Kolegice i kolege, želim vam dobar dan. Nastavljamo sa sjednicom. Kolega Vukšić. Možemo početi? Raspraviti ćemo - Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu za 2012. godinu Podnositelja izvješća je Vlada RH. Materijal ste primili. Raspravu je proveo Odbor za vanjske poslove, a njegovo ste izvješće primili na sjednici. Uvodno će nam izvješće obrazložiti potpredsjednica Vlade, ministrica vanjskih i europskih poslova, gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Dame i gospodo zastupnici, dozvolite da uvodno kažem par riječi o ovom izvješću, o službenoj razvojnoj pomoći. Moram reći jednom od naših, kako bi se reklo, lieblings projekata, odnosno projekata za koji smatramo da treba iz relativne pozadine dovesti što je moguće više na središnju poziciju što se Hrvatske vanjske politike tiče. To naravno nije nešto posebno što smo mi, jedinstveni slučaj da smo tako odlučili. Naime to je sve više trend da se službena razvojna pomoć koristi kao instrument i izgradnje identiteta zemlje u međunarodnim odnosima i uspostavljanja komunikacije sa pojedinim državama i kao neka vrsta uvoda u gospodarske i političke odnose. Dakle, ono što nam je bio cilj da postepeno postavimo službenu razvojnu pomoć u funkciju Hrvatske vanjske politike i omogućimo sinergijsko djelovanje te službene razvojne pomoći sa našim drugim i političkom komunikacijom i gospodarskim ciljevima na međunarodnom planu koji imamo. Vezano za to usmjerili smo ili orijentirali smo se u izboru zemalja s kojima surađujemo na taj način kroz instrument službene razvojne pomoći u skladu s onim što su i regionalno ili zemljopisno gledano i prioriteti naše vanjske politike, dakle ona područja koja su s jedne strane važna za stabilnost ili gospodarsku suradnju RH, a s druge strane i ona područja na koja mi komparativno gledano možemo imati određeni utjecaj. Dakle, što se regija tiče, naši prioriteti su regija jugoistočne Europe, mi uvijek ponavljamo, dakle Hrvatska je dio tri velike europske, pa i europsko afričke, ajmo reći regije, dakle srednje Europe, Mediterana i zapadnog Balkana ili Balkana ili jugoistočne Europe. Međutim tamo gdje imamo komparativnu prednost što se tiče upravo ovog instrumenta je s jedne strane jugoistočna Europa ili zapadni Balkan, s druge strane Mediteran, u prvom redu južni Mediteran, za nas neobično važan iz mnogo razloga, uključujući recimo i migracijskog razloga, jedna od europskih tema, ali tu je Hrvatska u ako ne prvom, onda drugom redu, ako uzmemo da je Italija u prvom redu, Bliski Istok i nakon toga točkasto pojedine zemlje za koje smatramo da bi potencijalno u bliskoj budućnosti ili već danas mogle biti za Hrvatsku od interesa bilo gospodarskog, dakle u prvom redu gospodarski moram reći, a onda politički. Hrvatska je kao što znate mladi donator u službenoj razvojnoj pomoći, mi smo dugi niz godina bili primateljica službene razvojne pomoći i onda smo se pretvorili u donatora, ovo je ja mislim četvrto izvješće ove vrste. Dakle, Hrvatska je u ovom izvješću nešto što je drugačije i što je nama cilj iako nismo sasvim još realizirali, ono što je drugačije od ranijih je da je u tom izvješću objedinjeno i prikazano na jednom mjestu ono što nije samo išlo preko Ministarstva vanjskih i europskih poslova nego i ono što je davano ili što je organizirano preko drugih ministarstava. Naime, Hrvatska sudjeluje u službenoj razvojnoj pomoći i preko Ministarstva infrastrukture i gospodarstva i zdravstva i obrazovanja, ali vrlo često to nije bilo prikazano na jednom mjestu. Naš cilj je da pokušamo koordinirati tu razvojnu pomoć, prvo da ju imamo prikazanu na jednom mjestu i drugo da ona ima smisla, dakle da ministarstva koordiniraju međusobno projekte i investicije koje u tom pogledu daju, odnosno u kojima sudjeluju. Pored već tradicionalnog usmjeravanja službene razvojne pomoći u zemlje Jugoistočne Europe koje su bile i ranije prioritetne zemlje razvojne suradnje, primarno se to odnosi na BiH, tu smo koristili i uspostavili čak i u okviru ministarstva Centar za tranzicijske procese koje mi zovemo Centar izvrsnosti, uspostavili smo jednu instituciju koja okuplja naše ljude koji su sudjelovali u pregovorima i u provedbi reformi vezni na pregovore EU. Kao što znate mi smatramo da je to ne samo bio put prema članstvu nego da je i jedno iskustvo izgradnje države, izgradnje institucija u postkonfliktnim uvjetima i da sa tog stanovišta je interesantno za zemlje u regiji. Hrvatska je prva postkonfliktna država ili postratna država koja je ušla u EU osim naravno zemalja utemeljiteljica ali to je bilo dosta davno, dakle koje ima iskustvo prilagodbe izgradnje institucija postkonfliktno. To se odnosi i na države u regiji ali odnosi se i na neke države primjerice južnog Mediterana pa i šire koje ne ulaze u EU ali imaju potrebu za izgradnju institucija. Mi smatramo da je to jedan da tako kažem intelektualni proizvod, jedna vrsta znanja koja je naši stručnjaci koji su sudjelovali u tim procesima imaju i sa tim također sudjelujemo u službenoj razvojnoj pomoći, dakle to je sastavni dio naše službene razvojne pomoći. I mi smo u ovom razdoblju imali preko 2 tisuće primjerice polaznika to su bili državni službenici iz zemalja u regiji primarno u BiH oko različitih tema, od integriranog upravljanja granicama, fitosanitarnih mjera, pravosuđa, raznoraznih reformi i izgradnji institucija s kojima smo mi imali iskustva, a koja smo kroz naš Centar izvrsnosti u ovom razdoblju prenosili na zemlje u regiji ali i na neke zemlje Bliskog Istoka, primjerice međuetnički dijalog u Palestini, Sjeverne Afrike, Marko, Tunis, Libija i otvoren je i prostor i u komunikaciji smo obzirom da postoji jedna nevladina organizacija koju vodi jedan naš državljanin, slučajno smo ga zapravo otkrili tek kada smo se obratili tamo, koji vodi jedan naš državljanin u Myanmar u Burmi. Počeli smo jedan projekt iz neke vrste javnog zdravstva i s druge strane osnaživanje žena u društvu koje se bavi suzbijanjem AIDS-a odnosno zdravstvenom edukacijom. U ova tri primjera vidite otprilike spektar našeg angažmana, dakle vidite s jedne strane regiju, ona je očita. Regija je za nas prvo neposredno okruženje, drugo neposredna stabilnost zemlje koja proizlazi iz stabilnosti regije. I naš vrlo direktni angažman je na poticanju i transferu znanja u zemlje u regiji kako bi se one što prije uputile na ovaj put prema članstvu u EU i kako bi kroz to stabilizirale ne samo same sebe i reformirale nego i stabilizirale naše neposredno okruženje. Drugi dio je južni Mediteran, također ajmo reći šire susjedstvo, susjedstvo koje je vrlo turbulentno i koje Europa vidi kao glavni potencijalni prostor-opasnost od masovnih imigracija i ono što mi promoviramo je pokušaj nekako nošenja s tim problemom imigracija na izvoru. Dakle ne onda rješavanje samo azilima i različitim dosta striktnim mjerama koje EU tu ima nego pokušaj da se na mjesto od kud ljudi dolaze razviju uvjeti koji će smanjiti pritisak imigracije. I treće su ove točkaste da tako kažem zemlje, zemlje po svijetu koje se otvaraju koje u perspektivi su neobično gospodarski interesantne iz niza razloga da sada u njih ne ulazim populacije sirovina zapravo prirodnog bogatstva, a s druge strane potrebe za svim mogućim od infrastrukture do znanja da s njima kroz razvojnu pomoć u jednoj ranoj fazi uspostavimo komunikaciju i kroz to onda otvorimo i držimo tu komunikaciju i razvijamo ju kroz suradnju i u gospodarstvu onda i u drugim područjima. Profiliranje razvojne pomoći je išlo i vodeći se logikom što su naše komparativne prednosti i gdje su niše u koje Hrvatska može za sebe iskoristiti i specifična znanja su svakako jedna od takvih komparativnih prednosti. To je prepoznato i u europskim okvirima i globalno i vidjeti ćete u ovom izvješću da je Hrvatska uključena u nešto što se zove "cup matches" to je jedan da tako kažem registar koji rade Ujedinjeni narodi, registar specifičnih znanja i iskustava koje imaju različite zemlje na svijetu i koje se u situacijama krize mogu koristiti. Primjerice razminiranje recimo je jedan takav, takvo specifično znanje. Izgradnja institucija u postkonfliktnim situacijama je takvo jedno specifično znanje. Dakle niz stvari koje Hrvatska ima zbog tipa iskustva kroz koja je prošla gdje je iskorišteno da se uvrsti u taj registar specifičnih znanja koja onda u situacijama krize se aktiviraju i zemlja sudjeluje sa svojim znanjima i svojom pomoći. Nacionalna politika razvojne suradnje i humanitarne pomoći usklađivana je naravno i sa političkom Europske unije i tu dolazimo do velike teme obzirom da je sastavni dio našeg članstva je i prilično veliki novac koji Hrvatska daje za razvojnu i humanitarnu pomoć na europskom nivou, na europskoj razini u okviru svoje participacije u europskom proračunu. Dakle, to je naime također jedna još forma participacije u europskom proračunu. I sa tog stanovišta za nas je izrazito važno da onda imamo jasnu politiku i utječemo na definiranje prioriteta Europske unije kada se radio o razvojnoj i humanitarnoj pomoći zbog toga što nam je u interesu da ju usmjeravamo u onom pravcu, u onaj tip projekata i u one zemlje koje su za nas po ovim kriterijima koje sam va vam početno iznijela relevantne. Dakle, budući da tu dajemo veliki novac za nas je jako važno da tu sudjelujemo. Ono što nam je cilj je da jačamo i partnerstvo za razvoj sa ostalim donatorima i zemljama partnerima, drugim riječima da sinergijski u onim zemljama koje smo izabrali kao svoje ciljane zemlje za razvojnu pomoć djelujemo što je moguće više sinergijski sa ostalim zemljama koje tu sudjeluju. Da kažem, koliko još imam, više-manje sam gotova… … [[Upadica se ne čuje.]] Aha, dobro, onda mogu, dakle da kažem nešto o volumenu i malo detaljnije o područjima ili sektorima u kojima osiguravamo tu službenu razvojnu pomoć. Dakle, u 2012. za koju je ovo izvještaj a taj izvještaj je bio na Vladi mislim u studenom prošle godine i sada ćemo nadam se relativno brzo vidjeti i izvještaj za 2013. godinu, dakle u 2012. dodijeljeno je oko 16,5 milijuna eura u, kroz službenu razvojnu pomoć. U odnosu na prethodno izvještajno razdoblje to predstavlja porast. Međutim, kada pogledate detaljnije podatke vidjeti ćete da zapravo nije porast u odnosu na 2011. nego je bolje evidencija da tako kažem. Dakle ono što sam rekla na početku bolja koordinacija i uvid u sve što ide kao službena razvojna pomoć, ne samo preko Ministarstva vanjskih i europskih poslova nego i preko svih drugih ministarstava. To se i prije događalo ali nije bilo okupljeno na jednom mjestu. Dakle, nije bio tako jasan uvid u to što se događa. Dakle, ostaje na istoj razini što predstavlja 0,03% bruto nacionalnog dohotka. To je daleko ispod onoga što su nama na neki način obaveze u europskim okvirima. I gotovo je sigurno da nećemo moći postići onu razinu obzirom na financijsku situaciju onu razinu učestvovanja službene razvojne pomoći u bruto nacionalnom dohotku koja se za nas predviđa od strane europskih institucija. Ali za sada zapravo nastojimo ju održati barem na toj razini na kojoj je bila i usmjeriti u one dijelove i one projekte koje smatramo da su naročito važnim, koje smatramo naročito važnim. Vidjeti ćete da smo prešli i iz jednog koncepta visoke razmrvljenosti u koncept koncentriranja na nekoliko ključnih područja i projekata. Također puno jasniji i definiraniji proces polaganja računa i obavijesti o provođenju projekata, fazama i okončanju projekata. Europska komisija je iznijela očekivanja da Hrvatska dosegne razinu izdvajanja za razvojnu pomoć od 0,33% bruto nacionalnog dohotka do 2015., to bi bilo otprilike 10 puta više od onog što sada izdvajamo u realnom smislu. To bi značilo izdvajanje u iznosu preko milijarde kuna i to na žalost novih razloga u ovom trenutku dakle neće biti moguće. Mi planiramo i dalje u onim okvirima koje ovdje vidite ugrubo za 2012. Dakle što se zemljopisnih prioriteta tiče, JI Europa je primateljica 80% ukupne razvojne pomoći koju Hrvatska daje. Na prvom mjestu je BiH kao prioritetna programska zemlja kojoj odlazi 33,73% ukupne službene razvojne pomoći. Zatim je Afganistan, zemlja u kojoj kao što se sjećate je Sabor poslao 350 u trenutku kad smo imali najviše vojnika u Afganistanu, 350 naših vojnika koji su imali odličnu reputaciju tamo i mi smo i to je jedan od instrumenata koje koristimo je da tamo gdje su naše mirovne snage, gdje naši vojnici sudjeluju u mirovnim snagama, da na tom mjestu imamo i civilne, razvojne ili humanitarne projekte, dakle da djelujemo sinergijski na tim mjestima i vojska i civilni projekti na točkama na kojima je naša vojska u mirovnim misijama. Dakle 4% je Afganistan, u Afganistanu imamo dakle glavna koncentracija je na projekte vezane na žene i djevojčice, obrazovanje, zdravlje i jedan projekt iz poduzetništva, dakle obrazovanje žena i okupljanje žena u proizvodnji tepiha, izgrađena škola i knjižnica za djevojčice i gradnja jedne trening bolnice dakle jedne male bolnice u kojoj će se obučavati primalje. Jedan specifični projekt tzv. primalje u zajednici, smrtnost majki i novorođenčadi je ogromna u Afganistanu i ovo je jedan projekt koji radimo sa afganistanskim vlastima i ako se pokaže uspješnim postoji interes mnogih zemalja da se uključe u taj projekt i da naprave jednu mrežu takvih trening bolnica u Afganistanu. Ako vas bude zanimalo ja mogu nešto detaljnije kasnije reći. Bliski Istok 4% i projekti više državne suradnje 8%. Hrvatska se nalazi na osmom mjestu najvećih donatora u BiH, nakon Europske unije, SAD-a, Švedske, Njemačke, UNDP-a, Švicarske i Norveške. Glavna područja u kojima razvijemo projekte službene razvojne pomoći su obrazovanje, zdravstvo i infrastruktura, dakle to su tri područja u kojima najveći dio službene razvojne pomoći odlazi. Napravljen je i pomak u percepciji hrvatske razvojne pomoći kao isključivo etnički obojene, uspostavljen je dijalog sa središnjim vlastima te se na poziv središnjih vlasti u BiH Hrvatska uključila u Forum koordinacije donatora. Dakle mi smo davali veliki novac do sada, nismo bili službeno priznati, dakle međunarodno priznati i uključeni u taj Forum koordinacije donatora. To je sad učinjeno i hrvatska je politika kao što je poznato stabilna funkcionirajuća BiH i pomoć koja vodi u tom pravcu. U tom kontekstu i jedna od inicijativa, ali ne u službenoj razvojnoj pomoći koju sada imamo je i projekt dizajniranja posebnog modela ulaska BiH u Europsku uniju, odnosno početka procesa za ulazak u Europsku uniju. U narednim razdobljima se planira nastavak potpore projektima demokratizacije i jačanja građanske svijesti, zaštite ljudskih prava, teme dodatne uz zdravstvo, infrastrukturu i obrazovanje na kojima radimo u BiH i transfer znanja na kojima radimo već dvije godine, transfer znanja iz reformi i izgradnji institucija koji prenosimo državnim službenicima. Što se tiče sektorskih prioriteta, hrvatska razvojna suradnja i pomoć usmjerena je u tri prioritetna pravca: obrazovanje, zdravlje i društveni i gospodarski razvoj, ali zapravo u velikoj mjeri infrastruktura kao gospodarski dio i obrazovanje za demokratske procese kao ovaj društveni dio. Provedeno je 156 bilateralnih, regionalnih i multilateralnih projekata, što predstavlja određeno smanjenje u odnosu na godinu prije toga, na 2011. kada je provedeno otprilike 4,5 puta više. Time se doprinijelo smanjivanju usitnjenosti projekata, dakle mi smo imali one famozne projekte farbanja ograde, ograde za koje se plaćalo ne znam koliko puta, pa smo imali više puta nabavku istih stvari svake godine koje nisu potrošne prirode itd. To smo objedinili, napravili transparentnu proceduru i usredotočili se na puno veće i značajnije projekte. To je ne samo u skladu sa našim opredjeljenjem, nego i sa svjetskim načelima o učinkovitosti razvojne pomoći u svim međunarodnim dokumentima. Udio bilateralne službene razvojne pomoći odnio je otprilike 63% od ukupne razvojne pomoći. Dakle, 63% je bilo bilateralno, a 32 ili nešto posto je bilo kroz različite multilateralne organizacije i institucije. Bilateralna pomoć je usmjerena u ukupno 19 država. To je više-manje u kontinuitetu u odnosu na 2011. Vidljiv je napredak u smanjivanju raspršenosti, odnosno u razmrvljenosti te pomoći na masu projekata. Jer je prije toga Hrvatska sudjelovala u službenoj razvojnoj pomoći 2010. u 40 zemalja ukupno. Usprkos tom napretku u smanjivanju raspršenosti mi smatramo da je potrebno uložiti i dodatne napore u usmjeravanje te pomoći u za Hrvatsku ključne programske zemlje, kao i da je važno nastaviti sa okrupnjavanjem programa čime se onda povećava naravno i efikasnost i vidljivost takvih projekata koji idu kroz službenu razvojnu pomoć. 2012. bila je godina kad smo značajno osnažili nacionalnu koordinaciju ove vrste pomoći. Predsjedanje nacionalnom koordinacijom podignuto je na ministarstvu razinu. Pored članova i zamjenika međuresorne radne skupine na razini pomoćnika u svakom nadležnom tijelu, dakle u svakom tijelu državne uprave koje ima neku vrstu razvojne pomoći određene su kontaktne točke ili kontaktne osobe za područje razvojne suradnje na operativnoj razini. I u ovom Izvješću prvi put od ikad imamo prikaz ja mislim da se tu još može napredovati, ali imamo prikaz službene razvojne pomoći kroz sva tijela državne uprave, dakle kroz bilo koga tko sudjeluje u razvojnoj pomoći a i humanitarnoj. Dakle, reći ću par riječi o humanitarnoj pomoći [[Upadica Zgrebec: Molim vas privedite kraju, pa ćete u toku rasprave.]] Evo ga. Projekti humanitarne pomoći usredotočeni su bili u tri tematska područja. Prvi je učinkovita i pravodobna zaštita u pružanju pomoći najugroženijim skupinama izloženim krizi primarno žene i djeca. Drugo je sektor humanitarnog razminiranja. I treće, rehabilitacija žrtava humanitarnih kriza primarno djece što smo radili uglavnom u Hrvatskoj gdje smo dovodili djecu iz tih područja. Evo ja vam se zahvaljujem. Tu ću se zaustaviti pa mogu eventualno na koncu reći još par riječi ako ima nešto što vas posebno zanima u ovom području.
Hvala lijepa. Izvjestitelji Odbora za vanjsku politiku. Pardon, imamo četiri replike. Vesna Škare-Ožbolt, izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospođo ministrice. Naveli ste da je službena razvojna pomoć u funkciji izgradnje identiteta hrvatske vanjske politike s čim se doista slažem. I također ste naveli da smo mladi donator, jer je Hrvatska evo prva post konfliktna kako ste rekli država koja ima iskustvo i znanje. Točno je da imamo iskustvo, imamo i znanje. Ali za razliku od drugih država koje imaju možda iskustvo mi imamo i uspjeh posebno uspjeh u jedinoj uspješnoj mirotvornoj misiji koja se odvijala na području Istočne Slavonije. Dakle, vi u traženju načina kako pomoći drugima koji se nalaze u konfliktu možete ponuditi preko 200 ljudi koji su, koji imaju i iskustvo i uspjeh i osposobljeni su za pružanje pomoći u uspostavi prijelazne policije, u uspostavi normalizacije života, u uspostavi postupka povratka prognanika. Dakle, sve su to stvari koje možete iskoristiti sa vrlo malim sredstvima a sa jako velikim efektom. Također bi mogli otvoriti i školu mirotvorstva u Hrvatskoj, na taj način Hrvatsku staviti u kreatora mira upravo sa iskustvom koje Hrvatska ima. Zašto bi jedna škola mirotvorstva za krizne situacije bila u Austriji, a ne u Hrvatskoj primjerice. Evo to su moji prijedlozi kao prilog ovom vašem izvješću.
Odgovor na repliku, potpredsjednica Vlade Vesna Pusić.
Hvala lijepa. Je istina je, to radimo. Dakle, mirna reintegracija hrvatskog Podunavlja u kojoj ste i sudjelovali je svakako jedna od tema gdje mi koristimo i ljude i znanje koji su tehnički sudjelovali u tome da ih iskoristimo u situacijama i zemljama gdje je to važno, zanimljivo ili relevantno, koje su post konfliktne i u tom pogledu smo imali ne samo interese nego i napravili i katalog specifičnih znanja vezano na to. Imali smo i prekogranične i imat ćemo i dalje prekogranične projekte upravo ovo što ste spomenuli građanskog obrazovanja, među etničkog pomirenja. Sudjelovali su i Izraelci i Palestinci u takvom projektu. Dakle, to je specifično hrvatsko znanje i mi ga koristimo i koristit ćemo ga i dalje.
Ante Babić replika.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovana ministrice vanjskih poslova u svom izvješću u ovoj provedbi gorili ste o izgradnji identiteta RH u međunarodnim odnosima i rekli ste da imamo jasnu politiku koliko sam dobro shvatio i utječemo na politike EU vezane u davanju razvojne pomoći. Ono što želim i što sam vidio zapravo u ovom izvješću iako je za 2012.godinu a odnosi se na BIH na koju ste potrošili dvije, tri rečenice i rekli ste da je najveća razvojna pomoć nekih 33% bila vezana za BIH i napomenuli ste tri segmenta kroz obrazovanje, zdravstvo i infrastrukturu koji se koriste za BIH iako u ovom izvješću piše i za slobode i sigurnosti u BIH. Naravno nedavni ili sadašnji događaji u BIH sigurno upozoravaju i opominju i vas i sve nas da RH mora imati svoj jasan stav vezano za BIH. Slijedom toga siguran sam da i vaša politika, politika Vlade RH u BIH mora biti za potpuno ustavno pravnu institucionalnu ravnopravnost hrvatskog naroda sa ostala dva konstitutivna naroda u BIH i niti jedno institucionalno rješenje koje ne polazi od tog standarda sigurno niti za vas ne bi smjelo biti neprihvatljivo. Slijedom toga dobili ste poruke i iz EU da se RH mora aktivno uključiti u ta rješenja zato smo i pozdravili odlazak premijera Milanovića da ovih događanja u Mostar a mislim da to mora biti i vaši cilj posebice ako znademo poziciju Hrvata u BIH kao i prvostupanjsku presudu šestorci Hrvata iz BIH nadajući se i uvjereni smo da drugostupanjska neće biti potvrđena pa slijedom toga vjerujem da ćete i tu …
Odgovor na repliku, potpredsjednica Vlade Vesna Pusić.
Hvala lijepa. Kao što ste vidjeli i kao što se vidi iz izvješća iz mog izlaganja dakle najveći dio naše službene razvojne pomoći odlazi u BIH, tu postoji određena logika obzirom da je BIH naš prvi susjed, obzirom da je zemlja s kojom imamo preko 1000 km granice, obzirom da je zemlja za koju smatramo da čija stabilnost je apsolutno vezana i utječe na stabilnost RH i na tu temu Hrvatska ima, ja bih rekla to je jedna tema na kojoj mi potencijalno možemo imati racionalan ali relativno veliki utjecaj i u okviru europskih institucija. Činjenica da je premijer Milanović otišao u Mostar u onom trenutku kad je otišao bile i ostaje u funkciji sprečavanja da se nezadovoljstvo koje ima svoj temelj zaista i u teškoj socijalnoj situaciji ne pretvori u etički sukob što bi bilo tragično za sve strane i prema tome to je također nešto što Hrvatska smatra važnim. Naša politika što se BIH tiče je da je to europsko pitanje, drugim riječima da Europa i može i mora biti ta koja će voditi proces postepenog približavanja BIH EU i da se umjesto da se postavljaju određeni preduvjeti BIH da bi se započeo barem taj proces predpristupni, da se dizajnira jedan posebni proces za BIH koji bi omogućio specifični put prema na koncu punopravnom članstvu a svi problemi se rješavaju onda u okviru tog specijalno dizajniranog puta BIH prema Europi. Evo to je, mi u tom pogledu imamo, smo upravo zapravo u procesu pokretanja i jedne rasprave u europskim okvirima o tome.
Hvala. Na ekranu imamo mjerenje vremena pa vas molim da se u okviru dvije minute bude replika i odgovor. Boro Grubišić replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Poštovana uvažena ministrice vanjskih poslova. Na stranici 6. ovoga izvješća piše da Europska komisija je iznijela očekivanja da RH dosegne razinu izdvajanja za razvojnu pomoć koju EU predviđa za nove zemlje članice od 0,33% bruto nacionalnog dohotka što bi u 2015. godini iznosilo milijardu 61 milijun i 877 tisuća i 300 kuna do 2015. godine znači do kraja ove godine. No imat ćete priliku odgovoriti, nemojte mi se miješati u repliku. Iz vašeg izvješća je vidljivo na stranici 22.da je ukupna službena razvojna pomoć 125 milijuna kuna. Je li ova preporuka samo jedna obvezujuća, neobvezujuća, labava ili na koji način je izašla ova preporuka Europske komisije da Hrvatska odnosno nova zemlja članica izdvaja 0,33% od bruto dohotka ili milijardu kuna do 2015. godine moramo li mi poštovati ili možemo proći drugačije s obzirom na situaciju, ekonomsku situaciju, gospodarsku situaciju u kojoj se Hrvatska danas nalazi.
Odgovor na repliku, potpredsjednica Vesna Pusić.
… [[Govornica nije uključena.]] Neobvezujuće je, mi ćemo 15. imati 0,11% kad se zbroji ono što dajemo sami i ono što dajemo kroz proračun EU.
Hvala. Branko Vukšić replika.
Uvažena ministrice vanjskih i europskih poslova. Slično pitanje sam htio postaviti i ja kao što je postavio gospodin Grubišić. Sasvim sigurno da je ugodnije i humanije biti donator nego primati pomoć, to je uvijek i uvijek kad si u takvoj poziciji je ugodnija pozicija. Mene zanimaju uz to, znači nema sankcija za Hrvatsku ako ne ispunimo predviđanja da bismo trebali dati milijardu kuna, po kojim kriterijima se financira? Da malo pojasnite, što mi odabiremo za taj novac? I 120 milijuna kuna koliko smo mi dali za Hrvatsku, jako puno i sasvim sam suglasan da trebalo davati drugima pomoć. I vrlo su bitni kriteriji na koje se ta pomoć daje. I mislim da niste odgovorili gospođi Vesni Škare-Ožbolt na pitanje zašto ne otvoriti školu mirotvorstva u Hrvatskoj jer bi to za identitet Hrvatske itekako bilo značajno, a u ostalom bili bismo u proaktivnom položaju i mislim da Hrvatska ima i kadrovskih resursa što je najbitnije za jedan takav pothvat s time da bismo sigurno popravili svoj državni položaj, svoj imidž u svijetu. Hvala vam.
Odgovor na repliku potpredsjednica Vlade, Vesna Pusić.
Hvala lijepa. Škola mirotvorstva je odlično, lijepa i dobra ideja i treba, ali nije službena razvojna pomoć, dakle mora unutar nekih drugih projekata se otvoriti i bilo bi dobro jer će, mislim da je dobar, zanimljiv i važan podatak pa i dobro govori o našem društvu da po eurobarometru 86% građana RH podržava službenu razvojnu pomoć, dakle želi da imamo razvojnu pomoć, smatraju da je to dobro i podržava razvojnu pomoć. Kriteriji su uglavnom zemljopisni, ovi koje sam vam spomenula, dakle ti interesi, kriteriji su i područja, kao što sam rekla mi se tu koncentriramo, osim u regiji gdje je posebna situacija, ali izvan regije se koncentriramo na zdravlje i obrazovanje žena i djevojčica jer smatramo da u zemljama koje se kvalificiraju kao primateljice razvojne pomoći, da je položaj upravo u zdravlju i obrazovanju žena i djevojčica je mjera i ona ključna točka po kojoj se prepoznaje bilo napredak, bilo nazadovanje jednog društva tako da su to kriteriji koje koristimo.
Hvala. I sada ćemo čuti izvjestitelja Odbora za vanjsku politiku, predsjednika odbora, gospodina Milorada Pupovca. Izvolite kolega.
Poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatske Vlade i ministrice vanjskih i europskih poslova, kolegice i kolege. Odbor za vanjsku politiku Hrvatskog sabora na svojoj 36. sjednici, održanoj 04. veljače ove godine raspravljao je o izvješću o provedbi službene razvojne pomoći RH sa inozemstvom za 2012. godinu koji je predsjedniku Hrvatskog sabora Vlada dostavila aktom od 28. studenoga 2013. godine. Odbor je raspravljao o ovom izvješću kao matično radno tijelo i u raspravi i nakon provedene rasprave jednoglasno prihvatio ovo izvješće. Sada mi dozvolite da kao predsjednik Odbora za vanjsku politiku i kao član ovoga Sabora kažem nekoliko riječi o ovom izvješću. Stanje službene razvojne pomoći neke zemlje je indikator snage njezine vanjske politike, bolji reći jedan od indikatora snage njezine vanjske politike, njezinog vanjskog političkog angažmana i njezinih vanjsko političkih mogućnosti. Isto tako stanje službene razvojne pomoći naše zemlje u ovom slučaju je indikator stupnja mogućnosti koje naša zemlja može imati kad je posrijedi međunarodna solidarnost koju smo mi prihvatili i koju prihvaćamo kao svoju međunarodnu vanjsko političku obavezu. S druge strane indikator, naravno i naših obaveza i sposobnosti ispunjavanja naših međunarodnih obaveza koje smo kao članica Unije, kao članica NATO saveza i kao članica niza drugih organizacija prihvatili. I konačno stanje i obim službene razvojne pomoći naše zemlje je naravno indikator naših interesa kao zemlje u međunarodnom okviru i međunarodnim razmjerima. I kao što je gospođa prva potpredsjednica i ministrica kazala naši interesi su još uvijek primarno usmjereni na naše neposredno okruženje. Čak bih mogao reći da su neposredno usmjerene naše ustavne obaveze ili na obaveze, ustavne obaveze RH, to znači da su u prvom redu usmjerene prema BiH, a onda unutar BiH prema ustavnim obavezama RH u brizi prema pripadnicima hrvatskog naroda u BiH. Jer najveći dio [[Upadica Zgrebec: Praksa je da izvjestitelj odbora pročita, a ne da komentira izvješće. Molim vas.]] Zahvaljujem gospođo potpredsjednice.
Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Ilija Filipović.
Poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvažena ministrice gospođo Pusić sa suradnicama, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Dakle konačno jedna lakša i relaksirajuća tema na korist cijele Hrvatske i svih nas jer smo ipak ovdje bili davateljica pomoći humanitarne i razvojne. Kada smo raspravljali ovakvo izvješće o provedbi službene razvojne pomoći inozemstvu za 2011.godinu naveo sam da je Hrvatska kroz razvojnu pomoć postala jedan važan čimbenik u međunarodnim okvirima. U tom kontekstu Hrvatska je tijekom 2012.dobila još više na važnosti jer je tijekom dugogodišnjeg pregovaračkog procesa s EU prikupila brojna iskustva i ta brojna iskustva svesrdno stavila na raspolaganje onima koji čekaju u predvorju ulaska u EU. Takvo iskustvo kao specifičnost RH u odnosu na ostale države članice EU izuzetno će dobro doći svima onima u čekaonici ili u vorzimmeru kako bismo rekli čekaonice za ulazak u EU. Izdvajanja koja smo čuli u uvodnom izlaganju poštovane ministrice Pusić, dakle neke stvari ćemo lamentiranjem i kroz replike i kroz naša izlaganja čuti možda više puta. Ta izdvajanja nisu usporediva s izdvajanjima ostalih članica EU iako je iznos novčanih izdvajanja za službenu razvoju pomoć definiran od strane EU. Čuli smo da ćemo mi redefinirati to što su na u EU definirali. Za Hrvatsku kao novu članicu do 2015.dakle predviđeno je da izdvojimo iz bruto nacionalnog dohotka 0,33% što bi morali dosegnuti do 2015., ali čuli smo da je to već uvidjela Vlada i ministrica je jasno rekla da to neće biti milijarda i nepunih 62 milijuna kuna nego će to biti 0,11% bruto nacionalnog dohotka do 2015. No bit će onoliko koliko možemo dati i dobro je da dajemo, dobro je da ne primamo kao što je to bilo neposredno prije ulaska u EU. Međutim kao država možemo biti s jedne strane ponosni jer smo u ovoj našoj situaciji i gospodarskim poteškoćama pružili ukupnu pomoć u iznosu od 125 milijuna kuna, ministrica je rekla to u eurima taj iznos, što je za 22 milijuna kuna više nego 2011.kada je izdvojeno 109 milijuna kuna. S druge strane naravno da je važno dati prilog razvoju slabije razvijenih zemalja, no upravo s obzirom na gospodarsku situaciju u Hrvatskoj nije možda bilo prijeko potrebno taj iznos uvećati već je bilo dovoljno da smo samo zadržali tu konstantu davanja potpora razvoju slabije razvijenim zemljama i zemljama u našem susjedstvu. Sve aktivnosti koje su provedene, projekti koji su realizirani učvrstili su sigurno našu poziciju u okvirima šire međunarodne zajednice i to je nesporno i to je za svaku pohvalu. I unatoč definiranosti visine izdvajanja i uvećanom izdvajanju u odnosu na prethodnu godinu primjetan je trend pada izdvajanja za razvoj pojedinih članica što se pak opravdava gospodarskom situacijom, dok se povećanje ukupnog iznosa izdvajanja za službenu razvojnu pomoć praktički nigdje u izvješću ne pokušava opravdati. Iz izvješća se jasno vide naši pozitivni učinci na pružanju pomoći upravo u onim prostorima gdje je ona bila najnužnija. Sva je službena razvojna pomoć usmjeravana u skladu sa dugoročnim interesima RH ponajprije zemljama u regiji u našem susjedstvu prema zemljama Jugoistočne Europe i to u iznosu od, ja ću govoriti o apsolutnim iznosima od 54 milijuna 590 i nešto milijuna kuna, ponajprije prema BiH i taj iznos u apsolutnom iznosu za 2012.iznosi 44 milijuna i 200 i nešto tisuća kuna koja je razumljivo i najveći pojedinačni primatelj iz potpuno opravdanih razloga o čemu je govorila gospođa ministrica. Najveći primatelj je BiH razvojne pomoći, to je negdje 8% čuli smo taj podatak. Na 8.smo mjestu kao zemlja koja pomaže susjednu BiH. Kada već govorimo o BiH potrebno je reći nekoliko riječi o napretku smanjivanja raspršenosti tih projekata koje smo do sada imali u financiranju u davanju te pomoći. Bilo ih je 2009. 449, 2010. 431, 2011. 379. U 2012.smo imali ukupno 34 projekta u različitim sektorima poput zdravstva, obrazovanja, kulture i razvoja civilnog društva, a neki od tih projekata su kapitalni projekti koje ja moram spomenuti, to je obnova Kliničke bolnice u Mostaru i projekti sveučilišta u Mostaru. Izdvajam ova dva projekta sasvim ciljano ne umanjujući značaj bilo kojeg drugog projekta gdje su usmjeravana sredstva u BiH jer je riječ o projektima od vitalnog nacionalnog interesa za Hrvate u BiH ali molim vas i za sve druge građane u Bosni i Hercegovini i juga Hrvatske jer Klinički bolnički centar i Sveučilište u Mostaru su pod potpuno jednakim uvjetima dostupni i u funkcionalnom i u svakom drugom smislu i Bošnjacima i Srbima i predstavnicima nacionalnih manjina što je sasvim razumljivo a i našem susjedstvu na jugu Hrvatske. Ovaj veliki pad u broju projekata uz pad financijskog iznosa koji se izdvaja za Bosnu i Hercegovinu taj pad je negdje oko 5% a pri povećanju ukupnog iznosa izdvajanje je vrlo indikativan. I postavlja se pitanje koliki ćemo tek financijski pad bilježiti evo uz najavu ovih 0,11 do 2015. iz bruto nacionalnog dohotka umjesto 0,33 ali i to je razumljivo jer je stanje u zemlji takvo kakvo jeste voljeli bismo svi da je to drugačije. Vrlo je upitna nova filozofija, moram progovoriti o tome par riječi, filozofija usmjeravanja sredstava prema državi Bosni i Hercegovini i kako stoji prema entitetima. Znači prema Republici Srpskoj i prema Federaciji Bosne i Hercegovini. I ne daj Bože da se dogodi da ta sredstva budu išla na račune samo entitetu i državi bosni i Hercegovini. Tada bi ta sredstva koja šalje Republika Hrvatska institucijama Bosne i Hercegovine vjerojatno teško dolazila do ruku Hrvata kojima su prioritetno i namijenjena ili hrvatskim institucijama. Brine me taj koncept jer gdje je tu Distrikt Brčko, gdje su tu županije, taj Distrikt Brčko je kondominij dva entiteta ali je na razini države. I gdje su tu županije koje su također teritorij unutar države sa svojim vlastitim ustavima. Zbog toga postavljam pitanje distribucije sredstava na način da to ide prema entitetima. I jedna mala digresija, u obrazloženju na stranici 34, možete to primijetiti za obustavu financiranja i nastavka gradnje Hrvatskog narodnog kazališta u Mostaru poruka je Hrvatima zaboravite na Hrvatsko Narodno Kazalište u Mostaru da ćete ga ikada imati. Jer način kako je to obrazloženo imam dojam da je razgovarano sa pogrešnim sugovornicima i da je došlo do obustave rada tog financiranja. No to je čini mi se rukopis onih ljudi koji su u Državni ured za Hrvate izvan Hrvatske preuzeti iz brojnih ministarstava pa i iz Ministarstva vanjskih poslova. I prepoznajem tu rukopis njihov. Nadam se da će taj odnos prema takvoj instituciji kao što je Hrvatsko Narodno Kazalište u Mostaru biti promijenjen profuturo kada budemo raspravljali buduća izvješća za prošlu godinu, ovu godinu i za 2015. u ovom mandatu. Odmah iza Bosne i Hercegovine već smo čuli od gospođe ministrice jest Crna Gora, zatim Afganistan kojemu je prisutan značajan broj pripadnika Hrvatskih Oružanih snaga i Afganistan zauzima prvo mjesto na popisu najmanje razvijenih zemalja u svijetu. Hrvatska je u izvještajnom razdoblju kako stoji u izvješću u Afganistanu provela ukupno 11 projekata u vrijednosti preko 5 milijuna kuna. I to je Afganistan time postao prioritetna zemlja odmah nakon partnera u jugoistočnoj Europi. Pomoć Afganistanu usmjeravana je uglavnom na bitne i važne projekte, obrazovanje, zdravstvo, infrastruktura, usluge itd., da ne ponavljam, to sve što je, o čemu je govorila ministrica Pusić. No, ono što nas izdvaja je sudjelovanje Republike Hrvatske u nekim projektima u kojima nije sudjelovao niti jedan od većih donatora poput projekta poticanja razvoja obrta u ruralnim i zabačenim krajevima upravo promicanje zaštite prava žena o čemu je nešto spomenula i gospođa ministrica. U raspravi u izvješću 2011. imao sam također čast govoriti o tom izvješću, naznačio sam jedan nedostatak tog izvješća i taj ne sadrži poduzimane mjere kontrole, utroška sredstava i nadzora nad dakle korištenjem tih sredstava. To govorim zbog toga jer bi se vrlo lako bez kontrole i bez nadzora ta sredstva mogla i zlorabiti i mogla bi ne doći dakle u ruku građana zemalja kojima je ta pomoć namijenjena. Izvješća o kojima raspravljamo danas ima identičan nedostatak. I ja bih lijepo molio ako je moguće uzeti ovu primjedbu u obzir. I neka se pri sastavljanju sljedećih izvješća dakle naznači na koji način se vrši nadzor utroška i kontrole utroška tih sredstava. Republika Hrvatska treba bi i dalje davati prilog smanjivanju siromaštva, postizanju održivog razvoja i brinuti o zaštiti ljudskih prava s ciljem stjecanja novih prijatelja među zemljama u poteškoćama iako niti sami nismo bez poteškoća poglavito u gospodarskom smislu. Hrvatska je relativno mali ali zahvalan donator. I na tom planu pružanja službene razvojne pomoći i dalje treba se posebno fokusirati prema partnerskim zemljama na naj bolji način kako bi se popravilo i tamo bar što se popraviti može. I nakon svega što sam rekao u brojnim kvantifikacijama koje sadržava ovo izvješće i što smo do sada čuli, izvješće o provedbenoj razvojnoj pomoći Hrvatske inozemstvu može se netko zapitati zašto se toliko naprežemo a ne možemo, pa i Hrvatska oskudijeva i mi nemamo dovoljno za naše potrebe, puno je nezaposlenih blizu smo cifre od 400 tisuća, što je strašno, nizak nam je standard, teško se živi itd.. A ja ću ostati pri onome što smo već čuli, u izvješću je to akceptirano, mi smo članica Europske unije, mi smo članica NATO-a, naša je dužnost počivati načela Međunarodne zajednice. Mi sudjelujemo dakle sukladno tim načelima i tko daje i pomaže drugima njemu se to i višestruko vraća. Hvala vam lijepo.
Replika, Šimo Đurđević.
Hvala lijepa. Cijenjeni kolega Filipović, meni je jako poznato da ste rođeni u istočnom dijelu Hrvatske, školovali se tu, ali da ste obnašali ispred reda hrvatskog naroda u BiH odgovorne dužnosti i znam da poznajete situaciju kad se tiče institucija BiH. Kad se tiče službene pomoći Republike Hrvatske Bosni i Hercegovini, neću dalje širiti niti dužiti, jest da je ona nešto manja nego što je bila ovih godina, ali zalažem se za to i rekao bih onu poznatu "nije u šoldima sve". Može se pomoći i na drugi način. Ja mislim da Hrvatska ne smije stajati skrštenih ruku kad se tiče izgradnje hrvatskih institucija u BiH i drugih institucija i ne samo hrvatskih. Kad se tiče hrvatskog sveučilišta i njenih ispostava diljem hrvatskih entiteta i poglavito ne smije stajati skrštenih ruku kad se tiče novčarskih institucija, a znamo što se dogodilo sa bankom u Mostaru, da su ljudi pohapšeni, da se s tenkom ušlo u banku i da danas nitko nije suđen niti osuđen. Ušlo se iz razloga toga po meni da bi se uništila institucija koja bi pratila gospodarstvo na onom području i razlog tomu je iz dana u dan iseljavanje Hrvata iz BiH. Mislim da hrvatska vanjska politika u ovim slučajevima i u drugim slučajevima treba se značajnije uključiti u rješavanje ovih problema, a smatram da to nije zadiranje u unutarnje probleme susjedne države. Hvala.
Srđan Gjurković, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani kolega, drago mi je da ste podržali smanjenje broja projekata odnosno koncentraciju i projekata i realizaciju projekata sa 300 i nešto koliko ih je bilo u 2011. godini na 34 koliko je ovdje navedeno. A otvorili ste jedno pitanje u smislu da li će ta sredstva doći tamo gdje su ona namijenjena, da li će biti iskorištena na pravi način itd., itd., A mislim da ste možda propustili u izlaganju ministrice ili potpredsjednice Vlade onu jednu ključnu riječ ili rečenicu koja kaže ova razvojna pomoć temelji se na učinkovitosti razvojne pomoći na kojem inzistira i radi Europska unija, a ta riječ učinkovitost znači da se prati i efikasnost, znači što smanjenja troškova, a što veća realizacija usluga, djelotvornost odnosno učinak, koliko učinka imamo u odnosu na uložena sredstva i same svrsishodnosti, znači planirano-ostvareno. Ta riječ učinkovitost u biti realno govori da svaka kuna uložena, naravno ne samo u našu blisku i susjednu BiH nego u sve zemlje kojima osiguravamo razvojnu pomoć će se točno i jasno detektirat i ne bi smjelo biti uopće sporno da li su sredstva došla, dapače dobit ćemo i rezultat kolika je i korist od tog ulaganja.
Odgovor na repliku, Ilija Filipović.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Meni je žao što gospodin Gjurković nije pažljivije slušao ono zbog čega sam ja primijetio da se sredstva usmjeravaju prema državi BiH i prema dva entiteta, jer mi imamo tri entiteta i Brčko distrikt je praktično jedan entitet. 10 je pravnih subjekata koji imaju svoje ustave i tamo gdje ostvaruju Hrvati prava, ostvaruju ih u županijama gdje predstavljaju neku većinu i u općinama gdje predstavljaju neku većinu. U jednom entitetu i u drugom entitetu minoran je utjecaj Hrvata ostvariti bilo kakvo pravo, a preglasani su uvijek kad nešto traže. Strah me da ta sredstva ne bi lutala. No ono što mi je jako bitno, ja sam razumio da se komunicira sa državom. Država BiH je presložen državni mehanizam i tu složenost BiH kad shvatimo svi mi u ovom Saboru i u Republici Hrvatskoj i u državnim institucijama, lakše ćemo voditi i dijalog sa svim razinama vlasti u BiH. Jer identitet zemlje u međunarodnim odnosima gradi se i uz poštivanje, uvažavanje i dobro poznavanje odnosa druge strane s kojom razgovaramo. Hvala lijepa.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Filipoviću, krenut ću od ovog vašeg odgovora na repliku. Rekli ste da je BiH presložen državni sustav, ja bih rekao da je nepotrebno presložen državni sustav, a reflektirao bi se na ovo kad ste govorili o tome je li prekinuta bila svaka pomoć gradnji, završetku gradnje, ideji Hrvatskog narodnog kazališta u Mostaru. Ja se slažem, pročitao sam obrazloženje koje se navodi da u ovom trenutku nema potrebe za tu vrst zgrade Hrvatskog narodnog kazališta. Trebamo se staviti u realne okvire jer je novca sasvim sigurno i u BiH i u Hrvatskoj premalo, ali se slažem s vama da Hrvatsko narodno kazalište u Mostaru je itekako potrebno, samo treba svesti na realne okvire. I sad bih se još referirao kada je gospođa potpredsjednica Vlade, ministrica vanjskih i europskih poslova nabrajala zbog čega je najviše pomoći BiH. Ja vjerujem da je zaboravila još na jedan segment, a to je u Bosni i Hercegovini ima najviše Hrvata i Hrvati su tamo konstitutivni narod, mislim najviše Hrvata u zemljama u našem okruženju i sasvim sigurno da je i to jedan od razloga što najveći dio novca ide u pomoć Bosni i Hercegovini, iako mi komuniciramo sa državnim organima. Ali tu pretpostavku su vjerojatno imali u ministarstvu u vidu.
Odgovor na repliku, Ilija Filipović.
Hvala vam lijepa gospodine Vukšiću, dobro ste to zamijetili. Nisam mogao šire na tu temu govoriti, jer to nije sastavni dio izvješća ali ću odgovoriti na vaše pitanje sa zadovoljstvom. Mi smo jučer, prekjučer imali raspravu, vrlo ozbiljnu raspravu o Hrvatskoj radioteleviziji i o Hrvatskom narodnom kazalištu. Dakle narod koji zanemari te dvije institucije zanemario je samog sebe. Reći u izvješću, obrazloženju zbog čega se Hrvatsko narodno kazalište ne financira je najblaže rečeno stupidarno. Zašto? Pa Gradsko vijeće Mostara ne funkcionira. Uputiti to na grad Mostar koji treba napraviti Studiju opravdanosti, dati suglasnost da se gradi itd. To je mogao napisati samo netko tko ne poznaje stanje u gradu Mostaru. Grad Mostar je bez Gradskog vijeća, grad Mostar je sa dva lutkarska kazališta, sa dva vodovoda, sa dva sveučilišta, sa dva kliničko-bolnička centra, sa dva operatera, sa dva električna poduzeća, sa tri mentaliteta, sa tri svjetonazora. Dakle, to je Mostar. Mostar treba znati i tamo nisu provedeni u odnosu na sve druge jedinice lokalne uprave i samouprave izvori, jer većina u Gradskom vijeću Bošnjačka nije prihvatila implementaciju odluke Ustavnog suda da se promijeni statut kako bi se pristupilo izborima.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Tanja Vrbat.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici, uvažena prva potpredsjednice hrvatske Vlade sa suradnicima. Evo u prilično koncilijantnom tonu nadam se da će tako i nastaviti ova rasprava o Izvješću o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske u inozemstvu za 2012. godinu. Zahvaljujem se ministrici na vrlo iscrpnom i detaljnom izvješću kako je potrebno kad raspravljamo o utrošenim sredstvima poreznih obveznika Republike Hrvatske. U ime Kluba zastupnika SDP-a u Hrvatskom saboru želim se osvrnuti samo sa par riječi na prethodna dva, prethodne dvije godine prije ove godine koja obuhvaća ovo izvješće, a to su 2010. godina kada smo izdvojili vrlo mnogo za razvojnu pomoć. Međutim, ta pomoć je bila vrlo fragmentirana i odvila se u otprilike 790 projekata, razvojnih projekata od čega veliki postotak nije obuhvatio niti jedan od tematskih prioriteta definiranih u Nacionalnoj strategiji. U 2011. godini izdvojili smo 108 milijuna kuna, odnosno više od 14 milijuna eura iz državnog proračuna za manji broj projekata. U 2012. godini, godini predmetnog istraživanja, predmetnog izvješća kojeg raspravljamo utrošili smo 125 milijuna kuna ili oko 16,5 milijuna eura što predstavlja povećanje za 16 milijuna kuna odnosno 2,1 milijuna eura u odnosu na 2011. godinu. Ali u apsolutnom iznosu to je 0,03% bruto nacionalnog dohotka što bi bila identična razina kao i godinu ranije. Hrvatska je od 2007. godine kada smo započeli sa naših prvih 147 i pol milijuna kuna zemlja davateljica, odnosno sudjeluje u međunarodnoj razvojnoj suradnji. I prije nego što smo postali punopravna članica EU bili smo svjesni da od nas postoje očekivanja i od strane Europske komisije i ostalih europskih institucija, da ćemo i nakon pristupanja EU biti spremni sudjelovati u politici razvojne pomoći EU. Kao što znamo EU je najveći svjetski davatelj pomoći zemljama u razvoju. Cilj je dostići izdvajanja u visini od 0,7 bruto nacionalnog dohotka do 2015. godine, te sukladno očekivanjima iz predpristupnog procesa i mi bismo do 2015. godine trebali dosegnuti razinu izdvajanja do 0,33% bruto nacionalnog dohotka ili oko 1,1 milijardu kuna kako je rečeno u prethodnim raspravama kako smo čuli već od ministrice. Ta izdvajanja nisu obvezujuća i na žalost najvjerojatnije nećemo ih uspjeti dostići tu visoku razinu. Politika međunarodne razvojne suradnje sastavni je dio hrvatske vanjske politike. Njezini ciljevi moraju biti koherentni sa politikom na nivou EU, te u skladu sa ciljevima međunarodnih organizacija kojima pripadamo. Glavni cilj politike razvojne suradnje Republike Hrvatske jest doprinijeti smanjivanju siromaštva, te postizanju održivog i uključivog razvoja utemeljenog na demokratskim vrijednostima zaštiti ljudskih prava s posebnim osjetljivim pristupom prema ženama i djeci kao i na olakšavanje patnji ugroženog stanovništva za vrijeme humanitarnih katastrofa. Osim što se kroz razvojnu pomoć pokazuje solidarnost osnažujemo i naše političke, gospodarske i kulturne odnose sa zemljama partnericama, doprinosimo sigurnosti i stabilnosti kako na regionalnoj, tako i na globalnoj razini. U 2012. godini provedeno je 156 bilateralnih, multilateralnih i regionalnih projekata što predstavlja značajno smanjenje u odnosu na 2011. godinu kada je provedeno 573 projekata, ali time se doprinijelo smanjivanju fragmentiranosti, odnosno okrupnjavanju projekata. Bilateralno bila je pomoć usmjerena na 19 država što je puno fokusiranija pomoć od prethodnih godina. U klubu SDP-a smatramo da su u 2012. godini sredstva utrošena iz državnog proračuna za razvojnu suradnju u skladu sa našim vanjsko-političkim prioritetima, komparativnim prednostima kojima raspolažemo kao zemlja i da smo našli svoju nišu u europskoj razini u vidu prenošena naših specifičnih iskustva prije svega kao konfliktne i post konfliktne demokracijske tranzicije i trasformacije kojeg smo stekli kroz godine ali i dijeljenja naših jedinstvenih iskustva stečenih tijekom pregovaračkog procesa sa EU. Vidljivo je da s novcem utrošenim na provedbu pojedinih projekata poštujemo nacionalno i lokalno vlasništvo imajući u vidu da je pružanje pomoći vrlo složen i osjetljiv proces koji mora uvažiti potrebe ali i postojeće institucije zemlja primateljica. Najbolje to vidimo kako je bilo ovdje riječi dosta u prethodnim raspravama npr. u bilateralnoj pomoći BIH. Službena razvojna pomoć u 2012. godini prvenstveno je bila usmjerena na tri sektora, a to su obrazovanje, javno zdravlje i društveno gospodarski razvoj. Geografski pratili smo slijed koji je bio zacrtan i godinu ranije a to su kako je rečeno već i Jugoistočna Europa posebice BIH, Mediteran te središnja Azija s naglaskom na Afganistan. Kada govorimo o pomoći BIH ona je iznosila u 2012. godini 44 milijuna kuna ili 34% ukupnih sredstava planiranih razvojnom pomoći. Provedena su ukupno 34 projekta u različitim sektorima iako u odnosu na 2011. godinu financijski iznos pokazuje pad od oko 5%, s druge strane zamjetan je napredak o podupiranju reformskih procesa na središnjoj i entitetskoj razini u strateškom usmjeravanju proračunskih sredstava u 20-tak kapitalnih projekata te povećanju transparentnosti i podizanju standarda suradnje koja je primarno usmjeravamo u projekte koji obilježavaju razvojni i održivi kriterij. Kolegice i kolege podsjetiti ću da je ovo četvrto u nizu izvješće ovakve vrste i da su dosadašnje kritike išle u smjeru prethodnim izvješćima išle u smjeru smanjenja fragmentiranosti, precizne geografske i sektorske usmjerenosti sukladno vanjsko političkim i gospodarskim interesima RH. Izbjegavanjem takozvane inflacije razvojne pomoći ah hoc prirode i težnja ka održivom karakteru ove pomoći te naravno samoj transparentnosti utrošenih sredstava. Usmjeravanjem razvojne suradnje u javno zdravlje, obrazovanje i kulturu i razvoj civilnog društva posebno u bilateralnoj pomoći u BIH u klubu SDP-a smatramo da smo te ciljeve i postigli. Kako je najveći dio sredstava otišao upravo na BIH na njoj sam se nekako i najviše zadržala i još želim pohvaliti onaj dio koji se što nije spomenuto do sada koji se odnosi na pomoć u protupožarnim sezonama isto tako u gašenjima požara, isto tako u susjednoj BIH. Kada je u pitanju pomoć nestabilnim zemljama ističe se naš doprinos Afganistanu te određeni kvantitativni učinci ulaska u područja u kojima nitko od drugih većih donatora nije bio prisutan te snažno promicanje zaštite prava žena, njihovo ekonomsko osnaživanje i obrazovanje djevojčica. Nažalost smatramo da nije vjerojatno u dovoljnoj mjeri to prepoznato i valorizirano od strane središnjih afganistanskih vlasti što se nadamo da će se ubuduće i promijeniti. Iako i dalje ostaju za riješiti strukturni problemi poput prijelaza iz projektnog u programsko planiranje, osnaživanje nacionalnih provedbenih kapaciteta te konsolidacije proračuna namijenjenog ukupnoj razvojnoj suradnji, uzimajući u obzir sve što je do sada rečeno ali i realne gospodarske mogućnosti RH u ovom trenutku te činjenica da je ovakvoj gospodarskoj i socijalnoj situaciju RH demonstrirala odgovornost, vjerodostojnost i međunarodnu solidarnost Klub SDP-a će podržati ovo izvješće. Hvala.
Hvala. Imamo repliku, Ante Babić.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice. Pa poštovana kolegice Vrbat, u vašem izvješću u provedbi službene razvojne pomoći RH u ime Kluba SDP-a spominjali ste i pomoć Afganistanu. Možda bi bilo dobro a to je na stranici 61. koliko sam vidio opisano, pomoć vezana za Siriju. Mislim da je RH među prvim zemljama EU zapravo prepoznala što će se događati u Siriji odnosno kakav će problem izazvati izbjeglice u Siriji i sve one izbjeglice koje danas žive izvan Sirije pogotovo ne znam u Jordanu, u Turskoj i u Bugarskoj RH je davala pristojnu pomoć u okvirima svojih mogućnosti i mislim da se to isto nije trebalo zaboraviti pogotovo u kampu Safari ili kod vakcinacije i davanja pomoći djeci, sirijskoj djeci u Bugarskoj. Hvala.
Niste se javile kolegice. Sada je riječ zatražila prva potpredsjednica i ministrica gospođa Vesna Pusić, izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice i dozvolite mi da ja ako mogu sada da odgovorim na neka od tema i pitanja i komentara koji su izrečeni u raspravi do sada jer ću nažalost morati ostaviti zamjenika gospodina Klisovića dalje u raspravi budući da u službenu posjetu dolazi ministar vanjskih poslova Kosova tako da ću morati otići zbog toga. Nekoliko stvari samo bih htjela ovdje reći. Dakle, gospodin Filipović zastupnik HDZ-a je u ime HDZ-a rekao da, stavio je primjedbu na povećanje iznosa službene razvojne pomoći 2011., 2012., da je u teškim uvjetima povećana razvojna pomoć. Hoću ovdje naglasiti jer očito nisam dosta jasno rekla uvodno, nažalost ili nasreću kako gledate nije faktički povećan iznos nego je povećan, nego je promijenjen način registriranja troškova, dakle ovo povećanje je rezultat činjenice da prije nisu računani administrativni troškovi u troškove službene razvojne pomoći a sada su po standardima EU i ti troškovi ušli unutra, tako da mi nismo nažalost kao što smo rekli nasreću mogli to povećati ali smo način izračunavanja promijenili i imamo puno jasniju i puno točniju evidenciju koje tijelo državne uprave daje sada na jednom mjestu i zato imate taj broj. Drugo je pitanje evaluacije, dakle vrednovanja projekata i procjene provedbe projekata. To nije postojalo i mi smo u 2012., u izvješću za 2013. ćete prvi puta to vidjeti, mi smo u 2012. osmislili koncept ex-ante i ex-post, dakle unaprijed i unatrag vrednovanja. Ovo unaprijed je nešto lakše jer to stručnjaci procjene, ovo unatrag ćemo početi sa BiH zato jer je to blizu i jeftino što se tiče putovanja i mogućnosti vrednovanja. U projektima koji su na daljim lokacijama oslanjamo se na izvješća i podatke koje onda dobivamo sa terena od voditelja tih projekata, ali naravno ambicija je da i taj ex-post evaluacija bude za sve projekte koje bilo gdje provodimo. Do sada smo ih imali za ove afganistanske projekte. Netko je u raspravi rekao da su sredstva jako vrludala, ali sada više ne vrludaju, dakle projekti su jasni koji su projekti, financiranje je jasno, mi moramo ići kroz institucije, mi ne možemo privatnim osobama davati novce u ruke kroz institucije koje polažu račune. Hrvatska ima interes, to se u prvom redu na BiH odnosi, ima interes da BiH napreduje kao stabilna europska zemlja. To je jedina šansa i za Hrvate i za Bošnjake i za Srbe u BiH i to je naš cilj pa sa toga stanovišta i cilj razvojne pomoći. U ime SDP-a gospođa Vrbat je također spomenula evaluaciju, dakle idemo u taj projekt, ali on je osmišljen 2012. zato će te ga vidjeti u izvješću za 2013. i što se polaganja računa tiče to je potpuno jasna procedura i taj dio je nesporan, dakle ono što mi želimo je da vidimo da ti projekti koje smo financirali stvarno budu to što smo htjeli da budu i stvarno imaju tu funkciju i da ih se eventualno popravi, doda, oduzme nešto ako ne ispunjavaju onu zadaću zbog kojih smo u njih išli. Što se tiče projekta u Afganistanu moram napomenuti da mi nismo tu ignorirani ni od središnjih afganistanskih vlasti nego projekt izgradnje ovih trening bolnice radimo u dogovoru i u suradnji direktno sa afganistanskim vlastima i to je i preporuka AISAF-a, ali i jedna od prvih takvih projekata i sporazuma potpisanih između ministra Rasula i mene o izgradnji tih bolnica. Druga je stvar što se sada tamo u predizbornoj kampanji govori. Hvala vam lijepa, hvala puno za vaše primjedbe, neobično mi je drago da vas zanima ova tema, mislim da je ona vrlo važna i puno veća od onoga što se obično o njoj pripisuje.Ispričavam se što moram otići, ali ja sam sigurna da će gospodin Klisović, moj zamjenik odgovoriti na sva vaša pitanja i dodatne komentare.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Igor Kolman.
Kolegice i kolege, zahvaljujem gospođi potpredsjednici Hrvatskog sabora. Uvažene kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici, poštovana ministrice na odlasku, poštovani zamjeniče i kolegice pomoćnice. Mi kao država i društvo smo vrlo često nažalost uronjeni u probleme i ovdje mi u Saboru kojih imamo jako puno, to je činjenica i vrlo rijetko gledamo dalje od vlastitog dvorišta jer za to ni nemamo ni snage ni vremena isto iz objektivnih razloga, ali uvijek moramo imati na umu da smo dio svijeta koji postaje sve manji i manji i ništa se više ne događa daleko od nas, bez obzira na kojem kraju planete se zaista događalo. Drugim riječima, svaka nestabilnost, svaka humanitarna tragedija, svaki rad, svako siromaštvo, epidemije, potresi, poplave, prognani, izbjeglice, svi kojima je život ili dostojanstvo ugroženo utječu i na naše živote ovdje u Hrvatskoj, ali isto tako dobra slika Hrvatske bez obzira kako daleko i o kako se malom projektu radilo može proizvesti ozbiljne koriste za nas i za našu zemlju. I u tom smislu i razvojna suradnja i razvojna pomoć su važni instrumenti politike. Glavni cilj, i to citiram izravno iz ovoga izvješća, razvojne suradnje RH jest doprinijeti smanjivanju siromaštva te postizanju održivog i uključivog razvoja utemeljenog na demokratskim vrijednostima, zaštiti ljudskih prava s posebno osjetljivim pristupom ženama i djeci, kao i na olakšavanju patnje ugroženog stanovništva za vrijeme humanitarnih kriza uzrokovanih prirodnim ili ljudskim djelovanjem. Namjerno citiram jer ova definicija zaista izvrsno zvuči, navodi temeljen vrijednosti humanog društva, istovremeno odgovara općim ciljevima vanjske politike RH i što je i najvažnije iz izvješća o kojem danas razgovaramo se točno vidi da se politika razvojne pomoći zaista i vodi po načelima koja su navedena u citiranoj definiciji. Izravnu koristi od svih programa imaju prvenstveno zemlje primateljice, ali i posebno to želim naglasiti i RH i to i izravnu ili neizravnu korist. Ako mi dozvolite samo jedan kratki primjer iz vlastitog iskustva. Mi smo prošli tjedan imali jednu malu delegaciju Hrvatskog sabora i Odbora za vanjsku politiku u Crnoj Gori i tamo smo razgovarali sa mnogim kolegicama i kolegama bilo parlamentarcima, bilo ljudima iz Vlade, iz državne uprave koji sudjeluju u procesu pridruživanja Crne Gore EU i naša pomoć u procesu pristupanja Crne Gore Uniji i široko prepoznata i visoko cijenjena. I sasvim je sigurno da će imati dugoročne pozitivne učinke na naše međusobne odnose, ali i na status RH kako u regiji tako i u EU. Ta pomoć o kojoj govorim u pristupanju se uglavnom odvija kroz savjet za tranzicijske procese tzv. Centar izvrsnosti koji je osnovan pri Ministarstvu vanjskih i europskih poslova upravo 2012.godine na koju se ovo izvješće i odnosi i kroz taj centar se u skladu s potrebama zemalja partnera sustavno dijele stečena znanja i iskustva iz procesa tranzicije i pristupanja RH EU. Drugim riječima, RH se našla u poziciji da je suradnik, mentor i pomagač u ozbiljnim političkim procesima. A to koliko god bismo mi to svi željeli nažalost nije uobičajena situacija za našu zemlju i to je sigurno nešto na što svi zajedno možemo biti ponosni. Posebno treba naglasiti specifičnu ulogu koja Hrvatska može na temelju vlastitog, nažalost tragičnog iskustva, imati i u procesima postkonfliktne demokratske tranzicije, o tome je i ministrica i prethodni govornici su već nešto govorili. I to tematsko područje mi smo i profilirali kao našu specifičnu nišu u odnosu na ostale članice EU i taj proizvod da ga tako nazovem, politički mi nudimo na globalnoj razini. Osim što je osnovan Centar izvornosti 2012.je donijela i profiliranje naše političke niše u području postkonfliktne demokratske tranzicije, usklađivanje nacionalne politike s politikom razvojne suradnje EU, osnaživanje učinkovitosti, transparentnosti, koordinacije i administrativnih kapaciteta razvojne suradnje itd., itd. dakle cijeli jedan niz strukturnih promjena koje su politici razvojne suradnje dale i novi oblik i novi sadržaj. Posebno tu želim naglasiti načelo učinkovitosti razvojne pomoći kako bi se s nažalost vrlo ograničenim resursima kojih smo svi svjesni postigao što je veći mogući učinak. 2012. Hrvatska još nije bila članica EU ali je u statusu aktivnog promatrača doprinosila suoblikovanju politike razvojne suradnje unije, aktivno sudjelujući u raznovrsnim radnim skupinama, a preuzela je i predsjedanje skupinom za razmjenu informacija o dobroj humanitarnoj praksi. Što se našeg humanitarnog djelovanja tiče, opet u skladu sa postavljenim ciljevima ono je uglavnom bilo usmjereno na programe rane obnove u postkonfliktnim i nestabilnim okruženjima, prevenciju i jačanje kapaciteta za upravljanje krizama, stalno štiteći najranjivije skupine posebno žene i djecu. Geografski gledano kod bilateralne razvojne pomoći, o tome smo već govorili, prioriteti su bili BiH, Crna Gora, Afganistan, Sirija, Kosovo itd. koncentrirajući se prvenstveno na obrazovanje, javno zdravlje i društveno gospodarski razvoj. U segmentu multilateralne razvojne pomoći surađivali smo s 19 međunarodnih institucija i tijela. Jedan od dobrih primjera takve suradnje je projekt Školski obroci kojim Svjetski program za hranu osigurava prehranu afganistanskim obiteljima koje šalju djevojčice u školu. I u dodatku odnosno nakon uvodnog dijela ovog izvješća dobili smo tablicu sa svim projektima i to je najzanimljiviji i zapravo najilustrativniji dio tog izvješća. Iz te tablice se vidi cijeli taj spektar raznih projekata i raznih načina na koji RH doprinosi razvoju na globalnoj razini, od uspostave policijskih snaga u Afganistanu, do izgradnje škola, knjižnica, vodotornjeva, crpki za vodu, preko ženskog poduzetništva u Albaniji, projekata u sferi zdravlja, socijale i kulture u BiH, obrazovanja za demokraciju žena iz manjinskih skupina u Myanmaru, studenata iz Mauriciusa i Namibije koji na hrvatskim sveučilištima studiraju ovdje i nose svoje iskustvo sa Hrvatskom, svoje znanje i svoju vezu s Hrvatskom nose natrag u svoje sredine. To je između ostalog jedan od projekata koji bi trebalo sigurno pojačati jer to iskustvo studiranja u nekoj zemlji kod velike većine ljudi uspostavi jednu trajnu vezu sa zemljama u kojoj su studirali. I ako ti ljudi zaista onda budu u svojim sredinama uspješni poduzetnici, uspješni državni službenici, uspješni političari onda je sigurno da će dugoročno ugled i pozicija RH i u tim sredinama svakako jačati. Pa onda sve do akcija i uspostave sustava traženja spašavanja, gašenja požara u susjednim zemljama, policajaca iz naših najvažnijih turističkih tržišta koji ljeti patroliraju hrvatskom obalom. Vrlo popularan projekt jako puno medijske pozornosti dobiva i u Hrvatskoj i u zemljama iz kojih ti policajci dolaze. I da uopće naravno da ne spominjem izbjeglicama, prognanicima i tražiteljima azila. Sve to i mnogi drugi projekti koji su vidljivi u ovoj tablici koja je prilog izvješću su programi koji čine našu razvojnu pomoć kojom mi širimo humane i demokratske vrijednosti, pomažemo onima kojima je pomoć najpotrebnija, ali istovremeno učvršćujemo i međunarodni položaj vlastite zemlje. Ključni napreci po našem mišljenju koji su 2012.godine ostvareni u odnosu na prethodne godine su: okrupnjavanje projekta odnosno smanjivanje fragmentiranosti jer čini nam se da što su projekti manji i što ih je više to je teže odgovoriti na pitanje što zapravo želimo postići. 2. jačanje institucionalnog okvira npr. kroz Centar izvornosti. 3. jačanje suradnje sa ostalim domaćim i stranim dionicima procesa razvojne pomoći i 4. zadnje ali ne najmanje važno, jasnija povezanost s temeljnim ciljevima vanjske politike. Nakon duge i teške rasprave HNS je odlučio da će podržati ovo izvješće. Zahvaljujem.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Kolman, vi ste u svojoj raspravi dotakli jednu vrlo bitno pitanje koje zapravo mislim da ste jedini danas, a to je upravo ove trajne veze koje se uspostavljaju sa zemljama koje pomažemo, a to je studiranje u samoj Hrvatskoj. Ako se sjećate, vi ste puno mlađi, nekad je to bilo prije devedesetih itekako bitni dio politike. I danas Hrvatska ima koristi od toga što su nekada studirali u Hrvatskoj i danas su te veze najjače veze tih studenata. Pa i vidjeli smo kada se događaju neke velike tragedije, kada nam se javljaju ti ljudi iz tih zemalja i kada se vidi da je ta zemlje, ta veza daleko dublja nego što smo pretpostavljali ili što danas pretpostavljamo da samo studiranje i sam boravak nekoliko godina u Hrvatskoj znači jako puno. Na taj način stvaramo imidž civilizirane zemlje, zemlje znanja a u što se zaklinju sve Vlade, pa zaklinjala se i Vlada prije toga i Vlade prije nje, zemlje kojoj solidarnost nije strana. I to je ono što je već netko rekao u današnjoj raspravi nije sve u novcu. U tim nekakvim vezama koje su daleko dublje i trajnije Hrvatska ima šanse pa onda još ponavljam ono što smo prije spomenuli a to je škola mirotvorstva i znači to je isto tako jedan stupanj davanja znanja kao što je i samo studiranje.
Odgovor na repliku Igor Kolman.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Vukšić, zahvaljujem i vama, apsolutno se slažem sa svim što ste rekli, zato sam to i naglasio, meni se čini da je obrazovanje jedan od ključnih projekata u ovom razvoju razvojne pomoći i suradnje u budućnosti. Obrazovanje kao što ste i sami rekli uspostavlja posebno čvrste i najčešće posebno pozitivne i dugotrajne veze između osobe koja je studirala negdje u nekoj stranoj zemlji i strane zemlje posebno ako je to samo studiranje bilo kao što ste rekli dio pomoći, stipendija same te zemlje primateljice, gdje se onda dakle i ta cijela poruka o kojoj govorite, zemlja koja može nešto ponuditi, koja ima suosjećanje, koja ima ideju šta radi se onda zapravo širi i jača. Druga stvar koju tu želim naglasiti. Hrvatska ima nekoliko ili mnogo specifičnih znanja i specifičnih grana koje može ponuditi posebno u kontekstu naših ciljeva vanjske politike u ovom trenutku dakle recimo u kontekstu sjeverne Afrike, odnosno južnog Mediterana, mi imamo cijeli niz npr. mogućnosti u obrazovanju koje možemo ponuditi u ribarstvu, u brodogradnji, dakle studenata npr., evo samo jedan mali primjer, dakle studenata iz sjeverno afričkih zemalja koji bi mogli ovdje bilo kada se radi o ribarstvu, bilo kada se radi o brodogradnji, dakle o cijelom tom kompleksu industrije kojom mi baratamo i znanjima kojima mi baratamo. I naravno da onda takvo jedno obrazovanje može biti i kanal i za naš ulazak na ta tržišta kako naših ribara, tako naših brodara i brodo građevinara. Tako da to je sve skupa povezano i obrazovanje je sigurno jedan od ključnih projekata u ovako jednom programu i sigurno je da u budućnosti treba taj dio i jačati.
U ime Kluba zastupnika Jadranke Kosor i HGS-a, kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora, gospodine zamjeniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Mi svakako kao država i kao narod jako dobro razumijemo što znači pomoć, što znači pomoć u posebno osjetljivim trenucima, znamo koliko je važna ona da je dvostruko daje tko odmah daje, tko brzo daje jer smo to u nedavnoj prošlosti iskusili. Nažalost, ovo je trenutak da se podsjetimo da je Hrvatska u jednom trenutku imala oko milijun prognanika, izbjeglica, dakle i izbjeglica u vlastitoj državi svojih sugrađana, dakle prije svega Hrvata koji su prognani iz svojih domova ali i izbjeglica iz Bosne i Hercegovine. Da smo bili jedinstvena i zapravo čini mi se jedina zemlja do sada koliko znam koja je za zbrinjavanje prognanika i izbjeglica otvarala i hotele, cijeli jedan otok, evo otok Obonjan. I da smo uglavnom brigu o ljudima koji su ostali bez krovova, bez ičega ali najveći njih nije gubio nadu, da smo ih zbrinjavali gotovo, isključivo i najviše vlastitim sredstvima, dakle sredstvima iz državnoga proračuna. Tako da je u tom trenutku svaka pomoć u izgradnji naselja, u pomoći u hrani, u odjeći bila itekako vrijedna i važna. Pa u sklopu ove rasprave ovo je prigoda i sjetiti se s poštovanjem gospodina doktora Adalberta Rebića koji je jučer preminuo, predstavnika Vladinog ureda za prognanike i izbjeglice u tim najtežim trenucima, najtežim godinama i najtežim vremenima. Skromnog, tihog, obrazovnog, poštenog čovjeka koji je dao zaista srce onima kojima je bilo najpotrebnije. Kolegice i kolege, reći ću i jednu primjedbu na početku jer mislim da je itekako važno, da bi bilo važno da smo o ovom izvješću raspravljali prije, dakle prošle godine, puno ranije, jer smo evo u međuvremenu postali članica Europske unije, dakle mi razgovaramo o izvješću, o našoj pomoći, o našem projektu, o našoj politici, pomoći i potpore u godini u kojoj još nismo bili članica Europske unije. Dakle, voljela bih da ta izvješća zaista dolaze na vrijeme jer prevelik je razmak od kraja 2012. do evo ove rasprave kao što je bilo i sa mnogim drugim izvješćima o kojima smo nažalost sa velikim zakašnjenjem raspravljali u Hrvatskome saboru. Dakle, sigurno da je ovo jedan iznimno važan segment ne samo vanjske politike, politike općenito pa onda i unutarnje politike kada govorimo i o mnogim drugim zemalja ali prije svega u odnosu na Bosnu i Hercegovinu, na naše ustavne odredbe o brizi o Hrvatima u cijelom svijetu a osobito u susjednoj državi. Dakle, dobro je što se ovdje navodi da je prioritet jugoistočna Europa, to je logično. Europski put jugoistoka Europe iznimno je važan i mora biti jedan od prioriteta naše vanjske politike, jer je europski put ili euroatlantski put JI Europe, naših susjeda i konačno jamstvo trajnoga mira. Nešto što je jedna od pomalo zaboravljenih vrednota ili stupova na kojima počiva i Europska unija, a o tome koliko je važan i vrijedan mir znamo mi u Hrvatskoj. Rat je, kad gledamo u povijesnom kontekstu, zapravo tek relativno nedavno završio, a u Hrvatskoj konačnici '98. vraćanje Vukovara u ustavnopravni sustav Republike Hrvatske. U izvješću se dobro naravno navodi da je suzbijanje siromaštva jedan od glavnih ciljeva, jedan od glavnih motora ovoga sustava pomoći pa naravno onda i u Hrvatskoj, reći ću sa malo gorčine u ovom trenutku kad zaista imamo ogromne gospodarske i svake druge probleme, mi kao zemlja koju smo kako se i u izvješću ističe bili primatelj, a sada smo postali donator, mladi donator, svejedno, da bismo ako bi se ovakva situacija u Hrvatskoj nastavila možda se mogli lako pretvoriti u zemlju primatelja. Dakle vjerujem da se to neće dogoditi i zato je i ovo izvješće trenutak kad moramo promisliti što je pred nama, koje odluke moramo donositi. Evo neki projekti su, kao što je izmjena Zakona o radu, pred Hrvatskim saborom pa je to i trenutak da se okrenemo i unatrag, ali i da pogledamo bolje u budućnost. Vidljivost projekata, o tome se dosta govorilo. Ja ne mislim kao evo većina do sada koji su raspravili o tome da vidljivosti projekata pomaže okrupnjivanje projekata. Možda u nekim slučajevima da, to se posebno ističe za projekte koji su usmjereni na BiH ili u BiH. Mislim da je važno za vidljivost projekata da su oni zaista dobro pripremljeni, da su oni usmjereni tamo gdje je najvažnije i najnužnije i da su oni dakako do kraja transparentni, da ih nitko ni na koji način ne može zloupotrijebiti. Dakle 125 milijuna kuna u 2012. godini, to je velik novac, usmjeren je na 19 država, dakle velik novac, za hrvatske prilike velik novac. Govori se o povećanju, a istodobno smanjenju za BiH za 5%, ali mislim da je ovaj privid povećanja zapravo samo u boljem sustavu koji je pripomogao da imamo zaista relevantne podatke svih segmenata o kojima izvješće govori. Kad se govori o potpori JI Europe, ovdje se s pravom ističe naša pomoć u svim onim projektima koje smo u jednom velikom dijelu i sami osmislili, ali koji smo morali konstruirati zbog pregovaranja, zbog ulaska u Europsku uniju. Tim svojim iskustvom naravno da ćemo pomoći i ja i ovom prigodom podsjećam, jer to ne treba naravno zaboraviti, da smo mi kao Vlada u prošlom mandatu se opredijelili i darovali svim našim prijateljima na JI Europe, dakle ne samo neposrednim susjedima nego svima, svim vladama odnosno državama prijevod acquisa što je bio velik i važan posao u koji smo uložili i to uvijek ponavljam, 8 milijuna eura jer to nije nevažno. Tako da ovaj proračunski okvir koji se ovdje navodi, a vjerujem da je to i zbog toga što je to izvješće za 2012. pa je situacija u 2012. bila malo drugačija, dakle više od milijarde kuna do kraja 2015. naravno nerealno za očekivati. Ako zadržimo ovu razinu jer sad ne znamo više, mi danas raspravljamo ponavljam o 2012., ne znamo kakva je bila situacija 2013., ali ako zadržimo ovih 125 milijuna kao nekakav okvir recimo za 2015., ako to bude moguće onda će to biti dobro. I dobro je što u ovoj raspodjeli po ministarstvima vidimo da Ministarstvo znanosti, obrazovanja zapravo daje najviše, odnosno da je davalo najviše zato što je najvažnije davati u obrazovanje, u znanost, tamo gdje želimo pomoći. To je zaista najbolje konstruirana pomoć, ali svakako vezano i za zdravstvo. Tako da predlažem da koristimo i neka svoja iskustva u budućim projektima, neka svoja iskustva koja smo imali primjerice u Hrvatskoj u provedbi projekta "Desetljeće za Rome". Upravo u pomoći ženama, djevojčicama, u školovanju djevojčica što je osobito važno zbog tradicije, dakle imali smo odlične rezultate i mislim da bismo ta iskustva mogli u sljedećim godinama uklapati i ugrađivati u ove projekte razvojne pomoći. Dakle spominjala sam već BiH, važno je da je jedan dio te pomoći ponovo kao i svake godine prije toga išao u obnovu bolnice u Mostaru, ali isto tako važno ponavljam da i u sljedećim godinama što više ide u obrazovanje mladih ljudi, da vidimo i neke moguće projekte. Kolege su govorile o školovanju mladih ljudi iz zemalja kojima je bila potrebna pomoć u Hrvatskoj, dakle treba na taj način gledati i na BiH i mlade ljude iz BiH i mogućnost školovanja u Hrvatskoj. Dakle ono što je uloženo u znanje zaista je najbolje i trajno uloženo u tu državu. Dakako da podupiremo sve ove projekte vezane za potporu Afganistanu, osobito ponavljam na potporu i radu žena i školovanju djevojčica i naravno sve projekte za ravnopravnost spolova, za što je moguće brže informiranje i obrazovanje protiv nasilja u obitelji, protiv nasilja nad ženama i osobito na djevojčicama. I na kraju imam pitanje budući da ovaj pregled kako i na koji način je usmjereno, neću reći utrošeno, nego usmjereno ovih 125 milijuna kuna. Ovdje se u toj tabeli navode primjerice Turska i Moldova za koju je izvjesno da nismo usmjerili ništa. Dakle, ovdje i piše da je to nula kuna, pa ne znam zašto je bilo potrebno onda zemlje u koje očito nismo uputili pomoć zašto ih uopće navodimo u ovom izvješću i ovoj tabeli. Ako je nula onda ja mislim da nema potrebe. I apeliram da se evo u sljedećim razdobljima razmotri veća naša pomoć ako bude moguće Kosovu. Eto, hvala vam lijepa. Prihvaćamo Izvješće i predlažem još jedanput da sljedeća izvješća i da izvješće za 2013. godinu dođe što je moguće prije na naše klupe.
Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Kosor, vi ste u svome izlaganju govorili o tome da je Hrvatska već bila u poziciji kada je primala pomoć, ali je i davala pomoći. Rekli ste da se bojite da ćemo možda ponoviti situaciju kakva je bila prije da smo davatelji pomoći i da ćemo morati primati pomoć. Na žalost, povijest se često ponavlja. Međutim, mi smo prema sebi često nepravedni. Treba se prisjetiti stvarno koliko smo devedesetih davali i drugima, koliko smo davali naročito izbjeglicama iz Bosne i Hercegovine i naročito Bošnjacima što je u svojim knjigama dobro opisao, zapravo podastro dokumente general Slobodan Praljak a ti su dokumenti ostali u Hrvatskoj nezapaženi. Hrvatska je itekako humana i Hrvatska, građani Republike Hrvatske su sasvim sigurno među onima koji nikad ne odbijaju pomoć pa tako vjerojatno će biti i u buduće. I ovo što smo davatelji sasvim sigurno da daje jednu dobru sliku u Hrvatskoj i bio bih kao i vi sretniji da mi ne trebamo pomoć i da ju nikad i nismo trebali. Na žalost trebali smo je, ali kažem ponavljam. Trebamo biti ponosni što smo devedesetih kad je bilo najteže davali i što smo često bili osuđivani nepravedno.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Naravno bila bih sretna poput vas da možemo u sljedećim godinama povećavati pomoć, da možemo reći s obzirom na gospodarsku situaciju, rast BDP-a i cjelokupnu situaciju u državi da možemo povećavati pomoć zaista onima kojima je nužna i potreba. Jer najbolje znamo i to sam rekla koliko je važno i nije toliko često puta važna ta ukupna novčana pomoć, nego osjećaj da naravno niste sami. Spomenuli ste pomoć u zbrinjavanju bošnjačkih izbjeglica iz Bosne i Hercegovine. Točno, možda bismo o tome trebali o tome i više govoriti. Primjerice da cjelokupna briga o zdravstvenoj skrbi tih ljudi u Hrvatskoj je bila isto tako naša, isključivo naša. To je bilo naše opredjeljenje, ali je to išlo, dakle na zaista na teret sredstava iz državnoga proračuna. O tome se malo zna i o tim ciframa, o tim brojkama. Ukupno smo mi u zbrinjavanje prognanika i izbjeglica samo u ostvarivanju onoga što se zove krov nad glavom i kriška kruha zapravo utrošili sredstva koja su u konačnici utrošena na gradnju autoceste od Zagreba do Splita ili od Splita do Zagreba. I to bismo zaista trebali više isticati zato da bismo bili više ponosni na ono što smo sami radili, a ponekad nam za odlučnost malo treba i podsjećanja da smo zapravo snažni kad to treba.
Igor Kolman, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Gospođo Kosor, vi ste u svom izlaganju spomenuli darovanje prijevoda zajedničke pravne stečevine zemljama iz regije. Iako to nije dio ovog izvješća, ali ja se slažem da je to bio veliki iskorak u pomoći zemljama u regiji. I taj cijeli proces se nastavljao do dana današnjeg sa našom pomoći u procesu pristupanja prvenstveno zemalja regije ali i drugih Europskoj uniji. To pokazuje kako jedan dobro i ozbiljno odrađen posao može srednjoročno i dugoročno imati pozitivne efekte na u ovom slučaju Republiku Hrvatsku i na međunarodnom planu. Ja sam zato i u svom izlaganju rekao da je to nešto na što mi svi od jednog zida do drugog zida ove sabornice možemo zaista biti ponosni imajući pritom na umu i vašu ulogu i doprinos u tom procesu.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Hvala vam lijepa kolega Kolman. Evo ponovo spominjemo prijevod acquisa i darovanje prijevoda acquisa. To se, sigurno se sjećate, dogodilo na brdu kod Kranja, dakle kad smo kolega Pahor i ja pokrenuli tzv. brdo proces. Voljela bih da se taj proces nastavlja, jer to bio prvi pokušaj da se za istim stolom nađemo svi. Nisu svi došli. Primjerice srbijanskom premijeru sam, gospodinu Cvetkoviću taj prijevod acquisa darovala nešto kasnije. Međutim, u ime države dakako ne svoje. Međutim, to je bio jedan dobar korak naprijed i jednako tako je bio dobar korak naprijed odluka Parlamenta, dakle Hrvatskoga sabora u to vrijeme, sjećate se, koji je donio i deklaraciju ili rezolucija sasvim je svejedno, ali odluka konsenzusom donešena da ni jedno bilateralno pitanje poučeni teškim pregovorima i deblokadom pregovora u slučaju blokade Republike Slovenije. Dakle, da ni jedno bilateralno pitanje ili problem nećemo postavljati kao prepreku europskom putu naših susjeda. To su bili koraci naprijed kakvi nam nedostaju i sada.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče sa suradnicama. Počeo bih od evo zadnje rečenice gospođe Kosor da Hrvatska neće praviti teške zapreke na putu ostalih zemalja kako to vole reći u Bruxellesu iz regije Jugoistočne Europe ili zapadnog balkana i ako ulaskom RH u EU ta takozvana regija je izgubila jednu članicu, izgubila je Hrvatsku, no sveze Hrvatske sa susjednim zemljama poglavito su duboke i zbog ovih razloga koje smo ranije govorili s obzirom da pola milijuna Hrvata živi u BIH, da su oni konstitutivni narod i da su jednako konstitutivni kao i ostala dva naroda u državi BIH kako reče Ivo Andrić Bosna je i Hrvatska i muslimanska i srpska a nije ni Hrvatska nije ni muslimanska nije ni srpska, tako treba gledati na ovu stvar. Dakle, to da mi ne trebamo praviti zapreke kao što je pravila Slovenija Hrvatskoj kako reće kolegica Kosor zapravo znači da se priznaje da je RH Slovenija pravila zapreke RH i to mi svi znamo. To je jasno. Međutim Republika Slovenija u to vrijeme kad nam je pravila zapreke onda je bila članica EU, da, pa prema tome tko je to u EU rekao u Republici Sloveniji nemojte praviti zapreke RH. Mi se danas dobrovoljno odričemo kako vidimo i iz istupa, ja moram reći a je to dio vanjske politike i ne mogu izdržati da ovom prilikom iskoristim ovu priliku da kažem i ministarstvu i gospodi u Ministarstvu vanjskih poslova da se olako odričemo nekih pitanja koja treba postaviti i treba da ne kažem potencirati ali može se tihom diplomacijom riješiti po pitanju Šarengradske ade, Kenđije, dakle 10 tisuća hektara u zemlje, pa onda graničnih pitanja s Republikom BIH itd. To treba riješiti, pa ne možemo tek tako jednostavno se odreći svoga, ali službena razvojna pomoć RH je značajna, ona zapravo traje od postanka hrvatske države. Mi kao da imamo slabo ili kratko pamćenje i sjećamo se onih kolona, izbjeglica, prognanika iz BIH koje su se slile u gazu kod Karlovca gdje su bili dalje prije svega okrjepljeni, osnaženi, pa onda prema naputcima i međunarodne zajednice neki upućeni u druge države a neki su i ostali u Hrvatskoj, pa onda Gašinaca kod Đakova itd. Dakle RH od svog postanka ima jednu humanitarnu i humanu dimenziju svoje politike. Kada gledamo samo ovo izvješće onda vidimo da je to, da je službena razvojna pomoć dakle umjesto onih nekakvih kaže se neću reći zadanih nego očekivanih od Europske komisije i gospodina Barrosoa i njegovih službenika 0,33% bruto nacionalnog dohotka što bi iznosilo milijardu i 61 milijun kuna iznosila dakle 10% otprilike, dakle, deset posto od onog što je očekivano od RH do 2015., upravo je 2014. do 2015. godine. I rečeno je ovdje od same ministrice da nikakvih sankcija ili nekakvih drugih packi od Europske komisije ne možemo očekivati. Mislim da su to i hajde da kažem objektivne i realne mogućnosti RH. S tim da evo kada gledamo tablicu te pomoći onda vidimo da jedna trećina otpada ili 44 milijuna 277 tisuća na BIH, na Crnu Goru 10 milijuna, Srbija, dakle govorimo o zemljama u našem okruženju ili zemljama bivše Jugoslavije, dakle Srbija 77 tisuća, Kosovo 839 tisuća što je u neku ruku neću reći zanimljivo ali odnos veličine Kosova i ako gledamo i nacionalne manjine koje imamo i koje smo dužni prema Ustavu RH u neku ruku potpomagati pa i u ovoj službenoj pomoći dakle, Kosovo 839 tisuća, Srbija 77 tisuća što je nerazmjer. Ovaj podatak prije same Turske i Moldove koje je već uočila Kosor od 0 kuna za te dvije države koje nisu ni bile ni potrebne u ovom spisku od ovih 19 zemalja u kojima je Hrvatska i ne samo zemalja nego i ove međunarodne organizacije i više državna suradnja, dakle ove dvije da bi bile 21 nisu bile ni potrebne, Turska i Moldova sa 0 kuna. Zanimljiv je podatak i za posljednju u ovoj tablici, to je Zimbabve sa 1973 kune pomoći što je mislim, ne bih htio komentirati. Ja znam da se ta pomoć odnosno kriterij te službene razvojne pomoći ne mogu isključivo dakle stvarati kriteriji prema postojanju ili nepostojanju Hrvatske nacionalne manjine u tim državama ali u svakom slučaju je BIH prioritet. To ne može nitko, nitko nije nijekati a što se tiče ovih takozvanih ranjivih skupina o kojima je govorio i kolega iz HNS-a, dakle najranjivije skupine ima ih još, on je naveo posebice žene i djecu ali ima tih još ranjivih ili najranjivijih skupina koje nije naveo u svom nabrajanju tih ranjivih skupina. Mirotvorstvo, škola za krizna stanja, kako netko reće postoji i u Austriji za ova naša područja, dakle bila je izmaknuta, ja bih rekao od bivših ovih kriznih ili ratnih da kažem konkretno situacija. Zaista Hrvatska ima i kapacitete, ima i kadrove i mogućnosti za nešto takvo tako da bi onda zapravo trebala seliti jednostavno bliže ovim zemljama jugoistočne Europe ili pak zapadnoga Balkana, a to znači da bi mogla biti i djelovati i u RH. Veze Hrvatske sa stranim zemljama u smislu školovanja, educiranja, poglavito studenata, nekada je to bila međunarodna razmjena studenata, itd. je u odnosu na bivšu državu, moram reći manja nego li što je u to vrijeme bila. Dakle, znamo točno i oni koji su studirali u doba 70-ih pa i 80-ih da je taj broj studenata bio veći iz tih, ajde recimo zemalja iz, kako reče kolega, sjeverne Afrike pa i Bliskog istoka, dakle iz Lebanona, Sirije, a i iz drugih zemalja nešto južnije u Africi bio je veći broj studenata nego li danas. Dobro, mogućnosti su nešto drugačije, situacija je sada nešto drugačija tako da ne bih to spominjao kao glavni čimbenik razmjene tih zemalja sa RH. HNK u Mostaru, kao od jedan problema, znamo povijest, nastalo je 1994. godine, znamo da je bilo počelo se graditi i djelovati u onoj robnoj kući HIT, znamo da je to na prvoj crti razdvajanja tada zaraćenih strana, dakle bošnjačkih ili muslimanskih i hrvatskih, znamo da je početa izgradnja, znamo da mala scena djeluje u podrumu te nove građevine i znamo da, svi znamo da nakon bolnice u Mostaru, sveučilišne bolnice i Hrvatskog sveučilišta u Mostaru je zapravo zgrada kazališta jedan, kao što je u Hrvatskoj, u Splitu, u Osijeku i u Zagrebu, jedan od glavnih elemenata i obilježja i hrvatske nacionalne tradicije i kulture i HNK. Zbog toga bih apelirao, pozvao i Ministarstvo vanjskih poslova koje vodi zapravo koordinacije svih ministarstava, dakle i u Ministarstvu kulture ima ovaj čovjek pomoćnik koji se zajedno sa ostalim pomoćnicima u ostalim ministarstvima brine da se i povede računa i o pomoći HNK-u koje sada u Mostaru dobiva 50% sredstava od županije hercegovačke i 50% sredstava se snalaze i dobivaju iz donacija, sponzorstava i ne znam ni ja čega sve ne. To je za djelovanje, a za samu izgradnju zaista je potrebna izdašnija pomoć. Ali jasno, usmjerena, dakle kao što ste ovdje rekli i slažem se s tim da se projekti službene razvojne pomoći koncentriraju i usmjere na nekoliko projekata. Jedno među njima ili možda i sada, možda u sljedećem razdoblju, za ovu ili za sljedeću godinu, vrlo bitno je i to Hrvatsko, po meni, HNK u Mostaru. Znamo kako je premijer koji je zaista pravovremeno otišao u Mostar, prošao s tim da je napravio jednu malu grešku jer je rekao da se radi o dvonacionalnoj sredini, ali znamo da je Mostar tronacionalna sredina, ne znam koga je zaboravio u toj svojoj dvonacionalnosti, odnosno izražavanju o dvonacionalnosti. Znamo da Srba živi 10 do 15% u Mostaru prema tome nije trebalo izostaviti nikoga, poglavito ako je to premijer iz ove Kukuriku Vlade. Darovanje prijevoda i acquisa, dakle dragovoljno, da ne kažem, a u okviru ipak i pomoći, i računa se i to u ove novčane iznose, zna se koliko je to težak, skup i veliki posao koji je Hrvatska napravila u pregovorima sa EU i da je zaista, jezici koji su bliski hrvatskom, vrlo bliski, nisu problem za prijevod kasnije u ovim zemljama u našem okruženju i u Srbiji i u BiH i u Crnoj Gori. Nažalost u BiH zbog neuređene države, zbog ustavne, da kažem krize, zbog situacije koja se događa i raznoraznih, neću ovdje govoriti, to gospoda u ministarstvu bolje znaju, ali bih se i oni morali zauzeti i jasno odrediti prema, evo možda nije u samoj temi, ali prema konstitutivnosti i ravnopravnosti Hrvata u BiH, ali treba ozbiljno razmišljati i o, po mom mišljenju i o trećem entitetu. Jedinom onom koji može zaštiti Hrvate u tom smislu, ne razdvajanju i rastakanju BiH nego upravo obrnuto kako bi Hrvati bili napokon ravnopravni i zadovoljni u toj državi koju trebaju smatrati svojom, a ne seliti iz nje svaki dan. … [[Upadica se ne čuje.]] Upravo tako. I treba Hrvatska izraziti jasna stajališta po tom pitanju jer ima prava po dejtonskom ugovoru i dejtonskom sporazumu o tome razmišljati. To je i čak i njena obveza, obveza njega. Dakle ovaj, jasno da treba reagirati na izjave o, ne znam, srpskom Vukovaru predsjednika Srbije, treba razgovarati o tome jesu li Bunjevci Hrvati ili ne, kakvo je službeno stajalište politike Hrvatske, jesu li Bunjevci Hrvati ili nisu? Jer je gospodin predsjednik Srbije, kojima smo mi darivali acquis, prijevod acquisa kako reče gospođa Kosor, sada proglašava Bunjevce nehrvatima pa dijeli Hrvate na Bunjevce, Šokce i Hrvate u Srbiji. To je razbijanje Hrvatskog nacionalnog korpusa gdje Ministarstvo vanjskih poslova treba intervenirati, jasno i glasno. O samoj pomoći i u trećim zemljama od, počevši od tog Mjanmara i od evo Palestine, 550 tisuća kuna namibije, Mauritiusa, Afganistana u kojem se nalazi naš korpus Hrvatskih vojnika, o stvaranju škola u Afganistanu, o izobrazbi i žena i djece u tim zemljama u kojima je ta stvar vrlo delikatna s obzirom na vjerska previranja i vjerske običaje. Dakle nemam ništa protiv takvih pomoći, protiv pomoći Hrvatske u svojim mogućnostima koje jesu i koje vidimo kakve jesu, ali mislim da treba više pozornosti obratiti ovim problemima koje vjerujte mi ako niste u kontaktu sa hrvatskim građanima svakodnevno onda kada slušaju i gledaju to veselje koje je bilo toliko izraženo prilikom otvaranje pregovora Srbije, a bez ikakvih uvjeta osim popisa nestalih jedini uvjet je bio popis nestalih, a svi drugi problema uopće nema. Hrvatski narod nije s tim zadovoljan, s takvim načinom takvim pristupom vanjskoj politici građani Hrvatske nisu zadovoljni. To je naš stav i naše mišljenje, a možda je vaš drugačije. Samo dopustite da i mi izrazimo svoje mišljenje ovdje za govornicom. S obzirom na sve ovo što je ovdje iznešeno klub HDSSB-a će biti suzdržan po ovom pitanju. Hvala lijepo.
Jadranka Kosor, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa ja vjerujem da će se kolega Grubišić složiti s onim što je već rečeno, pa rekla sam i ja da je europski put, euroatlantski put naših susjeda pa i Republike Srbije jamstvo trajnoga mira na ovome području, na ovom dijelu Europe, u ovom dijelu svijeta, a to mi itekako znamo budući da smo kao država bili žrtva agresije velikosrpske Miloševićeve agresije. Pitali ste jeli netko u trenucima kada je Hrvatskoj Republika Slovenija blokirala pregovore jeli itko govorio nemoj to činiti iz EU. Pa je naravno, govorili su zapravo svi govorili su i naši drugi prijatelji saveznici, govorili su da ne. Međutim Slovenija je bila članica kao što ste dobro rekli, a Hrvatska nije bila članica i mi smo morali riješiti taj problem, inače ne bismo danas bili članica EU to je sigurno. To ne znači naravno kada govorimo o europskom putu Republike Srbije, ja mislim da o tome treba vrlo jasno, precizno i što češće otvoreno govoriti bez kompleksa, to ne znači da mi kao članica EU ne trebamo jer će se vjerojatno promijeniti i dvije Vlade dok se ti pregovori hrvatske Vlade završe, da, vidjet ćemo, dakle da ne moramo neprekidno isticati ono što su otvorena pitanja koja moramo do ulaska Republike Srbije zatvorili. Dakle otvaranje arhiva neprijateljske JNA kako bismo našli odgovore na pitanja gdje su nestali i kako bismo to pitanje zauvijek zatvorili. Bez toga ne možemo dalje razgovarati. To naravno povlači i kaznenu odgovornost, ali to treba progutati. I mi smo radili mnoge teške stvari. Svakako treba riješiti pitanje granica, otvorena pitanja granice i ne treba zbog toga što je Srbija otvorila pregovore to je moje mišljenje, povlačiti tužbu.
Hvala lijepa. I tako smo izvan teme. Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Kosor, ima puno stvari koje se šute već ove dvije godine, kako je ova Vlada na vlasti. prvo, tužba i ratna šteta i visina ratne štete. Drugo, 35 tisuća umjetnina je još uvijek u Srbiji i nije vraćeno, treće, teritorij 10 tisuća hektara Kenđije tzv. tako se zove ono područje preko Dunava sa lijeve strane, Šarengradska Ada i nadležnost MUP-a RH i Hrvatske granične policije nad Šarengradskom Adom. To su stvari koje treba jasno i glasno govoriti. A mi smo tamo istakli ono što je isto važno da se saznaju imena i po mogućnosti mjesta gdje su oni nestali, da kažem nestali, gdje su ili ukopani i kako su nestali, to je 4.stvar tek. Ali vidjeli smo reakciju službenu u Bruxellesu same ministrice, dakle ne spominje se ništa o tome. A Srbija neće biti primljena prije 2020.godine tako je zaključio EU parlament. Može se reći u uprti ko god hoće i osobno i svakako. Novog prijama u EU nama prije 2020.godine dakle po završetku petogodišnjeg razdoblja novog parlamenta na kojega idemo sada na izbore u Europi i koje traje pet godina od 2014.do tek nakon toga se može očekivati ukoliko Srbija ispuni sve uvjete, a Hrvatska pri tome ne smije ostati prekriženih ruku jel što je hrvatsko to je hrvatsko.
Voljela bi se da se vratimo na temu koju raspravljamo. Ivan Šimunović, replika.
Hvala gospođo predsjednice. Kolega Grubišiću i vi ste se u svojoj raspravi osvrnuli na pomoć koju RH dodjeljuje kroz razne projekte BiH. kao što se rekli radi se o iznosu preko 44 milijuna kuna koji se ulažu u gotovo 400 projekata. Iz priloženih podataka vidimo kako se to radi o projektima koji se uglavnom ulažu u obrazovanje i zdravstvo. Naglašavam ovo se radi po projektima koji su od koristima svim stanovnicima BiH, ne samo Hrvatima. Mislim kako bi to trebalo biti još jedan argument za ojačavanje pozicije Hrvata koji su u BiH konstitutivan narod, pogotovo u vremenima gospodarske krize moramo paziti kuda ide novac naših poreznih obveznika i da je trošenje toga novca opravdano. Brojni naši građani s pravom su zabrinuti zbog položaja Hrvata u BiH što od nas traži još jači politički angažman ne samo financijski. Brojni Hrvati su protjerani sa područja današnjeg entiteta Republika Srpska, žele se kako ne mogu doći do građevnog materijala doniranog za obnovu kuća jer ga neopravdano zadržava na granici. Materijal se carini iako za humanitarnu pomoć carina ne bi trebala biti naplaćena. Povratnici novca za carinu nemaju, RH također neće platiti pa je to vrlo učinkovit način za sprečavanje povratka Hrvata u Republiku Srpsku. Mislim da je nužno da se ozbiljnije pozabavimo ovim problemom. Zbog teške gospodarske situacije u RH građanima je vjerojatno teško pojmiti da toliku svotu novca Hrvatska donira za razvojne projekte državama diljem svijeta. Zato je zbog toga važno da se svaka kuna zna točno kome ide i zašto se daje. Zato mi je drago da je ovo izvješće ovako detaljno napravljeno. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala lijepa. Kolega Šimunović ovdje piše da je Hrvatska utrošila na građevinski materijal, dakle za povratnike, Hrvate u Bosnu i Hercegovinu oko 14 milijuna kuna ako sam dobro zapamtio ovo što sam pročitao. Međutim, efekti toga povratka poglavito u tzv. Republiku Srpsku ona je uvijek za mene tzv. dakle su minimalni ili nikakvi. Dakle ako gledamo općine u Posavini, Bosanskoj Posavini, dakle Bosanski Brod, Derventu, Modriću, pa čak i Brčko, Distrikt Brčko, onda vidimo da je taj povratak u odnosu na prije ratni broj stanovnika, odnosno prije ratni broj stanovnika hrvata u tom dijelu koji je bio 35 do 40% danas je samo, nije ni 5%, niti 5%. Prema tome zaista bi se možda raspodjela novaca ovih koji su predviđeni za Bosnu i Hercegovinu, prvo što bi trebalo mislim u odnosu na ostale i povećati taj broj od jedne trećine barem na 40%, službena razvojna pomoć a onda od toga povećati i ovaj broj ali sa ova dva entiteta koja postoje u Bosni i Hercegovini dogovoriti se da nema carine na takav materijal za povratnike. Nije ni Hrvatska radila carinske kontrole onih koji su u ratnom vihoru morali, bili prisiljeni izbjeći iz Bosne i Hercegovine, nigdje ni nekakvom prijelazu. Hvala lijepa.
Frano Matušić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa kolega Grubišić slažem se s vama da je pomoć Hrvatskom Narodnom Kazalištu u Mostaru neophodna jer je kultura naravno jedan od najsnažnijih čuvara identiteta jednog naroda i u tom smislu uz sveučilište, uz bolnicu na jednakoj ravni treba pratiti i sve aktivnosti Hrvatskog Narodnog Kazališta i pomoći im koliko god se to može upravo zbog činjenice da je zapravo prepolovljen broj Hrvata u Bosni i Hercegovini u odnosu na popis koji je sada nedavno rađen. Dakle sasvim je jasno da je evo skoro prepolovljen broj Hrvata u Bosni i Hercegovini zbog rata, zbog svega onoga što se događalo '90.-ih godina. I na neki način Hrvatska je, ne na neki način nego ustavno je, dužna je brinuti o Hrvatima u Bosni i Hercegovini u tom smislu ta je pomoć neophodno potrebna. Vi ste spomenuli i rješavanje bilateralnih pitanja sa zemljama susjedima i Srbijom. Ja bih tu naglasio i rješavanje bilateralnih pitanja i sa Bosnom i Hercegovinom. Neriješeno pitanje najduže granice je od primarnog interesa Republike Hrvatske a sasvim sigurno je i Bosne i Hercegovine koja ne pokazuje baš funkcioniranje kao pravna država što možemo vidjeti iz dana u dan. Jednako tako se pokazuje nemoćno i Međunarodna zajednica, Europska unija koja nema nikakav instrument rješavanja bez obzira što ima visokog predstavnika koji se ponaša tamo kao kadija, nema instrument rješavanja temeljnih, krucijalnih pitanja između tri konstitutivna naroda. I u suštini Hrvati se ne osjećaju kao konstitutivan narod jer u praksi je sasvim jasno da brojni instrumenti konstitutivnosti nedostaju. Prema tome, Hrvatska je dužna da u ovom procesu stabilizacija Bosne i Hercegovine i odnosa … [[Govornik se ne razumije.]] iskoristi sve instrumente kao članica Europske unije kako bi taj status Hrvata izjednačile u Bosni i Hercegovini, kako bi se Hrvati počeli vraćati na područja tzv. Republike Srpske, tu se slažem s vama. I doista je to prilika da paralelno sa ovim procesom približavanja utječemo na politiku u zemljama u kojima jesu Hrvati.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Hvala. Kolega Matušić i kolega Klisović, Hrvatska, ustvari njeno Ministarstvo vanjskih poslova dobila je povijesnu šansu ulaskom 1. srpnja u Europsku uniju da daleko intenzivnije, čak bih rekao predvodnički u Europi s obzirom da graniči sa tisuću kilometara, da poznaje dobro prilike u Bosni i Hercegovini, da poznaje situaciju u Bosni i Hercegovini, da ima izvrsne informacije o Bosni, da preuzme inicijativu u Europskoj uniji za konačno rješavanje stanja ustavne krize i svih onih kriza koje evo vidimo što su proizvele u Bosni i Hercegovini. Poglavito što se tiče da kažem, neću reći zaštite hrvatskog naroda nego prava hrvatskog naroda kao konstitutivnog naroda u Bosni i Hercegovini. Mislim da ovu povijesnu šansu ne smijemo propustiti. Prije svega možemo čestitati premijeru da je otišao u pravi trenutak u Mostar i pokaza. Time i pokazao i dokazao zainteresiranost Hrvatske za rješavanje stanja, prije svega povodom ovih demonstracija i neželjene destrukcije. A sada treba se da kažem i potiho i vrlo jasno uključiti i dati Hrvatska stajališta u svezi Bosne i Hercegovine. Drugo, kada govorite o hrvatskoj brizi za Hrvate u Bosni i Hercegovini tu ne bih bio tako kao gospodin Matušić siguran jer je istina je voda duboka i politika koju je vodio, vodile prijašnje Vlade počevši od osnutka [[Upadica: Kolegice i kolege imamo još jednu repliku, dajte molim vas, strpite se malo.]]
Molim vas. Dajte da čujemo još jednu repliku pa ćemo onda glasatI. Branko Vukšić, replika.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskoga sabora, nemojte biti prema kolegama nepravedni, dugo se nisu vidjeli pa trebaju malo popričati. Kolega Grubišić, slažem se s vama treba, ne samo da treba razmišljati o trećem entitetu u Bosni i Hercegovini nego treba ozbiljno nametnuti razgovor o trećem entitetu i tu se u potpunosti slažem s vama. Međutim, to znači da se i vi slažete sa ministricom vanjskih poslova koja je prije godinu i nešto dana prva progovorila iz ove vlasti o trećem entitetu i potrebi trećeg entiteta što je dobro, konačno da se o Hrvatima u Bosni i Hercegovini na taj način razgovara. I mislim da je taj treći entitet rješenje pitanja o Bosni i Hercegovini. Ne slažem se tu s vama da to nije razvijanje Bosne i Hercegovine, dapače. I ovo što ste govorili o uvjetima koje su postavljali Slovenci kada smo mi bili kandidati za Europsku uniju, tu se slažem sa gospođom Kosor, slovenski reket, a to je bio čisti reket, nije bio dobar primjer.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Što se tiče kolega Slovenije, nije bio dobar slovenski primjer tražiti hrvatsko more. A što se tiče Hrvatske, tražiti što je hrvatsko od drugih zemalja u okruženju i što nije danas pod našom jurisdikcijom kao Šarengradska Ada, to je nenormalno ne tražiti. A što se tiče trećeg entiteta i kažete da je gospođa Pusić to rekla prije godinu i pol dana, nisam čuo da je poslije rekla. Ali ako u državi BiH, ona nije republika ona je država BiH, od federacije i republike se sastoji, ako ima samo 3 entiteta, a ne 10 kantona kao što sad ima, sad ima 10 kantona po 15 ministara, 150 ministara i još federalna Vlada i još državna Vlada i pitaj Boga. Sa 3 entiteta imamo puno manji broj administracije, jeftiniju državu i državu koju će sva tri naroda osjećat kao svojom i to ne treba uopće se stidljivo govoriti. To treba jasno i glasno reći u Hrvatskom saboru.
Hvala lijepa. Sada prelazimo, odnosno vraćamo se na raspravu o temi koja je na dnevnom redu. Za tu temu zatražene su stanke klubova zastupnika pa ćemo najprije odraditi taj dio. Klub Nacionalnih manjina i poštovani zastupnik Nedžad Hodžić.
Uvaženi gospodine predsjedniče, uvaženi članovi Vlade, kolegice i kolege. Mi smo danas cijeli dan raspravljali o jednom izvješću na koje smo uglavnom bili ponosni, dakle naša zemlja RH je danas u prilici da može, da ima i međunarodnu obavezu kao članica EU pomagati drugim zemljama. Danas smo čuli da ta pomoć neće možda biti u onom opsegu koliko bi nam bila obaveza, ali i onoliko koliko možemo pomoći je dobrodošlo jer smo prešli, da bi rekli iz režima kada smo trebali određenu pomoć u režim da tu pomoć možemo pružati. Sa ponosom smo istakli da dobar dio te pomoći odlazi u BiH, nama susjednu suverenu zemlju sa kojom imamo granicu veću od 1000 kilometara i u zemlju u kojoj je naš hrvatski narod konstitutivni, dakle to je još jedna dodatna obaveza, dio te pomoći ide i u Crnu Goru, čuli smo ide i u Afganistan i na tu pomoć, kolika god ona bila i kome god išla izrazili smo svoj ponos. No, osjećao sam potrebu da prokomentiram neke diskusije vezane za današnju raspravu koje po mom mišljenju izlaze iz okvira dopuštenog u Hrvatskom parlamentu jer BiH je suverena, samostalna, međunarodno priznata zemlja, ona je riješila dejtonski sporazum koji je na snazi, koliko je on sretan za njene narode i njene građane, to oni najbolje znaju, a ja mislim da nisu najsretniji, ali mislim da svatko rješenje koje će eventualno uslijediti za BiH treba ići za principom da riješi dva pitanja. Jedno je pitanje konstitutivnih naroda jer to uistinu jeste zemlja tri konstitutivna naroda, na cijelom njenom teritoriju, a drugo je pitanje ostavnih elementarnih građanskih ljudskih prava po čemu svjedoči i obaveza da se presuda Suda za ljudska prava "Sejdić-Finci" primjeni. Dakle rješenje za BiH ubuduće, nadamo se da će relativno brzo doći kvalitetnije rješenje za sve njene građane, ali ono mora podmiriti i zadovoljiti ta dva principa, zemlju tri naroda, ali istovremenu i zemlju njenih građana. Stoga, uvažene kolegice i kolege ja vas molim da kada govorimo i BiH, međunarodnoj priznatoj zemlji ne prelazimo određene granice koje su po mom mišljenju nedopustive, a to je da smo danas eksplicitno čuli od kolege Vukšića i kolege Grubišića da tamo treba stvoriti treći entitet. Treći entitet je crtanje granica, a kada su se crtale granice BiH prije dvadesetak i više godina, to crtanje granica nije donijelo nikakvo dobro ni njenim narodima, ni njenim građanima. BiH je pretrpila strašan rat, platila je cijenu svih političkih igara i sa lijeva i sa desna i ja vas molim da se suzdržimo od crtanja, barem u ovom Parlamentu, od crtanja nekakvih novih podjela, nekakvih novih granica. To će naravno u datom momentu, ja se nadam čim prije, uslijediti jedno kvalitetnije rješenje za jednu funkcionalnu državu, ali vas molim i još jednom upozoravam da mjesto za crtanje bilo kakvih karata ili crtanja rješenja za BiH nije u Hrvatskom saboru. Hvala.
Poštovani kolega, rasprava i traženje rješenja za ravnopravnost u BiH na demokratski način razgovaramo nije nikakvo uplitanje nego iznošenje političkog stava. To čak nije iznošenje političkog stava institucija kao što je Hrvatski sabor nego je to stajalište pojedinih zastupnika pojedinih klubova. I sve dok je u okviru demokratskih pravila postupanja u Hrvatskom saboru nitko im ne može oduzeti riječ da iznose svoje politička stajališta. Idemo klub HDZ-a poštovani zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa slažem se s onime što ste i vi kazali i mislim da se radi ovdje o jednoj isforsiranoj stanci koja nam nije bila potrebna jer se rasprava mogla voditi u okviru postojeće procedure, postojećeg Poslovnika. Dakle gospodine Hodžić, kolega Hodžić mislim da zaista u ovom Saboru ne postoji nitko tko bi doveo u pitanje teritorijalni integritet i suverenitet RH i da ste na određeni način zloupotrijebili ovaj institut stanke jer očito ste se htjeli obratiti svom biračkom tijelu, što ajde legitimno je ali zaista iz rasprava koje su vođene nije bilo razloga za ovakvu intervenciju. Možda bi vas mogao pitati kao hrvatskog državljana zar vas ne smetaju pozivi na ukidanje kantona? Zar vas ne smeta što hrvatski narod kao konstitutivni jednakopravni narod u BiH na papiru takav nije i u stvarnosti, u stvarnome životu? Pa da ste možda nastupili na taj način pa onda sve to stavili u balans onda bi vaše izlaganje bilo vjerodostojnije. Na ovaj način čini mi se da ste ipak skrenuli pozornost samo na jedan dio priče, a nedovoljno objektivno govorili o stvarnom stanju u BiH. BiH je država tri konstitutivna naroda, Bošnjaka, Hrvata i Srba i ona će takva ostati ili je neće biti. Hrvatska i o tome postoji gotovo konsenzus svih važnih političkih stranaka i u ovome Saboru, inzistira upravo na tome da se Hrvati kao konstitutivni narod kao jednakopravni narod zaštite da imaju stvaran položaj i u stvarnome životu, dakle ne samo u dokumentima. Hrvatska politika iona vladajuća i ona oporbena inzistira na tome da BiH dobije i svoj europski put i naš je interes o tome ste i vi govorili da ta zemlja bude stabilna, s njom imamo tisuću kilometara granice, ona je naša susjedna zemlja ali tamo žive i predstavnici hrvatskog naroda, velik broj državljana RH, dakle sasvim je legitimno da se i u ovom Hrvatskim saboru raspravlja i iznose različite ideje o tome kako bi BiH trebala izgledati. Čak je i EU parlament što je jedna novost i zastupnici u EU parlamentu uvidjeli promjene koje su se u BiH dogodile i ne govore samo o tome da je opasnost za BiH separatizam, oni misle na banjalučki separatizam nego govore o opasnosti od centralizma odnosno unitarizma sarajevskog i s time se u potpunosti slažemo i mi u Klubu zastupnika HDZ-a jer ponavljam još jedanput, BiH može opstati samo kao država tri konstitutivna jednakopravna naroda i naravno balans između građanskog modela i modela tri konstitutivna naroda je nešto što će osigurati budućnost, opstanak i europsku perspektivu BiH. Zato još jedanputa pozivam sve zastupnike u Hrvatskom saboru da budemo jedinstveni u takvim načelima u zaštiti interesa hrvatskog naroda u BiH u tome da dajemo snažnu potporu europskom putu BiH i da se okanimo ovih sitnih podmetanja i sitnih špekulacija o tome da neko u Hrvatskoj, neko u Hrvatskom saboru insinuira neke promjene teritorijalnog integriteta ili ugroze suvereniteta BiH. To je nešto što je po meni potpuno promašeno i što uopće ne drži vodu. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani zastupnik Boro Grubišić u ime kluba HDSSB-a.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Prije svega bi pozdravio vašu intervenciju nakon što je gospodin Hodžić ovdje govorio i rekao ono što nitko nije rekao. Dakle rekao je ono što iz njegove nekakve perspektive ili mašte, rekao je najviše o sebi zapravo, o sebi je najviše rekao. Dakle nitko ovdje nije crtao kartu BiH, nitko nije nikakve salvete nudio itd. ovdje javno za govornicom Hrvatskog sabora imamo svi pravo zboriti ono o čemu mislimo, o čemu razmišljamo, poglavito o tome o položaju Hrvata u BiH, o državi BiH za koju sam rekao da joj želim svaku sreću u granicama u kojoj je sada. Ali želim sreću svim trima narodima u BiH o kojima je Ivo Andrić govorio, valjda vas to smeta što je rekao da je i hrvatska i muslimanska i srpska a da nije ni hrvatska ni muslimanska, je li vas to smeta možda? Je li vas smeta Ivo Andrić. Što vas uopće smeta to što sam ja rekao? Ili da pak Hrvati nemaju možda pravo na konstitutivnost, šta sam ja, jesam ja crtao karte? Jesam ja govorio gdje je Jajce, gdje je Glamoč, gdje je ne znam ni ja što. O čemu vi pričate ovdje? Ili vi imate određene svoje predodžbe o tome. Ja sam u Bosni i Hercegovini se rodio i živio više nešto što vi ste živjeli u Bosni i Hercegovini, dakle ukupno kada govorim točno 23 godine. Živio sam i sa Muslimanima, sada Bošnjacima, u ono vrijeme su bili Muslimani prije rata, živio sam i sa Srbima, išao na krsne slave i na Bajrame i dobro znam kako Bosna diše, puno bolje nego li mnogi koji raspravljaju o njoj. Puno, puno bolje i živio u miru, slozi, jedan pored drugoga, nikome nije ništa smetalo, dvije crkve, jedna džamija, dakle to je za mene nešto što je normalno. Prema tome, o Bosni i Hercegovini nemojte meni govoriti niti spominjati moje ime. Dakle više volim, sasvim sigurno a u najmanju ruku jednako Bosnu i Hercegovinu dakle i čak i od vas. I ona mi je u srcu jer sam tamo živio i proveo svoju mladost i djetinjstvo. Dakle ja sam naveo da je gospođa Vesna Pusić prije godinu i pol dana na što gospoda iz Ministarstva nisu ni trepnula da je govorila o trećem entitetu, prije godinu i pol dana. Kako tada niste reagirali na Vesnu Pusić? Kako niste reagirali kada je gospođa u Tuzli rekla gospodinu Milanoviću javno marš iz Bosne i Hercegovine, tada niste ustali svojom riječju protiv toga?
Kolega Boro.
Neću više.
Vi iznosite svoje stajalište a pustite kolegu Hodžića da on ima također pravo na svoja stajališta isto kao i vi i kao i ja. Hvala lijepa. Sljedeći je klub HDSSB-a, ne, krivo Hrvatski laburisti, sada je bilo i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvaženi predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Nema salveta, kao što je rekao gospodin Grubišić ali nema ni razgovora u rukavicama kada razgovaramo o tome. Nama ovdje u Saboru je dužnost brinuti o Hrvatima u Bosni i Hercegovini, u Srbiji, u Makedoniji, u Mađarskoj, svugdje gdje su Hrvati, to nam je ustavna dužnost, ustavna obveza. Nikada nije ovdje u Saboru nitko crtao karte, nikada u Saboru nije govorio o podjeli niti jedne susjedne zemlje. I nije mi na kraj pameti govoriti o podjeli Bosne i Hercegovine. Kada sam govorio, replicirao na neke od izlaganja zalagao sam se za razgovor da treba nametnuti tema razgovora koji bi ponudio rješenje ovih zategnutih odnosa u Bosni i Hercegovini. Nema niti jedne strane od triju strana u Bosni i Hercegovini koje su zadovoljne sa Daytonom, niti jedne, niti su Bošnjaci zadovoljni, niti su u Republici Srpskoj zadovoljni, niti su Hrvati građani Bosne i Hercegovine zadovoljni sa rješenjem koje je ponudio Dayton. Po meni je Dayton nepravedan i to smijem reći kao zastupnik u Hrvatskom saboru. Visoku cijenu građani Bosne i Hercegovine plaćaju zbog toga, tu se slažem sa gospodinom Milanovićem što se europski političari kada treba rješavati pitanja u Bosni i Hercegovini, kada treba djelovati ponašaju eunusi. Ovo što se dogodilo u Bosni i Hercegovini ne snosi samo odgovornost Bošnjaci, Srbi i Hrvati, snosi i Bosna i Hercegovina koja je već drugo pod prorektoratom Europske unije, odnosno Međunarodne zajednice. Sada kada se dogodila kriza, ponovo se samo sanira šteta. Nema hrabrosti a ministrica vanjskih poslova je imala hrabrosti prije nekoliko mjeseci ili godinu, godinu i pol dana predložiti i smatram da je bila u pravu i da je dobro napravila i ona je samo predložila, ni ona nije crtala karte. Ona je rekla da bi možda bilo jedno od rješenja treći entitet. Ja smatram da je u pravu i zalažem se da nametnemo taj razgovor, da predložimo ako hoćete, ako vam je to prihvatljivije razgovor o trećem entitetu. I normalno da neće o tome odlučivati niti Zagreb niti će odlučivati Beograd o tome. Ali naša dužnost je pomoći. Naša dužnost je pomoći da se nađe rješenje o cjelovitoj Bosni i Hercegovini ali u Bosni i Hercegovini u kojoj neće biti permanentnih sukoba. U Bosni i Hercegovini u kojoj se neće zveckati oružjem, u Bosni i Hercegovini u kojoj će se živjeti u miru. I to je naše. Ovo današnje stanje sasvim sigurno da nije dobro. Pa nije ni dobro to kada saborski zastupnik, naš kolega, kaže da mi crtamo karte na salveti, to nije dobro jer to mi nismo učinili i ne činimo to. I mi ovdje želimo raditi ono na što nas obvezuje Ustav Republike Hrvatske. I ne možemo … [[Govornik se ne razumije.]] više se raspravlja u nekim drugim zemljama europskim, o nekim drugim krizama nego što se raspravlja o Bosni i Hercegovini. I zbog čega bi bio grijeh? I mislim da zastupnici koji su o tome raspravljali, koji su nametnuli tu temu nisu bili u krivu. A još jedanput ponavljam, Sabor je mjesto razgovora, polemike, mjesto gdje se predlaže, gdje se politički misli, gdje se politički govori. Tako dugo dok se ne potiče mržnja, dok se ne potiču podjele mislim da je svaki govor u Hrvatskome saboru prihvatljiv, pa i govor o tri entiteta koja će ponavljam odabrati oni kojih se to tiče, ne mi u Hrvatskom saboru. Ali imamo dužnost i obvezu i predlagati i razmišljati o tome. Hvala.
Hvala i vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika po istoj temi. Poštovani zastupnik Boris Blažeković.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Samo da kolege odu. A ja ću se vratit na temu, Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći Republike Hrvatske inozemstvu za 2012. godinu. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, sve u redu, samo vi obavite pa… … [[Upadica se ne razumije.]] Ove dvije minute samo ide u radno vrijeme gospodina Klisovića i suradnice. Hvala što ste ostali. Ispričavam se, ali ovo danas nam je grah tako pao pa smo malo dulje zajedno ostali ovdje, ali mislim da je tema izuzetno interesantna. O samom izvješću nešto više su govorili i ministrica vanjskih poslova i svakako u ime kluba HNS-a, Liberalnih demokrata moj kolega Igor Kolman i to jesu naša, jedno i drugo su naša stajališta. Ja bih nešto na još jedan način se osvrnuo na samu temu. Naime, kod mnogih od nas živa su sjećanja na očaj i patnju dok su nas gađale i razarali naše domove, sela i gradove, bombe i granate srpskog agresora. Još su živa sjećanja na šok i nevjericu da je to uopće moguće da nam se tako nešto uopće dešava. Pisali smo molbe, slali smo peticije, očajnički smo tražili razumijevanje i pomoć međunarodne zajednice. Sa svakim smo trenutkom strepili hoće li još jače biti razoren neki od naših spomenika, zatrt naš kulturni ili neki drugi identitet. Zvali smo promatrače, okupljali smo svjetske intelektualce, Nobelovci su pisali peticije, i dalje smo očajnički tražili međunarodnu pomoć. Jedva smo dočekali plavo-bijele kacige, na koncu je stigla pomoć i u ljudima, od liječnika do znanstvenika, … stručnjaka, novinara, vojnika. i mnogi su nepoznati nam stranci izgubili živote kod nas u Hrvatskoj da bi pomogli nama hrvatskim građanima u pravednoj borbi za slobodu i ljudsko dostojanstvo. Slava im i hvala. Milijuni dolara, maraka, kuna, lira, franaka, jena i na koncu eura, sreli su se kao solidarna, nesebična pomoć u obnovi naše napaćene mlade države. Ta solidarnost svjetske zajednice, Organizacije UN-a, Europske unije i pojedinih država samostalno znatno su pomogli da se Hrvatska lakše, brže, uspješnije osovi na noge i da uz sve nedaće tranzicije, rata, teških procesa ulaska u NATO i Europsku uniju postane srednje razvijena zemlja s vrlo jasnom perspektivom da u relativno skoroj budućnosti bude i u redu razvijenih zemalja svijeta. Bez obzira na ukupan tehnološko-komunikacijski razvoj svijeta, čovječanstvo ima još puno velikih zadaća. Ova i neposredne buduće generacije odgovornost pronalaženja načina, održavanja mira i stabilnosti na svim meridijanima i paralelama ove naše male zemaljske kugle. Treba prvenstveno pronaći brze načine za ublažavanje patnji ljudi, napose djece i žena u područjima koja su zahvaćena raznim krizama, od ratnih preko prirodnih katastrofa do raznih epidemija bolesti. Jasno, treba uspostaviti još čvršće univerzalne mehanizme hitnog završetka i preventivnog sprečavanja ratnih sukoba, ali i pravovremenog predviđanja prirodnih katastrofa. Jedan od nasušnih neposrednih zadataka je zaustavljanje gladi u svijetu. Mi smo liberali uvjereni u univerzalnost ljudskih prava. Ljudska prava su naprosto svugdje i za sve jednaka. Tamo gdje su ona ugrožena dužni smo na njih ukazati pa gdje god to bilo. U okviru mogućnosti treba djelovati i konkretno pomagati. Hrvatska država hvala Bogu ima svijest i snagu da aktivno sudjeluje u konkretnim pomoćima brojnim zemljama i zato je ovo izvješće dragocjeno za upoznavanje šire javnosti i toj izuzetno važnoj, iako s obzirom na okolnosti u materijalnom smislu skromnoj djelatnosti Hrvatske. Dobro je napomenuti kad se razgovara o ovom izvješću, nekoliko važnih podataka, a to je npr. službena razvojna pomoć prema nadležnim tijelima u postotcima. Najviše je izdvojilo Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta što je dobro, pametno i logično. Nakon toga tu su Ministarstvo financija, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo vanjskih i europskih poslova i Ministarstvo zdravlja. Čini mi se da je nešto podbacilo Ministarstvo kulture i bilo bi mi drago da Ministarstvo kulture daje nešto više od tih 1% ukupne pomoći. Po geografskim prioritetima pomoć je najviše dana JI Europi što je dosta logično. Nakon toga je Azija, Pacifik, Bliski Istok i višedržavna suradnja. Najviše se dalo, već je rečeno, BiH i to u obrazovanju se dalo 32 milijuna 595 tisuća 451 kuna, u zdravstvo 6 milijuna 982 tisuće 290 kuna. To su stvarne pomoći, konkretne pomoći našim prijateljima u BiH. Sveukupno, već je rečeno, dano je 124 milijuna 940 tisuća 76 kuna i to najviše BiH pa zatim Crnoj Gori, Afganistanu, Siriji, Kosovu, Palestini, Myanmaru, Namibiji, Srbiji, Mauriciusu, Makedoniji, Keniji, Iraku, Tadžihstanu, Libanonu, … Zimbabveu, Turskoj i Moldovi. Vrlo pohvalno, šteta da ne možemo više. No pomoć ne mora uvijek biti isključivo u novcu i materijalnim sredstvima, bez obzira na njihovu neophodnost. Pomoć može biti u transferu znanja, iskustava, a neki put je dovoljna i obična iskrena empatija. Važnost međunarodne pomoći i međunarodne pažnje mi u Hrvatskoj razumijemo nešto bolje nego neke druge države. Zbog toga je neobično važno da se na taj način i postavljamo. Bilo bi sigurno ljepše i bolje kad bi bili bogatiji, kad bi mogli pomoći i više. Ali ovaj nas opseg pomoći i posebno kvaliteta pomoći, ovdje bih naglasio Afganistan čini zadovoljnijima i sretnijima da kao građani živimo u zemlji koja svoju odgovornost prema problemu svjetske zajednice shvaća ozbiljno i odnosi se ozbiljno. Hvala.
Hvala lijepa. Na kraju u ime predlagateljice poštovani zamjenik ministrice vanjskih i europskih poslova Joško Klisović, završna riječ.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dozvolite mi prije svega da vas sve skupa lijepo uvjerim sve zastupnice i zastupnike Hrvatskog sabora da ministrica vanjskih poslova, iako vjerujem da oni koji sad trenutno ovdje sjede ne trebam posebno uvjeravati vrlo aktivno sudjeluje oko teme Bosne i Hercegovine u okviru Europske unije sa svim ministrima bilo bilateralno, bilo u okvirima i formatima koja Unija daje. Potičemo raspravu o Bosni i Hercegovini, izlazimo sa inicijativama i prijedlozima. Što se tiče same teme, dakle Izvješće o službenoj razvojnoj pomoći za 2012. godinu. Ja sam vrlo pouzdano slušao sve što je rečeno i želio bih zahvaliti na stvarno konstruktivnoj raspravi svih klubova koji su sudjelovali i zastupnica i zastupnika koji su sudjelovali. No nekoliko samo možda dodatnih napomena. Spomenuto je da treba bolje uvezati razvojnu pomoć u vanjsku politiku. Da, to treba i upravo na tome mi vrlo intenzivno radimo. To je i logika zašto smo predložili osnivanje međuresorne skupine kako bi se upravo moglo približiti sve ono što dajemo inozemstvu vanjsko-političkim ciljevima bilo da se tu radi o pokušaju probaja naših tvrtki na određena inozemna tržišta, bilo da se radi o pokušaju dodatnog investiranja u bilateralne odnose sa susjedima ili sa nekim drugim značajnijim strateškim partnerima Hrvatske kao što radimo u Afganistanu. Ljudska prava su visoko na našoj agendi tako da, naravno da imamo projekte koji se tiču ljudskih prava, da ih želimo promicati u svijetu i želimo biti prepoznatljivi po tome. Što se tiče nekoliko konkretnih napomena to je recimo bila Srbija, zašto se Srbiji daje. Srbiji dajemo većinu školarine Hrvatima za studij i većinom taj studij se odvija u Hrvatskoj. Ali sa Srbima ćemo raditi puno više od toga jer želimo što prije da Srbija uđe u EU, jer mislimo da će to biti i u interesu Republike Hrvatske. Prema tome, puno razvojne pomoći će otići kroz tehničku pomoć u reformama Srbiji gdje ćemo organizirati, tražiti seminare ili slati naše stručnjake da im pomognu. Ne samo da je acquis odnosno prijevodi acquisa sa su dani do sada, da je dala Vlada gospođe Kosor nego moram reći da mi svake godine ažuriranu inačicu dajemo našim susjedima. Prošle godine to stoji ja mislim u izvješću 8 milijuna kuna je koštao takav prijevod, dakle onoga … [[Govornik se ne razumije.]] ažuriranog dijela pošto je acquis jedno živo tijelo koje se razvija iz godine u godinu. Što se tiče obrazovanja to je bilo spomenuto i mislim da je to jako važno iz svih onih razloga koji su bili spomenuti ovdje da ne spominjem ja ponovo. Nama se mnogo država javlja sa zahtjevom da im damo stipendije u tehničkim strukama kao što su brodogradnja, strojarstvo, elektrotehnika ili u medicini. A mi smo Ministarstvo vanjskih poslova zajedno sa Zagrebačkim sveučilištem organizirali jedan studij, diplomatski studij, pa ćemo također to ponuditi kao vrstu razvojne pomoći nekim drugim državama i sve to u sklopu ciljeva hrvatske gospodarske diplomacije. Jer ako hoćete izvesti negdje brod i ako je neko naše brodogradilište spremno izvesti tehnologiju. Onda se traži i taj obrazovni segment da obrazujete njihove inženjere. Prema tome, sve to mora biti uvezano u vanjsku politiku, u ciljeve koje imamo pred sobom da bi imalo smisla. Bosna i Hercegovina drago mi je da ste u stvari podržali koncept da se ide na manje projekata koji će napraviti neku razliku, odnosno trenutno stanje, da se novac ne rasprši na mnogo, mnogo malih i da je podržane tri temeljna područja. To su zdravstvo, to je obrazovanje i to su jačanje institucionalnih kapaciteta u Bosni i Hercegovini, gdje ćemo pružati pomoć u stjecanju znanja kako se pišu recimo projekti za EU fondove kako bi Bosna i Hercegovina bila u mogućnosti sama što više aplicirati za europske novce. Kazalište u Mostaru je važno i nitko nikad nije rekao da se od njega odustaje u smislu razvojne pomoći. U izvješću lijepo piše da se u stvari radi studija opravdanosti, odnosno studija izvodivosti koja bi trebala pokazati koji je najbolji modalitet kako odgovoriti na potrebe ljudi u Mostaru a koja se tiču kazališta. Evo, hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zamjeniče ministrice. Ovime zaključujem raspravu. O izvješću ćemo glasovati kad se steknu za to uvjeti. Sada ćemo zastati sa zasjedanjem. Zakazujem novu, nastavak plenarnog zasjedanja Hrvatskog sabora 26. veljače, srijeda u 9,30 sa ogromnom vjerojatnoćom da ćemo raditi Prijedlog zakona o radu i europskoj zadruzi drugi i radničkim europskim vijećima. Ali moram to iz mjere opreza reći da je moguće da se dogovorimo još uvijek nekako drugačije. Vezano je to još kontakte socijalnih partnera. Korektno je da to kažem. Hvala vam lijepa. Dobar vikend. Vidimo se na odborima i klubovima u ponedjeljak. SJEDNICA PREKINUTA 13,40 SATI. Sada idemo se izjašnjavati o aktima koje smo odradili u Hrvatskom saboru u proteklom tjednu. Prvo je Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći RH u inozemstvu za 2012. godinu. Rasprava o izvješću je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o provedbi službene razvojne pomoći RH u inozemstvu za 2012. godinu.". Molim dizanje ruke da se izjasnimo. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 103 glasa za i 3 suzdržana glasa prihvaćen predloženi zaključak.