske i hrvatskog zakonodavstva Europskoj uniji. Nacionalni odbor tu je odigrao posebno veliku ulogu koji je vodila ministrica vanjskih i europskih poslova sadašnja. U njemu su sjedili zastupnici svih stranaka, svako od njih je imao pravo veta i stotine i tisuće stručnjaka iz raznih područja, iz raznih poslova, iz raznih sfera društva sudjelovali su u raspravama u Nacionalnom odboru, davali su svoje argumente, svoje prijedloge i dobivali informacije. Mi smo i na političkoj razini i upotrijebit ću tu riječ povijesno jedinstvo smo postigli oko pitanja Europske unije. Veći dio tih 10 godina vlast i oporba zajedno su radili na procesu pristupanja Hrvatske Uniji i ono što je meni posebno drago je da i sada kad se situacija promijenila, kad je donedavna vlast postala oporba, a donedavna oporba postala vlast to jedinstvo smo uspjeli zadržati oko te teme i vrlo osobno, vrlo osobno što se mene tiče ja sam kao zamjenski zastupnik prisegnuo dan kasnije od većine vas ostalih i prvi zakoni za koje sam glasao u ovom Saboru su bila ona tri europska zakona koje su zajednički predložili klubovi stranaka Kukuriku koalicije i klub najveće oporbene stranke. I za mene je osobna ta simbolika je važna i drago mi je da je upravo to bilo nešto na čemu sam prvi puta digao ruku u ovom Saboru. U zadnjih 12 godina građani i građanke Republike Hrvatske izabrali su 4 parlamentarne većine iz kojih su stvorene vlade. Tri od te četiri većine, dakle koalicijska Vlada Ivice Račana, druga Vlada Ive Sanadera odnosno kasnije Jadranke Kosor i sada koalicijska Vlada Zorana Milanovića izabrane su na jasnom i nedvosmisleno izrečenom programu ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Građani Republike Hrvatske su već tri puta na biralištima rekli za Europsku uniju, već 12 godina građani glasaju za Europsku uniju u ovoj zemlji. Druga tema koja se često spominje je gubitak suvereniteta. Možda za nas tu u Saboru na neki način da, možda za kolegice i kolege u Vladi na neki način da, u nekim okolnostima, u nekim situacijama. Ali za sve nas kao građanke i građane Republike Hrvatske naš suverenitet se dramatično povećava. Mi postajemo suvereni građani Europe. Ja sa svojom osobnom iskaznicom mogu otići u Švedsku. Mogu se školovati gdje god hoću, mogu raditi gdje god hoću i ne samo ja nego svi državljani Republike Hrvatske možemo glasovati na lokalnim izborima gdje god budemo živjeli u Europi, a da uopće ne govorim na koji način europski fondovi i sredstva iz europskih fondova jačaju zapravo suverenitet svih nas u našim zemljama kroz regije na lokalnoj razini, na onoj razini zapravo ispod državne razine. Sve zemlje koje su ušle u Europsku uniju zabilježile su porast standarda, jačanje investicija i otvaranje novih radnih mjesta. To nije nešto o čemu se može raspravljati. To su statističke činjenice. Nama su na raspolaganju ogromna sredstva iz fondova i za poljoprivredu i za gospodarstvo i za promet i za javnu upravu i za obrazovanje i za sve one zapravo stvari koje čine kičmu jedne države. To je kičma države i mi ne možemo govoriti da država slabi ako najedanput dobivamo novu injekciju sredstava koja jačaju zapravo kičmu naše države i sve one sustave koji državu danas čine državom. Naš glas čut će se u političkim tijelima, ali to je sve zapravo nešto što mi znamo. I ono što ja ne razumijem, što meni nije jasno je u kojem trenutku je u ovoj zemlji postalo upitno da se u Švedskoj živi bolje nego u Hrvatskoj, da se u Njemačkoj živi bolje nego u Hrvatskoj. U kojem trenutku je postala upitna činjenica da je Europska unija, unija zemalja koje su najuspješnije zemlje na kugli zemaljskoj, koje su najbogatije zemlje na kugli zemaljskoj, u kojima su prava ljudska i građanska svih koji tamo žive najbolje zaštićena od svih zemalja na kugli zemaljskoj, u kojima su najbolji vrtići, najbolje škole i najbolja sveučilišta. Meni zaista nije jasno u kojem trenutku je to postalo upitno i zašto mi zapravo uopće raspravljamo na taj način danas o Europskoj uniji u trenutku kad smo na korak do ulaska u tu asocijaciju. Ulazak u Europsku uniju je ono što se građanima pruža kao mogućnost na referendumu za 4 dana i zapravo odluka o svemu onome što smo ikada sanjali i planirali za sebe, za svoju djecu i za djecu svoje djece. To je odluka koja se donosi jedanput u generaciji ako imate sreću da živite u sretnoj generaciji koja takvu odluku može donijeti. I mi naravno 1. srpnja 2013. nećemo se probuditi ni pametniji ni ljepši ni bogatiji, niti sa više radnih mjesta. Ali ako se 1. srpnja 2013. probudimo kao zemlja članica Europske unije onda imamo realnu šansu da stvari postanu ljepše, da postanemo bogatiji, da postanemo sretniji, da ima više radnih mjesta i da standarda za sve nas u svakom pogledu postane bolji i jači. Zahvaljujem.
Hvala vam kolega Kolman. Na vaše izlaganje imamo i jednu repliku. Kolega Dinko Burić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nisam htio koristiti instrument ispravka netočnog navoda nego namjerno replike kako bismo mogli razmijeniti mišljenja. Prvo bih u svezi mogućnosti glasovanja. Točno je da je u članku 22. Ugovora o funkcioniranju Europske unije propisana mogućnost da i svaki Hrvat, svaki hrvatski građanin može glasovati pa čak i za jedinice lokalne samouprave u drugoj zemlji i za Europski parlament, ne može samo za nacionalni parlament. Međutim, isto tako i recipročno i svaki drugi građanin bilo koje druge zemlje imat će to isto pravo u Hrvatskoj. Nadam se da nećemo doživjeti to da nam u Zadar dođe glasovat 25000 Talijana. Ja ovo sad govorim kao primjer. Međutim, ono što sam vam htio reći vezano uz konstataciju da nije točno da su u Europi, to nije točno, da su u Europskoj uniji najbogatije zemlje svijeta kako ste rekli. U Europskoj uniji ima i zemalja koje prolaze tešku krizu, koje su vrlo zadužene, u kojima i sami svjedočimo ljudi izlaze na prosvjede i postavlja se pitanje a zbog čega izlaze na prosvjede ako je sve to tamo tako idealno. Namjerno sam ovo sad replicirao kako bih ukazao da je istina ipak negdje na sredini. Niti je u Europskoj uniji sve med i mlijeko niti je u Europskoj uniji sve crno kao što oni dakle jedni prikazuju koji po svaku cijenu teže ulasku bezuvjetno, tako i oni koji se bezuvjetno protive. Niti je sve crno, ali niti je sve bijelo.
Hvala lijepa kolega Buriću. Vjerujem da dijelim mišljenje svih u dvorani kad vam se zahvaljujem što ispravno koristite Poslovnik jer to daje evo kolegi Kolmanu priliku da vam odgovori na repliku. Izvolite.
Da, ja se pridružujem toj zahvali. Što se tiče glasanja meni se čini da je naprosto načelo Unije u koje ulazimo je zapravo demokratskog sustava koji smo odabrali sami za sebe mora naravno poštivati i mogućnost koju nama netko daje da mi isto tako ju recipročno dajemo. Dakle, ako netko živi u Zadru onda isto tako možete glasati u Zadru kao što i ja mogu glasati u Stockholmu ako živim u Stockholmu. Što se tiče bogatstva ili nebogatstva – činjenica je da zemlje EU neke od njih su u krizi, isto tako je činjenica da su to zemlje koje usprkos krize u prosjeku i dalje čine najbogatije zemlje zemaljske kugle. Dakle, one su i sa krizom ostale najbogatije.
Hvala kolegi Kolmanu. Idući na redu za raspravu je uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Pri kraju smo jednog iznimno važnoga razdoblja u povijesti naše Domovine. To je razdoblje rekao bih više od 20 godina. Ne bih ga vezivao samo za formalno deset ili dvanaest godina koliko intenzivno razgovaramo o modalitetima pristupanja EU, vratio bih se u '89., vratio bih se u '90. kada su svi oni kojima je Domovina bila na srcu ozbiljno promišljali njenu budućnost i kada je hrvatski politički narod donio nekoliko vrlo važnih odluka i postavio nekoliko važnih nacionalnih ciljeva. Sve od njih, osim ovoga o kojemu danas govorimo, dosad smo ostvarili. Prije svega htjeli smo parlamentarnu demokraciju, htjeli smo slobodu, htjeli smo višestranačje. To smo osigurali 1990. godine i ne navikli i ne svikli jer nismo imali tradicije u demokraciji i do dan danas radimo na tom velikom projektu pa i mi koji ovdje sjedimo i odražavamo postojanje te višestranačke parlamentarne demokracije. Drugi cilj, također vrlo važan, bio je uspostaviti tržišnu ekonomiju, napustiti socijalistički, komunistički model upravljanja privredom i zagaziti u jedan veliki prostor nama dotad nepoznat odgovornosti i kompetitivnosti stvaranja, ali i odgovaranja za to što se stvara. I to smo postigli uz velike muke i s njima se i dan danas nosimo. Uz sve probleme, tajkunizacije, privatizacije, pljački, pretvorbi, danas radimo i živimo za svoj račun. Sljedeći cilj bio je osamostaliti RH i osigurati joj nacionalnu samobitnost, ali i državnu samostalnost. I to su građani odlučili na prvome referendumu i izvojevali. Nakon toga smo postavili si cilj da to ta zemlja kojoj smo udahnuli oblik i institucije države koje gradimo do danas postane i međunarodno priznata. Prije nekoliko dana obilježili smo 20. obljetnicu onoga dana kada je skupina zemalja okupljenih u tadašnjoj Europskoj zajednici priznala RH. I bili smo sretni. Mnogi od nas taj su dan zapamtili i dijelili tu sreću, zebnju, ali i ponos. Nakon toga nacionalni cilj broj 1. postalo je oslobođenje Hrvatske, reintegracija svih okupiranih područja. Mukotrpno, možda najteže, najkrvavije plaćen cilj i njegovo postizanje jer su tisuće života pale za to. Mnoge su obitelji ostale bez svojih i dan danas ne zna im se traga. Kad smo i to uspjeli odredili smo još dva vrlo važna cilja, zaštititi se dugoročno i postati dio jednog sigurnosnog sustava koji se zove NATO savez i naravno članstvo u EU. Sad smo u finalu jednoga važnoga procesa u kojemu nije samo završnica kampanje onih koji se zalažu za to da Hrvatska postane članicom EU nego i onih koji se grčevito tome opiru. Moram reći da većinu onih koji su euroskeptici na neki način i razumijem i to iz vlastitoga iskustva jer mogu za sebe reći da sam dugo vremena bio natoskeptik – kao potpuni antimilitarist nisam mogao dugo vremena prihvatiti uopće ideju da Hrvatska uđe u NATO. A među nama sjedi čovjek koji me je razuvjerio. Naš tadašnji ambasador, a sadašnji kolega u saborskim klupama gospodin Davorin Božinović održao je jedno sjajno predavanje iz kojega sam naučio sve ono što nisam znao, a trebao sam znati i nakon toga sam rekao da ako me budu pitali ja ću biti za ulazak Hrvatske u NATO savez. Međutim među onima koji u posljednjih nekoliko tjedana pokušavaju argumentima osporiti cilj Hrvatske i želju da uđe u EU nažalost posljednjih dana svjedočimo i pokušajima histerizacije ove situacije, ridikulizacije cijele te rasprave. Ono što se događa posljednjih dana na društvenim mrežama nevjerojatno militantno, agresivno, puno vrijeđanja s lažima, dezinformacijama čemu to služi? Da li je to javna rasprava? Silno sam se trudio ovih tjedana, slušajući euroskeptike, definirati barem jedan, dva ili tri argumenta koji bi me poljuljali u mome razmišljanju. A moje razmišljanje je da ću u nedjelju 22-oga zaokružiti na referendumu ZA. I nisu me uspjeli razuvjeriti jer nažalost nisam sreo, pročitao niti čuo niti jedan jedini doista održivi argument koji ne bi bio nacionalno romantičarski na način kako se država promišljala u 19. stoljeću ili koji ne bi bio pro domo sua, koji ne bi zapravo krio nečiji strah od toga da mu se konačno stane u kraj ili da se okonča s muljažama, sa igrama ispod stola, sa svim onim zbog čega posljednjih godina osobito nismo ponosni jer se to događa u našoj zemlji. Strah je uvijek utemeljen od nepoznavanja onoga drugog, onoga drugačijeg, utemeljen je u neznanju. I ja mogu shvatiti one koji kažu ne znamo dovoljno, ali nije za očekivati da će poljoprivrednika u Konavlima jako zanimati što je ispregovarano u Poglavlju 23. ili da će ribara iz Šibenika silno zanimati kakve su kvote u proizvodnji šećera. Ali sve nas mora zanimati zašto smo varali svojedobno kad smo tuđi šećer prikazivali hrvatskim. I tu leži odgovor u kvotama šećera. I tako redom. Došlo je vrijeme da ozbiljno pogledamo u zrcalo i odgovorimo jesmo li i dalje spremni tolerirati sve ono što smatramo anomalijama u svome društvu ili smo spremni i dalje napinjati svoja jedra u toj borbi koja će počistiti ono što ne valja. Proces koji je trajao u Hrvatskome saboru punih 6 godina, u kojemu je više od 500 zakona doneseno, mijenjano, prilagođavano, pokazao nam je između ostaloga da smo imali zastarjele, nefunkcionalne, u mnogo čemu improvizirane, loše, niske, šuplje standarde. I rasprava o svih tih 500 zakona pokazala nam je da postoje standardi bolji i napredniji od onih koje smo do tada koristili i koji su između ostaloga omogućavali i pljačku i korupciju i lošu privatizaciju i da ono što je nemoralno postane moralno i da ono što je loše postane dobro i da oni koji su loši postanu bolju, s tim smo počeli prekidati. Upravo taj posao u Hrvatskom saboru pokazao je kolika je korist od ovoga procesa, imamo višestruke koristi već do sada prije nego što smo postali članica Europske unije, ne samo u harmonizaciji našega zakonodavstva nego i u tome što smo počeli mijenjati način razmišljanja, što sebe korigiramo, što želimo sebi bolje. Ali isto tako nemojmo zaboraviti da do sada različite udruge, poslovne zajednice, jedinice lokalne, regionalne samouprave i poduzetnici već su iskoristili 100 milijuna eura iz različitih Europskih fondova, nekada pristupnih, pretpristupnih, kohezijskih, strukturalnih i sve ono što nam se nudilo ili nam se nudi. Koliko je stotina projekata u Republici Hrvatskoj do sada isfinancirano i realizirano u našu korist i u našu korist. Hrvatska u nedjelju odlučuje o sebi i za sebe, ja ne želim živjeti ni u gradu ni u zemlji koja će se percipirati od svoga susjedstva kao autarkična, autistična, zločesta, zatvorena, samodovoljna zajednica. Ja želim živjeti u slobodnome svijetu u kojemu će moji susjedi iz Velike Gorice, moji susjedi iz Turopolja, svi mojih iz Hrvatske moći i studirati i usavršavati se i raditi i kulturno razmjenjivati i ići na znanstvene projekte trgovati, slobodno putovati i biti građani Europe i zato ću glasovati u nedjelju na referendumu. Poštivajući sve one koji se još uvijek boje toga, ali pozivajući sve one koji žele dobro i Hrvatskoj i otvaranju njenih novih perspektiva i koji žele da još više bolje radimo, da se priučimo tamo gdje smo još uvijek slabi da budemo bolji dakle svima njima poručujem da izađu na referendum i da iskoriste ovu šansu koja nam se ne pruža svaki dan. Hvala lijepa.
Hvala vama kolega Beus Richembergh, ova vaša rasprava potakla je na repliku kolegicu Ružu Tomašić.
Hvala lijepo. Pa kolega dezinformacije se šire baš onda kada nema kvalitetnih javnih rasprava, kada ljudi nisu točno upoznati što ih čeka, možda jeste vi, možda jesu ljudi u Saboru, ali nisu seljaci, nisu poljoprivrednici koji ne znaju što ih čeka, ne znaju ni ribari kako kažu. Pitajte ribare zašto nije proglašen gospodarski pojas, zašto će Europska unija moći loviti u Jadranskom moru.Isto tako kažete da je do sada bila korupcija, ne branim ja HDZ ali je tolika korupcija bila, zašto ne bi malo pričekali pa podigli Hrvatsku na noge, pa da uđemo uspravno u Europsku uniju da ne idemo sada na koljenima sa ovakvim gospodarstvom i ovakvim izvozom. Dakle, zašto srljamo, zašto ne pričekati pa da uđemo onda kada trebamo, kada možemo, kada smo svoji na svome, kada znamo točno što nas čeka, a ovako baš kako su rekli neću citirati ono što su prije govorili, ali Hrvatska je naša domovina, mi Hrvatsku morat ćemo dijeliti kada uđemo u Europsku uniju ali je moramo dijeliti onako kako je mi želimo dijeliti. Na način kako smo mi osmislili a ne da uđemo kao sluge i da nam se onda događa što se događa ovim drugim državama. I svi govorite kako je u Europskoj uniji fantastično. Pitajte Grčku kako je, pitajte Španjolsku, pitajte Portugal, pitajte sve one ljude koji su po Londonu i po Grčkoj i po Francuskoj palili zgrade i automobile kako se živi u drugim državama i u Europskoj uniji pa ćemo onda znati. Hvala lijepa.
Čuti ćemo i odgovor na repliku kolege Beusa Richembergha.
Kolegice Tomašić ja ću vas podsjetiti na jednu činjenicu, nitko nas nikada nije pozvao u Europsku uniju, Europska unija je zatvoreni klub u kojega smo se mi sami pozvali još prije 20 godina formalno prije 10 i da biste ušli u taj klub, morate ispuniti određene kriterije, mi ih ispunjavamo već punih 6 godina napornim radom. To tvrditi da ne znaju oni koji bi trebali znati otprilike je ravno onome kada kažu građanin nije znao što piše u zakonu pa ne može po njemu odgovarati, znademo da je to besmislica. Kroz nacionalni odbor koji je raspravljao na 10-tine okruglih stolova prošli su predstavnici, odgovorni ljudi, strukovnih organizacija, različitih udruga, različiti stručnjaci, predstavnici svih institucija lokalne i regionalne samouprave, itekako se burno ali otvoreno i detaljno raspravljalo. Kompletna zainteresirana javnost bila je uključena i po tome se Hrvatska razlikuje od onih drugih zemalja koje su prošle taj proces a ni jedna tako kompliciran i ni jedna tako mukotrpan kao Hrvatska i zato je naš uspjeh veći, jer prošli smo i ispunili kriterije koje drugi nisu morali. Zašto? Zbog nas samih, nikada nemojmo gledati pitanje Europske unije kao naše vanjske politike. To je unutarnje političko pitanje jer nam je standardizacija svega o čemu ovdje danas govorimo pomogla da mi drugačije gledamo na stvari i da mi drugačije živimo. Nitko u Španjolskoj neće bolje živjeti od reformi koje će se provesti u Hrvatskoj nego mi. A to što su oni u problemima nema gotovo zemlje koja nije, ali uglavnom problemi leže u sposobnosti njihovih nacionalnih elita a ne u nesposobnosti birokracije iz Bruxellesa. Nemojmo biti takvi, ni kao Grčka, ni kao Portugal, ni kao Španjolska ugledajmo se u one koji su bolji, koji nemaju tu vrstu protesta na cesti i takvih ima u europskoj uniji, od njih učimo a ne od onih koji su živjeli na tuđim jaslama a sada Boga mole da ih se ne isključi iz Europske unije jer im je ta Europska unija na žalost jedina moguća spas za njih i njihove probleme. Hvala lijepo.
Hvala vama. Pozivam sada uvaženog kolegu Igora Češeka da se uključi u raspravu.
Poštovani potpredsjedniče, ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Neosporna je činjenica da Hrvatska geografski i kulturološki pripada Europi, isto tako neosporna je činjenica da je HDSSB stranka proeuropske orijentacije koja Republiku Hrvatsku vidi kao regionalnog lidera u Europskoj uniji. Očekujemo da će članstvom u Europskoj uniji omogućiti građanima Hrvatske podizanje vladavine prava, povećanje životnog standarda, političku i teritorijalnu stabilnost. Ali postavlja se pitanje što uistinu čeka Hrvatske građane u Europsku uniju, postavlja se pitanje što čeka Hrvatske poljoprivrednike ulaskom u Europsku uniju. Uvjerenja sam da hrvatski poljoprivrednike čeka veliko zajedničko jedinstveno tržište na kojemu bojim se neće biti ni konkurentni niti ravnopravni sa razvijenim članicama EU. U ovome slučaju posebnu ulogu imaju potpore za poljoprivrednu proizvodnju gdje je poznato da starije i razvijenije članice EU dobivaju veće potpore od nerazvijenijih mlađih članica. Tako je poznato da potpore primjerice u Francuskoj iznose oko 340 eura po hektaru, u Njemačkoj čak oko 410 eura po hektaru, a u Rumunjskoj 208 eura po hektaru. RH je utvrđen godišnji limit potpora od 373 milijuna eura a do punog iznosa tih potpora dolazi se nakon prijelaznog razdoblja kojoj je Hrvatskoj odobre do 2018. godine. Vezano uz potpore postavlja se pitanje prijavljenih obradivih površina. Ako prema dostupnim podacima RH ima oko milijun hektara obradivih površina hoće li moći doći do povećanja prijavljenih površina i hoće li se u tom slučaju povećati ukupna suma potpora ili se jednostavno suma potpora dijeli sa novom većom ukupnom površinom? To su sve pitanja koja još uvijek muče poljoprivredne proizvođače u RH. Kod ostvarivanja prava na premije u stočarskoj proizvodnji korisnik mora osigurati privremeni smještaj za životinje. Bitno je mora poštivati … direktivu koja kaže da u svaki objekt u kojemu su smještene životinje mora biti izgrađeno i spremište za odlaganje stajskog gnoja. Hrvatska je osigurala mogućnost da u programskom razvoju od 2014.-2020. godine financira sredstvima europskog fonda većim intenzitetom potpore, maksimalno 75%, promete koji su vezani uz … direktive ali se postavlja problem u tome što hrvatski poljoprivrednici ta sredstva neće moći koristiti jer dobar dio objekata izgrađenih na obiteljskim gospodarstvima nije legalan. Postupak legalizacije takvih objekata nije niti jednostavan niti brz a niti jeftin. Poznato je da cijena za legalizaciju staje za pedesetak muznih krava stoji do 80 tisuća kuna. Dakle, potrebno je prije samog ulaska u EU što žurnije provesti legalizaciju objekata u poljoprivrednoj proizvodnji uz što jednostavniji postupak i u konačnici što manji izdatak za poljoprivredne proizvođače. Probleme koji zabrinjavaju hrvatske seljake mogli bi nabrajati u nedogled, ali jedno je svima jasno Hrvatska prije samog ulaska u EU mora žurno rješavati probleme u poljoprivredi jer posjedujemo sve resurse za razvoj poljoprivrede kao strateškog segmenta u razvoju hrvatskog gospodarstva. U cilju sprečavanja nespremnog ulaska hrvatske poljoprivrede u EU potrebno je jasno definirati poljoprivrednu politiku i to na način da se poveća investiranje u poljoprivredna gospodarstva u preradu i trženje poljoprivrednih proizvoda, da se poveća razvoj poljoprivredne infrastrukture, ustroji robna burza i osiguraju potrebni kapaciteti. Samo jaka poljoprivreda na stabilnim nogama može opstati na velikom i konkurentom hrvatskom tržištu. Hvala.
Hvala vam kolega Češek. Sada je na redu kolega Vinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ja ću svoju raspravu ponovno početi sa ovim odgovorom zamjenice predstojnika Ureda za odnose sa javnošću koji nije napisan 2004. Nego napisan 13. srpnja 2011. godine, a govori o obilježju asocijacije u koju Hrvatska namjerava ući. Govori o EU, o zastavi EU koja se na službenim zgradama, središnjih tijela, dakle i ovog Hrvatskog sabora pa i preko puta hrvatske Vlade, nalazi samo zahvaljujući usmenom nalogu tadašnjeg predsjednika Vlade kapetana s malo vitra gospodina ili druga Ive Sanadera. Dakle, samo zahvaljujući usmenom nalogu. To vjerojatno govori dovoljno o ozbiljnosti ove rasprave koja se vodi samo danas ovdje u Hrvatskom saboru i to jedan dan, koja se ne vodi niti na forumima, koja se nije provela detaljno, jasno, glasno u hrvatskom društvu. I zbog toga i ovaj ubrzani referendum koji će se deseti 22. Mi danas raspravljamo samo o informaciji i citirat ću danas predsjednika Vlade gospodina Zorana Milanovića koji kaže "Nikad nismo ušli u neku veću silu ili integraciju na ovako dobar način. Ni '45. ni 1918. kada je u ovom Domu donešena plebiscitarna odluka bez sudjelovanja naroda". Ja i danas tvrdim da narod ne sudjeluje, a ne vjerujem da će većina hrvatskih građana sudjelovati i 22. Siječnja, a podsjećam da je u prošlom sazivu ovaj Hrvatski sabor na prijedlog tadašnje Vlade premijerke Jadranke Kosor uz protivljenje tada SDP, HNS-a i cjelokupne opozicije bio protiv onakvog Zakona o referendumu. Dakle, da o sudbini Hrvatske može odlučiti 10, 20 ili čak jedan građanin, ukoliko svi ostali budu lijeni i u nedjelju bude padala kiša i ne iziđu na referendum. Bit dakle da i ovaj put ne sudjeluje hrvatski narod jer to dokazuju i sva ova istraživanja da u nedjelju neće izići onaj potreban 50 plus 1% građanin koji bi trebao odlučiti o ulasku Hrvatske u EU. HDSSB je regionalna, nacionalna i to smo puno puta dokazali ali isto tako i proeuropska stranka. No danas treba biti i politički odgovoran, a danas HDSSB to je. Danas građanima treba između ostalog otvoreno reći, dragi građani hrvatska politika koja je između ostalog zajedno s vama hrvatskim građanima dovela do stvaranja i hrvatskim braniteljima dovela do stvaranja Hrvatske države u krvavom, nametnutom ratu od strane srbočetničke agresije i od strane velikosrpske politike Miloševićevske politike, od strane onih koji su Hrvatskoj htjeli SAO krajinu. Hrvatska koja u svojim temeljima ima puno izgubljenih života, ali i hrvatske politike koja je svih ovih 20 godina, možda je smiješno ali tada nije to bilo smiješno, svih ovh 20 godina dovela do toga, dakle govorim o politici koja je provodila vlast u RH i tu je 97% zaslužan HDZ dovela do toga da je danas EU jedino moguće rješenje da Hrvatska ne ode u Honduras ili da ne postane Grčka, a vrlo blizu smo toga. Hrvatske politike koja je prošla i pretvorbu i privatizaciju, a nije nikad napravila reviziju pretvorbe i privatizacije, hrvatske politike koja je dovela do toga da imamo 315 tisuća zaposlenih, hrvatske politike koja će PDV umjesto smanjiti s 23% povećati na 25%, hrvatske politike koja će smanjiti, bar su takve najave, smanjiti cijenu rada za 10%, hrvatske politike one u prošlosti koja je opljačkala i opustošila hrvatske građane, hrvatsko gospodarstvo. I danas treba doista biti politički odgovoran i reći drage građanke i građani, drage Hrvatice i Hrvati, danas ne odlučujemo više sami o sudbini svoje Hrvatske. Danas nam je Europska unija jedino moguće rješenje jer drugog izlaza nemamo. Europska unija nisu samo europski fondovi iz koje će Hrvatska izvlačiti silne milijune eura, milijarde eura. Europska unija je i obaveza, ne samo od plaćanja članarine, ne samo od usklađivanja s pravnom stečevinom nego i svih drugih mogućih obaveza. I Europska unija je danas slamka spasa za Hrvatsku pa i za nas jadne hrvatske političare koji imamo visoke plaće pa čak i za one koji su ovih dana otišli u zasluženu mirovinu samo još uvijek sjede ovdje. Pitanje referenduma je pitanje političke odgovornosti. Ja se nadam i želim da jedna velika većina građana izađe u nedjelju 22. siječnja i da doista odluči o sudbini Hrvatske, ali ne vjerujem u to. Ne vjerujem u to da cjelokupni ovaj put i pregovaranja i svega ostalog nije bio samo za one udobne Bruxelleske fotelje. I postoji jedan razlog zbog čega je HDSSB-a tražio odgodu ovog referenduma. Ne zbog toga što smo protiv Europske unije nego zbog toga što je u ovom Saboru od pamtivijeka bila jedna široka rasprava, rasprava koja nije trajala jedan dan ili jedno popodne u polupraznoj sabornici kad su zastupnici gladni, žedni, odlaze na ručak. Nego i radi ovoga, radi procedure izlaska iz Europske unije koja nije nimalo jednostavna. I građani jer ne čitaju, jer danas nemaju ni za novine, možda su im i pretplatu ukinuli kakve su im mirovine i plaće pa ne mogu gledati ni televiziju. Ta procedura je Lisabonskim ugovorom po prvi put se normira i pitanje izlaska iz Europske unije. Iz Europske unije se izlazi pregovorima s Vijećem uz sporazum za koji glasaju kvalificiranom većinom ali bez člana koji izlazi. Dakle nije istina da možemo izaći za 2, 3, 5 ili 10 godina ako nam se ne bude svidjelo jer nam neće dopustiti da izađemo sve dok nas ne iskoriste. To piše u Lisabonskom ugovoru, uvažene, čitao sam. Doduše meni nisu stranice požutjele, koristim se malo i računalom, ali sam čitao to. Ako se sporazum ne postigne ugovorne obveze bivše članice prestaju 2 godine po zahtjevu za izlazak. Kako sve to konkretno izgleda ne može se znati jer se takvo što nije dogodilo, ali se može dogoditi. Ali budući da nemam vremena pročitati sve ovdje kako je mukotrpan izlazak iz Europske unije i koliko to može koštati Hrvatsku ja ću preporučiti hrvatskim građanima da pokušaju ova dva dana saznati sve o Europskoj uniji jer one reklame za Europsku uniju…
Vrijeme.
Rečenicu. Nisu dovoljne. Jer one reklame su ipak politički marketing pojedinaca i političkih stranaka. Za kraj, nadam se…
Hvala lijepa. Vrijeme vam je isteklo. Hvala vam lijepa.
Hvala vama.
Hvala vam kolega Vinkoviću. Evo ova vaša rasprava je potakla i ministricu da se javi za riječ, ali i kolegu Domagoja Hajdukovića da se javi za repliku. Prvo ćemo čuti repliku. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče Sabora. Evo ponukan izlaganjem kolege Vinkovića moram reći sljedeće. Naime, rasprave o Europskoj uniji ne traju u Hrvatskom saboru samo danas i ne traju u hrvatskom društvu samo danas. Europska unija i europsko usmjerenje je zapravo ono na čijim temeljima između ostalih je i nastala moderna Hrvatska država. Ja iako spadam u mlađu generaciju jako se dobro sjećam mukotrpnog nastajanja hrvatske državnosti i isto se tako sjećam da je poslije svakog Drugog dnevnika naš pokojni pjevač govorio "let Croatia be one of eurostars", neka Hrvatska bude jedna od europskih zvjezdica. Mi smo sada na ostvarenju toga puta, o tome se raspravlja dakle 20 godina, a osim toga i jedan od razloga zbog kojeg smo napustili onu bivšu državu dakle Jugoslaviju je bilo jedno od europskih pitanja i od toga da orijentacija Jugoslavije nije bila proeuropska. Zbog toga ne mogu dozvoliti da se o tome kaže da se samo danas raspravlja. Ne raspravlja se danas i kao što je predsjednik Vlade rekao, dakle ne raspravlja se samo danas i nije ni zadnji ni prvi put da će se raspravljati. Itekako će se raspravljati. Hvala lijepo.
Hvala vama. Čut ćemo sada i odgovor na repliku.
Što reći? Ovo je prva rasprava o Europskoj uniji ovdje u Saboru, prva informacija o pristupnom ugovoru. Danas raspravljamo o pristupnom ugovoru, o tome da li su u ovom Saboru bile rasprave o europskim zakonima to ja nisam ni tvrdio niti sam ikad tvrdio da je Jugoslavija imala europsku orijentaciju, ali čitao sam. Ne sjećam se doduše tih događanja i ne vjerujem da je '45. godine bilo druge mogućnosti osim ući u tadašnju SFRJ, 918. je možda bilo. Ne želim da se ponovi povijest. Dakle, ja nisam pozvao na to da građani ne glasaju za Europsku uniju, nego želim upozoriti da Europska unija nije sve lijepo što se može dogoditi hrvatskim građanima. Europska unija je jedna velika obaveza za koju tvrdim Hrvatska danas još uvijek nije spremna i ne bih volio da za jedno 5 ili 20 godina u ovom Saboru raspravljamo, a kolega Hajduković ja ću vjerojatno biti, ne vjerujem da ćete vi biti da raspravljamo o ovome što sam rekao tada kada se u ovom Saboru govorilo da bolje od hrvatsko-ugarske nagodbe nema, da nema bolje od Habsburške monarhije, da nema bolje od Austro-ugarske, da nema bolje od Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, da nema bolje od Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. Takvi zastupnici su vjerojatno tako raspravljali, takvi. Mi ovdje otvoreno pričamo i ukazujemo na moguće probleme koje će Europska unija donijeti Hrvatskoj [[Upadica Stazić: I nema ničeg bolje od poštivanja vremena.]] Zahvaljujem. U Europi sigurno to neće biti tako.
Riječ ima uvažena ministrica vanjskih i europskih poslova dr. Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče i uz naravno svo uvažavanje svakog zastupnika moram ipak reći da me više rasprava potaknulo da se javim, a ne samo ova posljednja. To je više-manje riješeno. Ali bilo je rečeno cijeli niz stvari na koji mislim da bi bilo možda uputno reagirati. Jedna od njih je da li nas je dužina pregovora i model pregovora učinio spremnima? Da. Učinio nas je puno spremnijima i najbolji primjer je komparacija sa Rumunjskom i Bugarskom koji su imali kraće pregovore bez preduvjeta, dakle onih mjerila za otvaranje i zatvaranje i to je izazvalo kod njih problem. Komparativno oni su danas u lošijoj situaciji bez obzira što su članica Unije nego što smo mi u mnogim segmentima koji smo tekar na pragu i dužina pregovora je zaista omogućila i mislim da je to pouka za u buduće. Mi na žalost nismo imali pozitivne političke poruke i visoke kriterije, nego smo imali često negativne političke poruke i visoke kriterije. Mislim da iz našeg iskustva se može reći da su pozitivne političke poruke uvijek dobre i imaju dobar efekt, ali da istovremeno treba držati i važno je držati visoke faktičke kriterije jer samo na taj način se može potaknut i pomoć reformama. Veći broj zastupnika je spominjao, da li smo se mi počeli informirati 9.12. kad je potpisan Pristupni ugovor. Da li je ovo prva rasprava u Saboru o Europskoj uniji, da li smo mi raspravljali u Saboru o Europskoj uniji. Pa naravno da smo raspravljali. Samo načelno o općem stanju u pregovorima i Europskoj uniji 16 puta u zadnje četiri godine, 300 puta o zakonima u zadnje 4 godine. Dakle, institucija koja se zbilja ne može žaliti da se u njoj nije raspravljalo o Europskoj uniji je Hrvatski sabor. Ovo je od načelnih rasprava sedamnaesta u zadnje četiri godine, ne u zadnjih deset godina od kad ovo ide kad ih je bilo vjerojatno bliže pedesetak. Ali u zadnjih četiri godine ovo je o načelnim odredbama i pristupanju Europskoj uniji i tijeku prilagodbe sedamnaesta rasprava u Parlamentu, a ne računam uopće 300 zakona koje smo u zadnje četiri godine koji su zakoni prilagodbe. Dakle, to ostavljam po strani. Samo rasprava o temi Europska unija i načelno hrvatsko članstvo i elementi karakteristike hrvatskog članstva. Govorilo se o kohezijskim fondovima i mogućnosti korištenja fondova. Činjenica je da Europska unija te fondove koji doprinose usklađivanju razina razvoja pojedinih europskih regija i europskih zemalja. Oni ih nemaju iz altruizma. Oni ih nemaju zato što su dobrog srca pa će sad oni nekome dati neki novac. Imaju ih zato što je povijesno pokazano da velike razlike u razvijenosti na kraju rezultiraju gadnim sukobima. Na kraju rezultiraju i ratovima i da je puno pametnije prevenirati te velike razlike u stupnju razvijenosti u jednom zajedničkom prostoru, a Hrvatska je jedan zajednički prostor, Europa je jedan širi zajednički prostor pa i svijet u tom smislu jedan zajednički prostor. I upravo te velike razlike u stupnju razvijenosti proizvode i sukobe i ratove u svijetu. I kohezijski fondovi imaju tu praktičnu funkciju. Dakle, nisu oni rezultat dobrog srca, nego instrument trajnog mira i stabilnosti ili instrument ujednačavanja razvoja kako bi se prevenirali sukobi. Bilo je puno primjedbi da nema dovoljno jasnih i nedvosmislenih informacija. Međutim, kad se kaže jasna i nedvosmislena informacija, a ako se čini da nije baš najpovoljnija onda to izaziva negativne reakcije. Mi ljudi moramo biti potpuno svjesni u šta se upuštamo i koja je to činjenica. Mi moramo biti svjesni da se članstvo u Europskoj uniji za Hrvatsku računa kao razina stabilnosti i sigurnosti investicijskog prostora. To je činjenica. Mi se možemo ljutiti, možemo smatrati da to nije pravedno, možemo šta god hoćemo. Ali je činjenica da se to na taj način prevodi i prevodit će se. Prema tome, mi možemo odlučiti da se to nas ništa ne tiče i ignorirati. To je naravno naše pravo i nitko nas ne može prisiliti na ništa drugo. Ali je mišljenje moje da je možda pametno uzet to u obzir tu činjenicu jer ako ju ignoriramo vrlo je velika mogućnost da se okrene i razbije nam se u glavu. I zato slažem se sa svima koji tvrde informacija i jasni pogled istini u oči je važan, zaista je važan čak i onda kad nije ugodan možda naročito onda kad nije ugodan apsolutno je važan. I kratkoročni populizam neće nas izbaviti iz činjenice da ćemo se mi morati sa tom situacijom suočiti sada, za godinu dana, za dvije godine, kad god ali morat ćemo se sa tom činjenicom suočiti. Rečeno je moramo u Europu jer nemamo drugu šansu. Imamo, imamo. Mislim mi, apsolutno će zemlja postojati i ako se ne odlučimo, dakle ako na referendumu odluka bude ne. Samo je to za nas gore. Za nas je to lošije kao zemlju, kao društvo, kao institucije, kao nacionalnu ekonomiju to je za nas lošije. Ali da se može tako odlučiti, može se. I ne treba, po mom mišljenju, smatrati da je zdravo za gotovo to već riješena stvar. Nije riješena stvar. Riješit će se na referendumu, dakle kako ljudi kažu u nedjelju tako će zaista biti. Jedino što je stav na kojem je i ova Vlada, ali i najveća opozicijska stranka vodila svoju kampanju jasno se pozicionirala naš stav je da je za Hrvatsku bolje i ima veće šanse na uspjeh ako funkcionira unutar tog stabilizacijskog okvira koji se zove EU. Jednim dijelom jedna od stvari na koju ja sam izrazito ponosna i mislim da je dobar prvi korak je možda također na jedan čudan način izazvala određenu sumnju u javnosti. A to je činjenica da nakon hrvatske neovisnosti ovo članstvo u EU je prva tema oko koje imamo politički konsenzus. Dakle, oko koje su se političke stranke za koje ljudi glasaju na izborima, više ili manje, ali glasaju i koje su sve predstavljene ovdje u Parlamentu koje su prošle prag od 5%, dakle da je ta percepcija od strane građana koji imaju antipatiju prema politici generalno i prema političarima generalno se onda odražava na stav prema EU zato što vide cijelu politiku i sve političare kao da se oni zalažu za EU pa onda nama ide na živce politika pa ćemo mi zato biti protiv. I zato bih ovdje htjela reći, više građanima nego samo uvaženim zastupnicama i zastupnicima, da ćemo mi svi proći, bit ćemo tu, neće nas biti, dugo nakon što nikog od nas više ne bude niti u politici niti će se itko sjećati da smo se tu pojavljivali, rezultati odluke u nedjelju će se odražavati na hrvatsko društvo. Prema tome iskreno rečeno čak iako vam idemo na živce nemojte da vas to rukovodi u vašoj odluci. U vašoj odluci treba vas rukovoditi interes Hrvatske kao stabilne države, interes vaš sada, a onda naravno i interes svih budućih generacija. A što se izlaska i ulaska tiče – za izlazak je definiran najduži rok od 2 godine. Ulazili smo 10 godina. Pa ako bude tako strašno kao što još nikome neće biti izdržat ćemo i te 2.
Hvala lijepa gospođi ministrici. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Ispravljam ovaj o 17 rasprava koje su vođene ovdje u Saboru, ali ovo je prva ozbiljna rasprava pa evo ispravljam i samog sebe. I drugi ispravak netočnog navoda je da će građani u nedjelju odlučiti. Ja želim i namjera je i ovo je poruka hrvatskim građanima da izađu u što većem broju kako bi na referendumu bez obzira na zakon koji je promijenjen iz razloga
Gospodine zastupniče to nije ispravak netočnog navoda.
A evo jedna rečenica.
Završite, ali ja vas molim, rekao sam da nećemo tako raditi.
Kako bi doista građani odlučili o sudbini Hrvatskoj ne političke stranke i pojedinci. Hvala vam lijepo.
Hvala. Idući za riječ je prijavljen gospodin zastupnik Veljko Kajtazi. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana ministrice, poštovani zastupnici i zastupnice. … [[Govornik se ne razumije.]] Obraćam vam se kao predstavnik 12 nacionalnih manjina austrijske, bugarske, njemačke, poljske, romske, rumunjske, gruzijske, ruske, turske, ukrajinske, vlaške i židovske nacionalne manjine. Nalazimo se pred iznimno važnom odlukom o ulasku Hrvatske u EU. Budući da zastupam interese nacionalnih manjina reći ću nešto o pitanjima koje njih posebno zanimaju, a tiču se 23. Poglavlja – pregovora RH o pristupanju EU kojim je obuhvaćena i temeljna prava građana. Pitanja koja se tiču nacionalnih manjina po agendi su EU i ona su dotiče pitanja manjina kroz svoj pravni okvir i u sklopu politike fondova. Još 1993. EU je uspostavom kopenhaških kriterija odredila da neka država ima pravo pristupanju EU ako unutar političke kriterije pokaže da je uspostavila zaštitu ljudskih i manjinskih prava. Ti kriteriji se odnose i na Hrvatsku. Općenito europski standardi u 23. Poglavlju tiču se jačanja neovisnosti, nepristranosti i profesionalnosti u pravosuđu, borbi protiv korupcije te očuvanje visokih standarda zaštite ljudskih prava i nacionalnih manjina. Europska unija 2010. godina usvojila je zajedničko stajalište o Poglavlju 23. u kojem je utvrdila 10 mjerila za privremeno zatvaranje tog poglavlja, a u 7 mjerilu stoji da RH treba ojačati zaštitu manjina uključujući i kroz provedbu Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama te poduzeti korake sa ciljem osiguravanja vidljivog poboljšanja u opsegu zapošljavanja nacionalnih manjina u tijelima državne uprave, tijelima lokalne samouprave, policije i pravosuđa. I dok je za neka poglavlja utvrđeno da se ne očekuju značajne poteškoće u njihovom usklađivanju za 23. Poglavlje je pri početku pregovora utvrđeno da se treba uložiti značajne napore. Kod privremenog zatvaranja tog poglavlja u lipnju 2011. godine rečeno je kako je Hrvatska napravila posebno veliki napredak na tom području te da je u Hrvatskoj dodatno podignuta razina ukupne zaštite ljudskih prava, a time i prava manjina. Iako smatram da pitanja koje se tiče tog poglavlja ne zahtijevaju rad samo na određeno vrijeme. I veleposlanik Vandoren naglasio je važnost tog poglavlja rekavši kako je to poglavlje svih poglavlja i kako rad na pitanjima koja se tiču pravosuđa i temeljnih prava mora biti kontinuiran. Hrvatska se obavezala na nastavak rada na području manjinskih prava te će se i do pristupanja Hrvatske nadzirati napredak u usklađivanju i primjene pravne stečevine u ovom pregovaračkom poglavlju. U zajedničkom stajalištu EU iz lipnja 2011. godine u trećoj točki 23. Poglavlja iznosi se podaci koje je Hrvatska dostavila u vezi temeljnih prava. I Europska unija poziva Hrvatsku da nastavi rad na unapređivanju stanja, ljudskih prava na više razina. Prvo, u pogledu nediskriminacije, zatim prava nacionalnih manjina, kulturnih prava te podizanje mjere protiv rasizma i ksenofobije. Po pitanju suzbijanja diskriminacije s jedne strane Europska unija prima na znanje da Hrvatska poduzima mjere jačanja položaja ureda Pučkog pravobranitelja zaduženog za provedbu Zakona o suzbijanju diskriminacija, te brojne mjere koje su poduzeti radi poboljšanja provedbe Zakona o besplatnoj pravnoj pomoći. S druge strane pak Europska unija poziva Hrvatsku da provede nove mehanizme na području suzbijanja diskriminacije te da nastavi poboljšanje, provedbu sustava pružanje besplatne pravne pomoći. Po pitanju poštivanja zaštite manjina Europska unija prima na znanje da je Hrvatska donijela mjeru za zaštitu manjina. Akcijski plan za provedbe Ustavnog zakona nacionalnih manjina te prima na znanje i donošenje akcijskog plana za zapošljavanje nacionalnih manjina sukladno ustavnom zakonu o nacionalnim manjinama kojima je ključni cilj od 5,5%. Istodobno Europska unija poziva Hrvatsku da poduzme mjere da daljnje unapređivanje zaštite manjina posebice romske nacionalne manjine zatim da poboljša provedbu Ustavnog zakona o nacionalnim manjinama i to pogotovo zbog premale zastupljenosti manjina u državnoj upravi, pravosuđu i policiji. Da i dalje poduzima mjere radi osiguravanja učinkovitog rada vijeća nacionalnih manjina uključujući autonomiju vijeća u pogledu sredstava. Nadalje, posvetiti pažnju pristupu pripadnika manjinskih grupa socijalnim pravima da nastavi provođenje svoje strategije i akcijskog plana za zaštitu integracije roma u pogledu zapošljavanja, obrazovanja i stanovanja te da osigura dostupnost potrebnih sredstava za to. Također Europska unija potiče Hrvatsku da poduzima mjere izgrađivanja povjerenja među pripadnicima manjinskih grupa u vladinu politiku o nacionalnim manjinama osiguravajući dijalog. Po pitanju mjera protiv rasizma i ksenofobije Europska unija poziva Hrvatsku da nastoji provoditi mjere za povećanje tolerancije u društvu i pomirenje između etničkih skupina. Hrvatska treba nastaviti poduzimati mjere protiv rasizma i ksenofobije uključujući putem edukacije, promjene uloge, školovanja te odgovarajućom reakcijom na razini politike. Dame i gospodo, dopustite mi da zaključim, vidjeli smo što je Europska unija primila na znanje vezano uz prava manjina i koje se mjere još trebaju poduzeti te u ovome vidim priliku da realiziramo ono što se od nas očekuje kako bismo ispunili više standarde od kojih će koristi imati naši građani i društvo u cjelini. Europska unija do sada je registrirala stalne napore Hrvatske u poboljšanju uvjeta za manjine ali problemi su i dalje prisutni u pogledu romske nacionalne manjine. Posebice je potreban stalni rad po pitanju stanovanja, zapošljavanja, obrazovanja, socijalne zaštite i zdravstvene skrbi za romsku nacionalnu manjinu. Naglasio bih i to kada je riječ o pripadnicima romske nacionalne manjine, područje obrazovanja vidim kao ključ za društvenu transformaciju i njihov izlazak iz nepovoljnog položaja. Vjerujem da ću kao saborski zastupnik svojim djelovanjem uz vašu pomoć i razumijevanje ali uz aktivno zauzimanje vlade Republike Hrvatske doprinijeti boljem razumijevanju i rješavanju tih pitanja. Pravni okvir za zaštitu manjina je dobar a na uspostavi mehanizma za njegovu provedbu se do sada radilo nerijetko i pod pritiskom Europske unije, no, pitanje koliko će u praksi ljudska i manjinska prava biti oštećena. Osobito ako Hrvatska ne bude u Europskoj uniji. Imamo priliku i dalje unapređivati položaj nacionalnih manjina u Hrvatskoj i da u svojoj društvenoj nazočnosti stvorimo kreativni potencijal, radi standarda koje je Europska unija postavila pred Hrvatsku po pitanju zaštite nacionalnih manjina ali i općenito radi svih građana podržavamo ulazak Hrvatske u Europsku uniju što više pozivam i pripadnike svih nacionalnih manjina i sve građane da se na referendumu u nedjelju izraze za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Na nama svima je da onda osiguramo i dokažemo da je Hrvatska spremna pokazati svoj narod socijalno pravedne države u kojoj se jamči ravnopravnost pripadnicima nacionalnih manjina u koji će se slobodno … i kvalitetno sudjelovati u svim sferama života. Hvala na pažnji.
Hvala vama gospodine zastupniče. Idući je na redu gospodin zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Uvažene kolegice i kolege. Evo, ovom današnjom raspravu ulazimo u samu završnicu ovog puta približavanja Hrvatske Europskoj uniji, ulazimo i u završnicu ove velikog projekta, kampanje kojom Hrvatskim građanima pokušavamo približiti što to za njih, za njihov život, za njihov standard donosi punopravno članstvo Hrvatske u Europskoj uniji. Teško je danas više naći novih argumenata za ili protiv ulaska Hrvatske u Europsku uniju tako da ja u svom izlaganju neću govoriti o poglavljima, o mjerilima, o pravnoj stečevini. Mislim da u današnjem izlaganju treba odgovoriti na pitanje da li ćemo u nedjelju Hrvatski građani, građanke potvrditi svoju pripadnost zapadnom civilizacijskom krugu, da li ćemo potvrditi pripadnost Republike Hrvatske Euroatlantskom prostoru za koji smo svi mi koji ovdje sjedimo uvjereni da Hrvatska i pripada. Alternativa tome je jasna, nemojmo se zavaravati time da Hrvatska može biti Švicarska, da može biti Norveška, jer niti imamo izvore nafte, niti imamo nekoliko stoljeća dug bankarski sustav i tradiciju, Hrvatska će ako ne kaže da ulasku u europsku uniju ostati dio onoga prostora kojeg smo napustili početkom 90-tih godina. I zato je iznimno važno postaviti pitanje na takav način, ne govoriti o acquisu, ne govoriti o tome da li će porezi biti ovakvi ili onakvi, ne odgovarati na pitanja koja su promjenjiva, jer sustav pravni sustav Europske unije se mijenja, on je podložan promjenama pogotovo danas u vremenima krize. MI danas trebamo odgovoriti na jedno ključno pitanje smatramo li da Hrvatska pripada po svojoj prošlosti, po svojoj kulturi, po svojoj tradiciji, po svojim vrijednostima da li Hrvatska pripada prostoru Europske unije. I smatram da svi racionalni argumenti, politički, ekonomski, sociološki, kulturološki govore u prilog tome da Hrvatska treba postati članica Europske unije. Smatram da svi parametri, i financijski, ekološki, obrazovni, infrastrukturni govore u prilog tome da Hrvatska treba postati članicom Europske unije. Jer bez obzira što je Europska unija u krizi, što prolazi jedno teško razdoblje i dan danas prosječni građanin Europske unije živi, ako se uzmu u obzir svi parametri vjerojatno najbolje na svijetu. I zato smatram da je za nas korisno i dobro ići u tu integraciju. I čini se da bi bilo prirodno da će velika većina hrvatskih građana iz toga razloga reći da i da ćemo u nedjelju zajedno proslaviti ono što će se dogoditi 1.7.2013. puno pravno članstvo u EU. Međutim, vjerujem da si kao i ja postavljate pitanje a zbog čega onda bojazan? Zbog čega onda ozračje koje ne pogoduje u potpunosti tome da se svi zajedno nadamo, veselimo izazovima koje nam nosi članstvo u EU? Koji su to razlozi? Što je dovelo do toga da se evo u ovom samom finalu vodi jedan usudio bih se reći pa i dramatična rasprava da li je dobro ili ne biti u punopravnom članstvu EU? Ja sam uspio definirati dva razloga koja su dovela do takvog ozračja do takve atmosfere. Po meni prvi razlog je tome je strah od nepoznatog, strah od toga što nam članstvo u EU nosi. Ljudi nisu nikada živjeli u takvoj vrsti integracije. Hrvatski narod bio je dio velikih državnih tvorevina, ali nikada ne odlukom kao što će biti sada ova odluka u nedjelju na referendumu. Nikada nismo sami mogli odlučiti o tome kada ćemo i u kakvoj državnoj odnosno integraciji živjeti. I ovo je ta prilika i vjerojatno da jedan dio građana osjeća to kao teret, osjeća to kao obvezu i brigu da li će odlučiti dobro. Da li je dobro ići u nešto što je nepoznato i novo? I to je prirodna reakcija. No, bez spremnosti na izazov kao što je rekao jedan naš kolega, bez spremnosti da se skoči u vodi i zapliva ne možemo reći i odlučiti i procijeniti da li će to biti dobro i korisno za nas. A svi argumenti kao što sam rekao, svi racionalni argumenti idu u korist tome da je za Hrvatsku i hrvatske građane dobro i pozitivno biti punopravnom članicom EU. Drugi razlog za koji smatram da je utjecao na ovakvu atmosferu jest određeno nepovjerenje i revolt prema politici prama strankama, prema institucijama Hrvatske države. I tu si svi možemo i moramo postaviti pitanje koliko smo i mi odgovorni za to što se danas događa? Koliko su odgovorni mediji? Koliko je odgovorno sveučilište, škole? Što naši mladi ljudi pokazuju izrazitu skepsu prema članstvu u EU? Koliko je naš politički rad i naše političko djelovanje dovelo do toga da ljudi sumnjaju da ono što radimo jest dobro za njih? I trebamo u ovim zadnjim metrima u ovim zadnjim danima da članstvo u EU nije projekt političke elite da je to projekt cjelokupnog hrvatskog društva svih građanki i svih građana. Da će kazavši ne eventualno neki od naših građana i građanki neće kazniti HDZ, SDP i sve ostale stranke. Da će kazniti sebe i generacije koje dolaze. Dakle, u ovih zadnjih nekoliko dana mislim da moramo prenijeti odgovornost ali i razumijevanje za to da je projekt EU projekt svih ljudi, svih državljana građanki i građana RH, ne samo političke strukture. I na kraju želio bih reći da je EU nešto što je bio izazov i za ostale države koje su u zadnjem i predzadnjem valu ulazile u punopravno članstvo. I nijedna od tih država danas ne želi izaći van. Ako pogledamo brojke a brojke su nešto što je ipak u konačnici relevantno svima je porastao životni standard, svima je porastao bruto društveni proizvod, svi su povećali zaposlenost, svi su povećali plaće. Ne vidim razloga zašto bi u Hrvatskoj bilo drugačije. Zašto polazimo s tezom neki od naših kolega ovdje koji su govorili da smo loši, da ako nam bude loše u EU bit će to isto tako zato što smo toliko loši da će nam i tamo biti loše. Pa prestanimo govoriti o sebi na najgori mogući način. Imali smo propusta u ovih 20 godina od kada imamo svoju državu. Ali koji narod nije imao problema u svome razvoju. Prošli smo i kroz rat, prošli smo kroz poraće, obnovu, napravili smo puno toga dobro, bilo je i grešaka. Ali nakon 20 godina hrvatske državnosti svojom snagom, upornošću, radom, znanjem dostigli smo razinu da možemo biti punopravno članica EU. Nemojmo to pokvariti sada u ovih zadnjih nekoliko dana. I iz tog razloga ja ću osobno, a vjerujem i svi vi koji ste ovdje zajedno sa velikom većinom hrvatskih građana, hrvatskih građanki, Hrvatica i Hrvata reći da za ulazak Hrvatske u EU.
Hvala. Gospodin zastupnik Jandroković je rekao da je pri kraju ali kako su 4 replike sigurno ćete se i vi replicirati. Prvi se za repliku javio gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Pa evo upravo sam digao repliku da mi gospodin Jandroković može odgovoriti. Evo odmah od početka nije bilo ovdje grešaka u ovih 20 godina, bilo je ovdje pljačke i kriminala i crnih fondova i ne znam čega sve ne. Ali ono najviše što me čudi što ste rekli da Hrvatska ne može biti Švicarska. Doista ne može se zvati Švicarska, ali s ovim ljudima s ovim bogatstvom koje Hrvatska ima, doduše sada malo manji, bi mogla biti i puno bolja od Švicarske mislim u gospodarskom smislu. A danas gospodine Jandrokoviću mi moramo otvoreno građanima reći pa čak im se i ispričati jer smo ih doveli u situaciju da drugog rješenja nema. Jedino rješenje je EU. I to građanima moramo poslati jasnu poruku. Hrvatska politika dovela je do toga do jedinog mogućeg rješenja. Za sam kraj, nije ljude strah od nepoznatog, nego ih je strah od onih koji su te pregovore vodili i od učinaka tih pregovora i od ovog ugovora koji je pred nama. Iz EU se ne izlazi tako lako, nego mukotrpno na isti način možda i gori nego što se ušlo. Evo kao bivšeg ministra za europske integracije jer ove nove ne želim još postavljati pitanja, evo postavljam pitanje. Na osnovu čega je ovdje ova zastava EU? Na osnovu usmenog naloga kapetana s malo vitra. Ured za odnose s javnošću ne 2004., ne 2003. nego 13. srpnja 2011. godine. pa vjerojatno to dovoljno govori o našoj ozbiljnosti i o načinu kako smo te pregovore vodili. Evo jedna zastava koja nije definira ni kako zastava EU. Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče.
Hvala. Oprostite, sada ste već drugi puta govorili o zastavi, ja se nadam da nećete i treći puta na način koji ste govorili. O.k. Izvolite gospodin zastupnik Jandroković.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Zaista pitanje zastave nije pitanje za zastupnik, to je pitanje za čelništvo Sabora. Ali meni zastava ne smeta. Ja ne znam zašto vama ta zastava smeta, ona simbolizira zajedništvo europskih zemalja, simbolizira napredak, prosperitet i vjerujem da će i hrvatska zvjezdica ponosito isto tako biti i na toj zastavi. Što se tiče Švicarske, da je Hrvatska bogata kao Švicarska, da je Hrvatska zemljopisno pozicionirana kao Švicarska, da Hrvatska ima odnose sa drugim zemljama Europske unije kao što ima Švicarska možda bih i ja rekao pa ne moramo ući u Europsku uniju, dobro nam je i ovako. Ali čak i ta i takva Švicarska danas razmišlja kako produbiti svoje odnose sa Europskom unijom jer u današnjem globaliziranom svijetu nitko ne može biti sam. Europa se ujedinjuje i Europa jest to što jest zato da bi odgovorila na izazove novo rastućih sila kao što je Kina, Indija, Brazil, Amerika koja je standardno velika i jaka. Europska unija danas nije želja nego je nužnost. A i zašto bismo mi, ponavljam, kao mali, srednje veliki narod kada se kompariramo sa onima koji sada već i jesu u Europskoj uniji, zašto bi se mi bojali te integracije. Pa mi smo dobri i na športskom planu i na znanstvenom planu, naši inovatori su odlični, imamo odličnih poduzetnika. Zašto bismo mi u Europskoj uniji bili gubitnici? Taj mentalitet nas skupo košta i prestanimo barem u ovome Domu razvijati osjećaj gubitništva, optuživati sami sebe. Mi moramo postati pobjednici ako želimo biti uspješni u Europskoj uniji.
Povreda Poslovnika, gospodin Zoran Vinković. Izvolite.
Članak 209. i 214. Mene čak i bivši ministar vanjskih poslova i uvrijedio pa bih ja zatražio da mu date jednu opomenu. Obzirom da meni ne smeta zastava, nisam govorio o ljepoti zastave nego o tome da Hrvatska nema odluku gdje i na koji način, u kojim prilikama se stavlja zastava Europske unije ili kada se sluša Beethovenova 9. simfonija poznata kao "Oda radosti". A ja sam to vas pitao ne kao zastupnik, a sada zastupnik, kao bivšeg ministra vanjskih poslova i ako ne znate za to to vam stoji u ovom dokumentu, odgovoru Ureda za odnose s javnošću Udruzi "Projekt" gdje je odgovoreno da je zastava ne samo ovdje u Saboru…
Molim vas.
Ne na Vladi Republike Hrvatske nego i na vašem bivšem ministarstvu stajala na osnovu usmenog naloga Ive Sanadera. O tome se radi gospodine Jandrokoviću, bivši ministre.
Gospodine zastupniče, ničim niste argumentirali povredu Poslovnika i članak 209., 214. … [[Upadica se ne razumije.]] Samo kažem da niste ničim argumentirali. Ja sam vam dao da odgovorite, ali ja vas lijepo molim izbjegavajmo to raditi jer to ne vodi dobrim odnosima unutar ove sabornice. Evo to samo molim. Idući se za repliku javio zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine Jandroković, vi ste zamijenili teze. Govorite o tome da je Hrvatska siromašna energentima. Morate znati da Hrvatska iz svojih izvora, prije svega iz Đeletovaca se snabdijeva svojom naftom u 40%-tnom iznosu, plina još i više od 40%. Nadalje, govorili ste o tome da se ne može uspoređivati Švicarska i Hrvatska. Pa gledajte, da Švicarska ima more, da Švicarska ima Slavoniju, da Švicarska ima upravo ove izvore nafte kao što imamo mi u Đeletovcima i u Podravini plin onda bi pitala Europu pošto je Europa. Nadalje, kažete da ovdje izražavamo nepovjerenje prema institucijama Hrvatske države koje su eto dovele pregovore do kraja i zaključile sporazum. Pa zar treba uopće govoriti zbog čega nepovjerenje? Zbog čega nepovjerenje kada znamo za prodaju banaka, kada znamo za prodaju INA-e, kada znamo za prodaju Plive, kada znamo za puno toga, a znaju i građani.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Jandroković. Izvolite.
Ja nisam rekao da je Hrvatska siromašna energentima iako Hrvatska ne pokriva svoje potrebe domaćom proizvodnjom i više od 50% moramo uvoziti. Za razliku od nas Norveška je zemlja koja živi od nafte, koja je najbogatija svjetska država, koja izvozi nafte, koja ima ogromne zalihe nafte, ali čak i takva bogata, snažna, međunarodno odlično prepoznata i afirmirana je uskladila svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije i jedan je od najvećih uplatitelja u fondove Europske unije, a da ne povlači ta sredstva iz Europske unije. Zašto to radi, pa zato što je to korisno i zato što joj je to u interesu, I ne nastupa i nikad nećete čuti Norvežanina da kaže pa mi smo ovo, mi smo ono, mi ćemo hraniti tu Europu. Svjestan je svojih kvaliteta, svjestan je svoje snage ali neće se glupo njome hvaliti.
Gospodine zastupniče Grubišić, odmah ću vam reći. Sad i vi dižete povredu Poslovnika, ali ja ću vas prekinuti ako krivo krenete. Ja vas lijepo molim. Izvolite.
Povreda Poslovnika gospodina Jandrokovića prema članku 209.
Zašto?
Zato što gospodin Jandroković govori o Norveškoj o kojoj ja nisam nijedne riječi izustio.
Ali gledajte, gospodine zastupnik Grubišić gledajte… … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Ne, ne, molim vas. Kad se radi o replici možete u njoj govorit što hoćete. … [[Upadica se ne razumije.]] Doista, u odnosu na ono što se govorilo odgovor na repliku. Ali povreda Poslovnika morate biti jako precizni.
Evo točno, ja sam bio.
Nemojte se ljutit molim vas. Hvala. Replika, zastupnik gospodin Dinko Burić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospodine Jandroković, gotovo mi je nevjerojatno bilo slušati da kažete kako ovdje u Hrvatskom saboru ne treba govoriti o pitanjima kao što su porezi, a to je bilo nešto što sam ja spomenuo u svojoj raspravi. Da li je to točno, a to piše u dokumentu vašeg ministarstva, vi ste donedavno bili ministar tog ministarstva, veleposlanik iz Bruxellesa je to napisao i prva tajnica, da se razmišlja u Bruxellesu o uvođenju novih poreza kao izvora vlastitih prihoda proračuna Europske unije. Da li vi uopće znate za to gospodine Jandrokoviću? Ne bi me iznenadilo da ne znate. I spominje se mogućnost PDV-a Europske unije. To piše u tom dokumentu. Možda vas uistinu to ne zanima jer vama PDV od 23 ili 25% ili i vama to možda ne znači ništa, ali mnogim hrvatskim građanima itekako znači, a još više da li će dobiti još jedan novi PDV. Mi samo tražimo odgovor na to pitanje. Ako to nije točno nema nikakvih problema. I rekli ste još nešto. Zakoni su Europske unije promjenjivi. Da i upravo zato što su promjenjivi brine nas način donošenja i uloga buduća Hrvatskoga sabora na utjecaj kako će taj zakon izgledati. Pričao sam o tome da ćemo imati samo dva mjeseca vremena roka izjasnit se da li je to u interesu Hrvatske ili nije, dat svoje primjedbe. Ali će one biti razmatrane samo ukoliko primjedbe budu date od najmanje trećine država članica. Prema tome, mi možemo na glavu se postaviti ako budemo sami protiv nečega što budemo smatrali da je protivno interesu Republike Hrvatske. To je opisano u protokolu broj dva.
Hvala vam. Dvije minute je isteklo. Gospodin zastupnik Jandroković odgovor na repliku. Izvolite.
Dakle, ja nisam rekao da ne treba razgovarati o porezima. Naravno da treba razgovarati jer je to u interesu hrvatskih građana i njihovog životnog standarda. Ali sam rekao da se odluka o tome da li će Hrvatska biti članica Europske unije ili ne, ne donosi temeljem poreza da se radi o civilizacijskom odgovoru na jedan izazov. Ali naravno da ćemo razgovarati o porezima i itekako voditi računa o tome kako će se Hrvatska u tim igrama pozicionirati jer bit ćemo članica. Raspravljat ćemo o tome zajedno sa svim drugim državama i analizirati i tražiti što je to za Hrvatsku dobro, a što je manje dobro. Ali nije nama problem valjda PDV koji će možda jednog dana donijeti Europska unija. Pa nama je problem što se PDV najavljuje iz redova vladajuće većine da će sa 23 otići na 25 a to vam ne smeta, a to će vam biti sutra vjerojatno. I što se tiče sredstava koje ćemo eventualno davati u Europsku uniju, pa zašto niste spomenuli potencijal od 10 milijardi kuna koje ćemo povlačiti iz europskih fondova. Dakle, koliko god da ćemo davati u Europsku uniju značajno više ćemo povlačiti od tamo i to vas isto ne smeta. Normalno vam je za slavonsku, za vas, za vašu županiju povlačiti sredstva iz Europske unije i to smatrate normalnim da vam netko da. E pa nije to normalno. E to nije normalno da vam netko nešto da. Za to se treba izboriti.
Hvala. I replika zadnja gospodin zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, ovdje je jasno da se svi slažemo oko toga da je Hrvatskoj mjesto u Europskoj uniji i sasvim sigurno da nema dramatične rasprave o tome da li je dobro biti u Europskoj uniji ili nije. To ja danas nisam čuo ni od jednog zastupnika. Jedini problem je u tome način na koji se ulazi u Europsku uniju, jedini problem je u tome način na koji vi želite nama sugerirati da sve što se do sada radilo da je bilo odlično napravljeno, da sve što nas čeka da je med i mlijeko. Apologetika i populizam su braća. Netko je spomenuo, čini mi se da je ministrica populizam, a ja spominjem apologetiku. Sramotno je kako su napravljeni spotovi na HRT-u. Umjesto da se komunicira sa građanstvom sa visine se popuje, apologetski se nastupa prema građanima. Stvar je samo u tome, znači govorimo o tome euroskeptici nisu protiv ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Skepticizam da ne idemo u detalje, znate dobro što je skepticizam. Prema tome, ovdje se svi slažemo da Hrvatska treba ući u Europsku uniju. Zamolili smo naš klub zastupnika je zamolio da se odgodi referendum za tri tjedna. Rekli ste što se može saznati u 3 tjedna? Može se svaku večer na Hrvatskoj televiziju na javnom servisu napraviti rasprava i da građani saznaju što je. Ne, nego se daju pet minutni, pet sekundni ili petnaest sekundni spotovi da bi se političari reklamirali. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, izvolite. Skoro sam rekao bilo mi je na jeziku, ali ovo što počinje sa m prije. Gospodine zastupniče izvolite. Jer ministrica će se sad javiti za riječ.
Hvala vam gospodine predsjedniče. Ja sam vas točno nazvao. Ništa, slažem se da svi želimo ući u Europsku uniju i to je jako dobro. Da li je tehnika u svakom trenutku u tome najbolja, da li je kampanja najbolja, pa vjerojatno nije. Vjerojatno se može napraviti i bolje. I ja sam si postavio pitanje kada sam vidio neke od ministara koji se direktno obraćaju u kameru da li su to baš idealni ljudi, idealni prenositelji poruka i da li možda mogu neke od onih koji bi glasovali za Europsku uniju glasovati. Možda će zbog njih odustati od glasovanja. Ali ne bih ulazio sada u to. Bilo je i druge vrste spotova gdje smo pokušali tumačiti sva ona pitanja koja su nas građani kroz telefon HALOEU pitali što ih zanima pa nije ni to bilo dobro. Pa nije ni dobro ovo što radi Europska komisija. Pa znači sve ono što se nudi od institucija nikada nije dobro. Ali budite uvjereni svi materijali su vam dostupni. I sažeci i srednje veći sažeci i sve ono što je ispregovarano je na internetu. Svatko onaj tko se želi informirati može se informirati. Ali nemojmo uvijek krivca tražiti u drugom. Nemojmo uvijek optuživati i od drugih tražiti odgovornost za ono što je ponekad naša vlastita odgovornost.
Hvala lijepa. Ministrica vanjskih i europskih poslova, gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Nekoliko stvari. Gospodin Burić je par puta spomenuo da u Europskom parlamentu i u europskim institucijama se vodila rasprava o mogućnosti uvođenja poreza na dodatnu vrijednost na razini cijele Europske unije. To je istina. Kao što se u Europskom parlamentu najrazličitije stvari raspravljaju uključujući i raspuštanje Europskog parlamenta i dokidanje Europske unije. Dakle, postoje zastupnici u Europskom parlamentu koji predlažu da se ukine i smatraju to najgorom idejom uopće da postoji Europska unija i predlažu da se ona dokine, ukine. Isto tako se raspravlja o nizu ideja koje neke od njih ne zažive. Možda će se jednog dana zaista doći do konca Europske unije. Ja se nadam da neće obzirom na činjenicu da je do sada bila dosta efikasna u držanju mira među europskim zemljama, a to u povijesti inače nije nikad trajao taj mir. Ali istina je da se raspravlja i o takvim stvarima i o mnogim stvarima koje se i danas nama čine ili neprihvatljivima ili suprotno našim interesima i vjerojatno će se činiti i sutra kad tamo budemo sjedili mnogo stvari neprihvatljivim iz naše pozicije. Ali očito je da nismo mi jedini koji imamo interese i jedini koji razumijemo šta jeste ili nije u našim interesima. I cijeli niz drugih zemalja isto ima stav, razumiju. Isto imaju svoje nacionalne parlamente, svoje nacionalne interese i zato kao što ste vidjeli u onom ugovoru gdje se definiraju te dvije godine koje treba za izaći, ali istovremeno i onim odredbama gdje se definira procedura kako se može nacionalni parlamenti staviti prigovor na pojedina zakonodavstva, dakle tamo se isto spominje ne čak da li je nešto u interesu te zemlje nego samo stavlja se prigovor jer se ne poštuje načelo supsidijarnosti. A to načelo supsidijarnosti, recimo vi se možete ne slagati s onim što misle Finci o recimo nekoj temi, ali ćete uvijek se složiti na temu da li se poštuje ili ne poštuje načelo supsidijarnosti jer i Finci i ne znam Irci i svi drugi će vrlo pomno paziti da li se poštuje njihovo pravo da neke stvari odlučuju u svom Parlamentu kako god htjeli, ali da im ne kroji kapu netko tko je iznad njihovog Parlamenta. I to je mislim dosta važno imati na umu da je ono oko čega se svi parlamenti slažu i zemlje članice slažu je da je načelo supsidijarnosti, a to znači da se na razini nacionalnoj donose odluke sve koje se mogu donijeti na razini nacionalnoj, a tek one koje se ne mogu donijeti na nacionalnoj razini se donose na višoj razini. To je princip načela supsidijarnosti. Dakle, upravo zato je tu navedeno nikakvi posebni interes nego samo načelo supsidijarnosti kao temelj za prigovor. Zakoni koji će se donositi, Hrvatska će sudjelovati u formuliranju zakonskih prijedloga i kroz vijeća ministara i kroz Europsko vijeće i kroz Europski parlament i tamo gdje ste pripremljeni i imate jače interese vi kao i ovdje kao i svugdje drugdje možete uvjeriti svoje kolege u svoje stavove, ali neće se donositi pravila samo u Europskom parlamentu čak štoviše upravo je prigovor da Europski parlament odlučuje o premalo stvari, a da previše stvari odlučuju upravo Europsko vijeće i Vijeće ministara. Dakle, tijela gdje svaka država ima po jednog predstavnika. Konačno apologetika ili popovanje kao što je ovdje rečeno. Što se ljudi koji su se kandidirali na izborima stranaka koje su kandidirale na izborima i iznijele svoj program tiče mislim da bi bilo krajnje neozbiljno, nepošteno politički prevarantski da vas izaberu na jednom programu, a da vi poslije zagovarate drugi program i pravite se da s tim nemate nikakve veze. Mi smo prije, poslije, za vrijeme izbora tvrdili da stojimo jasno na europskoj budućnosti i perspektivi Hrvatske i nakon izbora nećemo zagovarati drugu političku poziciju. To je naša politička pozicija i da ju nemamo ne bi je bili zagovarali ni prije, ni za vrijeme, ni poslije izbora. Ja nikakvu apologetiku u ovom Parlamentu nisam čula čak dapače možda malo i premalo obzirom da je od 151 zastupnika 128 nedvojbeno izabrano na europskom projektu, možda i više. Ali, nedvojbeno 128 izabrano na europskom projektu. Prema tome ovdje nije bilo nikog tko nije rekao da nam EU neće riješiti ništa što nismo u stanju sami riješiti, da će nam samo donekle olakšati okolnosti i da je to izbor koji činimo. Nitko nije preko toga govorio ništa što bi bilo iracionalno ili neobjektivno ili bilo kako na koji način se odmicalo od ove temeljne pozicije da su to samo okolnosti koje nam olakšavaju ako mi znamo, ako smo mi sposobni i ako mi imamo kreativnosti da riješimo svoju situaciju i izvučemo se iz krize. I konačno bilo je rasprava ovdje i o tome da se odgodi referendum za tri i šest mjeseci. Sa stanovišta dodatne informiranosti to ima neke logike, po mom mišljenju. To bi imalo neke logike, nema logike sa stanovišta vremena za ratifikaciju. Dakle, vremena da se potvrdi u parlamentima zemalja članica naš Pristupni ugovor jer to bi nam oduzelo dodatno vrijeme i sa stanovišta činjenice da te rasprave vodimo 10 godina. Ali, vidim argument kad bi se produljilo za 3 do 6 mjeseci ili godinu dana moglo bi se značajno više i dodatno raspravljati. Za 2 ili 3 tjedna svaku večer, svaki dan su u ovih 40-ak, 35 dana rasprave na svim hrvatskim medijima o temi EU. Više-manje s jedne strane ljudi koji su protiv, s druge strane ljudi koji to zagovaraju. Cijelo vrijeme, ako pogledate, te rasprave se vrte u istom krugu. Dobro je to vidjeti, po mom mišljenju informativno je vidjeti, ali te rasprave koje bi se produžile za 2 ili 3 tjedna ne bi učinile nikakvu razliku. Za 3 mjeseca, 6 mjeseci mogle bi, ali trebalo bi onda računati što su prednosti, što su nedostaci toga. Ovo bi bilo samo zapravo potpuno ista stvar koja je svima već poznata i u ovih 35 dana se ponavlja još 2 dodatna tjedna. Ova pozicija mora biti jasna, po mom mišljenju, ili čista s jedne strane ili čista s druge strane. Ovo između čini mi se da pada između dva stolca i gubi prednost ijednog, a ne dobiva prednosti drugog modela.
Hvala lijepa ministrici Pusić. Imamo 3 ispravka netočnog navoda. Najprije zastupnik gospodin Dinko Burić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministrice većina onoga što ste vi sada rekli je točno. Ja bih samo ispravio jedan netočan navod, a tiče se onoga upravo oko primjene načela supsidijarnosti kad ste rekli da nas u Hrvatskoj ne bi trebalo zanimati što je u Finskoj bilo. Ne, upravo suprotno. Upravo je cilj načela supsidijarnosti doći u poziciju da se odluke donose što je moguće bliže građanima. Bilo da se radi o lokalnoj, regionalnoj, nacionalnoj ili … [[Govornik se ne razumije.]] Ali mi i govorimo o tome da Protokol 2 Lisabonskog ugovora definira da naša primjedba kad bismo mi odlučili da je nešto suprotno, da bi bilo bolje da mi reguliramo naše zakonodavstvo, a ne sa europske razine će nas onemogućiti da to bude usvojeno ako naš prijedlog ne budu podržale još najmanje 9 zemalja. Razumijete? Prema tome, zašto bi nas Finska podržavala? Razumijete? Ili Poljska ili neki zahtjev u kojem mi kažemo smatramo da bi to mi bolje riješili zakonom ne znam o jedinicama lokalne ili regionalne samouprave.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Pa ispravak jednog navoda gdje se politički program Kukuriku koalicije ne mijenja nakon izbora, a ja tvrdim da se mijenja. To je povećanje PDV-a na 25%, najava sniženja cijene rada na 10%, upravo na pragu ulaska u europsku uniju. S druge strane, i neću se više javljati, citirat ću samo gospodina predsjednika Vlade Zorana Milanovića koji je rekao da ne ulazimo kao guske u maglu nego kao airbus u maglu, ali magla je magla. Hvala lijepo.
Hvala. I gospodin zastupnik Nikola Vuljanić ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Htio bih ispraviti netočni navod da tri tjedna nisu dovoljno da se provede rasprava i da se nešto više objasni građanima. Dovoljno su ako se rasprava sustavno organizira i ako nije na razini infantilnih spotova kakvi su se vrtili po našoj televiziji nego ozbiljne rasprave.
Hvala lijepa. Imamo, spotovi ovisi o tome tko ih režira tako da to nije tako jednostavno. Ali evo idemo dalje u raspravu. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, pa bojim se da je doista teško više pronaći argumenata za i ja tražim te argumente oni koji su protiv, doista su loše obrazloženi, neutemeljeni da jednostavno ne razmišljam o toj opciji ne ulaska u europsku uniju zato što doista sve govori u prilog tome da Hrvatska treba biti u toj zajednici Europskih država koje u svakom slučaju predstavljaju prije svega najsnažnije gospodarstvo na svijetu, najsnažnije gospodarstvo u svijetu je gospodarstvo Europske unije. Vrlo često se statistički izbjegava uzeti u obzir upravo cjelokupna europska unija kada se govori o statistikama u gospodarstvu, pa se tako ističe da Njemačka ima najveći izvoz na svijetu, ima veći izvoz čak i od Kine, koja je neusporedivo veća kada govorimo o broju stanovnika, i od Sjedinjenih Američkih Država, dakle i od brojnih drugih država koje imaju gospodarsku snagu i itekako gospodarski utječu na razvoj ne samo naravno unutar samih sebe nego i u cijelom svijetu i sada kada izdvojimo samo jednu od tih 27 zemalja pokazuje se da ona ima najsnažnije izvozno gospodarstvo u svijetu. Ne zbrajajući druga gospodarstva, ne zbrajajući ih sve zajedno u jedno ujedinjeno gospodarstvo, dakle gospodarstvo Europske unije. Dakle, ovo je samo jedno područje koje je danas itekako važno o kojem se danas itekako govori, ne samo u Hrvatskoj nego u cijelom svijetu dakle gospodarskom razvoju, prosperitetu, dakle samo kada izdvojimo taj jedan detaljčić onda dovoljno jasno govori u kakvu zajednicu to mi ulazimo, među koje zemlje mi to ulazimo. Da ne govorimo o drugim suštinskim vrijednostima, jer mi se doista, u nedjelju će se Hrvatski građani opredijeliti o tome da li je njihova privrženost doista Europskim vrijednostima koje smo prihvatili našim Ustavom i koji u temeljima slobodne Hrvatske države, da li smo doista privrženima temeljima demokracije, vladavine prava, ljudskih prava, prava nacionalnih manjina, prava svih koji proizlaze iz našeg temeljnog zakona odnosno iz Ustava. Dakle, o tome se radi, da li ćemo biti privrženi svim onim vrijednostima koje su u temelju Hrvatske samostalnosti i temelju Hrvatske države. Naravno da meni se osobno čini da ova današnja rasprava teško da će doprinijeti tome da će potaknuti mnoge naše sugrađane da izađu 22. i da budu za, jer mi se čini da je bilo dosta u raspravi onih koji su cijelu svoju raspravu pokušali utemeljiti na tome da obrazlože da zapravo mi ne bi trebali biti tamo, ali na kraju oni kažu da eto ipak mi nismo euroskeptici, nismo mi protiv, mi smo ipak proeuropski opredijeljeni ali eto, meni se čini da je to loše. Tako otprilike su glasile mnoge rasprave u ovom Domu, ja mislim da je to doista i ponižavajuće za ovaj Dom. Slažem se sa kolegicom bivšom danas ministricom gospođom Pusić jer smo zajedno sudjelovali u radu Nacionalnog odbora i mislim da je bilo itekako puno rasprava ne samo na plenarnoj sjednici nego i na nacionalnom odboru gdje su bili naravno predstavnici klubova, predstavnici stranaka koje sudjeluju u radu Hrvatskog sabora i gdje nije bilo moguće bez opće suglasnosti i oporbenih zastupnika koji sudjeluju u radu nacionalnog odbora i vladajućih nije bilo moguće donijeti niti jednu odluku pa ni o tome kakav stav Hrvatska ima prema određenom pregovaračkom stajalištu, bez te opće suglasnosti u Hrvatskom saboru i onoga što je Vlada predlagala nije bilo moguće postići dogovor u pregovorima. Prema tome, ja bih prije rekao da se tu radi o onoj staroj tko kuca otvoriti će mu se. Dakle, onaj tko je želio znati i želi znati taj je doista mogao pokucati na vrata i ta vrata su uvijek bila otvorena. Onaj tko nije i koga nije to zanimalo naravno da sada ima manjak informacija i da možda mu nedostaju neke informacije koje i dan danas može dobiti i koje može dobiti do 22. siječnja i slažem se da bi odgađanje referenduma za tri tjedna ili pet mjeseci mislim da ne bi doista ništa novoga donijelo, nikakve nove argumente ja mislim da bi bilo važnije možda u ovom trenutku predlažem onima koji u medijskom prostoru organiziraju ove rasprave da više pozovu one ljude koji su doista upućeni u sva poglavlja, gdje točno mogu odgovoriti na svako pitanje svakog građanina, mislim da jednostavno oni su ti ljudi koji su pregovore vodili i da su ljudi koji znaju najmanju pojedinost iz pregovora i ne trebamo sumnjati da su ti ljudi vrlo stručno i kvalitetno obavili posao. Sve ono što je na raspolaganju Hrvatskim građanima ja mislim da će im biti dovoljno da mogu se odlučiti za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. želim reći da je najvažnije da osobno vjerujem, duboko vjerujem u zdravi razum hrvatskih građana pred ovaj referendum jer zdravorazumski razmišljajući mislim da će Hrvatska u većini odlučiti o tome da je mjesto Hrvatskoj u EU. Kada se vratimo u neka vremena totalitarnog režima onda treba reći da će možda mnogima biti motiv glasovanja za EU i činjenica da upravo Europski parlament i Vijeće Europe, EU u cjelini osudila zlo totalitarnih režima 20. stoljeća među njima i komunizma. Mi kao društvo u cjelini nismo osudili sve ono što je lošega bilo u tom totalitarnom režimu. Ja sam siguran da će i ova činjenica o osudi i nacizma i fašizma i komunizma i u stavljanju u istu ravan je riječ o zločinima protiv čovječnosti da će sigurno potaknuti i neke ljude da im to bude još jedan dodatni argument zašto biti u toj zajednici naroda, zato što se radi o vrijednostima i o vrijednosnim sustavima, radi se o tome da je riječ o zajednici država koje će respektirati upravo i te činjenice i pomoći nama u Hrvatskoj da neke stvari iz prošlosti prevladamo i da nađemo pravi način kako neke stvari staviti na svoje mjesto. I u tome je naravno prednost ulaska u EU. Naravno, kada govorimo o činjenici da je EU najsnažnije gospodarstvo onda se automatski otvara prilika za cjelokupno hrvatsko društvo integrirajući se u takvu jednu zajednicu. Naravno, da se vidi šansa za naše gospodarstvo u cijelosti. Naravno da sve ono što je bilo rečeno o nesmetanom kretanju roba, usluga, radnika itd. dakle slobode kretanja ljudi sve zajedno će doprinijeti jednoj drugoj atmosferi i u Hrvatskoj i naravno da te mogućnosti će sasvim sigurno biti iskorištene od svih nas. To je naša prilika. Koliko smo mi sami sposobni to ćemo moći dokazati EU, ali bez EU da sami trebamo dokazati koliko smo sposobni unutar Hrvatske. Nitko neće raditi umjesto nas, nitko neće raditi naše poslove. Mi sami moramo odraditi na najbolji mogući način. Moramo imati bolji obrazovni sustav, moramo ga imati to je sasvim sigurno, moramo imati uređeniju pravnu državu i sve ono što smo napravili do sada u pregovorima je pokazalo da možemo doista postići najviše standarde i da u tim nekim stvarima čak i prednjačimo u odnosu na članice EU. I o tome smo već govorili. I naravno na kraju procesa pregovora smo primali čestitke. To je bilo ne tako davno, dakle u lipnju mjesecu prošle godine 2011. Prije nešto malo više od 6 mjeseci smo primali čestitke za napredak Hrvatske i za reforme koje smo napravili tijekom pregovora. I doista vam moram reći evo kao član HDZ-a koja je najveći teret pregovora nosila kao vladajuća stranka u 6 godina gotovo 6 godina pregovaranja i ja mislim da tu nema nikakvih dvojbi da je sve napravljeno da Hrvatska bude spremna i da spremna uđe u zajednicu europskih naroda. Hvala lijepa.
Hvala i vama gospodine zastupniče. Imamo repliku na vaše izlaganje od strane zastupnika Dinka Burić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Matušić, gledajte neću ispravljati netočan navod zato što cijela ova naša rasprava danas bi trebala biti da razmjenjujemo mišljenja da bismo došli do što je moguće bliže našim građanima da donesu odluku. Ako netko postavlja pitanja o nečemu, to ne znači da se tome protiv, mislim da je to svakome jasno. To je pitanje odgovornosti i pred vlastitom savješću ali i odgovornosti prema obnašanju naše dužnosti, jer u svakoj pa i u vašoj stranci ne zaboravite gospodine Matušić, postoje birači i članovi i čak simpatizeri članovi koji su za i protiv EU. Mi smo toga svjesni. Treba biti svjestan toga svatko i svaka politička stranka. Naša želja je da raspravom motiviramo na izlazak i one koji su za i oni koji su protiv i oni koji su neodlučni. I bolje je ja priželjkujem, to priželjkujem od nedjelje da imamo i 50,01% bilo za, bilo protiv, to će biti volja hrvatskih građana uz izlazak od 60, 70 ili daj Bože još više posto građana nego da imamo nasuprot 49,99. Bolje je i to 50,01 nego 80% za ili protiv nasuprot 20 uz izlaznost od 20 do 30%. To je pitanje legitimiteta odluke. I zato govoriti da smo proeuropski orijentirani ali da smo duboko svjesni da imamo i u vlastitim redovima u vlastitim obiteljima nećemo svi jednako glasovati. I oni su za i koji su protiv i da imamo pravo postavljati pitanja i dužnsot, to nije pravo, nego nam je i obveza postavljati pitanja koja se nameću onome tko je nešto o tome ili pročitao ili nije pročitao ili nije imao prilike dobiti informaciju.
Hvala vam zastupniče. Odgovor na repliku gospodin zastupnik Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Propitivanje je svakako korisno. Ono što sam ja htio reći svi koji su htjeli znati o bilo čemu što se pregovaralo mogli su doznati, mogli su pitati, mogli su zakucati na vrata, ta vrata su uvijek bila otvorena. I točno se znalo na koji način su se određena pitanja riješila i kada su bila riješena. Zašto su pregovori bili u tajnosti? Nisu oni bili tajni zato što smo mi trebali nešto tajiti, jer jednostavno takav je proces pregovaranja. Jer ako s nekim pregovarate ako želite postići najbolje moguće uvjete u tim pregovorima, naravno da ćete prije svega unutar svoje kuće, a to smo mi radili uredno i doista poštujući i respektirajući svakoga u Hrvatskom saboru i Vlada je doista respektirala društvo u cjelini. Pa preko 2 tisuće ljudi je pregovaralo. Nisu samo pregovarali ministri. Pregovaralo je preko 2 tisuće stručnih ljudi u svim područjima koja su najbolje pokrivala ta područja. Dakle, svako je želio znati i tko želi znati i danas i danas možete ukucati na Internetu, možete dobiti i sažetke, možete ući dublje u svako područje o kojem se pregovaralo dakle u svih 35 poglavlja i saznati sve što vas zanima. To je najbitnije. Dakle, ja se slažem, propitivanje je uredu i nema nitko protiv toga da netko postavlja pitanje ali je bitno reći da su se odgovori mogli čuti i da se mogu čuti i da oni koji žele saznati da mogu saznati. Ono što je najvažnije da smo mi napravili dobar posao u pregovorima da smo ispregovarali u okviru i uspoređujući se sa drugima koji su prije nas ušli čak i nešto povoljnije nego drugi prije nas. Dakle da smo bili sposobni u tome i da smo napravili ono što je doista bilo najbolje za Hrvatsku. Naravno da nismo mogli dobiti nešto što nitko nije mogao niti prije nas dobiti, to je jasna stvar, ali u okvirima kojima smo imali napravili smo sasvim sigurno odličan posao. O tome se radi. I pripremili smo na najbolji mogući način hrvatsko društvo jer smo imali najteže pregovore. Najteže pregovore smo imali.
Hvala vam lijepa. Idući na redu za raspravu je gospodin zastupnik Andrej Plenković. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Uvažena ministrice vanjskih i europskih poslova, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Današnja je rasprava doista prigoda da još jednom približimo hrvatskoj javnosti zašto smo danas 3 do 4 dana prije referenduma u biti prošli sav ovaj put protekla dva desetljeća. Riječ je o kapitalnom, sudbonosnom političkom pitanju i za ovaj saziv Hrvatskoga sabora, ali i za budućnost i razvoj Hrvatske. Moj je stav sasvim jasan, s entuzijazmom, s uvjerenjem i sa samopouzdanjem u sve hrvatske građane da je Europska unija velika šansa i pozitivan okvir za razvoj Hrvatske i na dobrobit svih njenih građana. Ima nešto i osobne note u tome. Naime, 18 godina profesionalnog života proveo sam uglavnom baveći se upravo dosjeom odnosa Hrvatske i Europske unije. Mislim da znam genezu i onih godina kada nismo bili sretni, kada nismo bili zadovoljni kako je tadašnja Europska zajednica reagirala na agresiju na Hrvatsku, kako je imala slabe mehanizme za reagiranje u tom trenutku i naravno da kao velika većina hrvatskih građana pamtim te trenutke. Međutim isto tako iz tog razdoblja pamtim i trenutke oduševljenja kojih smo evo prisjetili se prije nekoliko dana kada je bila 20. godišnjica međunarodnoga priznanja. Sve je to povezan put, sve su to povezani događaji u dvodesetljetnom međunarodnom subjektivitetu Republike Hrvatske. Kada gledamo što smo ostvarili pokušat ću to pogledati sa tri svoje uloge. Jedna je uloga pravnika. Kao pravnik rekao bih da smo ne samo u proteklih 10-tak godina usvojili 552 zakona povezana sa pravnom stečevinom, usvojili preko 1400 podzakonskih akata, preveli cjelokupno primarno zakonodavstvo. U tijeku je verifikacija prijevoda cjelokupnog sekundarnog zakonodavstva Europske unije, dakle onih pravnih akata koje su donosile u proteklih 60 godina institucije Europske unije, a svega toga skupa ima 107 tisuća stranica i to je to nepisano poglavlje 36 o kojem se malo govori, a u kojem je praktički riječ da je to najveći prevoditeljski pothvat u Hrvatskoj uopće. Mi smo naime, kao što znate, u vrijeme u lipnju 2010. promijenili i hrvatski Ustav. Danas hrvatski Ustav ima Glavu VIII koja se zove Europska unija, koja govori o pravnoj osnovi članstva i prijenosu ustavnih ovlasti o sudjelovanju u institucijama Europske unije, o pravu Europske unije, o pravu građana Europske unije. To je jasan signal da je Hrvatska napravila sve potrebne pravne pretpostavke da bude spremna prihvatiti pravnu stečevinu. Europska unija je zajednica prava i to je nešto što uvijek moramo imati na umu. Članstvo u njoj jamči veću pravnu sigurnost, kvalitetniju vladavinu prava u Republici Hrvatskoj. To je ono što i sami želimo, to je ono što smo pokušavali proteklih 20 godina unaprijediti. Sve reforme hrvatskoga pravosuđa upravo su u tom smjeru išle i stoga je dobro da je upravo na tom poglavlju, poglavlju 23 bilo posvećeno toliko pozornosti, toliko aktivnosti i toliko nadzora. Uostalom, upravo na njemu morat ćemo raditi u ovom razdoblju nakon referenduma i do stupanja na snagu Ugovora o pristupanju. Kao diplomat rekao bih da je zaista ovaj put bio sve samo ne lagan. Možda je bio sve samo ne pravedan, ali je bio zahtjevan, bio je takav da je učinio Hrvatsku kvalitetnijom, spretnijom i zemljom koja je znala u možda najnezahvalnijim okolnostima ispregovarati svoje članstvo do kraja. Unija je naime u proteklih nekoliko godina prošla nekoliko kriza, krupnu, institucionalnu krizu. Bio sam zamjenik veleposlanika u Francuskoj 2005. kada je 15 milijuna Francuza reklo "ne" ustavnom ugovoru. Dogodilo se nešto da su, recimo to tako, na margini političkog spektra nastale neobične koalicije krajnje lijevih i krajnje desnih. Nekoliko disidenata iz ključnih političkih stranaka iskoristilo je prigodu, kreirali su jednu atmosferu koja je više bio glas o kontekstu, a ne glas o tekstu. I upravo taj francuski referendum jedno je veliko naravoučenje, jedna velika pouka za sve članice Europske unije koje organiziraju referendum da budu oprezne kako njemu pristupaju, da budu svjesne svega što referendum nosi jer referendum nije samo šansa da građani iskažu svoje mišljenje o pitanju. To je šansa da iskažu svoje raspoloženje u tom trenutku. Ja sam naime siguran da velika većina hrvatskih građana, kako je rekao kolega Matušić, zdravorazumski smatra da je budućnost Hrvatske u Europskoj uniji dobra, da je to nešto što nam osigurava prosperitet i taj zdravi razum se treba pretočiti u glas u nedjelju. To je ono što je važno i što je bitno i što će na kraju jedino biti relevantno. Mi smo u diplomatskom smislu vodili pregovore po novoj metodologiji, po metodologiji usvojenoj formalno gledano 2004., malo modificiranoj 2006. u novom Konsenzusu o proširenju. Novi Konsenzus o proširenju je imao tri bitne točke. Imao je prvu i glavnu točku a to je uvodimo i mjerila za otvaranje poglavlja, toga prije nije bilo. Druga točka koja je bila bitna, uvodimo kriterij odnosno vraćamo jedan od kopenhagenskih kriterija iz '93., apsorpcijsku sposobnost Unije da prihvati nove članice. I treći, najbitniji, nikada nikome unaprijed nećemo obećavati datume članstva. Zašto su to rekli, oni su to rekli zato jer su Poljskoj, Mađarskoj, Češkoj, Slovačkoj, predsjednici Mitterand i kancelar Kohl obećali 2000. Nisu je ostvarili jer se okolnosti nisu bile realizirale. O tome valja voditi računa. Sa takvim kontekstom mi smo uspjeli ispregovarati i to sami, bez ikakvog paketa, članstvo u vrijeme kada smo krenuli zajedno s Turskom o čijoj konačnoj sudbini da li će biti članica ili ne, ne postoji ni dan danas konsenzus u Europskoj uniji. Kada je Unija gledala na nas kao zemlju iza koje slijede druge države jugoistoka Europe koje nisu nužno niti sada toliko spremne, a niti je ukupno ozračje u Uniji takvo da se možda žuri sa novim proširenjem. To su okolnosti u kojima su Hrvatska i hrvatski pregovarači vodili pregovore. Govoreći kao političar svjestan sam vrlo delikatnih okolnosti današnje Europe. Naš referendum nije mogao pasti u složenijem trenutku. Unija ima problem dužničke krize u nekoliko zemalja euro zone, ima problem vjerodostojnosti, ima jedan trend renacionalizacije europskih politika. Kada slušamo gospodina Barossa, kada slušamo gospodina Buzeka, kada slušate ključne čelnike europskih zemalja oni govore o vraćanju povjerenja u europski projekt i o ključnom načelu o kojem moramo voditi računa, a to je načelo solidarnosti. Solidarnost je bila tamo kada se stvarala Europska zajednica za ugljen i čelik, solidarnost je bila tamo kada se kreirala zajednička poljoprivredna politika, solidarnost je prisutna kada se provodi regionalna politika i solidarnost je sada tu kada treba pružiti ruku onim zemljama koje su u problemima u smislu financijske stabilnosti. To su oni ključni okviri u kojima se nalazi Europa danas. Međutim, svi napori i za jačanjem europskog stabilizacijskog mehanizma i za fiskalnog kompakta idu upravo u smjeru da nadnacionalna kontrola ponašanja na nacionalnoj razini u smislu proračunske discipline bude takva da se spriječe nove krize. Kada je riječ o pitanju o kojem smo ovdje puno govorili, o pitanju informiranja, pitanju rasprave, pitanju da li je bilo dovoljno informacija. Pa i sam sam vrlo često predstavljao stavove bivše Vlade u ovom Saboru. Bilo je rasprave. Informacije su sve tu. Onaj tko želi informaciju je ima. Organizirali smo brojne forume, brojne konferencije, brojne okrugle stolove. Mislim da proces informiranja trebamo i nastaviti. On neće završiti sa 22. siječnja. Naprotiv on tek počinje i pravi angažman Hrvatske kao aktivnog promatrača i u budućnosti kao članice je tek pred nama, a uloga Hrvatskog sabora u kontroli i provedbi i nadzoru i načelu supsidijariteta i načelu proporcionalnosti tek je na nama da iskoristimo i da onda pokažemo da smo i mi kao institucija spremni biti kvalitetna 28 članica Unije. Zaključujem. Nadam se da ćemo u nedjelju navečer svi zajedno dočekati uspješni rezultat referenduma. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite. Bila je replika prije, pardon. Ispričavam se. Gospodin dinko Burić, zastupnik replika.
Da, zahvaljujem. Ja sam mislio da je kolega repliku. Ma htio sam samo dvije stvari. Gledajte, kada ste spomenuli dakle neuspjeh referenduma u Francuskoj oko Ustava, mislim da je i u Nizozemskoj bilo u isto vrijeme neuspješan referendum. Dakle, vrlo je upitno sada da li je dobro što je iza toga donijeta odluka da se Ustav Europske unije, da se o njemu odlučuje bez izravne volje samih građana Europske unije. Jer to se nakon neuspjeha referenduma u Francuskoj dogodilo. Tako je i nastao Lisabonski ugovor. Znate, ja baš nisam siguran da je to najdemokratskiji mogući način. Međutim, još nešto drugo je važno. I sada vi ste spomenuli državni proračun i kontrolu, dakle nadnacionalnu kontrolu. To je točno. U članku 126. mislim da je onog ugovora o funkcioniranju Europske unije je napisano da ne možemo donijeti proračun ni jedan nacionalni parlament bez odobrenja iz Bruxella. O tome treba upoznati i nas zastupnike, ne samo hrvatske građane nego i nas koji ćemo vrlo brzo čim uđemo u Europsku uniju doći u poziciju da nećemo ne samo unutar klubova morati usuglašavati što možemo staviti u proračun, nego ćemo morati dobiti zeleno svjetlo iz nekog drugog mjesta. Ne možete reći da to nije važno pitanje. To je prevažno pitanje, a da ne pričam o već spomenutih onom six packu dakle šest mjera iz rujna 2011. godine koje prešućujemo, koje nije od pet regulativa i jedne direktive napravljen. On se većinom odnosi u 4 regulative na zemlje koje su u euro zoni. Ali se dvije odnose na sve članice Europske unije među njima i taj proračun. Prema tome, to su teme o kojima treba zboriti. To su teme koje moramo govoriti i koje trebaju olakšati i nama koji smo u Hrvatskome saboru odluku ali i još više svim hrvatskim građanima kako se opredijeliti. Mislim da nije sporedno samo kako ćemo nas 150, nije najbitnije kako će 150 i jedan saborski zastupnik glasati, nego kako će oni hrvatski građani glasovati.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Plenković. Izvolite.
Hvala lijepa kolega Burić. Naravno, Francuska je bila 29. svibnja, Nizozemska je bila 4. lipnja. Jako se dobro sjećam tih dana i jako se dobro sjećam onoga što sam pisao o tim događajima. Kada govorite o tome da je nakon toga bila neka zajednička odluka da više neće biti referenduma o temeljnim ugovorima to nije točno. Evo ako smijem ja vas malo ispraviti. Svaka zemlja, svaka zemlja odlučuje sukladno svojim nacionalnim propisima kako će ratificirati pojedini temeljni ugovor, da li će koristiti put referenduma ili će koristiti parlamentarni put. Kada je riječ o Lisabonskom ugovoru 26 država članica je izabralo parlamentarni put. Jedna je izabrala referendumski i to znate jako dobro. Vidim da ste jako dobro spremni i proučili ste tekstove što je dobar primjer za hrvatsku javnost i za hrvatske građane. Meni je drago da ste proučili tako temeljito ugovor pa da ste čak eto i pročitali čini mi se da je to savjetnički rad, nisam vidio s čime mašete jedne kolegice u misiji u Bruxellesu i mentora veleposlanika. Ali imajte na umu sljedeće ako dopusti ministrica. Savjetnički radovi nisu službeni stavovi ministarstva. Ono što je ona navela je istinito. To je jedan napor između profesionalnog i znanstvenog napora u usavršavanju hrvatskih diplomata, a to je jedna od kolegica koja aktivno godinama prati rad Europskoga parlamenta. Jesam dobro prepoznao? E drago mi je da sam prepoznao. Možemo ga iskopirati i podijeliti, onda bi bio koristan.
Hvala. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Hvala lijepa. Dragi predsjedniče, kolegice i kolege, ja ću zapravo govoriti sektorski. Govorit ću sektorski iz rakursa rezultata koje smo postigli u pregovorima, o znanosti, istraživanjima, te o obrazovanju i kulturi. Govorit ću naime o tome što nas očekuje u Europsku uniju, ali ću se osvrnuti i na ono što bi nas očekivalo kada ne bismo ušli. Mi priznajemo ključnu i strategijsku važnost obrazovanja i znanosti za daljnji razvoj te za dobrobit svakog pojedinca i za dobrobit kolektiva i stoga mu i mi nekad manje nekad više poklanjamo odgovarajuću pozornost. Ulaskom u EU dobit će se mnogo toga. S jedne strane diplome, rezultati, dakle posljedice obrazovanja biti će priznavani u svim zemljama EU na gotovo automatski način. Velika pogodnost i za naše studente i za naše nastavnike i za sve one koji djeluju u tom sektoru. Drugo, priznavat će se ne samo završni stupnjevi obrazovanja nego će se priznavati i odgovarajući segmenti obrazovanja. To znači ukoliko neki učenik provede jedno polugodište ili jednu školsku godinu, ukoliko neki student provede odgovarajuće vrijeme na učenju, odnosno studiranju u nekoj školi ili na nekom sveučilištu u zemljama EU i taj će segment biti priznavan ekvivalentom kao da je to obavio u matičnoj školi ili na matičnom fakultetu. Između ostalog EU ne samo da omogućava nego i potiče mobilnost, pokretljivost pa stimulira studente da na drugim sveučilištima u drugim zemljama provedu barem jedan semestar na studijima, da u drugim školama provedu odgovarajuće vrijeme i da time steknu znanja koja su u razvijenim zemljama znatno razvijenija, da rade u laboratorijima koji su znatno opremljeniji, da povratkom u vlastitu zemlju zapravo donesu jedan dio iskustva iz inozemstva, jednako tako kolegice i kolege što uopće nije nevažno da donesu kulturu rada i odgovornosti. U znanstvenim istraživanjima EU je znatno strukturiranija nego što je to slučaj u obrazovanju kojim zapravo upravlja Vijeće Europe. U istraživanjima dakle postoje odgovarajući standardi koji su ili primijenjeni ili zapravo koji su planirani. Ti standardi se tiču organizacije i istraživanjem u cjelini i znanstvenih institucija, oni se odnose na, što je nama posebno dragocjeno, stope ulaganja te otprilike 2% BNP-a ulaganja što je prosjek u europskim zemljama u zemljama EU je nama još uvijek nedostižni cilj. Mi smo dakle pali ili na 0,7 ili ispod 0,7%. Potom europska znanstvena istraživanja funkcioniraju na razini nečega što se zove okvirni Program 7 koji je raspolagao sa cca 50 milijardi izvornih eura, dakle 50 milijardi pri čemu su i neke onda znanstvene zajednice u vlastitim zemljama to povećavale. Dakle, 50 milijardi eura koji međutim ulasku u EU prestaju biti sredstva za međunarodnu suradnju jer postaju zapravo istraživanja unutar europskih institucija koje se odvijaju putem centara izvrsnosti tako da nam i tu slijedi odgovarajuća novina. Ja bih vas želio podsjetiti kolegice i kolege da je nešto što se zove Lisabonska strategija, dakle koja je donesena ako se ne varam u 3. mjesecu 2000. godine, a koja je zacrtala smjerove razvoja 2010. izrazito isticala značaj obrazovanja, znanosti i tehnologije. Želim vas podsjetiti da je u Lisabonskom ugovoru zacrtana ili bolje rečeno predviđena razvojna strategija Europe 20/20. Da ta razvojna strategija Europa 20/20 ima danas stotinjak točaka. Da je prva točka obrazovanje, da je druga i treća točka znanost i inovacije. I taj značaj koji EU pridaje tim djelatnostima mora se pretočiti na sve njezine članice pa onda i na Hrvatsku. Ukoliko ne bismo ušli u EU hrvatske diplome bi ostale važeće samo za hrvatske građane. Ukoliko ne bismo ušli u EU ne bismo imali mogućnost bilo kakve mobilnosti nego bi se ona odigravala na razini sporadičnih bilateralnih sporazuma, ne bismo mogli razviti nacionalni kvalifikacijski okvir koji je zapravo dio ili deduciran iz europskog kvalifikacijskog okvira i ne bismo se mogli zapošljavati sa nikakvim, dakle u tom slučaju inozemstvima, na inozemnim tržištima i ne bismo mogli dobivati nikakve podrške i pomoći niti za stipendije, niti za razmjene, a pogotovo ne za znanstvena istraživanja. Stoga mi se čini da je što se tiče Poglavlja 25. i 26., odnosno sektora o kojem govorim ulazak u EU ključan i odlučujuć. Stoga želim istaći da je naravno ulazak u EU i što se ovih sektora tiče pomoć, mogućnost i izazov. O nama samima ovisi kako ćemo ga iskoristiti. Nemogućnost korištenja te pomoći izazova mogla bi biti katastrofalna za sve nas ne samo za sutra nego i za prekosutra, ne samo za nas nego i za našu djecu. Stoga vjerujem da će oni koji vode brigu o budućnosti odlučiti ne samo izaći na referendum nego i glasati za ulazak u EU. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Nisam vidio nikakve reakcije, valjda nisam ni trebao jer ih nije bilo. Iduća za riječ se javila gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Govoriti o ulasku Hrvatske u Europu, takvu jednu zajednicu slobodnih naroda, građana i govoriti na način gdje nas čeka med i mlijeko, gdje će svi naši problemi biti riješeni samo zato što ćemo ući u Europu bilo bi neodgovorno. Na takav način ako bi govorili mi bi bili proglašeni i sami bi se proglasili lažnim prorocima. Govoriti o ulasku Hrvatske u Europu kao da ulazimo u Obećanu zemlju govorim da bi upravo sličilo na takve razgovore. Puno ozbiljniji razgovori i puno odgovorniji razgovori nama slijede ovdje danas a pogotovo kada imamo ljude koji su zabrinuti i kojima trebamo mi koji se zalažemo za ulazak Hrvatske u Europu dati odgovor, dakle pozvani smo upravo više nego ikada i više nego prije u ovom trenutku na dijalog, a ne na diskvalifikacije i kvalitete, na kraju krajeva to nas čeka i sutra u Europi, da budemo ljudi dijaloga, da budemo spremni i saslušati druge i njihove argumente koji nisu bez razloga, ali koji mi upravo zato što jesmo za ulazak Hrvatske u Europu moramo i trebamo dati odgovor. dakle, u trenutku kada se Hrvatska nalazi zaista u jednom povijesnom vremenu ne samo za njezino sutra, nego za njezinu skoru i daljnju budućnost, podsjetimo se, vrijeme je da se podsjetimo riječi o cjelovitoj Europi o kojoj je govorio slaven Ivan Pavao II. koji je govorio da je nezamisliva Europa koja diše punim plućima, svojim zapadnim krilom i svojim istočnim krilom, samo tako Europa doista može disati punim plućima. Ulazimo dakle u zajednicu naroda slobodnih ljudi, vrijeme je da se podsjetimo onog začetnika, tvorca Europske ideje Moneta koji je još daleke 1950. godine što je prethodilo upravo zajednice za ugljen i čelik koja je preteča Europske unije kada je rekao mi ne ujedinjujemo države, mi ujedinjujemo ljude. I upravo neka nam i to bude misao vodilja u ovim trenutcima. U Europi, mi Hrvati i hrvatski građani nismo stranci. Odustati od Europe zbog toga značilo bi i u tim trenutcima odustati od samih sebe a to ne želimo jer to bi bilo krajnje neodgovorno. Moramo dakle reći ljudima, pogrešno bi bilo reći nema alternative, uvijek ima alternative ali pitanje je što donosi jedna mogućnost a što druga mogućnost. Ulazak u europsku uniju nije brana od svega onoga lošeg što ima i postoji u Europskoj uniji ali to je odavno već došlo u Hrvatsku. Onda kada se činilo da je nemoguće i da je taj dalek put, da je to daleko vrijeme kada ćemo ući u Europsku uniju, te negativne posljedice te negativne stvari iz Europe ušle su prve u Europu. Dakle, prisjetimo se tih trenutaka što smo imali u Hrvatskoj, što imamo i što moramo mijenjati. Naime, ljudi koji su ostali bez posla, bez plaće, ljudi koji su gotovo poslani u dužničko ropstvo, koji su deklasirani i marginalizirani, oni to osjećaju da su žrtve i zbog toga su sumnjičavi da su žrtve europske politike. Ne. Oni su žrtve pogrešne politike i tu politiku moramo mijenjati, ali zato smo majstori bili sami. Kako su privatizirana poduzeća, koje su posljedice bile za to, za korupciju i kriminal tko nam je kriv, to je izvorno Hrvatski bio proizvod i to trebamo mijenjati i to treba izbjeći. Možda je vrijeme da se podsjetimo znamenitih riječi pa i Krležinih koji je upravo govorio o tome da nam drugi mogu zaista prouzročiti nesreću ali da smo za sramotu sami odgovorni. Ono što također nam treba biti jasno i što je na kraju krajeva izazov za nas ali to je nešto što se budi i u samoj Europi, da se Europa pomalo trijezni od svojih zabluda, i o tome treba također u ovom trenutku govoriti a ne ih prešućivati. Zbog čega? Zbog toga što i te stvari itekako treba mijenjati. Europa treba promjene, treba duboke korjenite promjene i na to ne na onog tragu jednog neoliberalizma nego upravo na tragu u kojem će čovjek biti ishodište, u kojem će biti uzrok i posljedica svih stvari. Da je tomu bilo tako onda bi prije svega i u vlastitoj zemlji a onda i u Europi onda bi i Euroskeptika bilo daleko manje. Kada se ljudi tretiraju kao robe, kada se sve ono što je vezano iskonsko za samog čovjeka i za njegove glavne osobine tretira na način da se govori o ljudskim potencijalima a ne o čovjeku i njegovim osobinama, kada se govori i pristaje na to da se govori o ljudskom materijalu onda smo prešutno pristali da se govori i o ljudskom otpadu. I mi ovdje imamo itekako političkog iskustva da se tome suprotstavimo svi zajedno i mijenjamo te stvari. Svakako za slobodu tržišta, za globalizaciju kapitala ali on što Europi treba i što nas čeka i na što smo pozvani djelovati i sigurno da ćemo se u to uključiti Hrvatskoj ali jednako tako i Europi treba globalizacija radništva i globalizacija solidarnosti, takav zadatak nas tek čeka. Ali s puno optimizma treba gledati na tu jednu novu zadaću. To nije samo poziv na jedan apstraktni internacionalističko djelovanje već mora upravo prethoditi jedna duboka analiza jednom takvom internacionalnom djelovanju jedna ocjena i procjena strategije i perspektive djelovanja u tom pravcu. Ona je vrlo jasna u ovoj krizi, podjela i unutar same Europe, između zemalja centra Europe i onih sa periferije i ta razlika je postala u zadnje vrijeme i dramatična, i u smislu utjecaja na europsku politiku. Ono što ohrabruje i o čemu je progovorio socijaldemokrat Martin Schultz zastupnik u Europskom parlamentu sutra predsjednik Europskog parlamenta koji je upravo u svom nastupnom govoru govorio o tome, a on je vrlo snažno kritizirao upravo te nedaće u Europi i ono što treba mijenjati i njegovo glavno zalaganje i mislim da se ovdje svi možemo složiti oko toga a to je da tržište treba koje svakako treba svoju slobodu ali upravo treba i jednu demokratsku kontrolu. Govorio je upravo o tome da treba veći utjecaj trebaju imati manje zemlje i on je čak klasično govorio o sporazumu Francuske i Njemačke da je to nekakav sporazum na plaži, aludirajući na razgovore u Deauvilleu a ne ondje i u onim formalnim strukturama gdje trebaju sve zemlje na jedan jasniji način pogotovo u vremenu krize biti pozvane djelovati. I postavlja jedno krucijalno pitanje od kojeg gotovo svi političari europski političari bježe i koji je prvi postavio, zbog čega je došla kriza? Zbog čega je došla ta kriza? Ona će na ovakav način ciklički stalno dolaziti. Ona nije nekakva izvanzemaljska i izvanljudska nepogodnost gotovo ako neka atmosferalija koja je pogodila Europu i cijeli svijet. Ona je uzrok pogrešne politike u kojoj nije bio čovjek i smisao dobrobit svakog čovjeka prije svega povratak i ponovno ću apostrofirati povratak na solidarnost. Zato je to jedna velika šansa upravo za svih nas koji smo pozvani djelovati i u Hrvatskoj da se ova pitanja što prije afirmiraju pitanje zaštite rada, radništva, solidarnosti. Ali zato smo pozvani jednako tako djelovati jer su to pitanja koja se u punoj mjeri ne mogu riješiti samo u Hrvatskoj nego prije svega ovakvim jednim zajedničkim dijelom u Europu. Prema tome, evo da zaključim također riječima jednog Krleže da ostanak kod kuće bio bi vlastito bjekstvo, bilo bi jedno kukanje, a kukati nad svojom sudbinom nije dostojno ni jedne babe, a kamoli jednog naroda. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Pred sobom imam prijavnicu poštovanog zastupnika Branka Vukšić. A jeli hvala lijepa. Jer imamo Vukušić i Vukšić
Vukšića.
Vukšića, hvala lijepa. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice. Evo počet ću upravo vašom definicijom suvereniteta koju ste malo prije izrekli. Nažalost, izrekli ste definiciju suvereniteta iz 19. Stoljeća, kada se definicija temeljila na kontroli teritorija, monopolu represivnih aparata i pravo vlasti da ureduje na svom teritoriju. Danas možete svoj teritorij opasati sa zidom i sa tenkovima, ali ako su vam banke u stranom vlasništvu vi gubite suverenitet, ako su najpotentnija poduzeća u stranom vlasništvu vi gubite suverenitet. Pojam suvereniteta je sasvim drukčiji. A uostalom i te banke će kupiti i one koji rukovode sa tim tenkovima i koji su opasali taj zid. Kao što sam prije rekao pitanje ulaska u EU za nas Laburiste nije uopće upitno. Mi smo i osnovani imajući u vidu da će Hrvatska danas-sutra postati zemlja ravnopravna članica EU. Međutim, ono što smo mi tražili je to da oni koji odlučuju o tome da li trebamo ući u EU ili ne trebamo ući stvarno znaju kuda idu. Mislim da je to cinično, ovdje su svi tvrdili da su svi imali mogućnosti znati. To je isto tako kao što su devedesetih godina tvrdili da svi imaju mogućnosti kupiti Tvornicu duhana Rovinj ili da svi imaju isti start postati bogati u Hrvatskoj. A znamo dobro da to nije bilo tako, znamo dobro kako se radila privatizacija. Osnovna zamjerka iz koje se eurofile pretvaralo u euroskeptike je upravo zato što se dociralo s visine, upravo zato što se ovdje, a ja sam to bio kao novinar promatrač, uvijek govorili kao svi sve moraju znati. Ne slažem se ni sa gospođom ministricom u tome da tri tjedna produžetka kampanje upoznavanja hrvatskih građana s onime što nas čeka u EU bi bilo isto kao da i nemamo ta tri tjedna. Ono što se govori, ja govorim isključivo o HTV-u koja je javna televizija, HTV u kojoj se ovaj Sabor ima pravo dogovoriti, ne uređivati je, nego ima pravo govoriti, mislim da je u interesu HTV da su imale i da su se održavale tematske dobro vođene rasprave. Na HTV oprostite nije bilo niti jedne. Ostale medije nisam pratio, a pratio sam ih previše površno da bih mogao donositi ocjenu o tome. Često ovdje spominjalo slobodno tržište i 500 milijuna ljudi kojima ćemo mi imati što ponuditi. Ja pitam sve vas što će to Hrvatska ponuditi tržištu od 500 milijuna ljudi? Svi su govorili ovdje tamo nas čeka nešto bolje, mi smo puno slabiji. A što smo radili 20 godina i u ovom Parlamentu da mi postanemo bolji, da postanemo ravnopravniji? Na samom početku Vlada koja je stupila prošle krajem prošle godine i ovdje položila prisegu, napravila je na samom početku jedan veliki prekršaj. Evo to je najlakša riječ koju ću upotrijebiti. Kada ste vodili izbornu kampanju tada ste rekli odgodit ćemo. Ako mi ne vjerujete sada na riječ donijet ću vam sutra fotokopije onih tekstova, odgodit ćemo referendum najranije do ožujka. Čim ste sjeli u fotelje kako se to popularno kaže, pogazili ste tu riječ. Smatram da bi rasprava do ožujka doprinijela ali pokazala bi i to da se držite svoje riječi. Ono što je prije gospodin Lesar govorio dali ste 42 dana ljudima da na temelju onog saznanja što ste ispregovarali, govorim naravno više o bivšoj Vladi nego o sadašnjoj koja je u tome puno manje sudjelovala, dok sve ostale zemlje sebi uzimaju za ratifikaciju 16 mjeseci. Kažu takav je postupak u Europi. Mi koji želimo u Europu nama se daje 42 dana. A tko nam daje? Sami sebi. Zato što kažu ako ne uđemo sada, nećemo nikada, onda ćemo sa Srbima, ostat ćemo na Balkanu, što isto nije istina. Bitan je u svemu tome odnos sa građanima. Normalno da moram iskoristiti i ono što je malo prije govorila ministrica da su ti spotovi koji se vrte na HTV-u i valjda na drugim televizijama napravljeni besplatno. Ništa nije besplatno. A ako je loše onda je najskuplje. Oni su loši. Oni ne govore, ne iznose niti jedan argument osim nastavljam apologetike zbog čega bi trebalo ući u Uniji, a trebalo bi ući u Uniju. Trebalo je reći ovo su dobre strane, ovo su loše strane Europske unije. Ovo nas loše čeka, pripremite se jer ćete ne izazove, to je popularna riječ, čini mi se da to prvi puta sam čuo za ovom govornicom izgovorio doktor Ivo Sanader pa se sad ponavlja da su to izazovi, ne to su problemi, to su zamke u koje ćemo upasti. O tome je trebalo govoriti. Zato su neki eurofili postali euroskeptici jer se ne govori iskreno. Ne možete o jednom čovjeku govoriti u superlativima, a znate da ima mane. O Europskoj uniji se govori na razini simbola. Jel je jutros predsjednik Vlade Republike Hrvatske gospodin Milanović govorio na razini simbola. Mi ne ulazimo u Europsku uniju simbolički, mi zapravo ulazimo u Europsku uniju. I ponavljam, ja se nadam da ćemo imati izlazak 70% i da će biti 60% od tih za ulazak u Europsku uniju, da je skupina onih koji jednako tako neargumentirano govore protiv Europske unije da njih građani neće slijediti, da će zaokružiti "za". Zašto onda uopće to govorim ako sam siguran da će biti "za"? Pa upravo zato što mi u tih 14 mjeseci trebamo još nešto napraviti, zato što će nas promatrati, zato što ne bih htio da se ovdje zavaravamo, da ovdje u Saboru ne govorimo iskreno. Ovdje je mjesto na kojem treba reći ono što mislimo i ono što jest. I na kraju, počeo sam sa suverenitetom, da, mi se odričemo velikog dijela suvereniteta, mi smo ga se odrekli. Odrekli smo se suvereniteta i prije, prodajom banaka, prodajom telekomunikacija. Najavio je premijer i prvi potpredsjednik Vlade da ćemo se odricati još dijela suvereniteta. Zbog čega, zato što smo u takvoj situaciji, zato što ćemo prodavati potentna poduzeća i unajmljivati, dati u najam neka strateška poduzeća, komunikacije na 30, 50 godina. Zato se ja ne bojim ulaska u Europsku uniju jer ćemo ionako jednim dijelom biti vlasnici onih koji već jesu u Europskoj uniji. Uglavnom, ja kao hrvatski laburist pozivam hrvatske građane da izađu u nedjelju na referendum i da svakako zaokruže "da". Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeća poštovana zastupnica koja će uzeti učešće u raspravi je Nada Turina-Đurić. Izvolite, poštovana kolegice.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege. Ja bih rekla prije svega za mene osobno, a onda i za moje kolege iz Hrvatske narodne stranke, pitanje ulaska Hrvatske u Europsku uniju je ustvari pitanje civilizacijskog i demokratskog dosega hrvatskog društva u cjelini. Ovaj referendum koji ćemo imati za nekoliko dana je ustvari određeni ispit zrelosti za cijelu Hrvatsku, za hrvatske građane. Naime, desetak godina mi smo u školskim klupama, rečeno nam je i znamo da smo naučili dovoljno da prolazimo. Danas me žalosti što upravo iz ovih klupa, znači od kolega koji su pozvani da budu najinformiraniji, čujem upravo podcjenjivanje, podcjenjivanje Hrvatske, podcjenjivanje naših sposobnosti, naših mogućnosti i to na način da se govori i razmišlja kako nismo spremni, kako nismo informirani pa ni kako nismo educirani, dovoljno snažni i to se upotrebljava kao argument protiv ulaska u Europsku uniju, odnosno stavljanja naših građana u jednu veliku nedoumicu, neposredno, znači samo nekoliko prije samog čina odluke. Ja bih se složila da nismo presjajno društvo, ali isto tako mislim da nismo za jedinicu, a danas su neki kolege u svojim raspravama hrvatskom društvu i Hrvatskoj državi dijelili jedinice i mi smo na tom ispitu po njihovim raspravama pali. Mislim da nisu čak ni svjesni odgovornosti u ovom trenutku u kojem jest Hrvatska i ne samo zbog referenduma nego općenito odgovornosti govora za ove pozicije saborskih zastupnika jer sigurno je da Europska unija nas gleda i dalje kroz povećalo. Sigurno je da smo mi pred cijelim nizom ključnih odluka u narednih par mjeseci, da smo pred donošenjem proračuna, da smo financijski u vrlo teškoj situaciji, da će se hrvatsko financijski procjenjivati i ocjenjivati vrlo skoro i da ovakve poruke sigurno nisu na korist građanima Republike Hrvatske pa ni Hrvatskoj u cjelini. Znači u ovim pregovorima koji su stvarno bili najdugotrajniji od osnivanja i koji su bili najteži, što je meni osobno drago jer je Hrvatska jako puno u tim pregovorima učinila za samu sebe i za svoje građane, ali su uistinu bili vrlo rigorozni. Rekli su nam, znači one koji su puno bolji od nas i mi smo svjesni toga da su bolji od nas, i Nijemci i Šveđani, svi oni koji su nam uzor bili i koji nam jesu i danas uzor, da smo spremni za ulazak u to društvo, a mi evo danas neki, ne svi ali neki šalju poruke da mi to nismo. To me uistinu žalosti. Naime, svatko ima pravo na svoj politički stav. Dapače, saborski zastupnici imaju i obavezu na politički stav, međutim čini mi se da taj stav u ovom trenutku, jer je bilo dovoljno vremena, nije sasvim odgovoran politički stav, ako ga se uopće može nazvat političkim stavom s obzirom da neki kolege govore o stavu da jesu europski orijentirani, a da istovremeno nude cijeli niz argumenata koji govore upravo drugačije, pa bi bilo isto jako dobro da taj stav i sasvim jasno kažu i ne zbunjuju svoje birače, simpatizere, građane Republike Hrvatske. Ja vidim u stvari dvije velike opasnosti. Jedna je naravno politička opasnost u slučaju da ovaj referendum ne uspije što ja ne vjerujem, ali da ne uspije politička opasnost je velika jer u tom slučaju Hrvatska ostaje izolirana u ovom prostoru Europe, potaje destabilizirana sigurno i ponovno ćemo biti izgurani u politički prostor iz kojeg smo svim silama se borili izaći iz koje smo naravno imali i velike žrtve, imali smo rat i svi znamo kako je teško bilo doći do naše neovisnosti. I nije mi jasno da ćemo opet kroz neke ovakve rasprave dozvoliti da se takve nekakve opasnosti da ostanemo izolirani i da se destabiliziramo u ovom prostoru gdje živimo možda i realno otvoriti ako ovaj referendum ne prođe. Druga opasnost je naravno gospodarska. Europska unija je veliko tržište i jedan je od tri ključna gospodarska centra moći u svijetu uz naravno Ameriku i daleki Istok. Tržište je 500 milijuna ljudi više puta smo danas čuli. U Europskoj uniji su i centri financijske moći koji i danas reguliraju sve financijske parametre na prostorima gdje mi živimo i regulirat će ih i dalje ušli mi u Europsku uniju ili ne. I oni sigurno promatraju izvana što se događa u Hrvatskoj i što će se dogoditi i koje poruke iz ovog Parlamenta dolaze. Ono što je glavno pitanje da li mi želimo utjecati na te centre moći, da li želimo biti na mjestima odlučivanja, a to je u stvari odluka o ulasku u Europsku uniju, da li želimo pokazati svoju sposobnost, mjeriti se sa najboljima jer Europa je najbolji, najkvalitetniji životni prostor na cijeloj kugli zemaljskoj. Ili želimo na duži rok sjediti u zadnjim klupama i biti na rubu događanja sa vrlo neizvjesnom sudbinom i u gospodarstvu, a i u političkim tokovima. Naravno da je to povezano i sa konkretnim novcima koje možemo povući iz Europske unije gdje se radi o više od 3 milijarde eura. I ja pitam svih nas zajedno gdje ćemo mi tih 3 milijarde svježih novaca, eura pronaći ako ne budemo bili u šansi da ih dobijemo kroz projekte koje ćemo kandidirati za sredstva Europske unije, a donosit ćemo vrlo brzo proračun i znamo koje probleme sa proračunom imamo. I sad nešto sasvim konkretno u prilog zašto da. Ja dolazim iz jedne županije koja je nedavno potpisala ugovor za jedan veliki projekt. Radi se o Centru za gospodarenje otpadom koji će biti financiran i sredstvima Europske unije. Radi se o projektu koji je vrijednosti 50 milijuna eura. Od toga će Europska unija izdvojiti skoro 24 milijuna eura. Koji su benefiti? Ogromni. Najprije tih 24 milijuna eura mi kao županija nemamo da bi financirali takav projekat. Da smo ga htjeli sami financirati bili bi se morali zadužiti. Zbrinjavanje otpada za naše građane bi bilo otprilike 40% koliko i je učešće Europske unije u ovom projektu skuplje. Znači, za građane u konačnici bi to odlaganje otpada bilo 40% skuplje u odnosu na ovo što će biti s obzirom da su oni uložili sredstva u izgradnju ovog otpada. Neću uopće govoriti o benefitima koji proizlaze iz zaštite okoliša na našem prostoru, a isto tako potpisan je ugovor sa izvođačima radova gdje se obično isto tako krivo informira javnost da će kod nas doći strane tvrtke koje će izvoditi radove za europske novce. Izvođenje radova na tom objektu su dobile domaće tvrtke. Evo to je jedan pozitivan primjer kojih će biti ja se nadam niz u onom trenutku kada Hrvatska postane punopravna članica Europske unije. Hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Sljedeća koja želi uzeti učešće u raspravi je poštovana zastupnica Tanja Vrbat. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici, uvažena ministrice vanjskih poslova. Evo mi danas cijeli ovaj dan, u ovoj dugoj raspravi raspravljamo o svim mogućim aspektima pristupanja naše zemlje Europskoj uniji. Raspravljamo što mi je vrlo veliko zadovoljstvo u gotovo konsensualnoj atmosferi svih parlamentarnih stranaka, u ozračju konsenzusa koje je počelo od samih početaka ovog našeg dugog pregovaračkog puta, ovog našeg dugog puta sačinjenog i od teških koraka koje će dovesti nadam se do brzog punopravnog članstva naše zemlje u Europskoj uniji. Danas je naša zemlja zahvaljujući tom putu prilagodbe duboko preobražena u zakonodavnom i u institucionalnom smislu i danas još samo čekamo mišljenje naših građana glede tog puta kojeg smo prošli. Danas je bilo puno riječi oko adekvatnog informiranja naših građana o europskim pitanjima. Osobno smatram a i mi u klubu SDP-a smatramo a drago mi je da i mnoge kolege ovdje u ovoj sabornici smatraju da se u Europi posljednjih godina jako puno raspravljalo pogotovo u ovom Viskom domu hrvatske demokracije u kojem se raspravljalo o svakom pregovaračkom poglavlju. Raspravljalo se o svim bitnim aspektima pristupanja, o svim kontraverznim, teškim političkim pitanjima s kojima smo se suočili na ovom dugom putu. Raspravljalo se o svakoj točki pristupnog ugovora na ovaj ili na onaj način. Drugo je pitanje kako je to bilo popraćeno. I ovdje na žalost moram uputiti usudit ću se reći jednu dobronamjernu kritiku medijima kojima su možda naše rasprave ovdje koje su bile i do duboko u noć nekada bile smrtno dosadne. Ono što smo mi ovdje godinama govorili, onaj prethodni saziv i oni prije njega koji su se bavili europskim pitanjima nisu bili adekvatno popraćeni. Danas onda možda ne bi čuli ove teze da mi o Europi danas ne znamo ništa. Ja smatram da smo mi koji se bavimo politikom iz svih bitnih relevantnih političkih stranaka pogotovo parlamentarnih jako puno rasprava proveli na tu temu. Ja sam ipak uvjerena da većina naših hrvatskih građana i građanki jako dobro zna što Europa donosi i uvjerena sam da će u nedjelju u velikom broju izaći i odgovorno zaokružiti da na glasačkom listiću. Ja se danas posebno želim osvrnuti na sam referendum kao institut jer građani koji odlučuju na referendumu imaju centralnu ulogu u EU kao instituciji. Referendum je ključan u životu Unije bio puno puta i ja nas svih skupa danas, a prije svega građane, želim podsjetiti na neke od tih momenata koji su se zbili u povijesti EU. Kao način izražavanja i odlučivanja, izravnog odlučivanja, građana i građanki on je imao centralnu, presudnu ulogu u čitavoj povijesti Unije. Mi smo objasnili u ovim godinama iza nas što članstvo donosi sa sobom, čega se klasična država u klasičnom smislu riječi samovoljno odriče, koje ovlasti i odluke prepušta Uniji, koji su troškovi članstva, koje su financijske i druge pogodnosti toga istoga članstva, o svemu tome smo jako puno čuli i danas u ovoj tematskoj raspravi. Stoga se ja, kako sam rekla, želim osvrnuti na sam institut referenduma u povijesti Unije. Kada govorimo o referendumima koji su se odnosili na proširenje Unije izuzimajući same zemlje naravno osnivačice Unije i rijetke zemlje, a to su zaista vrlo rijetke zemlje koje nisu predvidjele referendum kao metodu pridruživanja zanimljivo je prisjetiti se da je Francuska kao zemlja osnivačica održala u travnju '72. godine referendum o samoj mogućnosti proširenja EU, odnosno tadašnjih Europskih zajednica na nove članice. Taj referendum na koji je izašlo 60% francuskih građana za daljnje proširenje glasovalo je 68% birača. Neposredno nakon toga tadašnji kandidati za članstvo Irska, Danska i Norveška provode referendume o pristupanju te 83% izašlih birača u Irskoj i 63% izašlih birača u Danskoj podržava ulazak njihovih zemalja u Europsku zajednicu dok se pak Norvežani sa 53,5% izjašnjavaju protiv ulaska u Europske zajednice. Norveška je dva puta glasala protiv ulaska njihove zemlje u Europsku zajednicu, međutim razlozi su i danas ovdje podrobno objašnjeni što se tiče baš Norveške jer to je jedan rijetki, odnosno jedini primjer kada se članstvo odbacivalo na referendumima. Treba reći da je Norveška implementirala velik dio europskog zakonodavstva u svoje nacionalno zakonodavstvo isto kao i Švicarska koja nije ušla u EU, ali je ušla u Schengenski prostor i prihvatila velik broj ugovora koji čine same stupove Europskih zajednica, odnosno danas Unije. Zanimljivo je reći što se tiče iščlanjenja, bilo je pokušaja iščlanjenja iz EU pa tako je '74. godine Ujedinjenom Kraljevstvu laburistička vlada Harolda Wilsona raspisala referendum kojim se građani pitaju da li žele da Ujedinjeno Kraljevstvo ostane u Europskim zajednicama te uz izlazak od 64% birača 67% građana u Velikoj Britaniji izjašnjava se ipak za ostanak u zajednici. U narednim proširenjima '94. godine na referendumima se pridružuju velikim većinama Austrija, Finska i Švedska dok je ponovno '94. Norveška odbacila članstvo. Veliki val proširenja koji je obuhvatio 10 zemalja članica 2004. godine prethodio je 2003. od koje su održani referendumi u svim zemljama osim na Cipru i te su podrške sve bile vrlo visoke. Išle su od 92,46% za ulazak u Slovačkoj do minimalne malteške podrške od 54%, ali ipak prolazne. Te su zemlje kao što znamo kasnije postale punopravne članice 1. svibnja 2004. godine. No referendum kao takav održavao se po puno drugih bitnih pitanja osim samog proširenja i članstva u životu EU pa tako i po pitanjima uvođenja zajedničke valute, odnosno EURA, ratifikacija daljnjeg sporazuma koje su nadograđivali postupno ugovore o Uniji. Željela sam tu naglasiti da građani imaju itekako centralnu ulogu u životu Unije. Stoga referendum određuje samo njenu povijest i njen život. I naš nedjeljni referendum neće samo obilježiti život RH, obilježit će i život i budućnost EU kao takve. I obilježit će uspješnost ili neuspješnost njenih politika. Mislim ovdje na politiku proširenja za koju smatram da je jedna od najuspješnijih politika koje je Europa recimo tako smislila. Ta je politika proširenja stabilizirala i donijela mir, gospodarski napredak u čitavom našem, gotovo čitavom našem kontinentu. Referendum na kojem se nadam da će naši građani u što većem broju izaći ima izuzetno bitnu, presudnu ulogu i drago mi je što smo mi smanjili tenzije po njihovom pitanju i da nismo previše u dnevno-političke svrhe izrabljivali tu temu. I moramo na tome još više poraditi jer se radi o nacionalnim strateškim interesima koje svi dijelimo, ne smijemo na temi pristupanja EU prikupljati jeftine političke poene i ponašati se neodgovorno prema građanima i prema institucijama ove zemlje. Treba reći da su pregovori i cijeli naš rekla bih trnovit put ka punopravnom članstvu bitno opredijelili RH u gospodarskom smislu u pitanju međunarodnog položaja i Hrvatska danas više nije ono što je bila na početku tog puta. Mi moramo još puno raditi na nama samima, raditi na implementaciji zakonodavstva kojeg smo donijeli, raditi na dostizanju visokih ciljeva i visokih kriterija koje smo si sami zadali. Stoga se zaista nadam da će referendum obilježiti samo jednu etapu u našem daljnjem razvoju i da će nam građani ove zemlje vjerovati kada kažemo da je zaista od našeg interesa ući u EU što prije. Stoga pozivam građane da u što većem broju izađu u nedjelju i odgovorno zaokruže da na listiću. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći govornik koji se prijavio za raspravu po ovoj temi je poštovani zastupnik Josip Salapić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je jako važna tema, ja sam siguran da je hrvatski narod već odlučio da je Hrvatskoj mjesto u EU. Kako je Hrvatska europska tako je i Europa hrvatska. Mogu reći da smo više od 10 godina čekali ovaj dan, ovaj referendum i puno je muke, truda i rada za ovo učinjeno posebno u onim godinama stvaranja Hrvatske države. U preambuli našeg Ustava stoji da je jedan od naših ključnih ciljeva kada se stvarala Hrvatska država ulazak Hrvatske u članstvo UN-a ulazak Hrvatske u NATO pakt, obrambeni štit koji će čuvati Hrvatsku od vanjskih neprijatelja, i ulazak naše zemlje tada u Europsku zajednicu danas u Europsku uniju. Sjetio sam se na dan međunarodnog priznanja Hrvatske 15. siječnja jednog našeg pokojnog glazbenika Tomislava Ivčića kada se obratio međunarodnoj javnosti pjesmom Zaustavite rat u Hrvatskoj, jedna od stihova te pjesme kaže "Neka Hrvatska postane jedna od Europskih zvijezda i neka europa zaustavi rat u Hrvatskoj". E taj smo dan danas dočekali pa i zbog tih pokojnih ljudi koji su se svaki na svoj način uključili u obranu Hrvatske, neki oružjem, neki svojim životima, neki pjesmom, neki sportom, Hrvatska je po meni oduvijek članica europske unije kako povijesno, geopolitički, strateški, prostorno, sve činjenice idu u prilog tome da je naš narod Europski narod. Naša je vlada, Vlada Hrvatske demokratske zajednice Hrvatskom vladala punih 17 godina, u 17 godina vladanja Hrvatskom smatram da su naši građani, narod Republike Hrvatske itekako prepoznao prednost članstva Hrvatske u Europskoj uniji nekoliko je tu ključnih razloga, mi smo danas čuli mnoge saborske zastupnike koji su željeli dati svoj doprinos ulasku Hrvatske u Europsku uniju, no ja bih ponovio nešto što je jako važno prije svega za Hrvatsku demokratsku zajednicu, za nas zastupnike HDZ-a ali i za našu Vladu koja je u posljednje dvije i pol godine na čelu sa našom predsjednicom stranke i potpredsjednicom Sabora gospođom Kosor učinila najviše. Bilo je tu podsmjeha ovih dana kada smo se javljali za riječ i kada smo govorili o našim uspjesima no međutim, jedno se ne može osporiti. Da prije dvije i pol godine naša Vlada nije deblokirala pregovore i da nije potpisan sporazum sa Slovenijom o arbitraži, ne bismo mi raspravljali o Europskoj uniji, o referendumu, o postignućima, o ciljevima, o gospodarstvu, o financijama. Pa sjetimo se treba to Hrvatska javnost znati da je tada kada smo govorili o arbitraži većina vas zastupnika SDP-a tražila dodatne razloge da se sporazum pokaže, da se sporazum pročita, da se dodatno objasni, a kada vaš zastupnik SDP-a danas predsjednik Republike Hrvatske gospodin Josipović glasovao je protiv toga sporazuma, a gospodin Josipović je zahvaljujući našoj Vladi i prijedlogu naše predsjednice gospođe Kosor potpisao pristupni ugovor za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Isto tako predsjednik prošle godine u travnju rekao da ne vjeruje kako će se završiti pregovore pa ako se i završe neće biti neki uspjeh, ako naša Vlada ne uspije treba dati ostavku. Tako da ta … suradnja ne može se baš reći da je došla od vaše strane prema Hrvatskoj demokratskoj zajednici i prema nečemu za što smo mi možda žrtvovali vlast. Znate nije sramota izgubiti vlast nego je časno sačuvati svoj obraz i svoje poštenje i svoj cilj, ako znamo što želimo postići. Jedan od ključnih ciljeva i uvjeta u poglavlju 23. bila je bezrezervna borba protiv korupcije i organiziranog kriminala i upravo je naša Vlada i naša predsjednica možda na štetu HDZ-a u tom trenutku napravila reda u našim redovima, mi smo se odrekli kriminala, odrekli smo se ljudi koji su nas izdali, odrekli smo se onih koji su nas osramotili, mi smo se ostavili svega onoga što nije dobro za Hrvatsku, pa i pod cijenu ovoga što mi danas sjedimo u oporbi, mi smo časna oporba, časno je služiti Hrvatskom narodu i oporbi. A o našim postignućima govori danas najvažniji ljudi u Europskoj uniji. Ako mi dozvolite citirao bih pismo gospođe Angele Merkel poslije izbora od 6. siječnja upućeno našoj predsjednici Jadranki Kosor gdje u jednom dijelu stoji jasno vi ste značajno pridonijeli tome da Hrvatska napreduje na putu ka Europskoj uniji. Potpisivanje pristupnoga ugovora predstavlja zasluženu nagradu za dosljednu provedbu reformi vaše zemlje tijekom posljednjih godina, a i vi ste svojim predanim radom u borbi protiv korupcije, nepotizma stekli izvan Hrvatske velike simpatije i veliko poštovanje. Isto tako gospođa Hilary Clinton državna tajnica SAD-a u svome pismu predsjednici naše stranke posebno ističe vaš mandat je bio obilježen istinskim postignućima povijest će zabilježiti da ste uspješno vodili Hrvatsku ka članstvu u Europsku uniju, što više vaša potraga istragama prema najvišim razinama vlasti bila je bez presedana i poslala je jasnu poruku kako se korupcija u Republici Hrvatskoj i u najvišim tijelima državne vlasti neće tolerirati, to je za nas pohvala, to je naše postignuće, i to HDZ-u nitko od vas nikada neće oduzeti, mi smo časno svoj posao radili i časno smo postigli zasluge da naša zemlja postane članica Europske unije. Zato sam i osobno prigovorio što niste dozvolili da HDZ-u pripadne Odbor za europske poslove, mi smo svojom mukom i svojim radom sa svim postignućima u posljednje dvije godine zaslužili i zavrijedili da vodimo taj odbor baš zato što ne možete osporiti da je naša stranka u posljednje dvije godine dala poseban doprinos za ulazak Hrvatske Europskoj uniji, vi kao vladajući možete misliti što hoćete o tome, može biti smijeha, može biti podsmjehivanja ali jedno je sigurno naše zasluge se neće osporiti. Danas se govori da Hrvatska ulazi u Europsku uniju kada se Europska unija raspada, da dolazimo na kraju balade, da dolazimo u priču kada su mnogi problemi i kada se razmišlja o tome je li uopće potrebno članstvo u Europskoj uniji. Ja bih rekao da se Europska unija mijenja, da dobiva jedne nove konture, da nije ništa čudno da tako velikom gigantu država članica sa mnogo različitosti postoje problemi. Upravo rješenje tih problema i sam doprinos gospođe Merkel u zadnjih nekoliko mjeseci govore o tome da problemi stvaraju novo zajedništvo Europske unije a upravo je cilj Europske unije zajedništvo, Hrvatskoj je mjesto u tom zajedništvu, mi smo puno godina stajali sa strane, bili smo kao članica promatrači, nismo mogli imati pravo glasa za ništa, danas smo zavrijedili da kao 28. članica Europske unije naša zemlja, naš narod ponosno na tom stoji. Mi smo na referendumu dužni našim Hrvatskim braniteljima koji su stvarali Hrvatsku državu i koji će najbolje razumjeti ove zvjezdice Europske unije koji su svoje živote i stotine svojih obitelji žrtvovali utemelje kako Hrvatske tako i Europske unije. Smatram da je posebno značajno da u ovim danima do referenduma svatko od nas zastupnika bez obzira na kojoj strani sjedili damo poseban doprinos … da referendum mora uspjeti. To je budućnost naše zemlje, to je budućnost mladih ljudi koji se školuju u Hrvatskoj, koji će tražiti poslove u zemljama Europske unije a isto tako je to novi izazov koji je Hrvatska smatram zaslužila. To je povijesna šansa i ponoviti ću ono Hrvatska je Europska a Europa je Hrvatska.
Hvala lijepo. Na vaše izlaganje poštovani kolega ima jedna replika, poštovani zastupnik Dražen Đurović.
Hvala. Pa i od gospodina Salapića i od više zastupnika danas tijekom ove rasprave čuli smo tezu o tome kako su Hrvatski branitelji ginuli pjevajući "Unite, unite Europe" 90. i 91. godine, mislim Europska zajednica 90. godina i Europska unija 2012. godine mislim da nemaju velike veze s drugim, to je prvo. I drugo, hrvatski branitelji su se borili za Hrvatsku državu i za hrvatsku državnu neovisnost, a ne za EU ni za Europsku zajednicu, ne osporavajući pri tome napor svih nas i htjenje da uđemo u tu EU i danas ali mislim povlačiti takve analogije mislim nije primjerno. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Salapić.
Uvaženi kolega, da ovo sada … čistu jedinicu. Ja sam rekao da u preambuli hrvatskog Ustava u povijesnim našim ciljevima UN, NATO pakt i Europska zajednica. Ja sam napravio poveznicu između Europske zajednice kao put u EU to je naš povijesni put. I ako me niste dobro razumjeli onda me niste slušali. Da vas sada ocjenjujem dao bih vam čistu jedinicu. Hvala lijepa.
Poštovani zastupniče građani nama daju ocjene, prepustite to njima. A za ovu temu prijavila se poštovana zastupnica Martina Banić. Izvolite poštovana zastupnice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. EU ovih je dana nezaobilazna tema u svakom kutku Lijepe naše. O tome koliko je put do EU izazovan i zahtjevan posao najbolje govori činjenica da na čelu većine država koje su ulazile u EU nije bila vlada koja je dovršila pregovore. Razlog tome su brojna odricanja, brojne reforme i žrtve koje je potrebno podnijeti prije priključenja tom elitnom društvu. … [[Govornica nije uključena.]] da smo često puta obuzeti nerealnim očekivanjima. Uvijek se iznova vraćamo na gospodarstvo i njegov razvoj, a zaboravljamo i nismo svjesni da gospodarstva stasaju desetljećima. I to možemo pratiti kroz povijest EU pogotovo kada znamo da je Hrvatska bila suočena sa nametnutim ratom, agresijom, ljudskim žrtvama. Naši današnji konkurenti na globalnom tržištu za to su se vrijeme u miru razvijali proteklih 60 godina. Prema tome, dovršetak pregovora ispunjavanje formalnih preduvjeta za ulazak u EU ne smijemo uzimati zdravo za gotovo ili promatrati kao najnormalniju stvar. Da je tome tako dovoljno je pogledati naše susjede koji su tek na početku puta. Ako pogledamo u prošlost sve uspješno provedene reforme danas su vrlo dobro prihvaćene i što je najvažnije olakšavaju svakodnevni život našim građanima. Društvo je u cjelini otišlo naprijed i možemo reći da funkcioniramo na bitno višoj razini negoli je to bio slučaj na početku naših pregovora. I zbog tih napora i svih provedenih reformi moramo zahvaliti prošloj Vladi na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor. Uspjeh predstojećeg referenduma o EU bit će od ključnog značenja za RH i za budućnost njezinih građana. Referendum o EU je pitanje koje nadilazi dnevno politička podmetanja. To je najvažnija odluka koju će hrvatski narod donijeti još od referenduma o samostalnosti RH. Na referendumu potvrđujemo svoju europsku orijentaciju uključujemo se u europsku obitelj i završavamo postavljanje temelja za bolju budućnost. Možda je štete što su se građani unatoč kampanji koja je vođena proteklih godina za EU ozbiljnije počeli zauzimati tek sada. Zato moramo biti vrlo pragmatični i dati svima do znanja da je u našem slučaju alternativa EU vrlo nesigurna budućnost. Također povijest će pokazati da živimo u prijelomnim trenucima za RH. A svima onima koji su je neprekidnu kritizirali našu navodnu sporost u procesu ulaska u EU mogu reći samo jedno. Idućih godina pratite napredak naših susjeda, začudit ćete se koliko je reformi Hrvatska provela i koliko smo napravili dobar posao. Kao mlada osoba želim spomenuti i ulogu mladih u ovom važnom procesu. Mladi se logično i najviše vesele ulasku Hrvatske u EU jer su upoznati sa konkretnim koristima članstva u Uniji, svjesni smo neograničenih mogućnosti obrazovanja, pronalaska zaposlenja, olakšane mobilnosti i tome slično. Veliki ispit očekuje nas i kod odabira ljudi koji će svoj posao pronaći u briselskoj administraciji. Ova vlada ima zadatak otvoriti vrata sposobnim i obrazovanim mladim ljudima koji će uistinu moći odgovoriti na sve izazove koji budu stavljeni pred njih. I na predstojećem referendumu mladi će imati veliku ulogu i po prvi puta će u novijoj hrvatskoj povijesti ponijeti najveći teret. Mi smo lokomotiva hrvatskog ulaska EU i bit ćemo ti koji će uvjeravati svoje obitelji da izađu na referendum jer smo svjesni da je to naša budućnost. I na kraju dozvolite mi da kao saborska zastupnica ali prije svega kao mlada osoba pozovem sve mlade ljude u RH bez obzira na njihovu političku pripadnost da u nedjelju 22. siječnja izađu na referendum i kažu da Hrvatskoj u EU i na taj način pomognu ostvarivanju još jednog povijesnog cilja. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći za raspravu prijavio se poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice gospođo Pusić, kolegice i kolege. Hrvatske građanke i građani će u nedjelju 22. siječnja izaći na referendum gdje će svojim glasom svatko pojedinačno odlučiti o sudbini Hrvatske, tj. sebe i svih hrvatskih građana na vrlo dugi rok. Uvjeren sam u mudrost hrvatskih građana i uvjeren sam da će naša zajednička odluka biti za ulazak Hrvatske u EU. Ipak zadnja dva, tri tjedna pojavljuje se u javnosti nekakav oblak sumnje o ispravnosti ulaska Hrvatske u EU koji se širi po mom osobnom mišljenju potpomognut i nespretnim reagiranjima nekih medija, javnih osoba i udruga civilnog društva. Da odmah kažem svoj osobni stav i čvrsto uvjerenje, kako je EU jedinstvena zajednica suverenih zemalja što su brojni govornici prije mene rekli te da je najnaprednija, najmodernija, najorganiziranija, najbogatija, s najvišim standardima ljudskih prava i građanskih sloboda, najboljih i najnaprednijih tehnologija zajednica na svijetu. Ja osobno nemam nikakve sumnje ni dilema da je za Hrvatsku i njezine građane milenijsko pitanje odluka za ulazak u EU. Mnogo je toga rečeno danas o svim prednostima EU. Ja bih se osvrnuo i htio bih ovdje progovoriti o važnosti i ulozi civilnog društva odnosno organizacijama civilnog društva u kontekstu hrvatskog priključenja EU. Mi u HNS uvjerenja smo da je civilna sfera posebno važan dio društva te razvoju države i društva u cjelini. Organizacija civilnog društva po našem mišljenju po svojoj naravi jesu spona između države i interesa građana pojedinaca. Svaki pojedinac u suverenom društvu i uređenim državama ima puno pravo ravnopravno sa … ostalim građanima ostvarivati svoje ambicije i interese. Pošto su specifični osobni interesi posebnih afiniteta, struke, posla, slobodne djelatnosti zaista razne, od udruga ptica pjevica, ljubitelja pasa do astronomskih udruga i društava do udruga poslodavaca, sindikata, udruga ljudskih prava, cehovnih udruga, udruga glumaca. Pojedinci se udružuju kako bi okupljeni i očajni zajednički ostvarili svoje specifične i zajedničke, pojedinačne interese i ciljeve. Današnja suvremena civilna sfera znatno se razlikuje od npr. civilne sfere prije 20-tak, 10-tak ili 5 godina i ljudski interesi i područja ljudskih interesa se svakodnevno povećavaju pa samim time raste i sfera civilnog društva. Ulaskom Hrvatske u Europsku uniju ta će se područja kod nas značajnije povećati. No zašto sam uopće počeo govoriti o temi civilnog društva u raspravi na temu informacije o tijeku i rezultatima pregovora o pristupanju Europskoj uniji? Čini mi se između ostalog da hrvatska civilna sfera nije u jednom većem dijelu ili nije u potpunosti izvršila svoj dio posla oko informiranja svojih članova, a vezano uz pristupanje Europskoj uniji. Čini mi se da su se tijekom 6 godina pregovora razne udruge trebale i morale jače angažirati u informiranju svojih članova o svim pitanjima i eventualnim promjenama propisa iz područja njihovog djelovanja, od udruge tekstilaca i frizera do udruge metalne industrije ili poljoprivredne komore do udruge godara ili udruga za promicanje ljudskih prava ili prava životinja. Naime, iz ratnih udruga civilnog društva i od njihovih rukovoditelja čuju se kritike kako građani nisu dovoljno informirani. Mislim da je to bio dio njihovog posla. No ovu temu ne namećem samo zbog kritike već i zbog apela koji upućujem članovima, pojedincima da potaknu svoja rukovodstva udruga civilnog društva da se u što je moguće kraćem roku informiraju kod nadležnih tijela o promjenama i eventualnim novim zakonskim obvezama koje se tiču njihova područja interesa, a koje će stupiti na snagu 1. srpnja 2013. ulaskom Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Upućujem apel jer je svakako potpuna istinita informiranost nasušna za pravilno rješenje problema, promjene propisa i novih zakona i pravila, a cehovska udruženja i udruge civilnog društva jesu po svojoj prirodi stvarno mjesto koje može i trebalo bi pravilno, istinito informirati svoje brojno članstvo i to do zadnjeg člana. I zaista, nadvio nam se zbog moguće neinformiranosti, ali prvenstveno zbog poluinformacija i iznošenja u javnosti potpunih neistina, nadvio nam se onaj oblak sumnje o kojem sam govorio na početku ovog svog izlaganja i taj se oblak iz nekakvih iracionalnih strahova krenuo kao iracionalno širiti, ali on će se i u trenutku raspršiti. Jer, bez obzira na eventualne pojedinačne strahove i sumnje duboko sam uvjeren u mudrost hrvatskih građana i građanki koji su svaki put kad je bilo važno i kad je bilo najpotrebnije znali prepoznati stvarni hrvatski nacionalni interes i uvjeren sam da će osim velikog postotka izlaska na referendum u velikoj većini glasati za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Hvala.
Hvala lijepa, poštovani zastupniče. Sljedeća za riječ javila se poštovana zastupnica Nensi Tireli. Izvolite, poštovana zastupnice.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Uvažena ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Evo čuli smo danas puno toga u ovoj sabornici. Za mene je osobno ključno pitanje u ovom trenutku čega se to doista trebamo bojati kada je u pitanju ovakva važna odluka za sve građane Hrvatske i za Hrvatsku državu. Da li se trebamo bojati bauka ujedinjene Europe, da li pogrešno globalne neoliberalne ekonomske dogme koja evo diktira vladama svijeta i pokazuje svu nemoć i građana, ali i vlasti. Da li se trebamo plašiti krize u kojoj se nalazi cijeli svijet, kao i očitog porasta socijalnih razlika? Zemlje kontinentalne Europe evo na svu sreću pokazuju znatno manju anomaliju bogatih i siromašnih i u njima se općenito bolje živi. Možda upravo to svima nama daje nadu i pokazuje neki određeni smjer. Da li se možda trebamo bojati sami sebe? Trebamo, da, iako je to naravno loše, kao što je bila loša i jeste loša otužna medijska kampanja koja nam je bila servirana i od Vlade na odlasku, ali i od nove Vlade. Mislim da smo zaslužili znatno više od širenja zaglupljujuće propagande i podcjenjivanja naših građana. Demokratski principi su ideali koji su ponekad vrlo udaljeni od stvarnosti i to smo vidjeli upravo na primjeru ovog referenduma i mnogi su danas o tome već i govorili. Neki kritičari stanja u Europskoj uniji s pravom tvrde da kada bi se Europska unija kandidirala da postane svoj član vjerojatno to ne bi uspjela. Europska unija često ne poštuje demokratske kriterije koje postavlja svojim članicama i to treba jasno reći. Ali to samo znači da i dalje moramo zahtijevati promjene i daljnju demokratizaciju demokracije, osobito u Europskoj uniji, ali i u Hrvatskoj dakako. Promjene se zasigurno ne trebamo bojati iako je ljudski, a i prirodno da strah od promjene uvijek u nama bude prisutan i rizik je naravno sveprisutan, ali na jednom starom europskom jeziku portugalskom rizik ustvari znači usuditi se. U Hrvatskoj smo u posljednjih 10 godina pokazali i dokazali da smo sposobni za pravi demokratski rast i to govori puno o nama. Osnažili smo institucije, osnažili smo i toliko važan civilni sektor, gospodarstvo se restrukturira ali to je tek početak. A kad pričamo o globalizaciji, ona ima dva lica. Želim ovdje izreći kao osoba koja je vezana za svoju lokalnu zajednicu Istru i Primorje, činjenicu koju je dobro istaknuo jedan američki psiholog, a to je da je nacija premala za rješavanje velikih problema i prevelika za rješavanje onih malih problema. I mislim da je upravo to ključni razlog oživljavanja lokalnih kulturnih identiteta u mnogim dijelovima svijeta pa tako evo i u Europi. Mi dakako primorci, Istrijani nismo jedini u Hrvatskoj koji to znamo. Ali znamo koliko je to važno i toga smo bili svjesni i devedesetih godina pa sve do danas. Naš identitet smo znali sačuvati. Ja jednostavno ne vidim razloga zašto i Hrvatska ne bi mogla u Europskoj uniji sačuvati svoj identitet, osnažiti ga i kroz Europsku uniju biti upravo to što jesmo. Identitet se stvara. On nije zadan jednom zauvijek. Za Hrvatsku i njene građane ulazak u Europsku uniju je prije svega pitanje dugoročne strategije i vizije. Što želimo to ostvariti? Koji su to uistinu naši ciljevi i koja je naša vizija? To nije pitanje koje nam netko drugi nameće. To je naša stvar, cosa nostra rekli bi Talijani. Nadam se da ćemo u ovom Saboru, ali i kroz sveučilišta građansku i medijsku kulturu vladine i nevladine organizacije raspraviti o vlastitom položaju u budućnosti. Što mi želimo postići u Europskoj uniji to je od najveće važnosti mislim za svakog građanina Hrvatske i za nas Laburiste, a ovaj referendum biti će tek jedna važna odluka na tom dugom putu. Hrvatska sigurno može preživjeti i bez Europske unije. Nepotrebno je plašiti ljude, nepotrebno je govoriti da nećemo imati za mirovine ako ne uđemo i tome slično. Pa ne ulazimo u Europsku uniju radi kreditnog rejtinga. Ulazimo u Europsku uniju radi vrijednosti i mogućnosti koje su pred nama i koje nam Europska unija kao takva pruža. Pogreške su naravno dio procesa i ne treba ih napuhavati, ali ih treba u svakom trenutku pokušati ispraviti. Očekujemo sami o sebi i to je važno. Odlučujemo sami o sebi i to je vrlo važni. Nismo otok, interesima smo okruženi, ali imamo i svoj interes – želimo bolje živjeti, želimo ispuniti očekivanja građana i zato moramo uvijek stvarati uvjete da se to i dogodi ne po mjeri vladajućih elita, ne po mjeri centara moći već po mjeri svih ljudi koji to od nas očekuju. Čini se da je došlo vrijeme kada će budućnost konačno nadjačati onaj teret prošlosti koja je ponekad bila i tragična, a ponekad i farsa. Učinimo sve da budućnost ne pretvori, da se ta budućnost ne pretvori niti u tragediju, niti u farsu već u izazov, u zov kojeg smo spremni prihvatiti s uvjerenjem da ćemo i znati i umjeti u Europi živjeti bolje. Hvala.
Hvala lijepa. Za riječ se javila poštovana ministrica vanjskih i europskih poslova gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Hvala. Par riječi o informiranosti oko čega se puno rasprava vodilo. Informiranost ima, nema dovoljno, nedovoljno, gdje i kako. Prvo, stalno se zahtijevaju informacije da se kaže šta stvarno je, šta stvarno nije istina. Kad se ona kaže onda ne daj Bože. Dakle, nemojmo imati nikakve sumnje. Jasno da ulazimo u Europu zbog europskih vrijednosti, ali jedna od tih vrijednosti je politička stabilnost, a politička stabilnost se doslovno mjeri. Dakle, to nije impresija, nego se mjeri između ostalog što se nas tiče i članstvom u Uniji kao znakom veće stabilnosti i reflektirat će se u našem proračunu direktno. Ne indirektno nego direktno će se reflektirati u našem proračunu i u svim sredstvima koja nam stoje na raspolaganju ne samo iz europskih fondova što je naravno velika stvar i što je između ostalog i razlog da se referendum održi sada, a ne dva tjedna kasnije. Dakle, sa odgodom od 2 tjedna, a ne od 4 tjedna, jer mi hrvatski proračun napisati ne možemo bez da znamo kako napraviti projekciju za 2013., bez da znamo da li računamo na sredstva iz europskih fondova, da li prilagođavamo svoj proračun za prateća sredstva koji moraju postojati u hrvatskom proračunu da bi se moglo kandidirati za europske projekte. Bez toga projekciju za 2013. Ne možemo napraviti. Prema tome, a iz hrvatskog proračuna će se između ostalog naravno vidjeti i mjere koje Vlada poduzima. I te mjere će također utjecati direktno na novac, na cijenu novca za Hrvatsku. Dakle, na kreditni rejting kao što ste vi rekli. Kreditni rejting znači da li na 100 eura plaćamo tri, šest ili dvanaest eura kamate. Najjednostavnije rečeno to su za Hrvatsku obzirom na naše zaduženje milijarde. Prema tome, apsolutno je istina da će projekcija stabilnosti, a projekcija stabilnosti će se između ostalog ocjenjivati i tome koliko smo sposobni vraćati dugove će se proicirati između ostalog i time da li imamo stabilno okruženje koje se u ovom našem slučaju zove Europska unija i zakonski i po pravilima i po recimo univerzalnosti nekih principa koji vladaju u Europskoj uniji i što se prakse i što se zakona tiče. Dakle, to će se direktno reflektirati na naš proračun i to nije niti strašenje, niti ohrabrivanje, niti zamagljivanje. To je obična sploh navadna gola istina. O tome se ljudi radi. I ako niste mislim spremni pogledati istini u oči onda ćete se vrlo teško odlučiti i ne može se zaobilaziti činjenice samo zato što katkad nam se ne sviđaju. Činjenice ostaju činjenice onakve kakve jesu. Što se tiče jednog zapravo zastrašujućeg pitanja koje je ovdje postavljeno što Hrvatska ima ponuditi tržištu od pola milijuna ljudi? Ako Hrvatska nema ništa ponuditi tržištu od pola milijarde ljudi, ako Hrvatska nema ništa ponuditi tržištu od pola milijarde ljudi onda ne može opstati. A sa carinama onda još manje može opstati. Ali za ilustraciju pitajte po Međimurju. Tamo postoje tvrtke koje se javljaju i pitaju kad će konačno doći do toga jer jedva dišu dok im se drže protektivne carine koje u ovom trenutku imaju. I zbog toga im roba nije konkurentna ili moraju izmišljavati sto različitih stvari, a bez tih carina bi njihovi proizvodi su i kvalitetni i po cijeni bi bili konkurentni. Ali obzirom da za europsko tržište u ovom trenutku postoji carina u ovom trenutku nisu konkurentni. Što se tiče informiranosti, spotovi televizijski lijepi, ružni kakvi god hoćete sigurno nisu informacija. Oni su spotovi u kojima izražavamo stav i držimo se svog stava što se EU tiče. Ono što je informacija je ono što je objavljeno na internetskim stranicama i na što postoje linkovi sa najčitanijih portala, što je objavljeno u najkraćoj verziji u brošurama koje su došle u svako domaćinstvo i što je između ostalog samo red iza vas koristio u svojoj interpretaciji i sa svojim stavovima, ali gospodin zastupnik Đurović kad je govorio o poljoprivredi sa podacima upravo iz tog izvora. Ti podaci su javni, postoje, svatko do njih može doći, može ih pročitati i može ih upotrijebiti. Naravno nakon toga može tim podacima dati svoju interpretaciju kako god misli i kako god mu se čini. Ali, to je bio jedan primjer da su ti podaci svakome na dohvat ruke i da ih svatko može upotrijebiti. Što se tiče prednosti i izazova. To je podjela koju između ostalog u knjizi koja je objavljena pred kratko vrijeme upotrijebio i Institut za međunarodne odnose koji je objavio jednu knjigu u kojoj je pregled svega što je ispregovarano daje, dakle i to je jedna javna informacija, ima podijeljeno na prednost i izazove. Prednosti su sa plus, a izazovi su sa minus. Ako pogledate samo te izazove koje oni selekcioniraju bez da čitate prednosti samo ti izazovi su razlog za članstvo. Ti izazovi su investirati u veću razinu zaštite okoliša. Da li to košta? Pa košta, to je činjenica. Investirati u efikasniju i bolje organiziranu javnu upravu. Da li to košta? Košta. Da li to nama treba? Pa naravno da nam treba. Pitanje je samo da li to što to košta ćemo biti suočeni sa situacijom u kojoj ćemo to plaćati sami isključivo iz svog proračuna ili eventualno ako imamo sposobnosti u kombinaciji sa sredstvima iz europskih fondova. Prema tome što se informiranosti tiče informacije kao što je pokazano danas na nekim primjerima i ovdje u Saboru su javne, dostupne i postoje. Objavljenje su apsolutno sve, sadržaj pregovora, što je traženo, što je dobiveno, što nije dobiveno. Svatko ih može upotrijebiti, svatko ih može iskoristiti i svatko se može informirati. A što se stava načelnoga tiče tu naravno svatko ima mogućnost i pravo da temeljem toga definira svoj stav. To naravno nije apsolutno upitno. Investicije ili prodaja suvereniteta – samo jedan kratki primjer. Hrvatska tvrtka je kupila slovensku tvrtku, dakle jedna hrvatska tvrtka prehrambenih proizvoda je kupila slovensku tvrtku. Da li je time narušila slovenski suverenitet? Mi istovremeno govorimo o silnoj želji i potrebi da se u Hrvatsku investira i svaka investicija znači i radna mjesta i plaćanje poreza i istovremeno da kad bilo tko investira to je pitanje narušavanja suvereniteta. Tu se moramo odlučiti. Što su strateške grane ili strateški objekti ili strateški projekti, a što je ono što jesu investicije i otvoreno je za investicije i ne možemo cijelo vrijeme s jedne strane biti zainteresirani za investicije strane i domaće, a s druge strane svaki put kad se pojavi netko tko bi nešto investirao smatrati da je to narušavanje našeg suvereniteta. Tako nećemo moći oporaviti gospodarstvo. Nama investicije trebaju. I nama je interes da budemo zanimljivi za investicije. A naravno da pritom moramo imati jasnu sliku o nekoliko strateških elemenata koji ostaju pri tome u državnom vlasništvu. Sve ostalo, da li je vlasnička struktura hrvatski državljanin ili neki strani ovisi o kvaliteti investicije, a ne o nacionalnosti privatnog investitora. Hvala.
Hvala lijepa gospođo ministrice. Za riječ o ovoj temi javio se poštovani zastupnik Mladen Novak. Izvolite gospodine Mladene.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospođo ministrice ja se stvarno definitivno još uvijek ne osjećam kao političar i ne mogu saživjeti još uvijek s tim. Ok, kratko traje, ali možda iz tog razloga moja nedoumica s jedne i druge strane samo slušam kako svi sve znaju. Eventualno tu ekipa ljudi oko mene priznaje da nešto ne zna tako da me ovo lagano asocira na priču o prevarenom mužu, obično on zadnji sve sazna. Moje je mišljenje osobno da i dalje u skladu sa mišljenjem Kluba laburista da je i dalje premali rok je bio da bi se građani upoznali sa svim onim što donosi pristup Hrvatske EU, ali isto tako mislim da i svi oni koji su na čelu pojedinih sustava također nisu dobro upoznati, odnosno dovoljno upoznati sa detaljima s čim bi definitivno morali biti upoznati. Konkretno, mislim da Hrvatska uopće nije kvalitetno pripremljena za ono što nas čeka, a imali smo ako ništa drugo od 18. prosinca 2002. godine vremena da se pripremamo za ovo što slijedi. Odgovornost za to sve skupa po mome snose i bivši i sadašnji vladajući, odnosno svi oni koji su dosada sudjelovali u tome. Ali, pokušat ću to potkrijepiti nekim primjerima. Čuli smo da znanost i obrazovanje imaju više-manje solidnu perspektivu, čuli smo manje blistavu perspektivu poljoprivrede, odnosno takvo mišljenje, pa s obzirom da ja za sebe smatram da dovoljno dobro poznajem sustav hrvatskih željeznica pokušat ću napraviti neku analizu što će ulazak RH u EU značiti za hrvatske željeznice. Ovdje možeš i šutjeti nitko neće reagirati. ./Smijeh./ Bože me sačuvaj. Ulaganja iz EU fondova u željeznice dolazi u obzir samo u koridorske pravce, odnosno to su ako sam ja dobro informiran koridorski pravci još samo kod nas, inače transeuropska mreža se zove. Aktualan je po tom pitanju 10. koridor, nešto eventualno 5C i 5B ali mislim da samo 10. je realan. Za one koji eventualno ne znaju a znaju svi da je to tranzit između Slovenije i Srbije i dalje prema ostalim članicama Europske unije. Drugim riječima, riječ je o tranzitu kroz republiku Hrvatsku koji jedini donosi neke novce. Ostale pruge, lokalne i regionalne pruge se ne mogu financirati na taj način, odnosno mogu lokalne samouprave izraditi neke projekte koje će dati na razmatranje, i u slučaju da ti projekti dobiju zeleno svjetlo dobiti će se samo dio novaca. Jedan dio novaca i to vjerojatno manji dio novaca. Veći dio novaca bi trebala pripremiti lokalna samouprava za održavanje tih lokalnih i regionalnih pruga. Dalje ostaje pitanje što sa operaterima koji trenutno funkcioniraju u sustavu HŽ-a, HŽ putnički prijevoz, HŽ Cargo, HŽ Vuča vlakova, još uvijek ih imamo tri. Što sa voznim parkom koji je star preko 30 godina, nakon ulaska u Europsku uniju da li možemo kao nacionalne operatere zadržati, da li oni uopće mogu biti konkurentni i kome? Eventualno bi mogli biti konkurentni prema istoku ali i tamo recimo u Bosni i Hercegovini oba dvije željezničke uprave već imaju kupljene vlakove od španjolaca. MI na žalost novog voznog parka nemamo. Tako da mislim da ono što definitivno nama ostaje prijevoz niskotarifirajućih tereta i prijevoz po lokalnim i regionalnim prugama za koje je upitno da li mogu opstati jer i sada smo neke pruge već pogasili i nije nigdje predviđeno da će se te pruge otvarati i da će se ulagati u njih i da bi se promijenilo trenutno stanje. Ovo je naprosto na žalost realnost, ja ne znam da li ja to krivo vidim ali ja vidim samo to. Ono zbog čega ipak smatram da treba dati glas za ulazak u Europsku uniju je iz čisto pragmatičnih razloga. Da smo do sada imali uređenu državu nikome ne bi palo na pamet da gradi autoput od Oranice A do Oranice B, a konkretno autoput za Sisak je autoput od oranice A do oranice B jer počinje od nikud i završava nigdje. U tom slučaju ne bi bilo mostova za nikud, vjerujem da bi bilo kudikamo manje, ne kažem da ih ne bi bilo, bilo bi kudikamo manje FIMI Medija, HEP afera i sličnog odnosno vjerujem da će Hrvatska ulaskom u Europsku uniju biti znatno uređenija zemlja. Ima još toga zbog čega smatram da treba zaokružiti "DA" su činjenice da su sve banke već i sada u stranom vlasništvu pa ih ne možemo izgubiti, da ako bude negativan odgovor vjerojatno nećemo ući u Europsku uniju do 2020. mada možemo imati referendum i ranije, a u tom slučaju osim što ćemo biti u paketu sa istočnim susjedima biti ćemo vjerojatno i dodatno kažnjeni. Ovo sve zvuči izuzetno pesimistično a vjerujte mi da nisam pesimista. Samo sam obučen na način na koji se sve to skupa radi, imam osjećaj da predavač je nešto ispredavo a stvar je učenika da li će nešto naučiti ili neće naučiti. Ovdje je učenika 4,5 milijuna i tko im je kriv što nisu učili. Mislim da to baš ni kvaliteta predavača. I na kraju ipak apeliram na sve građane Hrvatske da izađu na referendum jer najbitnije od svega da to bude ipak na kraju njihova odluka, normalno da apeliram za to da daju glas za ulazak u Europsku uniju. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. sljedeći za riječ se javio poštovani zastupnik Ante Babić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana gospođo ministrice, kolege i kolegice. Ja zapravo dolazim iz jednog kraja u kojem gotovo 50% stanovništva živi u Europskoj uniji ili zemljama Europske unije, ne možda svojom voljom ali eto tako se dogodilo nakon II. Svjetskog rata, nešto zbog ekonomskih i političkih razloga su živili tamo, pa i ja sam jedan od onih koji su živjeli tamo i rodio se, Europska unija sama po sebi sigurno donosi dobro jer da tim ljudima nije dobro nakon stvaranja slobodne i neovisne Hrvatske države vratili bi se tu. NO, ostali su tamo i ja vjerujem da je ispravan put kojim danas idemo. Obraćam se ljudima baš iz tog kraja da 22. siječnja iziđu na ovaj referendum i zaokruže "DA". Nakon završetka pregovora i potpisivanja pristupnog ugovora između Republike Hrvatske i Europske unije u koji je prethodna Vlada uložila ogroman trud predstoji ovaj referendum na kojem će građanke i građani Hrvatske moći iskazati svoj stav o članstvu u Europskoj uniji, naravno da je to bio dugi put … 2003. pa sve do potpisivanja ugovora 9. 12. 2012. godine. Predstojeći referendum zakazan za 22. siječnja 2012. otvara brojna pitanja od kojih su naravno najvažnija ona o neposrednim posljedicama članstva na svakodnevni život Hrvatskih građana u Europskoj uniji, budućnosti Hrvatske te u konačnici o budućnosti same Europske unije. Na ovoj današnjoj sjednici a i u ovim pojedinačnim raspravama čulo se puno toga pa se ni ja sam ne želim ovog puta ponavljati. No, što poduzetnici, građani i država u cjelini dobivaju ulaskom u Europsku uniju a što su eventualni nedostatci i poteškoće. Najkraće članstvo u europskoj uniji donosi brojne prilike ali i izazove na koje Hrvatska mora biti pripravna. Uspješnost članstva prvenstveno ovisi o spremnosti da se što bolje iskoriste prilike i umanje izazovi ili opasnosti u svakom području ili sektoru. Članstvo otvara velike mogućnosti poduzetnicima koji imaju i ideje i znanje i inovativnosti i sposobnosti ali moraju gledati i one izvrsnosti u kojima im država mora pomoći. MI ulazimo u jedan konglomerat od 500 milijuna ljudi i činjenica je da Hrvatska kao mala zemlja s manje od 1% ukupnog stanovništva Europske unije traži svoju perspektivu na tom tržištu i ja sam duboko uvjeren da će je naći. Kažem da se ne bih ponavljao, na kraju izlazak na referendum 22. siječnja 2012. godine naši građani će odlučiti hoćemo li ulazak u EU doživjeti kao naš boljitak i bijeg od bivših političkih sveza ili kao novu političku organizaciju koja će nam uskratiti sva prava i slobode koje nam spočitavaju euroskeptici. To ne znamo i nismo iskusili. Neka Bože bude zadnja. Hvala.
Sljedeći za riječ o ovoj temi javio se poštovani zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo na početku bih naglasio svakako da me raduje što u Hrvatskom saboru i općenito na hrvatskoj političkoj sceni postoji jedan široki politički konsenzus o tome da je europska budućnost hrvatska budućnost. Iako iz rasprava nekih kolega možemo zaključiti da je to samo na deklarativnoj razini ali konsenzus ipak postoji. Ja bih se htio osvrnuti na dva poglavlja, posebno to je poglavlje 25 i 26 odnosno znanosti i istraživanje i obrazovanje i kultura jer mislim da je upravo u tome najveći kapital koji možemo realizirati ulaskom u EU. Naime, europski standardi propisuju da se određeni postotak BDP ulaže upravo u ove resore, a budući da Hrvatska ulaže u nešto manjem postupku, znači ulazak u EU i sinkroniziranje sa europskim standardima će dovesti do toga da će upravo ovi resori najznačajnije profitirati dakle ako govorimo o financijskim sredstvima koje ćemo u njih ulagati. Što se tiče znanosti osim samog povećanja sredstava naši znanstvenici djelovat će ravnopravno u europskim okvirima sa svim znanstvenicima iz europskih krugova te isto tako sudjelovati u sredstvima odnosno u natječajima i povlačiti sredstva na koja su se i do sada mogla javljati samo znanstvenici iz zemalja koje su već članice EU. Siguran sam da ćete se složiti sa mnom da Hrvatska upravo u znanosti ima jako puno za ponuditi Uniji što dokazuju mnoga priznata znanstvenička imena koja već djeluju u svijetu i koja su itekako priznati i poznati izvan granica Lijepe naše. Ali isto tako Hrvatska će zasigurno dobiti puno participiranjem na jednom znanstvenom forumu EU gdje će naši znanstvenici moći steći nova iskustva i ta iskustva prenijeti u Hrvatsku. Također kolege su o tome već prije pričale tako da ja neću dužnosti o mobilnosti znanstvenika i što to znači za znanstvenu scenu u RH. Što se tiče obrazovanja osim samog povećanja ulaganja koja će se desiti u obrazovanju treba naglasiti da će Hrvatska u resoru obrazovanja i dalje zadržati svoju autonomiju dakle autonomiju da odlučujemo i dalje kakvo obrazovanje želimo, kakvo obrazovanje ćemo implementirati u RH, naravno prema nekim europskim standardima. Mobilnost studenata i profesora je također izuzetno bitna stvar kada raspravljamo o pristupu u EU jer će upravo studenti profesori iz EU donositi nova iskustva koja će implementirati u Hrvatskoj i koja će služiti ne samo razvijanju obrazovnog i znanstvenog sustava u RH već i onog gospodarskog. Budući da su znanost i obrazovanje preduvjet odnosno generator gospodarskog razvoja ovo je bitna stvar, budući da ćemo stjecati europska iskustva, europske tehnologije, europske vještine i znanja koja ćemo moći upotrijebiti u Hrvatskoj odnosno naši radnici dakle studenti kada se budu vraćali iz Europe će biti znatno konkurentniji svojim znanjima i inovacijama koje će unositi na tržište rada, ali i na gospodarsku scenu općenito. Upravo to je ako mene pitate najveći kapital EU. Jer obrazovanje i znanosti su fond ali ne predpristupni fond nego fond EU koje ćemo moći povlačiti tijekom cijelog našeg članstva u EU. Dakle, to je jedan ogroman kapital koji će se slijevati u Hrvatsku, a to je kapital znanja. Upravo to me motivira da glasam za pristup EU jer ne samo da ćemo unaprjeđivati znanstvenu i obrazovnu scenu već ćemo indirektno poticati i gospodarski razvoj. Vjerujem da je većina naših građana i prepoznala ovaj potencijal te da će se na referendumu izjasniti za EU. Hvala lijepo.
Hvala lijepa poštovani zastupniče. Sljedeća za riječ o ovoj temi javila se poštovana zastupnica Ruža Tomašić. Ispričavam se poštovana zastupnice ima jedna replika na prethodno izlaganje. Poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolega zastupniče lijepo ste ovo sve rekli međutim mene i u ovim promidžbenim spotovima ali i dijelom samo dijelom manjim dijelom u vašem istupu smeta što se stalno napominje kako će naši studenti imati priliku obrazovati se na niz europskih sveučilišta. Više bih volio da se naglasi kako će i naša sveučilišta moći apsorbirati i studente iz drugih zemalja kako bi i naša sveučilišta dobila na značaju, dakle jedna integracija po tom jednom horizontalnom smislu, nekada je to bila razmjena studenata itd. a danas je to nešto drugačije. Dakle, ne mislim da će iz one promidžbene poruke naši studenti će se vratiti iz inozemstva i praviti svemirske brodove u Hrvatskoj jel kao što to kažu te pomalo imbecilne poruke, ali kada bi naša sveučilišta dobila na značaju dolaskom studenata iz cijele EU to bi bio isto također veliki doprinos i bilo bi jedno poboljšanje i ono čemu stremimo i smjeramo ulaskom u EU.
Hvala lijepo. Ispričavam se ponovno zastupnici Ruži Tomašić. Izvolite imate 10 minuta za svoju raspravu.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice. Pa evo da li će nam biti dobro ili loše odluka je svih nas ako nam bude loše bit će loše svima, a najviše onima kojima je i sada loše a takvih ima najviše. Neke zemlje su pokrenule svoje gospodarstvo, neke zemlje su izvukle novce iz pretpristupnih fondova i skoro sve a mi skoro nismo napravili ništa. Mi smo do sada u najgoroj gospodarskoj situaciji. Imamo preko 300 nezaposlenih i što mi sada možemo ponuditi EU to je jedino što je imamo čisto more, lijepe otoke i obalu i puno neobrađenog dakle pesticidima nezagađenog zemljišta. Mi smo isto rekli da možemo izvući iz EU 687,5 milijuna eura, ali to je samo potencijal koji možemo a dati moramo u drugoj polovici 2013. godine 267,7 milijuna eura članstva. Dakle te silne milijarde koje se nama nude one su samo potencijalne, a i vidi se po ovome do sada koliko smo bili sposobni izvući novca iz europskih fondova. Kažu kako će u Europskoj uniji biti svima jako dobro. Pa znamo da su ove zemlje koje su do sada u Europskoj uniji, mi smo se svi divili Irskoj kad je ulazila kako je fantastično odskočila, kako je Irska perspektivna, a naravno ona je bila na tim EU fondovima a sad se vidi da je to sve bilo umjetno i sada se vidi gdje je Irska ponovo. Dakle ono što hoću reći, mi kad uđemo u Europsku uniju mi moramo ući samosvjesno, uzdignute glave, sa vlastitim gospodarstvom, sa vlastitim načinom proizvodnje, sa vlastitim potencijalima. Mi sada ne nudimo ništa, mi zapravo ulazimo u Europsku uniju na koljenima. Što se tiče informiranja, ja mislim da je trebala biti kvalitetna javna rasprava uključujući analizu postojećeg stanja u Europskoj uniji, političke sukobe vodećih članica u Europskoj uniji kao i monetarne probleme eurozone pa bi možda onda znali što se događa i što nas tamo čeka. Idemo sada krenuti s čim mi ulazimo. Što se tiče naše poljoprivrede, naša zemljišta su toliko rasitnjena da mi ne možemo konkurirati svojim izvozom, ne možemo ni kvalitetom i imamo zabranu kupnje zemljišta od 7 godina + 3 godine, dakle oni ne mogu kupiti zemlju ali mogu uzeti koncesiju na tu zemlju i ako uzmu koncesiju na tu zemlju 10 godina taman dok ju mogu kupiti, a mi znamo da puno onih jadnih siromašnih seljaka će prodati tu zemlju ili će dat u koncesiju prvih 10 godina i na kraju 10 godina oni će radit kao najamni radnici u svojim vinogradima, u svojim poljima isto kao što radi Mađarska i što radi Slovačka. Također, mali i srednji poduzetnici, obiteljska gospodarstva, da li su upoznati sa svim ispregovaranim u Europskoj uniji, da li su prilagođeni EU regulativama pa mogu nastaviti raditi kada uđemo u EU ili će morati zatvoriti obrte ili poduzeća dok ne steknu sve uvjete. Za mlade kažu da će u EU biti posla, a mi znamo da ima u nekim državama koje su još ispred nas po nezaposlenosti mladih, pogotovo onih 25-35 godina. Isto tako naši će liječnici otići na zapad jer naravno puno su bolje plaćeni na zapadu nego kod nas, isto tako i medicinske sestre, a znamo da je velika potražnja medicinskih sestara. Nismo proglasili ZERP niti ćemo ga moći proglasiti. Ne znam da li znate ali 2014. mali ribari moraju odlučiti hoće li se baviti gospodarskim ili rekreacijskim ribolovom. Da li su ribari svjesni toga i da li će oni moći sa svojim kočama, sa svojom ribarskom flotom loviti ribu kao što druge članice Europske unije love. Nešto o useljeništvu. Na početku prošlog mandata Hrvatskoga sabora izmijenjen je i dopunjen Poslovnik Hrvatskoga sabora, ukinut je odbor za useljeništvo te više nijedan saborski odbor nema u svom djelokrugu useljeničku politiku, dakle hrvatsku useljeničku politiku. Dok druge članice Europske unije imaju definiranu selektivnu useljeničku politiku Hrvatska nema iseljeničku politiku, ima tek neku migracijsku politiku i to za 2007., 2008. godinu. Međutim, još uvijek se određuje kvote radi dozvola za strance na temelju te migracijske politike. Kad Hrvatska uđe u Europsku uniju aktivirat će se članak Zakona o strancima temeljem kojeg će svi koji imaju stalni boravak u nekoj od članica EU-a moći doći i bez radne dozvole boraviti i raditi u Hrvatskoj. Dakle trebalo bi uzeti u obzir da će bivše kolonijalne sile koje su uvele selektivnu useljeničku politiku pokušati Hrvatskoj prebaciti dio svoje nekvalificirane radne snage. Ja ću naravno glasovati protiv jer imamo vremena da podignemo Hrvatsku na noge, da podignemo hrvatsko gospodarstvo, pokrenemo proizvodnju, poboljšamo izvoz pa onda samosvjesno i dostojanstveno uđemo u Europsku uniju, a do tada ako uđemo na ovaj način kako sada ulazimo vjerujte mi bit ćemo kmetovi u svojoj državi. Ja vam živim na otoku Korčuli gdje jako puno turista dolazi i ja ne govorim samo u svoje ime, govorim u ime onih ljudi koji izdaju sobe, koji čuju cijelo vrijeme, i od Talijana i od Nijemaca i od Slovenaca, od Čeha, kako im je loše u Europskoj uniji a oni ništa od Vlade nisu čuli da iz razuvjere. Pa oni još uvijek vjeruju da neće moći saditi ni masline ni lozu na otoku i priobaljima. Dakle nije istina da svi sve znaju, možda političari jesu obaviješteni ali nije narod. Nemojte zaboravit, glas toga naroda je važeći isto kao glas bilo kojega političara. Hvala lijepa.
Hvala lijepa poštovana zastupnice. Imamo na vaše izlaganje prijavljena dva ispravka netočnog navoda. Prvi se za ispravak javio poštovani zastupnik Petar Čobanković. Izvolite.
Hvala. … [[Govornik naknadno uključen.]] evo sad se čuje. Bilo bi puno ispravaka netočnih navoda ali evo ja ću se samo zadržati na jednom, a taj je vezan na poljoprivredno zemljište i kazati da se provedbom Zakona o raspolaganju državnim poljoprivrednim zemljištem značajno povećala veličina posjeda hrvatskih poljoprivrednih gospodarstava. 2003. godine popisom poljoprivrede prosječna veličina posjeda u Hrvatskoj bila je 2,8 hektara po gospodarstvu. Danas je veličina posjeda 5,8 hektara što je znači za 3 hektara ili više nego duplo se povećala veličina poljoprivrednog posjeda. To je rezultat upravo i raspolaganjem državnim poljoprivrednim zemljištem gdje je prioritet u određenim oblicima raspolaganja, a to su prodaja i zakup, imala obiteljska gospodarstva. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeća za ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Melita Mulić. Izvolite, poštovana zastupnice.
Zahvaljujem se, gospodine potpredsjedniče. Ja sam zapravo željela ispraviti nekoliko netočnih navoda uz dužno poštovanje euroskeptičnom stavu s obzirom na to da je gospođa Tomašić jedina ovdje koja zastupa tu opciju. To je sasvim jedna legitimna opcija ali mislim da ne možemo zavoditi i dezinformirati hrvatske građane jer je to krajnje neodgovorno, posebno recimo poljoprivrednike. A propos maslina Hrvatska nema nikakva ograničenja ni kvote ni uvjete za nasade maslina. Kad je u pitanju azil i migracija isto tako možemo primjenjivati načelo reciprociteta, a kad su u pitanju treće zemlje još uvijek ćemo sami određivati kvote useljavanja. I kad su u pitanju fondovi to jesu sredstva koja su na raspolaganju ali nemoj mo zaboraviti da je iskoristivost fondova oko 96%
Hvala lijepa. Dozvolite. Za raspravu o ovoj temi javio se poštovani zastupnik Valter Boljunčić. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani članice i članovi Sabora, poštovana ministrice kao prvo želim reći da u ime svoje stranke IDS-a i u svoje vlastito dajemo punu podršku nedjeljnom referendumu i još jednom pozivamo sve građane da u nedjelju izađu na referendum i da glasuju za. To naravno nije slučajno, obzirom da su nekakve pozitivne stečevine koje u Europi oduvijek vrijede i utkane u naš program, pa nije sasvim slučajno niti da je prvi ministar za europske integracije bio upravo i predsjednik IDS-a Ivan Jakovčić, da je Istra članica europskih regija u udruženju regija i da je i sama bila jedan od osnivača i poticala na osnivanje jadranske euro regije koja ima sjedište u Puli. Nadalje, imala je i svoje predstavništvo u Bruxellesu. Osim toga želio bih istaknuti da u dosadašnjem radu mi imamo prilično pozitivna iskustva sa europskim fondovima u proporcionalnom iznosu, a mislim i u ukupnom iznosu mislim da prednjačimo u povlačenju novca iz europskih fondova što su veoma dobro osjetili i u unutrašnjosti Istre koja je postala i prepoznatljiva po maslinarstvu, vinu i po nekakvoj domaćoj proizvodnji. Imamo prilično dobra iskustva i sa sredstvima fondova prije svega za civilna društva i za pomoć gradovima u zaštiti okoline. Gledajući dakle nedjeljni referendum sigurno postoji grupa ljudi koja je svoje mišljenje već napravila koja će glasati za. Imamo grupu ljudi koja će glasati protiv, a imamo i grupu ljudi koja želi malo dublje analize da bi uspjela na temelju tih informacija donesti zaključak. Osobno smatram da vrijeme za referendum nije bilo prekratko, jer o tome se priča kako je netko rekao već 20 godina, a zadnjih 7, 8 godina i bilo bi sad iluzorno očekivati da ono što se u tih desetak godina nije uspjelo saznati da se može nekako uvjeriti u zadnjih možda da se produži tjedan do dva dana. Informacije o pristupanju ono što nas očekuje u Europskoj uniji naravno da mogu biti na nivou nekakvih predviđanja kao i svaka to može biti od zasnovanih na jačim informacijama do špekulacija. Međutim, kao što je već dosta njih istaknulo smatram naročito da od recimo indikatora koji su neki malo više, a neki malo manje mjerljivi jedan indikator koji možda nema svoju mjeru kroz BDP, zaposlenost itd. je veoma bitan, a to je činjenica da smo mi dio Europe. Oduvijek smo bili dio Europe, naša povijest je vezana za Europu, ali ne samo povijesna zbivanja. Ako idemo i po okolini u ovom Saboru naći ćemo i kipove Boškovića itd. znanstvenika koji su utisnuli veliki pečat razvoju Europe. Imamo nobelovce i mi smo potpuno ravnopravni sa svim drugim dijelom Europe i mislim da je naše mjesto u Europi već odavno trebalo biti, a ne da čekamo još godinu i pol dana. Ovaj datum koji bi se trebao održati mislim da je krajnji datum, jer ja se nadam pozitivnom ishodu. Ali nakon toga nas u ovih godinu i pol dana do ulaska u Europu svi se nadamo da će to biti 1. srpanj 2013. čeka još veći posao za zadnji finiš da se ne izgubi snaga na tom zadnjem finišu za one promjene koje su bitne i koje će nam pomoći da ipak u Europu uđemo sa što boljim rezultatima. Što se tiče, dakle indicija što čeka gospodarstvo mislim da se ovo je na žalost ovog trenutka stvorila negativna klima zbog problema koji vlada u Europi. Mi vidimo što se dešava u Grčkoj itd. i onda treba veoma malo pa da netko vezuje činjenicu da postoji kriza u Europi sa time da ćemo mi ulaskom u Europu ući u krizu. Mi već jesmo u krizi i pitanje je da li bi ta kriza bila manja da smo mi u Europi. Mi ipak vidimo da neke zemlje koje vuku tu Europu naprijed se donekle trude da pomognu zemljama u krizi, a nadamo se da bi na taj način i prema nama mogle sudjelovati. Gledajući dakle određene indikatore ja ne bih sada išao se u svaki pojedinačni kao što sam rekao možemo imati određene modele kakva će to biti predviđanja. Između ostaloga recimo bilo je i pitanje što nas očekuje. Na mom odjelu iz ekonomije imamo jedan zavod za istraživanje gdje su profesori recimo Škare itd. objavili jedan članak i u situaciji kada je već kriza počela 2010., 2011. trošak pridruživanja Uniji jer svaka, dakle ishod koji bude je početni šok bez obzira da li je on plus ili minus. Međutim, trošak ulaska u Uniju je definitivno puno manji nego trošak da ostanemo izvan Unije. Kao što se reklo smanjit će se ulaskom u Uniju smanjit će se cijena novca. To direktno povlači za time da će biti veće investicije, povećat će se prostor tržišta, povećat će se vjerojatno uvoz, ali imat ćemo i mi dakle mogućnosti za veći izvoz. I taj razmak između uvoza i izvoza definitivno bi se trebao smanjiti. Nadalje očekujemo i nezaposlenost da se smanji, ali kao što sam rekao ranije treba vidjeti u kojim sektorima i na koji način da ta priprema za ulazak naročito u ovih zadnjih godinu dana, godinu i pol dana nadamo se bude što bezbolnija za prelazak. Iako se najviše priča o gospodarstvu, po meni to je tek donekle treća točka. Mislim da je najbitnije da se sa ulaskom u Europu dobiva na jednoj demokratskoj stabilnosti, dakle da se dobiva na jednoj pravnoj državi i pravnoj sigurnosti, a tek nakon toga dolazi do jedne gospodarske stabilnosti i nadamo se rasta ili barem manjeg pada nego što je sada. Kako je kažem već dosta rečeno meni je drago što se ipak iz većine diskutanata ovdje vidi da je pozitivan stav prema ulasku u Europsku uniju. Što se tiče samog datuma meni na žalost taj datum je došao nekoliko godina prekasno. Mi smo uvijek bili za to da se bude prije. I ja se nadam da će građani ipak iskoristiti ovu priliku da se vidimo u Europi i da ćemo ono što se navodi sada kao gubitak suverenosti što je za jednu zemlju kao što je naša koja je to ostvarila kroz rad veoma bitno. Ali ako govorimo o gospodarskom dijelu suverenosti i o tome da je država suverena na način kako možeš upravljati sa sobom kao što su već i neki rekli mi već sad imamo i banke u tuđem vlasništvu i nekakve strateške industrije. Dakle, moglo bi se reći da mi dosta toga što smatramo negativnim već sad imamo, a onaj pozitivni dio gdje bismo ipak donekle mogli mi odlučiti u toj Europi naravno proporcionalno svojoj veličini bi se trebao ostvariti upravo ulaskom u Europsku uniju. Još jednom kažem ja sam za i pozivam građane da 22. podrže ulazak u Europsku uniju. Hvala.
Hvala lijepo poštovani zastupniče. Sljedeći za raspravu o ovoj temi prijavio se poštovani zastupnik Giovanni Sponza. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice, kolegice i kolege saborski zastupnici evo dijeli nas svega nekoliko dana do referenduma putem kojega hoće građani odlučivati o budućnosti Hrvatske koja i geografski i kulturno i povijesno već spada i dio već pripada Europi, a osobno vjerujem da će to uskoro postati i na političkom planu. Spada među građane koji su je oduvijek osjećaju građanima Europe i siguran sam da su mnogi u Hrvatskoj bili i to neugodno iznenađeni zašto neke države jesu i prije i ranije nego Hrvatska postali punopravni članovi Europske unije. Možda u ono vrijeme nismo imali posve ispravno i pravu sliku o našim vrijednostima i našim resursima zato što jesmo bili zaokupljeni oporavkom od rata, oporavkom gospodarstva, ali isto tako neki određeni lobiji i pojedinačni interesi više nas jesu udaljavali nego integrirali u Uniju. U ova dva desetljeća demokracije u Hrvatskoj i naše poimanje EU prošlo je svojevrsnu evoluciju. I ovih 20-ak godina promijenilo se puno toga, kako u Hrvatskoj tako isto i u EU. Prije se o EU govorilo kao o oazi uspjeha, a danas se EU suočava sa teškim financijskim izazovom. Razlike među europskim zemljama koje jesu dovele do ove krize nisu bili niti ekonomske, niti kulturološke naravi tih zemalja nego posljedica djelovanja određenih interesnih grupacija koje su nažalost svoje interese stavili ispred nacionalnih i europskih. Mi u Hrvatskoj u ovih 20-ak godina jesmo nažalost na svojoj koži naučili što isključivo uski i ini interesi mogu napraviti od zemlje i dobro je što smo te sindrome počeli otklanjati od sebe. I upravo u ovom kompleksnom trenutku otvara se prostor Hrvatskoj za integraciju u EU što daje sasvim novi pravac našem, da si tako dopustim kazati, pomalo djetinjastom viđenju Europe gdje nam je ulazak trebao automatski jamčiti neku novu bolju budućnost. Zato držim da ovaj trenutak trebamo prepoznati i mudro upravljati njime. Što Hrvatska donosi Europi? Europa će s Hrvatskom dobiti jedan od najvrjednijih i najljepših europskih prostora, ali nadasve Hrvatsku koja je danas garant stabilnosti i mira u ovom dijelu Europe. Nalazimo se na značajnom geografskom položaju koji je od velike gospodarske važnosti za EU. S obzirom na svoje prirodne značajke Hrvatska predstavlja bogatstvo te visok stupanj očuvanosti što znači izuzetnu vrijednost ne samo u europskim već i u svjetskim razmjerima. Međutim isto tako se otvaraju šanse za Hrvatsku u EU. Hrvatskoj izuzetan geostrateški položaj uz odgovoran i strateški smišljen način upravljanja je velika prednost. Brojna su područja gdje smo iskusni i spremni iskušati se na novom tržištu, od izvoza vode, male brodogradnje, drvne industrije, riboprerađivačke industrije, ekološke proizvodnje hrane. Hrvatska ima prirodna bogatstva, vode, more, šuma, nezatrovano poljoprivredno zemljište. Na nama je da izradimo strategiju, postavimo jasna i održiva pravila i konačno da u Hrvatskoj počinju svi raditi i da brojne neiskorištene resurse i potencijale stavimo u funkciju gospodarskog rasta i razvoja, a ne da razmišljamo o njihovoj prodaji. Jer to je naše jamstvo bolje kvalitete života. Novi saziv hrvatske Vlade se građanima obvezao na snažni gospodarski rast utemeljen na stvaranju novih vrijednosti, na pokretanje stvaralačkog ciklusa, sanaciju naslijeđenih problema, učinkovitu državnu potrošnju, decentralizaciju. Svjestan sam da pred nama uza sve dobre namjere ne stoji jednostavan mandat kada je riječ o zaštiti javnih dobara i javnih interesa koja po definiciji jesu dobra koja su neisključena i koja moraju ostati na raspolaganju svima. Zato je i na nama sposobnost da budemo konkurentan partner koji zna i koji cijeni svoje vrijednosti gdje nas pokreće dinamika dugih godina tranzicije. Pod takvim uvjetima otvara se šansa da uđemo u prostor znanja u kojem hoće i naša djeca se moći obrazovati po europskim standardima i uvjetima jer većina država, ne samo u EU već i u svijetu, zasniva svoju razvojnu strategiju na intelektualnom kapitalu kao osnovnom konkurentnom resursu. Zato vjerujem i očekujem da će u nedjelju naš pristup biti puno zreliji jer smo proteklih godina sazreli kao društvo demokratski, politički i društveno. Europske integracija je kroz dugi niz godina donosila doista razne prednosti za zemlje u EU, prednosti koje su sada nažalost zaboravljene u svjetlu trenutne i postojeće krize. Osobno smatram da ne bi bilo dobro da Hrvatska ostane izolirani otok, da Hrvatska treba prihvatiti šansu, da trebamo pogledati istini u oči, da trebamo se suočiti sa izazovima i da te izazove znamo pretvoriti u naše prednosti. I zato pozivam građane RH da izađu 22-og u nedjelju na referendum i glasaju ZA. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođa Melita Mulić saborska zastupnica. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče, uvažena ministrice, kolegice i kolege. Evo već cijeli dan raspravljamo o prednostima, izazovima ulaska Hrvatske u EU. U tom smislu ja ne bih duljila, ali zaista ću se sektorski osvrnuti na dva iznimno važna područja, razvojna područja politički bitna koja su ujedno i vrlo ilustrativna, a mogu služiti i za demantiranje nekih euroskeptičnih navoda koji su i ovdje danas izrečeni kao i dvojbi koje imamo. Dakle, radi se o zaštiti okoliša i radi se o energetici koja je jedna i od okosnica nove Vlade Zorana Milanovića. Kad je u pitanju zaštita okoliša, dakle jedna od osnovnih hrvatskih prednosti koje imamo, jedna od konkurentnih prednosti jesu čist zrak, voda i tlo. Nemojmo zaboraviti da kad je u pitanju zaštita okoliša mi smo svoje zakonodavstvo prilagođavali dugotrajno, odnosno dobili smo brojna prijelazna razdoblja. To je područje gdje smo se mi trebali na ovaj ili onaj način prilagoditi oko 300 europskih direktiva. Neovisno o svemu tome nitko nas ne zaprječava da mi vodimo autonomnu politiku zaštite okoliša. Upravo u prilog tome i govori novi Zakon o zaštiti okoliša koji je u pripremi. Ovo područje će nas i financijski koštati, koštat će nas 10 milijardi eura kroz sljedećih recimo 8 godina. Naravno imamo na raspolaganju određena sredstva. Sredstva iz kohezijskog fonda, sredstva iz strukturnih fondova i naravno služit ćemo se vlastitim sredstvima, a naravno otvaramo i prostor za investicije. Tih 10 milijardi eura, u što će oni biti uloženi? U poboljšanje vodoodvodnje. Priključci na vodoodvodnju u RH su oko 43%, u EU 80%. Da li mi želimo biti dio tog kluba? Mislim da da. U poboljšanje vodoopskrbe, 30% tih sredstava dakle kad podijelimo ovih 10 milijardi, dakle od 5 milijardi 30% sredstava išlo bi u poboljšanje vodoopskrbe. Ostatak bi išao na zaštitu zraka i na zaštitu tla te na gospodarenje otpadom. Kad je u pitanju energetika, danas se i ona spominjala sporadično. Da Hrvatska jeste neto uvoznica energije. Kada dođe do liberalizacije i integracije energetskog tržišta mi ćemo biti u sasvim drugačijoj poziciji dakle naša ovisnost će se u tom pogledu smanjiti jer ćemo sjediti za pregovaračkim stolom gdje ćemo i o energetici moći odlučivati, a kada je u pitanju strategija za energetski razvitak Republike Hrvatske predviđeno je da u sljedećih 8 godina potrošilo još 15 milijardi eura. Od kuda ta sredstva? naravno iz strukturnog i kohezijskog fonda. Kada je u pitanju iskoristivost fondova, samo završno, upravo u ovom području ISPA dakle oni projekti koji su ugovoreno do kraja 2011. godine skoro i u potpunosti napravljena je iskoristivost za onu alokaciju koja je bila od 2007. do 2009. Dakle, treba nam malo strpljenja da bismo vidjeli da smo puno napravili i da to zaista možemo. Ako smo se pitali imamo li alternativu, imamo sigurno ali ni jedna nije bolja od ovoga. Da li imamo izazove, da li ćemo imati troškove, imati ćemo ih, ali ih moramo iskoristiti. zato se zaista, zato očekujem i vjerujem da će biti velika podrška Hrvatskih građana u nedjelju na referendumu. Hvala.
Hvala lijepa. zastupnica gospođa Sandra Petrović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovana ministrice, uvažena zastupnice i zastupnici. Danas smo u Saboru mnogo govorili o tome, o razlozima zašto se Hrvatska treba pridružiti Europskoj uniji stoga smatram da se nije potrebno mnogo ponavljati. Možda bi bilo dobro prenijeti neke dojmove Unije o Hrvatskoj i reći nekoliko riječi o tome zašto bi se Hrvatska trebala pridružiti Europskoj uniji odnosno zašto Europska unija podržava naš ulazak u njihovo društvo. Tko god je na bilo koji način i na bilo kojoj razini bio uključen u proces pristupnih pregovora sa Europskom unijom ili ga je promatrao sa strane znati će kako se taj proces odvijao prilično dinamično i neizvjesno iako je bio dugotrajan. Taj odnos kako su ga nazivali odnosom mrkve i batine, bio je upravo ključan i kod usklađivanja zakonodavstva, kod zadovoljavanja pravnih standarda, standarda poštivanja ljudskih prava i temeljnih sloboda, pitanja javnih subvencija i mnogih drugih poglavlja koja nisu zahtijevala samo tehničko usklađivanje već empirijski dokaz o ispunjavanju kriterija za zatvaranja poglavlja. Nekima je u Hrvatskoj javnosti bilo teško prihvatiti činjenicu da su se pregovarači iz Bruxellesa ili Strasbourgha vraćali kući svaki puta s novom kritikom ili domaćom zadaćom S druge strane naši budući europarlamentarci poput Hanessa Svobode ili Glanis Vilmot će se pak složiti oko toga da su svaki puta ostali zatečeni količinom entuzijazma koju je Hrvatska uložila u ove pregovore te da je Hrvatska kroz ove pregovore ostvarila ogroman napredak. Također niti oni, a niti njihovi kolege zastupnici ili članovi komisije ili vijeća ne zanemaruju činjenicu kako je Hrvatska bila pod stalnim povećalom Europske unije jer je jedina imala status zemlje kandidatkinje i sve je faze pregovora prolazila sama pa je stoga bila u težoj poziciji. Pažnja nije bila disperzirana istovremeno na više zemalja kandidatkinja kao što je to bila 2004. odnosno 2007. godine. Danas kada konačno ulazimo u ciljnu ravninu ove utrke i predstoji nam još samo potvrda pristupanja na referendumu u našoj zemlji, mi se suočavamo sa prilično agresivnom kampanjom protivnika Europske unije kroz medije, Facebook, Tweeter i ostale društvene mreže. Ti protivnici se raznim po meni neprimjerenim metodama trude usaditi strah u kosti biračima od nečega sasvim neopravdano, čemu smo zajednički stremili još od proglašenja samostalnosti Republike Hrvatske, pa još i ranije. Želim sam podsjetiti još su 1988. godine Novi fosili pjevali u popularnoj pjesmi "Došla marka dinaru na more da provedu ljeto zajedno", nekoliko godina kasnije talijanski pjevač Toto Cotugno pjevao je pjesmu "In sieme" i upravo nama je posvetio tu pjesmu pružajući moralnu podršku upravo onda kada je trebala. Usporedno s pjesmom zemlje članice su to učinile i priznanjem naše države. ja mislim da je to dovoljan dokaz o našoj dugotrajnoj i bliskoj povezanosti sa Europskom unijom koja od nas traži pristanak na referendumu da tu vezu i ozakonimo sada kada su obje strane na to spremne i tome dorasle. MI smo izabrali Europski put i smatramo se europljanima i mislim da je sada vrijeme da pokažemo svu ozbiljnost u toj namjeri potvrdnim odgovorom na referendumu. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Petar Čobanković. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege. Dozvolite mi da se i ja uključim u ovu raspravu. Danas cijeli dan raspravljamo o problematici pristupanja Hrvatske Europskoj uniji koja je u konačnici organizirana vezano na predstojeći referendum. Ja odmah želim kazati da ću danas ovdje raspravljati rekao bih na neki način u dvostrukom svojstvu, raspravljat ću kao zastupnik Hrvatske demokratske zajednice, političke stranke koja se još vrlo davno, još 1989. opredijelila i jasno stavila u svoj program rada i aktivnosti neovisnu samostalnu Hrvatsku i Hrvatsku članicu euroatlantskih integracija, Hrvatsku članicu NATO Saveza i članicu Europske komisije što je u to vrijeme tako bilo, danas Europske unije. Isto tako želim ovdje govoriti kao bivši član Vlade, i ministar koji je direktno bio zadužen za provođenje i pregovore za tri vrlo osjetljiva, vrlo bitna i vrlo važna poglavlja. To je poglavlje 11. poljoprivreda i ruralni razvoj, poglavlje 12. sigurnost hrane i veterinarska fitosanitarna zaštita i poglavlje 13. ribarstvo. Želim naglasiti da su to bila vrlo zahtjevna poglavlja, da se na ova ti poglavlja koja su bila u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede odnosi gotovo polovica zakona i propisa zajedničkih unutar Europske unije i da je pred Ministarstvom poljoprivrede bio izuzetno zahtjevan posao. Sama činjenica da smo morali donijeti gotovo 40 zakonskih akata da smo donijeli gotovo 500 podzakonskih akta, znači provedbenih pravilnika govori o samom angažmanu ljudi koji su radili na ovim procesima. Isto tako moram naglasiti da se kroz pregovarački proces kroz pregovaračka stajališta da je isto tako poglavito u poglavlju 11 bilo 37 posebnih zahtjeva, zahtjeva koji govore o specifičnosti hrvatske poljoprivrede i za koje su se naši pregovarači itekako nastojali izboriti. Ali dragi prijatelji kada govorimo o pregovorima onda isto tako moram kazati da naši pregovarači nisu bili ti koji su slušali naloge ljudi iz Bruxellesa i to provodili. U konačnici to od njih nitko nije ni tražio niti su pregovori kada se govori o našim rekao bi supregovaračima nikada nisu išli u pravcu nametanja određenih želja, prohtjeva i stajališta EU, nego su oni uvijek išli u pravcu dosadašnjeg nivoa postignuti određenih aktivnosti na prostoru RH. I upravo zahvaljujući vođenju rekao bih poljoprivredne politike vođenju politike i povećanja poticaja i potpora u poljoprivredi su naši pregovarači uspjeli iz ishodovati izuzetna postignuća kada govorimo o pregovorima za poljoprivredu. Mogao bih dugo govoriti, vjerujem da nemam toliko ni vremena, ali isto tako dozvolite da kažem par najbitnijih stvari upravo za područje poljoprivrede. Držim da je najbitnije ono što se kroz pregovore uspjelo doći do određenih financijskih omotnica. Financijska omotnica za izravna plaćanja je ta koja iznosi 373 milijuna eura, zatim dodatna financijska omotnica za minirano zemljište 9,6 milijuna eura, dodatna vinska omotnica 10,8 milijuna eura, financijska omotnica dodatna za uređenje tržišta 30 milijuna eura, zatim za mjere ruralnog razvoja 333 milijuna i iz ribarstvenog fonda 30 milijuna eura koja će biti na raspolaganju hrvatskim ribarima za provođenje strukturnih mjera. Kada to sve zbrojimo dolazimo do 786 milijuna eura ili gotovo 6 milijardi eura. Kada to kompariramo sa dosadašnjim financijskim sredstvima koja su hrvatskim poljoprivrednicima bili na raspolaganju iz nacionalnog proračuna, a to je da smo došli do cca 3,5 milijardi kuna, to pokazuje da će financijske omotnice i financijski okrivi poljoprivrednicima koji će im biti na raspolaganju biti značajno veći ili gotovo dvostruko veći. Naravno, to se neće dijeliti automatizmom poglavito ne mjere ruralnog razvoja. Značajna pozicija za koju će se naši poljoprivrednici morati malo i potruditi da bi izborili i da bi mogli biti korisnici tih mjera. Ali isto tako želim ovdje jasno i glasno kazati da se neke stvari i u poljoprivredi kao i u ostalim segmentima života moraju mijenjati, da i mi moramo dati određene doprinose, da moramo raditi na sebi, da moramo pojačati od cjeloživotnog učenja do edukacija i svega onoga savjetovanja što je potrebito i da tada neće biti problem da se ta sredstva koja nam stoje na raspolaganju ostvare. I zato dragi prijatelji ovdje želim kazati da sam ja uvjeren da je za Hrvatsku ulazak u EU nešto što je od izuzetno velike važnosti i nešto što je od strateškog interesa za RH. Također evo dozvolite mi na samom kraju da kažem što bih želio prenijeti gospođi ministrici, a molim da prenese to gospodinu premijeru i ostalim članovima Vlade, ja bih ovdje želio naglasiti, ja molim da ljude koji su odradili jedan veliki i zahtjevan posao, koji su radili u ministarstvima da se očuvaju njihove pozicije jer su se oni dokazali radom, oni su se dokazali da mogu provoditi najteže rekao bih odluke. Isto tako moram kazati da mi nije jasno da li je to iz političkih ili ne znanja navode iznose i neke stvari koje nisu točne, koje se iznose gdje se želi prikazati da je prošli saziv ministarstva ostavio neke kosture u ormanima pa se spominje nekih cca 700 milijuna kuna. Ja sam spreman i to sam rekao i kod primopredaje kolegi koji me naslijedio dati posebna objašnjenja odgovoriti na pitanja i sva pojašnjenja, ali isto tako morate biti svjesni i znati da se jedan sustav potpora zamjenjivao novim sustavom, da su izvršene reforme sustava poticaja i da mogu na sva pitanja odgovoriti, stojim na raspolaganju. Ali evo dozvolite mi na samom kraju da kažem da sam izuzetno ponosan što sam kao član Vlade gospođe Jadranke Kosor bio u prilici dati jedan doprinos završetku ovih pregovora. I zato ja koristim i ovu prigodu da svim građanima RH da ih pozovem prije svega da izađu na referendum. Njihovo je pravo kako će se opredijeliti, ali ja ih pozivam da izađu na izbore. A naravno isto tako koristim prigodu da sve one koji smatraju da smo odradili dobar posao da glasaju za hrvatski ulazak u EU. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa ispravit ću jedan netočan navod gospodina Čobankovića koji je otprilike rekao, nije nama EU ništa nametala mi smo sve to ispregovarali. Pa evo ovaj će ga članak iz Washingtons Timesa demantirati koji je izašao 26.11.2011. koji kaže "Trenutni EU sporazum je bodež usmjeren u srce hrvatske nacionalne suverenosti i ekonomske neovisnosti. To je doslovno prodaja zemlje u bescjenje. Hrvatski ribolov i poljoprivredni sektor će biti desetkovani. Gospodarski pojas u Jadranskom moru procjenjuje se da ima ogroman potencijal ležišta nafte i zemnog plina je prepušten Buxellesu. Izvoz vina će biti osakaćen, a njezina fiskalna politika će biti podređena EU birokratima. Ukratko Hrvatska će postati politički podanik".
Hvala. Imamo repliku, gospođa zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo ministrice. Kolega Čobanković doista naš ministar poljoprivrede kojega će svi poljoprivrednici a i cijela Hrvatska imati u pamćenju kao i sve naše pregovarače jer se hrvatska poljoprivreda u najvećoj i najboljoj mjeri i pripremila za ulazak u EU. Pa ja bih samo nadodala gospodine Čobanković, a to je da ste u ovim financijskim omotnicama, u financijskim omotnicama naravno postoje još i sredstva od 98 milijuna koja su namijenjena razminiravanju zemljišta. Znamo što to znači i o tome se vodila briga. A da se Hrvatska Vlada i ministarstvo jednako tako pripremalo i vodilo brigu kako će pripremiti i uvesti poljoprivredu i poljoprivredne proizvođače je i to da smo se uskladili i zakonodavno i institucionalno. To znači da imamo sada i Agenciju za plaćanje, imamo i ARCOD. ARCOD je jedan vrlo važan sustav identifikacije zemljišnih čestica. Pa svi oni koji se bave poljoprivredom i svi oni koji su u to uključeni i svi načelnici, gradonačelnici i svi ostali koji sudjeluju u tome znaju što to znači. A na nama je svima bilo, ja osobno znam i nisam bila još niti zastupnica u Saboru ali sam u svom poslu jako puno radila na tome da se poljoprivrednici i uz pomoć ministarstva naravno, niz predavanja je u pripremi bilo za ulazak u Europsku uniju, a jednako tako i sada. Pa ću samo na jednom malom primjeru koji govorim, ali i jednom prekrasnom, to su pčelari, njih uvijek spominjem. Mislim da je to jedna velika hrvatska pčelarska udruga koja se pripremila i koja je svoje pčele a i nas sve skupa pripremila za ulazak u Europsku uniju. Mi danas ponosno imamo svoj hrvatski med, ali jednako tako oni su usklađeni sa svom europskom regulativom. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin Čobanković. Izvolite, zastupniče.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Da, tako je, Hrvatska je odradila veliki dio rekao bih zakonodavnih prilagodbi sa zakonodavstvom ili acquisem Europske unije, ali isto tako Hrvatska je morala izgraditi i institucije koje će provoditi taj zakonodavni okvir. I u sklopu toga bitno je za naglasiti da je to bilo jedno od mjerila za zatvaranje poglavlja 11., da je Hrvatska uspjela izgraditi Agenciju za plaćanje. Ali ono što je još bitnije da je unutar Agencije izgrađen IAKS tzv. integrirani administrativno kontrolni sustav i sastavni dio IAKS-a ARCOD, ARCOD koji je rekao bih popis katastarskih čestica. To je bio izuzetno zahtjevan posao. Na orto foto snimcima su identificirane sve čestice poljoprivrednog zemljišta i identificirani tko su oni koji obrađuju to poljoprivredno zemljište. Na taj način se dovelo gotovo na minimum mogućnost određenih zloporaba i bitno je naglasiti da se kroz ovakve sustave povećala i nadzor i kontrola isplate poticaja, da je on isti ili sukladan kakav je i u ostalim zemljama članicama Europske unije i da će to biti također značajan doprinos da poticaji idu prema onima kojima su najpotrebniji i koji sukladno Zakonu o novčanim poticajima imaju pravo na njihovo ostvarivanje. Evo to su ta postignuća koja su vrlo bitna za hrvatske poljoprivrednike. Hrvatski poljoprivrednici su izviješteni i održano je preko 50 bilo tribina ili okruglih stolova gdje se nastojalo izvijestiti hrvatske poljoprivrednike o svim aktivnostima vezano za pregovore. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Tonino Picula, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Poštovana ministrice vanjskih i europskih poslova. Pa evo riskirajući da ponovim i puno toga što su kolege danas u ovoj kvalitetnoj ali i cjelodnevnoj raspravi već kazali, ja bih se ograničio na nekoliko vlastitih dojmova a i mislim činjenica od interesa za ovu raspravu. Pa svakako ova naša današnja rasprava je još jedna u nizu najava osmog po redu proširenja Europske unije u njezinoj povijesti i tek drugog u kojem će članstvo Unije biti prošireno za samo jednu zemlju. Dobro se prisjetiti, poštovane kolegice i kolege, kako je baš Hrvatska prva zemlja koja je za članstvo u Europskoj uniji odnijela kandidaturu u ovom stoljeću. Nijedna država nije prije toga aplicirala za članstvo u Uniji sa uvedenom jedinstvenom valutom i naraslom na 27 članica. Valja biti svjestan kako nijedan proces multilateralnog povezivanja nije beskonfliktan, a integriranje europskih država u Europsku uniju je ipak proces bez povijesnog presedana. 1. svibanj mogao bi se obilježavati ne samo kao međunarodni Praznik rada nego i kao praznik proširenja Europske unije. Na taj datum podsjećam 2004. godine u članstvo u Europsku uniju istodobno je ušlo čak 10 država. Značajan broj građana tih zemalja uoči priključenja Uniji bili su u situaciji u kakvoj se danas nalazimo i mi. Veliki broj građana tih zemalja strahovao je od općeg poskupljenja, nepoštene konkurencije snažnih ekonomija sa zapada, rasprodaje zemlje strancima, gubitka suvereniteta, na koncu i identiteta. Najzagriženijih oponenata ulasku u Europsku uniju bilo je najviše u Poljskoj, baš u državi koja je od svih primljenih tijekom tog velikog proširenja najviše kasnije profitirala. A naša europriča bila je posebno složena jer se priprema za podnošenje kandidature, pregovori i njihovo zaključenje nisu vodili u okviru uobičajene rutine primanja novih članica nego u sjeni sve zaoštrenijih rasprava o funkcioniranju ali i budućnosti same Europske unije. Unija se trebala uvjeriti da Hrvatska svojom kandidaturom neće izvoziti probleme nego dapače, da će predstavljati dodanu vrijednost samoj Uniji. Ali percepcija Europske unije se mijenjala postupno u našoj zemlji, od početne euroforije, preko povremene jake euroskepse, do danas ja ipak mislim prevladavajućeg eurorealizma odnosno sve trezvenijih procjena naših građana koliko dobivaju, a koliko eventualno gube članstvom. Po mom mišljenju članstvo u Europskoj uniji je polica životnog osiguranja i to dobra polica životnog osiguranja u veoma proturječnom procesu globalizacije. Unija je jedan od najuspješnijih primjera koristi od kontinuirane, sveobuhvatne i postupno razvijane regionalne suradnje na svijetu, a imajući u vidu najbolnija mjesta naše preduge tranzicije nesporno je da se institucije pravne države lakše razvijaju unutar nego izvan Europske unije. Osim toga, kada za godinu i pol dana Hrvatska uđe njene preživjele ali i novostvorene tvrtke ući će na 120 puta veće tržište, a prema podacima Državnog zavoda za statistiku za 2009. godinu među prvih pet izvoznih partnera naše zemlje nalazi se čak četiri države članice Europske unije Italija, Njemačka, Slovenija i Austrija. Sa ulaskom u Europsku uniju kako je već nekoliko kolega i danas govorilo ne zaključuje se nacionalna povijest, dapače. Budući da Hrvatska i Europska unija imaju u najmanju ruku zahtjevna susjedstva Hrvatska bi svoju poziciju kao članica mogla optimizirati kao posrednik i zagovornik Europe koja još neko vrijeme neće postati Unija. Hrvatska je jedina europska zemlja i jedina buduća članica Europske unije koja neposredno povezuje Sredozemlje i Dunav svojim teritorijem. Hrvatski pregovarački know-how stečen tijekom zahtjevnih pregovora može biti odličan izvozni software jer važno je biti potreban, a ne samo ispunjavati kriterije. Danas kada je Europska unija raspeta između integracijskih i disolucijskih procesa Hrvatska treba učiniti sve što može da nas centrifugalne sile mogućih strukturnih prilagodbi Europske unije u ovoj krizi odmah po ulasku ne zatvore u pasivniju tzv. drugu klasu zemalja članica. Generalno govoreći 55 godina nakon svog osnivanja Unija mora odlučiti kako odgovoriti na krizu vizionarskim novim zajedništvom ili sažimanjem na limitiranu zajednicu asimetričnog partnerstva. Kriza wall streatskog kapitalizma odrazila se i na stanje u Europskoj uniji. Država blagostanja karakteristična za mnoge europske države postupno se povlači već dobrih tridesetak godina pred tzv. neoliberalnim modelom. Taj model potiče financijsku profitabilnost na uštrb društvene solidarnosti. Ni globalna kriza koju je izazvao nije mu još ozbiljnije potkresala kandže. Ipak ohrabruju pokušaji da se baš u Europskoj uniji na noge postave mehanizmi bolje kontrole financijskih sektora. Oduvijek se znalo da će za ulazak u Uniju biti potrebna dvostruka potpora članica Europske unije o ulasku Hrvatske ali i hrvatskih građana o ulasku u Europsku uniju. Članstvo u Europsku uniju javnost međutim ne smije doživjeti kao projekt političke elite koji će se samo formalno fakturirati građanima. Sve pojedine skupine hrvatskog društva moraju dobiti vjerodostojne podatke o onome što ih čeka kada se zemlja priključi Uniji. Ljudi se najčešće ne boje promjena, nego strahuju od gubitaka. Razmišljajući o predstojećem referendumu držim da aktualna kampanja kojom se zagovara članstvo treba naglašavati jednu poruku, a ona glasi: u Europskoj uniji nitko nije i neće biti prepušten samom sebi u teškim vremenima. Svi dijele teret. Treba međutim poštovati činjenicu da su se između 1972. i 2008. godine građani 8 država čak 12 puta na referendumima negativno izjašnjavali o europskim pitanjima. Suprotno mnogim očekivanjima što je ulazak naše zemlje u Europsku uniju bliži to je više glasova koji mu se protive. I sasvim je legitimno postaviti pitanje postoji li za Hrvatsku alternativa ulaska u Europsku uniju. Ali odgovoriti na to pitanje pozitivno i obrazložiti odgovor sa čvrstim argumentima po mom mišljenju zahtijeva puno veći napor od stajališta koji razložno opravdavaju naše članstvo. Ne smijemo zaboraviti ni to da Hrvatsku nakon referenduma čeka zadnji ispit pred ulazak u Uniju. Naime, hrvatski pristupni ugovor mora biti potvrđen u čak 27 nacionalnih parlamenata. Budući da je prvi rezultat svakih izbora i referenduma odaziv birača nadam se da će naši građani u nedjelju u velikom broju prepoznati važnost vlastitog izjašnjavanja. Možda će to zvučati gospodine predsjedniče i uvažene kolegice i kolege kao pretjerivanje. Ali držim da hrvatski građani za tri dana na referendumu ne odlučuju direktno samo o budućnosti naše zemlje, nego posredno i o budućem profilu Europske unije. Zašto? Jer je Hrvatska odlučna da uđe u Europsku uniju bez obzira na današnju opterećenost Unije ozbiljnim problemima u euro zoni, funkcioniranju kao i političkim neizvjesnostima u neposrednom susjedstvu. I na kraju. Ulazak u Europsku uniju za Hrvatsku predstavlja mogućnost ostvarenja mnogo puta u našoj novijoj povijesti spominjanog projekta druge republike. Procesa nadogradnje državnosti prožete europskim standardima, ali i razgradnje jednog oblika funkcioniranja koji se vremenom pokazao preraslim, deficitarnim i štetnim. Hvala.
Hvala lijepa. I konačno gospođa zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, uvažena ministrice, poštovane kolegice i kolege. Posljednjih se godina u Europi snažno promiče ideja socijalne kohezije koja zapravo predstavlja ono željeno stanje društva kojemu svi težimo, dugoročno blagostanje svih svojih članova, pravičan pristup svih raspoloživim resursima i poštivanje ljudskog dostojanstva usko je povezana sa konceptom ljudskih prava, temeljnih sloboda čovjeka utemeljenih u Europskoj socijalnoj povelji. Socijalna politika kao organizirana djelatnost društva okvir je za postizanje željenih ciljeva. Europska unija veliku pozornost i sredstva ulaže u borbu protiv siromaštva, protiv socijalne isključenosti, a svaka članica dužna je pratiti i analizirati siromaštvo i socijalnu isključenost svih svojih građana osobito osjetljivih skupina žena, starijih građana, osoba sa invaliditetom, nacionalnih manjina i u skladu sa tim poduzimati odgovarajuće intervencije. Republika Hrvatska kao članica Vijeća Europe s obzirom na skoru integraciju u europsku obitelj treba europskim strateškim dokumentima žurno prilagoditi sve svoje sustave socijalne politike, prije svega sustave socijalne skrbi, rada, mirovinskog, zdravstva i obrazovanja. Dugoročni ciljevi i prioriteti socijalne politike Republike Hrvatske trebaju se uskladiti do 2020. godine sa ciljevima Europske strategije za pametan, održiv i uključiv razvoj a oni sadrže i najavljuju viziju europske ekonomije koja treba rezultirati visokom razinom zaposlenosti, produktivnosti i socijalne kohezije. Borba protiv siromaštva i socijalne isključenosti ostaje ključan izazov. Za postizanje kohezije osobitu važnost ima uključiti impulzivni razvoj koji označuje osposobljavanje pojedinca da se prilagođavaju promjenama unatoč mnogobrojnim izazovima. Strategija nadalje predviđa različite mjere politike u osiguravanju te socijalne kohezije, zagovara primjene socijalnih inovacija za ranjive skupine i deprivirana područja, mjere za uklanjanje diskriminacije prema osobama sa invaliditetom i drugim osjetljivim skupinama. Nadalje, mjere za unapređenje i održivost mirovinskog sustava i osiguranje boljeg pristupa zdravstvenom osiguranju. Posebno se naglašava važnost primjene mjera za bolje uključivanje jedno roditeljskih obitelji osoba sa invaliditetom i beskućnika. Ovdje bih željela podsjetiti vas da je Hrvatska bila potpisnik zajedničkog Memoranduma o socijalnom uključivanju nazvanom … [[Govornica se ne razumije.]] od 2007. godine. Time se u Europskoj komisiji usaglasila ne samo sa ključnim izazovima koji stoje na putu unapređenja socijalne zaštite i socijalnog uključivanja, nego već i prioritetima, mjerama i analizama koje treba provesti u procesu nakon potpisivanja GIMA sa ciljevima pripreme Hrvatske za ulazak u Europsku uniju. Potpisom ovog dokumenta Hrvatska je preuzela obvezu da u okviru središnje nacionalne politike otklanja probleme siromaštva i socijalne uključenosti. Ovdje bih samo vrlo kratko željela napomenuti od ključnih prioriteta koji su obuhvaćeni … [[Govornica se ne razumije.]] izdvojit ću samo one neke koji su osobito važni za dio populacije koje isključivo zastupa i HSU. Dakle, odnosi se na proširenje mreže socijalnih usluga, posebno za djecu, osobe starije životne dobi te osobe s invaliditetom. Usmjerenje prevencije zdravlja i invaliditeta te omogućiti jednak pristup svima, zdravstvenim uslugama na otocima i udaljenim područjima te definirati i razvijati koncept socijalnog stanovanja, dogovoriti dugoročno održivo rješenje problema svih siromašnih starijih građana, pratiti zdravstvenu reformu i posebnu dostupnost svih usluga siromašnim građanima i osobama starije životne dobi. S visokim rizikom siromaštva suočavaju se kućanstva u kojima živi jedan roditelj s jednim ili više ovisne djece, kućanstva gdje žive dvije odrasle osobe ili tri i više uzdržavanih djece. Rizik siromaštva … je znatno veći od nacionalnog prosjeka, osobito starijih osoba koje uopće nemaju nikakvu mirovinu. Rješavanje ključnih prioriteta i izazova socijalne politike preduvjet je političke stabilnosti RH, a ulazak u EU znači i veće mogućnosti za njihovo brže i kvalitetnije rješavanje, a na dobrobit svih naših građana. I na kraju želim podsjetiti poštovane kolegice i kolege da je ova godina europska godina aktivnog starenja i međugeneracijske solidarnosti te će se tijekom cijele godine održavati razne manifestacije pa bih vas pozvala i molila da se svi zajedno na državnoj i lokalnim razinama pridružimo. Hvala vam najljepša.
Hvala lijepa. Završna riječ u ime kluba HDZ-a gospođa Jadranka Kosor potpredsjednica Hrvatskog sabora. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Evo vrlo kratko u ime kluba HDZ-a budući da sam u uvodnom slovu spomenula utemeljitelja HDZ-a prvog našeg predsjednika dr. Franju Tuđmana pa dozvolite na kraju da pročitam dvije tri rečenice iz njegovoga govora koji je održao prilikom dodjeljivanja nagrade za mir u Firenci 24. studenoga 1990., dakle nagrade za mir "Catarina de Medici". Citat: "U novom europskom poretku ravnopravno mjesto prvi put mogu naći i mali narodi jer nova europska arhitektura stvara prostor za demokraciju, sigurnost i razvoj za sve narode. Položaj malih naroda i priznanje njihova prava na samoodređenje danas je ključno europsko pitanje, pritom nije presudno hoće li novi europski poredak imati 35 ili 45 suverenih država nit je bitna njihova veličina. Važno je da se izrađuju otvorena društva na europskim zasadama parlamentarne demokracije slobodnog poduzetništva ljudskih i etničkih prava. Jedinstvo svijeta napreduje danas ne na potiranju već na sve većem poštivanju nacionalnih individualnosti." Dakle, to je citat kao potkrijepa onome što sam rekla da je u prvom programu HDZ-a stranke koju je utemeljio dr. Franjo Tuđman europska perspektiva Hrvatske i hrvatskoga naroda bila jasno zacrtana. Na kraju želim reći da će HDZ danas oporbena, ali stožerna hrvatska stranka kao članica Europske pučke stranke znatno pridonositi napretku Hrvatske do 1. srpnja 2013., ali svakako i nakon toga. I naša potpora svim potezima Vlade koji će ići u tom smjeru bit će nedvojbena i potpuna. Još jedanput poziv svima koji to mogu neka izađu na izbore, odnosno neka izađu na referendum 22. siječnja i glasuju za hrvatsku budućnost, odnosno europsku budućnost Hrvatske. Hvala.
Hvala vam lijepa. I u ime Vlade na koncu gospođa Vesna Pusić, ministrica vanjskih i europskih poslova.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici u ime Vlada Republike Hrvatske. Zaista mnogo hvala svim klubovima i svim zastupnicama i zastupnicima koji su danas uzeli učešća u ovoj raspravi. Ja sam dugo sjedila u Saboru i mnoge rasprave sam slušala, ali čini mi se da je ova bila jedna od informiranijih i kvalitetnijih. Bila je doduše na temelju dosta širokog slaganja, ali svejedno čini mi se da je samo iz slušanja ove rasprave moglo se zapravo vidjeti i dobiti puno informacija, a pokazalo je i da i zastupnici i zastupnice raspolažu tim informacijama. Ja sam mislila da Hrvatska treba biti dio prvog istočnoeuropskog proširenja i mislila sam da Hrvatska je trebala postati članicom EU u big bangu velikom proširenju na istok 2004. godine. Obzirom da se to s vremenom pokazalo malo vjerojatnim mislila sam da možemo 2007. 2007. je bila manje euforična, 2004. je bila apsolutno euforična godina što se tiče proširenja EU i sa strane Unije i sa strane novih članica. Bila je euforična zbog toga što se to smatralo na neki način krajem zadnjim glogovim kolcem u srce Hladnog rata. To se smatralo završetkom Hladnog rata u Europi i zadnjim tragovima tog, zapravo te europske dugotrajne nesreće i konflikta niskog intenziteta i diktatura u Europi. Mi ulazimo u sasvim drugo vrijeme, ulazimo u vrijeme kad ne postoji euforija sa proširenjem niti u samoj Uniji niti u Hrvatskoj na onaj način na koji je to bilo početkom 2000-ih pa još i te 2004. kad su ušle prve istočnoeuropske zemlje. Ulazimo zbog toga racionalnije, u nekim stvarima ulazimo spremnije jer smo duže prolazili kroz proces ne samo prilagodbe nego i izgradnje države. Ulazimo svjesni poteškoća i sa svijesti o tome što Europa znači i kad nije vrijeme ekonomskog uzleta kao što je bilo u prvoj polovici 2000-ih godina, ali baš zbog toga ja se nadam da ulazimo sa punom sviješću da EU ili neeuropska unija nitko za nas naš posao raditi neće nitko umjesto nas neće biti pošten, nitko umjesto nas neće znati što raditi, i nitko umjesto nas neće niti moći niti znati voditi ovu zemlju. Prema tome, Europska unija sigurno nije zamjena za naše sposobnosti, naše kvalitete i naše mogućnosti ali ona jeste, a to smo vidjeli i u dobrim vremenima, do sredine 2000. i u lošim gospodarskim vremenima koja su nastupila nakon toga ona zaista jeste ako znamo i umijemo nešto veća šansa. Knjiga koja po meni ima najbolji naslov koji sam ja u svojim čitanjima susrela je jedna knjiga koja se zove "Iskorištavanje nepovoljnih okolnosti". U ovom trenutku cijeli svijet je i Europa bez daljnjega i Hrvatska bez daljnjega u situaciji nepovoljnih gospodarskih ili ekonomskih ili financijskih okolnosti. Razlika između uspješnih i neuspješnih je da oni koji su uspješni ne jauču da im okolnosti nisu dovoljno dobre nego znaju sve okolnosti svojim sposobnostima preokrenuti tako da maksimaliziraju vlastitu korist. Ako ne možemo izgraditi sve željezničke pruge od europskog novca, ajmo izgraditi barem one koje možemo, ako ne možemo popraviti sve pomoću Europskih institucija ajmo bar ono što možemo. Ostalo će ionako uvijek ostati na nama i našoj sposobnosti da u datim okolnostima napravimo ono što je u najvećem interesu naše zemlje i našeg društva. Glavna karakteristika i s time ću se zahvaliti svima vama na ovoj raspravi. Glavna karakteristika koja nam ovdje treba i kojoj se možda moramo ovdje učiti je samosvijest. Mi nismo najpametniji ljudi na svijetu, nismo ni najsposobniji ali nismo niti najgluplji niti najnesposobniji. MI imamo svoje vrijednosti, imamo svoje sposobnosti, imamo obrazovanje, imamo svoju sposobnost da i toj uniji doprinesemo nešto iz našeg vlastitog iskustva ali u tim uvjetima treba imati visoke kriterije, mora se imati obrazovanje, mora se imati znanje i mora se polagati odgovornost. Bili mi u uniji ili ne. A u uniji imat ćemo nešto više prilike da to iskoristimo. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama ministrice. Završili smo raspravu, zaključujem raspravu. Pred sobom imate Prijedlog deklaracije i ja sukladno prijedlozima svih klubova zastupnika Hrvatskog sabora dajem na glasovanje Deklaraciju o članstvu Republike Hrvatske o Europskoj uniji kao strateškom interesu Republike Hrvatske. Tko je za? Tko je protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je Deklaracija prihvaćena većinom glasova 127 glasova za i 1 suzdržani. Čestitam. Hvala svima, danas završavam s radom a sutra nastavljamo s radom u 9 i 30 sa točkom Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Hvala vam lijepa. Kolegice i kolege, dobro jutro svima. Sve vas srdačno pozdravljam. I molim vas da omogućimo da počnemo raditi. Točka 5. dnevnog reda 5. Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o zdravstvenoj zaštiti, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 16 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, tako propisuje članak 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Pozivam predstavnika Vlade, gospodin, prof.dr. Rajko Ostojić, ministar zdravlja. Izvolite.