Dober dan! Lep pozdrav vsem! Ura bo kmalu minuto čez 14., čas ko začenjamo sejo državnega zbora ob ponedeljkih. Za trenutek bi še počakal, da se nam pridružijo ostali kolegi in kolegice, potem pa bomo začeli. Kolegice in kolege iz dvorane prosim, da zasedejo svoja mesta in tiste pred dvorano, da se nam pridružijo. Začenjam 32. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Sklicana je bila na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: kolegi Battelli, Jakič, Janša, Jerič, Jerovšek, Malovrh, Kangler, Kebrič, Partljič, Švagan, Veber, Zamernik, za pričetek seje kolega Kramberger, po 17. uri dalje ne bo kolegice Širce, po 16. uri dalje pa bo odsoten kolega Kelemina. Vsi ostali ste tukaj, vas lepo pozdravljam. Na sejo sem povabil tudi predsednika vlade mag. Antona Ropa k 1. in k 21. točki. K vsem točkam je vabljena tudi vlada. Predstavnik RTV Slovenija in predstavnik urada predsednika republike in predstavnik sodnega sveta pa k 33. točki dnevnega reda. Vse je pripravljeno, da lahko preidemo na odločanje o dnevnem redu. Najprej, da kasneje ne pozabim, da preverite glasovalne naprave. Ali vse glasovalne naprave delajo nemoteno, tako da bomo lahko odločali? V dvorani nas je sicer dovolj navzočih. Pri določanju dnevnega reda vas obveščam, da predlogov za umik in širitev v poslovniškem roku nisem prejel, tako da bi lahko odločili o dnevnem redu, če nihče ne želi besede za obrazložitev glasu. Potem bomo odločali o predlogu dnevnega reda, kot ste ga prejeli s sklicem. Glasujemo. 52 navzočih, 43 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Dnevni red 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije, zadnje redne v tem letu, je določen. Ob 15. uri bo državni zbor prešel na 1. točko dnevnega reda, to je na vprašanja poslank in poslancev. Do takrat pa bom sejo prekinil.
Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV Gospe in gospodje, kolegice in kolegi, ministrici, ministri! Prosim, če vsakdo zasede svoja mesta. Prešli bomo na prvo točko dnevnega reda. Pridružil se nam bo vsak hip tudi predsednik vlade, ki ga pozdravljam. Se, prosim, lahko usedete. Dober dan, predsednik vlade. Preden bi dal besedo kolegu Brejcu, da postavi prvo vprašanje predsedniku vlade, naj povem, da ste dobili na klop tudi pregled poslanskih vprašanj in pobud. V tem času smo si posebej prizadevali, da bi, kolikor je le mogoče, vlada promptno odgovorila, tudi sodelovala, kolikor je le mogoče, na seji, pri točki dnevnega reda in se zahvaljujem za to razumevanje. Zdaj bom dal najprej besedo trem predstavnikom poslanskih skupin opozicije, potem pa poslankam in poslancem za odgovore oziroma za vprašanja in pobude ministricam in ministrom. Magister Janez Kopač, minister za okolje, se opravičuje, ker je danes na zasedanju sveta za energijo v Bruslju. Mimogrede naj spomnim, da smo ta problem ponedeljka že omenjali in bomo proučili na kolegiju na prihodnjih zasedanjih tudi to možnost, zato, da ne bi bilo nikakršnih razlogov, da torej poslanci in ministri ne bi pri tej točki sodelovali in dajali vprašanj ter odgovorov. Prav, kolega doktor Brejc bo sedaj postavil vprašanje predsedniku vlade. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik vlade, gospod Rop! Vršilec dolžnosti direktorja vladnega urada za boj proti korupciji trdi, da je največ korupcije v ekonomskih in političnih elitah. Javnomnenjske raziskave o korupciji v Sloveniji kažejo, da ljudje na prvem mestu omenjajo, denimo v postopkih javnih naročil. Tudi v najbolj znanih aferah, kot je recimo SIB banka, se še ni nič posebnega zgodilo. Ali pa novejši primer prodaje sistemske tehnike Viator Vektor, kjer je bila tovarna prodana za bistveno nižjo ceno, kot pa je bil kasneje delež te tovarne prodan drugim lastnikom. Zanimivo je, da se v obeh primerih pojavljajo isti ljudje iz Liberalne demokracije in Združene liste. Po mnenju javnosti je korupcija zaskrbljujoč in pogost pojav v Sloveniji, po raziskavah GRECA Slovenija postaja vse bolj korumpirana država, saj je na mednarodni lestvici spet padla za dve mesti. Če pa bi sodili korupcijo po aktivnostih policije in tožilstva, bi pa lahko rekli, da pravzaprav korupcije v Sloveniji skoraj ni. Vi, gospod Rop, ste od leta 1993 do 1996 bili državni sekretar za področje privatizacije in regionalnega razvoja, nato minister za delo, potem minister za finance in sedaj predsednik vlade. Nedvomno ste človek, ki sodi v politično elito. Torej letijo te težke besede gospoda Penka tudi na vas. Vendar se vi na to niste odzvali, vlada tudi ne in vaša stranka tudi ne. Kako naj si javnost razlaga vaš molk? Kako naj bodo državni organi učinkoviti v boju proti korupciji, če pa vrh oblasti ne reče nobene? Ne reagira na take težke besede. In ne nazadnje tudi ni jasno: Ali je sploh kaj storil? Hvala.
Predsednik vlade, prosim za odgovor.
Najlepša hvala za vprašanje. Vsekakor to, da se ne bi oglasil, ne drži. Vsi vemo, da sem se v zvezi s tem vprašanjem že večkrat oglasil, na prejšnjih funkcijah in tudi sedaj. Morda najprej o vaši splošni oceni. Vlada je v tem mandatu ustanovila urad za preprečevanje korupcije oziroma za boj proti korupciji z namenom, da tudi sama prispeva k boju proti korupciji, čeprav je seveda res, da je spopad s korupcijo potrebno voditi na številnih nivojih. Nekaj je tisto, kar lahko stori vlada in mora storiti, nedvomno, nekaj je tisto, kar lahko in mora storiti državni zbor. Drugo pa tisto, kar seveda, pravosodni organi, sodstvo, tožilstvo in podobno. Mi smo, zavedajoč se tega problema, startali z uradom. Urad je začel funkcionirati in tudi po zaslugi urada, ki je vladni urad, vse je v Sloveniji začelo o tej problematiki govoriti bistveno več in je tudi javnost bolj občutljiva za to temo. Ne nazadnje rezultat prizadevanja vlade, pa tudi urada za preprečevanja korupcije, je zakon o boju proti korupciji, pa strategija boja proti korupciji pa strategija za boj proti gospodarski kriminaliteti pa tudi reorganizacija policije. Skratka, kar nekaj teh aktivnosti je bilo, kar nekaj teh stvari je bilo izvedenih in seveda so tudi posamezni primeri, o katerih se govori, se govori tudi zato, ker je urad aktiven in ker so posamezne institucije bolj aktivne. In seveda, v zvezi s to vašo oceno, da nisem nič govoril, prvič sem govoril že na tiskovnih konferencah nekajkrat, tudi danes sem dal intervju in vi boste jutri seveda odgovarjal na ta intervju, za TV Slovenija, je posebna tema bila boj proti korupciji. Tako, da o tem pa tudi danes, sedaj, govorimo o korupciji. In jaz se strinjam, da je to eden od tistih problemov, o katerih je potrebno govoriti, da se je proti korupciji potrebno boriti in storiti vse, zato da jo znižamo. Govoriti na pamet, da korupcija kar tako narašča, je pa po mojem rahlo preveč. Potrebno je pač pogledati podatke, tudi te v zvezi s tem indeksom, o katerem ste govorili. Res je, ta indeks je v letu 2003 nižji kot je bil v letu 2002. Znašal je 6, da govorim seveda, indeks Transparency International o tem verjetno tudi vi govorite. Verjetno pa veste, koliko je bil leta 2001 in v letu 2000. Bil je 5,5, 5,2 in sedaj je 5,9. Tudi sicer je Slovenija po tem indeksu, pa ne da bi se sedaj hvalili, s tem daleč pred vsemi ostalimi državami kandidatkami za vstop v Evropsko unijoin tudi v vseh poročilih, tudi zadnjega evropskega parlamenta boste videli, da Slovenija v zvezi s tem ni posebej omenjena. Res pa je, da so nekateri posebej poskušali omenjati Slovenijo v tem kontekstu kot nekaj posebnega. Sam pa verjamem, da tudi na osnovi te sprejete zakonodaje, na osnovi aktivnosti, ki se že vršijo in se še bodo, bo ta indeks v naslednjem letu seveda še ustrezno višji. Naj na primer omenim, da je po tem indeksu tudi Italija pod nivojem Slovenije. Skratka, mi nismo zadovoljni s tem stanjem, ki je. Daleč od tega, da bi bili zadovoljni. Mi menimo, da je potrebno sprejeti zakon, ki ga imate v obravnavi. Mislim, da je ravno jutri v obravnavi. Da je pri tem potrebno upoštevati širšo diskusijo, tudi pripombe, ki jih je dajala in jih daje opozicija, da je potrebno tudi strategijo pripraviti, in da je potrebno seveda izostriti odgovornost vseh, tako vlade kot urada kot tudi pravosodja za to, da se v kontekstu napora boja proti korupciji stori še več, in da se na tej lestvici dvignemo še višje in mislim, da so za to vse možnosti.
Kolega dr. Brejc.
Spoštovani gospod predsednik vlade! Niste odgovorili na vprašanja, ki sem jih postavil. Veste, bil sem zelo jasen: Kaj menite o tem, kar je gospod Penko rekel glede elit, kamor tudi vi sodite seveda? Drugič. 4. december, ta mesec, je v evropskem parlamentu bila sprejeta resolucija o boju proti korupciji, za katero bi bilo dobro, če bi si jo ogledali, ker v njej poziva vlade, da ne sprejemajo zgolj zakone in ustanavljajo urade, ki sami po sebi ne morejo kaj dosti storiti. Ker niste bili dovolj konkretni, vas prosim, da bi bili pa sedaj zelo konkretni, ker ne bom mogel še enkrat vprašati. Dr. Šuštar, državni sekretar v ministrstvu za gospodarstvu in član liberalne demokracije je bil obsojen zaradi korupcije, sodba še ni pravnomočna. V izjavah za javnost je pred dvema letoma izjavil, citiram: "Da so se v času Bajukove vlade kopirali uradni dokumenti, strogo zaupni dokumenti, da je bilo organizirano prenašanje tehdokumentov v stolpnico TR3", konec citata, tam kjer je sedež liberalne demokracije, omenjal je tudi vaše ime. Prejšnji teden je dr. Šuštar ponovil svojo izjavo, vendar tokrat ni omenil vašega imena. Ne pred dvema letoma ne sedaj niste zanikali njegovih izjav. Ali to pomeni, da se je to kopiranje res dogajalo? Ker ne bom imel več časa, kot sem že prej dejal, in pravice do besede, vas prosim, da to pot zelo jasno odgovorite na vprašanje: Ali ste v času Bajukove vlade - to je, da vas spomnim, od 7. junija do 30. novembra 2000 - kdaj sestali z dr. Šuštarjem, z njim govorili po telefonu ali kako drugače komunicirali? Vnaprej se zahvaljujem za jasen odgovor. Hvala.
Prosim, gospod predsednik vlade.
Najprej, kar se tiče vašega vprašanja. V prvem delu me seveda niste vprašali, kar ste me sedaj, ker ste to hranili za drugo polovico in to je bilo pričakovano. Zato morda samo še komentar v zvezi z raziskavo javnega mnenja. 6% ljudi se je neposredno po tej anketi srečalo s pojavi korupcije. Kar se tiče ocene vpletenosti elit, kakršnihkoli elit, te elite so lahko ožje ali pa širše, lahko tudi državni zbor, jaz mislim, da je popolnoma neprimerno, da bi jaz sam takšno oceno dajal. Če in v kolikor kdo meni, da gre za kakšne ožje kroge elit, morda koga, ki je tukaj med nami, tudi mene, potem bom to navedel pred pristojnimi organi. Jaz sam ocenjujem, da kar se tiče tega kroga, če ga lahko imenujem elita, da ne moremo govoriti o tem, da bi bilo na splošno in kar počez za vse veljalo, da so vključeni v kakršnekoli elite. Bolj se mi zdi, da je bil to izgovor zato, ker se je ugotovilo, da je relativno malo ljudi neposredno vključenih v koruptivne pojave oziroma se srečali z njimi, da se je potem našel odgovor, no seveda zato, ker ne morejo vedeti, ker niso nikoli bili zraven. Jaz seveda za takšne neposredne primere ne vem, vsaj ne take, da ne bi iz tega sledile potem konkretne odgovornosti. Kar se tiče tega konkretnega primera, o katerem vi govorite, saj jaz seveda ne bom komentiral ne odločitve sodišča, ne sam postopek, ne vse tisto kar se je poskušalo ob tem navajati. Ta gospod, ki ga omenjate, je bil seveda državni sekretar in se je seveda z mnogokaterim srečal iz vseh strank in verjetno tudi iz vaše stranke s kom, ne nazadnje je bil, mislim da državni sekretar tudi pri vašem ministru, tako da je povsem možno, da sem ga kdaj srečal in povsem možno je, da je to seveda tudi navajal v tem spisu, nikakor pa nikoli, nikdar nisem sodeloval pri nobeni od teh aktivnosti, kar bi očitno radi prikazali.
Dr. Bajuk.
Spoštovani predsednik vlade! V okviru najavljenega vprašanja - kakšna bo strategija vlade do prodaje oziroma prevzema podjetij v državnem solastništvu v luči nove evropske smernice o prevzemih podjetij? - želim le aktualizirati v preteklih dveh letih že postavljena poslanska vprašanja, na katera sem sicer dobil formalne odgovore, ne pa vsebinskih. Ponovno sprašujem. Kakšno razvojno strategijo uveljavlja vlada in prek nje državna sklada v papirni industriji v Sloveniji? Zakaj vlada dovoljuje KAD-u in SOD-u, ki imata skupaj v Palomi 70% kapitalski delež, neaktivno upravljalsko vlogo? V časopisu Večer ter iz informacij na spletnih straneh Palome je mogoče ugotoviti, da Paloma ne dosega načrtovanega dobička. Iz neuradnih virov pa je mogoče slišati, da na primer z negospodarnim in neučinkovitim izvajanjem investicij direktor dejansko slabi podjetje. Leta 2000 je vlada, ki sem jo vodil, s kapitalizacijo v višini skoraj 2 milijard tolarjev zagotovila pogoje za uspešen nadaljnji razvoj te tovarne in preprečila tedaj nameravan poceni prevzem Palome s strani nejavno izbranega tako imenovanega strateškega partnerja iz Slovaške. Že tretje leto beremo, da ima poslovodstvo Palome za svoj glavni cilj prodajo podjetja prav temu podjetju iz Slovaške. Imamo informacije, da so bile v teh dneh ponovno oživljene tovrstne aktivnosti. V časopisih smo brali, da vam je direktor Palome pisal, citiram: "Paloma sama ni več sposobna v takšnem obsegu nadaljevati naložb,zato nujno potrebuje partnerja ali lastnika, ki bo podpiral program razvoja in pripravljen tudi vlagati." Beremo tudi, da so predstavniki KAD-a in SOD-a v nadzornem svetu izjavili, da ne mislijo vložiti niti tolarja v razvoj Palome. Gospod predsednik: Ali se vam ne zdi primerno, da bi vlada pod vodstvom liberalne demokracije, če se že do sedaj ni prav nič brigala, vsaj pred vstopom v Evropsko unijo lahko poskrbela za eno primarno izdajo delnic, prek katere bi na primer, slovenski vlagatelji lahko poskrbeli za dokapitalizacijo in razvoj Palome. Obrestne mere v bankah so nizke, slovenski varčevalci pa nimajo kam vlagati svojih prihrankov. Jutri bo evropski parlament obravnaval evropsko smernico o prevzemih, ki bo na podlagi kar 14-letnih prizadevanj Nemčije ob pomoči Švedske, Danske in Finske poenotila pravila prevzemov ter dovolila prevzemne ovire, kot so zlate delnice ter tako imenovane strupene tabletke. Zato danes pričakujem odgovor na najavljeno vprašanje na konkretnem primeru: Kakšno politiko prevzema podjetja Paloma in s tem razvoja papirne industrije na Slovenskem ste naročili izvajati predstavnikoma SOD-a in KAD-a? Kako jo vidite v luči novih določb evropskih smernic o prevzemih? Iz tega primera bomo lahko sklepali tudi na celotno vašo tovrstno oziroma prevzemno politiko. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. Bajuk. Predsednik vlade.
Najlepša hvala za vprašanje. Torej, kar se tiče KAD-a in pa SOD-a, smo res že večkrat odgovarjali in verjamem, da že večkrat niste bili zadovoljni in verjetno tudi tokrat ne boste. Vendar, KAD in SOD nista bila ustanovljena z namenom, da bi upravljala posamezne gospodarske družbe in da bi poskušala aktivno vplivati na upravljanje teh družb. SOD je bil ustanovljen predvsem z namenom poravnave denacionalizacijskih obveznosti in kot veste je kasneje z zakonom o plačilu odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja prišlo še do dodatnih obveznosti SOD in SOD ima seveda izjemno velike obveznosti iz tega naslova in njegova primarna skrb mora biti seveda, da zagotovi znotraj obstoječega portfelja, ki mu je na voljo, maksimalno vrednost, na osnovi katere bo lahko te obveznosti potem tudi ustrezno servisiral, da bi tako na koncu seveda minimiziral javni dolg in prenos tega dela obveznosti direktno na davkoplačevalce oziroma na proračun. Lahko vam povem, da je SOD do sedaj izročil upravičencem za 109 milijard slovenskih tolarjev obveznosti, govorim seveda o obveznicah iz naslova denacionalnizacije in zakona o žrtvah, o katerem sem prej govoril, in seveda poleg tega že izplačal tudi 48,6 milijard tolarskih obresti in gotovinskih obrokov. Skratka, gre za izjemne obveznosti in v tem kontekstu je seveda tudi upravljanje s premoženjem SOD-a temu podrejeno. To pomeni seveda, da poskuša na eni strani optimizirati obveznosti, ki prihajajo ustrezno likvidnost, ki je zahtevana od njega, in na drugi strani zagotoviti preko politike tako imenovanih "blue-chipov" ustrezne, nekaj bolj dolgoročne naložbe, ki omogočajo SOD-u potem izplačevanje teh obveznosti, in to je ključna naloga SOD-a. Znotraj tega seveda je lahko tudi diskusija o posameznem podjetju pa upravljanju delnic v teh konkretnih primerih, o katerih vi govorite. Če govorim o KAD-u, tudi vemo, kakšne obveznosti ima in seveda, kako jih mora servisirati. Že kar nekaj je tega doslej storil, vendar ga čakajo dodatne obveznosti, planirane, v skladu s strategijo, tako do ZPIZ-a kot tudi znotraj reorganizacije celotnega KAD-a, tudi v povezavi z obrtniškim skladom, o katerem sva že velikokrat govorila in o katerem ste že večkrat spraševali. Trenutno upam, da je projekt blizu dokončne izdelave na ministrstvu za finance, tako da bomo lahko potem predstavili ta konkreten projekt. Kar se tiče konkretnega primera Palome, zelo težko rečem. Takrat, ko je prišlo do prenosa delnic, je šla polovica delnic - po spominu vam sedaj govorim, ker niste napovedali tega dela vprašanja, ampak nič hudega - mislim, da je šla polovica delnic, ki so bile v državni lasti, na KAD, polovica pa na SOD, tako da v bistvu skupaj obadva odločata o usodi teh delnic in seveda v zvezi s tem, razen tega navodila, o katerem sem govoril, nimata posebnih navodil, v kontekstu izvajanja industrijske politike ali spodbujanja razvoja posameznih panog, ker bi na ta način to pomenilo, da podrejamo ta dva primarna cilja in naloge, zaradi katerih sta ustanovljena ta dva sklada, nekemu drugemu cilju, ki ga je potrebno na drugačen način zasledovati preko proračunske politike subvencioniranja in, če hočete, v delu tudi davčne politike. Kar se tiče zakona o prevzemih, seveda, vsi vemo, da je tik pred zdajci sprejem te direktive, nove direktive o prevzemih. Zdaj bi lahko celo zgodovino povedal, pa ne bom, ker nimam časa, kako smo zakon o prevzemih sprejemali. Mi seveda spremljamo ministrstvo za gospodarstvo in za finance, ki sta zadolženi, kaj se znotraj te direktive sprejema, in znotraj teh skupin prostosti, ki jih bo nova direktiva dala v kontekstu obrambnih mehanizmov, bomo šli tudi z ustrezno dopolnitvijo obstoječega zakona. Tisto, kar pa je pomembno, za velike, zaprte družbe, tiste, ki so šle skozi lastninsko preoblikovanje, bo veljala ta rešitev, za katero smo se odločili in je tudi v zakonu o trgu vrednostnih papirjev in se tiče transparentnosti poslovanja in pa vsi pogoji, ki jih morajo izpolniti pri prevzemu. To pomeni obvezne ponudbe za prevzem in seveda javnost prospekta in podobno.
Prosim, kolega Bajuk.
Hvala, gospod predsednik. Vlada je lastnica 70%, strategije za našo papirno industrijo pa ni. Dodatno vprašanje: Kdaj lahko pričakujemo v državni zbor spremembe in dopolnitve zakona o prevzemih, ki bodo ščitile malega delničarja, ščitile državni kapital in urejeni razvoj slovenskega gospodarstva ter upoštevale novo evropsko smernico? Kdaj boste pravkar umaknjeni zakon o prevzemih, ki ste ga pripravljali dve leti, ponovno predložili v državni zbor? Dve leti sta namreč minili od vse prej kot legalnega in preglednega menedžerskega prevzema BTC-ja. Tedaj je predsednik vlade dr. Drnovšek na podlagi mojega poslanskega vprašanja obljubil ureditev prevzemov v zakonu o prevzemih podjetij. Ministrica gospa Petrinova je reagirala šele po slabem letu dni, ko je obvestila javnost, da je njena delovna skupina pripravila tovrstne spremembe, da jih pa želi najprej obravnavati z [[...]] [[Nerazumljivo.]] To je tudi storila, vendar je po tej obravnavi zakon o prevzemih odložila še za leto dni, dejansko do konca tega leta. V oktobru je vlada dala v državni zbor spremembe tega zakona, ne da bi jih uskladila z istočasno predlagano novelo zakonao trgu vrednostnih papirjev. Tudi spremembe tega zakona je pripravljala vlada izredno dolgo, vse od časa obravnave afere SIB v državnem zboru. In ne da bi upoštevala spremembe v tej prej omenjeni evropski smernici o prevzemih. Pogodbeni vladni pravniki paso vlado oziroma državni zbor istočasno na Dnevih pravnikov v Portorožu pozvali, da so pravniške spremembe zakona o prevzemih tako slabe, da ga je treba umakniti. Najprej so prispevali k slabemu zakonu, potem pa so vlado pozvali, da ga umakne. Vlada je pabrez sramu, da posreduje v državni zbor take izdelke, zakon umaknila. Za kako dolgo, gospod predsednik?
Prosim, predsednik.
Hvala za ta komentar. Zakon o prevzemih je vseskozi vzbujal veliko pozornost in o njem je bilo veliko diskusije, če se spomnite, številne stranke so imele številne pripombe in ne glede na to, da velja, če pogledate ureditev zakonsko po Evropi, da je bila Slovenija med tistimi državami, ki je prva praktično že upoštevala drugo verzijo 13. direktive Evropske unije v zvezi s prevzemi. Zelo zgodaj smo prevzeli nekatera pravila, ki so se predvidevala in so se nanašala na transparentnost poslovanja. Šele v zadnjem času, na koncu 90-ih let so tudi nekatere druge države, na primer Nemčija in podobne povzele ta zakon. Vendar se ta čas vrši zelo aktivna diskusija v Evropski uniji znotraj sveta ministrov, za konkurenčnost je tekla zdaj težka diskusija in to je vse evropska tema. Tudi celotna Evropa išče pot med liberalizacijo nakupov in prodaj in prevzemi in pa seveda obrambnimi mehanizmi. Normalno je, da so tukaj velike diskusije. Ne glede na to, pa lahko in upam, da bo temu res tako. Se bomo skupaj potrudili, da bo do konca januarja seveda ta verzija zdaj popravljena in bo prišla s temi dodatnimi dopolnili, ki izhajajo iz evropske direktive. Kar se tiče pa komentarjev, o katerih vi govorite, bi pa samo rekel, da morda so nekateri od teh komentarjev predvsem s strani tistih, ki si ne želijo te ureditve in zato govorijo, da zakon ni dovolj kvalitetno napisan, ker se bojijo te transparentnosti,ki jo ta zakon nedvomno prinaša. Verjamem pa in se strinjam z vami, da bi bilo bolje, če bi ta zakon že kakšno leto nazaj imeli in ga tudi sprejeli.
Prav. Kolega, doktor Bajuk, postopkovno.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vprašal sem vas, kakšna je strategija vlade do enega konkretnega podjetja, v katerem ima država, vlada odgovornost za 70% deleža [[...]]
Kolega doktor Bajuk, ali je postopkovno?
[[...]]nisem zadovoljen z vašim odgovorom in to sem že štirikrat vas vprašal. Zato na podlagi pravic, ki mi jih daje poslovnik, zahtevam javno razpravo. Vlada nima stališča ne do tega konkretnega primera, nima stališča do prevzemov [[...]]
Razumeli smo, kolega doktor Bajuk, hvala lepa.
[[...]]in se igra, govorite, da je to evropska diskusija, ni pa slovenska diskusija. To je kraj, kjer se morajo te stvari reševati, v državnem zboru. Zato zahtevam javno razpravo. Hvala lepa.
Dobro. Imate v okviru poslovnika pravico, da zahtevate oziroma predlagate, da se opravi razprava o odgovoru predsednika vlade na vaše poslansko vprašanje. O tem bomo brez razprave odločili jutri, ko bomo prešli na odločanje o točkah dnevnega reda. Tako da lahko sedaj gremo naprej. Kolega Štemberger ima sedaj vprašanje za predsednika vlade, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik vlade! Evropska agencija za okolje je prejšnji teden opozorila, da je Slovenija edina od desetih srednje in vzhodnoevropskih pristopnic in kandidatk za članstvo v Evropski uniji, ki po pričakovanjih evropske agencije za okolje letos ne bo izpolnila zadanega cilja zmanjševanje emisij toplogrednih plinov kot od podpisnic zahteva kjotski protokol. Še več,ne samo, da Slovenija ne bo zmanjševala emisij, nasprotno. Izračuni evropske okoljske agencije kažejo, da se je v Sloveniji leta 2001 delež emisij toplogrednih plinov celo povečal, in sicer za 1,4% glede na višino v izbranem osnovnem letu 1986. Poleg tegaprojekcije za leto 2010 kažejo, da naj bi bile emisije toplogrednih plinov v Sloveniji kar za 9,6% višje kot v izbranem osnovnem letu, kar pomeni, da Slovenija ne bo izpolnila zadanega cilja, to je 8% znižanja emisij. Žalostno je dejstvo, da so vse ostaledržave, se pravi 8 pristopnic, z izjemo Cipra in Malte, ter kandidatki za članstvo Bolgarija in Romunija v letu 2001 uspele precej znižati emisije toplogrednih plinov, medtem ko v Sloveniji emisije naraščajo. Evropska okoljska agencija za vseh 9 držav, kiso bile uspešne že v letu 2001, tudi za leto 2010 napoveduje nadaljnje zniževanje tovrstnih emisij in uresničevanje določil kjotskega protokola. Le Slovenija je kot črna ovca, ki ne želi tako kot ZDA ali Kitajska ali pa vlada ne zmore uresničevati obvez kjotskega protokola, ki sicer določa, da morajo Bolgarija, Češka, Estonija, Latvija, Litva, Romunija, Slovaška in Slovenija med letoma 2008 in 2012 doseči 8% znižanje emisij toplogrednih plinov glede na izbrano bazno leto, ki ga je vsaka država določila sama zase, medtem ko Madžarska in Poljska pod enakimi pogoji morata doseči 6% znižanje. Kar šest držav pristopnic do leta 2010 brez težav dosega ciljna znižanja, seveda z ustrezno in učinkovito okoljsko politiko in ekološkimi ukrepi. Ta opozorila s strani evropske okoljske agencije so še bolj žalostna, če se spomnimo, kako so nas bila polna usta samohvale, ko smo v pogajanjih za vstop v Evropsko unijo prvi med vsemi kandidatkami zaprli poglavje o okolju. Spoštovani predsednik vlade! Zanima me: Katere ukrepe vlada pripravlja v smeri doseganja ciljev iz kjotskega protokola? Hvala.
Predsednik vlade.
Najlepša hvala za vprašanje. Torej, evropska okoljska agencija je pred dnevi objavila novo oceno za Slovenijo in na osnovi te ocene izhaja, da Slovenija naj ne bi izpolnila kjotskega protokola, to je 8% zmanjšanja emisij toplogrednih plinov. Po informacijah ministrstva za okolje je agencija to sporočilo oblikovala na podlagi podatkov, ki so bili dani v letu 2001 in se nanašajo na obdobje 1990/1996. In na osnovi gibanj, o katerih ste tudi vi govorili, je vlada sprejela 31.7.2003 operativni program zmanjševanja emisij toplogrednih plinov. In naosnovi tega operativnega programa tudi naša agencija za okolje, ki je vzpostavila tudi posebno službo za pripravo evidence emisij toplogrednih plinov, ocenjuje, da je možno v rokih izpolniti kjotski protokol. Mi bomo v zvezi s tem poročilom tudi posebej seznanili evropsko agencijo in seveda poskušali doseči, da se bo to njeno stališče ustrezno spremenilo. Drugače pa je cel kup ukrepov že bilo v preteklosti sprejetih tako na strani virov in na strani posameznih zavez, ki so v tem operativnem programu. Jaz seveda predlagam, da vam ta operativni program posebej predstavimo pisno, da vam to predstavi ministrstvo za okolje in da se potem seveda naredi ocena, ali je ta operativni program, ki je bil pripravljen, ustrezen ali ne, bomo pa vsekakor še pisno in natančno odgovorili.
Prosim? Postopkovno ali dopolnilno?
Dopolnilno.
Dopolnilno. Prosim.
Če sem prav razumel, se pravi, da na evropsko agencijo za okolje nismo posredovali ažuriranih podatkov. Potem je sramota še toliko večja. Kdo bo nosil odgovornost in kakšne bodo posledice, da v Evropo ne znamo posredovati podatkov in da nas potem na osnovi teh neažuriranih podatkov v Evropi ocenjujejo kot nekakšne umazance, ki jim ni mar za svoje okolje, še manj, kakšno okolje bomo posredovali svojim zanamcem. In, če smem še vprašati, pred kratkim ste bili tudi na obisku na Kitajskem pa me zanima: Ali ste tam opozorili predstavnika ene največjih proizvajalcev toplogrednih plinov, da je na globalnem nivoju nujen njihov pristop k ratifikaciji in realizaciji kjotskega protokola in kakšen je bil morebiten odziv s strani Kitajske? Hvala.
Gospod predsednik.
Dobro. Bi rekel, da je moja ocena ta, da ne gre toliko za to, kaj meni agencija, ampak gre za to, ali imamo to emisijo v Sloveniji. Tisto, kar je naša naloga, je, da v Sloveniji nimamo te emisije, da jo preprečimo in da imamo čisto okolje, za to gre pri celotnem problemu. Sicer je pa ta agencija to delala na osnovi teh poročil iz leta 2001 in v tem poročilu so bili te podatki, ki so bili. Očitno pa je v tem obdobju Slovenija naredila te premike, ki so nujni in ki nam omogočijo, da dejansko stanje prilagodimo zahtevanemu stanju in kjotskem protokolu, ki smo ga podpisali. Da bi vas prepričali, vam bomo poslali operativni program, si boste lahko natančno pogledaliin boste videli in morda tudi se prepričali, da bomo kjotski protokol v Sloveniji izpolnjevali. Kar se tiče obiska Kitajske, tam nisem imel prilike, da bi tega proizvajalca obiskal, tako da seveda tega opozorila nisem mogel dati, sicer pa je bil obisk namenjen nekaterim drugim temam, zlasti promociji slovenskega gospodarstva na velikem kitajskem trgu.
Hvala, gospod predsednik vlade, za vaše sodelovanje v okviru te točke dnevnega reda. Sedaj bodo na druga vprašanja poslank in poslancev odgovarjale ministrice in ministri. Najprej bosta ministra za finance in za šolstvo odgovorila na vprašanja, ki so nanju bila naslovljena na 29., 30. in 31. seji. Najprej bo odgovarjal v skladu z 247. členom poslovnika minister za finance. Šli bomo po vrsti. Najprej bo minister za finance odgovoril na vprašanje mag. Janeza Drobniča o nerealizirani odločbi davčne uprave. To je bilo postavljeno na 29. seji. Želite še kaj dodati, magister Drobnič? Prosim.
Gospod predsednik, mislim, da je prav, da, čisto na kratko ponovim vprašanje, [[...]]
Vzemite [[...]]
[[...]]tudi v skladu s sestankom oziroma sklepi kolegija zadnjega, ki smo ga imeli pri vas. Čisto na kratko, tako da tudi ljudje vedo, kaj sprašujem. Namreč davčna uprava je leta 1997 izdala odločbo v zvezi z nepravilnostmi pri obračunavanju davka in ostalih obveznosti pri podjetju, oziroma gospodarski družbi Ljubljanska zastavljalnica, lombardna hiša, finančne storitve Ljubljana. Davčna uprava je namreč opravila inšpekcijski pregled in ugotovila vrsto nepravilnosti v zvezi s plačevanjem davkov in nepravočasnim obračunavanjem ostalih obveznosti. Zato je z odločbo tudi naložila tej gospodarski družbi plačilo različnih prejemkov, oziroma obveznosti, zamudnih obresti, plačilo davkov od najemnin, od leta 1997 dalje. Iz dokumentacije je možno ugotoviti, da je splošni rok za izvršitev odločbe zamujen. Namreč, v teh letihdavčna uprava ni ukrenila ničesar. Zanima me: Kakšni so razlogi, da v času izvršitve odločbe niste nič ukrenili? In drugo: Koliko je takšnih primerov, podobnih, kot se je to zgodilo v Ljubljanski zastavljalnici? Hvala lepa.
Minister doktor Mramor.
Ja, hvala lepa za vprašanje. Mi smo sicer na to vprašanje tudi pisno odgovorili v času moje bolezenske odsotnosti. Se opravičujem, da niste dobili vprašanja takoj. Gre za primer, ki ga ne bi - pač v skladu z davčnim postopkom posameznega primera ne smem navajati - ampak vam bom povedal te splošne elemente, iz katerih bo razvidno, kakšno je bilo to posredovanje. Sedaj ta zakon o davčnem postopku določa, da pravica do izterjave davka, obrestiter stroškov prisilne izterjave zastara v petih letih po poteku leta, v katerem bi jih bilo potrebno izterjati. Davčni zavezanec lahko obveznost prostovoljno izpolni v roku, ki je v skladu z določbami zakona določen v odločbi, s katero mu je bila naloženadavčna obveznost. Če je ta davčni zavezanec na primer prejel odločbo v mesecu decembru leta 1997 in je rok za izpolnitev obveznosti potekel v januarju 1998, je relativni zastaralni rok za začetek prisilne izterjave začel teči 1. januarja 1999 in se izteče31. decembra 2003. Sedaj pa, to ni vse. Ker pa po določilu drugega odstavka 97. člena zakona o davčnem postopku tek zastaranja pravice do izterjave davka, obresti in stroškov prisilne izterjave ustavi vsako uradno dejanje davčnega organa, ki mu je namen izterjava, in je bil dolžnik z njim seznanjen, to je na primer tudi prijava terjatev v postopku prisilne izterjave ali stečaja, v takem primeru ne moremo govoriti o zastaranju, ker potem pač to zastaranje, ta tek neha teči, in skrajni rok, do katerega potemteče to zastaranje, je 10 let. Torej, o takem primeru, o katerem govorite, iz teh splošnih pač zakonskih določil izhaja, da še ni zastaral. Še vprašanje, koliko je takih primerov, pri katerih je prišlo do zastaranja - do sedaj ni prišlo v nobenem primeru do zastaranja davčne obveznosti.
Dopolnilo.
Hvala lepa. Jaz se seveda v celoti ne morem strinjati z vašim odgovorom. Zato, da boste, denimo, 10 let vlekli rok za izterjavo tega, to zagotovo ni v prid pravni varnosti in zanesljivosti finančnega poslovanja. Če se že z odločbo odloči, koliko je, potem v nekem razumnem roku pričakujejo državljani, zlasti pa država, da se to tudi izterja čez 10 let, vmes tečejo prisilne poravnave, morda pa tudi stečaj. V kolikor bi to spremenilo v stečaj, seveda pomeni tudi izgubljena sredstva za državo.
Dr. Mramor, minister.
Zagotovo imate popolnoma prav, zato pač v skladu s temi določili, kot so bila tukaj, davčni organ tudi postopa in recimo prijavi terjatve v postopku stečaja, kot je bilo tudi v tem primeru.
Gremo na naslednje vprašanje, prav tako ga je ministru Mramorju postavil kolega Drobnič, in sicer v zvezi z valutno razliko zaradi zamenjave evro obveznic. Prosim.
Hvala lepa. Čisto na kratko. Takšno vprašanje sem takrat zastavil, pa nisem pač dobil, zaradi, pač razlogov, ki jih je predsednik državnega zbora navedel oziroma minister. Gre za izdajo evro obveznic, prvo izdajo v skupni vrednosti, takrat je bilo to leta 2001, 325 milijona ameriških dolarjev. Po izteku tega, da bi tudi izplačali stari dolg, je vlada izdala nov paket evro obveznic, in sicer pri tem je prišlo do spremembe. Namreč, takrat ste se odločili za spremembo valute. S to spremembo valute je država Slovenija ali pa vlada na račun medvalutnih sprememb izgubila ogromno denarja. Lepo vas prosim, če obrazložite: Koliko po vašem mnenju znašajo te ocene, zaradi spremembe valute iz dolarjev v evre in kdo bo odgovarjal za to odločitev, kdo je odgovoren za to zgrešeno odločitev? Naslednje: Kakšen postopek za izbiro najboljših metod in oblik imate v vladi, ali imate morda sistem zavarovanja za nepredvidene medvalutne spremembe? Hvala lepa.
Minister dr. Mramor.
Hvala lepa. Če lahko začnem najprej s to logiko, ki se uporablja pri upravljanju z državnim dolgom. Poleg tega cilja, pravočasno zagotoviti finančna sredstva, ki jo pač z zadolžitvijo zagotavljamo takrat, kadar je recimo primanjkljaj v proračunu, poleg tega je seveda tudi logika zagotoviti takšno strukturo državnega dolga, ki zagotovi dolgoročno čim nižjo raven izpostavljenost tržnim in makroekonomskim tveganjem. Med tem je tudi izpostavljenost spremembam deviznega tečaja. Poleg dolgoročnega optimiziranja stroškov financiranja oziroma servisiranja je z vidika stabilnosti izvrševanja proračuna in stabilnosti fiskalne politike predvsem pomembna tudi predvidljivost stroška servisiranja dolga. Od leta 1998 dalje, še posebej pa od vključno leta 2000 dalje je izvrševanje navedenega strateškega cilja opredeljeno z minimiziranjem učinkov spremembe inflacije in tečajev na velikost tolarskega dolga, na njegovo dinamiko rasti ter na višino in spremenljivost stroška servisiranja dolga. In če primerjamo zdaj letne stopnje rasti tečajev in inflacije v obdobju od leta 1996 dalje, kakor tudi spremenljivost tečaja evro-tolar, dolar-tolar in pa spremenljivost gibanja TOM, vidimo, da je bila spremenljivost tečaja dolar proti tolarju v primerjavi s tečajem evro proti tolarju mnogo višja. In zato strošek servisiranja dolarskega dolga bistveno bolj nepredvidljiv od stroška servisiranja evro denominiranega dolga. Navedena gibanja so upoštevajoč tudi denarno politiko, njene cilje narekovala spremembe porfelja, se pravi tega dolga v prid evra. Dodaten razlog za spremembe valutne strukture dolga v prid evru je tudi minimiziranje makroekonomskega tveganja. Recimo posledica morebitnih negativnih zunanjih ekonomskih šokov na plačilno bilanco z uporabo naravnega instrumenta prilagajanja valutne strukture portfelja tujega dolga struktur izvoznih deviznih prilivov. Pri nas prevladuje evro, torej je logično, da je tudi večino tega, kar imamo v strukturi dolga, v evrih. In še nadalje, pomemben razlog postopnega spreminjanja strukture tujega dolga v prid evra bi bilo bodoče članstvo Republike Slovenije v EU in posledično bodoči prevzem evra kot domače valute. Ob vstopu v ERM 2 režim bo zaradi tečajne politike, določene za to obdobje, izpostavljenost stečajnim tveganjem evro denominiranega dolga zelo nizka. Ob prevzemu evra pa bo tako rekoč celoten portfelj denominiran v domači valuti, to bo evro takrat in seveda s tega vidika valutno tveganje praktično izgine. Zdaj ti učinki strategije preteklih let so razvidni iz gibanj stroška servisiranja dolga, plačila obresti, pa tudi če vključimo indeksacijske obresti, so se tako v deležu skupnih proračunskih odhodkov kakor tudi v deležu BDP od leta 2001 dalje zniževale. Kljub temu, da se je v tem času neto zadolževanje Slovenije povečevalo v absolutnem obsegu, seveda zaradi pokrivanja primanjkljaja v proračunu. Relativno zniževanje plačil obresti je posledica predvsem treh elementov, in sicer postopnega spreminjanja strukture instrumentov financiranja v smeri nominalizma, se pravi opustitev indeksacije, postopnega spreminjanja valutne strukture tujega dolga v prid evra ter ne nazadnje zniževanja ravni obrestnih mer na mednarodnih finančnih trgih in zniževanja obrestnih mer doma kot posledica nominalne in realne konvergence v postopku približevanja EU. Če bi poskušal to bolj preprosto povedati, enostavno gre za to, da si država ne more privoščiti špekuliranja pri spremembi deviznega tečaja. Država mora voditi politiko, ki minimizira tveganje spremembe deviznega tečaja. In če tako gledamo recimo od leta 1999 do danes, v treh letih je dolar narasel, v dveh letih, v treh letih je pa narasel evro. In seveda država mora iskati ravnotežje z vidika predvidljivosti. Špekulacije na ravni države v tem primeru niso primerne. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, še dve vprašanji vas čakata. Prosim? Dopolnilno. Prosim.
Poglejte, nisem dobil odgovora na: Kdo se je odločil za takšno odločitev? Potem: Ali velja kakšen postopek najboljših metod in oblik? Ter: Ali imate sistem zavarovanja za medvalutne spremembe, ker v svetu pač to imajo? Zanima me tudi: Ali razmišljate morda o agenciji za upravljanje z javnim dolgom, zato da bi se teh reči lotili na strokoven način? Strinjam se z vami, da se mora, kar se tega tiče, voditi konzervativna politika, torej da se ne izpostavljamo tveganju. Jaz sem vas pa seveda vprašal, glede na to, da ste sprejeli odločitev. Ta odločitev je pa pomenila, glede na medvalutna razmerja, pa izgubo več kot 20 milijard tolarjev. To pa je dejstvo,ki ga pač ne moremo zanikati. Toliko je pač izgubila Slovenija. Zaradi odločitve Slovenske vlade, da zmanjša izpostavljenost, ampak v tistem trenutku je pravzaprav naredila napačno potezo. Od sedaj naprej morda bo drugače, ker vstopamo tudi v ta monetarniin finančni prostor evropske unije, ampak takrat je bila ta odločitev pač žal slaba.
Želite še kaj dodati, dr. Mramor ali lahko gremo z vprašanjem naprej? Gremo naprej. Želite dodati kaj? Prosim.
Samo na hitro bi odgovoril. Jaz, sicer se zato nisem takrat odločil, vendar mislim, da je bila odločitev prava. Čisto strokovno gledano, je bila ustrezna odločitev. Ali uporabimo zavarovanje pred tveganji, spremembe deviznega tečaja? Da. In smo v letošnjem letu prve te inštrumente dejansko uporabili ravno pri dolarju, tako da jih uporabljamo. Seveda morate se pa zavedati, da vnaprej sprememb deviznih tečajev ni mogoče napovedati na učinkovitem trgu, finančnem, kot je ta. Se pravi, jih uporabljamo. Agencija - o njej smo razmišljali. Zaenkrat mislim, da je strokovno upravljanje v okviru zakladnice mojega ministrstva, ki ga jaz vodim, strokovno in to kažejo tudi zniževanja dejansko obrestnih obveznosti ali pa obresti, ki jih plačuje država v primerjavi z odhodki oziroma vprimerjavi z bruto domačim proizvodom. Lahko pa nekoč v prihodnosti tudi taka odločitev bo sprejeta.
Kot rečeno, še dve vprašanji, minister, čakata z 29., 30., 31. seje. Najprej kolegica mag. Potrata o finančnih obveznostih lokalnih skupnostih. Boste povzeli vprašanje? Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, spoštovane poslanke in poslanci! Ker sem ustno vprašanje ministru za finance, gospodu doktorju Dušanu Mramorju, že zastavila, resda v njegovi odsotnosti, dovolite, da ga v skrajšani obliki zastavim še enkrat. Lokalne skupnosti se pri izvrševanju sprejetih proračunov soočajo z velikimi težavami, ker so prihodki, ki se stekajo v proračun, nižji od načrtovanih. Gre predvsem za vpliv zakona o graditvi objektov in sprememb zakona o davku na dodano vrednost. V eni izmed slovenskih občin gre recimo za znesek 350 milijonov. Hkrati pa nastajajo tudi nove zakonske obveznosti, ki povečujejo odhodke. Vprašujem vas, spoštovani gospod minister: Kako nameravate vrzel med vse večjimi obveznostmi, ki jih država nalaga lokalnim skupnostim, ne da bi jim zagotovila zanje tudi finančne vire, in zmanjšanimi prihodki, če že ne odpraviti, vsaj zožiti? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, minister.
Hvala lepa za vprašanje. No, to je brez dvoma po sprejemanju zakona o izvrševanju proračuna zelo vroče vprašanje in o njem bomo v vladi zelo resno razpravljali. Sedaj pa, neposreden odgovor na vaše vprašanje. Znesek primerne porabe na prebivalca je vsako leto ustrezno valoriziran, to je v zakonu o izvrševanju proračuna, z ocenjenim indeksom cen življenjskih potrebščin. V posameznem proračunskem letu pa je na predlog posameznih resornih ministrstev znesek primerne porabe na prebivalca še dodatno povečan zaradi dodatnih nalog občin, ki jim jih nalagajo posamezni obstoječi oziroma novo sprejeti področni zakoni. Tako je bil v letu 2001 znesek primerne porabe na prebivalca dodatnopovečan za 1851 tolarjev na osebo, na prebivalca, in sicer za financiranje nalog na področju socialnega varstva za 409 tolarjev na prebivalca, to je za to tako imenovano pomoč na domu, za 311 tolarjev subvencioniranje stanarin, na področju predšolske vzgoje za 823 tolarjev na prebivalca in na področju osnovnega šolstva za 308 tolarjev, kar se je nanašalo na šolske prevoze na nevarnih poteh. V letu 2002 je bil znesek primerne porabe na prebivalca dodatno povečan za 1033 tolarjev. In sicer za financiranje nalog na področju osnovnega šolstva za 233 tolarjev, to je šlo zopet za šolske prevoze, in predšolske vzgoje za 800 tolarjev. Znesek primerne porabe na prebivalca za leto 2003 pa je bil dodatno povečan za 2562 tolarjev. In sicer zaradi zagotavljanja dodatnihsredstev občinam za financiranje nalog na področju kulture za 830 tolarjev na prebivalca. Šlo je za nov zakon o knjižničarstvu. Na področju komunalnih dejavnosti za 1200 tolarjev. In na področju stanovanjskega gospodarstva za 532 tolarjev. Glede na ugotovitev občin, da se sprejemajo zakoni, ki zanje prinašajo dodatne obveznosti na posameznih področjih, bo v naslednjem letu pripravljena analiza dodatnih obvez, ki jih občinam nalagajo posamezni področni zakoni. S to analizo bi se ugotovilo, kolikšen je dejansko obseg teh dodatnih nalog, posledično pa bo lahko opravljena tudi ustrezna korekcija teh dodatnih nalog oziroma zneska primerne porabe na prebivalca.
Dopolnilno vprašanje, kolegica Potrata. Prosim.
Hvala lepa, gospod minister. Sami ste omenjali razpravo ob zakonu o izvrševanju proračuna. Razprava je pokazala na dejstvo, da se vse občine ne znajdejo v enakem položaju. Res je tudi mogoče slišati, da bi se morale občine bolj zatekati k iskanju novih, lastnih finančnih virov, in to seveda lahko pomeni, da se bodo obremenitve občank in občanov povečale in da se bodo med občinami tudi precej razlikovale. Vprašujem vas: Ali je mogoče računati tudi s tehtnim razmislekom o korenitih posegih v zakon o financiranju občin? Hvala.
Minister.
Glede na to analizo, ki jo bomo opravili, en del analize že opravljamo, in sicer v zvezi s komunalnimi storitvami, njihovo organiziranostjo in njihovo ceno, hkrati še to analizo, o kateri sem že govoril, bo to podlaga, ena od podlag, ne vsa, ker bomo še nekatere druge stvari poučili za spremembo zakona o financiranju občin, ki je po mojem mnenju potrebna.
Hvala. Kolega Cukjati je postavil poslansko vprašanje o obremenitvi plač v primerjavi z Evropsko unijo. Povzetek vprašanja, prosim.
Hvala za besedo. Gospod minister v času letošnje razprave, proračunske razprave, ste kar nekajkrat poudarili, da je potrebna davčna reforma, v kateri naj bi bila izvedena razbremenitev plač in pa povečanje obdavčitve kapitala. To zagotovo smo mi z veseljem sprejeli, kajti Slovenija je v vrhu obremenitve plač, naše plače so najbolj obdavčene v vsej Evropi, zaradi tega je tudi kljub nizkim plačam pri nas konkurenčnost dela zelo slaba in zaradi tega tudi se neke tradicionalne firme pravzaprav pri nas zapirajo, kapital se seli v druge kraje, kjer je obremenitev plač manjša in podobno. Vendar, istočasno je potekala tudi javna razprava o zdravstveni reformi, v kateri je minister za zdravstvo največ pozornosti posvetil ukinitvi prostovoljnega dodatnega zdravstvenega zavarovanja in uvedbi obveznega novega davka na plače in pokojnine v višini 4 %. To je nekako izzvenelo v celi razpravi zdravstvene reforme kot neka rdeča nit oziroma kot paradni konj zdravstvene reforme. Preden smo dobili zdravstveno reformo v javno razpravo, je bilo rečeno, da je usklajena v vladi in torej tudi z vašim projektom davčne reforme. Nekako pa ne vidimo te usklajenosti in se nam zdi, da po eni strani obljubljate razbremenitev plač, po drugi strani pa se napoveduje dodatna nova obremenitev plač in pokojnin. Zaradi tega bi prosil za odgovor na vprašanje: Kaj menite o tem oziroma kako nameravate uskladiti ta dva povsem nasprotujoča si projekta? Hvala lepa.
Prosim, minister.
Hvala lepa. Držijo vaše trditve, da imamo v Sloveniji zelo obremenjeno delovno silo, recimo davčno obremenjeno in tudi drugače. Zaradi tega smo se lotili te davčne reforme, o kateri sem že večkrat govoril, in mogoče za ilustracijo, kaj bodo rezultati te davčne reforme, pa mogoče na koncu še v zvezi z zdravstveno reformo. Najprej, to obremenitev plač po posameznih državah EU ter državah pristopnicah in kandidatkah je možno primerjati, bi rekel, samo edina primerljiva metodologija je metodologija Evrostata in iz razpoložljivih podatkov je razvidno, da je trenutno v Sloveniji obremenitev plače za zaposlenega višja, kot je v povprečju EU za dve odstotni točki. V Sloveniji zavzemajo davki in prispevki v stroških dela 39,8%, medtem ko enako razmerje v povprečju za članice EU, 15 teh obstoječih članic, znaša 37,8%. V državah pristopnicah in kandidatkah EU pa davki in prispevki zavzemajo v stroških dela 41,1% , torej še več kot v Sloveniji za 1,3% točke v povprečju več. Z novim zakonom o dohodnini bo prišlo v Sloveniji do delne razbremenitve plač. Izračunano po metodologiji Evrostata se bo delež davkov in prispevkov v stroških dela za plačo znižal z 39,8%, kolikor je sedaj, na 37,9%, torej tam nekje na povprečje obremenitve Evropske unije. Iz izračuna je razvidna, da se bo delež davkov in prispevkov v stroških dela pri povprečni plači zaradi nove dohodnine znižal z 46,42 na 45,96%. In zdaj seveda tukaj je simulacija narejena za različne davčne razrede in tudi plačilne razrede. Simulacija novega sistema dohodnine pokaže, da se bodo razpoložljivi neto dohodek posameznika s povprečno plačo ob upoštevanju samo splošne olajšave, torej če ne upoštevamo še večjih olajšav za otroke, povečal za 1,29%. Pri minimalni plači, če upoštevamo še enega otroka, pa bi se povečal njegov neto dohodek za 54%. Torej, na ta način se v bistvu razbremenjuje ta davčna obremenitev dela. Glede zdravstvene reforme bi pa dejal naslednje: vlada je dala belo knjigo v javno razpravo. Sedaj, javna razprava, njeni rezultati kažejo na potrebo po nadaljnji dodelavi te bele knjige in zdravstvene reforme, tako da bi bilo sedajle preuranjeno v bistvu govoriti o tem, kaj bo končno dogovorjena zdravstvena reforma, ker ta javna razprava je dala na nekaterih področjih zelo jasne usmeritve, te so pa seveda v smeri spremembe. Hvala lepa.
Prosim, kolega Cukjati, še dopolnilno vprašanje.
Če dovolite, sem razumel, da je sedaj osnutek zdravstvene reforme, osnutek bele knjige, da ni nič več aktualna osnova za nadaljnjo razpravo - ali pač še vedno je. In menim, da zagotovo ministrstvo za zdravje ne opravlja te svoje funkcije tako neresno, da bi neko neusklajeno besedilo, ki ne bi bilo resna osnova za nadaljnje delo, toliko mesecev pravzaprav vzdrževalo pri življenju in vedno znova se sklicevalo nanj in tudi razpravljalo. Še vedno bi rad od vas odgovor: Ali je ta osnovna intenca zdravstvene reforme aktualna ali ni? Ali je še vredna razprave ali pa naj jo pozabimo?
Minister.
Osnovnih intenc je kar nekaj v tej beli knjigi. Če me sprašujete; osnovna intenca v zamenjavi tega obveznega dodatnega zavarovanja s prispevkom je pa naletela na veliko kritik in seveda tukaj je potreben še en razmislek.
Prav. Minister za finance, na štiri vprašanja, za katere ste bili dolžnik državnemu zboru, ste odgovorili. Še tri vas čakajo v nadaljevanju seje. Sedaj bo na dve zamudi odgovarjal minister za šolstvo, znanost in šport, dr. Slavko Gaber. In sicer, na vprašanje kolegice Ane Marije Tisovic o funkcionalnosti, pismenosti z 31. seje in z iste seje kolega Tanka. Najprej kolegica Ana Marija Tisovic. Prosim. Želite kolegica dati povzetek? Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ker ministra zadnjič ni bilo, mu tudi nisem zastavila vprašanje, ampak sem ga samo napovedala, zato bom danes vprašanje povedala v celoti. O funkcionalni pismenosti Slovencev se pogovarjamo že nekaj časa. Pravzaprav od takrat, ko so bili pred približno štirimi leti objavljeni rezultati mednarodne raziskave o funkcionalni pismenosti Slovencev. Ti so bili za nas zelo slabi, naj ne rečem porazni. Že februarja 2001 sem predstavnike vlade vprašala, kakšna je vladna stretegija za izboljšanje tega slabega, če ne katastrofalnega stanja. Takrat so mi odgovorili, citiram: "Na vprašanje lahko z zadovoljstvom odgovorim, da reforma oziroma prenova slovenskega šolskega sistema je ravnana v smeri, na katero ste opozorili" - konec citata. Takrat niste bili vi minister. In danes, skoraj tri leta po tem, ugotavljajo naši strokovnjaki s tega področja, da ni bistvenih sprememb na bolje. Ko sem se v začetku novembra udeležila javne tribune v Cankarjevem domu, ki je obravnavala to problematiko, organizirala pa jo je civilna družba, sem v triurni debati pri skoraj polni Štihovi dvorani slišala, kako zelo malo se je popravilo stanje funkcionalne pismenosti Slovencev. Ugotavljali so, da imamo Slovenci sicer veliko znanj, ki pa jih očitno ne znamo uporabljati. Znano je, da naši dijaki na mednarodnih tekmovanjih iz posameznih predmetov dosegajo dobre rezultate, ko pa je treba to znanje različnih predmetov povezati v celoto, pa že nastane problem. Ni mi jasno, kako si naša vlada predstavlja na znanju temelječo družbo - ta termin se zelo pogosto uporablja - če se pa je v uporabnosti znanja tako malo spremenilo na bolje. Verjetno imate kup osnutkov, strategij, kako to stanje hitreje izboljšati. Zato vas sprašujem: Ali je ta strategija že dokončno postavljena, da se bo problematika začela sistematično reševati? Na javni tribuni so bili izrečeni očitki, da ta problematika politikom ni kaj veliko mar. Ali je to res? Zagotavljam vam, da mene in še marsikoga drugega skrbi, kako bodo naši državljani tudi na tem področju pripravljeni na vstop v EU in na njen trg delovne sile. Ali pa to skrb tudi delite politiki v vladajoči koaliciji? Ne bi rekla, saj je znan podatek, da je za obstoječe programe za izobraževanje odraslih v letošnjem letu predvidenega skoraj polovico manj denarja, kot ga potrebuje za uresničevanje programov. Gospod minister sprašujem vas: Ali imamo postavljeno celovito strategijo za izboljšanje funkcionalne pismenosti naših državljanov? Ali imamo že določene nosilce za izvajanje te strategije? Kakšni so roki za dosego postavljenih ciljev? In seveda, najbolj bistveno: Ali imamo finančna sredstva zagotovljena? Hvala lepa.
Prosim, gospod minister za šolstvo, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, še posebej gospa Marija Tisovic. Najprej naj povem, da je raziskava, na katero referirate, potekala leta 1998 in da rezultati odražajo stanje, ki ga je zajela za tisto leto. Danes, torej kar nekaj leto po tem, lahko ugotavljamo, da se je na področju izobraževanja in vzgoje v Sloveniji dosti tega spremenilo. Tista najpomembnejša sprememba, ki smo ji priča in je že merljiva, je dejstvo, da je danes bistveno več ljudi z izobrazbo, ki presega srednješolsko izobrazbo v Sloveniji, kot jih je bilo takrat. Ta številka je večja za več kot 70.000 in povečanje, ki ga beležimo, je okrog 60% teh ljudi. Prav tako se je pomembno povečalo število tistih, ki so uspeli doseči najmanj srednješolsko izobrazbo. Zakaj opozarjam na to? Zaradi tega, ker vse mednarodne študije kažejo na dejstvo, da obstoji velika povezanost med pismenostjo populacije in pa izobrazbeno strukturo te populacije. Ko govorimo namreč o tem, da je naša populacija funkcionalno slabo pismena, se je potrebno zavedati dejstva, da to velja predvsem za leta, ki so podobna našim letom, ki smo tukaj prisotni v teh prostorih. Dejstvo, ki ga ugotovimo v ozadjih, je preprosto to, da imamo premalo ljudi, ki bi imeli vsaj štiriletno srednjo šolo in tudi tisto, kar gre naprej od tega. Ker smo v Sloveniji uspeli doseči premik v zadnjem desetletju v neko povsem določeno smer, posebej po letu 1995 so se stvari začele hitreje premikati, smo v vladi prepričani, da je najpomembnejši del projekta spreminjanja na tem področju s tem začel teči in da bomo v desetletju bistveno popravili to sliko. Drugo dejstvo, na katerega želim opozoriti, je to, da smo že ob kurikularni prenovi zamenjali koncept poučevanja jezika. Da smo od tako imenovane gramatikalno in strukturno utemeljenega pristopa k jeziku prišli v večji meri na poučevanje jezika, v katerem več šteje sposobnost nagovoriti, več šteje sposobnosti izraziti se pisno in tako dalje. Tako so tudi tukaj že nekaj let na delu novi pristop. In ko govorite o tem, kdo govori o rezultatih, ki se ne izboljšujejo, potem bi želel javno opozoriti na to, da takšnih rezultatov ni. Mednarodna raziskava ponovno primerljiva bo morala pokazati, ali je temu res tako ali pa ni. Tako, da če temu dodamo dejstvo, da se danes izobražuje okoli 22 tisoč odraslih, ta trenutek, v različnih programih in si pridobivajo višjo izobrazbo, potem se mi zdi, da je pot prava. Seveda pa smo še precej daleč od tega, da bi se lahko kosali s samim vrhom teh držav, ki so na tem področju pred nami. Tudi mlajša generacija bo potrebovala na sebi preživeti ta lov za višjim standardom in šele otroci teh generacij, ki so bile v šolah nedavno tega, se bodo lahko, upam da, enakovredno kosali s tistimi, ki so že pred desetletjem dosegli 80% populacije, na primer v srednjih šolah, kot so skandinavske države, in ki danes beležijo več kot 30% ljudi v populaciji, ki imajo več kot srednješolsko izobrazbo. To pomeni, so vključeni v terciarno izobraževanje. Vse to so ukrepi, ki šele v kombinaciji, tudi z bralno značko, v kombinaciji z izobraževanjem odraslih, zunaj formalnih oblik izobraževanja, dajejo upanje, da gremo v pravo smer, in sam sem vam hvaležen za to, da ste na to vprašanje opozorili. Mimogrede, tudi sredstva povečujemo iz leta v leto za to področje.
Dopolnilno vprašanje, kolegica Ana Marija Tisovic.
Veste, ko sem bila na tej okrogli mizi, je ena profesorica ljubljanske fakultete povedala nekaj. V drugem letniku je imela študenta na izpitu, ki ji ni znal v četrt ure povedati treh v redu stavkov. In ko ga je vprašala: "Ja, gospod kolega, kako ste pa vi prišli do tako visoke izobrazbe do sedaj?" Je rekel: "Na fakulteti je to moj prvi ustni izpit. Do sedaj sem delal samo teste." Kakšen je komentar na to, prosim?
Minister.
Sedaj, poglejte, anekdote sam dokaj težko komentiram. Ampak, če merijo na generalizacijo, da imamo v našem študiju, dodiplomskem, premalo ustnih izpitov, potem najverjetneje lahko dam prav v toliko, v kolikor opozarjate, da bi kazalo prakticirati več neposrednega dela s študenti in študentkami. Upam, da nam bo to tudi s povečevanjem sredstev, ker je to v precejšnji meri s sredstvi povezano, za visoko šolstvo, ki ga predvidevamo v naslednjih letih, uspelo vsaj deloma narediti. Tako da, en sam primer, seveda, ne more povedati, kako je povsod. Naj povem, da je zelo različno. Najverjetneje je bistveno več dela, in frontalnega in tistega pisnega, na fakultetah, ki so zelo množične. In je prav obrnjeno na fakultetah, ki jih pa tudi tukaj ne bom imenoval, kjer ještudentov pa tudi zelo malo in se borijo za to, da bi število tistih, ki študirajo pomembno preseglo število tistih, ki jih učijo. Tako je situacija različna, in naj izkoristim to priložnost, da pravzaprav pozovem tudi k temu, da bi ljudje izrabili priložnost za boljši stik s profesorji tudi na tistih smereh, ki bodo na dolg rok - mislim tehniko, mislim naravoslovje - z gotovostjo nudile, ne samo zato, pa vendarle tudi zato, dosti delovnih mest v Sloveniji. To je danes iz vseh statističnih podatkov že očitno.
Hvala lepa. Kolega Jože Tanko v zvezi s šolsko reformo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vse prav lepo pozdravljam! Z začetkom tega šolskega leta so morale vse osnovne šole preiti na devetletko, s čemer se je končalo precej dolgo obdobje prilagajanja in postopnega uvajanja te šolske reforme. Kljub temu pa je ta reforma ostro zarezala v dosedanji družinski ritem, precej je obremenila najmanjše otroke, in to precej prej z rednimi in dosledno načrtovanimi vsebinami, prinesla družinam zgodnejše obveznosti, ponekod pa tudi bistveno spremenila pogoje za izvajanje predšolskega in tudi šolskega programa. Marsikje so bila potrebna tudi obsežna dodatna vlaganja v pripravo prostorov. V praksi se z uvedbo devetletke srečujemo tudi s problemi, kajti pojavljajo se viški kadra v vrtcih, prav tako se pojavljajo problemi viška prostora, kajti izpada ene generacije ni možno na hitro nadomestiti in zagotoviti tudi druge programe. Še posebno so v težavah manjše občine in te spremembe se tudi kažejo v precej višjih cenah storitev, bremena pa se izključno - v vrtcih - razdelijo na starše in na občine. Težave so tudi v šolah, kajti zaradi te spremembe marsikje ni možno zagotoviti kontinuiranega procesa izobraževanja, in šole so prisiljene pripravljati urnike s prekinitvami, kar ima posledico tudi bistveno slabši nadzor v času pouka v šolah in pa dijaki, učenci so v tem primeru precej svobodni in prepuščeni v veliki meri tudi lastni iniciativi. Precej večje so tudi obremenitve učencev, saj imajo otroci v isti starostni skupini tudi med devetletko in osemletko bistveno več tedenskih obveznosti, to je od dve do štiri ure v istem starostnem obdobju. Mislim, da ta obremenitev ni ravno najboljša. Zanima me: Kakšni so trendi na področju osnovnega šolstva v Evropi? Zanima me tudi: Ali ministrstvo razpolaga s stroški reforme, ki so bili potrebni za pripravo devetletke in ki so jih za to morali zagotoviti tako ministrstvo za šolstvo, ministrstvo za delo, kar zadeva viške - občine, in pa seveda tudi vzgojnovarstvene ustanove? Zanima me tudi: Kakšni so odzivi staršev na uvedbo devetletke? Hvala.
Minister.
Hvala, gospod predsednik. Gospe in gospodje! V Sloveniji smo med zadnjimi, če že govorimo o trendih v Evropi, podaljšali obvezno izobraževanje na več kot osem let. To pomeni, zelo malo najdete držav, v katerih bi tako pozno prešli na obvezno šolanje, ki je devetletno ali pa tudi vse tja do dvanajst let v različnih državah po Evropi. Mi smo se za to odločili v 90-ih, tam nekje okrog polovice 90-ih let po temeljitih razpravah. Ko so bile te razprave za nami in ko je leta 1996 bila sprejeta zakonodaja, smo začeli pripravljati učiteljski kader in vzgojiteljice na delu v tej osnovni šoli. In leta 1999 na jesen smo prvič postopoma začeli uvajati tako imenovano devetletno osnovno šolo. Uvajali smo jo postopoma, torej krog za krogom, čedalje več šol je bilo na ta način vključenih v ta postopek. Prav zato, da bi po eni strani preverili novosti, po drugi strani postopoma zagotovili prostorske pogoje po Sloveniji in kadre usposobili tako, da bi lahko ta proces stekel, kolikor je le mogoče normalno. Danes ugotavljamo, da je bila ta postopnost smiselna, da smo za silo ujeli razmerje med pretirano postopnostjo in preveliko hitrostjo. To je ena od umetnosti šolskih reform, ki se ne posreči prav posebej dostikrat nasploh v vseh sistemih, mislim, da tudi pri drugih reformah je to ena od večjih težav oziroma eden od večjih izzivov. Ocena, tako tista, ki jo dobivamo iz spremljave, kot ona druga, ki jo dobivamo iz evalvacije, to pa oboje teče vzporedno z uvajanjem, kaže, da je splošno mnenje, da je program devetletke dober; da je ozračje v šolskih kolektivih pozitivno naravnano in da tudi starši verjamejo. Vsako leto se jih potem posebej podrobno sprašuje, da ob tem, ko obstojijo robni, nekateri manjši problemi; ko je dejstvo, da je potrebno prilagajati urnike, da se tukaj ponekod še iščejo; da je dejstvo, da bi želeli na primer imeti v prvihrazredih, na nižjih razredih osnovne šole vzgojiteljico ob učiteljici ne samo v prvem razredu, ampak tudi v drugem, in ne samo pol časa, ampak bi jo želeli imeti v celotnem obdobju in še neko drugo število dejstev, ki opozarjajo na to, da bo sistem potrebno dograjevati. Vendarle ocena, da je ob pomembnih naporih, ki so jih vložile tako občine, država kot tudi učiteljski kolektivi in pa vodstva šol, ta projekt dobro na poti. Tako evalvatorji, strokovne skupine ne opažajo večjih težav. Mi smo seveda v to vložili tudi precej sredstev, to ni posebej velika skrivnost. V namen prenavljanja šolskih prostorov je bilo s strani države vloženih, sedaj ko gre leto že h koncu, okrog 23 milijard tolarjev v vseh teh letih. Naši preračuni kažejo, da je okrog 30 milijard v prenavljanje šolskih prostorov, seveda, v letih 1994 pa do danes, za to obdobje govorim, okrog 30 milijard so vložile v to občine. Nekateri trdijo, da je vse to bilo narejeno zaradi devetletke. Jaz bi želel opozoriti, da seveda temu ni tako. Standard se jenasploh dvignil v celi državi na različnih področjih in med drugim smo dvigovali standard tudi v šolah. Ne samo zaradi devetletke, ampak zaradi tega, ker želimo tej mladi populaciji ustvariti boljše pogoje, kot smo jih imeli sami. Seveda, saj to ni edin strošek. Dodatni strošek, ki pa ga je država od občin prevzela, je strošek za kader. Dodaten razred je v šoli in strošek je adekvateno temu pač višji. Z občinami smo pri tem dobro sodelovali, vem, da ne brez težav, ampak mislim, da bomo tako nadaljevali in na ta način omogočili normalno obvezno šolanje v tej državi.
Kolega Tanko.
Hvala. Dejstvo je, da je država prevzela približno samo polovico kadra iz vrtcev, druga polovica kadra se pa je soočila s problemom, da nima več delovnega mesta, ker se je oddelek preselil v osnovno šolo, z njim je šla ena vzgojiteljica, ki je za polovični čas zaposlena, druga je pač postala višek, pa še kakšna zraven, ker se je iz dveh razredov naredil samo eden. Ena stvar. Druga stvar, kar je; je zaradi te reforme v vrtcih. Ker so ostali vsi ti fiksni stroški plač, ki so vezani na uporavo, popolnoma enaki in se delijo sedaj na manjše število otrok, so bistveno porasli stroški na enoto. Se pravi, cena varstva se je podražila in to breme, ki se je sedaj porazdelilo, je v celoti padlo na občine in na starše. To je pač eden od davkov reforme. To je dejstvo. Ker če zdaj direktorja zavoda, pomočnika zavoda, snažilke, hišnika, ki so ostali, delimo na manjše število otrok, postane cena storitev višja. To je sigurno. Naslednja stvar, kar je - in na to pa pravzaprav nisem dobil odgovora je to -, da je ta reforma prinesla tudi dodatne obremenitve otrokom. In sicer, kot sem prej rekel, primerjalno od dve do štiri ure, odvisno zdaj, kateri razred gledamo. To pomeni v bistvu en šolski dan več po urah. In prineslo je tudi od enega do treh dodatnih predmetov na razred. Tu imam program ene šole in to v tem programu piše. Se pravi, povečano števila ur za otroke in pa večje število tudi predmetov. Hvala.
Če mi dovolite, da začnem z odgovorom, na to vaše zadnje vprašanje. Spraševali ste me po trendih v Evropi. Slovenija je tudi po tem, ko je povečala število ur, ki naj bi jih otroci preživeli v razredu, še vedno v zadnjem delu držav, če se primerjamo s petnajsterico po tej obremenitvi. In sicer, kar pomembno manj od povprečja so naši otroci v šoli, tudi ko temu prištejemo delo na domačih nalogah, je temu še vedno tako. Bojim se, ker vem, da je to ena od tihih rek, ki teče in jo nekateri tudi spodbujajo na tem področju, da delamo škodo, največjo škodo otrokom in jo bomo naredili še bistveno večjo, če bomo v manjšem obsegu časa od njih zahtevali primerljivo znanje z znanjem njihovim vrstnikom v drugih državah. Ni mogoče, da bi delali s tem kaj drugega, kot da bi ustvarjali nevrotično situacijo tako v relaciji do učiteljev kot tudi do otrok. Ti podatki so na razpolago, mi vam jih bomo tudi v pisni obliki dostavili. Zato opozarjam: s tem se ne kaže igrati; v manj časa naučiti več, pomeni, ustvarjati povsem določeno klimo v šoli. Mi smo se kvečjemu premalo premaknili v to polje. Kvečjemu to je lahko dilema. Ampak, če odgovorim še na drugi del tega vprašanja. Vi opozarjate na to, da so nekateri predmeti sedaj del kurikula. Tuji jezik, drugi, se je prej učil zunaj rednih ur, ampak to ne pomeni, da se ga nismo učili. Določeni predmeti, ki so danes izbirni predmeti, so sedaj znotraj, ampak smo jih prej plačali zunaj pouka, sedaj je to prevzela država nase, ker je to del kurikularne strukture. Tako s tem dvigujemo standard, seveda, to ni zastonj. Če odgovorim še na vprašanje viškov in vrtcev. Poglejte, ko govorimo o viških, je tako: ponekod jih seveda imamo, to ni množičen pojav. Imamo jih predvsem tam, kjer je populacija upadla, ker smo sočasno šli tudi v to, da se je dvignil standard v predšolski vzgoji, do tega praviloma ni prihajalo. Več otrok se vključuje v vrtce, večji delež populacije je v vrtcih. In naši izračuni kažejo, da občine pri tem niso pretirano dodatno obremenjene, ker je država - še enkrat opozarjam - prevzela nase pomemben del enega letnika, ene generacije tudi v vrtcih.
Gremo naprej z vprašanji. Kolegica Maria Pozsonec bo zastavila vprašanje ministru za zdravje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav. Ministra za zdravje, dr. Dušana Kebra, sprašujem: Zakaj ministrstvo v zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti ni dalo pooblastil strokovnim združenjem: zbornici zdravstvene nege Slovenije, zvezi društev medicinskih sester in zdravstvenih tehnikov Slovenije za vodenje registra medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov ter pooblastila za izdajanje dovoljenja za samostojno delo medicinskim sestram in babicam, ki se zaposlijo v državi? Na ta način bi zbornica zdravstvene nege dobila tudi pravico izvrševanja strokovnega nadzora nad zaposlenimi v zdravstveni negi. Upam si trditi, da se morda v tem primeru ne bi zgodila zadeva "Črni les". V poročilu ekspertov Evropske unije, ki so lani obiskali Slovenijo, so namreč med drugim zapisane njihove ugotovitve, da ni aktivnega registra medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov, ki so zaposleni v naši državi. Strokovno združenje ima že izpostavljen register vseh članov, izvajalcev zdravstvene nege. Registri in vpis v register je v tujini ustavljena praksa, ki jo izvajajo strokovna združenja. To vidimo v sosednjih državah tudi, pri nas je to podobno urejeno v primeru registra zdravnikov, ki ga vodi zdravniška zbornica po 31. členu zakona o zdravniški službi. Za razmislek morda le še sledeče. Naše prebivalstvo se stara, zdravstvo ima vsak dan večje obveznosti v zvezi z negovanjem onemoglih ljudi. Menim, da bi aktivnejša vloga zbornice za zdravstveno nego pripomogla k reševanju nastalega položaja. Hvala.
Minister za zdravje.
Spoštovani gospod predsednik. Gospa poslanka, hvala za vprašanje. Naj najprej na začetku povem, da se na ministrstvu za zdravje, tako kot v drugih resorjih, strinjamo s tem, da je potrebno ne samo razbremenjevati državo in ministrstva, ampak da se številne funkcije, ki jih opravlja država, pa bi jih strokovno bolje lahko opravljale institucije, ki jim daje država pooblastila. Zato smo že leta 2001, to je v prvem letu mandata te vlade, takrat po odločbi ustavnega sodišča - priprave spremembe zakonov o zdravstveni dejavnosti, kjer smo uredili vprašanje pooblastil zbornicam in strokovnim združenjem vključno seveda tudi z zbornico zdravstvene nege, o kateri danes postavljate vprašanje. No, takrat se je zgodilo, da je druga zbornica, in to zbornica fizioterapevtov, vložila na ustavno sodišče vprašanje o nekaterih členih tega zakona in ustavno sodišče je zadržalo izvajanje izdajanja pooblastil zbornicam dokler samo ne odgovori na vprašanje soglasja oziroma skladnosti z ustavo Republike Slovenije tega zakona. Od takrat dalje oziroma vse doslej ustavno sodišče na to vprašanje še ni odgovorilo in čakamo na odgovor. Če bi sedaj, ko boste imeli čez dva dni ta isti zakon, ki ga citirate, v njem rešili to vprašanje izključno samo za zbornico zdravstvene nege, bi seveda se izognili odredbi ustavnega sodišča, hkrati pa tudi ne rešili oziroma bi diskriminirali še štiri druge zbornice, ki prav tako utemeljeno pričakujejo, da pridobijo svoja pooblastila in svojo vlogo. Mi po eni strani pričakujemo, da bo ustavno sodišče odgovorilo na zastavljeno vprašanje zbornice fizioterapavtov, po drugi plati pa, kot veste, pripravljamo zakon, ki bo globalni zakon, temeljni o zdravju, ki bo v prihodnji pomladi na nov način ponovno odgovorili na to vprašanje. In to je tudi z naše strani končni, zadnji rok, ko bomo lahko te stvari uredili na ta način, kot jih tudi vi omenjate in kot si jih tudi mi želimo. Naj ob tem omenim, da seveda afere Črni les zbornica ne bi mogla preprečiti. Ustanova Črni les namreč ni imela ustreznih pooblastil, niti ne s strani ministrstva za delo, če bi šlo za delo na tem področju, in tudi ne nekaterih drugih pooblastil, tako da je tudi funkcija nadzora, ki jo posamezne zbornice opravljajo v tej ustanovi, ni bila možna. Mi pa smo razložili, da v tej ustanovi pa je bila možna tisti temeljna funkcija nadzora, ki jo opravlja področni zdravstveni dom za področje zdravstvene nege na ravni osnovnega zdravstvenega varstva. Na kratko rečeno, prepričani smo, da bomo kmalu v bližnji prihodnosti dosegli mnogo boljše sodelovanje vseh poklicev tudi na področju regulacije in nadzora. Hvala lepa.
Prav. Hvala lepa. Kolega Petan bo sedaj ministrici za gospodarstvo postavil vprašanje. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica in ministri, kolegice in kolegi. Pred dnevi smo lahko s strani vlade Združenih držav in njenega predstavnika slišali, da je Slovenija na seznamu držav, ki ne bo mogla kandidirati za projekte za obnovo Iraka. Bomo lahko samo kot podizvajalci tam. To pa zato, ker nismo bili, jaz temu rečem, aktivni udeleženci reševanja razmer v Iraku. V bistvu ješlo tako ali tako samo za verbalno podporo, ker mi smo tudi verbalno izrazili, da smo proti temu - pa vseeno. Vlada je zagovarjala stališče, ki ga je posredovalo ali zahtevalo nekaj "mirovnikov", ki sem jih dal v narekovaj, ki jih tako ali tako plačuje vlada - tako ali drugače. Zaradi takšnega stališča je bil tarča tudi naš zunanji minister, ki je opozarjal tudi na povojno obnovo Iraka. Direktno je na to opozoril - ampak dobro, bil je tarča kot negativec. Moje vprašanje se nanaša ravno na to dejstvo. Gospa ministrica: Kaj boste storili, da bodo naša podjetja lahko prisotna? Dejstvo je, da pri 18 - milijardnih poslih, dolarjev seveda, bi ta posel seveda našim podjetjem prišel še kako prav. Po drugi strani bi vas pa tudi želel slišati: Kakšna pa so bila vaša pričakovanja glede te povojne obnove Iraka in da je bilo naše stališče takšno, kot je bilo? Hvala.
Gospa ministrica.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, še posebej gospod Petan! No, kar se tiče te direktive, kot je bilo že objavljeno, v bistvu ne onemogoča sodelovanja slovenskih podjetij pri vključevanju v obnovo Iraka. Moramo se namreč zavedati, da slovenska podjetja so v primerjavi z drugimi - predvsem mislim na nekatera evropska podjetja in pa države Evropske unije in pa, seveda, ZDA - relativno majhna in kot taka, verjetno, se niti ne bi mogla pogajati za to, da bi pridobila na natečaju kot vodilno podjetje, ki bi potem sodelovalo in potem organiziralo vse ostale dobavitelje pri izpeljavi določenega posla. Tudi v razgovorih z našimi podjetji, ki smo jih imeli, ugotavljamo, da je seveda njihova intencija bila vseskozi več ali manj, da sodelujejo kot poddobavitelji, saj vam je poznano, da so tudi sicernaša podjetja pomembni dobavitelji pomembnim industrijam, pa če gledamo avtomobilsko industrijo ali pa v orodjarstvu in podobno. Tako s tem vrata niso zaprta. Moram reči, da je v začetku, ker mi smo vseskozi sodelovali s slovenskimi podjetji, predvsem smo organizirali tudi posebno delovno skupino v okviru gospodarske zbornice, in je bil v začetku interes dosti jasno izražen. No, ampak v nadaljevanju, in to morda najbolj iluzorno pove naslednji podatek. Mi smo bili prek ambasade iz Madrida obveščeni, da bosta v Madridu v oktobru potekali dve konferenci: ena za donatorje, druga pa za podjetja, lahko rečem, od vsepovsod, kjer bi se udeležila te konference z namenom, da se preverja interes podjetij za vključevanje za posle v obnovo Iraka. Mi smo to informacijoposredovali preko gospodarske zbornice vsem podjetjem, ki so v začetku izkazala interes, pa tudi tistim, ki so nekoč, recimo v preteklosti, sodelovala - v preteklosti, 10 let nazaj - s to državo. No, na podlagi informacije, ki smo jo poslali tem podjetjem so dobili od gospodarske zbornice, to je bilo 20.10. odgovor, da po naših informacijah nobeno slovensko podjetje ni potrdilo udeležbe na zgoraj omenjeni konferenci, o kateri sem ravnokar govorila. Moram reči, da sem se potem tudi osebno angažirala in nazadnje so sta se te konference udeležili dve podjetji. Skratka, sodelujemo z gospodarsko zbornico v zvezi s tem vprašanjem, tudi se je zelo angažiralo, kot veste, ministrstvo za zunanje zadeve preko svojih konzularnih predstavništev in ocenjujemo, da bi sedaj bilo prezgodaj dati neko oceno, kako se bodo zadeve odvijale naprej. Ampak trenutno ta interes - kot sem že prej povedala, glede na to, koliko jih je šlo v Madrid - kaže relativno slab. In tudi na poziv gospodarske zbornice tem številnim podjetjem, kotje tukaj zapisano in sporočeno, niso dobili nobenega odziva.
Kolega Petan.
Hvala. Torej, kakorkoli - dejstvo je, da smo na nekem črnem spisku, to verjetno že podjetja tudi odvrača. Glede na to, da pa so naša podjetja bila v preteklosti zelo močno zastopane v Iraku, nisem ravno prepričan, da ne bi bila zainteresirana tudi sedaj. Je pa res, da če jim vlada zamoči, da zaradi stališča vlade je Slovenija na črnem spisku, je to nekaj drugega. Poleg tega nisem ravno prepričan, da Turkmenistan pa Tadžikistan, pa ne vem kakšni "stani" še, ki pa niso na tem črnem spisku, in bodo imeli prioriteto pri kandidiranju za te projekte, ni nujno, da bodo sami tudi izvajalci. Marsikdaj se zgodi, da tudi ameriško podjetje, ki je zelo majhno, ki je samo kandidiralo in potem je vzelo podizvajalce. Nenazadnje imamo takšne primere tudi povsod po Evropi pri natečajih, pa tudi verjetno doma v Sloveniji imamo to. Ampak tisti, ki verjetno kandidira, ki dobi posel, tisti določa tudi ceno. Podizvajalci se morajo temu prilagoditi in podizvajalci v bistvu se gredo en "lonar byte" [[?]] . Dejstvo je, da to stališče, ki ga je slovenska vlada - ne trdim samo za vas, ampak slovenska vlada ga je imela - da je bilo popolnoma napačno. Zaradi takega stališča je bila zbombardirana tudi Srbija. Ni važno, kakšen je efekt, važno je, da jim kljubujemo. In isto je bilo tudi z nami, važno da kljubujemo Združenim državam pa Veliki Britaniji, mogoče, potem pa bomo videli. Takrat je bilo luštno, danes, ko smo pa na črnem spisku, lahko beremo marsikaj, da smo užaljeni, pa ne vem kaj vse; govorimo, da je okupacija, pa ne vem kaj vse. To lahko govorimo, ampak to je dejstvo, da sedaj pač skušamo na tak način igrati Calimerota inse delati neumne, kot da to nič ni. Pa me samo zanima, gospa ministrica, jaz bom vprašal samo vas, ker ne morem predsednika vlade vprašati in vse ministre: Ali zaradi tega vi ali vlada čutite kakšno odgovornost, zaradi takšnega neodgovornega početja? Hvala
Ministrica.
Stališče vlade je bilo znano in sprejeto. In v skladu s tem se ravnamo naprej. In mislim, da vsi napori vseh ministrstev, ki lahko pomagajo, da bi tem podjetjem omogočila, v kolikor bo interes seveda izražen. Sem vam pa že dokumentirano povedala, da žal, pri vseh, tudi osebnih intervencijah, kjer bi omogočali našim podjetjem, je zanimanje v danem trenutku relativno nizko. Tako mislim, da gospodarska zbornica in tudi obe ministrstvi delujeta v smeri, da v kolikor bo ta interes prišel, da ga bo možno čimbolje izpeljati.
Tako. Kolegica Ana Marija Tisovic bo sedaj ministru za delo, družino in socialne zadeve, dr. Dimovskemu, postavila vprašanje. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Moje poslansko vprašanje se nanaša na odmere pokojnin slovenskim državljanom, ki so del svoje skupne zavarovalne dober v času pred 25.6.1991 prebili v kateri od drugih republik nekdanje Jugoslavije. Zakaj v predlogih meddržavnih sporazumov z drugimi državami na območju nekdanje SFRJ predlagate za slovenske državljane izredno neugodne rešitve, da se ta obdobja upoštevajo za odmero sorazmernega dela tuje pokojnine? Zaradi takšnega načina odmere pokojnin že sedaj prejemajo slovenski državljani, ki živijo v Sloveniji, iz Hrvaške za slovenske razmere izjemno majhne pokojnine. Hrvatje, ki pa so del zavarovalne dobe prebili v Sloveniji, pa na Hrvaškem živijo mnogo bolje od sodržavljanov, ki so celo dobo prebili v svoji domovini. Enako obrazec menda predlagati tudi v sporazumih z drugimi državami na ozemlju nekdanje Jugoslavije. Za Slovenijo ugodna rešitev tega vprašanja bi bila edino, če bi slovenskim državljanom, ki so del svoje zavarovalne dobe pred osamosvojitvijo Slovenije dopolnili drugje, na ozemlju nekdanje Jugoslavije, pri odmeri pokojnine upoštevali kot domačo dobro. Druge države pa bi na enak način prevzele obveznosti iz naslova zavarovalne dobe, ki so jih njihovi državljani do 25. junija 1991 dosegli v Sloveniji. Ministra bi vprašala tudi: Koliko slovenskih državljanov prejema pokojnine oziroma sorazmerne dele pokojnin iz drugih držav nekdanjih SFRJ? In: Koliko upravičencev s stalnim bivališčem v drugih državah na območju nekdanje SFRJ prejema pokojnine ali sorazmerni del pokojnine in Slovenije? Hvala lepa.
Minister.
Hvala lepa. Gre za zelo tehtno vprašanje in po mojem mnenju je podobno vprašanje zastavil že tudi kolega Vizjak - mislim, da na predprejšnjem državnem zboru - in kolega Avšič oziroma poslanec Avšič s pisnim vprašanjem. Jaz sem že takrat povedal, da smo za odbor, matični odbor, pripravili celovito informacijo o tem vprašanju. Odbor je to informacijo tudi dobil na skoraj 22-ih straneh in je po mnenju tudi predsednika odbora pričakovati razpravo o teh vprašanjih in verjetno bo tudi odbor zavzel določena stališča do posameznih vprašanj. Naj pa na kratko poudarim samo nekatere stvari, ki jih želim tukaj povedati na osnovi vašega vprašanja. Namreč, izhaja seveda iz pravice do pokojnine in pravice iz pokojnine, pravica iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja in temelji na prispevkih, plačanih v času aktivne dobe. Pravice so odvisne od trajanja zavarovalne dobe in od višine plač oziroma zavarovalnih osnov, od katerih je zavarovanec plačeval prispevke. To velja razen v primeru invalidskih pokojnin. Pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja so po slovenskih pokojninski zakonodaji pogojene s statusom zavarovanca. Zavarovanec je v tem primeru oseba, ki je v skladu s pokojninskim zakonom obvezno ali prostovoljno vključena v pokojninsko-invalidsko zavarovanje, ne glede na državljanstvo. Pridobitev pokojnine in njena višina pa sta pogojeni z notranjo pravno zakonodajo države, na podlagi katere so zavarovanci plačevali prispevke za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ne glede na to, kje so v času aktivne dobe živeli. Sporazum o socialnem zavarovanju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško iz leta 1997 v 36. členu določa, da dajatve, ki jih je pristojni nosilec ene države pogodbenice do 8. oktobra 1991 priznal po pravnih predpisih nekdanje SFRJ, z upoštevanjem zavarovalnih dob, dopolnjenih po pravnih predpisih druge države pogodbenice, ostanejo obveznost pristojnega nosilca države pogodbenice, ki je le-te dajatve tudi priznal. To pomeni, da osebi, ki je dopolnila pokojninsko dobo pred oktobrom 1991 v Republiki Hrvaški, pokojnino izplačuje hrvaški pristojni nosilec pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Ker pa prihaja do razlik, kot ste rekli, v višini pokojnin, izplačanih v Republiki Sloveniji in v drugih republikah nekdanje SFRJ, je bil sprejet tudi zakon o zagotavljanju socialne varnosti slovenskih državljanov, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, to je iz leta 1992. Po tem zakonu se k pokojnini, ki bi jo slovenski državljani s stalnim prebivališčem morali prejemati oziroma jo prejemajo od katere od drugih republik nekdanje SFRJ, odmeri dodatek iz sredstev državnega proračuna. S tem dodatkom naj bi se tem osebam zagotovila enaka raven pokojnin, kot jih uživajo slovenski upokojenci in človeka dostojno življenje. Do leta 1974 je veljal zvezni zakon o matični evidenci, na podlagi katerega so se zbirali podatki o državljanstvu zaposlenih oseb na ozemlju bivše SFRJ. Na podlagi te evidence je na ozemlju drugih republik bivše SFRJ delalo približno 21 tisoč slovenskih državljanov. To so ocene. Po tem letu je področje matične evidence preneseno na republike in te so vodile evidenco, skladno s svojimi predpisi. Slovenija ima tako od leta 1974 podatke samo o zavarovancih, ne glede na državljanstvo, ki so bili zaposleni na ozemlju Slovenije. Imamo pa podatke, ki ste jih tudi zaprosili, o pokojninah, ki jih v Republiko Hrvaško in Republiko Makedonijo izplačuje SPIZ. Po teh podatkih zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je novembra 2003 v Republiko Hrvaško izplačanih 10.600 pokojnin in 301 pokojnina v Republiko Makedonijo. To je s tema dvema državama, s katerima imamo sklenjen socialni sporazum. Glede na odnose s posameznimi naslednicami republik SFRJ je bilo tudi na njihovo pobudo v mnogih primerih začet postopek sklepanja sporazumov, tako imenovani sporazumi o socialni varnosti. Te se ponavadi sklepajo na osnovi mednarodnega prava. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Če dovolite, da končam? Glede na obsežnost problematike, ki zadeva ne samo socialne pokojnine in druge pravice, ampak tudi zdravstvene pravice, so ta pogajanja izjemno težka. Naj pa zagotovim, da želimo v teh sporazumih zagotoviti maksimalno višino plačevanja pokojnin našim državljanom, tako da tudi zaradi tega potem ta pogajanja toliko časa najverjetneje traja. Naj še enkrat opozorim oziroma povem, da smo [[...]] [[Nerazumljivo.]] z vsemi podatki, ki so bili na voljo, in z vsemi problemi, ki iz tega naslova nastajajo do drugih relacij, povzeli v tej informaciji, ki bo, kot sem že prej povedal, tudi na sporedu in obravnavi matičnega odbora. Se opravičujem, sem dal malce daljši odgovor.
Hvala, minister. Gremo na naslednje vprašanje, ki ga bo postavil kolega Samo Bevk ministru za promet. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Naša država se je pred 10 leti odločila, da je eden naših najpomembnejših projektov izgradnja avtocest. Rezultati tega projekta so dobri, kljub temu da smo v državnem zboru že večkrat kritično spregovorili in tudi spremenili prioritete, ki smo si jih takrat začrtali. Kot strateški cilj smo zapisali, da mora izgradnja avtocestnega omrežja omogočiti boljši in učinkovitejši pretok ljudi, blaga in storitev tako v območju Slovenije, torej, med samimi regijami in najpomembnejšimi gospodarskimi centri v državi, kot tudi v območju širšega evropskega prostora. Toda to ni dovolj. Resoluciji o nacionalnem avtocestnem programu mora vzporedno slediti tudi program izgradnje in vzdrževanja državnih cest. Država se je resno lotila samo programa avtocest, omrežje državnih cest pa zanemarja, kar je razvidno tudi iz ogromnega števila amandmajem, ki jih poslanke in poslanci že vrsto let vlagamo ob obravnavanju državnih proračunov. Slediti moramo skladnemu regionalnemu razvoju, saj vrsta območij v državi nima ustrezne cestne navezave na avtocesto omrežje, naj omenim samo Idrijsko-Cerkljansko in Posočje, navezavo na Kočevsko, Belo krajino, savinjsko-saleško regijo, Koroško, Zasavje, Posavje, Pomurje - in še bi lahko našteval. Odsotnost strategije in pomanjkanje sredstev za obnovo državnih cest že povzročata vrsto negativnih posledic, ki se odražajo predvsem v neenakomernem regionalnem razvoju. Osupljiv je podatek, da je že skoraj 40 % državnih cest znotraj naselij. Namesto da bi pripravljali celovite projekte, se projektirajo kratki odseki v dolžini 2 km ali še manj. Zelo pogosto pa se ponavljajo tudi posegi na enem mestu in podobno. Ministra za promet, gospoda Jakoba Presečnika, sprašujem: Kdaj bosta ministrstvo in vlada sprejela nacionalni program izgradnje in vzdrževanja državnih cest? Obenem pa bi zastavil podvprašanja: Kakšna bodo temeljna izhodišča nacionalnega programa, na osnovi katerih strokovnih poglavij [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]izdelan program? Kakšni bodo cilji nacionalnega programa? Kakšne bodo prioritete in dinamika izvajanja nacionalnega programa? In na koncu: Kakšni bodo viri finančnih sredstev za izvajanje tega programa? Ministru se za njegov odgovor že v naprej najlepše zahvaljujem. Hvala lepa.
Hvala, kolega Bevk. Minister, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tudi hvala lepa, seveda, za vprašanje. Moram reči, da ste že uvodoma omenili, da država v zadnjem desetletju največjo pozornost polaga tako pripravi kot sami izgradnji avtocestnega omrežja v Republiki Sloveniji. Istočasno ali vzporedno s tem se seveda rekonstruira, obnavlja in gradi na novo in vzdržuje tudi ostalo državno cestno omrežje, ki ga je v Republiki Sloveniji, od nove kategorizacije v letu 1998 naprej, približno okrog 6000 kilometrov - nekaj čez. Pred tem je bilo teh državnih cest približno za 1100 do 1200 kilometrov manj in so bile to občinske ceste. Medtem ko tako imenovanih občinskih cest oziroma cest, ki so v upravljanju posameznih lokalnih skupnosti, posameznih občin - mislim, da okrog 15.000 kilometrov. To seveda pomeni izredno velik fond, cestni fond, ki ga je potrebno in vzdrževati in ki mora seveda istočasno, kot ste že sami omenili, tudi slediti oziroma omogočati tudi razvoj posameznih predelov, ali posameznih mest, posameznih krajev, ali pa na koncu tudi posameznih regij. Gre seveda tudi za cestne povezave, zelo pomembne povezave, v tistih krajih, na tistih odsekih, v tistih smereh, ki predvidoma še zelo dolgo ne bodo imele boljše ali hitre ali avtocestne povezave oziroma navezave na slovensko avtocestno omrežje in na avtocestno omrežje sosednjih držav. Torej, ministrstvo za promet seveda z vsakoletnimi programi, z vsakoletnimi predlogi državnih proračunov poskuša reševati najnujnejše zadeve v celotni državi in v okviru finančnih možnosti mu to seveda tudi uspeva. Govorim v okviru finančnih možnosti, kot ste že v vprašanju vi ugotovili. Torej, ministrstvo za promet, skupaj z direkcijo v tem času intenzivno pripravlja strokovne podlage za izdelavo predloga, neke vrste resolucijo o nacionalnem programu ali nacionalnega programa. Torej, strokovne podlage so že kar nekaj let sicer tudi pripravljene, vendar se vsako leto tudi obnavljajo, renovirajo, zaradi tega, ker se tako stanje na cestah kot seveda tudi potrebe sproti spreminjajo. Torej, ocenjujemo, da bo možno te renovirane strokovne podlage predstaviti na januarski seji odbora za infrastrukturo in okolje državnega zbora, ki je takšno zahtevo podal tudi ob priliki obravnave predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocest na seji v začetku tega meseca. Torej, po tej predstavitvi odboru za infrastrukturo in okolje bo ministrstvo na tem nacionalnem programu delalo naprej. V primeru, da bo možno dorečitudi posamezna izhodišča, za katera ne morem sedaj v tem trenutku odgovoriti, kot ste jih dali v nadaljevanju vašega vprašanja - glede financiranja in tako dalje. Torej, ko bo možno ta izhodišča tudi dogovoriti pa odgovoriti, bomo seveda poskušali na vsaknačin ta nacionalni program predlagati vladi Republike Slovenije proti koncu polletja naslednjega leta, torej 2004. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Vidim, da niste zadovoljni z odgovorom. Želite še dopolnitev odgovora?
Hvala lepa. S tem delom odgovora sem seveda zadovoljen, kljub temu pa bi rad ministra ponovno povprašal, če lahko oziroma če lahko kaj več pove o možnih finančnih virih za te projekte. Namreč, zadnji večji projekti, ki so bili financirani na območju državnih cest so še iz prejšnjega mandata, ko je država najela kredit pri evropski banki za obnovo in razvoj za tako imenovano rehabilitacijo posameznih odsekov državnih cest. Pa me zanima, gospod minister Presečnik, če lahko kaj več o finančni podlagi nadaljnje obnove državnih cest poveste. Hvala lepa. Ali bomo pravzaprav čakali samo na državni proračun ali bodo to še kakšna druga sredstva? Hvala lepa.
Minister, izvolite.
Torej, najprej, če mi dovolite, bi mogoče odgovoril še na eno drugo točko. Namreč, mi smo si zadali za nalogo, da v tem nacionalnem programu ne obravnavamo vseh, kot sem jih uvodoma omenil, 6.000 kilometrov cest na državni ravni, državnih cest, ampak da iz te kvote iz vseh teh cest izločimo tiste najnujnejše projekte na pomembnih povezavah, na pomembnih področjih, za katere ugotavljamo, da z normalnim proračunskim financiranjem v doglednem času bližnje bodočnosti seveda ni možno sfinancirati, in za katere je treba najti tudi drugnačin financiranja. Torej, kakšne bodo te oblike, krediti in tako dalje in kateri krediti, torej to je stvar priprave v tem mesecu oziroma vključno z naslednjim mesecem in tudi, bi rekel, nekega konsenza na sami vladi oziroma z ministrstvom za finance in na podlagi tega bo dan ustrezni predlog. Hvala.
Hvala, minister. In sledi vprašanje kolega Zmaga Jelinčiča Plemenitega ministru za finance. Prosim.
Hvala lepa. Tolmačenje 64. člena zakona o davku dobička pravnih oseb se je glede na osnovi namen zakonodajalca v praksi pokazalo za nejasno. Uveljavljajo se različne rešitve, ki dejansko pomenijo kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin - enakost pred zakonom, enako varstvo pravic - ter tudi povratno veljavo pravnih aktov, ki posegajo v že pridobljene pravice. Dejstvo je, da na dan uveljavitve zakona, to je 15.1.1994, v Republiki Sloveniji ni nobena pravna oseba, ki izpolnjuje zakonske pogoje koristila davčne olajšave za začetek poslovanja. Pravne osebe namreč koristijo davčne olajšave z dnevom oddaje davčnega obračuna, ki je po postopkovni zakonodaji kot zadnji določen oziroma zakonsko možen dan, in sicer 31. marec za večino pravnih oseb, ter 15. april za manjše število, izjemno število izjemnih pravnih oseb. Glede na navedeno je moč zaključiti, da je na dan uveljavitve zakona možno ugotoviti zgolj, če so na dan uveljavitve zakona izpolnjeni pogoji, zaradi katerih bi pravna oseba imela pravico koristiti davčne olajšave, do izteka roka po 21. in 24a. členu zakona o davku od dobička pravnih oseb. Ministrstvo za finance je v pojasnilu z dne 4.4.1996, ki je bilo posredovano tudi takratni davčni službi zapisalo takole: menimo, da davčni zavezanec, ki je pridobil pravico do uveljavljanja, znižanja plačila, obračunanega davka v skladu z določbami 21. člena zakona o davku od dobička pravnih oseb, obdrži to pravico tudi po uveljavitvi zakona o davku od dobička pravnih oseb, Uradni list Republike Slovenije št. 72/93 in 20/95. Vendar pa to v naši domovini v Republiki Sloveniji velja zgolj za ene in za druge, za ene pa ne. Zato sprašujem ministra za finance, do kdaj bo to razlikovanje? Ali gre za določeno politično šikaniranje z ene strani in politična darila z druge strani? Ali gre včasih celo za kazniva dejanja? Konec koncev dejstvo je, da nekatere ljudi so spravljali oziroma dali na sodišče in jih sodno preganjajo, nekateri so pa debele denarce pobasali v žep.
Hvala. Minister za finance.
Hvala lepa. To vprašanje je v zvezi tudi s prav določenim podjetjem iz Koštabone, sem dobil tudi 9.6. od poslanca Zmaga Plemenitega Jelinčiča. In sem tudi odgovoril 15.7.2003, jaz mislim, da ta moja vsebina odgovora je bila drugačna, kot je sedaj to vprašanje. In v tem smislu, da to kar ste navedli kot razlago, s strani ministrstva za finance, drži. Vendar je Davčni urad Republike Slovenije to razlago tudi prevzel in jo tudi potem posredoval vsem davčnim uradom. In to, kar ste navedli, v bistvu, da velja ta davčna olajšava na davek na dobiček tudi za kasneje, ne samo za tisti dan, ko je bil uveljavljen ta zakon o davku na dobiček. Ta v svojem delovanju to razlago DURS tudi upošteva. V zvezi s tem podjetjembi bil drugi problem. In to je bil problem, ali je tukaj element fiktivnosti, v bistvu fiktivnosti sedeža na demografsko ogroženem območju. Torej po domače povedano; ali je to podjetje imelo samo sedež na demografsko ogroženem območju in je opravljalo pa posle, svojo poslovanje izven tega območja? In tukaj je prišlo do spora v katerem je DURS menil, da gre za fiktivnost sedeža in zaradi tega je odredil plačilo davka na dobiček. To podjetje se je potem pritožilo. Pritožba je bila na davčnem organu zavrnjena Potem se je pritožil na II. stopnjo, ki je pritožbo zavrgela na upravno sodišče, ki je presodilo pa tako, kot ste sedaj dejali, da bi moralo podjetje že takrat uveljavljati olajšavo, preden je bil ta zakon o davku od dobička pravnih oseb sprejet. To je bila razlaga upravnega sodišča, zato se je potem pritožilo podjetje še na vrhovno sodišče, ki pa ima to sedaj v obravnavi. Mi nimamo še rezultata oziroma sklepa Vrhovnega sodišča, tako da bi sedaj težko v bistvu presojal kje je, komu bo dalo prav, ali upravnemu sodišču ali DURS-u. Tako, da to, kar pa vi pravite, pa drži in DURS je tudi to prevzel in tudi ta koprski urad o katerem je tukaj bilo govora, vsaj v pismu, ki ste mi ga poslal, je tudi to upošteval. Problem je v fiktivnosti.
Hvala za odgovore. Zmago Jelinčič, še želi dodatno vprašanje?
Hvala lepa. Dejstvo je, da ta firma Radiel, lastnik te firme je rojen v Koštaboni, stanuje v Koštaboni, živi v Koštaboni, sedež firme je imel v Koštaboni in ne vem kako gre za fiktivnost sedeža. Mislim ali gre za fiktivnost delovanja, kajti zavedati se je pa potrebno, da če nekdo dela električne inštalacije, zagotovo delo na električnih inštalacijah ni omejeno zgolj in samo na Koštabono. To bi bilo neumno, kajti potembi tisti, ki peče kruh v Koštaboni, ne bi smel jesti kruha oziroma nihče ga ne bi smel jesti izven demografsko ogroženega področja ali bi moral pa tisti kruh pustiti na demografsko ogroženem področju, pa si kupiti novega. Skratka, gre za zelo perfidno šikaniranje določenih ljudi, kajti govoril sem o neenakosti. Jaz imam tukaj tabelo od glavnega davčnega urada, od davka do dobička pravnih oseb, ko se točno vidi, da so še po tem letu 1994 in leta 1995 je davkarija razdelila 1994. skoraj 3 milijarde in 400 milijonov teh olajšav in v letu 1995 - 2 milijardi 255 milijonov, med tem, ko nekaterim ne da ničesar. To se pravi, ali imamo pravno državo, ki bo enake vatle imela za vse ali bomo imeli neko razsulo, ki vedno bolj kaže na eno zelo čudno državo. Jaz se strinjam, da je to še iz Drnovškovega režima, vendar vse svinjarije pravzaprav gredo v tisti čas. Upam pa, da bo sedanja oblast in s tega področja financ, vi gospod minister, da boste zadevo uredili. Hvala lepa.
Hvala. Minister, želite še besedo?
Še odgovor. Problem tukaj je, da enostavno poravnava po zakonu o davčnem postopku ni možna. To je problem. V takem primeru seveda je pa, če je to tako, potem je edina možnost sedaj vrhovno sodišče in njegova razsodba, ali po njegovem mnenju sta dva elementa te sodbe, presoje bistvena. Prvi, ali je fiktivni sedež ali ne. In drugo, ali je pomembno, kdaj je v bistvu nekdo uveljavljal te davčne olajšave. Ta dva elementa sta, na ministrstvu za finance pa nimamo več drugemožnosti.
Hvala, gospod minister. Sledi vprašanje Bogomira Vnučca, postavil ga bo ministru za okolje, prostor in energijo in hkrati isto vprašanje tudi ministru za promet. Imate besedo, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, ministrici in ministri! Ne glede na to, da gospoda Kopača ni, bi prosil njegov odgovor na naslednji seji, kajti v tej fazi vprašanja, ki ga bom postavil, je v bistvu on bolj pristojen kot gospod Presečnik. Ampak mislim, da bo tudi on prispeval svoj del k temu vprašanju. In sicer: Program gorenjske avtoceste se bliža koncu, vendar pa ključni del mimo Radovljice še vedno ni dorečen, in sicer še vedno ni jasno opredeljena varianta, kakšna bo in zaradi tegatudi predlog lokacijskega načrta še vedno stoji. Problem je znan tako strokovni javnosti že nekaj časa, že od zaključka gradnje karavanškega predora, ministrstvi sta se ga lotili nekje konca leta 1995, širši javnosti je pa poznan takrat, ko občani oziromadržavljani stojijo v neprekinjeni stoječi koloni, v prometnih konicah v poletni sezoni, ob vikendih, sedaj pa že skoraj vsak dan dnevno, zjutraj, ob odhodu v službo oziroma pri vračanju ob popoldanskih urah. Zaradi tudi zavlačevanja na strani ministrstva,kajti problem se veže že osem let. Ko je bila javna razgrnitev oziroma pripombe in sicer v letu, konec leta 2000 je lokalna skupnost dala svoje pripombe, vendar je dobila odgovor na njih šele pred kratkim. Dve leti in pol so potrebovale pristojne službe, da so dale odgovore na pripombe lokalne skupnosti. Sedaj pa ti dve ministrstvi krivita lokalno skupnost, da noče kompromisa, da vztraja na nesprejemljivem in tako naprej. Vendar lokalna skupnost, ravno nasprotno, je letošnjega septembra tudi sprejela druge sklepe, in pristaja tudi na kompromis, ki ga je država ponujala. Še bolj se postavlja vprašanje, zakaj ministrstvi najprej ponujajo neko kompromisno rešitev? To je bilo januarja letošnjega leta, in se nanjo sklicujejo, potem pa ko vlada sprejme sklep, kakšna je pa ta rešitev in to ne glede na to, da je lokalna skupnost tudi sama ugotovila, da je potrebno poiskati kompromisno rešitev, še vedno zagovarja stare rešitve in sicer iz leta 1998, da pa bo predloge lokalne skupnosti, pa preučila in če bo ugotovila, da so te primerne, tudi upoštevala. Mislim, da gre tukaj za sprenevedanje, kajti občina, lokalna skupnosti, zaradi dolgotrajnih postopkov, nerazumljivih rokov za odgovore [[...]]gospodarsko škodo, posredno in neposredno, kajti ta del, kjer bo umeščena avtocesta, je izredno pomemben za nadaljnje prostorsko planiranje, predvsem na gospodarskem področju, zato se seveda kapital izogiba tega prostora, in je tako v neposredni, in posredno, občina oškodovana, če ne za drugega, pa za najmanj 500 delovnih mest. Hvala.
Hvala. Gospod minister za promet. Del odgovora, ki se nanaša na vas. Prosim.
Torej, hvala lepa za vprašanje. Torej, seveda je težko navesti v tem kratkem času vse postopke, ki so trajali vsa ta leta, kot ste jih že sami navajali, in vse težave, ki so pri tem seveda tudi bile. Rekel bi samo to, da je v zvezi s pripravo lokacijskega načrta za avtocesto na odseku Vrba-Peračica, da je vlada Republike Slovenije obravnavala gradivo, in sprejela ustrezen sklep v zvezi s tem. To je eden od sklepov, ki ste ga prej tudi navajali. Vlada se je seznanila s sklepi občinskega sveta občine Radovljica, s katerimi občinski svet vztraja pri poglobljeni varianti trase avtoceste na odseku Vrba-Peračica. Oziroma Vrba-Črnivec. Pripravljen pa je sprejeti smiselno, kompromisno rešitev. Vlada je naložila ministrstvu za okolje, prostor in energijo, ministrstvu za promet, in DARS-u, da pred nadaljevanjem priprave predloga lokacijskega načrta proučijo zahteve občinskega sveta občine Radovljica. V kolikor se izkažejo za okoljsko, prostorsko, prometno-tehnično in investicijsko sprejemljive, naj se takšne rešitve upoštevajo pri izdelavi strokovnih podlag, in usklajenega predloga lokacijskega načrta. Ministrstvo za okolje, prostor in energijo, naj ob predložitvi uredbe o državnem lokacijskem načrtu v sprejem vladi Republike Slovenije, seznani vlado Republike Slovenije z načinom upoštevanja zahtev občinskega sveta, oziroma z razlogi, zaradi katerih zahtev ni bilo mogoče upoštevati. Torej, takšni sklepi in takšne usmeritve so bili v zvezi s tem sprejeti. Sklepi občinskega sveta so sicer v nasprotju s stališči do pripomb, ki sta jih oblikovala minister za promet in minister za okolje, prostor in energijo. Vendar pa prvič v vseh dosedanjih letih nakazujejo morebitno možnost uskladitve rešitve trase avtoceste z lokalno skupnostjo. Ministrstvo za promet in ministrstvo za okolje, prostor in energijo, sta se zato odločila, da je smiselno izdelati projektno preveritev delno poglobljene variante trase avtoceste, jo strokovno ovrednotiti. In v kolikor se izkaže za prometno, tehnično, investicijsko, prostorsko in okoljsko še sprejemljivo, hkrati pa sprejemljivo tudi za občino Radovljica, pripraviti predlog uredbe o lokacijskem načrtu v skladu s takšnimi strokovnimi podlagami. Torej, ocenjujem, da smo seveda s tem usklajevanjem, tako med obema ministrstvoma, in DARS-om, in pa z občino Radovljica, da smo na neki točki možnega sporazuma. Vendar za sporazum bomo morali seveda biti tudi vsi. Hvala lepa.
Hvala minister. Še želite dopolniti vprašanje?
Ja, hvala. No, jaz nisem dobil odgovora na vprašanje, mogoče nisem bil dovolj jasen. Vi ste prebral zdaj sklep vlade, ki sem ga tudi že jaz omenjal. Jaz sem pričakoval, da bo vlada sprejela že to kar sama ponuja. Vlada je že ponujala kompromisno rešitev, če jaz prav razumem, zato je bil pooblaščen Dars s strani obeh ministrstev, in sicer za delno poglobljeno traso. Zakaj sedaj ponovno ta preučitev, ali niste imeli že dovolj časa, da se to preuči? Po drugi strani pa v roku teh več kot desetih let, že od vsega začetka tukaj so bile v igri vseskozi tri variante, pa je bila nekako izluščena ta jugovzhodna, zraven sta bili še severna in pa južna, ali je ministrstvo resno se lotilo kdaj, oziroma obe ministrstvi, vseh teh treh variant in tudi preučilo vse možnosti. Kajti če bi ministrstvo preučilo te variante v detajle in potem lokalni skupnosti predlagalo oziroma razložilo slabosti in prednosti vseh treh, bi bilo veliko lažje najti kompromisno rešitev, kot pa vztrajati na nekih stališčih, ki pa niso bila, moram reči, s strani vlade tukaj dovolj strokovna, kajti temeljila so samo na cenovni rešitvi, ne pa neki okoljevarstveni, okolju prijazni, najbolj pa seveda občanom, kajti v tej bližini te avtoceste prebiva več kot 10.000 ljudi. In vseskozi ponavljamo v tem državnem zboru pri vseh zakonih, pri vseh drugih predlogih, da je treba predvsem upoštevati lokalno skupnost, tukaj se jo pa očitno ignorira, zato tudi tako vprašanje. Če je bilo tukaj tudi resno delo tudi na drugih variantah, ki bi ob istih, saj ne govorimo, da je treba pretiravati s stroški, vendar ob istih, odpravilo to glavno pomanjkljivost vztrajanje vlade, to pa je, da gre ta vladni predlog na škodo ljudi.
Še dajem besedo ministru za odgovore.
Torej, na tem odseku je bilo seveda izdelanih mnogo variant, tudi ovrednotenih iz, torej na podlagi vseh kriterijev. Cenovni kriterij je samo eden od novih, vsaj štirih glavnih, zato sem rekel proti koncu, da je pomembno, da smo na točki, ko je možno sklepati tudi kompromise. Ne samo kompromise glede cene, tudi kompromise glede ostalih kriterijev pri umeščanju trase v prostor, enkrat glede, seveda lokacijsko, drugič v tem primeru tudi nivojsko. Tako, da jaz sem, kar se tega postopka tiče, v naprej in zaključka tega postopka zaključen s sprejemom uredbe vlade, optimist. Hvala.
Hvala. Davorin Terčon bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, kot ste rekel, zastavljam poslansko vprašanje ministru za kmetijstvo. Moje poslansko vprašanje je vezano na že precej obguljeno temo, ki se vleče kot jara kača in je povezano z neurejenim stanjem v Kobilarni Lipica. Tudi sam sem se pred časom precej angažiral zato, da bi poskušali to stanje nekoliko izboljšati in zadeve sanirati. Sam sem, ocenjevalno ocenjujem še zdaj, da so potrebni tako normativni pristopi, torej sprememba zakona, kot tudi sami posegi operativni na terenu v sami Kobilarni Lipica. Gospod minister, vi ste javno opredelil tudi na zadnji okrogli mizi, kjer so bila, ki je bila organizirana v Lipici, da spremembe zakona niso potrebne, da je zakon dober. Opozarjam pa, da je v začetku letošnjega leta bil končno sprejet tudi program varstva in razvoja, ki po moje je temeljni dokument bodočega razvoja Kobilarne Lipica. Ki po moje sicer ne odgovarja na temeljna vprašanja bodočega razvoja Lipice, vendar je bil končno sprejet, ne po šestih mesecih, ampak po sedmih letih od sprejetja zakona. Glede na vaše stališče sem ugotovil, torej da, kljub vsemu tudi za obstoječem zakonu in programu varstva in razvoja v proračunu niste predvideli dovolj sredstev za izvrševanje programa varstva in razvoja, ki velja do leta 2006. Zato sem sam predlagal amandmaje, ki bi to stanje sanirali in zagotovili Lipici torej potrebna sredstva za izvršitev programa varstva in razvoja, ki je bil sprejet tudi z vašim soglasjem, potrjen na vladi, do leta 2006. Žal, ta amandma ni bil sprejet, zato vas, gospod minister, sprašujem, in sami tudi niste predlagali teh sredstev za Kobilarno Lipico, kako mislite urediti, sanirati finančno in siceršnje stanje Kobilarne Lipica, glede na to, da vemo, da se je tam začela kopičiti izguba, to govorijo, bom rekel, periodična poročila, da je začelo toniti, torej v rdečih številkah, da se najema krediti za izplačilo delavskih plač, da delavci dobesedno životarijo, da je neurejeno stanje v samem kolektivu, da imamo dva hotela, od katerega je eden zaprt, drugi pa zelo slabo zaseden, in da so se celo začele v javnosti pojavljati novice, da bo Lipica zaradi tega stanja začela prodajati čredo, čeprav vemo, da ni niti prišla še do števila, ki so v njihovi siceršnjih strateških dokumentih opredeljeni? Glede na to, da mi je potekel čas, bom nadaljeval potem z dodatnim vprašanjem. Prosim za odgovor ministra.
Hvala. Dajem besedo ministru. Izvolite, gospod Franci But.
Hvala lepa, gospod poslanec za postavljeno vprašanje. Seveda to so polne dezinformacije, da bi Lipica začela prodajati osnovno čredo, to so informacije, ki se širijo na okrog kar tako, ki nimajo absolutno nobene osnove. Naše ministrstvo je tisto, ki je v letu 2004 zagotovilo v proračunu 205 milijonov in v letu 2005 210 milijonov za tako imenovan njen del izvedbe najnujnejšega obsega varstvo Kobilarne Lipica. To pomeni, gre za sredstva, ki jih naše ministrstvo nameni Lipici za obstoj in razvoj črede Lipicancev in nekaterih drugih dejavnosti v zvezi s tem. Zagotovo pa ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ni pristojno in ne dolžno financirati drugih dejavnosti, vseh drugih dejavnosti zavoda. Skrb za naravno vrednoto, kulturno dediščino, razvoj sekundarne dejavnosti v skladu s programom varstva in razvoja, pač morajo prevzeti ministrstva, ki so po zakonu o Kobilarni Lipica za svoje spomeniške celote pristojna v tistem delu, v enaki meri, kot naše ministrstvo. Mi, kot rečeno, zagotavljamo 205 milijonov, drugo leto 210 2005 in vsa ta leta smo tudi to zagotavljali. Mislim, da okoli 50 milijonov letno zagotavlja še ministrstvo za kulturo. Vse to skupaj je tudi vse, kar ta država prispeva bolj ali manj s strani proračuna Republike Slovenije. To je tisto, kar se imenuje izvedba najmanjšega obsega varstva Kobilarne Lipica. To pomeni čreda oziroma vzdrževane črede lipicancev, v obsegu kot jo določa zakon, oskrba, nega konj, njihovo zdravstveno varstvo, preizkus delovne sposobnosti, šolanje lipicancev, usposabljanje jahačev in tako naprej. Tudi mi obžalujemo, sam obžalujem, da ni bil vaš amandma sprejet, ker bi na ta način uresničili v večji meri program varstva in razvoja v celoti. Mislim pa, da bo ta program zaživel s celotnim suportom vlade takrat, ko bodo tudi ostala ministrstva, torej tudi ministrstva za okolje in prostor, in še kakšno drugo, v približno enakem obsegu kot ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, prispevala iz proračunskih sredstev, svoj delež. Tako je tudi struktura narejena in urejena. Zagotovo pa je potrebno poudariti, oziroma tukaj bi rad dodal še to, da je vaš amandma, da bi v letu 2005 namenili 300 milijonov za začetek prenove hotelov in golf igrišča dobrodošel, morda nekoliko preuranjen, ker je treba najprej sprejeti državni lokacijski načrt za območje Kobilarne Lipica. Nesporno pa držita dve resnici. Ena, da Kobilarna Lipica ni postala nacionalni ponos in simbol, niti zaradi hotelov, niti zaradi golf igrišča, pač pa zaradi samega objekta Lipica in konjev. In drugo, da je potrebno in smiselno, da vsa ministrstva znotraj vlade še enkrat sedejo in ugotovijo, kako bodo tudi ostala prispevala svoj delež k tistemu delu, ki se imenuje ohranjanja kulturne dediščine in nekega prostora. Hvala.
Hvala, minister. Kolega Terčon, imate še besedo za dodatno vprašanje.
Gospod minister, jaz poslušam vedno iste odgovore od vas, pa od ostalih pristojnih. Pa vendar sam ugotavljate, da ste za Lipico najbolj odgovoren. Sami ste jo vzeli pod vaše okrilje ministrstva za kmetijstvo. Odgovorili mi niste na nobeno vprašanje. Če ste potrdili program varstva in razvoja, zakaj potem ne zagotavljate vi sredstev? Zakaj obžalujete, da moj amandma ni bil, mimogrede niti mu niste izrekli podpore, ni bil sprejet, to bi morali že videti notri. In ne vem, kako boste zagotavljali red v Lipici. Jaz sem povedal, tam da je stanje katastrofalno, da je to sramota in daste vi odgovorni za to. Sami ste sprejeli na vladi, da bo to pod vašim ministrstvom, skupaj z ostalimi. Jaz pričakujem, ker ste vi odgovorni, da boste nekaj storili, gospod minister. Zamislite si, kakšen sodelavce imate v Lipici in kaj počnete, zato da jestanje takšno kot je. Ampak prej ali slej bo treba nekaj narediti. Imam občutek, da čakate, da bo konec mandata, da boste nekje odpeketali vsi skupaj in Lipico pustili tako kot je. Da stanje ostane nespremenjeno, da bodo delavci še naprej životarili, in da bo stanje tako kot je sedaj, ki je nesprejemljivo. Zakaj niste vi predlagali, to sem vprašal gospod minister? Kje boste dobili sredstva, da bo Lipica živela? Kaj boste naredili z izgubo v Lipici? Kdaj boste uredili vodenje Lipice? Sami ste rekli, da ste odgovorni. Pogovorite se s tistimi, ki jih imate v vladi, ki so tudi v svetu, sami jih ne pustite ven, izjavljate, da spremembe zakona niso potrebne. Bi sprejeli sami odgovornost, ugotavljate pa, da ste najbolj odgovorni. Če ste odgovorni, ste tudi kriv za tako stanje. Odpravite to sramoto, gospod minister! Na vas je!
Hvala kolega Terčon. Minister Franci But, imate ponovno besedo.
Hvala lepa. Tisti del, za katerega je odgovorno ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, je v nekem minimalnem obsegu zagotovo finančno pokrito s suportom našega ministrstva. Ostalih nalog pa zagotovo ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ne bo tudi v prihodnje financiralo. In to je tisto, kar je treba jasno povedati in to so tudi praktično velika večina sredstev, ki jih vlada namenja Lipici. Se pa strinjam z vami, da je potrebno tudi s strani nekaterih drugih resorjev, delno to naredi kultura, tudi še narediti kaj več, kot pa samo se pogovarjati o Lipici, v ničemer pa finančno sodelovati. To, kar je naloga ministrstva za kmetijstvo, to je združevanje črede Lipicancev, je pa tisto kar naše ministrstvo tudi v minimalnem obsegu zagotavlja, skupaj s tistim, kar je njen del.
Hvala. Sledi vprašanje mag. Andreja Vizjaka ministru za okolje. Prosim.
Hvala lepa. Po stečaju Tovarne celuloze in papirja Videm Krško leta 1993., je tovarna dobila novega lastnika, ki je v letu 1997 izdelal ekološki sanacijski program, kateri je bil v letu 2000 spremenjen in je predvidel zaprtje celuloze oziroma proizvodnje celuloze v letu 2003. Ministrstvo za okolje, prostor in energijo je izdalo soglasje k spremenjenem programu in izdalo odločbo o ekološki sanaciji. Do zaključka ekološke sanacije pa je VIPAP Videm Krško oproščen plačila ekoloških taks, če investira v izvedbo ekološke sanacije. Kar se je seveda tudi zgodilo, saj smo bili nedavno tudi priča odprtju nove biološke čistilne naprave, seveda gre tudi še za druge investicije.Iz pregleda ekoloških taks v drugih državah, ki imajo takšno proizvodnjo, to je proizvodnjo celuloze, je ugotovljeno, da taks ni v skandinavskih deželah, največjih proizvajalkah celuloze in papirja, taks tudi ni v Avstriji. Pri nas pa ekološke takse, ki jih pobira država, znatno dražijo končni produkt, to je celuloze, in nas postavljajo v neenakopravni položaj na evropskem in svetovnem trgu. VIPAP Videm Krško je zaprosil ministrstvo za okolje in prostor za podaljšanje proizvodnje celuloze do oktobra 2007, predvsem zaradi problemov povezanih z izgubo večjega števila delovnih mest zaradi zaprtja proizvodnje celuloze. Kot je znano, je ključni pogoj ministrstvo za okolje, prostor in energijo, za izdajo odločbe o podaljšanju proizvodnje celuloze, da lastnik tovarne prevzame tveganja zaradi morebitnih tožb tuje konkurence, saj naj bi se Slovenija v pridružitvenem sporazumu z Evropsko skupnostjo obvezala ekološko sanirati, to je zapreti proizvodnjo celuloze do konca leta 2003. Podaljšanje proizvodnje celuloze v Krškem za nekaj let bi, da bi uspeli v tem času seveda zagotoviti druga nova delovna mesta, ponovno določitev terminov obvez ekološke sanacije in ureditev nekaterih emisij, bi bila po mnenju lokalnih skupnosti dobra, zadovoljiva rešitev, ki bi imela najmanj negativnih posledic, tako na socialnem kot gospodarskem področju v Posavju. Interesi naših ljudi morajo biti torej pred in morajo biti zmeraj pred interesi konkurence. Ministra torej sprašujem: Ali ima država res interes, da zaradi vse večjih problemov brezposelnosti in pomanjkanja delovnih mest v Posavju, ker imamo žal nadpovprečno brezposelnost in problemov, kam z viški manj kvalitetnega lesa v Sloveniji, ali ima torej država res interes podaljšati proizvodnjo celuloze v tovarni VIPAP Videm Krško za nekaj let, in v tem času bi namreč morali ustvarjati nova ustrezna delovna mesta? Sprašujem tudi: Ali morda pridružitveni sporazum med Slovenijo in Evropsko skupnostjo preprečuje izdajo odločbe oziroma soglasja ministrstvo za okolje, prostor in energijo k podaljšanju proizvodnje celuloze do konca leta 2007, to je tudi, ko bo tudi Slovenija uveljavila IPPC direktivo Evropske skupnosti? Ker seveda vidim, da ministra tu ni, pričakujem seveda tudi odgovor in ustni odgovor na naslednji seji državnega zbora.
Hvala lepa. Kolega Vojko Čeligoj ima vprašanje ministru za zunanje zadeve. Prosim.
Hvala lepa za besedo. No, nimam samo vprašanje za ministra za zunanje zadeve, ampak bi vprašanje se nanašalo tudi na ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, o čemer bi rad spregovoril v nadaljevanju. Gre, torej vprašanje se nanaša na to, da kdaj namerava poravnati naša država, poravnati obveznosti do civilnih invalidov vojn Primorske? To je za žrtve vojn v času, ko so bili italijanski državljani, za obdobje od 15.09.1947 do 31.12.1992, ki jih prejšnja država ni poravnala ne na državnih, ne na republiški ravni. Na ozemlju slovenskega Primorja je v letih po drugi svetovni vojni živelo cirka 3.000 vojnih invalidov, nekateri še iz časa prve svetovne vojne. Le njim, 1.000, je tedaj Italija priznala status doživljenjske invalidnine in jo tudi izplačevala do leta 1947 in potem prenehala z izplačili. Obveznosti do teh invalidov se je Italija rešila na enostaven način, in sicer z dvostranskim sporazumom z Jugoslavijo leta 1950 in z enkratnim plačilom akontacije, ki jo je nakazala Jugoslaviji. Dokončen sporazum sta Italija in Jugoslavija podpisali leta 1954, s čimer je Jugoslavija prevzela vse obveznosti do teh civilnih invalidov vojne. Žal pa izplačil invalidom ni bilo od nikoder. Šele Republika Slovenija je tem državljanom priznala invalidnino in sicer v letu 1992. In od tedaj se te izplačujejo redno. Še vedno pa ostane dolg države, sukcesivno je to dolg Jugoslavije za čas od leta 1947 do vključno leta 1992. Število čakajočih civilnih invalidov vojn se je v tem času drastično zmanjšalo, od 3000 na komaj 250, ali manj kot 7, torej na komaj 7% od skupnega števila. Gre za kategorijo državljanov, ki so že s svojim invalidskim statusom bistveno prikrajšani. Zato pri njihovih pravicah, ki izhajajo celo iz mednarodnih pogodb, ne kaže odlašati. Prosim za pisen odgovor. Vesel bom seveda tudi ustnega. Žal gospoda ministra ni. Obljubil pa mi je daljši odgovor. Takole, hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Sonja Areh Lavrič bo postavila vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve. Imate besedo. Nekdo ima vklopljen mikrofon.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica, ministri, spoštovane kolegice, kolegi! V zvezi z nedavno, v medijih objavljenimi podatki, v zvezi s številom nezaposlenih oseb v Republiki Sloveniji, ki je z decembrom leta 2003, menda padlo pod 100.000, vam postavljam vprašanje, ki izhaja iz naslednjih dejstev. Zavod Republike Slovenije na podlagi pravilnika o vsebini in načinu vodenja uradnih evidenc, s področja zaposlovanja, objavljenem v Uradnem listu, številka 85, 2002, ki ste ga podpisali, in izdali vi, gospod minister, iz evidenc iskalcev zaposlitve izbrisal, in še briše tiste iskalce zaposlitve, oziroma nezaposlene osebe, ki imajo priznano drugo in tretjo stopnjo invalidnosti. Glavnina izbrisa, oziroma prepisa v druge evidence, se je opravila prav v letošnjem letu. V zvezi s tem me zanima, koliko teh oseb je bilo iz evidenc iskalcev zaposlitve izbrisanih in uvrščenih na druge liste? Kateri organi so te osebe, s priznano drugo in tretjo stopnjo invalidnosti, obravnavali za uvrstitev na drug seznam, in po kakšnih kriterijih? Želim še, da nam in javnosti, gospod minister tudi pojasnite, če so te osebe zajete v zadnjih objavljenih statističnih podatkih o brezposelnosti, in če niso, koliko se je zaradi tega navidezno zmanjšala nezaposlenost v Republiki Sloveniji? Iz tega izhaja seveda glavno in bistveno vprašanje, ki je, če gospod minister upoštevamo iste kriterije, kot pred izbrisom iskalcev zaposlitve s priznano drugo in tretjo kategorijo invalidnosti, koliko je tisto dejansko realno število nezaposlenih oseb v naši državi, in kolikšno je dejansko resnično število nezaposlenih v Republiki Sloveniji? In pa seveda, kako se bo z zaposlovanjem teh najtežje zaposlivih ljudi ukvarjal zavod za zaposlovanje sedaj? Naj ob tem pripomnim še, da je prav letošnje leto, leto invalidov. Hvala za vaš odgovor.
Hvala za vprašanje. Doktor Vlado Dimovski, minister, imate besedo.
Hvala lepa za vprašanje. Naj povem, da pravzaprav, kar se tiče teh vprašanj, ki ste jih postavili, bom odgovoril sistematično tako, ker se mi zdi, da ste vprašali tudi tako, da lahko pravzaprav govorim izhajajoč iz smernic evropske strategije zaposlovanja, ki daje velik poudarek na zagotavljanju možnosti zaposlitve za delo sposobnim, ki si dela tudi želijo, in ga aktivno iščejo. Seveda ob pomoči nacionalnih služb za zaposlovanje, v našem primeru je to Zavod za zaposlovanje. V ta namen gredo priporočila Evropske unije predvsem v smeri ugotavljanja dejanske aktivnosti in hkrati spodobnosti pri iskanju zaposlitev brezposelnih oseb. Definicija mednarodne organizacije dela, ki jo uporablja tudi Evropska unija, za brezposelne, zelo jasno govori, da so brezposelne tiste osebe, ki so bile v zadnjem tednu - in tukaj gre za tako imenovano anketirano stopnjo brezposelnosti - take brezposelne osebe niso delale, kar pomeni, da niso bile zaposlene ali samozaposlene in niso opravile nikakršnega dela za plačilo, vendar aktivno iščejo delo, kar pomeni, da so se v zadnjih štirih tednih zglasile na Zavodu za zaposlovanje, poslale prošnjo za zaposlitev in podobno. Anketa o delovni sili, izvajajo statistični urad, in sicer skladno z navodili AELO in skladno z zahtevami statističnega urada Evropske unije, to je Eurostat, ki se nanašajo na usklajeno anketo o delovni sili Evropske unije. Naj poudarim, da je to tisti edini primerljivi podatek z mednarodno skupnostjo. To nam omogoča seveda tudi časovno primerljivo, z drugimi državami. V nasprotju s standardiziranimi podatki ankete o delovni sili, tako imenovane anketne stopnje brezposelnosti, pa ima vsaka članica EU in vsaka država pristopnica, in tako tudi Slovenija, registrirano brezposelnost, opredeljeno v nacionalni zakonodaji, in na različne načine, zato ti podatki niso mednarodno primerljivi. Registrirana brezposelnost je predvsem pomembna zaradi spremljanja strukturnih značilnosti brezposelnosti, zato je še posebej pomembno, da so v evidence brezposelnih oseb zajete samo osebe, ki ta status imajo. Naj povem, da je po slovenski zakonodaji registrirana brezposelna oseba tista, ki je prijavljena na Zavodu za zaposlovanje, in ki ustreza vsem merilom brezposelnosti. Aktivni iskalci zaposlitve so po tej zakonodaji dolžni ves čas aktivno iskati delo inse redno javljati na Zavodu za zaposlovanje. Naj povem, da je pri vsakokratnem delu Zavoda za zaposlovanje, da se na zavod prijavljajo tudi osebe, ki ne zmorejo oziroma ne želijo aktivno iskati dela. Njihova prijava na zavod je torej v funkciji uveljavljanja pravic po drugih zakonih. Za te osebe, pri katerih gre večinoma za osebe, ki se srečuje s trajno oviranostjo pri vstopu na trg delovne sile, bi bilo zelo nehumano, če bi bile prisiljene v enako intenzivnost javljanja na Zavodu za zaposlovanje in iskanja zaposlitve ob malo ali nič možnosti na uspeh, glede pač na zaposlivost posamezne osebe. S spremembami zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti iz leta 2002, in z imenovanim pravilnikom, kot ste ga imenovali, je bila podana pravna podlaga za vodenje evidenc oseb, prijavljenih na Zavodu za zaposlovanje na podlagi tudi drugih zakonov. Namen teh evidenc je zakonodajalec ob sprejemanju sprememb videl predvsem v povečanju preglednosti, nenamenskosti porabe sredstev ter predvsem učinkovitosti pri delu z brezposelnimi osebami. Novo sprejeti postopki omogočajo prikaz realne slike o zaposlitvenih zmožnostih oseb, ki so prijavljene na Zavodu za zaposlovanje. Ne gre torej za nič drugega - naj kot pripomnim - kot za prehod v drugo evidenco ustreznostatusu oziroma dejanskim okoliščinam teh oseb na zakonski podlagi. To kar ste vprašali, bi pa rekel to. Zavod za zaposlovanje ne more in ne sme razvrščati oseb prijavljenih na zavodu, v evidenco po drugih zakonih, brez ustreznega dogovora z institucijo, ki tem osebam priznava posebne pravice. Pravila in kriterije o vodenju pri zavodu, na podlagi zakonov za skupino delovnih invalidov, na podlagi zakona za zaposlovanje in drugih zakonov, določa organizacijski predpis, ki ga skupaj izdata direktorja zavoda in pa SPIZ-a. Naj povem, da se je v letošnjem letu začela aktivnost, so se začele aktivnosti, o katerih ste govorili, kjer se ugotavlja začasna nezaposljivost. Kriteriji, po katerih ste, je, da se presoja dela le pri osebah, ki so v zavodu prijavljene za več kot 2 leti. Predvsem je pomembno to, da se posameznik lahko prostovoljno in se mora prostovoljno odločiti za prenos v kakršnokoli evidenco, ki jo določa zakona. Zaključil bi. Take osebe ne zgubijo nikakršnih pravic, praktično gre za, na neki način, jasno definiranje evidenc. Ker ste me pa vprašal, katera je pravilna številka ali pa tista številka, po kateri smo mednarodno primerljivi, pa je to stopnja brezposelnosti po mednarodni organizaciji dela, tam je številka 6.4 % brezposelnosti oziroma nekaj več kot 60.000 oseb brezposelnih po teh podatkih, kjer smo mednarodno primerljivi.
Hvala, minister. Še želite dopolniti vprašanje, oziroma zahtevati dopolnitev odgovora?
Hvala lepa. Hvala za odgovor. Vseeno z odgovorom nisem zadovoljna, ker je bolj tako pavšalen, seveda, ne morem preko dejstev konkretnejših številk in vsebine, ki je terjalo to moje vprašanje. Namreč, republiški indeks rasti prijav na Zavodu za zaposlovanje se je v času od oktobra 2002 do oktobra 2003 povečal za indeks 1.08, indeks rasti pri zaposlovanju pa za isto obdobje znaša 0.95. Vi oziroma Zavod za zaposlovanje pa trdi, da se je število brezposelnih znižalo. Seveda, se je znižalo, če ste v tem obdobju zadnjega leta iz vaših evidenc zbrisali 7.251 invalidov in 29.243 državljanov iz drugih razlogov, ki ne pomenijo zaposlitve. Iz tega gre razbrati, da se je zaradi mešetarjenja z evidencami, brezposelnost očitno znižala le navidezno, dejansko pa se je bistveno povišala. To namreč izhaja iz povečanega indeksa rasti prijav in zmanjšano indeksa rasti pri zaposlovanju. Pri teh dejstvih se v tem sklepu ni mogoče zmotiti, zato vas, gospod minister prosim za natančne podatke in pojasnila na moja vprašanja in prosim, če jih pripravite v pisni obliki. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister še imate besedo.
Vsekakor bomo pripravili tudi pisno, zato, da boste natančno videli, kako, na kakšen način se pravzaprav te številke ugotavljajo. Bi pa seveda povedal nekaj - da pravzaprav veliko dela je bilo opravljeno tudi na iskanju in preprečevanju dela na črno. Verjetno tega v svojem odgovoru niste oziroma vprašanju niste, zato bi prosil, če lahko pravzaprav to tudi pisno dostavimo, zato, da bo natančno jasno. Naj pa še enkrat povem. Mednarodno, edina mednarodno primerljiva je pravzaprav ta, po metodologiji mednarodne organizacije dela, in tam je stopnja brezposelnosti praktično v vsem obdobju v zadnjih dveh, treh letih nekje med 58.000 in 63.000. To je tista prava številka, s katero tudi v Bruslju na nek način nastopamo, kar se tiče stopnje brezposelnosti. Da pa govorimo pri registrirani brezposelnosti lahko navzgor ali navzdol, navzdol pa naj omenim, da pravzaprav samo zakon o socialnem varstvu je prinesel nekaj tisoč dodatno registriranih v evidencah brezposelnosti, zaradi tega, ker so te evidence predvsem namenjene iskalcem zaposlitev tako, da se posameznik izkaže kot iskalec zaposlitve, seveda po recimo tem zakonu, ko govori o zakonu o zaposlovanju in pa seveda zakon o socialnem varstvu. Bomo pa tako, kot sem rekel, pripravili tudi pisne odgovore. Hvala.
Hvala. Ministrici za kulturo, gospe Andreji Rihtar bo postavil vprašanje kolega Jože Tanko. Prosim.
Hvala za besedo. Še enkrat vsem en lep pozdrav. V Sloveniji po zadnjem popisu prebivalstva živi približno 12.000 prebivalcev, ki so se opredelili kot pripadniki narodnih manjšin, ali pa kot pripadniki romske skupnosti. Od tega je 2.258 Italijanov, 6.243 Madžarov in 3.246 Romov. Ustava in nekateri področni zakoni jim določajo nekatere posebne pravice. Eden od zakonov, ki ureja pravice narodnosti, je tudi zakon o Radioteleviziji Slovenija. V njem je v 3. členu določeno, da RTV zagotavlja po en radijski oziroma televizijski program za italijansko oziroma madžarsko narodno skupnost. V 5. členu pa je določeno, da mora RTV s programom za narodnosti pokrivati najmanj 90% ozemlja, na katerem živijo pripadniki italijanske ali madžarske narodnosti. Zanima me, kako Slovenija izpolnjuje pravice do obeh narodnosti, zanima me, koliko zaposlenih ima RTV za izvajanje madžarskega, in koliko za izvajanje italijanskega radijskega in televizijskega programa, in pa tudi zanima me, kolikšni so stroški izvajanja radijskih in televizijskih programov za narodnostne skupnosti, ki jih za njihovo izvajanje namenita proračun Republike Slovenije in tudi javni zavod RTV, seveda ločeno za madžarski in italijanski narodnostni program. Hvala.
Hvala. Ministrica, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, predsedujoči. Hvala lepa tudi za vprašanje. Pa bi kar po vrsti skušala odgovoriti na tisto, kar so naši podatki, za drugi del vprašanja pa smo zaprosili za pomoč našo nacionalno radiotelevizijo, ki nam je tudi posredovala podatke, tako da vam bom to tudi prebrala oziroma povedala. Najprej iz proračuna: ministrstvo za kulturo v letu 2003 namenja 42 milijonov 79.000 za programe italijanske narodne skupnosti in 69 milijonov 694 tisoč 241 za kulturne programe madžarske narodne skupnosti, v katero so vključeni tudi redni programi zavoda za kulturo madžarske narodne skupnosti. Financiranje omenjenih programov izvaja oddelek za manjšinsko politiko na ministrstvu za kulturo, ki zaposluje 3 posameznike, od katerih se eden zaposlen ukvarja s financiranjem programov narodnosti, in seveda spremljanje njihovega programa izvajanja. V zvezi, kot sem pa že omenila za ostali del, smo zaprosili nacionalno televizijo, in sicer posebej ločeni. Najprej za madžarsko narodno skupnost. Program madžarske narodne skupnosti izvaja 25 redno zaposlenih, poleg njih je 12 pogodbenih sodelavcev in 90 občasnih. Radijski program oddajajo 13 ur in 15 minut vsak dan, televizijskega pa štirikrat tedensko po 30 minut z enakimi enkratnimi ponovitvami na nacionalni televiziji. Cena programa brez investicij je 200 milijonov tolarjev na leto, 205 milijonov tolarjev. Za program italijanske narodne skupnosti je na teden 126 ur radijskega programa, 60 ur televizijskega programa. Radijskega pripravlja 59 rednih in 20 stalnih sodelavcev, televizijskega pa 93 rednih in 30 stalnih sodelavcev. Radijski program na leto stane 303 milijone tolarjev, televizijski pa 477 milijonov tolarjev. Če bi omenila samo še programske poudarke: na naši nacionalni televiziji je v programu za italijansko narodno skupnost, so uvedli nekaj novih programskih novosti, osrednjo dnevno informativno oddajo so obogatili z novimi rubrikami, novo oddajo "art televisione", pa so uvedli tudi v uredništvu kulturnega izobraževalnega in razvedrilnega programa, nadaljevali pa so tudi delo projekta čezmejne televizije. Prav tako je za program madžarske narodne skupnosti: se izvaja preko pomurskega madžarskega radia in televizijskega studia Lendava. Med najpomembnejšimi prireditvami v letu 2002 so bile nekatere vsebine iz silvestrsko novoletnih povezav, treh radijskih postaj. In sicer madžarskega radia iz Bratislave, Slovaška, program madžarskega radia iz Romunije in pomurskega-madžarskega radia, ter tako dalje.
Hvala, ministrica. Želite še dopolnitev odgovora? Prosim.
Hvala. Saj bi samo kratko dopolnilno vprašanje dal. Zanima me, zakaj so tako velike razlike med, recimo vsaj pri zaposlenih, kar se da videti iz tega, pa tudi pri zneskih, med madžarsko in italijansko, med programom za italijansko in madžarsko narodnostno skupnost. Gre za nekajkratne razlike. Hvala.
Hvala. Prosim, ministrica.
Hvala. Ne bom vam znala odgovoriti, ampak predlagam, da ima državni zbor svoje predstavnike v svetu radiotelevizije, ki je tudi tisti organ, ki odloča o programih, vsebini in zaposlenih, tako da je verjetno malce lažje direktno nastaviti vprašanje preko svojih predstavnikov v svetu naše radiotelevizije, na direktorje. Lahko pa seveda sama prav tako posredno povprašam, in za dobro voljo direktorja, kakor je tudi doslej, vam lahko pisno odgovorim ali pa na naslednjem državnem zboru.
Hvala. Kolega Alojz Sok ima vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Ministru za pravosodje bom postavil kratko vprašanje in sicer: Do leta 1992 so v okviru gozdnih gospodarstev, tako imenovanih GG-jev, delovale temeljne organizacije kooperantov, poznani toki. V okviru mariborskega gozdnega gospodarstva jih je bilo pet. Preko teh tokov, temeljnih organizacij kooperantov, so kmetje, lastniki gozdov opravljali gozdarska dela in prodajali pač tudi les. Te temeljne organizacije kooperantov sorazpolagale s precejšnim premoženjem. Tako je na primer slovenkobistriški TOK z okrog 327 člani imel nazadnje 22 zaposlenih. Med premoženjem, kot so delovni stroji in poslovni prostori, pa je slovenskobistriški TOK razpolagal tudi s počitniškim domom na morju, in sicer v Crikvenici in pa na Osankarici. Kmetje so poleg svojega vloženega dela, dajali še v to premoženje svoj les, in pa tudi denarne prispevke za ustvarjanje skupnega premoženja, in pa seveda za delovanje teh temeljnih organizacijskih oblik kooperantov. Leta 1992 je bil uveden stečajni postopek in ustanovljena nova kmetijsko-gozdarska zadruga, ki jo je ustanovilo le 12 bivših članov TOK-a. Nato je leta 1995 prišlo do tripartitne med GG-jem Mariborom, TOK-om in pa ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in pa prehrano. Glede na dejstvo, da bivši člani teh temeljnih organizacijskih oblik kooperantov niso dobili ničesar iz stečajnega postopka, se postavlja vprašanje: Kje je ostalo oziroma kdo si je prilastil celotno premoženje TOK-a? Zoper vodilne v takratnem TOK-u v Slovenski Bistrici, ki so postali tudi ustanovitelji nove kmetijsko-gozdarske zadruge Pohorje, je bila podana kazenska ovadba. Bivši člani in zaposleni so prepričani, da se je s stečajem na račun dela in pa izgube zdravja drugih okoristila peščica posameznikov. Gospod minister za pravosodje, sprašujem vas: Ali ste pripravljeni osvetliti ta primer in uvesti preiskavo oziroma zakaj se, če je bila podana prijava na tožilstvu, tožilci ne ukvarjajo s tem primerom, ki sem ga na kratko opisal? Hvala lepa.
Hvala. Minister Bizjak, imate besedo za odgovore.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Seveda sem pripravljen narediti vse, kar je v pristojnosti ministrstva, da bi ugotovili, kaj je z ovadbo, ki jo omenjate. Že na osnovi najavljenega vprašanja smo preverili pri mariborskem tožilstvu, kaj je z domnevno ovadbo, če bi bila še tam še vedno nerešena, vendar smo na osnovi te poizvedbe dobili odgovor, da samo ti podatki pač ne omogočajo identificirati za katero zadevo gre. Zato bi vas zaprosil, da bodisi z imeni osumljencev ali na drug način, da s temi podatki, ki bi jih posredovali ministrstvu, pomagate, da bomo lahko razčistili za katero zadevo gre in na ta način tudi ugotovili, ali je o tem že bilo odločeno, oziroma, ali je ta zadeva še vedno med odprtimi zadevami, kakor sklepam iz vašega vprašanja. Vi domnevate, da je trenutno stanje. Torej, prosil bi za kakšen konkreten podatek, torej ovadeni, ali pa morda celo opravilna številka zadeve, pa bi na ta način lahko potem s poizvedbo na tožilstvu posredovali ustrezen odgovor.
Hvala za odgovor. Še kolega Sok.
Sedaj, jaz bi tole, če lahko nadaljujem, pač rekel, da sem to vprašanje pripravil na podlagi številnih zapisov v časopisu Večer. Tam so imena napisana. Tudi so napisana imena tistih, ki trdijo, da so podali ovadbo na tožilstvu, in sicer že davnega leta 1995, trdijo da je šlo za veliko prevaro. O tem se je svojčas dosti govorilo. Danes so se te govorice ponovno pojavile v medijih. In ravno iz tega razloga sem pač postavil to vprašanje. Torej, odgovora na konkretno vprašanje nisem dobil. Razumem, da ste kot minister odgovorili, da ste pripravljeni pri tem sodelovati, in zaradi tega bom predlagal, gospod predsedujoči, da se v skladu s 3. odstavkom 266. člena našega poslovnika, o odgovoru ministra opravi razprava v državnem zboru, kjer bomo imeli več časa, in bomo lahkoto iz različnih zornih kotov osvetlili. Še enkrat poudarjam, da gre za veliko prevaro, ki bi jo bilo potrebno razčistiti. Hvala lepa.
Bogdan Barovič ima vprašanje za ministrico za gospodarstvo.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani, kolegice, kolegi, predstavniki vlade! Popolnoma razumljivo je, da je z neposrednimi davčnimi olajšavami najlažje in najbolj koristno spodbujati podjetništvo. In popolnoma jasno je tudi, da je najslabše z visokimi administrativnimi stroški birokratsko porazdeljevati državne pomoči. In kakšna je slika pri nas v Sloveniji? Država, vlada, oziroma ministrstvo za gospodarstvo, znižuje investicijske olajšave zdravim podjetjem. Na primer. Iz letošnjih 40, kolikor je meni poznano, na 25% v prihodnjem letu. Ministrstvo za gospodarstvo pa na drugi strani deli nepovratna sredstva tistim gospodarstvom, ki ne ustvarjajo lastnih virov za enostavno in razširjeno reprodukcijo. Ali drugače, jemlje zdravim, investicijsko naravnanim podjetjem, denar razporeja različnim podjetjem, ki po letu ali dveh izginejo. Vam bom tudi povedal primer. Ki jih ni več, ki gredo v stečaj, pobirajo tudi denar ministrstvu za delo iz naslova zaposlovanje težje zaposljive delovne sile, in seveda vse skupaj spravijo, kot rečemo pri nas po domače, na kant. V Republiki Sloveniji nosijo, tudi na žalost, največje breme plače. Ampak te plače že spet tam, kjer so zaposleni znanstveni in raziskovalni delavci, ki so zaradi svojega kvalitetnega dela in prispevka k razvoju, investiranju in ustvarjanju dobička, primerno nagrajeni. Njihove plače pa so s strani države obremenjene več kot 3-krat. Zadnji podatek, revija Forbes, najbolj obdavčeni ljudje, ki imajo pri nas plače, recimo v razvojnem sektorju v zdravem podjetju, štiri ali več tisoč evrov, torej najbolj obdavčeni ljudje, po viru revije Forbes, so prav ti ljudje v Republiki Sloveniji, in to na celem svetu. Zato sprašujem gospo ministrico, kako si v ministrstvu za gospodarstvo predstavljajo nov razvoj in nov zagon, še posebej ob dejstvu in ob prehodu na veliki evropski trg, ter ob dejstvu, da se znižuje investicijske olajšave? In drugič, to je pa še bolj pomembno. Ali obstaja analiza razdeljevanja nepovratnih državnih sredstev? Kaj je s temi podjetji, ki so jih dobila? Koliko je podjetij, kot je na primer Selda-Pack in podobni, ki so kljub velikim zneskom dobljenih nepovratnih sredstev propadli? In kaj je s tem nepovratno danim denarjem? Če takšna analiza obstaja, bi bili v državnem zboru zelo veseli, če bi jo lahko videli. Hvala lepa.
Hvala za vprašanje. Ministrica za gospodarstvo, gospa Teja Petrin, imate besedo. Prosim.
Mislim, da je [[...]]Hvala lepa za vprašanje. To vprašanje je seveda večplastno. Nanj bi lahko odgovarjali vsaj trije ministri, glede na to, da se nanaša na davčno politiko, da se nanaša na vprašanje trga dela itd. Sedaj, kar se tiče investicijske dejavnosti - tako je bilo tudi meni poslano vprašanje - gospoda Baroviča, da investicije iz leta v leto, da se znižujejo. To je bilo vprašanje. Vprašanje gospoda Baroviča, ki je bilo napovedano, je bilo, da naj odgovorim, kako je z mojo vizijo razvoja in razcveta gospodarstva na račun investicij in ob dejstvu, da se le-te iz leta v letu znižujejo. Najprej bom na to odgovorila. Investicije se iz leta v leto ne znižujejo. Po poročilih UMAR, ki daje spomladanske in jesenske analize, kjer kaže gibanje gospodarstva, gospodarske rasti in pa gospodarske dinamike, je razvidno, da je sicer prišlo do znižanja investicij v osnovna sredstva v letu 2001 in rahli rasti v letu 2002, da pa se je investicijska dejavnost pričela krepiti v drugi polovici lanskega leta, letos pa se je še pospešila in je v prvem četrtletju dosegla 5,5% v drugem pa kar 7,8%, glede na enako udobje lani. Prav tako spomladi je bilo napovedano, da sebo naložbena aktivnost predelovalne dejavnosti okrepila v drugi polovici leta in napovedan je bistveno nižji odstotek. Podatki pa kažejo, da se je ta dinamika v drugi polovici leta bistveno povečala, in to prav na uvozu specializiranih strojev za posamezne industrijske panoge. Tukaj je prišlo celo do povečanja za 23%. To se pravi veliko višje kot lani v istem obdobju, uvoz industrijskih strojev za splošno uporabo pa kar za 14,5%. Te živahne investicije v opremo kažejo, na povečanje proizvodnje, ker sicer teh strojev podjetja ne bi naročala. Poleg tega pa je pozitivno to, da gre v specializirane stroje, kar pomeni, da lahko pričakujemo, da se s temi investicijami tehnološka opremljenost naših podjetij izboljšuje. Drugo, kar bi želela povedati, je tudi, da visoka naložbena aktivnost iz prve polovice tega leta bo po naših pričakovanjih nekje ob koncu tega leta znašala 5,9%, pomladanska napoved pa je bila komaj 3,2%. Torej vidimo dinamiko povečevanja investicij. To je seveda pomemben dejavnik povečanja gospodarske rasti. Ravno danes sem izvedela, da je prišlo do povečanja gospodarske rasti, merjeno na letni ravni. Želim tudi poudariti, da tudi v prihodnosti pričakujemo nespremenjeno investicijsko dinamiko in v bistvu še večjo kot v letošnjem letu. V naslednjem letu bo k temu prispevala tudi živahna intenzivnost v segmentu stanovanjskih investicij in pa tudi transfer investicij. Na investicije bo vplivala tudi rast izdatkov investicijskih odhodkov in transferjev državnega proračuna, skupaj nominalno za 20,2%, ter pospešitev izvoza ob izboljšanju gospodarskega okolja v naših najpomembnejših trgovinskih partnericah. Za živahno investicijsko dejavnost to pomeni ugodnost za pričakovano večjo stopnjo gospodarske rasti. Samo še en stavek dovolite. Kaže tudi pregled projektov, ki smo jih dobili na javno povabilo za črpanje investicijskih sredstev in tukaj v teh primerih gre za izredno spodbudne številke, glede na čas, jih ne bi navajala, ker kažejo, da gre za nekako oživitev cikla oziroma pospešitev investicijskega cikla, katerega oživitev je že bila v letu 2002.
Hvala. Kolega Barovič še enkrat imate besedo.
Hvala. Spoštovana gospa ministrica, ne vem, ali me niste razumeli ali jaz nisem bil dovolj jasen. Jaz sem govoril o zniževanju investicijskih olajšav. Lahko pa jih razumete kot davčne olajšave, kar sodi v resor, najbrž že po vaši oceni, v resor finančnega ministrstva. O tem bi se lahko pogovarjali. Vseeno pa vas ponovno prosim za odgovor: Ali obstajajo podatki, komu so bila nepovratna državna sredstva razdeljena, kakšna je usoda podjetij, ki so ta nepovratna sredstva dobila, koliko je takšnih, kot je bil za primer še enkrat Seldapak, takšnih, ki so propadla, in kakšna je usoda teh nepovratnih sredstev, ki jih je država dala ogromno pa so podjetja propadla? Hvala.
Hvala. Lahko še ta del odgovora dobimo?
Hvala lepa. Kar se tiče zdaj teh davčnih olajšav, povezanih za investicije, ta razprava za enkrat še ni dokončana. Mislim, da bi bilo dobro, da se počaka, kakšen bo končni predlog tega zakona, tako da na to trenutno ne bi dajala odgovora. Lahko samo povem, da je tudi naše ministrstvo dalo več predlogov v zvezi s temi davčnimi olajšavami, ki so in tudi povezani s tistim, kar ste citirali, glede na to, da so pri nas dejansko visoko kvalitetna delovna mesta ali pa kadri tudi največ obremenjeni. Mi smo dali določene predloge v tej zvezi v okviru postopka sprejemanja tega davka. Pričakujemo, da bo vsaj del teh predlogov, ki smo jih dali, tudi sprejet. Ravno tako za pretok tega znanja iz raziskav in v podjetja in pa tudi znižanje davkov v razvojnoraziskovalno dejavnost na podlagi tako imenovane [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]opredelitve, ki se je tudi uveljavila v Evropski uniji. Mi smo dali vrsto predlogov tudi v zvezi vprašanjem kapitalskega dobička v primeru, kadar se reinvestira v gospodarsko dejavnost in podobno. Tukaj imamo in vam lahko tudi posredujemo, katere olajšave smo dali. Seveda je pa zdaj z vidika teh javnih financ treba seveda videti, kateri od teh predlogov se lahko upošteva in kateri bodo dali največji vpliv. Kar se tiče pa analize teh subvencij, na eni strani te analize ima na razpolago tudi komisija za državne pomoči, hkrati pa to, kar mi v našem ministrstvu dajemo v obliki subvencij, ti podatki so javni in so objavljeni na internetu. Vidi se za vsako podjetje,ki je prejelo in kakšni so tudi rezultati. Naša ocena od leta 2000 naprej do tega leta na področju teh horizontalnih ukrepov so ta sredstva generirala sumarno 4.000 novih delovnih mest in tudi multiplicirala denar, ki je bil namenjen za dvig tehnološke, kadrovske in organizacijske sposobnosti naših podjetij, takoj vam bom povedala, 15 milijard je potem generiralo 340 milijard projektov s strani podjetij v dvig tehnološke, kadrovske in organizacijske prenove podjetij.
Hvala lepa. Kolega Dorijan Maršič je na vrsti za vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! K postavitvi tega poslanskega vprašanja so me spodbudili predvsem podatki, ki so bili predstavljeni na eni izmed problemskih konferenc v kmetijstvu, ki so pokazali, da je kmetijstvo najslabše razvito prav na obalno-kraškem področju. V ta prostor pride tudi najmanj proračunskih sredstev v obliki državnih pomoči in spodbud. V slovenski Istri smo že imeli kmetijski zavod, in sicer v 60. letih. Slovenska Istra je z vidika raznolikosti kultur, če prištejem tukaj trto, oljke, morsko ribištvo, zelenjavarstvo, sadjarstvo, specifična in zeloraznolika. Res je, da nimamo veliko čistih kmetov, vendar je število državljank in državljanov, ki se ukvarjajo s kmetijstvom in obdelujejo kmetijske površine, zelo veliko. To počno kot dejavnost od rednem delu, ustvarjajo tržne viške, so organizirani in ohranjajo kmetijska zemljišče pred zaraščanjem. Spoštovani minister! Z zakonom smo ustanovili kmetijsko-gospodarsko zbornico Slovenije, ki ima 13 območnih enot, kar je razumeti tudi kot možnost ustanovitve 13 kmetijsko-gospodarskih zavodov. Območje, ki ga sedaj pokriva kmetijski-gozdarski zavod v Novi Gorici, sega od Pirana do Triglava. Taka organiziranost zavoda ne omogoča transparentnosti in zastopanosti vseh dejavnosti znotraj zavoda v enaki meri. Kmetijsko-gospodarska zbornica Slovenije ima že v svojem statutu predvidenih 13 območnih enot, kar logistično pomeni 13 zavodov. Za obalno-kraško območje, kjer je skoraj 12.000 članov kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, je značilna raznolikost in pestrost klimatskih pogojev, pomembna pa je tudi podpora lokalnih skupnosti kmetijstvu. Da bi zadostili potrebam kmetijstva, boljši transparentnosti dela in povezanosti na relaciji kmet-svetovalec-država-Evropska unija, predvsem pa izboljšali položaj kmetijstva na obalno-kraškem področju, bi morali na tem območju oblikovati kmetijsko-gospodarski zavod, v katerega bi vključili kmetijsko svetovalno službo, mislim tu predvsem na delavce iz Kopra, Sežane in Ilirske Bistrice, in center za oljkarstvo Koper. Zavod bi se tako lažje dogovarjal in povezoval tudi z univerzo na Primorskem in nastajajočim inštitutom za mediteransko kmetijstvo. Tudi zato, ker sedanja organiziranost povzroča številne težave predvsem pridelovalcem specifičnih kmetijskih kultur, oljkarstvo, vinogradništvo, ribištvo in tako dalje. Minister But, vas sprašujem: Kakšno je mnenje ministrstva za kmetijstvo, gospodarstvo in prehrano do te pobude?
Hvala, kolega Dorijan Maršič. Minister Franci But, imate besedo.
Hvala lepa za vprašanje. Zelo dobro poznamo to problematiko, ker smo bili že o njej tudi obveščeni s strani nekaterih obalnih lokalnih skupnosti. Mi se zavedamo, da je tam problematika kmetijstva največja v tem smislu, da vsaj notranji del Istre pomeni v kmetijski proizvodnji v Sloveniji morda najmanj. Zavedamo se, da je tam potreben poseben pristop in še več financiranja preko posebnih programov. Ocenjujem, da bo prihodnje leto sofinanciranje s strani Evropske unije in širitev programov okoljskega programa Republike Slovenije, kot del programa razvoja podeželja 2004, 2005, 2006, lahko ponudilo nekaj novih finančnih spodbud in tudi možnosti temu prostoru. Na drugi strani pa moram povedati, da je organiziranost kmetijsko-gozdarske zbornice opredeljena v zakonu o kmetijsko-gozdarski zbornici. Kmetijsko-gozdarska zbornica je pravna oseba javnega prava, ki ga lahko ustanavljajo pravne osebe ali se vanj vključujejo. Pristojnosti našega ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na področju organiziranosti in delovanja kmetijsko gozdarske zbornice pa so omejene predvsem na izvajanje nadzora delovanja kmetijsko-gozdarske zbornice. Mi sicer ocenjujemo, da bi bilo morda najpametneje, da bi skupaj sedli predstavniki zbornice in vi kot pobudnik tega predloga, morda predstavniki našega ministrstva in da bi se skupaj dogovorili, ali je mogoče v bližnji prihodnosti v to smer dodelati zakon oziroma se dogovoriti znotraj glede organiziranosti. Vendar poudarjam, da je to v veliki meri največ odvisno od kmetijsko-gozdarske zbornice. Na ministrstvu mislimo, da je na eni strani res, da vprašanje organiziranosti ni vprašanje ali razlog za stanje na področju kmetijstva na tem območju ali predelu Slovenije, kajti danes ni toliko in najpomembnejše, kje je sedež, če smo iskreni, ker so na razpolago ustrezna komunikacijska sredstva in orodja, ampak, da je v veliki meri razloga treba iskati tudi drugje. Če vzamemo v obzir argumente, ki ste jih navedli, dopuščamo možnost, da se lahko tudi drugače organizira kmetijsko-gozdarska zbornica na tem področju, predvsem na področju zavodov. Vendar, kot rečeno, ni to direktno v pristojnosti našega ministrstva. Če pa bi takšen dogovor bil mogoč, bi ga mi na ministrstvu vendarle tudi podprli. Hvala.
Hvala minister. Kolegica Majda Zupan ima prav tako vprašanje za ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospodje ministri, kolegice in kolegi! Prejšnjo nedeljo smo lahko spremljali TV intervju s tržaškim Slovencem, pomorščakom in raziskovalcem pomorske in ribiške tradicije. Gospod Bruno Volpi Lisjak je nizal zanimive podatke in nam odstiral zgodovinski spomin o naših ljudeh, o morju in naši obali. Več kot tisoč let so Slovenci živeli na obalnem pasu od Trsta do izvira Timave v slovenskih vaseh in se kot ribiči obdržali vse do 60. let prejšnjega stoletja. Imeli so močno ribiško floto, ki je štela več kot 400 plovil. Leta 1954 pa so Italijani načrtno med vsako slovensko vas naselili optante in jim z ugodnimi brezobrestnimi posojili omogočili vzpostavitev modernejše ribiške flote in izgradnjo hladilnic. Žal, danes lahko ugotavljamo, da je tudi ribičev ob naši obali čedalje manj in da je položaj našega ribištva čedalje slabši. V Izoli so se celo pojavilegovorice, da bo podjetje Riba, po tem, ko je letos prodalo že par ladij, prihodnje leto prodalo še zadnji par Ribo1 in Ribo2. Slovenska država je sicer že leta 1992 sklenila, da bo ribištvu pomagala tudi zato, da Slovenija ohrani značaj sredozemske, pomorske in ribiške države. Vendar pa je bila dejanska pomoč ves čas premajhna, zato čudi negativni odnos vlade in vladajoče koalicije do amandmajev, ki so jih vložili poslanci ob sprejemanju proračuna za leto 2004 in 2005. Njihov namen je bil prav povečanje sredstev za ukrepe v morskem ribištvu, ki bi omogočili financiranje projektov obnove obeh ladij, posodobitev ribiške opreme in hladilnih naprav. Nerazumljivo je takšno obnašanje politike, saj jima lahko odlašanje za nas dolgoročne negativne strateške posledice. Hrvaška nas je že prehitela z ribiško ekološko cono. In prav zgodovinske izkušnje, na katere je opozarjal izkušen poznavalec morja, kažejo na to, da prizadevanje za Piranski zaliv in dostop do internacionalnih voda brez slovenskih ribičih s sodobno opremljeno floto ne bodo imela prave teže in da se lahko zgodi, da ne bomo dovolj zgodaj razumeli celotne razsežnosti tega problema. Spoštovani, gospod minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano: Kako bo država pomagala ribištvu in kdaj in kako bo z nacionalnim programom državnih pomoči tudi financirala obnovo ribiške flote? Hvala lepa.
Hvala za vprašanje. Minister, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa, za zanimivo vprašanje. Najprej bi povedal, da na ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano smo seveda odgovorni tudi za ribištvo. Zadnje čase se kar precej ukvarjamo s tem, čeprav je res, da je v Sloveniji samo 200 registriranih ribičev, od katerih jih je približno dobrih 50 tistih, ki se stalno preživljajo samo iz tega naslova. Govorim o morskem ribolovu. Tudi zakon smo sprejeli, ki je evropsko primerljiv. Kar se tiče omenjene problematike, je najprej potrebno povedati, da je bila ribiška flota oziroma drugače povedano zlasti ribiška industrija, predelovalna industrija v Sloveniji v 80. letih v veliki meri dimenzionirana na razsežnosti nekdanje države. Ker ni bilo nobenih meja je seveda jasno, da so v priobalnih morjih slovenski ribiči imeli popolnoma drugačne možnosti za ulov, kot jih imajo danes. Zato je po osamosvojitvi Republike Slovenije v primeru Slovenije ta ribolov padel na približno slabo tretjino tistega, kar je bilo nekoč, ko so ribiči večinsko lovili v nekdanjih jugoslovanskih teritorialnih vodah. To pomeni v velikanski večini dosedanjih teritorialnih vodah Republike Hrvaške. Slovenski teritorialni pas vemo, da je izjemno majhen in da je tudi za resen ribolov pravzaprav izjemno omejen in tudi ne zelo perspektiven. To pomeni, da tukaj je osnovi razlog, ki ga je treba upoštevati. Ob tem bi rad poudaril, da je v Sredozemlju v 20. letih ulov ribe več kot samo prepolovljen, in to zaradi nižanja ribjih fondov. Kar se tiče Hrvaške in njene razglasitve, bi omenil, da ona nas ni prehitela, ampak je enostransko razglasila ekološko in ribolovno cono. Vsi vemo, če si to priznamo ali pa ne, da ima Slovenija tukaj seveda težave, da bi storila nekaj podobnega, zaradi nerešenega vprašanja meje na morju z Republiko Hrvaško in da je tukaj seveda to glavna ovira, zakaj Slovenija ni storila nekaj podobnega. Je pa problem, ki sta ga omenili, za katerega pa mi trdimo, ker smo se pozanimali, ne drži, govorice, da naj bi podjetje Riba v Izoli nameravalo prodati dve ladji. To bi bilo izjemno slabo za Republiko Slovenijo, kajti Republika Slovenija praktično razpolaga samo s tremi primernimi ladjami za ribolov, ki lahko vsaj teoretično konkurirajo za pridobitev oziroma lahko teoretično, tako bom rekel, lovijo v mednarodnih odprtih vodah in globokih vodah. To pomeni, da so to tiste ladje, s katerimi Slovenija lahko v primerjavi, na primer, z Irsko 20 000, s Španijo 40 000 konkurirajo za kvote, če bo do delitve kvot v Sredozemlju prišlo. Vemo, da je konferenca v Benetkah pred tedni pomenila začetek priprav na oblikovanje skupne ribiške politike, ki v pomemben elementu pomenijo tudi nekoč, čez leto, dve ali več delitev kvot. Ker se v Sloveniji na ministrstvu tega izjemno zavedamo, smo v sklopu enotnega programskega dokumenta v dogovoru z Evropsko unijo pripravili tudi dva strukturna ukrepa, ki sta bila potrjena: ukrep za razvoj ribogojstva ter ukrep za obstoječe nacionalne ribolovne flote, v skladu z evropskimi pravili. Mi smo v situaciji, da lahko od naslednjega leta naprej sofinanciramo obnovo. Kar se tiče širitve, poseben sistem, ker evropski pravni red omejuje toploto, ampak vendarle tudi ta možnost obstaja tudi glede širitve ustrezne ribiške flote. Tako je to predvideno financirati iz enotnega programskega dokumenta ob sodelovanju nacionalnega proračuna Republike Slovenije. To vaše vprašanje, ki ste ga izpostavili, je izjemno pomembno. Ima svojo veliko težo, je morda za nacionalno ekonomijo popolnoma majhnega, tisočinko odstotka, pomena v smislu ekonomske moči. Je pa izjemno politično pomembno za državo Slovenijo kot pomorsko državo, ker samo to jo bo opredelilo kot pomorsko državo in samo na ta način bomo tudi ta status ohranili. Mi se bomo tukaj potrudili, lahko se pa še morda posebej usedemo in vam pokažemo tudi te dokumente, kako je to zapisano v njih. Hvala.
Hvala gospod minister. Še želite dopolnitev odgovora?
Hvala lepa. Gospod minister zahvaljujem se vam za odgovor. Če dovolite še eno vprašanje, do katerega imam pravico: Kdaj in kako bodo pristojne službe ukrepale glede hrvaškega gojišča školjk v portoroškem ribolovnem rezervatu? Hvala.
Hvala. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Kar se tiče tega problema oziroma odprtega vprašanja, lahko rečem, da smo v navezi in v kontaktih za reševanje, kar je v naši moči ministrstva. Še vedno poudarjam, da je velik del problemov v določenem delu tudi ta, nikakor pa ne v celoti, vezan na nerešeno vprašanje razmejitve na morju med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško. Lahko pa damo še dodaten pisni del odgovora na to vaše vprašanje, glede na eventualni nov razvoj dogodkov na tem področju.
Hvala lepa. France Cukjati ima vprašanje za ministra za finance. Imate besedo.
Hvala za besedo. Gospodu ministru za finance se opravičujem, da ga tako dolgo zadržujem tukaj v državnem zboru, ampak žal sem tako pozno prišel na vrsto s tem vprašanjem. Kot sem najavil, bi rad nekaj pojasnil glede prodaje oziroma zamenjave bolnišnice Trnovo. Zaradi potrebe preselitve bolnišnice Trnovo v klinični center je ob soglasju kliničnega centra vlada že v začetku tega mandata v svoj načrt prodaje državnega premoženja zapisala, da se bodo sredstva od prodaje namenila za preselitev oddelka v klinični center itd. Bolnišnica Trnovo, z zemljiščem 10 tisoč kvadratnih metrov, je bila ocenjena leta 1997 v višini 552 milijonov. Če to preračunamo na dan zamenjave, to je bilo novembra lani, je bila takrat ocenjena na 685 milijonov. Oktobra 2001 je bila sodno ocenjena na 827 milijonov. Takrat je bilo to 7 milijonov 400 tisoč mark. Novembra 2002 pa je bila prodana Mestni občini Ljubljana oziroma zamenjana za 564 milijonov. Pojavilja se vprašanje, zakaj je bila bolnišnica Trnovo prodana oziroma zamenjana po cenitvi, kot jo je naročil kupec, to je Mestna občina Ljubljana, in ne po vrednosti, ki je bila ugotovljena leto poprej, kar pomeni razliko 263 milijonov v škodo državnega premoženja. Pri zamenjavi bolnišnice ni bila izvedena oziroma lahko ugotovimo, da zamenjava oziroma prodaja bolnišnice Trnovo ni bila izvedena po metodi javne ponudbe, javnega zbiranja ponudb ali javne dražbe. Sprašujemo se zakaj? Zakaj je bila izročena na način pred javnostjo skrite zamenjave, brez ustreznih predhodnih sklepov tako Mestne občine Ljubljane kot ministrstva za zdravstvo? Menimo, da je bila s tem kršena uredba, ki jo dobro poznate in je takrat bila v veljavi, in sicer uredba o prodaji stvarnega premoženja države, ker je možna v taki obliki zamenjava samo, če je ponudnik samo eden, ter se vrednost z zamenjavo ne zmanjša. Hvala.
Hvala. Gospod minister za finance imate besedo za odgovor.
Hvala lepa tudi za sočustvovanje, dr. Cukjati. Vendar imam še eno vprašanje kasneje. Glede tega vprašanja bolnišnice Trnovo bi želel poudariti, da zakon o javnih financah, to je 80.b člen, omogoča, da se v primeru zamenjave nepremičnin, če se vrednost premoženja z zamenjavo ne zmanjša, prodaja lahko opravi s sklenitvijo neposredne pogodbe, kar ste tudi že citirali. Podobno določa tudi 2. točka 52. člena te uredbe. To se pravi, imamo zakonsko omogočeno to zamenjavo, če se vrednost ne zmanjša. Ključna stvar je seveda, mislim, da je možno to zakonodajo razumeti tudi tako, da se razlika v vrednosti nepremičnin izplača tudi v denarju, da je to potem enake vrednosti. Ali je bil ta pogoj dejansko izpolnjen ali ne, bi vam lahko odgovoril minister za zdravje. Kolikor jaz poznam je on že tak odgovor pripravil, ker je za to pristojen. Naknadno pa bo to ugotovila tudi proračunska inšpekcija, ki je začela z delom 14. novembra in bo kmalu zaključila to svoje delo s poročilom. Takrat, ko bo proračunska inšpekcija to zaključila, bo tudi z naše strani, s proračunske strani, jasno, ali je bilo z vidika proračuna vse narejeno v skladu z zakonom. Kar se tiče še ministrstva za finance, bi pa mogoče samo še to povedal, ker je v tej komisiji sodeloval tudi predstavnik ministrstva za finance, ko je pogodba s cenitvijo bila predložena strokovni komisiji, je ugotovil, da so določene napake v cenitvi, zato je na seji strokovne komisije nasprotoval cenitvi, ker je bila po njegovem mnenju nekoliko podcenjena.Takemu stališču je sledila tudi komisija, ki te cenitve potem ni sprejela. Hkrati je bilo na seji strokovne komisije v navzočnosti predstavnika ministrstva za zdravje tudi pojasnjeno, v čem so pomanjkljivosti pri cenitvi. V smeri teh pripomb je cenilec potem ponovno preizkusil svojo cenitev in jo popravil ter zvišal ocenjeno vrednost, ki je bila kasneje na komisiji tudi sprejeta. Toliko za enkrat s strani ministrstva za finance. Ko bo proračunska inšpekcija svoje delo opravila, bomo videli, ali so bili pogoji iz zakona sledeni. Hvala lepa.
Hvala minister. Kolega Cukjati, še želite?
Jaz sem vesel, da ima inšpekcija tudi na tem področju svoj smisel. Vsekakor bi pa dodatno vprašal naslednje: Druga cenitev, ki je bila na zahtevo predstavnika oziroma komisije izvedena, je bila samo za nekaj borih procentov večja. Vsekakor je bila pa še vedno potem nepremičnina ocenjena za 260 milijonov manj, kot pa je bila leto poprej. Ko ste navedli zakon, po katerem je možen neposreden prenos, je treba upoštevati, da morajo biti vsi pogoji izpolnjeni kumulativno, ne samo eden ali drugi. Tako tudi pogoj, da je samo en kupec oziroma interesent in da se vrednost ne zmanjša. Jaz upam, da bo inšpekcija ugotovila, da se je vrednost na ta način zmanjšala. Lahko bi bila večja, če bi bila dana ponudba v javnost. Glede tega pa, kar je bil samo en ponudnik, se pa ne da ugotoviti, če ni bilo dane javne ponudbe oziroma dražbe. Gospod minister, kot varuh državnega premoženja želim, da pridete tej stvari do dna in da tudi ukrepate,če bo potrebno. Hvala.
Hvala. Doktor Jožef Bernik ima vprašanje ministrici za kulturo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospa ministrica, gospodje ministri! Jaz sem sicer naslovil svoje vprašanje ministru za notranje zadeve, vendar sem srečen, da bom dobil odgovor od gospe ministrice. Gre za slovenski jezik in za premestitev urada, degradacijo urada za slovenski jezik iz sedanjega urada predsednika vlade [[...]] [[Hrup.]] [[...]]na neko drugo ministrstvo. Ta urad je bil ustanovljen v času vlade doktorja Bajuka, za kar jim gre priznanje. Kasneje je koalicija, kot sem videl v tej koalicijski pogodbi, nanizala celo vrsto zakonov, ki jih niso hoteli več podpreti ali jih bodo umaknili ali karkoli. Med temi seveda ni nikjer omenjen slovenski jezik, čeprav je omenjen predlog zakona o slovenskem jeziku, vendar se modro vzdrži komentarja, kaj bodo z njim naredili. To vemo, kaj se je naredilo, saj ga še danes ni in ga verjetno še dolgo ne bo. Vendar na vsak način nekateri mislimo, da je to degradacija slovenskega jezika, da se ne bo nič zgodilo. Ali je to samo zato, da se ga spelje v slepo ulico. Kljub temu pa vas sprašujem gospa ministrica, ker slišim, da bo ta urad pristal na vašem ministrstvu: Kaj bo naloga tega urada in kako ga mislijo strukturirati? Minister za notranje zadeve je v nekem pismu govoril, da je naloge na področju skrbi za uveljavljanje in razvoj ter promocijo slovenskega jezika primerno umestiti v resorno ministrstvo. Kaj naj bi to pomenilo? Če je resnično možno to narediti na ta način, zakaj še ni bilo narejeno? To je tudi morda ena "finta". Zanima me, kaj vidite v tem prenosu urada, kako ga bosta upravljali in kaj je pravzaprav vaš cilj pri tem upravljanju tega urada? Hvala.
Hvala. Ministrica, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa, poslanec Bernik, za vprašanje, čeprav bi bilo verjetno v tem trenutku vprašanje bolje nasloviti na vlado oziroma na resornega ministra za notranje zadeve. Ampak vseeno bom poskušala odgovoriti po svoji moči. Urad za slovenski jezik se ne ukinja. Urad za slovenski jezik dobiva končno glasno govornika v vladi Republike Slovenije. In skrb za slovenski jezik je naloga vseh resorjev, vseh področij v vladi, verjetno pretežno še najbolj državnega zbora. Moj zgled je mala državica s 500.000 prebivalci, ki je v Evropi, ki zelo skrbi za svoj jezik. Letno tudi oživi ta jezik znekaj besedami, ki se rojevajo v parlamentu, v državnem zboru. Zaradi tega je tudi naloga ministrstva za kulturo, skupaj z uradom za slovenski jezik, kot organom v sestavi ministrstva v prihodnje, če se bo tako odločilo, pripraviti in še bolj razdelati strategijo razvoja in širjenja slovenskega jezika. To pa bomo dosegli s tem, če bomo krepili področje kulture, predvsem pa področje znanosti in izobraževanja. Urad za slovenski jezik je bil ustanovljen leta 2000. Leta 2001 je ta vlada imenovala direktorja. Isto leto, mesec za tem je imenovala oziroma širila urad z dvema delovnima mestoma, to je tajnico in nazadnje tudi s pravnikom, ki je prišel iz ministrstva za kulturo kot vodja pravne službe na ministrstvu za kulturo in s tem zelo dobro kontinuira in tudi dela in povezuje urad za slovenski jezik. Mi smo že imeli razgovor, ampak samo razgovor. Ko bo dejanje tudi storjeno, pa ne dvomim, da ne bomo nadgradili nacionalnega programa za kulturo, ki ga je vlada sprejela in kateremu je prvi strateški cilj, skrb in razvoj slovenskega jezika. V prvi ukrep je tudi zapisano sprejetje zakona o slovenskem jeziku. Sama imam informacijo in dobro sledim, kaj se dogaja na vseh področjih. Z nami sedi tudi tukaj poslanka Majda Potrata, ki je prvopodpisana v skupini, ki jo je državni svet zadolžil za pripravo zakona. Sama poslanka vam lahko tudi potrdi, bo zakon prišel v proceduro že v mesecu januarju naslednjega leta. Še enkrat zagotavljam, če se bo zgodilo dejanje, kakor se je odločila vlada in kakor se bo odločil tudi državni zbor, ne dvomim v to, da bo urad za slovenski jezik s tremi ljudmi dobil resnično veliko sodelavcev na ministrstvu za kulturo pri uresničevanju strategije razvoja nacionalnega programa, predvsem pa v glavnem poslanstvu, to je za krepitev in oživitev vloge za slovenski jezik v vseh resorjih in v krepitvi izobraževanja in znanosti, kar se mi zdi, je pa največji prispevek, da slovenski jezik bo živel in se razvijal naprej.
Hvala lepa, ministrica za kulturo. Gospod Bernik.
Hvala lepa. Samo tole. Lepe besede, upam, da jih boste mogli izvesti. Drugič. Nisem vas jaz izbral pa prisilil, da čakate tukaj, zato se opravičujem, pač pa nekdo v vladi, ker so moja vprašanja iz naslovov nekega drugega ministra, kot veste. Tretjič. Povedal bi tole. Gotovo veste, da mnogi slavisti, pisatelji in tudi, bi rekel, akademiki so proti temu, zato ker tudi oni mislijo, da se bo s tem jezikom nekaj zgodilo oziroma s tem uradom. Tega sicer mi ni rekel predsednik akademije znanosti in umetnosti, vendar je pa bil v pismu proti temu predlogu. Hvala.
Hvala lepa. Ivan Mamić, ima vprašanje za ministra za finance.
Pozdravljeni gospod podpredsednik, gospa ministrica, oba ministra, vse tri poslanke in vsi trije poslanci. Jaz nikakor ne bi rad dajal nobenih vprašanj ljudem, ki niso tukaj. Zato ga bom ponovil naslednjič, to se pravi, drugo leto, ali pa, če pride minister nazaj, še danes. Dovolite, da ga takrat vprašam, če je možno.
Sedaj imate besedo, minister bo dobil magnetogram.
Živo besedo, če se le da, če ne, bomo prinesli za naslednjič.
Bom pa naslednjič.
Hvala.
Hvala. Maria Pozsonec.
Hvala lepa. In še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Ministra za promet, gospoda Jakoba Presečnika sprašujem: Na kakšen način boste reševali prometno situacijo v malih prekmurskih vaseh, dokler ne bo zgrajena avtocesta? Zgodil se je namreč Gornji Lakoš. Potrpežljivost tamkaj živečih ljudi je namreč omejena. Vsej pokrajini se je zgodila krivica, ko je nekdo preusmeril gradnjo avtoceste iz smeri vzhod-zahod, zaradi česar se je upočasnila gradnja avtoceste za dolga leta oziroma celo za desetletje. Zaradi incidenta so tamkajšnji ljudje denarno kaznovani, čeprav menim, da bi to denarno kazen in še mnogo več bi morali plačati drugi. Zato sprašujem ministra za promet: Ali so bila v tem primeru prekoračena pooblastila? Prosim ministra, naj pred javnostjo pove, kdaj bo zgrajen avtocestni odsek pomurske avtoceste? Hvala.
Gospod minister, imate besedo za odgovor.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Hvala lepa za poslansko vprašanje. Bom poskušal biti kratek in jasen. Moram reči, da je, kot nam je vsem poznano, trenutno v parlamentarni obravnavi nacionalni program oziroma resolucija o nacionalnem programu izgradnje avtocestnegaomrežja v Republiki Sloveniji. Iz njega je razvidna tudi dinamika in cena posameznih odsekov. Po tem nacionalnem programu je predvideno dokončanje prekmurskega odseka najpozneje do leta 2010 v okviru drugih možnosti, ki bodo nastale s hkratno reorganizacijo Darsa in možnostjo tudi drugačnega načina financiranja posameznih krakov avtocest v Republiki Sloveniji, pa mogoče še kakšno leto prej. Torej ponavljam, tudi ta odsek je predviden po tem nacionalnem programu za dokončanje do leta 2010. Ker ste pa rekli,da se je zgodil Dolnji Lakoš; ni se sicer zgodil, ker Dolnji Lakoš in Gornji Lakoš in vsi tisti kraji pred Lendavo v Prekmurju so že seveda dolgo. Res je pa, da so težave predvsem zaradi tovornega prometa. Mi imamo v naslednjih dveh letih predvidena tudi denarna sredstva za rekonstrukcijo posameznih odsekov, za izboljšanje voznih površin, ki pa sicer niso kdo ve kako slabe, glede na to, da je bilo v te odseke investiranega v preteklih letih kar nekaj denarja. Ampak v proračunih za leti 2004 in 2005 imamo predvidena sredstva za realizacijo nekaterih ukrepov na tem območju. Istočasno smo glede na pritožbe krajanov teh vasi podali tudi predlog ministrstvu za notranje zadeve, ki je pristojno za spremembo uredbe, ki prepoveduje oziroma določa prepoved vožnje težkih tovornih vozil ob vikendu, ob določenih urah in dnevih ob koncu tedna, da s predlagano spremembo omogočimo enakopravno življenje tudi tem ljudem. To pa predvsem glede na to, da imajo tudi na Madžarskem približno takšno časovno razporeditev prepovedi vožnje kot v Sloveniji. Upam, da bomo s temi ukrepi ta čas omilili težave, istočasno pa tudi pripravljali izgradnjo avtocestnih odsekov, najmanj tako, kot imamo planirano. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Se bom vrnil na prejšnje vprašanje. Gospodu ministru za finance bo postavil vprašanje kolega Mamić.
Zdaj bom pozdravil samo še gospoda ministra. Vem, da ste utrujeni in razumem to, a ne zamerim. Moje vprašanje je v zvezi s cestami. Država dobi iz davkov in trošarine na tekoča goriva več kot 90% sredstev, ki jih v posameznem letu nameni za izgradnjo in obnavljanje cest. To so namenska sredstva, prej tako imenovani bencinski tolar, zdaj se ne imenuje večtako, ampak sredstva prihajajo enako, torej 20% dražji bencin od njegove realne cene. Vendar gre v resnici od teh namenskih prihodkov manj kot 40%, to je moja prosta ocena, aproksimativna, za ta namen. Za pokrivanje nastale razlike se država zadolžuje v tujini. Po novem nacionalnem programu za izgradnjo avtocestnega programa bo lastnih sredstev le 30%, vse ostalo pa krediti. To sem tudi izračunal po podatkih, ki sem jih dobil v Poročevalcu. Sprašujem: Koliko davščin na bencin in dieselsko gorivo, DDV, trošarine in tako dalje, se je v letu 2002 nabralo v državnem proračunu? Koliko denarja je država v letu 2002 porabila za gradnjo in vzdrževanje cest in koliko graditev za gradnjo avtocest je najela? Zakaj so za gradnjo in vzdrževanje cestne infrastrukture najprej ne porabijo namenska sredstva iz obdavčenih goriv? Ali država porablja ta denar za plačevanje birokracije in druge namene, mogoče za zamašitev proračunske luknje, ki je vsako leto večja, ali za zapiranje rudnikov, za katere bi težko dobila tuja posojila, potem pa se na račun izgradnje avtocest zadolžuje v tujini? Ali pri tem ne gre za zavajanje posojilojemalcev, predvsem pa državljanov in umetno "farbanje", oprostite izrazu, zgodbe o uspehu? Zakaj sprašujem za 2002? Zato, ker se 2002 je končalo, mislim, da je obračun narejen, stoprocentno, da ni nobenih problemov. Ker vi niste odgovorni za vse, kar se je prej dogajalo, za leto 2002 pa mislim, da mi boste dali odgovor. Hvala lepa.
Hvala. Minister za finance prosim za odgovor.
Gospod podpredsednik, hvala lepa. Pa se opravičujem, ker sem prepozno prišel v dvorano, obema, tudi poslancu Mamiću. V zvezi s trošarinami in uporabo trošarin za gradnjo avtocest bi želel povedati naslednje. V letu 1996 je bila postavljena z nacionalnim programom izgradnje avtocest osnova za gradnjo in financiranje tega programa. Tako viri kot obseg potrebnih sredstev so bili natančno določeni v zakonu o zagotovitvi namenskih sredstev za graditev državnih cest, teh, ki so bile določene v nacionalnem programu. To je bil tako imenovani zakon o bencinskem tolarju, ki ste ga omenili. Ta je določal, da se sredstva za gradnjo avtocest namensko zagotavljajo v državnem proračunu iz plačanih davkov od prometa motornih vozil in dieselskih goriv, in sicer v višini 20% od drobnoprodajnih cen navedenih derivatov, kot ste tudi že omenili. Z novo davčno ureditvijo, ki je bila uvedena z zakonom o davku na dodano vrednost, in sicer leta 1998, potem pa še dopolnitve leta 2001, ter zakonom o trošarinah, ki je bil sprejet v letih 1998, 1999, v letu 2001 so bile dopolnitve, je prenehal veljati ta zakon o prometnem davku, s tem pa tudi podzakonski akti, ki si urejali davek od prometa motornih bencinov in dieselskih goriv. Spremenjen je bil tudi sistem obračunavanja in plačevanja davkov od proizvodov in storitev, s čimer je bencinski tolar izgubil svoj namenski vir. V naslednjih letih je financiranje gradnje avtocest potekalo na podlagi določil zakona o izvrševanju proračuna, s katerim je državni zbor tekoče določal obseg financiranja iz prihodkov državnega proračuna v fiksnem letnem znesku in v okvirih možnosti proračunskega financiranja, ne glede na to, da zakonsko določenih izvirnih prihodkov iz naslova prometnih davkov ni bilo več. Bencinskega tolarja torej ni bilo več, vsako leto se je določalo, kolikor je bilo možno, znotraj proračuna. V mesecu marcu leta 2002 je stopil v veljavo zakon o spremembah zakona o zagotovitvi namenskih sredstev za graditev državnih cest, določenih v nacionalnem programu izgradnje avtocest. Ta pa določa, da se namenska sredstva za izgradnjo avtocest zagotavljajo v proračunu Republike Slovenije, in sicer v nominalno danem znesku za leto 2003 najmanj 37 milijard tolarjev, in najmanj realno enako višino sredstev v naslednjih letih. Tako iz tega sledi, da to vprašanje, koliko davščin je bilo plačano, trošarin na derivate, bencinske derivate, to se pravi bencin in dizelska goriva, ni več relevantno za obseg sredstev, ki jih iz proračuna namenja sedaj državni zbor za gradnjo avtocest. Kot sem rekel, financiranje gradnje, vzdrževanje cest iz namenskih virov z zakonom ni predvideno. Financira se na podlagi programa dela iz integralnega proračuna z letnimi finančnimi načrti, ki jih vsako leto sprejme sedaj državni zbor. V bistvu s tem ta bencinski tolar ni več relevanten. Hvala lepa.
Hvala lepa za odgovor. Kolega Mamić, še želite [[...]]
Ja, seveda.
[[...]]zahtevati pojasnitev?
Z odgovorom nisem popolnoma zadovoljen, ker mene predvsem zanima, koliko se je zbralo s tistega naslova za lansko leto? Glede na to, da je nacionalni program sprejet za toliko let naprej, do 33. leta, je predvideno, da se bo samo tretjina oziroma 30% investicij pokrivalo iz bencinskega tolarja, torej iz panoge. Zanima me kam gre ostali denar? Kako je to zamišljeno? To me zanima predvsem. Hvala.
Minister, lahko še na ta del dobimo odgovor?
Ja, z veseljem. Trošarine na mineralna olja in plin so bile v letu 2002 122,8 milijarde tolarjev, in so vir tega integralnega proračuna. Se pravi, pridejo v integralni proračun kot dohodnina, kot davek na dodano vrednost, ki ga potem pač državni zbor znotraj proračunske razprave razdeli. V letu 2002 je šlo za gradnjo avtocest 33,5 milijarde iz proračuna, to se pravi približno ena četrtina tistega, kar je dobljeno iz trošarin na mineralna olja in plin. Ampak tega po zakonu ne povezujemo več, ker pač nimamo namenskega vira več. 27,5 milijarde tolarjev ali 43% so bila posojila v letu 2002, 2,9 milijarde je bilo pa iz cestnine in ostalega. To je sedaj ena taka struktura, ki bo bolj ali manj veljala tudi v prihodnosti, mogoče bo celo še nekoliko manj sredstev v strukturi iz proračuna, ampak zato je narejen dolgoročni načrt zadolževanja in potem tudi možnosti odplačevanja, ki se v določenem obdobju, to se pravi v 30. letih izravna. Tako bo v določenih letih treba refinancirati dolg, ampak v 30. letih naj bi bil ta dolg tudi odplačan. Hvala lepa.
Gospod minister za finance, hvala lepa. To je bilo zadnje vprašanje naslovljeno na vas. Sledi vprašanje kolega Alojza Soka ministru za šolstvo, znanost in šport. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovani ministri, kolegice poslanke in poslanci! Čisto kratko vprašanje imam za dr. Gabra, ministra za šolstvo. Vprašala bi ga takole. Poznano je, da je naša slovenska vlada precej akademska vlada. Če so točni podatki, ki sem jih v medijih zasledil, je kar 6 ali 7 ministrov istočasno tudi profesorjev in imajo določene obveznosti iz tega naslova, kar sicer ni nič narobe. Zanima pa me: Kako to, da ministri tako pogosto uspevajo na razpisu za znanstvenoraziskovalne projekte? Tako sta na primer v letu 2002 dr. Rado Bohinc za raziskovalno delo na področju družbenih ved 9 pa pol milijonov, dr. Tea Petrin prav tako raziskovalno delo, družbene vede, 15 milijonov in šest, 92 tisoč. V letu 2001 - dr. Rado Bohinc 9 milijonov, dr. Anton Grizold 2-krat, enkrat 17 milijonov in enkrat devet in pol, dr. Tea Petrin 15 milijonov in nekaj. Na te podatke, ki sem jih sedaj omenil, bi se navezal v dveh vprašanjih, in sicer, prvič: Ali je v državah članicah Evropske unije glede ministrov in pa uspeha na razpisu za znanstvenoraziskovalne projekte enak standard kot v Republiki Sloveniji? In pa drugo vprašanje: Ali ne gre pri teh razpisih dejansko tudi za možnost vpliva ministrov in pa s tem seveda pridobivanja teh sredstev v povezavi oziroma proti drugim, ki seveda tega vpliva za razliko od ministrov nimajo? Hvala lepa za odgovore.
Hvala. Dr. Slavko Gaber, minister za šolstvo, znanost in šport, prosim.
Hvala. Spoštovani gospod podpredsednik, gospe in gospodje! Če začnem pri tistem delu vprašanja, ki govori o primerjavi Slovenije z Evropsko unijo, naj povem, da po tem, kar je meni znano, ko gre za podobne situacije, kot so te, o katerih ste vi pravkar govorili, da ljudje, ki v nekem trenutku postanejo ministri, pred tem kandidirajo na razpisih in na takšnih razpisih, če so znanstvenikioziroma znanstvenice, uspejo, da je seveda tako tudi v Evropi. Projekti, o katerih govorite, so po podatkih, s katerimi razpolagamo na našem ministrstvu, projekti, ki so se začeli financirati pred letom 2000, torej pred letom, v katerem so ti ljudje vstopili v vlado. Zato je potrebno povedati o tem še dvoje. Ta sredstva, po naših podatkih, o katerih ste govorili, niso bila izplačana tem ministrom, temveč skupinam - tako je tudi v navadi - na čelu katerih so bili ti kot prijavitelji takrat v letu 1998 ali pa 1999. Kako je prišlo do teh odločitev? Na podobne način kot danes. Ekspertni sistem ministrstva za znanost je tisti, ki odloči o tem, kateri izmed projektov bo izbran. Na čelu tega ekspertnega organa je, naj povem za sedanje obdobje, ki tudi mene bolj tangira, akademik Boštjan Žekš, ki je, kot vsi vemo, tudi predsednik slovenske akademije znanosti in umetnosti in pod njim je šest področnih predsednikov in pod njimi zelo razvejan sistem, ki izbira na osnovi recenzij tiste projekte, ki so potem deležni financiranja. To financiranje ponavadi gre resda poimensko na skupine. Skupine so pa del bodisi institutov ali pa univerz. Tako da de facto pri tem ni šlo niti za sredstva, ki bi šla k ministrom. Vsi ti ministri, ki ste jih naštevali, so z nič urami vpisani vnaših bazah. To pomeni, so tam vodeni kot raziskovalci, vendar pa ne kot tisti, ki so upravičeni do sredstev. Drugič. Sredstva niso šla v zasebne institute ali pa v zasebne firme, ker postavljate kot tezo vprašanju, ampak so šla v javne institute oziroma na univerzo. Toliko vam lahko povem ta trenutek o tem.
Hvala, gospod minister. Še vprašanje za gospoda ministra za pravosodje, ki ga bo postavil kolega dr. Jožef Bernik.
Hvala lepa, še enkrat. Pozdravljeni gospod predsedujoči, gospodje ministri, dame in gospodje. Moje vprašanje gre ministru za pravosodje. Tukaj bom takoj komentiral, da je infantilno, da moramo poslanci iti skozi tak filter, da dobimo nekaj odgovorov od državne tožilke. Dobro, na pol mi je odgovorila pisno, kar se tiče civilistov in necivilistov, pobitih članov slovenske narodne vojske. Vendar jaz bi rekel, da je citirala nekaj pravnikov, ampak jaz se s tem ne strinjam, ker poznam druga mnenja, ki so precej drugačna. Poleg tega sem jo pa prosil, da mi da pravno mnenje, pa ga ni nikoli dala. Sprašujem: Kdo ovira kazenske postopke zoper osebe, ki so bile neposredni izvrševalci masovnih pobojev v vojni, revoluciji, in zoper osebe, ki so dajale ukaze za te vojne zločine? Ali so morda njihova dejanja zastarala, ker oni sami niso izpolnjevali minimalnih pogojev za njihovo priznanje vojaških oseb po ženevskih konvencijah? Naj takoj povem. Nikogar ne zanima, da bi se koga preganjalo ali karkoli, saj ti že doživljajo večjo slavo ali karkoli že, je pa važno, da se ve za to, ker je to del zgodovine. Bom pa še vprašal glede postopka zoper Zdenka Zavadlava. Ali se je ta preiskovalni postopek proti temu gospodu začel, ki se je izpostavil s [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]masovnih pobojih, da kot oseba, ki je bila prisotna, povezovanja teh vojnih zločinov oziroma genocidnih dejanj, ne bi javno objavljala imen oseb, ki so odgovorne za izdajo ukazov oziroma so pobijale te žrtve in prosim za zelo točen odgovor. Kajti zdi se mi, koncem koncev, že toliko časa o tej stvari govorimo, pa ne dobimo od te gospe nobenega pravega odgovora. Hvala.
Hvala. Gospod minister Ivo Bizjak. Prosim.
Spoštovani gospod dr. Bernik. Zavedam se, da ni ravno prijetno komunicirati posredno, vendar, ker tožilstvo ni sestavni del ministrstva za pravosodje in zaradi predpisov, ki urejajo delovanje državnega zbora in vlade in tudi tožilstva, konec koncev je takšen način trenutno edini možen. S tem, da bi pa vendarle spomnil na to, da državni zbor obravnava tudi letno poročilo o delu tožilstva, pričakujem, da se bo to zgodilo v prvih mesecih naslednjega leta in rad bi vas spomnil na to, da takrat boste imeli priložnost tudi še za kakšno konkretno vprašanje oziroma za to, da neposredno v dikusiji z generalno državno tožilko razčistite tudi nekatera vprašanja, ki jih je bilo res že kar nekaj. Ker gre vprašanje v eno smer inodgovor v drugo, potem ni mogoče zaradi tega, ker ne pride do neposredne diskusije, kakšne podrobnosti razčistiti do konca. Iz poročil, ki jih dobivam tudi v zvezi v vašimi vprašanji od državnega tožilstva, ni razvidno, da bi kdorkoli oviral preiskavo zoper tako tiste, ki so neposredno izvrševali množične poboje kot tudi zoper tiste, ki so za takšne dogodke dajali ukaze. Je pa res, kar sem tudi že kdaj povedal, da je seveda razlika v raziskovanju in tudi pregonu storilcev kaznivih dejanj za zadeve, ki so se zgodile več kot 50 let nazaj, od preiskovanja tistih kaznivih dejanj in pregona storilcev le-teh, ki so se zgodile recimo dan, dva, teden ali podobno nazaj. Tukaj obstaja vrsta problemov. Na nekatere smo v odgovorih že opozorili, navedla jih je generalna državna tožilka. Za del teh problemov zanesljivo ni mogoče reči, da so takšne narave, da ne ovirajo preiskave, dejansko jo ovirajo, dejansko predstavljajo dodaten problem pri že tako precej odmaknjenih dejanjih. Tako je odgovor z moje strani takšen, da o tem, da bi kdo oviral te kazenske postopke, ni mogoče odgovoriti drugače, kot da za kaj takega ne vem, zaradi tega tudi vsekakor ni mogoče reči, zakaj naj bi kdorkoli oviral. Zaključno postavljate še konkretno vprašanje v zvezi s konkretnim postopkom. Glede tega pa si bom moral priskrbeti informacijo državnega tožilstva, da bi vam posredoval odgovor. Hvala lepa.
Hvala minister. Kolega Bernik še želite besedo?
Hvala za odgovor, gospod minister. Čeprav niste povedali nič uporabnega. Upam, da boste imeli prav, da bo prišlo poročilo državne tožilke v državni zbor, ne pa samo na odbor za notranjo politiko. Tam večina poslancev lahko to blokira in ga ne moremo tukaj dobiti. Ona je torej zaščitena kot medved vkočevskih gozdovih. Kar se pa tiče tega za 50 let in tako naprej, o čemer govorite, bi pa človek rekel tole. Ena civilizirana država bi za en sam umor šla vprašat kakšnega pravnega strokovnjaka, ki ne gleda skozi pravna očala oziroma politično pobarvana pravna očala, da bi se to razjasnilo. Tukaj pa gre za 10.000 ljudi. Obnašamo se tako, kot bi bilo tam 10.000 psov pokopanih. In samo to vam priporočam, da bi bilo morda to dobro narediti. Hvala.
Hvala. Minister, še želite besedo? Prosim.
Jaz bi kljub vsemu rekel še nekaj besed. Če bi ostalo pri tem, kar je bilo rečeno, bi na videz izpadlo, kot da se res prav nič ne dela na teh stvareh. Že iz odgovorov, ki smo jih doslej posredovali, je precej jasno razvidno, kaj je bilo opravljeno. Da so bila opravljena določena preiskovalna dejanja, da je pač bilo opravljeno toliko in toliko zaslišanj. Lahko bi šli po posameznih zadevah, ki so bolj ali manj znane, in za vsako od njih so določeni postopki stekli. Ponekod je problem, da preprosto, vsaj v določeni fazi, ni bilo niti mogoče ugotoviti, kdo je v določenih množičnih grobiščih pokopan. Drugod ni bilo mogoče, vsaj na začetku, in je bilo tudi zato potrebno nekaj opravil, ugotoviti, kdo bi sploh lahko bil, širše gledano, storilec takih dejanj. In od tod naprej je potem prišlo do mnogo konkretnejših vprašanj, glede katerih so bili izdani nalogi za zbiranje dodatnih informacij, izdanimi nalogi oziroma zahteve za izvedbo posameznih preiskovalnih dejanj in opravljene nekatere druge naloge. Vključno recimo z izkopom okostij, postavitvijo sodnomedicinskih izvedencev in tako naprej. Ker gre za večje število zadev, bi morda bilo res prav, da se ponovno enkrat pogleda celotna statistika, koliko tega se je v katero smer in glede teh odkritih grobišč storilo, da ne bi takole res relativno na kratko, v okviru omejenega časa, govoril, na splošno. To potem lahko privede do napačnih zaključkov, tudi do vtisa morda za nekoga, da se nič ne dogaja. Ta moj dodatni odgovor je bil namenjen predvsem temu, da vendarle tu zadaj so določene aktivnosti. Verjetno bo pa treba dejansko tudi pogledati, kaj ostaja pod črto, kakšni so končni rezultati. V to smer si bom prizadeval, da pridemo ponovno, čeprav smo to že zahtevali od državnega tožilstva, do ažuriranega odgovora o trenutnem stanju zadev na tem področju.
Hvala lepa predsedniku vlade, ministrom in ministricam se zahvaljujem za sodelovanje in za podane odgovore. O zahtevah oziroma predlogih, da se o odgovorih opravi razprava na naslednji seji, bomo odločali jutri v okviru glasovanj, zato to točko prekinjam. Nadaljevali jo bomo ob glasovanju. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Vsem hvala za sodelovanje in lahko noč.