Presidenten vil gjere framlegg om at det blir valt to setjepresidentar for Odelstingets møte i dag – og ser det som vedteke. Presidenten ber om framlegg på setjepresidentar.
Jeg foreslår Kjell Engebretsen og Marit Nybakk.
Marit Nybakk og Kjell Engebretsen er føreslegne som setjepresidentar. – Andre framlegg ligg ikkje føre, og Marit Nybakk og Kjell Engebretsen er samrøystes valde som setjepresidentar for Odelstingets møte i dag.
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 242]]
Sosial- og helsedepartementet har lagt fram tolv forslag til lovendringer. Komiteen har fremmet et forslag om en ny lov-bestemmelse om stønad til dekning av behandling hos ortoptist. I tillegg har Fremskrittspartiet og Høyre fremmet eget lovforslag om avkorting av pensjon mot arbeidsinntekt. Noen av disse forslagene vil jeg redegjøre for. I punkt 2 presiserer departementet at kiropraktorer ikke har anledning til å rekvirere laboratorieprøver. En tidligere lovendring ble misforstått, og nå har Statens Helsetilsyn uttalt at det ikke er faglig forsvarlig å gi kiropraktorene anledning til å rekvirere laboratorieprøver. Komiteen slutter seg til dette. I punkt 4 lovfestes tilskudd til arbeidsreiser som er omtalt i budsjettet. Komiteen støtter forslaget om at tilskudd til arbeidsreiser, der dette er et alternativ til sykmelding, skal gis uavhengig av diagnose. I dag gis støtte kun til arbeidsreise når det er sykdom eller skade i støtte- og bevegelsesorganene. Komiteen ber i tillegg Regjeringen vurdere en ordning med transportstøtte istedenfor uføretrygd. I punkt 8 klargjøres begrepet nødvendig utdanning for enslige forsørgere i forhold til utvidet overgangsstønad. Flertallet i komiteen støtter forslaget og påpeker at utdanningsstønad er et av flere hensiktsmessige virkemidler for å styrke enslige forsørgeres muligheter på det åpne arbeidsmarkedet, og dermed også å oppnå økonomisk uavhengighet. I punkt 12, der forslaget går ut på at Trygderetten skal kunne omgjøre et påanket vedtak til ugunst for den ankende part, har komiteen bedt om at saken sendes på høring. Komiteen ber derfor om at punkt 12 sendes tilbake til Regjeringen. I punkt 15 har komiteen fremmet forslag om at det lovfestes rett til stønad til dekning av behandling hos ortoptist. Etter komiteens mening vil ikke denne lovfestingen medføre merutgifter for staten, da pasientene har fått refusjon med hjemmel i § 5-22 i mer enn 30 år.
Jeg vil få lov til å knytte noen kommentarer til en del av de forslag til endringer som fremkommer i Ot.prp. nr. 9. Det første punktet gjelder tilskudd til arbeidsreise i folketrygdloven §§ 8-14 og 10-7. Det er verd å merke seg at en samlet komite sier at den er blitt gjort kjent med at funksjonshemmede som ikke selv kan kjøre bil eller benytte kollektivtrafikk, har vurdert om de i det hele tatt har råd til å være i arbeid, på grunn av manglende støtte til arbeidsreise. Alternativet blir da uførepensjon. For disse er dagens ordninger faktisk ikke tilstrekkelige slik Regjeringen fremholder i proposisjonen. Komiteen er av den oppfatning at det bør kunne gis varig støtte til arbeidsreiser til disse personene, slik at de skal kunne ta seg arbeid. Det er derfor verd å merke seg at en enstemmig komite fremmer følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen vurdere en ordning med transportstøtte istedenfor uføretrygd i de tilfeller bevegelseshemming er eneste grunnen til uføretrygden, og der den uføre har mulighet til fast arbeid.» Fremskrittspartiet er meget glad for at en enstemmig komite står bak dette forslaget, og håper arbeidet kan gjøres raskt, slik at disse personene får en mulighet til å kunne gå ut i arbeid. Regjeringen har ved fremleggelsen av denne proposisjonen lagt fram forslag om at trygderettloven § 20 andre ledd skal endres slik at Trygderetten gis adgang til å omgjøre saker til ugunst for den ankende part. Prinsipielt er det selvfølgelig viktigst at loven blir oppfylt, enten det er til gunst eller ugunst for den enkelte. Det er imidlertid grunn til å tro at mange vil la være å anke til Trygderetten dersom muligheten til en lavere ytelse er til stede. Dette vil igjen kunne føre til at mange som har krav på bedre ytelser enn den de mottar, mister retten til å oppnå disse. Det er også et viktig moment at med de meget kompliserte reglene som legges til grunn for de fleste saker i folketrygden, er det for mange bortimot kom- plett umulig å forstå sin egen trygdesak fullt ut. Fremskrittspartiet har derfor tatt et standpunktet i denne saken som tilsier at Trygderetten ikke skal kunne anke til ugunst. Et flertall i komiteen har ikke konkludert i saken slik Fremskrittspartiet har gjort, men sender saken tilbake til Regjeringen, slik at den kan sendes ut på høring, noe som foreløpig ikke har vært gjort i denne saken. Fremskrittspartiet må derfor si seg glad for at komiteen i hvert fall ikke på det nåværende tidspunkt støtter Regjeringens ønske om å la Trygderetten avgjøre til ugunst. Fremskrittspartiet vil derfor også stemme for det forslaget som går på å sende saken tilbake og ut på høring. Fremskrittspartiet anser det som nødvendig å lovbeskytte opptjente rettigheter i folketrygden – dette for å bedre fremtidige pensjonisters mulighet til å planlegge sin egen pensjonisttilværelse med rimelig sikkerhet for at gitte betingelser ikke endres etter at opptjening i folketrygden har funnet sted. Fremskrittspartiet vil derfor i motsetning til det Regjeringen legger opp til, ha inn en bestemmelse i folketrygden som sikrer dette. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag om dette i tråd med Trygderettsutvalgets innstilling i NOU 1995:29. Avslutningsvis tar jeg opp de forslagene der Fremskrittspartiet står alene eller sammen med andre.
Representanten Nesvik har tatt opp de forslag han har referert til.
Jeg er veldig glad for at komiteen har tatt opp dette med arbeidsreiser. Folk skal leve av eget arbeid. Det er den primære måten å leve på i vårt land, og det er det vi ser på som god sosialpolitikk. Da er det beklagelig at noen mennesker i dette landet faktisk ikke kan leve av eget arbeid fordi de ikke klarer å komme seg dit. Departementet arbeider nå med et landsomfattende forsøk for å finne ut hvor mange det er som virkelig trenger dette, og på hva slags måte vi best kan imøtekomme behovene både når det gjelder arbeidsreiser og utdanningsreiser. Dette vil vi komme tilbake til like over nyttår.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 244]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, se side 247]]
Etter ønske fra næringskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 45 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 10 minutter, de øvrige gruppene 5 minutter hver. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
To saker på dagsordenen i dag behandler spørsmålet om elektronisk signatur. Den første gjelder samtykke til EØS-komiteens avgjørelse om innlemmelse av en fellesskapsramme for elektroniske signaturer i vedlegg XI til EØS-avtalen. Dette er behandlet i Stortinget. Den andre er den vi nå har til behandling i Odelstinget, og som følger opp direktivet med en norsk lov om elektronisk signatur. Deler av direktivet er allerede regulert i norsk rett, men departementet har valgt å foreslå å implementere direktivet i en egen ny lov med tilhørende forskrifter. Bruken av Internett har økt svært raskt i Norge. Dette gjelder f.eks. banktjenester, det å levere selvangivelse og kommunikasjon via den raske og verdensomspennende e-posten. Handel over nettet blir også mer og mer vanlig. Denne utviklingen har utløst behov for å ha systemer og kontrollrutiner, slik at en kan være sikker på at avsenderen er den han eller hun utgir seg for. Målet er derfor at en elektronisk underskrift eller signatur skal bli like akseptert og bindende som en håndskreven underskrift ved papirbasert kommunikasjon. Et harmonisert regelverk for elektroniske signaturer i Europa vil være med på å hindre barrierer for handel og gjøre bruk av nettet sikkert både for enkeltpersoner og bedrifter. De andre nordiske land har arbeidet og arbeider også for å få lover som regulerer bruken av elektroniske signaturer. I Danmark har loven trådt i kraft fra 1. oktober i år. Etter mitt syn er den foreslåtte lovteksten svært åpen, i den forstand at lovteksten ikke legger snevre rammer som kan sette grenser for en utvikling av ulike systemer for elektroniske signaturer. Etter hvert som elektronisk signatur blir akseptert og kommer i bruk, vil en få erfaringer som i neste omgang kan vise om det er behov for å stramme inn lovens bestemmelser. Fordi dette er en ny lov og en ny måte å sikre avtaleinngåelse mellom to parter på, er det i lovteksten en rekke definisjoner. Dette gjør selvsagt at lovforslaget på et vis kan virke teoretisk og vanskelig tilgjengelig, og slik sett kan det være problematisk å fatte rekkevidden av lovens bestemmelser i dag. På samme måte kan det være vanskelig å forestille seg hvordan bruken av elektronisk signatur vil skje i praksis. Når systemene kommer på plass, vil det sannsynligvis ikke bli mer mystisk enn å bruke internettbank i dag. For å sikre tilliten mellom avsender og mottaker skal det utstedes signaturer sammen med et sertifikat av en tredjepart, i loven kalt sertifikatutsteder. Loven legger opp til at signaturene og sertifikatene på det norske marked skal oppnå et visst sikkerhetsnivå. Når dette er til stede, kalles disse produktene for kvalifiserte. En slik kvalifisert signatur skal gis samme rettsvirkning som en håndskreven signatur. Det kan også bli brukt andre elektroniske signaturer som ikke oppfyller kravene til å få betegnelsen kvalifisert. Det er likevel grunn til å anta at brukerne vil foretrekke det høyeste sikre nivå, og at kvalifiserte signaturer dermed blir ledende innen elektronisk handel og kommunikasjon hvor en ønsker å forvisse seg om at den en kommuniserer med, virkelig er rett person. Det er også viktig at framstillingen av signaturer blir gjort så sikker som mulig, og at det blir en god beskyttelse mot forfalskninger. Lovforslaget har også tatt høyde for at det ikke skal bli mer administrasjon enn høyst nødvendig ved innføring av loven, men at den likevel er tilstrekkelig. Tilsynsordningen for utstedere av kvalifiserte sertifikater er i utgangspunktet tenkt lagt til Post- og teletilsynet. Komiteen er enig i at dette synes naturlig i startfasen av bruken av elektronisk signatur. Med vedtaket av loven om elektronisk signatur er det lagt til rette for videreutvikling av bruken av Internett. Hvilken betydning dette vil ha for handel og avtaleinngåelse over nettet, er usikkert. Men det er grunn til å regne med at dette kan bli av meget stor viktighet i de kommende år.
Jeg vil først berømme saksordfører Brandsnes for å gå inn i en veldig tung materie. Det er likevel et område som flere og flere kommer til å benytte seg av i tiden fremover. Det lovforslaget vi behandler nå, er en del av Regjeringens arbeid på IKT-området, som også er presentert i Regjeringens handlingsplan eNorge. Vi vet at markedet for elektroniske signaturer er i rivende utvikling, og derfor er det viktig, som også saksordføreren påpekte, at det lovforslaget som nå er utarbeidet, ikke er begrensende, men gir den videre retningen, innenfor en høy grad av sikkerhet. Det er viktig at reguleringen sikrer at utsteder av elektroniske signaturer bruker gode rutiner, slik at vi kan ha tillit til signaturene. Et viktig formål med dette lovforslaget er å sikre at parter som er ukjente for hverandre, vet hvem de kommuniserer med over nettet, og dermed legge til rette for den elektroniske handel. Utarbeidelsen av dette lovforslaget har også skjedd i nært samarbeid med de øvrige nordiske land. Vi har gjennom dette kunnet sikre oss en felles nordisk forståelse av det EU-direktivet som vi nå tilpasser oss til, og har fått til en tilnærmet identisk implementering av direktivet på nordisk plan.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 248]]
Etter ønske fra kommunalkomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 45 minutter, og at taletiden blir fordelt på gruppene på følgende måte: Arbeiderpartiet 10 minutter og de øvrige gruppene 5 minutter hver. Presidenten vil videre foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som tegner seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Det er fleire år sidan Stortingets justiskomite la grunnlag for den saka som er til debatt i dag. Med fleire flyktningar og asylsøkjarar til Europa, også til Noreg, var det behov for ei alternativ klageordning. Ikkje berre drukna gjeldande minister i enkeltsaker, det var også lang avstand frå klagaren til departementet. Eg trur vegen for den som meiner seg feilbehandla, er kortare til den nye utlendingsnemnda enn den er til departementet. Det er på grunn av to forhold: For det fyrste har humanitære organisasjonar medlemer i denne nemnda. Desse organisasjonane er nettopp opptekne av rasisme, antisemittisme, forfølging og brot på menneskerettar elles over heile jorda. Og desse organisasjonane har den beste kunnskapen – kanskje den beste kunnskapen som finst i Noreg, iallfall svært god kunnskap – om land og om forholda i det landet som klagaren kjem frå. Individuelle, lokale, eller kanskje spesielle forhold som gjer at nettopp vedkommande klagar meiner seg forfølgd, kan verifiserast, eller kanskje falsifiserast, betre, trur eg, enn det som til no har vore tilfellet. Eg trur at flyktningnemnda, eller Utlendingsnemnda, som ho jo skal heita, vil ha mindre tendens til sjablongbehandling – sjølvsagt er det ikkje det som er politikken, men det vil lett vera slik – og iallfall større moglegheit til å sjå det einskilde individet enn det andre offentlege instansar har. Eg synest det er tillitvekkjande – og det er ein av grunnane til at ein samla komite står bak det som no skal vedtakast. Det er gjort nokre endringar i samansetjinga av nemnda, men fleirtalet i komiteen meiner at rettstryggleiken er vareteken, sjølv om nemnda sine medlemer er reduserte frå fem til tre. Føresetnaden for at det er akseptabelt, er at dei humanitære organisasjonane alltid skal vera representert. Den andre føresetnaden for at Utlendingsnemnda skal kunna vera ei styrking av asylsøkjarane og flyktningane sine rettar, er at personleg frammøte er hovudregelen i asylsaker. Vi trur at der avslag er gitt og klage innsendt, er det nødvendig at asylanten får møta og leggja fram sin versjon. Det vil ein no få, med det opplegget som er valt. Utlendingsnemnda si verksemd skal evaluerast. Med nye ordningar kan tilpassingar og vurderingar ut frå empiri vera heldig. Sjølv om eg – og for så vidt komiteen – trur at Utlendingsnemnda er ei nyvinning for asylantar og flyktningar og til beste for menneskerettane, kjennest det trygt at den skal evaluerast. Eg vil til slutt gratulera ministeren med Utlendingsnemnda, som kanskje vil redusera presset på ministeren noko. Men iallfall min og Kristeleg Folkeparti sin grunn til å vera positive til nemnda var likevel asylsøkjaren si velferd, og ikkje ministeren si. Komiteinnstillinga er samrøystes, sjølv om nokre parti i merknads form viser til at dei har vore og er usamde i prinsippa for den nye nemnda.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 5.[[Votering, se side 251]]
Med finanskomiteens innstilling til lov om endringer i lov om foretakspensjon er ytterligere en stein på plass i det nye tjenestepensjonslovverket. Norge har vært sent ute med å modernisere sitt lovverk knyttet til tjenestepensjoner innenfor skatteloven. Men i løpet av det siste året har dette endret seg kraftig. Den tredje proposisjonen passerer nå Odelstinget, og vi er ikke lenger det eneste landet i Europa, sammen med Finland, som ikke har innskuddsordninger innenfor skatteloven. Gjennom det nye lovverket har Stortinget ytt et viktig bidrag i arbeidet med å bygge ned klasseskillet mellom dem som har pensjonsordninger i arbeidsforhold, og de nærmere en million arbeidstakere som i dag bare har ytelsene fra folketrygden å falle tilbake på når de blir pensjonistser. En spørreundersøkelse nylig viste at 4 000 bedrifter som ikke har pensjonsordninger, har planer om å etablere innskuddsordninger. Det er jo en lovende start, selv om det er langt frem til de en millionbedrifter uten pensjonsordning i arbeidsforhold. Regjeringen anslår 40 000 nye bare til neste år. Gjennom den loven som Odelstinget har til behandling i kveld, åpner man for at foretak som ønsker mulighet til å ha en forsikringsbasert pensjonsordning med dødelighetsarv, kan opprette det, men uten den usikkerhet som ligger i premiene knyttet til en ytelsesordning etter lov om foretakspensjon. Mange små og mellomstore bedrifter som tidligere har funnet tradisjonelle ytelsesordninger for dyre, vil med det nye lovverket ha mange ordninger å velge mellom, ikke minst innskuddsordninger både etter lov om foretakspensjon – den vi behandler i dag – og etter lov om innskuddsbasert pensjon, som er mer økonomisk overkommelige og forutsigbare. Dette er pensjonsordninger som internasjonalt har vist seg å fungere like bra for arbeidstakere som ytelsesordninger, samtidig som innskuddsordningene har vist seg å være mindre økonomisk risikofylt for den enkelte bedrift. I forbindelse med behandlingen av lov om innskuddspensjon var det flertall for å myke opp reglene for kollektivt investeringsvalg. Det samme blir bekreftet i den foreliggende innstillingen, og man ønsker også at engangsbetalt foretakspensjon skal kunne opprettes uten nullavkastningsgaranti. Dette forslaget støtter nå også delvis Arbeiderpartiet, og det er jo bra. Det som skjer gjennom å etablere en slik ordning både i innskuddsbaserte ordninger og i lov om foretakspensjon uten nullavkastningsgaranti, er at man vil få flere produkter å velge mellom, i tillegg til at flere reelt kan få et tilbud. Hadde forslaget om en obligatorisk årlig nullprosentsgaranti blitt stående, ville det vært svært uheldig. Det ville lagt en kraftig demper på mulighetene til å ta risiko, og i neste omgang mulighetene for høyere avkastning. På den måten kan man faktisk få til rimeligere tjenestepensjonsavtaler, slik at flere reelt sett kan få tilbud om det. Komiteen har gått inn for samme oppmykning av modellen med engangsbetalt foretakspensjon som Kredittilsynet har tatt til orde for i høringene om lovutkastet, og som tilsynet også gikk inn for i forbindelse med lov om innskuddspensjon – og som ble støttet av finanskomiteens flertall. Det fremgår av Kredittilsynets høringsuttalelse datert 2. august at det er enkelt å implementere modellen lovteknisk, og tilsynet har også gitt et konkret forslag til hvordan dette kan gjøres. Komiteens flertall legger stor vekt på at de ulike investeringsvalgsmodellene regulert i lov om foretakspensjon og i lov om innskuddspensjon trer i kraft samtidig og så tidlig som mulig i 2001, og at Regjeringen senest innen utgangen av februar fremmer forslag som åpner for kollektivt investeringsvalg for engangsbetalt foretakspensjon samt med kollektivt investeringsvalg i innskuddspensjon, basert på Kredittilsynets forslag, samt finanskomiteens føringer i Innst. O. nr. 2 for 2000-2001 om lov om innskuddspensjon – altså uten nullavkastningsgaranti. Det er også flertall i innstillingen for at Regjeringen senest innen april 2001 skal komme tilbake med tilbakemelding og forslag i tråd med de uavklarte forhold knyttet til lov om innskuddspensjon og foretakspensjon som fortsatt gjelder. Det er da knyttet til det som flertallet i forslags form bad Regjeringen se nærmere på og kom med forslag om. Det er da åpning for parallelle ordninger, hvilket gir mulighet for innskuddspensjon og foretakspensjon i samme bedrift en positiv holdning utvist av komiteen til kombinerte ordninger, hvilket gir mulighet for å ha innskuddsbasert pensjonsordning på toppen av foretakspensjon høyere maksimale innskuddssatser mulighet for å lukke eksisterende ytelsesordninger, slik at de som i dag er inne i en ytelsesordning, får rett til å stå i ordningen frem til pensjonsalder regelverksendringer for bruk av underleverandører gir også mer fleksibel produktutforming, og komiteen har da bedt statsråden fremme forslag i tråd med det I dagens arbeidsmarked er det, som tidligere nevnt, et sterkt behov for større fleksibilitet og valgfrihet i utformingen av pensjonsordninger i arbeidslivet. Mens alle arbeidstakere i offentlig sektor har gode tjenestepensjonsordninger, er det kun hver tredje arbeidstaker i privat sektor som har tjenestepensjonsordninger i tillegg til folketrygden. Derfor mener jeg at Odelstingets vedtak i dag av denne loven vil være et viktig bidrag til at klasseskillet i Pensjons-Norge bygges ned, og at vi får flere produkter å velge mellom. Det er et klart flertall for at vi skal ha større produktfrihet. Jeg er glad for at statsråden har gitt tilbakemelding om at Regjeringen lever godt med en frist til i løpet av februar å fremme forslag som ikke inneholder en tvungen nullavkastningsgaranti. Jeg er også glad for at de andre spørsmålene som jeg tok opp, vil bli avklart innen utgangen av april. Det vil altså ikke være noe problem å gjennomføre lovverket ganske tidlig til neste år, og da vil Norge få et moderne lovverk knyttet til tjenestepensjonsordninger. Jeg håper også at flere får tilbud om tjenestepensjon, for det er store forskjeller mellom dem som bare har folketrygden, og dem som har tjenestepensjoner i tillegg, ikke minst på grunn av de innstrammingene som Stortinget foretok i tilleggspensjonene til folketrygden i 1992. Hvis man gjennom 20 år har tjent det som nå er gjennomsnittlig arbeidsinntekt, 300 000 kr i henhold til nasjonalbudsjettet, vil man gjennom folketrygden og de innstrammingene som er foretatt, få en årlig pensjon på 145 000 kr. Hvis man har en tjenestepensjonsordning gjennom kommune/stat eller en privat ordning som er på lik linje i og med at det er en nettoordning og ikke en bruttoordning, som i staten, vil man sitte igjen med en pensjon på 200 000 kr. Det er altså en forskjell på 55 000 kr i året mellom dem som har tjenestepensjon, og dem som ikke har det. Dette mener jeg det ikke har vært fokusert på. Det Stortinget nå gjør, er å åpne for at de hundretusener i privat sektor som ikke har et slikt tilbud, i større grad får det. Til slutt vil jeg si at det er bare ett punkt jeg ikke er spesielt fornøyd med i den innstillingen som foreligger. Det gjelder den forskjellsbehandlingen som Stortingets flertall har lagt opp til mellom dem som er omfattet av AFP-ordningen, og dem som er utenfor. Er man innenfor NHO/LO-området og har rett på en AFP-ordning, kan man fortsette i tjenestepensjonsavtalen frem til fylte 67 år, selv om man går av med pensjon. Hvis man står utenfor AFP-ordningen og er i privat sektor, kan man ikke fortsette i tjenestepensjonsordningen og vil da kunne tape hundretusenvis av kroner i pensjon. Jeg synes ikke at vårt lovverk bør legge opp til den type forskjellsbehandling. Enten kan ingen stå i tjenestepensjonsordningen etter at man har førtidspensjonert seg, som var regjeringen Bondeviks opprinnelige forslag, eller så får man lage en ordning hvor alle kan fortsette i tjenestepensjonavtalen, selv om man har gått av med førtidspensjon. Det vi nå har fått, er et skikkelig klasseskille mellom dem som er innenfor AFP-ordningen, og dem som står utenfor. Et kastesystem i Pensjons-Norge synes jeg ikke er anbefalelsesverdig. Jeg håper at flertallet kan ta det innover seg og stemme for forslaget om likebehandling som Fremskrittspartiet og Høyre har fremmet. Det er det minste man kan forlange på dette punkt.
Børge Brende har tatt opp det forslag han refererte til.
Det er mye som skjer på området pensjon for tiden. Det er bra for dem – nesten én million – som ikke har noen pensjonsordning. Magnhild Meltveit Kleppa har på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre fremmet et forslag om at Regjeringen skal komme tilbake med forslag om foretakspensjon som ivaretar livslang ytelse. Livslang ytelse ble foreslått av sentrumspartiene og Sosialistisk Venstreparti i behandlingen av lov om foretakspensjon tidligere i år, men forslaget fikk ikke flertall. Flertallet gikk inn for at partene i arbeidslivet selv skal ta stilling til pensjonsytelsenes varighet, men at det ikke skal være mulig å avtale ytelse i mindre enn ti år. Flertallets begrunnelse var at det for mange arbeidstakere ikke vil være snakk om enten en tidsbegrenset eller en varig ytelse, men en tidsbegrenset ytelse eller ingen ytelse. Årsaken er at kostnadene ved en livsvarig ytelse kan bli for høy. Flertallet var derfor opptatt av å sikre flest mulig en tjenestepensjon, og av at det beste ikke skulle bli det godes fiende. I behandlingen av lov om innskuddspensjon foreslo Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre igjen at det skulle stilles krav om en livsvarig ytelse. Det var heller ikke den gangen flertall for forslaget, og godt var det, for ellers ville vi hatt ulike regler om utbetalingstid for foretakspensjoner og innskuddspensjoner, og det hadde ikke vært noen god løsning. Å fremme forslaget igjen, bare én måned etter at vi sist behandlet samme sak, er å be om omkamp på et område der disse partiene vet at de ikke vil få flertall. Det er ganske utrolig. På andre områder går verden framover. Jeg konstaterer med glede at Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre denne gangen aksepterer at det skal betales inn ulik premie for kvinner og menn, og at spørsmålet om kjønnsnøytrale premier må løses på bred basis. I behandlingen av lov om innskuddspensjon, som vi altså behandlet for bare én måned siden, gikk disse partiene mot mulighetene for ulik premie. Jeg håper og tror at de den gang bare så den ene siden av saken, nemlig at ulik premie kunne føre til at det ble dyrere å ansette kvinner enn menn. Men denne saken har også en annen side, nemlig at lik premie for kvinner og menn gjør at kvinner får en mindre pensjon enn mennene. Det gjelder selv om kvinnene har tjent like mye og har arbeidet like lenge som sine mannlige kolleger. Ingen av disse sidene er uproblematiske for noen partier, sett fra et likestillingssynspunkt. Jeg er derfor glad for at vi nå har en felles forståelse for at dette er et komplisert problem som må løses på bred basis. Arbeidet med dette er nå i gang, på fredag satte Regjeringen ned et utvalg som skal utrede mulighetene for kjønnsnøytrale premier. Så vidt jeg vet, er det bare ett land som har vedtatt dette tidligere, men som ikke har kunnet sette tiltaket i verk fordi de ikke har noen god løsning på det – det er Danmark. Så får vi håpe at det utvalget Regjeringen har satt ned nå, kan komme fram til en løsning som gjør at Norge kan være det landet som kan sette det i verk.
Eg syner til saksordføraren sin gjennomgang og tilrådinga frå komiteen og sluttar meg i stor grad til den framstillinga han gav der. I tillegg vil eg kort visa til at Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre i samband med Innst. O. nr. 2 for 2000-2001 peika på at viktige likestillingspolitiske og likestillingsrettslege spørsmål vert reiste i samband med innskotsbasert pensjon og også føretakspensjon. I den samanhengen sa desse partia i Innst. O. nr. 2: «Disse medlemmer viser til at Regjeringen vil legge fram forslag om endringer i lov om foretakspensjon. Disse medlemmer vil i den forbindelse fremme forslag om livslang utbetaling.» Det er grunngjevinga for at dette forslaget no er reist igjen, og ikkje noko anna. Primærstandpunkta våre om at ein må finna fram til ordningar som ikkje gjer skilnad på kvinne og mann som pensjonistar og heller ikkje fører til at kvinneleg arbeidskraft vert dyrare enn mannleg arbeidskraft, ligg fast. At Regjeringa har sett ned eit utval som skal utgreia spørsmålet om kjønnsnøytrale premiar, er eit steg i rett lei. Men eg vil sterkt understreka at slik utgreiing ikkje bør ta lang tid. Realitetane er vel at dette i stor grad er eit prinsippspørsmål, og derfor var det viktig for meg å peika på det i denne samanhengen.
Eg ynskjer frå Senterpartiet si side å knyta nokre kommentarar til to tema som allereie har vore nemnde frå fleire talarar. I samband med lov om innskotspensjon var spørsmålet om ulik innbetaling for kvinner og menn samt spørsmålet om livslang yting oppe. Vi høyrde til det mindretalet som ikkje var fornøgd med Arbeidarpartiet sitt forslag på dette punktet. Vi ynskjer i utgangspunktet ikkje å godta ei pensjonsordning som berre kan utbetalast i ti år, ut frå tanken om at dei aller fleste vil ha behov for dei same inntektene over lengre tid. Vi har vore med på det, då vi varsla at me kom til å ta denne saka opp igjen. Når det gjeld ulik innbetaling, skal eg ikkje gå så svært nøye inn på grunngjevinga for det, den trur eg alle hugsar. Det er eit diskriminerande utgangspunkt, Vi ynskjer ikkje å leggja opp til ei ordning der det svarar seg for bedriftene å tilsetja menn framfor kvinner. Vi kom i mindretal. Vi var veldig glade for at Arbeidarpartiet medverka til, som representanten Signe Øye her seier, at verda går framover, ved å varsla at eit utval skulle sjå nærmare på dette. Og eg vil gje ros til finansministeren for at han raskt har følgt dette opp og har sett ned eit utval som skal sjå nærmare på desse problemstillingane. Det er feil å tolka det slik at vi har endra syn, og det synest eg òg representanten Lars Gunnar Lie gjorde veldig ryddig greie for. Vi imøteser med interesse utvalet sitt arbeid. Eg må seia at vi er ein smule overraska over at Arbeidarpartiet framleis fører ein argumentasjon mot begge desse punkta. Eitt er å erkjenna at det er vanskeleg å finna ordningar, noko anna er å ha iallfall eit engasjement for forbetring. Det er jo slik at Arbeidarpartiet i svært mange samanhenger – òg i internasjonal samanheng – ynskjer å profilera Noreg som eit føregangsland på likestillingsområdet. Då er dette eit nytt bidrag til det. Så vi vil gjerne at finansministeren her ser nærmare på grunnlaget for føretakspensjon som sikrar livslang utbetaling. Eg tek med dette opp forslag nr. 2, på vegner av Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet, SV og Venstre, og ser gjerne at fleire røystar for det.
Representanten Meltveit Kleppa har tatt opp det forslaget hun refererte til.
Da Stortinget behandlet lov om foretakspensjon tidligere i år, var SV stort sett fornøyd med hovedlinjene. Det er nå viktig å få en pensjonsordning for alle som ikke har tjenestepensjon. Det begynte bra, men etter to behandlinger, av to ulike tjenestepensjonsordninger som begge har gitt føringer, har vi nå fått et sluttresultat som på mange punkter har gått i motsatt retning av det SV har ønsket. Det har blitt en dårligere fordelingsprofil, og spesielt har det blitt en altfor dårlig kvinneprofil enn det utgangspunktet var. Ved behandlinga av lov om innskuddspensjon fremmet SV forslag for å forbedre dette på flere punkter. Vi fremmet da forslag om at pensjon for kvinner ikke skulle være dyrere, at en skulle sikres hele livet og ikke bare i ti år, at finansiell risiko skulle ligge hos arbeidsgiver og at arbeidstakernes innflytelse over pensjonsordninger og -forvaltning måtte styrkes. Det som forundrer oss – og kanskje skuffer oss – mest, er det som også representanten fra Senterpartiet var inne på, at Arbeiderpartiet fremdeles argumenterer mot en bedre kvinneprofil. De har på en måte sviktet litt i kampen for å likestille kvinner og menn i pensjonsordningene. Det at Arbeiderpartiet argumenterer for en politikk som enten skal gjøre det dyrere å ansette kvinner enn å ansette menn, eller som skal gi dem dårligere pensjonsordninger, sier vel litt om at kvinnekampen og solidariteten med dem som tjener lite, kanskje er på vikende front også i Arbeiderpartiet. I gjennomsnitt lever kvinner lenger enn menn, de tjener også mindre i løpet av livet, og pensjonen i folketrygden er slik at kvinner i snitt får mindre enn menn. For SV er likestillingspolitikk solidaritet og fordeling til fordel for dem som har minst. Det er altså et bærende prinsipp i alle ordninger – det er viktig og må ligge til grunn. SV går derfor sammen med sentrumspartiene i dag om å fremme et varslet forslag om endringer som vi mener skal rette opp noe av forskjellsbehandlingen mellom kvinner og menn. Og så vidt jeg har skjønt, er LO enig med oss. Jeg syns det er litt pinlig at det skal være sånn som det blir nå, og jeg tror at mange vil reagere ganske skarpt når de oppdager denne litt forhistoriske måten å forskjellsbehandle kvinner og menn på. Å gå bort fra livslang ytelse er også et velferdspolitisk og likestillingspolitisk tilbakeskritt. Livslang ytelse er et opplagt krav som bør kunne stilles til pensjonsordninger med skattefradrag. SV var også under de tidligere behandlingene av pensjonssakene uenig i å åpne for parallelle innskudds- og ytelsesordninger i samme virksomhet. For SV er det viktig at alle ansatte skal være medlem av samme pensjonsordning ut fra hensynet til å behandle alle ansatte likt. Klassedelte pensjonsordninger er en uting. For SV er det også et helt klart prinsipp at arbeidstaker skal beskyttes mot verdifall når foretaket bestemmer risikoprofilen på midlene. Ved behandlingen av lov om innskuddspensjon ble det flertall for å gå bort fra nullgarantien og dermed la innskuddene variere fra år til år. For SV er det et viktig prinsipp at beslutningsmyndighet og ansvar må høre sammen. Flertallets forslag vil føre til at foretakene får del i avkastningen, men ikke noe ansvar for tap. Det vil motivere foretakene til å ta en høy risiko, men det er arbeidstakerne som må bære risikoen. En slik fordeling syns vi er urimelig. De snaut en million arbeidstakerne i privat sektor som nå forhåpentligvis vil få en pensjonsavtale, får den ut fra et avtaleverk som etter SVs syn tar for mye hensyn til finansnæringa og for lite hensyn til arbeidstakerne, og da spesielt til kvinnene. Summen av det vekslende flertall gjør at loven om foretakspensjon ikke blir god nok i forhold til solidaritet, og kvinnepolitisk hører den hjemme på museum.
Det blir replikkordskifte. Presidenten vil foreslå at replikkordskiftet blir begrenset til tre replikker – og anser det vedtatt.
Jeg hadde ikke tenkt å gå inn i noe replikkordskifte, men innleggene til både representanten Karin Andersen og taleren før henne inneholdt en del feil som jeg ikke synes bør stå uimotsagt. Det skapes et inntrykk av at man går «bort fra livslang ytelse» – og da siterer jeg representanten Andersen. Poenget er at med det eksisterende pensjonsregelverk, altså TPES-ordningen – tjenestepensjon etter skatteloven – er det full mulighet til å avtale ikke livslang ytelse. En del bedrifter har sagt at de gjerne vil gi sine ansatte en tjenestepensjon, og at de kan gi dem tjenestepensjon fra 67 år til 77 år. Det er jo veldig bra. Det beste hadde selvsagt vært om det var en livslang ytelse, men vi må huske at mange ikke har tjenestepensjon overhodet! SV og Senterpartiet kan gjerne mene at alle bør få det, men da må man gå lovveien og vedta at det skal være en obligatorisk tjenestepensjonsavtale. Det ville selvsagt koste noen titalls milliarder, og det er helt usannsynlig at Stortinget kan gjøre det over natten – det er en sak mellom partene i arbeidslivet. Men man må ikke prøve å fremstille det som om Senterpartiet og SV har hatt noen andre standpunkter her enn vi andre! Da tidligere statsråd Gudmund Restad, fra Senterpartiet, fremmet lov om foretakspensjon, var det ingen forslag – og det synes jeg representanten Meltveit Kleppa bør merke seg – i det lovutkastet om at det skulle nedsettes en arbeidsgruppe for å se på lik innbetaling for kvinner og menn. Det var noe Senterpartiet kom på etter at regjeringen Bondevik hadde gått av. Plutselig anklager man nå alle de andre for ikke å ha noen kvinneprofil, men den kvinneprofilen er faktisk et rent valgkamputspill fra Senterpartiets side. Livslang ytelse er ikke tvungen med dagens pensjonsordning, og det med kvinneperspektivet, som er viktig, er noe vi alle er enige om. Nå har da også Regjeringen nedsatt et utvalg for å gjennomgå det, så da forstår jeg i hvert fall ikke hva man bråker for. Nå har man rett og slett innfridd det som har vært ønsket også. Men så er man da åpenbart mer opptatt av kartet enn av terrenget, og det synes jeg er beklagelig når vi nå er i ferd med å gjennomføre et så viktig regelverk.
Presidenten er litt usikker på om replikken var myntet på representanten Andersen eller på representanten Meltveit Kleppa – men Karin Andersen, vær så god.
Jeg ble litt i stuss sjøl. Gudmund Restad og hans finansministerperiode er ikke jeg beredt til å ta ansvar for. Jeg skjønner at når man stresser kvinneperspektivet, så er det litt vanskelig for alle. Og jeg skal ikke ta fra de andre partiene at de sikkert også mener dette på sikt. Det som gjør meg mer fortvilet, er en aktiv argumentasjon mot. Det er mer det jeg reagerer på. Hadde man lagt seg på en linje der man hadde sagt at dette er en målsetting og dette vil man jobbe fram mot, hadde det vært enklere å akseptere resultatet uten å kommentere det. Når det dreier seg om begrepet å «gå bort fra livslang ytelse», skal jeg akseptere at det kanskje er en ordbruk som ikke burde ha vært akkurat slik. Poenget vårt er at vi mener at hvis man skal ivareta de likestillingspolitiske aspektene ved en ordning, så ønsker vi at den skal være slik. Det er grunnen til at det forslaget har blitt fremmet i dag. Jeg tror ikke det er nødvendig å si så veldig mye mer om det. At flertallet her også ønsker dette, og at man jobber mot det, skal jeg ikke mistenke noen for ikke å mene når de sier det. Men jeg skulle nok ønsket at det hadde vært litt mer trøkk bak musklene som skulle få dette på plass, slik at det kunne bli en bedre kvinnepolitisk profil enn det er i dag.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Framleggelsen og behandlingen av denne lov om endringer i lov om foretakspensjon m.v. er et ledd i en omfattende modernisering av regelverket for pensjoner i arbeidsforhold i privat sektor. Utgangspunktet er som sakens ordfører treffende beskrev, at en svært stor andel av de som er ansatt i privat sektor, ikke har slike pensjonsordninger, og at sannsynligheten for at de skal oppnå det, blir betydelig økt gjennom det nye lovverket. Denne prosessen startet med behandlingen av ny lov om foretakspensjon og fortsatte med lov om innskuddspensjon. Bestemmelsene om engangsbetalt foretakspensjon, som er omhandlet i Ot.prp. nr. 20, bidrar til å gjøre det nye regelverket for supplerende pensjonsordninger fullstendig. Jeg merker meg derfor med tilfredshet at finanskomiteen slutter seg til de forslag til lovendringer som Regjeringen har lagt fram i denne proposisjonen. Det reform- og moderniseringsarbeidet vi har vært igjennom, innebærer at når lov om foretakspensjon og lov om innskuddspensjon trer i kraft fra 1. januar 2001, vil vi ha et tidsmessig regelverk på dette området som ivaretar fordelingspolitiske målsettinger, hensynet til yrkesdeltakelse og foretakenes behov for fleksibilitet. På denne måten har vi også lagt et grunnlag for at flere av de foretak som i dag ikke har etablert slike ordninger for sine ansatte, skal kunne se seg i stand til å gjøre det. Ved behandlingen av Ot.prp. nr. 71 for 1999-2000, om lov om innskuddspensjon i arbeidsforhold, vedtok Stortinget å be Regjeringen om å komme tilbake til Stortinget med forslag og vurderinger på visse punkt. Departementet legger selvsagt stor vekt på en rask oppfølging av disse spørsmålene. Jeg registrerer at det er understreket av flertallet i finanskomiteen, og man ber Regjeringen fremme forslag som åpner for kollektivt investeringsvalg for engangsbetalt foretakspensjon samt med kollektivt investeringsvalg i innskuddspensjon innen utgangen av februar 2001. Jeg registrerer også at flertallet i komiteen minner om at tilbakemelding angående de andre uavklarte forholdene bør framlegges for Stortinget senest i løpet av april 2001. Spørsmål knyttet til virksomhetsreglene i forsikring, behandles nå i Banklovkommisjonen, som er gitt frist med å legge fram sin innstilling på dette punkt til 1. juli neste år. Oppfølgingen av denne innstillingen vil bli gitt høy prioritet. Jeg legger til grunn at Odelstinget ikke ser behov for å avvente iverksettelse av det nye lovverket i påvente av avklaring av de endringene som gjenstår, og at man kan iverksette lov om foretakspensjon og lov om innskuddspensjon 1. januar 2001, slik som forutsatt. Jeg har merket meg at flertallet i komiteen mener det er viktig å finne fram til ordninger som ikke forskjellsbehandler kvinner og menn, verken i arbeidslivet eller som pensjonister. Det er jeg selvsagt enig i. Blant annet ble det under Arbeiderpartiets landsmøte lagt klar vekt på dette, hvor det ble uttalt som en målsetting at ulikhet i levetid ikke skal slå ut. Jeg viser i denne sammenheng til at det 8. desember ble oppnevnt et offentlig utvalg under ledelse av Mary Kvidal for å utrede spørsmålet om kjønnsnøytrale premier i livsforsikring på bred basis. På bakgrunn av den debatten som nylig har gått her i salen, registrerer jeg at representanten Magnhild Meltveit Kleppa gir ros for at det er oppnevnt et slik utvalg. Det tar jeg med glede imot. Men når det gjelder spørsmålet om endret syn, kan vi vel si det slik at sentrumspartiene har gått litt fram og tilbake – først gjennom lov om foretakspensjon, fremlagt av regjeringen Bondevik, hvor det var kjønnsulike premier, som sentrumspartiene stemte for, så lov om innskuddspensjon, fremmet av regjeringen Stoltenberg, som hadde akkurat det samme grunnlaget, som sentrumspartiene stemte imot, og nå lov om endringer i foretakspensjon, som bygger på akkurat de samme prinsippene, som sentrumspartiene stemmer for. Jeg tror det er viktig å slå fast, som også sakens ordfører gjorde i replikkordskiftet, at spørsmålet om ulik premie for kvinner og menn er gjennomgående i norsk forsikringslovgivning, og det er behov for et betydelig utredningsarbeid for å gjennomføre endringer på det punktet. Det utredningsarbeidet har Regjeringen satt i gang med den klare målsettingen å komme fram til kjønnsnøytrale premier. Like fullt er det åpenbart slik at her er det mange utfordringer som en er nødt til å finne svar på før man kommer så langt. Men arbeidet for å komme dit er satt i gang.
Det blir replikkordskifte.
Her har det blitt gitt ei historisk oversikt både frå saksordførar og no sist frå finansministeren. Eg meiner bestemt at det høyrer med til den oversikta at på det eine av dei to punkta som i dag er diskusjonstema, nemleg når det gjeld lengda på føretakspensjonen, var det eit sterkt engasjement frå regjeringa Bondevik og frå sentrumspartia i Stortinget for livslang yting, så eg ville gjerne at det vart stadfesta. Så synest eg elles at denne historiske oversikta framfor alt strekar under at her er det eit breitt engasjement for forbetring både når det gjeld talet på dei som skal ha moglegheit til å koma inn under ordningar som dette, og når det gjeld forholdet mellom kvinner og menn, anten det gjeld lengda på desse ytingane eller det gjeld det som er svært avgjerande, nemleg storleiken på beløpet til innbetaling og etterpå på det som blir betalt ut. Eg kunne no tenkt meg at finansministeren, når han er komen så langt at han har oppnemnt eit utval og gitt det utvalet eit mandat, òg seier noko i forhold til framdrifta vidare.
Jeg skal gjerne bekrefte for representanten Meltveit Kleppa at regjeringen Bondevik la til grunn bestemmelsen når det gjelder lengde, som representanten ønsket en bekreftelse på, samtidig som jeg gjerne også skal bekrefte overfor representanten Brende at nåværende regelverk har gitt den fleksibiliteten som saksordføreren har beskrevet i replikkordskiftet, og som for så vidt da er videreført i det nye lovverket. Jeg går ut fra at representanten Kleppa kanskje kan bekrefte at det faktisk var slik at lov om foretakspensjon bygde på den gjeldende lovgivning når det gjelder kjønnsulikheter, så kan vi bekrefte litt for hverandre. Det som like fullt er et viktig moment her, er at vi nå faktisk har grepet tak i det. Jeg må åpent erkjenne at jeg ser klare svakheter ved et system som bygger på kjønnsulike premier. Det er også årsaken til at Regjeringen har satt ned det utvalget som skal vurdere det, og hvor det er både forsikringsfaglig kompetanse og likestillingsfaglig kompetanse. Samtidig tror jeg det er viktig at vi erkjenner at dette er en problemstilling som det ikke er enkelt å finne svar på. En kort illustrasjon på det er tenkingen hvor en fastsetter et regelverk om at vi i Norge skal ha kjønnsnøytrale premier, mens utenlandske konkurrenter ikke har den samme bindingen, eventuelt har et selskap som innretter seg mot klart mannsdominerte yrker, og som da vil kunne tilby lavere premier enn det som har større bredde. Det er en del konkurransemessige problemstillinger som det er et moment å finne løsninger på i forhold til den utfordringen en her står overfor. Men Regjeringen har altså tatt fatt i arbeidet. Vi har som målsetting at man skal kunne få dette arbeidet fram i løpet av det neste året, slik at man fortrinnsvis innen 1. september skal kunne ha innstillingen fra utvalget framlagt. Det gir igjen en mulighet for å gjennomføre de nødvendige høringer med behandling, slik at vi skal kunne få en rimelig rask framdrift på denne prosessen.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. Flere har heller ikke bedt om ordet til sak nr. 6.[[Votering, se side 252]]
Ot.prp. nr. 24 inneholder en rekke forslag til endringer i skatteloven, mange av dem av rent teknisk karakter, og komiteen slutter seg i det alt vesentlige til Regjeringens forslag. På enkelte områder er det imidlertid avvik. I det videre vil jeg derfor bare kommentere noen enkelte forslag der det er uenighet, eller der forslagene er av mer prinsipiell karakter. I lovforslaget vedrørende fordeling av gjeld og gjeldsrenter mellom Norge og utlandet er det særlig to forhold som berøres gjennom de foreslåtte endringene. Departementet går inn for at skattyter skal gis fullt fradrag for sin gjeld ved formuesligningen når han har fast eiendom eller anlegg i land Norge enten ikke har skatteavtale med, eller man har en kredittbasert skatteavtale. En slik utvidelse av fradragsretten for gjeld i forhold til gjeldende regler forutsetter samtidig at det innføres en skatteplikt på formue i fast eiendom i utlandet, slik at vi får symmetri i regelverket. Forslaget vil kunne medføre noe skjerpet formuesbeskatning, men dette vil for de fleste totalt sett bety en lempeligere beskatning ved at skattyter får alle sine gjeldsrenter og gjeldsfradrag til fratrekk i Norge. Det er kanskje særlig en del hytteeiere i Norden som vil kunne nyte godt av dette. Det andre forholdet er knyttet til spørsmål om gjeldsrentefradrag der skattyter har inntekt og formue som er unntatt fra beskatning i Norge. En svakhet ved gjeldende regler er at de bare konkretiserer formue i fast eiendom som vilkår for fordeling av gjeld og gjeldsrenter, hvilket medfører at avkorting i fradragsretten ikke skjer om skattyter utøver annen virksomhet som generer inntekt. For eksempel vil en norsk bank med filial i et land der inntekten er unntatt fra beskatning i Norge etter skatteavtale, ikke få avkortet gjeldsrentefradraget ved ligningen i Norge. Slik reglene er i dag, vil slike virksomheter kunne få rentefradrag så vel i Norge som i det landet der inntektene genereres, og således faktisk få dobbelt rentefradrag. Slike muligheter har neppe vært tilsiktet, og de nye reglene vil således tette igjen et utilsiktet hull i skattelovgivningen. En enstemmig komite slutter seg til Regjeringens forslag. Et flertall slutter seg også til Regjeringens forslag om lovens ikrafttredelse fra og med inntektsåret 2000. En enstemmig komite slutter seg også til Regjeringens forslag om å sidestille overkursfond og utjevningsfond med grunnfondsbeviskapitalen i sparebankene. I dag unntas ikke overkursfond og utjevningsfond fra sparebankenes formuesbeskatning. For å forhindre at kapitalen i disse fondene blir formuesbeskattet både hos sparebankene og grunnfondsbeviseierne foreslår departementet at fondene skal unntas fra sparebankenes formuesgrunnlag. Kraftskattreformen har en lang forhistorie, og med iverksetting av eiendomsskatteloven § 8 begynner en å nærme seg slutten på en lang reformprosess. Prinsippene om nye verdsettingsregler ble vedtatt i 1996, og i Ot.prp. nr. 47 for 1999-2000 fremmet Regjeringen forslag til nye regler. Utgangspunktet for Regjeringens forslag var at kraftkommunene samlet sett skulle sikres et inntektsgrunnlag på ca 1 milliard kr. Imidlertid innebar Regjeringens forslag et inntektsgrunnlag på 915 mill. kr, noe Stortinget med utgangspunkt i de lave kraftprisene aksepterte som en innfrielse av Stortingets uttalte forutsetning. Et enstemmig storting – også sentrumspartiene – sluttet seg til at de nye reglene skulle settes i verk fra 1. januar 2001, forutsatt at dette inntektsnivået ble nådd. Da senere beregninger viste et proveny for kraftkommunene som lå 180 mill. kr under forutsetningene, varslet finansministeren behov for lovendring for at Stortingets intensjoner skulle kunne sikres. Det er dette vi nå behandler. Regjeringen foreslår nå å øke minimumsverdien av grunnlaget for naturressursskatten til 1,10 kr. Dette vil innfri forutsetningene fra et enstemmig storting og vil gi etter beregninger samlede inntekter på 925 mill. kr til kraftkommunene. Således skulle Stortingets tidligere forutsetning for iverksetting av § 8 i eiendomsskatteloven være til stede. Det er viktig å understreke at gjennom høringene i komiteen gav også Landssammenslutninga av Vasskraftkommuner –LVK – uttrykk for tilfredshet med Regjeringens forslag om å heve minimumsverdien av grunnlaget for naturressursskatten til 1,10 kr, og aksepterte således dette som et tilfredsstillende inntektsgrunnlag for kraftkommunene som helhet. Det er imidlertid ikke til å stikke under stol at så vel LVK som flere av kommunene har uttrykt sin bekymring for at enkelte kommuner kunne få et større inntektsbortfall enn forventet, og bekymring for prosessen med taksering, og har i den forbindelse pekt på innsynsretten og klageadgangen. Når det gjelder både innsynsretten og klageadgangen, legger flertallet i komiteen til grunn at departementet vil sikre kommunene tilfredsstillende innsynsrett og komme tilbake med vurderinger av klageadgangen. Finansministeren har også varslet at han vil komme tilbake til Stortinget med en vurdering av de foreslåtte endringene i løpet av 2002. Sett på bakgrunn av dette vil jeg også minne om da vi behandlet denne saken sist, og vise til merknader i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000, der det står: «Flertallet vil imidlertid peke på at det fortsatt er grunn til å stille spørsmål ved om fordelingsvirkningene mellom kommunene er innafor akseptable rammer, og ber på denne bakgrunn departementet vurdere om det på bakgrunn av erfaringer med innføring av eiendomsskatteloven § 8 er behov for justeringer med sikte på å unngå uheldige fordelingsvirkninger mellom enkeltkommuner.» Dette føler jeg meg trygg på at departementet også vil komme tilbake til. Med dette vil jeg anbefale at komiteens innstilling blir vedtatt.
Det er tre forhold som jeg har behov for å påpeke fra vår side. I forbindelse med budsjettavtalen for 2001, som ble inngått mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet, ble det forutsatt at forslaget til nye regler for fordeling av gjelds- og gjeldsrentefradrag mellom Norge og utlandet skal gis virkning fra og med inntektsåret 2000 for etterskuddspliktige skattytere. Fremskrittspartiet og Høyre har i innstillingen gitt klart uttrykk for at vi ikke kan slutte oss til endringer som gis tilbakevirkende kraft. Vi har av den grunn også fremmet et eget forslag. Vi mener det vil være rimelig av hensyn til forutsigbarhet, ikke minst – som er et veldig sentralt ord man bruker i denne salen, men som man kanskje ikke alltid er like flink til å følge opp i praksis – å vente med ikrafttredelse i hvert fall til 2001. Det hadde jo vært veldig bra hvis flere hadde kunnet være med på å støtte det forslaget, men det ser dessverre ikke slik ut. Et annet forhold er spørsmålet om kraftbeskatning. Fremskrittspartiets utgangspunkt for behandlingen av endrede regler for eiendomsskatt på kraftproduksjonsanlegg har bl.a. vært å sikre at beskatningen ikke skal bli så tøff at kraftselskapene ikke kan bære skattebyrden i år med lave kraftpriser. Men stortingsflertallet har lenge lagt til grunn at de nye eiendomsskattereglene som trer i kraft fra nyttår, bl.a. skal sikre enkeltkommuner mot uakseptable inntektsbortfall. Det har ligget som en forutsetning lenge. Det samme flertallet tok forbehold, bl.a. i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000, om å foreta ytterligere endringer i forbindelse med nasjonalbudsjettet for 2001 hvis skattebortfallet for enkelte kommuner blir uakseptabelt. For å ta et eksempel har Kvinesdal kommune selv beregnet et inntektsbortfall på 75 pst. som følge av innføringen av eiendomsskatteloven § 8 – bare for den kommunen. Det vil i så fall stå i sterk kontrast til en bebudet nedgang på 15 pst. Hvis dette er tilfellet også for andre kommuner, vil jeg anta at det for deres del vil være ganske interessant å vite hva det samme flertallet som tidligere har lagt disse forutsetningene til grunn, har tenkt å gjøre for å håndtere dette spørsmålet når man faktisk ikke ønsker så dramatiske utslag. Det kunne derfor være interessant å høre finansministerens vurderinger på det punktet. Det siste forholdet jeg vil ta opp, er de endringer i rederibeskatningen som er foreslått her. Fremskrittspartiet og Høyre har tidligere gått inn for å oppheve låneforbudet i skatteloven § 8-12. Vi står fast ved det fortsatt og går derfor inn for det i denne saken. Jeg tillater meg herved å ta opp de forslag som Fremskrittspartiet og Høyre har fremmet i innstillingen.
Representanten Siv Jensen har tatt opp de forslag hun selv refererte til.
Ot.prp. nr. 24 for 2000-2001 er ein samleproposisjon for ein del endringar og opprettingar i skattelova og andre lover. Eg vil no bruka nokre minuttar på først å kommentera ei av dei sakene som er tekne med i proposisjonen, og så ei av dei sakene som ikkje er tekne med i proposisjonen, men som kanskje burde ha vore der. Punkt 4 i innstillinga gjeld eigedomsskattelova § 8. Denne paragrafen har ei lang, for ikkje å seia ei tung historie. Det skulle ikkje vera nødvendig å dra heile historia no, men eg vil til innleiing seia at det grepet som departementet omsider føreslo for å retta opp provenybortfallet for kommunane, på makroplanet, er eit velfungerande tiltak med rimeleg god treffsikkerheit. Derfor er det ein samla komite som sluttar seg til den føreslegne endringa i § 8. Men sentrumspartia vil stemma mot romertal II, som gjeld innføringstidspunktet. Her vil sentrumspartia i Stortinget stemma for eit forslag der Regjeringa vert oppmoda om å utsetja innføringa av § 8 til 1. januar 2002. Bakgrunnen for dette er bl.a. følgjande: For det første er kommunefordelinga av provenyet slik at ein del kommunar ser ut til å koma svært dårleg ut. Det er vist overslag på provenybortfall på opp til 40 pst. og endå meir for enkelte kommunar. Det seier seg sjølv at det ikkje er lett å tilpassa seg eit slikt inntektsbortfall over natta. Etter Kristeleg Folkeparti sitt syn må departementet koma tilbake med tiltak og mekanismar som hindrar at innføring av § 8 fører til ei sterk omfordeling kommunane imellom. Dette kan f.eks. gjerast ved at ein fastset ei øvre og ei nedre grense for den enkelte kommunens inntektsavvik som følgje av innføring av nemnde paragraf. Dette er ein av grunnane til at me går inn for å utsetja iverksetjinga av § 8 med eitt år. For det andre manglar kommunane ein alminneleg klagerett, både når det gjeld eigedomsskattegrunnlaget og kommunefordelinga. Me har merka oss at finansministeren har uttalt at han vil vurdera ein slik klagerett for seinare år. Men allereie ved innføringa av eit nytt takseringssystem kan det oppstå feil. Derfor burde den generelle klageretten ha vore tilgjengeleg allereie i samband med iverksetjinga av § 8. Det er eit ytterlegare argument for å utsetja iverksetjinga. For det tredje vil eg streka under at eigedomsskattegrunnlaget i hovudsak enno ikkje er kjent. Dermed har kommunane store problem med å fastsetja inntekta frå eigedomsskatt på produksjonsanlegg i samband med budsjettet for komande år. Her kan eg visa til at departementet i Ot.prp. nr. 78 for 1999-2000, som kom frå Regjeringa den 7. juli i år, uttalar følgjande: «På det noverande tidspunkt kan departementet ikkje førespegla at kommunane kan få nokon avklåring om inntektene frå eigedomsskatten på overføringsanlegga i høveleg tid for innpassing i budsjettprosessen for 2001. Departementet tek på denne bakgrunn sikte på å fremje kongeleg resolusjon om å utsette iverksetjinga av § 8 for overføringsanlegg til skatteåret 2002.» Inntektene frå eigedomsskatt på produksjonsanlegg er ca. ti gonger høgare enn inntektene frå eigedomsskatt på overføringsanlegg. Eg kan derfor ikkje forstå anna enn at departementet – ut frå si eiga grunngjeving – burde ha sterke grunnar for å gje seg litt betre tid også med iverksetjinga av § 8 for produksjonsanlegg enn det som det no vert lagt opp til her. Det skulle vera unødvendig å bruka meir tid på å synleggjera at det er sterke grunnar som talar for å utsetja iverksetjinga av eigedomsskattelova § 8, også for produksjonsanlegg, til 1. januar 2002. Så var det eit anna punkt. Punkt 6 i innstillinga gjeld endringar i reiarlagsskatteordninga. I det budsjettforliket som gjeld for inneverande år, altså for 2000, var det einigheit om å innføra skatteplikt for valutagevinstar for reiarlagskattlagde selskap frå og med inntektsåret 2000. Dette vart følgt opp i Innst. O. nr. 12 for 1999-2000. Finanskomiteen framheva under behandlinga av saka at det burde gjevast overgangsreglar for kurssvingingar i valuta innvunnen eller pådregen før 1. januar 2000. I innstillinga vart det vidare presisert at føresetnadene med overgangsreglane skal vera at rederiskattlagde selskap «fullt ut likestilles med ordinære beskattede selskaper ved beskatning av realiserte og urealiserte valutaposter», og overgangsreglane skal ha som siktemål at valutagevinstar berre skal skattleggjast ein gong, og at tap på valutaposisjonar på tilsvarande måte berre kan trekkjast ifrå ein gong. Det er uheldig at overgangsreglane til valutaføresegnene som vart vedtekne i samband med statsbudsjettet for 2000, enno ikkje er fastsette. For næringa er det sjølvsagt viktig å vita kva dei skal halda seg til i samband med komande rekneskapsavslutning. Eg håpar difor at statsråden i løpet av denne debatten kan gje ei konkret orientering om kor langt arbeidet med dei nemnde overgangsreglane er kome, og kva tid dei vil liggja føre. Det er nemleg eit uomtvisteleg faktum at tida for årsslutt, og dermed òg for rekneskapsavslutning, nærmar seg med raske skritt. Så vil eg til slutt ta opp forslag nr. 3, som Kristeleg Folkeparti er medforslagsstillar til. Forslaget skal no liggja føre i forbetra og, forhåpentlegvis, formelt korrekt form.
Representanten har tatt opp det forslag han refererte til. Det blir replikkordskifte. Presidenten vil foreslå at replikkordskiftet begrenses til tre replikker. – Det anses vedtatt.
Jeg har lyst til å spørre Kristelig Folkepartis talsmann i denne saken om begrunnelsen for utsettelsen. Jeg forstår at hovedbegrunnelsen nå legges på at det er oppstått ulikheter i takstene. Det kan skyldes to ting, det ene er at det er utilsiktede ulikheter fordi det er ulike takstmenn og ulike kontorer som har foretatt taksten. Den andre grunnen er at det skal være slik. Anleggene er ikke like mye verdt, og det er ikke det samme takseringsgrunnlaget som tidligere. Derfor kan tidligere tall ikke nødvendigvis benyttes som forankring for nye tall. Så mitt spørsmål er egentlig: Hva er grunnen til at Kristelig Folkeparti og sentrumspartiene for øvrig ikke er med på den henstilling som Høyre og flertallet har i innstillingen, nemlig å peke på at dersom disse sakene overføres – iallfall flertallet av dem – til Sentralskattekontoret, vil man få mer ensartede takster. Det var ikke Kristelig Folkeparti med på forrige gang heller, men det er jo en mulighet for faktisk å oppnå mer ensartede takster, hvis det er det man er ute etter.
I mitt innlegg nemnde eg tre grunnar for at me går inn for utsetjing. For det første var det inntektsskilnadene, altså kommunefordelinga, for det andre å få på plass ein klagerett og for det tredje det faktum at tida for å vedta kommunebudsjetta for 2001 er veldig nær. Desse grunnane til saman gjer at me finn det mest forsvarleg å utsetja saka, gje seg litt betre tid og få ting på plass. Så fekk eg eit konkret spørsmål om kvifor me ikkje er med på forslaget som representanten Foss nemnde her. I mitt innlegg prøvde eg å vera rimeleg klar på at me får venta til finansministeren kjem tilbake med grep som kan gjera at fordelinga kommunane imellom vert rimeleg, og at det ikkje forsvinn for store inntekter for enkeltkommunar. Eg nemnde eit grep som kunne gjerast. Men me har likevel tillit til at departementet vil vurdera dei ulike tiltaka som kan gjerast her. Representanten Foss nemnde eit anna tiltak, og det er mogleg at det er fleire tiltak. Hovudpoenget for oss er at resultatet vert av ein slik karakter at det ikkje vert permanent store inntektsskilnader og inntektsforskyvingar for dei kommunane dette gjeld.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
Den saken vi har til behandling i dag, har en lang forhistorie. Under behandlingen av Innst. O. nr. 62 for 1995-96, gikk Senterpartiet, SV og RV imot å innføre ny § 8 for taksering av kraftverk, og sa i innstillingen den gang at de «ut i fra behovet for oversiktlige regler og stabile takstbaserte inntekter vil gå inn for å opprettholde eiendomskatten i sin nåværende form». Iverksettelsen av vedtaket og det arbeidet som har vært gjort i ettertid, viser at det har vært særdeles vanskelig å oppfylle de forutsetningene som faktisk et samlet storting gjorde den gang om at opprettholdelse av proveny og fordelingsvirkninger mellom kommuner skulle være innenfor akseptable grenser. Stortingets forutsetninger i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000 var at kommunenes eiendomsskatteinntekter for 2001 skulle sikres med en provenyvirkning på 915 mill. kr, altså en opprettholdelse av inntektene fra det gamle systemet. Forutsetningene som Regjeringen hadde basert inntektsanslaget på, viste seg ikke å holde stikk, og det medførte betydelige inntektsbortfall for enkelte kommuner. Det var da også bakgrunnen for at Regjeringen nå er kommet tilbake med et forslag om å heve minimumsverdien for anlegg fra 0,50 kr pr. kWh til 1,10 kr pr. kWh. Dette er et godt grep for å ivareta de samlede inntektene til kommunesektoren, og medfører at det nå blir en provenyvirkning på om lag 915 mill. kr i sum for kommunene. Forslaget begrenser også til en viss grad de største omfordelingsvirkningene mellom kommunene, men etter min oppfatning er det fortsatt for store avvik mellom enkeltkommuner. Det er dokumentert at en del kommuner vil få inntektsbortfall som er så store som 40 pst., og jeg har problemer med å tro at det er innenfor det som flertallet også har betegnet som akseptable inntektsendringer for enkeltkommunene. Jeg mener fortsatt at forutsigbarhet i inntektene er viktig for kommunene. Etter framleggelse av statsbudsjettet den 4. oktober ble det avdekket at de samlede inntektene ville bli langt lavere enn forutsatt. Etter dette har man altså foretatt justeringer av minimumsverdien og økt den. Nye inntektstall for kommunesektoren vedtas altså i dag, 14. desember. Mange kommuner får et betydelig inntektsbortfall, med opp mot 40 pst. for enkelte, to uker før det nye budsjettåret starter – mange kommuner har signalisert inntektsbortfall på mange millioner kroner. Dette er altså grunnlaget for de tilpasninger som kommunene skal foreta, som man altså får avdekket knappe to uker før nytt budsjettår inntrer. Senterpartiet mener på denne bakgrunn at det fortsatt er nødvendig å legge arbeid i fordelingsvirkningene kommunene imellom, og jeg har registrert at også saksordfører deler den oppfatning at det er nødvendig med ytterligere arbeid for å se på fordelingsvirkningene. Jeg har registrert at også representanten Siv Jensen, som tilhører flertallet i komiteen i denne omgang, presiserer det samme; det er nødvendig med ytterligere arbeid i forhold til fordelingsvirkningene. En måte å gjøre det på, er å sette en øvre og en nedre grense for tillatt avvik i den enkelte kommunes inntekter fra eiendomsskatt. Og min utfordring til finansministeren blir derfor: Er finansministeren opptatt av og vil bidra til at utslagene for enkeltkommuner blir redusert og minimalisert? Og vil finansministeren bidra til at kommunene gis mulighet til å tilpasse seg et nytt inntektsnivå? Besvares disse spørsmålene med ja, er det selvsagt positivt. Men konsekvensen av det burde være at iverksettelse ble utsatt med ett år, noe jeg for øvrig synes også saksordføreren holdt et sterkt innlegg til forsvar for. Senterpartiets primærstandpunkt er at det gamle takseringssystemet burde beholdes. Det fikk ikke flertall under behandlingen i 1996. Vi støtter derfor Regjeringens forslag om å heve minimumsverdien fra 0,50 kr til 1,10 kr. Vi mener det fortsatt er behov for å ivareta fordelingsvirkninger mellom kommunene på en bedre måte enn det som legges til grunn i proposisjonen. Jeg har skissert én måte å gjøre det på. Vi har også påpekt behovet for at klageadgang blir iverksatt ved ikrafttredelse. Det er høyst urimelig at en slik klageadgang ikke gis også fra iverksettelsestidspunkt. Til slutt: Vi har også foreslått utsettelse av iverksettelse ett år for å gi kommunene rimelig tid til å tilpasse seg inntektsendringene.
Presidenten antar at representanten også skal ta opp forslag nr. 4, som er omdelt på representantenes plasser.
Det skal ikke tas opp.
Jeg skal helt kort få kommentere det vedtak Odelstinget inviteres til å gjøre i dag om eiendomsskatt på kraftanlegg. Stortinget forutsatte før sommeren at iverksettelsen av eiendomsskatteloven § 8 for kraftanlegg skulle gi kommunene samlede inntekter for 2001 på om lag 915 mill. kr. I forbindelse med framlegg av skattelistene i begynnelsen av november viste det seg at eiendomsskattinntektene ble om lag 730 mill. kr, det vil si om lag 25 pst. lavere enn forutsatt. Regjeringen har derfor fremmet forslag til endringer i reglene om minimumsverdi som sikrer at kommunenes inntekter fra eiendomsskatt på kraftanlegg blir som forutsatt. Jeg er glad for at en samlet komite støtter Regjeringens forslag til endringer, og at et flertall mener de nye reglene kan iverksettes som planlagt fra 1. januar 2001. Endringene vil etter mitt syn gjøre at iverksettelsen av de nye reglene får virkninger på kommunenes samlede inntekter som ventet, og som Stortinget tidligere har lagt til grunn. Regjeringen vil imidlertid, som signalisert i proposisjonen, komme tilbake til Stortinget med en vurdering av de nye reglenes provenyvirkninger samt eventuelle forslag til endringer i løpet av 2002. Finanskomiteens flertall uttrykte i Innst. O. nr. 85 for 1999-2000 bekymring for om fordelingsvirkningene mellom kommunene var innenfor «akseptable rammer». Departementet ble bedt om å vurdere dette når en får noe erfaring med de nye reglene. Jeg registrerer at flere av talerne i debatten, også sakens ordfører, har vært opptatt av det spørsmålet. Jeg vil understreke at jeg er innstilt på å følge virkningene for enkeltkommuner meget nøye. Dersom erfaringene med de nye reglene avdekker urimelige utslag for enkeltkommuner, vil jeg komme tilbake til Stortinget med en vurdering av det. Regjeringen vil komme tilbake med en vurdering også av de andre forholdene som komiteens flertall er opptatt av. Jeg har merket meg spørsmålet om kommunene skal gis adgang til å klage på grunnlaget for eiendomsskatt på kraftanlegg. Her vil jeg for ordens skyld nevne at kommunene allerede har adgang til å be om endring av ligning uten å klage. Departementet vil sørge for at slike anmodninger om å vurdere endring blir tatt til følge av skatteetaten i størst mulig grad. Når det gjelder spørsmålet fra Høyres stortingsgruppe om innsynsrett, viser jeg til mitt svar av 6. desember, som er inntatt i innstillingen. Regjeringen er enig med komiteens flertall i at de nye reglene skal praktiseres mest mulig likt, og i behovet for særlig kompetanse hos ligningsmyndighetene. Begge deler er meget viktig. Regjeringen vil derfor foreta en fornyet vurdering av spørsmålet om sentral ligning av kraftproduksjonsforetak, og tar sikte på å komme tilbake med en slik vurdering med det første. Jeg har for øvrig merket meg de spørsmål som ble tatt opp av representanten Sørfonn når det gjelder rederibeskatning, og når det gjelder skatteplikt for valutagevinster for rederibeskattede selskap. Jeg kan opplyse at et utkast til forskrift har vært på høring, og at departementet tar sikte på å fastsette denne før jul.
Det blir replikkordskifte, begrenset til tre replikker.
På vegner av dei kommunane som ved iverksetjing av § 8 frå 1. januar opplever det dei vil definera som urimelege avvik, vil eg be om finansministeren sin definisjon av kvar grensa går for han i forhold til å koma tilbake til Stortinget med forslag til endringar. Landssamanslutninga av Vasskraftkommunar har vore i finanskomiteen. Dei har presentert nokre tal, dei var rett nok førehandsoverslag for korleis dette vil kunna slå ut. Det er tydelege tal. Hydrologiservice f.eks. reknar ut for Tinn kommune eit bortfall av skatteinntekter på 23 pst., 8,3 mill. kr, for Aurland 26 pst., 7,2 mill. kr, for Luster 38 pst., 13 mill. kr, og for Kvinesdal 61 pst., 9,5 mill. kr. Eg skal leggja til at for Hjelmeland, som eg kjenner godt sjølv, er førehandsoverslaget 59 pst., 7,7 mill. kr. Dei har fått endeleg likningsfastsetjing og vil oppleva eit bortfall på 5,3 mill. kr. Det er eit veldig stort beløp for ein kommune som har bruttoutgifter på til saman 133 mill.kr. For Senterpartiet synest denne saka å vera eit eksempel på kor stor avstand det kan vera mellom dei orda som blir uttalte her i forhold til makrobeløp, og slik den enkelte kommune opplever det. Kvar er det eigentleg finansministeren vil gjera forbetringar utover det å halda desse kommunane med fagre ord?
Nå merket jeg meg med betydelig interesse at det også fra Senterpartiets side er grep som Regjeringen har foreslått, og som et enstemmig storting i dag slutter seg til, og som også fra Senterpartiets talere i debatten er understreket som et fornuftig grep. Det er altså slik at det er full tilslutning i Stortinget om måten å gjøre det på. Det eneste Stortinget er uenig om, er tidspunktet for iverksettelse. Så er det slik at når det gjennomføres en ny reform, vil det være noe ulike utslag for ulike kommuner. La meg si det slik at det nok også er noen kommuner som kommer noe bedre ut enn det som representanten beskrev i sin replikk. Jeg vil ikke begi meg inn på en vurdering av grenser for endringer. Det som jeg gjorde klart i mitt innlegg, er at jeg vil følge utviklingen og foreta en vurdering av de utslagene som måtte være for enkeltkommuner, og så vurdere om det er behov for å komme tilbake til Stortinget med en slik vurdering. Men nå tror jeg først vi får konstatere at vi – hvis det blir et flertall i Stortinget i dag – får en iverksettelse fra 1. januar, og at det allerede er et enstemmig storting som mener at Regjeringens forslag til måte å håndtere denne problemstillingen på, er fornuftig. Så tror jeg det er fornuftig å skaffe seg en oversikt over utslagene for enkeltkommuner før vi drar konklusjoner om hvordan eventuell videre håndtering skal være.
Det undrar meg at finansministeren så einsidig legg vekt på at han no får eit samla storting med på iverksetjing frå 1. januar. Det gjer han jo vitterleg ikkje. Det er òg slik at for Senterpartiet vart det tydeleg understreka i dag frå Odd Roger Enoksen at vi har eit anna primærstandpunkt, men vi erkjenner at det ikkje har tilslutning i Stortinget. Vi hadde eit anna standpunkt i 1996, vi har det framleis. Det har òg vore hevda frå tidlegare finansminister Gudmund Restad at han ikkje fann noka betre ordning enn den som gjeld i dag. Eigedomsskatt er ein 100 pst. kommunal skatt. Difor synest det meg så ekstra forunderleg at ikkje finansministeren kan engasjera seg endå meir for at fordelinga skal vera så rettferdig som mogleg i forhold til dagens system. Han hadde hatt moglegheit til å leggja meir handfaste utrekningar til grunn. Han seier sjølv i sin eigen proposisjon at fyrst i januar er tala klare for kommunane. Han hadde hatt moglegheit til å vareta ein større tryggleik for kommunane. Sjølvsagt er det kjekt for dei kommunane som no opplever å få meir pengar. Det vil både Senterpartiet og andre parti her sjølvsagt unna alle kommunar, men det som er eit hovudproblem i denne saka, er at det er nokre kommunar som frå det eine året til det andre med eit vedtak i dag mister store inntekter, med dei følgjene det får. Mitt siste spørsmål vil då vera eit som finansministeren ikkje svarte Odd Roger Enoksen på: Vil han sjå nærare på ei øvre og ei nedre grense i forhold til inntektsbortfall?
Jeg har ikke sagt at et enstemmig storting slutter seg til iverksettelse fra 1. januar, det er det jo vitterlig ikke grunnlag for å si. Det jeg derimot har lagt vekt på, er at det er et enstemmig storting som er enig i den tilnærming som Regjeringen har foreslått for å møte den utfordring som et samlet storting står overfor. Og da er det altså slik som representanten sa, at et flertall i Odelstinget og Lagtinget har vedtatt en kraftskattereform. Regjeringen Bondevik har ikke foreslått noen endring i forhold til den reformen. Regjeringen Stoltenberg foreslo i vår en betydelig økning i kommunale skatteinntekter, og regjeringen Stoltenberg foreslo nå i høst en ytterligere økning for å nå opp i det inntektsanslag som Stortinget hadde forutsatt. Jeg konstaterer derfor at det er en bred enighet i Stortinget og Stortingets organer om reformen. Jeg konstaterer at regjeringen Bondevik ikke foreslo noen annen innretning av reformen. Jeg konstaterer at det tidspunkt som reformen nå gjennomføres på, er det tidspunkt regjeringen Bondevik la til grunn som gjennomføringstidspunkt for reformen. Og jeg konstaterer at det er et enstemmig storting som er enig i innholdet i reformen. Så konstaterer jeg at det er noen partier som mener at man likevel – til tross for denne enigheten – burde tatt seg noe mer tid. Det respekterer jeg. Men jeg konstaterer at det altså ikke er kommet fram forslag om bedre måter å møte denne utfordringen på. Og det er altså slik at når man gjennomfører en ny reform som er basert på de økonomiske resultatene i de foretak som skal beskattes, kan det gi enkelte utslag. Mitt utgangspunkt har da vært at jeg vil følge disse utslagene, jeg vil gå nøye inn i og vurdere utslagene også for enkeltkommuner, og så vil jeg foreta en oppsummering og vurdere om det er et grunnlag for å legge fram for Stortinget en vurdering av slike utslag. La meg få lov til å be om tid til å komme tilbake igjen.
En del av disse utslagene er jo kjent allerede. For enkelte kommuner vet man allerede før iverksettelse at man vil få betydelig inntektsbortfall. Det betyr også at det er andre kommuner som vil få betydelig inntektsøkning. Så vi snakker om store omfordelingsvirkninger mellom enkeltkommuner, som et enstemmig storting også har sagt skal være innenfor akseptable rammer – riktignok uten å ha foretatt en inngående definisjon av hva de akseptable rammene skal være. Men saksordfører har faktisk i dag påpekt at det er nødvendig å se nøye på fordelingsvirkningene. Andre medlemmer av flertallet har også sagt at det er nødvendig å se nøye på fordelingsvirkningene. Jeg formoder at finansministeren har til hensikt å følge det opp og ikke bare vente og se, spesielt på bakgrunn av at mye av disse omfordelingsvirkningene er kjent allerede. Men det er et helt annet tema jeg ønsker å ta opp i denne sammenhengen. Det er påpekt fra et samlet storting, både fra flertallet og mindretallet, at det er nødvendig å se nærmere på klageadgangen, riktignok uten at det gjøres en aktiv beslutning om at det skal innføres en klageadgang fra iverksettelsestidspunktet. Dette er noe Regjeringen har signalisert at man ønsker å komme tilbake til. Finansministeren har i et brev til LVK den 1. desember skrevet at det "er påregnelig med en del feil ved enhver innføring av nye regler." Finansministeren bekrefter gjennom dette at det sannsynligvis både kan oppstå takseringsfeil og andre feil som vil berøre enkeltkommuner. På det grunnlag og på bakgrunn av at et enstemmig storting sier at det er nødvendig å vurdere både kommunenes innsynsrett og klageadgang vedrørende takstgrunnlaget, vil jeg spørre finansministeren: Har finansministeren tenkt å følge det opp på en slik måte at det kan gjennomføres allerede fra iverksettelsestidspunktet?
Representanten spurte om jeg ville følge fordelingsvirkningene. Det mener jeg jeg har gitt rimelig klart uttrykk for, også med tilslutning til det sakens ordfører var opptatt av i sitt innlegg. En slik oppfølging kan jeg forsikre om at jeg vil legge til grunn. Så viser representanten til at det kan skje takseringsfeil. Ja, det kan det gjøre. Det er også blant de ting vi er nødt til å gå nøye igjennom før vi trekker konklusjoner om hvordan utslagene kommer til å være, også for enkeltkommuner. De foreløpige beregninger som foreligger, kan være basert på et feilaktig grunnlag som vi da eventuelt må få avklart. Så er det altså slik at jeg allerede i mitt hovedinnlegg avklarte at vi ikke bare skal vurdere spørsmålet om klage, men at en slik åpning for å vurdere endringer allerede ligger der i dag. Det er altså slik at jeg i mitt innlegg gjorde klart at jeg har registrert at komiteen har vært opptatt av spørsmålet om kommunene skal gis adgang til å klage på grunnlaget for eiendomsskatt på kraftanlegg. Der finner jeg grunn til å nevne at kommunene allerede har adgang til å be om endring av ligningen uten å klage. Departementet vil sørge for at slike anmodninger om å vurdere endring, blir tatt til følge at skatteetaten i størst mulig grad. Dette følger også av forarbeidene til tidligere lovendringer, og det er viktig at vi gir nødvendige signaler til etaten om at det selvsagt skal følges opp. Jeg sa også i mitt innlegg at når det gjelder spørsmålet om innsynsrett, viser jeg til mitt svar av 6. desember på spørsmål fra Høyres stortingsgruppe, og som er inntatt i innstillingen. Det avklarer spørsmålet om innsynsrett. Når det som sagt gjelder spørsmålet om vurderinger av endringer, vil jeg gjøre synspunktet kjent for skatteetaten på en egnet måte.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk. Flere har heller ikke bedt om ordet til sak nr. 7.[[Votering, se side 257]]
Odelstinget går da til votering i sakene 1-7.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er : forslag nr. 1, fra Harald T. Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre forslag nr. 2, fra Harald T. Nesvik på vegne av Fremskrittspartiet
Presidenten vil gjøre oppmerksom på en rettelse i § 5-10 a siste ledd. Dette skal lyde: «Departementet gir forskrifter om stønad etter denne paragrafen.»
Presidenten vil så la votere over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre til § 19-6. Forslaget lyder: «I lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd gjøres følgende endringer:§ 19-6 tredje ledd skal lyde:Alderspensjonen skal ikke reduseres hvis den pensjonsgivende årsinntekten er mindre enn to ganger grunnbeløpet. Pensjonen uten ektefelletillegg og barnetillegg reduseres med 40 prosent av inntekt over to ganger grunnbeløpet.§ 19-6 fjerde ledd første punktum skal lyde:For en pensjonist som fram til fylte 67 år hadde avtalefestet pensjon med statstilskott, skal pensjonen uten ektefelletillegg og barnetillegg reduseres med 50 prosent av inntekt over to ganger grunnbeløpet.»
Presidenten vil så la votere over forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «I lov 28. februar 1997 nr. 19 om folketrygd skal § 25-14 lyde:Rettigheter etter denne lov kan endres eller oppheves ved senere lov. Opptjente rettigheter kan ikke inn-skrenkes eller oppheves.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
C blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram to forslag. Det er forslag nr. 1, fra Børge Brende på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre forslag nr. 2, fra Magnhild Meltveit Kleppa på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre Forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre lyder: «Stortinget ber Regjeringen snarest sørge for at forskjellsbehandlingen som er en følge av dagens tjenestepensjonssystem mellom AFP-pensjonister og øvrige førtidspensjonerte opphører.» Forslaget fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre lyder: «Stortinget ber Regjeringen komme tilbake med forslag om foretakspensjon som ivaretar livslang utbetaling.» Begge forslagene blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
B blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Under debatten er det satt fram tre forslag. Det er: forslag nr. 1 og 2, fra Siv Jensen på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre beriktiget forslag nr. 3, fra Ingebrigt S. Sørfonn på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre Forslaget fra Kristelig Folkeparti. Senterpartiet og Venstre lyder: «Stortinget ber Regjeringen utsette ikrafttredelse av eiendomsskatteloven § 8 til 1. januar 2002.» Dette forslaget blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Her har Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre varslet at de vil gå imot.
Det skal så voteres over forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «I lov av 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] gjøres følgende endringer:§ 8-12 opphevesNåværende §§ 8-13 til 8-20 blir §§ 8-12 til 8-19.»
Her foreligger et avvikende forslag, forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «IV skal lyde:Endringene under I trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2000.Endringene under II og III trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2001.»
Fremskrittspartiet og Høyre har her varslet at de støtter komiteens innstilling subsidiært.
Det voteres over lovenes overskrifter og lovene i sin helhet.
Lovvedtakene vil bli sendt Lagtinget.
Det foreligger ikke noe referat.