Hvala poštovani predsjedniče. U ime Kluba SDP-a tražim stanku od 10 minuta kako bi Klub mogao iznijeti svoja razmišljanja oko najave promjena u Mirovinskom sustavu koje će značajno pogoditi buduće umirovljenike.
Hvala lijepo. Uvaženi zastupnik Silvano Hrelja, pretpostavljam po istoj temi. Dobro,
Pogađate misli.
Uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh po istoj temi. Uvažena zastupnica Nansi Tireli.
Zahvaljujem predsjedniče. Klub Laburista po istoj temi traži stanku.
Ista tema, netko još? Uvaženi zastupnik Ivan Šuker u ime Kluba HDZ-a. Čini mi se da bi to bilo sve, Hvala vam lijepo. Vidimo se u 09,50 minuta. STANKA U 09,35 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,50 SATI]] Evo kolegice i kolege vrijeme je došlo. Molim vas da zauzmete svoja mjesta i da krenemo po redu kako su se klubovi javljali, pa ću zamoliti uvaženog zastupnika Miranda Mrsića koji će u ime kluba SDP-a uzeti riječ. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Pred nama je još jedan udar Vlade Domoljubne koalicije MOST-a i nezavisne liste Milana Bandića na radnike i zaposlenike u Hrvatskoj. Nakon invazije na medije represivni sustav socijalne naknade, zdravstveni sustav, nakon napada na radnička prava sada napadamo mirovinski sustav. Mirovinski sustav je osnova socijalne države i socijalne sigurnosti građana. Prema onome što je danas u medijima, a i prema onome što vjerojatno će pisati u nacionalnom programu reformi ide se za time da građani Republike Hrvatske, zaposlenici, mladi ljudi koji ulaze u tržište rada budu siromašni građani Republike Hrvatske. Mi smo u proteklom periodu donijeli Zakon o mirovinskom osiguranju koji je izbalansiran, koji je u skladu sa ageing reportom, onom što smo obećali EU da vidimo da li je naš mirovinski sustav je usklađen sa našom demografijom, sa našom dobi prosječnom i pokazalo se da je, da je mirovinski sustav stabilan i da nema potrebe da se rade ovakve izmjene. Ove izmjene idu samo na ruku kapitala i poslodavaca i pokazuje se da je ovo Vlada ne građana Republike Hrvatske, ne radnika Republike Hrvatske, nego Vlada kapitala. Jer očito je da se ide sa smanjenjem izdvajanja za socijalnu državu da bi ostalo više u džepovima kapitala. Stoga smatramo da i ovaj Dom mora ustati protiv toga, jer što će se desiti sa našim radnicima koji ostanu bez posla i ne mogu otići u prijevremenu mirovinu, moraju čekati 62 godine. I sami znate da je šansa da se zaposlite nakon 50-te godine života manja od 10%. I jedan od izlaza je bila prijevremena mirovina. Naši radnici ne odlaze u prijevremenu mirovinu zato što to hoće, nego zato što gube posao. I ono što ćete gospodo sa ovim izmjenama učiniti, da ćete te građane Republike Hrvatske svrstati u drugi red, baciti ih u siromaštvo. I to je ono što nije dopustivo. Mi smo socijalna država, država koja je u temeljima socijalna sigurnost građana. S druge strane, još jedna skupina koja je izuzetno … [[Govornik se ne razumije.]] na tržištu rada a to su žene. Izmjenama ova Vlada žene još više penalizira nego što bi trebalo. Kao što znate usklađenje između dobi za odlaska u mirovinu i usklađenje sa muškarcima je u tijeku. Međutim, Vlada predviđa da to još više ubrzamo, da završimo 2025. i da odmah krenemo to ubrzanje i za muškarce i za žene za odlazak u mirovinu sa 67 godina i da to završi 2030. godine. Gospodo, to nema nikakve veze sa mirovinskim sustavom, nema nikakve veze sa održivosti mirovinskog sustava. Naš sustav je održiv, on je stabilan, na njemu treba dalje graditi posebno na drugom i trećem stupu. Ali ovo što sada radite je direktni udar na građane Republike Hrvatske. Nema nikakvih podataka koji bi potkrepljivali ovo što sada Vlada radi. U ageing reportu molim da Vlada ga pročita i Europska komisija ga je usvojila. Vrlo jasno piše da usklađenje mirovina zajedno sa dobi za umirovljenje dovodi do stabilnosti sustava i da u budućnosti mirovinski sustav neće uzimati toliko bruto domaćih proizvoda kao što je danas, past će ispod 5%. I to je ono što je zacrtano i u prijašnjim reformama. A zašto ova Vlada radi ovako? Vjerojatno zato što to i nije Vlada. To je pseudo Vlada po meni, jer umjesto da se bori za građane Republike Hrvatske, da Europskoj komisiji ukaže gdje su problemi, da Europska komisija nam dakle podastre podatke na temelju čega se želi ubrzati odlazak u mirovinu, zbog čega se želi penalizirati građane Republike Hrvatske više i dakle produžiti dob za odlazak u prijevremenu mirovinu. Za to nema nikakvih podataka. Jasno je da je ova Vlada je Vlada koja ne vlada, pseudo Vlada kapitala a ne građana i radnika u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeći će u ime kluba HSU i Stipe Petrine govoriti uvaženi zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Ja neću trošiti vrijeme na ponavljanje onoga što je kolega rekao, jer to sve stoji o skraćenju ovih rokova. Ja ću podsjetiti da u pristupnim pregovorima za EU administracija Jadranke Kosor je obranila naše stavove. U samom pristupanju EU, završnim pregovorima Vlada, odnosno administracija Zorana Milanovića je branila mirovinski sustav onako kako je dogovoreno. Dogovoren je jedan normalan rok prelaza na izjednačavanja staža odnosno dobi za odlazak u mirovinu muškaraca i žena na 2030. Podsjećam prvi prijedlog premijerke Jadranke Kosor je bio 2020. Samo da znate, tu je bilo borbe u Parlamentu i Parlament je donio taj zakon nakon rasprave i nakon uviđanja činjenica. Ono na što ću naročito skrenuti pažnju je dodatno kažnjavanje onih koji imaju najviše staža u Hrvatskoj. Vi morate znati da korisnici prijevremene starosne mirovine unose više od 36 godina staža. Niti invalidske niti čiste starosne mirovine ne unose u sustav toliko staža. Unatoč tome oni imaju najmanji iznos po godini staža za mirovinu. Zašto? Zato što imaju penalizaciju. Dosad je bila penalizacija da za jednu osminu staža se čovjek kazni najviše jednu petinu mirovine i to doživotno. A sada ovo što se sad predlaže za jednu jedanaestinu staža će se uzeti jedna petina mirovine, 20% mirovine do kraja života. Ne dramatiziram, to su činjenice! Ako to želite, ako su to reforme, kolege iz MOST-a ako su to reforme mislim da su reforme nešto drugo. Da su reforme bile da damo obiteljske mirovine i onima koji zajedno muž i žena imaju 80 godina staža a ne samo pravo da primi 70% povoljnije po uzoru na sve europske zemlje. Da govorimo ovdje prije nego vučemo ovakve poteze zašto imamo 380 tisuća umirovljenika koji primaju više mirovine nego što su uplatili kroz doprinose. Postoje razlozi, o tome moramo raspravljati. Neki nisu imali izbora po posebnom zakonu. Neki su imali izbora. Nekima poslodavci su to skrivili. Ali to su činjenice. Ne možete zbog jednog, rat je jedna od činjenica zašto imamo toliko branitelja i toliko invalida. U svjetlu tih argumenata treba braniti ovaj mirovinski sustav. Nemojmo sada forsirati i najavljivati nešto što će biti i praviti stampedo koji će opteretiti ovogodišnji proračun jer je ovo izbalansirano i tereti proračune sljedećih godina polagano. Stvari će se stabilizirati, neće svake godine biti porast umirovljenika. Demografija čini svoje. Ali imajmo strpljenja, to su dugoročni sustavi. Ako je 6 godina nešto bilo mirno uz dovođenje novog sustava 60-41 za tzv. punu mirovinu za dugogodišnji staž onda je to jedan plus. Ajmo raditi reforme da nađemo neki plus, neku novu pravičnost u ovom sustavu a ne još više kažnjavati one koji su najviše radili i zaradili svoju mirovinu. Njih kažnjavamo. Ako je to logika onda ja ne vidim gdje su tu reforme. Pretpostavljam da su konkretno ovaj veliki broj glasova za MOST je bio da su ljudi očekivali neka poboljšanja, funkcioniranja sustava, poboljšanja prava. Ovo je samo dodatno udaranje i dodatno kažnjavanje. Ali koga? Onih koji su najviše radili i doprinijeli u tom mirovinskom sustavu. To ću milijun puta ponoviti jer je to unfair situacija. I kao što je moj prethodnik rekao ne odlaze nam ljudi u prijevremenu mirovinu zato što žele, rijetko tko od njih ima dodatnu zanimaciju da može i toliko je radno sposoban da može još nešto zaraditi nego im propadaju firme. Nego naši poslodavci potpuno suprotno nego njemački poslodavci kod kojih vlada pravilo da prvi odlazi onaj koji je zadnji došao, kod nas je obrnuto pravilo prvi odlazi onaj koji je prvi došao. Dakle, otpuštamo sa velikom lakoćom najstarije radnike, naravno zbog profita. Jer se onda ruši kontinuitet pamćenja jedne tvrtke. Onda se lakše upravlja. A znajte, profit u Hrvatskoj je samo neplaćeni rad. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeći će u ime kluba HNS-a liberalnih demokrata riječ uzeti uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub HNS-a liberalnih demokrata pridružuje se izražavanju zabrinutosti zbog najave ove dodatne tzv. reforme odnosno zahvata u postojeći mirovinski sustav. Što se nas tiče želimo u prvi plan istaknuti jednu logičnu potrebu da se ne dira ono što je stabilno i ono što je održivo nego da se unaprjeđuje ambijent u kojemu se dugoročno osigurava stabilnost i održivost mirovinskog sustava. To se sigurno neće dogoditi penalizacijom, osobito ne najavama. Kratkoročno to može doista kao što reče kolega Hrelja izazvati stampedo i privremeno možda otvoriti određeni broj radnih mjesta za one koji su na tržištu rada ali dugoročno to je iznimno loša poruka svim mladima u Hrvatskoj. Dakle, ako se uvjeti za odlazak u mirovinu mijenjaju uvođenjem novih rokova, ako se produljuje u tome smislu obvezni radni vijek, ako se dodatno opterećuju oni koji su potpuno nezaposlivi onda je poruka mladima ne samo da će i dalje teško nalaziti posao u Hrvatskoj nego da i odlazak u inozemstvo više nije samo opcija nego jedina perspektiva. Jeste li primijetili da se protekla tri ili četiri mjeseca više uopće ne govori o tome kako mladi odlaze u inozemstvo? A taj se trend pojačao gotovo za dvostruko u odnosu na situaciju prošle godine kada je tadašnja opozicija a današnja vladajuća kooperacija Domoljubne koalicije i MOST-a na sva usta govorila da je to jedan od najvećih ako ne i najveći problem kojega će ova Vlada nastojati riješiti što je moguće prije. I sada šaljemo potpuno drugu poruku. Nećete moći u Hrvatskoj ostvariti svoje pravo na rad jer ćemo prisiliti najstarije radnike da i dalje rade do 67. godine života. Umjesto da se cijeloj ovoj priči pristupi na drugi način, potpuno s drugoga kraja, a to je učinimo sve da se otvore nova radna mjesta, da se stvori šira osnovica, šira baza za stvaranje nove vrijednosti, da se na taj način poveća broj obveznika plaćanja u mirovinski sustav i da se on dugoročno čini održiviji. Ako već 3 mjeseca ništa ne govorimo o otvaranju novih radnih mjesta to je loša poruka. To samo znači ili da se zaboravilo predizborno obećanje ili da su stvari koje se događaju unutar vladajuće kooperacije do te mjere zaoštrene da se više ničim drugim ne bave nego samim sobom. A to nije dobro, to nije dobro ni za naciju ni za državu. Pozivam sve resore a ne samo resor koji se bavi radom i mirovinskim sustavom da počnu poduzimati takve mjere i provoditi takve reforme koje će otvarati perspektive, olakšavati otvaranje novih poslova i stvaranje novih radnih mjesta. A da već ustabiljeni sustav koji je i u fazama pregovora sa EU a i kasnije donošenjem dugoročnih politika stabiliziran da se on ne dira i ne ruši i da se ne stvara dodatna napetost prema ljudima koji su u poznoj dobi svoga radnoga vijeka, da se ne šalje ružna poruka onima koji zbog teške zaposlivosti svoj status nezaposlenoga moraju dodatno produžavati do 62 godine i da im se na takav način psihološki vrši strašan, crni negativni pritisak na njihovu vlastitu budućnost. Molimo Vladu da u tome smislu zauzme proaktivan stav i da se počne baviti stvarima koje će stvarati nove vrijednosti i nova radna mjesta. Hvala lijepo.
Hvala. Sada će u ime kluba Hrvatskih laburista govoriti uvažena zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Kada smo prije gotovo 6 mjeseci počeli slušati o reformama onda smo tu riječ onako nekako olako prihvatili ali da se nikad nismo potrudili definirati što ustvari reforme jesu i što te reforme najavljuju. U ovih 5 mjeseci nakon parlamentarnih izbora sa svime ovime što nam se dešava uvjerili smo se samo u jedno. O reformama pričamo onda kada ukidamo socijalna prava pa su nam onda to reforme jer smo nešto počeli raditi u socijali. Pa onda o reformama pričamo u zdravstvu zato što smo isto tako nešto spomenuli zdravstvo pa smo povećali ili hoćemo povećati policu dopunskog zdravstvenog osiguranja, pa ćemo onda utvrditi koji su to nadstandardi. Pa onda o reformama pričamo kada spomenemo poduzetništvo, pa o reformama pričamo u onom trenutku kada spomenemo i mirovinski sustav. I sve se svodi na to da o reformama govorimo samo zato da spomenemo reforme a da nikada nitko ne snosi nikakvu odgovornost s osnove toga što sve te reforme idu isključivo na teret građana RH. Dakle sve ove reforme vaše koje sam sada spomenula ukinuli su neka postojeća prava, ukinuli su ono što su građani do sada imali i sada opet slušamo o novim reformama u mirovinskom sustavu. Kada govorite da mladi odlaze iz Hrvatske, onda ti mladi odlaze zbog nekog razloga. Kada smo pregovarali nakon parlamentarnih izbora o sastavljanju Vlade onda je jedna od teza mosta bila i stalno se ponavljala oko toga da je važno ujednačiti zakonodavstvo, da je važno ne od danas do sutra mijenjati pravila koja smo uspostavili da bismo imali određenu sigurnost. Sada nakon 3 ili 4 mjeseca dolazimo do situacije da sve mijenjamo iz korijenja, da se uopće ne pridržavamo onoga što smo rekli da nije dobro i da ćemo to popravljati i što je najtragičnije i najžalosnije sve što se radi radi se na štetu radnika, na štetu građanina a u korist krupnog kapitala ili interesnih skupina od zdravlja do mirovinskog sustava. Ako nam je nešto pokazalo da imamo dobre projekcije, da će se te projekcije u određenom vremenu kvalitetno i dobro odvijati, da će nam to imati nekakvu težinu u održavanju određenog sustava zašto svake 4 godine trebamo sami sebe resetirati i trenirati tko je pametniji ili tko je bio manje uspješan ili tko će biti više uspješan? Kada kažem više uspješan znači da ćemo tek za 4 godine opet imati nekakvu istu inventuru i opet ćemo popravljati greške koje radimo sada u ovom mandatu. Mislim da moramo svi zajedno početi snositi odgovornost za to što radimo na način da odgovaramo za svaku beneficiju ali i za svaku ukinutu beneficiju prema našim građanima. Prestanimo izmišljati toplu vodu, držimo se onoga što je dobro, to nadogradimo, nadogradimo bolje od onoga što jeste ali nemojmo rušiti i ono nešto malo što imamo. I kada govorimo o reformama bacamo reforme onako iz rukava, stanemo ispred kamera i slušamo o reformama. Projekcija nikakvih za te reforme nema. Kada budete ozbiljno počeli provoditi reforme onda se nadam da ćete imati i ozbiljne projekcije u kojima će svaki građanin, svaki saborski zastupnik moći iščitati koliko će ta reforma doprinijeti za proračun i za bilo kojeg hrvatskog građanina za sljedeće 4 godine, za sljedećih 10 godina ili za sljedećih 20 godina. Dokle se nabacujete reformama a nemat projekcije te su reforme ništa drugo nego zamagljivanje očiju.
Hvala lijepo. I kao zadnji će biti klub HDZ-a, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa vrlo interesantno je slušati kolege koji su do jučer imali odgovornost za Hrvatsku na ovakav način praktički iz Vlade nitko ništa nije rekao ali ajmo mi jurišati. Međutim, ono što je istina da najveći problem mirovinskog sustava je milijun 370 ili 75 tisuća koliko ima zaposlenih i milijun 250 tisuća umirovljenika i kad uzmete da od tih milijun i 370 tisuća zaposlenih, njih preko 300 tisuća je vezano uz državu ili jedinice lokalne samouprave onda dobijete, dođete do poraznog rezultata da negdje po prilici 0,85 zaposlenih dođe na jednog umirovljenika. I to je stvarni problem mirovinskog sustava. Međutim gledajte, kad netko uzme 6 milijardi prihoda budućih mirovinskog sustava da bi smanjio javni dug jer je pritisak bio takav kakav je onda je to fenomenalan reformski potez. Kad netko smanji doprinos za 2% u zdravstvu onda to nije podilaženje krupnom kapitalu kao što se danas govori. Dakle, stalno se teze okreće al onako kako meni paše i to je ono što nije dobro. Zašto? Zato što mirovinski sustav je vrlo složen, to je po zakonu veliki brojki i svaka cifra enormno raste nakon nekoliko godina i s tim se ne može igrati i na ovakav način politikantski raspravljati o možda krucijalnom zakonu u RH nije dobro. Ovo me podsjeća na ono famozno trčanje, potpisivanje referenduma za Zakon o radu. Znate koliko nas je koštala ta ne izmjena Zakona o radu? U ovom trenutku preko 15 milijardi kuna. Mi danas raspravljamo o istim problemima, prije svega zaposlenih u državi, u lokalnoj samoupravi i u javnim poduzećima države i poduzećima u vlasništvu jedinica lokalne samouprave kao što su bili 2010. samo zbog jedne rečenice, jedne rečenice izmjene u Zakonu o radu gdje nitko nije predlagao da se nekome nešto oduzme nego zbog novo nastale situacije da otpočnu novi kolektivni pregovori s obzirom na trenutno stanje. Isto tako ovi pregovori sa sindikatima. Nitko neće reći da u onom sporazumu koji je potpisan sa sindikatima je bilo isto tako da tako kažem jedna zakačka ili kočnica da ako bruto domaći proizvod ide prema dolje, da postoje uvjeti da se napravi isti takav odnos… to je bilo 6 puta u 4 godine ali kažem najbolje je na ovakav način pričati, na ovakav način politizirati i spriječit da se o bilo čemu razgovara, ne da se donese. Dakle, Zakon o mirovinskom osiguranju sigurno neće biti donesen izvan ovog prostora tu i izvan mogućnosti da svi govorimo o njemu. Ali ponavljam kolegice i kolege, budući umirovljenici su ostali bez 6 milijardi sigurnih prihoda. To je ono što je bilo u drugom stupu mirovinskoga sustava za one koji idu u mirovinu po posebnim propisima, koji imaju mirovinu koja im je zakonom tolika i tolika i u tu trenutku kad oni odu u mirovinu, sve ono što su oni putem drugog stupa uštedili se iz drugog stupa se prebacuje u prvi stup mirovinskog sustava. Netko je to uzeo budućim umirovljenicima, netko je budućim Vladama uzeo 5 milijardi kuna ali tada je to bio navodno nekakav reformski zahvat. Prema tome, kolegice i kolege sigurno da ova Vlada, domoljubna koalicija i MOST neće ići na uštrb onih, na kraju krajeva svi su ponovili nekoliko puta da umirovljenici a njih u ovom trenutku preko 850 tisuća ima mirovinu ispod 3000 kn ali o tome se nije govorilo. I na kraju ću završiti. Najveći problem mirovinskog sustava je uz onaj odnos zaposlenih i koji primaju mirovinu. Dakle, da imamo milijun i 700 zaposlenih vjerojatno bi na drugačiji način govorili o mirovinskom sustavu. Također moramo znati da u deficitu državnog proračuna, godišnje se prikupi negdje oko 20 milijardi kuna iz mirovinskog doprinosa a trošak mirovine je 37 milijardi kuna i kolegama koje pričaju da se ide na ruku krupnom kapitalu, imate doprinose koji su iz i na plaću, iz plaće je ono što je sastavni dio bruto plaća, što svaki poslodavac mora ugovoriti sa svojim zaposlenikom i imate doprinos na plaću a to je ovaj, to je ovaj zdravstvo. Prema tome nemojte pričati o tome da se ide na uštrb jer tim se poslodavcu ništa ne smanjuje ako imate ugovor na bruto plaću ali očigledno je netko plasirao zgodnu tezu a vidjet ćemo tko je bio sluga i bankara i krupnog kapitala. Vrlo brzo će vrijeme pokazati.
Hvala lijepa. Evo s time smo iscrpili izjave na početku sjednice, pa ćemo krenuti po dnevnom redu. Evo s time smo iscrpili izjave na početku sjednice, pa ćemo krenuti po dnevnom redu, dakle prva točka je kao što znate sukladno dnevnom redu danas - Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2015. godinu Dakle za prošlu godinu. Podnositeljica je Povjerenica za informiranje na temelju članka 60 Zakona o pravu na pristup informacijama te članku 214. Poslovnika Sabora. Materijale ste primili opremom Sabora. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav te Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Vlada je također dostavila mišljenje. Želi li podnositeljica dodatno obrazložiti izvješće? Da. Izvolite, uvažena Povjerenica za informiranje, gospođa Anamarija Musa, izvolite.
Zahvaljujem. Pozdravljam uvažene zastupnice i zastupnike i podnosim izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2015 godinu. Izvješće je prilično opsežno. Objavljeno je na stranicama Sabora i već su ga imali prilike pročitati pa ću ovdje ukratko iznijeti najvažnije nalaze iz izvješća koje pokazuje na koji način se provodio Zakon o pravu na pristup informacijama kojim se osigurava ostvarivanje Ustavom zajamčenog prava građana na informacije a koje je pretpostavka za transparentnost i otvorenost javne uprave i javnog sektora i javne vlasti naravno, vladavini prava, efikasnosti javne uprave i vrlo važno suzbijanju korupcije. Ujedno se istim zakonom uređuje i ponovna uporaba informacija i otvoreni podaci javnog sektora koji predstavljaju obveze iz direktive EU o informacijama javnog sektora. Upravo zbog preuzimanja Direktive prošle godine izmijenjen je Zakon o pravu na pristup informacijama i on je stupio na snagu u kolovozu 2015. Što se tiče, dakle samog stanja provedbe zakona ovdje ću istaknuti da trenutno obvezu provedbe ovog zakona ima 5940 tijela javne vlasti koji su dužni omogućiti građanima pravodobnu, potpunu i točnu informaciju o svom radu, načinu odlučivanja, odlukama koje donose i to na način da prije svega te informacije objavljuju na internetskoj stranici tijela, a isto tako da prema zahtjevu građana pruže informacije kada su to dužni sukladno odredbama ovog Zakona i zakona kojima se uređuju pojedina ograničenja od osobnih podataka i klasificiranih podataka na dalje. Isto tako tijela tih 5940 dužni su omogućiti ponovnu uporabu informacija i objaviti otvorene podatke javnog sektora a koji bi trebali omogućiti razvoj gospodarstva osobito srednjih i malih poduzeća u sektoru informacijske tehnologije i isto tako razvoj društvenih proizvoda osobito od strane udruga civilnog društva, akademske zajednice i medija. Također tijela javne vlasti su dužna omogućiti javnosti uvid u rad svojih kolegijalnih tijela i isto tako vrlo važno provoditi savjetovanja sa javnošću kad god da donose propise, opće akte i planske dokumente kako bi se ostvarila participacija, odnosno sudjelovanje građana i otvorenost tijela javne vlasti prema javnosti. Ponašanje tih tijela, dakle provedba zakona sa aspekta što sam sada spomenula podložno je kontroli od povjerenika za informiranje koji je zakonom određen kao tijelo koje štiti, prati i promiče ostvarivanje prava na ponovnu, na pristup informacijama i ponovnu uporabu informacija. To se prije svega odnosi na odlučivanje o žalbama, provedbu nadzora osobito inspekcijskog nadzora, rješavanje predstavki, promicanje prava, praćenje provedbe pojedinih odredbi zakona itd. Dakle, ovo se Izvješće odnosi na drugu godinu rada povjerenika i temelji se na podacima prije svega iz rada samog povjerenika, ali i iz podataka iz izvješća koja su tijela dužna podnijeti povjereniku do 31. siječnja. Ove godine tu je obvezu izvršilo 76,41% tijela, dakle ¾ tijela ili 4539 što je 500 tijela više nego protekle godine. Ali još uvijek, dakle nedostaje podnošenje izvješća od ¼ svih tijela koja su dužna provoditi zakon što je naravno prilično alarmantno i što ukazuje da jedan dio tijela javne vlasti osobito na lokalnoj razini, osobito dakle ustanova i trgovačkih društava lokalnih jedinica niti je upoznat sa tom obavezom, niti je nastoji izvršiti. Napominjem da su izvješća ove godine podnesena putem aplikacije za podnošenje izvješća i da je pri tome objavljen cjelovit popis tijela javne vlasti prvi put takav u Hrvatskoj koliko je meni poznato i koji je, dakle koji se ažurira na svakodnevnoj bazi i dakle svakoga dana se možete upoznati sa svim tijelima koja su zapravo tijela javnog sektora u Hrvatskoj. Tih 5000, 4539 tijela navodno je primilo 19000 zahtjeva građana što je pad u odnosu na ranije godine. Dakle, pokazuje da tijela javne vlasti u nešto manjem broju primaju zahtjeve za pristup informacijama što se može pripisati jednim dijelom pojačanoj objavi informacija na internetu. Međutim, naša je temeljna ocjena u odnosu na postupanje tijela javne vlasti i provedbu zakona, da je iako je zapravo stanje u pogledu transparentnosti i otvorenosti nešto bolje i postupno se poboljšava svake godine kako se jača primjena zakona, da ipak postoji, postoje znatni problemi i da je ukupna razina transparentnosti i otvorenosti ispod razine zadovoljavajuće s obzirom na posljedice koje zbog toga nastaju u samom javnom sektoru. Osobito su značajna odstupanja uočena na razini lokalne i područne (regionalne) samouprave, dijela pravnih osoba sa javnim ovlastima, pojedinih tijela koja imaju karakter udruga kao što su sportski savezi ili turističke zajednice. Ali ipak i među njima postoje primjeri dobre prakse u provedbi zakona. Naime, na svim razinama i u svim skupinama tijela uočene su prvenstveno nepravilnosti u postupanju sa zahtjevima građana osobito u pogledu poštivanja rokova za odlučivanje o zahtjevima građana, a taj nalaz osim u svakodnevnom postupanju temeljimo i na činjenici da na svakih 10 zakonitih rješenja tijela javne vlasti dolazi 17 nezakonitih rješenja što je pogoršanje u odnosu na proteklu godinu kada je taj odnos bio 10:12. Osobito je zabrinjavajuće ignoriranje zahtjeva građana od strane tijela javne vlasti, tzv. šutnja uprave, s obzirom da se 2/3 svih žalbi redovito već svake godine odnosi na tzv. šutnju uprave. Možda je razlog tome što su rokovi relativno kratki, ali prvenstveno smatramo da je razlog tomu što tijela javne vlasti ne poklanjaju dovoljnu pažnju kako ostvarivanju prava građana, tako općenito transparentnosti svog rada. Najveći razlozi za nepoštivanje zakona nalaze se u jednostavno niskoj svijesti samih tijela i njihove sposobnosti da provode zakon, a isto tako i relativno značajan faktor je i nepoznavanje od strane građana svojih prava i zapravo činjenice da vrlo često čak i kada budu odbijeni od tijela javne vlasti ne koriste pravni put koji im pruža zakon i ne obraćaju se žalbom povjereniku. Ta je praksa na žalost uočena vrlo često i od strane medija koji javnosti podastiru informacije, odnosno informaciju o tome da nisu mogli dobiti informaciju bez da koriste put, pravni put, datu informaciju dobiju i na odgovarajući način informiraju javnost usprkos tome što povjerenik za informiranje redovito sa Hrvatskim novinarskim društvom provodi edukacije za novinare. U 2015. godini zaprimljene su 624 žalbe od čega je, dakle 64% bilo radi šutnje uprave, s time da smo ih riješili 58% uz stopu rješavanja od 80, gotovo 85%. S obzirom da je ukupno rješavano 900 žalbi, jer žalbe dakle u rješavanju 2015. čine i žalbe iz prethodnih godina koje nisu bile riješene. S obzirom na brojke koje detaljno prezentiramo u ovom izvješću vidljivo je da se smanjuje, dakle da je zaustavljen trend porasta žalbi što je, kao što sam rekla može se tumačiti na dva načina. S jedne strane veći je broj informacija na internetu, dijelom i zbog toga što povjerenik za informiranje intenzivno radi na tome da se informacije sukladno članku 10. objavljuju na internetskim stranicama tijela javne vlasti i što se educiraju tijela javne vlasti da rješavaju zahtjeve pa zbog toga vrlo često ni nema potrebe za žalbama od strane građana. Međutim, ostaje činjenica da velik dio građana ne zna za ovo svoje pravo, nisu upoznati sa ovim svojim pravom niti znaju kako ga ostvariti. A jedan od pokazatelja je činjenica da je 50% svih žalbi podnijelo samo 10 osoba. Znači, polovica od ovih 624 žalbe su žalbe 10 istih osoba pri čemu je 8% svih žalbi podneseno protiv jedne općine od strane 2 podnositelja. Upravo zbog toga u narednom razdoblju u okviru kapaciteta povjerenika za informiranje jedan od temeljnih prioriteta je jačanje svijesti javnosti o pristupu informacijama. Mi smo protekle godine proveli 40 edukacija i sudjelovali na 41 javnom događanju, dakle ukupno 81 događaju da tako kažem međutim očito da prema javnosti to nije bilo dovoljno da zapravo počne tražiti više informacija. Također, naglašavam da je smanjen broj tužbi prema Visokom upravnom sudu koji je zapravo sudsko kolateralno tijelo u odnosu na odluke povjerenika što pokazuje s jedne strane da tijela javne vlasti počinju, i građani koji se obraćaju sa zahtjevima, počinju u većoj mjeri poštivati odluke povjerenika dakle bez da podnose tužbe sudu. Međutim, još uvijek se rješavaju pred sudovima neki predmeti iz 2012. i 2013. što se negativno održava na pravo na pristup informacijama. Proveli smo 21 inspekcijski nadzor i izrekli 104 mjere za kvalitetniju primjenu zakona. Međutim, inspekcijski nadzor se tek počeo provoditi u rujnu, dakle tek smo na početku sa temeljitim nadzorom pojedinih tijela. Dakle, od gotovo 6000 tijela zasada smo obradili samo 21, u okviru naših kapaciteta. Što se tiče prekršaja, dakle prekršaji se i ove godine, zapravo optužni prijedlozi za prekršaje protiv počinitelja odnosno prekršitelja zakona su zapravo minimalni. Kao i svake godine kreću se oko 10-ak. Činjenica je da zapravo prekršajno sankcioniranje u kontekstu postojeće regulacije u zakonu je relativno neefikasno kako proceduralno tako i s obzirom na činjenicu da je nemoguće kazniti tijelo javne vlasti. Dakle, izmjenom zakona mi više ne možemo kazniti samo tijelo nego pojedine osobe u njemu što naravno otvara čitav niz proceduralnih problema i ne omogućava efikasno sankcioniranje. Međutim, evo da zapravo sumiram, dva ključna područja osim ovog dakle već tradicionalnog nedostatka u rješavanju zahtjeva građana, dakle dva ključna kritična područja su nedostatna provedba savjetovanja s javnošću kada se donose propisi i isto tako slabo otvaranje podataka. Što se tiče provedbe savjetovanja s javnošću na centralnoj razini uspostavljen je portal e-savjetovanja koji omogućuje tijelima centralne države i svim drugim tijelima koji to žele da savjetovanja provode tim putem, dakle putem portala. Naravno tu postoje prostori za poboljšanje o kojima se i mi u ovom izvješću i bavimo ali međutim ključni problem provedbe savjetovanja su savjetovanja na razini lokalne i regionalne odnosno područne samouprave i ujedno isto tako pravnih osoba s javnim ovlastima koje zapravo vrlo često kad donose s jedne strane opće akte i različite provedbene propise jednostavno ne obraćaju se javnosti da da svoje primjedbe. Osobito zainteresiranoj javnosti koja će u perspektivi te propise i primjenjivati odnosno na koju će se konkretno ti propisi odnositi, što u konačnici ima posljedicu negativnog utjecaja na pravnu sigurnost jer se vrlo brzo pokaže da nekvalitetan propis treba mijenjati. Drugi problem je donošenje, pogotovo na razini zakona, donošenje propisa po hitnoj proceduri čime se samim time isključuje savjetovanje s javnošću u vezi kojeg zapravo stalno imamo i predstavke građana. Međutim, jednom kada je zakon već donesen osim naših upozorenja ne možemo puno učiniti. U osnovi savjetovanje omogućuje građanima da sudjeluju u oblikovanju javnih politika i donošenja propisa i da sudjeluju zapravo i daju svoj input, dakle svoje znanje i mišljenje za donošenje što kvalitetnijeg i boljeg propisa, ali isto tako sprječava neželjene utjecaje različitih interesnih skupina na sam sadržaj propisa. Drugo problematično područje koje sam spomenula je dakle slabo otvaranje podataka. Dakle, kao što sam rekla EU očekuje od svih svojih članica i mislim u krajnjoj liniji i Hrvatska je sudjelovala i sudjeluje u oblikovanju pojedinih elemenata politike otvaranja podataka u EU, dakle očekuje od svih svojih članica da maksimalno otvore sve podatke koji stoje neiskorišteni u javnom sektoru na način da oni budu računalno iskoristivi da bi ih gospodarstvo i osobito akademska zajednica, istraživači, mediji i udruge mogli koristiti radi stvaranja dodatnih koristi za društvo. Koristi koje se očekuju od otvorenih podataka u EU mjere se u milijardama eura. Hrvatska ne stoji u nekom komparativnom slučaju u odnosu na EU znatno lošije ali još uvijek smo recimo prema mjerenjima otvaranja podataka u drugoj zapravo, ne u prvoj grupi predvodnica nego onih koji još imaju puno toga za napraviti. S obzirom na planirano donošenje Strategije razvoja e-Hrvatske nadam se da će se u tom dijelu više angažirati i ostala tijela posebice Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo uprave i Ministarstvo poduzetništva. U cjelini, da privedem kraju, nužno je u sljedećem razdoblju kao što to na više mjesta navodimo jačati kapacitete tijela javne uprave posebice njihova znanja i stručnost za provedbu propisa i jednako tako poštivati ustavna prava građana na pristup informacijama i na sudjelovanje u donošenju propisa s čime će se u konačnici zaustaviti i broj žalbi i broj predstavki kojima se građani obraćaju povjereniku i zbog kojeg traže odnosno smatraju da je njihovo pravo ograničeno odnosno ostvarivanje njihovog prava spriječeno. Osobito je važno iz našeg shvaćanja, dakle prema našim predmetima da se na odgovarajući način koristi informiranje od strane tijela javne vlasti prema javnosti kroz medije jer iz prakse koju doživljavamo svakodnevno uočavamo da mediji polovično prenose informacije a onda građani moraju tražiti putem zahtjeva potpunu informaciju. Upravo jačanje svijesti svih onih koji sudjeluju u informiranju javnost kako tijela javne vlasti tako i medija i udruga nužna je kako bi se osigurala dugoročna provedba zakona. U izvješću preporučujemo mjere tijelima od izrade statutarnih, modela statutarnih odredbi za ostvarivanje pristupa dokumentima lokalnih predstavničkih tijela koje je Vlada ocijenila izvan svoje nadležnosti. Međutim mi i dalje smatramo da s obzirom da je pravo na pristup građana Ustavom zajamčeno pravo, da se ono mora i prema pojedinim skupinama, osobito lokalnim vijećnicima na odgovarajući način realizirati na način da se lokalnim jedinicama koje nisu u mogućnosti same razraditi i nemaju te kapacitete i znanja da bi znale kome i kakve informacije trebaju dati da im se ponudi na volju neki modeli statutarnih odredbi. Isto tako potrebno je doraditi odnosno konačno donijeti novi Zakon o tajnosti podataka i Zakon o medijima. I na kraju pozivamo Hrvatski sabora da nastavi jačati kapacitete povjerenika za informiranje koji sa svojih trenutno 8 zaposlenih nije mogao u potpunosti nadzirati i poticati na primjenu zakona 6 tisuća tijela javne vlasti. Proračun je u odnosu na 2014. povećan za 21% a broj zaposlenih dakle sa 4 na 8. Ujedno za ostvarivanje prava na pristup informacijama od ključne su važnosti programi udruga civilnog društva kao i udruga lokalnih i regionalnih jedinica koji u tom smislu pomažu ostvarivanju svrha zakona a ujedno i kao i povjerenik za informiranje ostvarivanju čitavog niza aktivnosti u strateškim dokumentima kao što su Strategija suzbijanja korupcije, partnerstvo za otvornu vlast, strategija reforme javne uprave, nacionalni program zaštite ljudskih prava i buduća strategija razvoja e-Hrvatske. Zahvaljujem, za pitanja sam otvorena kasnije.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Davora Bernardića. Izvolite.
Poštovan povjerenice pa evo replicirati ću vam na stvari za koje mislim da su bitne. Prva je, tiče se transparentnosti čistog trošenja javnog novca. Dakle korupcija i netransparentnost je što se moglo primijetiti i vidjeti i kroz primjedbe koje su pristigle u vaš ured, najniža, tj. najveća na najnižem nivou. Javni novac je javna stvar i trebalo bi biti važno kako se javni novac troši. Pojedine zemlje poput SAD-a, poput Novog Zelanda, poput Australije, javni novac troše u proračunsku razradu i prikazuju ga na internetu do zadnje stavke i na taj način svi građani imaju uvid kako se troši zadnji njihov dolar, odnosno zadnja njihova kuna i to bi trebala postati i praska u Hrvatskoj. Činjenica je da to u Hrvatskoj ne samo da nije praksa nego je daleko od toga i treba ojačati kapacitete, ne samo da jedinice lokalne samouprave nego i ministarstva to naprave a to se može samo kroz sustavan prijedlog odnosno kroz prijedlog nacionalnog zakonodavstva. Naravno uz to ide i jačanje svijesti. Dakle moje pitanje vama, dakle da li ste i koliko, i da li ste inicirali, da se kroz prijedlog zakona koji bi de facto trebao obuhvatiti tu obvezu pokuša javni novac koji je, na koji građani imaju pravo pristupiti kako se troši na neki način kroz prijedloge zakona prikazati kako se on troši na svim razinama uključujući jedinice lokalne samouprave. I da li je bilo spremnosti i od ministarstva da se više novaca inicira u kampanju osvješćivanja svih građana na ono što imaju Ustavom zajamčeno pravo. Inače sam podatak, vama čestitam na obavljenom poslu i na onom što ste radili ali sam podatak da vas je sada u tom uredu u 6000 tisuća tijela javne vlasti samo 8 govori o tome koliko je zapravo niska razina svijesti trošenja javnog novca odnosno prava na pristup informacijama. Prema tome to, evo to je moje pitanje.
Hvala odgovor uvažene povjerenice. Izvolite.
Dakle što se tiče trošenja proračunskog novca postoji zakonska obaveza svih tijela javne vlasti da objavljuju i to u strojno čitljivom obliku, dakle recimo u obliku excel tablica svoju potrošnju na godišnjoj razini. Naravno ta se obaveza negdje poštuje negdje ne poštuje i zapravo mi u svakom pojedinačnom slučaju potičemo i zapravo određujemo tijelima javne vlasti mjere da tu obavezu ispune. Kao što kažem ima ih puno i jednostavno to je situacija u kojoj morate nekim redoslijedom i nekom tehnikom od jednog do drugog jednostavno na osobnoj razini upozoravati da se to učini. Na razini države postoji pretraživač ali on zapravo pokazuje, on nije još dovoljno adekvatan, dakle treba omogućiti zapravo takav skup podataka, iznos podataka koji će pomoći onome koji se time bavi da radi analize o potrošnji. Dakle za sada je to samo na razini puke informacije po pojedinom tijelu na razini središnje države, dakle na razini proračunskog korisnika državnog proračuna. Što se tiče kampanje, mi smo, nadam se da ćemo u okviru EU fondova uspjeti osigurati određeni dio sredstava za kampanju. Međutim i druga ministarstva u okviru svog resora mogu također provoditi ovaj zakon na način da u okviru svojih resora osvještavaju o pojedinim informacijama koje su važne za korisnike, osobito u onim dijelovima koji su danas od, reći ću ključne važnosti, a to su recimo energetika, okoliš itd., gdje imamo i posebne odredbe o transparentnosti. Nadam se da sam odgovorila.
Hvala. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Blaženka Bobana. Izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Poštovana gospođo Anamarija Musa, srdačno vas pozdravljam. I jedan dio replike uistinu mi je zastupnik Bernardić uzeo I jedan dio replike uistinu me zastupnik Bernardić uzeo ali ima još jedan dio jer uistinu potpisujem sve ono što je on kroz repliku i na koncu postavio i pitanje. Vi ste u svom izlaganju ovdje rekli i novinare treba dodatno educirati i informirati. Međutim ja smatram da novinare i pri tome ne mislim na profesionalne novinare i ljude iz uglednih kuća novinara nego po lokalnim portalima, po ne znam čemu sve, što se netko bavi jer oni uistinu i tu ću vam potpuno otvoreno kazati uz prezid sa određenim kapitalom iz lokalnih zajednica i šireg područja, županija, pa ja ne mogu govoriti o nacionalnoj razini jer nisam za sada upućen u tom segmentu, uistinu rade. Primjer, zakon kaže, Zakon o pristupu informacijama da u roku 15 dana morate dati informaciju nekome kad netko traži informaciju. Zakon o javnoj nabavi, određeni Zakon o javnoj nabavi da u roku od 30 dana provodite javnu nabavu i onda vam se pojavi s lokalnih razina određeni novinar i on zatraži informaciju vezanu za tu javnu nabavu i na kraju to sve skupa distribuira određeni poduzetnicima koji nisu sigurni da li će se u tom momentu moći javiti na javnu nabavu. Da ili ne. U tom segmentu uistinu treba ta kolizija sa ostalim zakonima koji su u tijeku neki procesi, treba uskladiti a naravno i taj kodeks novinarski u segmentu pristupa javnih informacijama mislim da treba biti nešto malo bolje uređen jer oni u pravilu kao što rade profesionalni novinari na nacionalnoj razini ne rade na takvim razinama jer u konačnici nisu novinari nego formirali svoj neki portal i služe u ime određene tvrtke, kapitala ili firme sa tog područja ili lokalne uprave. I mislim da bi i u tom segmentu trebalo i kroz kodeks taj novinarski napraviti nešto vezano za pristup informacijama a vi ste se u izlaganju do tog, u tom segmentu i nešto dotakli. I naravno zakonski uskladiti to sve skupa vezano za ovaj segment javne nabave i zakona koji su u procesu. Hvala vam.
Odgovorit će uvažena povjerenica Anamarija Musa na pitanje.
Zahvaljujem. Evo kratko što se tiče medija. Dakle, mi smo već 2014. započeli sa edukacijom novinara, o tome kako ostvarivati pristup informacijama i dalje ćemo tu suradnju razvijati, naravno posjećenost je relativno slaba jer novinari možda misle da im to nije potrebno ali nadam se da će to biti pojačano. Najveći problem zapravo u praksi kada polovična, kada se javnosti daje polovična informacija upravo zbog toga što se od tijela javne vlasti ne dobije odgovarajuća informacija a tu sam već to sam i u izvješću navela zaključili da nedostaje pro aktivnije informiranje javnosti od samih tijela javne vlasti, osobito od Ministarstava i Vlade kada pogotovo medijska kampanja za pojedine politike. Mi smo primijetili da kada se mijenja neki zakon onda dolazi do porasta i zahtjeva i žalbi oko pojedinog pitanja umjesto da se javnost odmah na početku na odgovarajući način informira što neki zakon donosi, zašto se stvari mijenjaju i da se prethodno provede javna rasprava. Dakle, svi su ti problemi povezani. Zahvaljujem. Više ćemo pažnje pokloniti na ovo što ste rekli vezano za medije.
Hvala. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Arsena Bauka. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Mi smo dosta povjerenice surađivali u izradi zakona iz 2013. i izmjena zakona i oko 95% stvari smo se slagali, ovih 5% se odnosi na prekršajne odredbe. Pa kako ja vas nisam uvjeriti u svoje stajalište, to smatram i svojim osobnim neuspjehom, pa ću onda barem tu svoju, to podijeliti sa kolegama. Dakle, spomenuli ste kažnjavanje tijela javne vlasti. Ja smatram da je to besmisleno, doista. Dakle, najprije nekoga tko je na proračunu ako idete kaznit onda će se s jedne stavke proračun prebacit na drugu, to nema nikakvog smisla. Ako idete kaznit ove sa lokalne onda će se iz lokalnog proračuna nešto prebaciti u državni. To ima nekog smisla ali ne pretjerano velikog jer će taj manjak u lokalnom proračunu platiti građani kroz veće poreze ili ako se radi o lokalnom poduzeću onda kroz veću cijenu vode itd. Prema tome, ja i dalje smatram da ne treba kažnjavati tijela kao takva nego odgovorne osobe u njima. Time se naravno malo rasterećuju sudovi i može se više fokusirati na one koji su dosta doprinijeli da dođu do povrede zakona i također smatram da su prekršajne odredbe u Zakonu iz 2013.godine bile preširoke i da ustvari nema nijednog onoga koji se bavi, na koga se zakon odnosi, koji nije počinio neki prekršaj u tom smislu. Primjerice Ministarstvo financija u prošlom sazivu Vlade bi moglo biti prekršajno kažnjivo zato što nije provelo javno savjetovanje za Zakon o švicarskom franku, a isto tako MUP u ovome sazivu moglo bi biti prekršajno kažnjeno zato što nije provelo savjetovanje zbog ovog Zakona o nadzoru državne granice. Da ne govorim o zastupnicima kad su predlagatelji zakona da bi oni po tome trebali po javno savjetovanje. Prema tome, mislim što se tiče prekršajnih odredbi, mislim da je ova regulacija bolja nego što je bila u prošlom zakonu ali vjerujem da ćemo o tome još raspravljati.
Hvala. Odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Evo drago mi je što smo potakli tu raspravu jer ovo je izvanredno mjesto da se o tome raspravlja, čak i ovih 5% vezano za prekršajne odredbe se slažem dijelom u odnosu na osnove kažnjavanja i tu smatram da nije problematično novo rješenje. Zapravo u svakom slučaju povjerenik treba provesti cijeli postupak da bi nekoga mogao kazniti. Međutim, koga se kažnjava je s mog aspekta problematično jer to vidimo u praksi. Ja se slažem da s vašeg aspekta gledanja na čitav sustav, prebacivanje financija iz jedne kućice u drugu nema nekog veliko efekta ali s aspekta svakog čelnika tijela javne vlasti, njegov proračun je samo njegov proračun, ako ostane bez novca koji bi morao po kazni, naravno da će ga to potaknuti, ta mogućnost će ga potaknuti da poštuje zakon. Mi sad imamo situacije, recimo protiv Hrvatskog nogometnog saveza, prekršaj koji smo pokrenuli da nam je optužni prijedlog odbačen zato što predsjednik Hrvatskog nogometnog saveza nije potpisao optužni prijedlog ali da ga je primilo samo tijelo i da možemo kazniti tijelo onda bismo ih mogli kazniti. Evo recimo to je jedna situacija gdje se to rješenje nije pokazalo dobro, možda se pokazuje u odnosu na neke druge propise i nema smisla. Ali u odnosu na pristup informacijama vrlo je važno da svako tijelo javne vlasti zna da će ostati bez dijela proračuna ako ne poštuje zakon. A mi s druge strane imamo slučajeve prekršajnog kažnjavanja pojedinih čelnika koji su bili čelnici prije tri ili četiri godine, a sada rade skroz neki drugi posao i zapravo je postupak relativno besmislen, jer kažnjavamo osobu, a ne tijelo. Evo to je moj komentar. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo povjerenice, kolege saborski zastupnici iz ovoga izvješća koje je odlično napravljeno sa brojem ekipe koja 8 članova broji ovo izvješće govori o pravu na informaciju svih u biti u 2015. godini na kojoj razini je Hrvatska neuređena država. U 2015. godini govorimo da je četvrtina obveznika koja je trebala dati izvješće vama, prava na informaciju nije dala. Znači, mi u 15 godina stvari koje se najbitnije u biti, koje su naši građani dužni znati poduzetnici svi oni koji imaju namjere graditi ovo društvo boljim nisu imali te informacije, pa tako imamo primjera koliko je toga procurilo s jedne i s druge strane. Vidim da se javljaju bivši ministri kod javnih nabava, zapošljavanja, netransparentnosti trošenja novca i poticaja i razno raznih stvari koji su se dodjeljivali bez toga da su naši građani dobili svu informaciju i to vidimo iz ovoga Izvješća. Kad pogledamo znači kako to definirati. Pod jedan, osnovni predznak, to se kaže da se u Hrvatskoj mnogo stvari, tj. većina stvari radila ispod žita ili ispod stola. Zbog toga i je sada društvo di je i zaista sam razočaran kad vi ste uložili ovoliki trud, sankcija nema jer vrlo su nikakve, trebaju bit oštrije sankcije, pa neka se zna. Neka i lokalna samouprava ili netko drugi to plati, ali neka javnost znade. Poglavito me razočara kad čujem osam ljudi da je tu u povjerenstvu. Osam ljudi, a kad vidimo da imamo 200 agencija, a pola ih od tih agencija negdje od cirka, a pola agencija, polovica uopće nema cilja, ni smisla, ni svrhe. Znači, ovdje triba bit jedan pojačan tim i ima prostora bez novih zapošljavanja. Ima onih koji ne znaju šta rade po našim uredima, agencijama, upravama i ostalima. Hvala.
U raspravi prvi su se javili stranka Hrvatskih laburista – stranka rada i uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Mislim da je ovo Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama i općenito rad povjerenika za informacije vrlo bitan jer on svjedoči otvorenosti našega društva, mogućoj efikasnosti, povjerenju u institucije i zapravo ta transparentnost sama po sebi je dokaz da je moguća borba i efikasna borba protiv korupcije. Ono što mogu zamjeriti ovom Izvješću, to sam jučer i na Odboru za ljudska prava i nacionalne manjine i rekao pa ću ponoviti ovdje. Izvješće je po meni vrlo korektno, čak dapače vrlo dobro napisano, objektivno i u svakom slučaju odmah da kažemo da ćemo mi u ime kluba podržati ovo izvješće. Ali očigledno gospođa Musa ima iskustva sa saborskim zastupnicima pa pretpostavlja da se to ne čita pozorno, pa je iste stvari ponavljala i u uvodu i u razradi i u zaključku od proračuna. Netko će samo uvod, netko će samo zaključak, pa onda ipak će doći do noga što ja želim poručiti kao, dati kao poruku. Pa ako je to metodologija onda u redu, ali mislim da ne treba kako da kažem opterećivati sa obimom materijala jer on je sam po sebi reprezentativan i stvarno puno toga govori. Ovdje je konstatirano da je 76% tijela javne vlasti dalo svoje izvješće, 24, pet nije i odmah se postavlja pitanje zašto nisu, koji su razlozi. Da li to netko je obvezan navesti, čuli smo da i to je gospođa Musa rekla, da ona ne može kazniti tijela, odnosno sankcionirati tijela, možda samo sankcionirati osobe. Ja mislim da čak ne može ni osobe. I postavlja se onda pitanje smislenosti ako ne možeš ni osobe, odnosno što ona može, tako sam ja barem razumio pa ću to ponoviti. Ako sam pogriješio ja bih vas molio da me onda ispravite, a to znači otprilike ovako. Vi ne date izvješće, onda gospođa Musa ili netko njen napiše izvješće, pošalje osobi u tijelo javne vlasti, ono ga ne želi potpisati jer ako ga potpiše, odnosno sebe dovodi u neugodnu situaciju. Znači, ono ga ne potpisuje. Šta ostaje gospođi Musi nego da podnese prekršajnu, obrati se Prekršajnom sudu. Međutim, sudac Prekršajnog suda kaže on to ne može procesuirati jer izvješće nije potpisano. Kaže se, ali nije želio potpisati, on je upoznati sa materijom ali nije želio upoznati. Sud to ne prihvaća. I postavlja se pitanje smisla čemu onda takva procedura kad unaprijed znamo da od toga neće biti ništa. Ako se računa s tim da će se svećenici možda, pardon da će se političari postidjeti toga što ne potpisuju, pa će to nekako izazvati javno sramoćenje. Bojim se da je to slaba navada. To je otprilike, zato sam spomenuo svećenika jer mi je bilo na pameti. To je kao kad vjerujete da će svećenik bilo koje vjero ispovijesti zagovarati komunističke ideje. Znači neće, političar neće pocrveniti, jer on naprosto živi od toga da ne pocrveni osim ako nije ljevičar, ali to je već nešto drugo. Ali valjalo bi podsjetiti kada govorimo o ovom izvješću, da povjerenik za informiranje nije bio uvijek dobro došao. Sjetimo se početaka. Da nije bilo britanskog veleposlanstva ja se pozivam na jedan intervju gospođe Muse koji sam svojedobno čitao, pa sam ga ponovio, gdje ona kaže ali prema nama se odnose kao prema NGO-u sa početka devedesetih godina. Budući da sam ja početkom devedesetih godina bio član jednog NGO-a koji je tada bio proglašen za glavnog neprijatelja Hrvatske koji se bavio ljudskim pravima. Znam otprilike što je time želio reći. Ali srećom sada se situacija popravila tako da oni sada imaju čak i 8 zaposlenih. Ali to je naravno jako, jako malo da bi se zapravo efikasno moglo sve raditi. Uspostavljena je kako nam kaže središnji katalog baza podataka i na 31. prosinca 2015. godine zaključeno je odnosno utvrđeno je da postoji preko 6000 tijela javne vlasti i preko 4500 službenika. To treba sve na neki način iskontrolirati jer povjerenik za informiranje je neka vrsta korektiva vlasti. I mislim da bi ga trebalo pomoći i apelirati na Sabor koji donosi proračun i na Vladu koja predlaže proračun, nemojmo zaboraviti da Sabor imenuje i razrješuje povjerenika, znači apelirati na nas odnosno na Vladu da se povećaju sredstva za rad povjerenika. Ona jesu konstantno se povećavaju iz godine u godinu ali vidimo i sami da je to dosta slabo i malo ako govorimo o tome da treba izvršiti brojna savjetovanja, treba inspekcijske poslove vršiti. I na koncu konaca treba također što gospođa Musa zagovara pristupiti konvenciji Vijeća Europe o pristupanju službenim dokumentima jer navodno je hrvatsko zakonodavstvo prilagođeno i potpuno odgovara tim standardima i nema razloga da se to onda na neki način tome ne pristupi. Tijekom 2015. godine podneseno je preko 18 tisuća zahtjeva i 900 zahtjeva za ponovnu uporabu informacija. Velika većina je riješena, samo 2% ili 77 slučajeva nije adekvatno riješeno. Postavlja se pitanje ako nije adekvatno riješeno koja su obrazloženja zašto nisu? Obrazloženja su obično dosta ovako birokratska, činovnička ne uklapaju se u Zakon o pravu na informiranje ma što to značilo. To je neka vrsta ja bih tumačio diskrecionog prava službenika koji to rade, koji nisu dovoljno educirani ili naprosto žele prikriti nešto što vjerujem da nije čest slučaj ali dešava se jel', da se na neki način dođe do informacija posebno vezano uz financije, donacije, sve ono što zapravo zadire u nešto što je javni, o čemu je bilo ovdje govora, što je javni novac. Tijekom 2015. godine zaprimljeno je preko 620 žalbi, riješeno je 58%. Također je gospođa Musa navela, a mislim da je to podatak koji treba ponoviti i koji treba zabrinuti, a to je da na 10 valjanih pravilnih izvješća, rješenja, odluka je 17 onih koji su nevaljani. E sad, tu bi možda naglasak trebao se staviti na to kako poboljšati stanje stvari u RH jer ono što je bilo, bilo je i promijeniti ne možemo, ali eventualno da vidimo što možemo napraviti da se stvari poboljšaju jel'. Treba u svakom slučaju ostvariti češći inspekcijski nadzor. Ali to traži novaca rekli smo. Treba onda edukaciju službenika poboljšati i mislim da je važno, a to ste u izvješću donekle napominjali ali ne u onoj mjeri i dovoljno koliko mislim da bi trebalo a to je da se vodi računa o teritorijalnom ključu. Znači da se sve ne kako da kažem stacionira samo na Zagreb i okolicu nego na cijelu RH jer glavni problemi su uglavnom se konstatira na području lokalne i regionalne samouprave. Treba koristiti usluge medija, a samim time i novinare instruirati odnosno educirati kako na pravi način se nositi s tim problemom i senzibilizirati javnost za shvaćanje značenja o pravu pristupa na informaciju, što ona zapravo znači za društvo. Poboljšati organizaciju rada u tijelima javne vlasti, zatim treba pretpostavljam napraviti i novu klasifikaciju dokumenata. Kad govorimo o novoj klasifikaciji dokumenata ja nisam tu stručan ali pretpostavljam da se radi o tome da postoje izvješća, podaci, informacije koje su vezane za MUP, koje su vezane za Vijeće za nacionalnu sigurnost ili ne znam za nešto slično koji onda su iz obično opravdanih razloga nisu za javnu uporabu. Ali recimo primjerice ako imamo slučaj kao što je gospođa Petir navela 300 branitelja RH koji se nalaze na potjernici MUP-a Srbije jel', a navodno to MUP Hrvatske zna onda ne vidim razloga ne da sad ja tu ukucam pa vidim koji je to, to nije moja briga jel', ali u svakom slučaju da ljudi koji se nalaze na tim potjernicama znaju o tome da se nalaze na tim potjernicama. To bi trebalo na neki način riješiti. Tu možda ne spada ovaj Zakon o pravu pristupa informacijama ali u svakom slučaju često brkamo, i to me gospođa Musa jučer i upozorila, onu informaciju koju mi osobno želimo koristiti ali koja nije od javnog značaja odnosno nema javni značaj od onoga što je informacija kojoj svatko može pristupiti i ima pravo pristupiti. I još jedna stvar je tu, po meni, važna a to je kako da kažem komunikacija sa civilnim društvom. Navodi se ovdje da je recimo povjerenica ostvarila dobar kontakt i koordinaciju sa GONG-om pa upozorava na projekt otvorena vlast i povjerenje građana, Transparency International itd. I doista civilno društvo je nešto što je zapravo neki lakmus papir cijele zajednice. Međutim, ako vidimo kako se nova Vlada, prije svega Ministarstvo kulture, odnose prema civilnoj sceni ili barem jednom velikom dijelu civilne scene da je na neki način shvaća kao nešto nepoželjno, nešto što treba suzbiti ili u svakom slučaju treba marginalizirati pa ja bih čak rekao vrši se svojevrstan mobbing dijela civilnoga društva i onda zapravo postavlja se pitanje koliko će i povjerenik odnosno i sve to za što se on zalaže biti efikasno, imati smisla ukoliko zapravo s jedne strane podižemo neke standarde a s druge strane te standarde gušimo. Na koncu konaca i vidimo i sami prve rezultate, kvalitete medija je u Hrvatskoj prema istraživanjima pala. Mi smo izgubili 5 mjesta na toj rang listi. Sad se recimo Srbija nalazi ispred nas po medijskoj kvaliteti ako možemo tako reći što bi također trebalo biti nešto što nas može zabrinuti. Koliko god bi željeli prihvatiti te informacije ili ne ali one stoje i one se međunarodno i javno upotrebljavaju. Također treba upozoriti na jednu činjenicu koju gospođa Musa optimistično spominje i kaže pao je broj žalbi na postupanja. Ona to tumači time kao, barem sam tako ja shvatio, povećano povjerenje prema institucijama. Ja bih mogao to dijelom prihvatiti ali ono što sam rekao i jučer a to je da, zapravo čini mi se da su građani rezignirali, da je to neka vrsta pasivne rezistencije, naprosto toliko pišemo, tražimo da se riješe pojedini slučajevi a od toga zapravo ništa nema pa onda više i ne pišemo jer ne očekujemo ništa. Ali u svakom slučaju njen rad treba pozdraviti i treba ga podržati i treba ga financijski ojačati jer je to u interesu svih nas. Znači mi ga u ime kluba podržavamo. Hvala.
Hvala. Evo ova rasprava je izazvala nekoliko replika. Prva je uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Složio bih se s vama kolega da nema transparentnosti. Međutim, nije ta netransparentnost slučajna, to su političke elite u prethodnih 20 godina, znači ciljano radile jer da je bilo volje političke, bilo koja vlast mogla je ovo pitanje urediti. Naravno, gledamo lokalnu ili regionalnu ili upravu državnu, evo kod zapošljavanja. Naravno da je interes onima koji su na vlasti šta nije normalno u demokratskom društvu da se taj natječaj za radna mjesta sačuva, da se sakrije ili ako se treba netko zaposliti u Dalmaciji da izađe u Glasu Slavonije taj obavezni zakonski poziv javni ili u Rijeci, pa da izađe u Dubrovniku. To su problemi a znači to su napravile političke elite koje su upravljale sada državom. Ovo je izvješće za 2015., vi ste spominjali '90.-tu godinu, vi spominjete ratno vrijeme kao vrijeme žrtve. Vi spominjete civilno društvo, da civilno društvo je najbitniji segment i treba ga ojačavati ali ne ojačavati da smo četvero, petero ljudi u Hrvatskoj drže predavanja non stop i kontinuirano. Pa ja se sjećam i vas, vi ste isto djelovali u civilnom društvu, pa kontinuirano ste samo vi i još par bili na televizijama pa tako i javno. To nije dobro. Znači treba široki spektar bez obzira jer civilno društvo se ne smije ideološki vezati za bilo koju političku opciju bez obzira na lijevu, na desnu, na centar nego treba braniti interese društva, interese običnoga maloga čovjeka. Zbog toga i je korupcija, ne transparentnost, kod javne nabave. Pa zbog čega naši gospodarstvenici, zbog čega gospodarstvenici bježe i ulagači iz Hrvatske? Pa zbog ovoga problema. Nema svatko informaciju, informacija je najskuplja. Pa tu su krive političke elite. Ovo nije izvješće iz '90.-te godine, ovo je izvješće iz 2015. a vi ste sada, ušli ste na listi sa koalicijom Hrvatska raste. Pa isto je bilo i prije, nema tu nikakve razlike. Znači jedino što se mora promijeniti to je transparentnost i ojačavanje Ureda prava pristupa na informaciju i dati zakonski okvir da budu i sankcije. Hvala.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Pa ja mislim da se barem u ovome razumijemo da je transparentnost nešto što je bitno za funkcioniranje cijele ove priče. A što se tiče civilne scene, ja sam spomenuo ne zato da bih sada držao nekome lekcije ili da bih plakao zato što je nekome uzet novac a nekome nije nego doista civilna scena mora funkcionirati, neka cvjeta tisuću cvjetova što bi se reklo. Prema tome i lijevi i desni i oni gore i oni dolje podjednako moraju imati šanse. Ako se tvrdi da to ranije nije bilo, ja mislim da je bilo daleko demokratičnije nego danas, ali činjenica je da danas ovo što se radi nije dobro za civilnu scenu bez obzira kako se radi. Evo samo to.
Hvala. Sljedeća replika uvaženi zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane kolegice i kolege. Mislim da je Izvješće povjerenice za informiranje za Hrvatski sabor rekao bih najvažniji izvor kako bi Hrvatski sabor mogao ostvariti jednu od osnovnih funkcija a to je kontrola. Kontrola, međusobna kontrola različitih grana vlasti. Ovo što smo dobili nije za jednokratnu upotrebu pa raspravom mi riješimo problem. Tako nećemo pomoći ni građanima ni povjerenici za informiranje, dakle ovo je za trajnu upotrebu svakog zastupnika i svakog kluba koji želi odraditi svoju zadaću nadzora nad drugim granama vlasti. Naime, povjerenica je jedna od institucija koja u ime Sabora vrši nadzor drugih grana vlasti. Ima tu još pučki pravobranitelj, … [[Upadica se ne čuje.]] imamo USKOK, imamo izvještaj Vrhovnog suda, sve je to alat kako bi Hrvatski parlament, predstavničko tijelo građana moglo ostvariti svoju zadaću međusobne kontrole sviju grana vlasti. U tom smislu mislim da je izvješće izuzetno vrijedno, pregledno, daje trendove, što je najvažnije daje karakteristične slučajeve koji su važni za ostvarivanje prava građana. U tom smislu mislim da treba ojačati ured ali bi trebalo da povjerenica za Hrvatski sabor daje rekao bih češće izvješće u tzv. realnom vremenu kako bi Sabor mogao reagirati a ne tražiti da se putem kazni riješi demokratski odnos snaga od tri grane vlasti. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika je uvaženi zastupnik Ladislav Ilčić.
Poštovani gospodine Pecnik, spominjali ste pravo na, dakle koje su informacije važne za javnost a koje nisu. Pa postaviti ću vam jedan konkretan primjer, u Varaždinu je sagrađena jedna građevina evidentno suprotna mnogim propisima i zakonima. Za nju je izdana građevinska dozvola i struka se očitovala o tome da je to suprotno tim propisima. Susjedi su bili pozvani kao kada se izdaje ta građevinska dozvola da se očituju i tamo im je rečeno ma to ne može se to više ništa zaustaviti, sve je to, uglavnom na brzaka su ih obavili, niš ih nisu ni pokazali i potjerali su ih van. I tek kada su oni došli k sebi, kada su oni vidjeli da se prije izdavanja građevinske dozvole nekoliko mjeseci ta građevina počela graditi a radi se o stambenoj zoni gdje njima u susjedstvu umjesto kuće polovica biti građen za što su ima majstori rekli da grade studentski dom a u to je bila uključena jedna šira priča, sad da ne širim priču. Oni su pokušali doći do informacije, pokušali su doći do projekta i ovi na zavodu urbanističkom koji izdaje građevinske dozvole to jednostavno nisu dali. U to je uključen ne samo investitor, projektant, glavni projektant, građevinski odjel u Varaždinu nego čak i neke institucije iz grada i izgleda i bivši pomoćnik ministra graditeljstva koji je iz našeg kraja i jednostavno tu informaciju oni nisu mogli dobiti. Onda su se žalili lokalnoj, povjerenici za informiranje koja im je rekla da ne može dati tu informaciju zato jer je taj projekt pod intelektualnim vlasništvom što mi se čini poprilično smiješnim obzirom da se radi o dozvoli građevinskoj dozvoli koja, ne znam koja sve mjesta ima. I drugo pitanje, što mislite o tome je li to pravna javnosti, samo kratko. Kad su se žalili gospođi Luciji Cahunek, lokalnoj povjerenici za informiranje, njoj se žale, oni se žale istoj osobi koja je izdala, onda bi to trebalo i poslati gospođi a u roku od 15 dana još to nije otišlo, ja mislim da vi još niste dobili taj dopis. Znači, pravo na žalbu i pravo na javnost, interes javnosti. Dakle, jedno i drugo po mojem mišljenju apsolutno je nelogično.
Odgovor, uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Dobro, ja baš nisam neka adresa koja može stručno odgovoriti ali u svakom slučaju se slažem s vama da doista treba pravovremeno djelovati i to je bilo rečeno jer svaka informacija koju dobijete kasnije, … priči kraj. Ali problem je koliko sam ja shvatio iz ovih izvješća a čini mi se i imajući iskustva u radu u lokalnoj samoupravi kao gradski vijećnik, ne znam kao savjetnik gradonačelnika nekada neposredno nakon demokratskih izbora itd., a to je da doista veliki broj problema je kod službenika koji doista ne znaju, nisu upućeni kako, na koji način reagirati i onda najviše su naučili tako da odbiju dati informaciju jer su onda sigurni da je to najmanja šteta. Naravno da to nije dobro i stalno se zato upozorava na potrebu edukacije ali sve ovo što navodi gospođa Musa, sve to traži novaca nažalost, a mi novaca, nekako smo škrti, ne damo novce. I tu je problem ako sam bio jasan.
Hvala. Sve smo iscrpili replike. Sljedeći je Klub zastupnika HDZ-a uvaženi zastupnik Žarko Tušek.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo povjerenice. Uvodno smatram da je neovisno o političkom predznaku bilo koje od naših stranka, svi zajedno bismo morali željeti stvarati društvo jasnih, demokratskih vrijednosti i standarda jer u načelu dobrobiti koje iz toga proizlaze u interesu su svih nas. To ne bi smijelo biti samo načelna kategorija iako je to u slučaju Zakona o pravu na pristup informacija i Ustavom zajamčena vrijednost, to bi trebao biti jasan obrazac u ponašanju svih nas pojedinačno a onda i svakog tijela javne vlasti. Obzirom da je danas pred nama izvješće za 2015. godinu, ispred Kluba HDZ-a pokušat ću u kratkoj analizi apostrofirati ključne probleme provedbe Zakona o pravu na pristup informacijama kako sa pozicije onih koji su cijeli zakonodavni okvir kontroliraju, znači ured povjerenice za medije, tako i sa aspekta onih na koje se zakon odnosi a to su sva tijela javne vlasti. Prema zadnjem ažuriranom popisu tijela koja su obveznici podnijeli izvješće o provedbi ovog zakona, izvješće je dostavilo 76%,4 evidentiranih tijela javne vlasti. Očigledno je da niz uputa, podsjetnika i požurivanja od strane povjerenstva za informiranje još uvijek ne dovodi do apsolutne prihvaćenosti zakonskih obveza od strane tijela javne vlasti. Proteklih godina kao jedan od ključnih segmenata nepoštivanja Zakona o pravu na pristup informacijama odnosio se onaj dio zakona iz članka 10. a koje regulira područje tzv. pro aktivnih objava informacija koje isto predstavljaju … temelj transparentnosti rada tijela javne vlasti. Iako je primijećen trend jačanja opsega različitih vidova, informacija putem internetskih stranica još uvijek nije riješen problem neujednačenosti u pogledu toga koje se vrste informacija objavljuju. Većinom se pogotovo sa pozicije lokalne samouprave objavljuju informacije tzv. lakšeg sadržaja, strategije, planski dokumenti, opći akti. Kritike koje su se proteklih godina upućivale pogotovo u smislu da u ovom segmentu provođenja zakona postoji određena vrsta pre normiranosti te da sva razina tijela javne vlasti neće moći odgovoriti na izazove zakonodavca, očiglednost i dalje pokazuju opravdanima. Kao također vrlo bitan dio zakona smatra se provedba članka 11. koje se odnosi na savjetovanje sa zainteresiranom javnošću. Od ukupnog broja predstavki 7% odnosi se na kršenje ovog članka zakona i proteklih godina do ovog izvještaja upozoravalo se da se ovaj članak zakona ne provodi u dovoljnoj mjeri pogotovo segmentu neprovođenja, savjetovanja sa javnošću onda kada je to potrebno ili je u prekratkom roku u kojem se savjetovanje provodilo. Izvješće jasno upozorava na određenu razinu nelogičnosti i brojki iako kumulativno su najviše izvješća provodile jedinice lokalne i područne samouprave. Kada se u kontekst uzme njihova relativna brojnost ispada da su iste provodile posebno po jedno savjetovanje godišnje. To je u svakom slučaju negativni podatak obzirom na utjecaj ovog dijela zakona u svakodnevnom realnom životu. S druge strane kako je u prvoj polovici 2015.godine pokrenut središnji portal za provedbu e-savjetovanja koji je u vremenskom periodu od pokretanja pa do kraja 2015.godine proveo oko 360 savjetovanja na koje je bilo 4 tisuće 600 komentara očigledno je da je određena dinamika javne komunikacije otvaranjem ovog portala ipak postoji. Ipak samo je 18% komentara prihvaćeno pa se postavlja realno pitanje u kojoj mjeri jest krajnji doseg ovog servisa zasigurno se osigurava veća razina transparentnosti, otvorenosti javne vlasti. Ali s druge strane jasno se pokazuje realni utjecaj javnosti na sam postupak donošenja zakonskih i podzakonskih akata, strategija, planova i programa. Podatak koji je svima sigurno vrlo bitan, a isti govori na načelnoj razini najtočnije u kojoj se mjeri zakon općenito provodi jest broj zahtjeva za pristup informacijama kojih je bilo nešto više od 18000, te broj zahtjeva za ponovni pristup informacijama kojih je bilo oko 900. Pozitivno je u tome iako se radi o očigledno velikom broju pojedinačnih zahtjeva je činjenica da zahtjevi postoje što pokazuje razumijevanje javnosti oko biti i važnosti samog zakona. Dobro je također da se najveći dio zahtjeva rješava u roku, te usvaja u cijelosti. No slijedom toga nije moguće apsolutno konstatirati u kojoj mjeri je otvorenost javne vlasti uistinu zagarantirana prema intenciji koju zakonodavac ima u svezi ovog zakona. Iako je samo 2,77% zahtjeva odbijemo, a najčešće se to odnosi na ocjenu javne vlasti da se informacija koja je tražena ne smatra informacijom u smislu Zakona o pravu na pristup informacijama od samih statističkih pokazatelja važnije bi u ovom dijelu bilo ući u sam sadržaj, meritum tema i pitanja u kojima se pojedini zahtjev usvaja, djelomično usvaja ili odbija. Kada bismo to vidjeli svaki pojedini slučaj zbog kojeg je zahtjev odbijen onda bismo uistinu mogli malo objektivnije govoriti o tome u kojoj se mjeri službenici za informiranje na svim razinama prvo osposobljeni i educirani, a drugo uistinu slobodni i autonomni u svom radu. Korektiv cijelog procesa o čemu također želim reći nekoliko riječi u prvoj razini jest žalbeni postupak pred Povjerenstvom za informiranje, a onda u drugoj razini sudski nadzor Visokog upravnog suda. O problemu slabih kapaciteta Ureda povjerenice za informiranje već je bilo riječi nekoliko puta. Na žalost, ako ovaj sustav uistinu želimo učiniti stabilnom polugom razvoja demokratskih standarda našeg društva očigledno je da će se tu morati naći neka dodatna rješenja. Previše je jednostavno nerješivih predmeta. Od Povjerenstva za informiranje same povjerenice može se i mora očekivati jasan plan akcije, ozbiljna analiza stanja, te prijedlozi kako taj problem u budućnosti riješiti. Činjenica je ipak da na Visokom upravnom sudu najveći dio rješenja povjerenika za informiranje je prihvaćen, doprinosa na neki način u jačanju vjere, stabilnosti naših institucija. Naravno ako primarno svi zajedno uopće želimo vjerovati da one uistinu imaju svoj stručni dignitet. Po meni, po klubu HDZ-a one imaju. Zaključno. Možemo se složiti sa ocjenom Povjerenstva za informiranje da je transparentnost i otvorenost tijela javne vlasti u kontekstu poštovanja Zakona o pravu na pristup informacijama iz godine u godinu ipak na višoj razini. Radi se zapravo o logičnom slijedu i procesu u koji je do sada ipak investirana određena količina političke volje, iako bi se o tome ozbiljno moglo govoriti tek ukoliko bi tu razinu političke volje realno slijedili materijalni resursi kojih je očigledno premalo na svim razinama. Odstupanjem od ozbiljne razine transparentnosti i otvorenosti koja su značajnije vidljiva u segmentu lokalne samouprave razumljiva su zbog toga što je ta tema na lokalnoj razini jednostavno nije prepoznata kao strateška i to ne samo zbog samovolje lokalnih tijela vlasti o čemu smo danas opet govorili već zbog realne nemogućnosti, osiguranja kvalitetnih ljudskih kapaciteta koji bi se tom tematikom bavili sa dovoljnom razinom stručnosti i edukacije, te jednako tako dovoljnom razinom objektivnog vremena. Sadašnji lokalnih proračuni ovako visoka razina fiskalne centraliziranosti države svaku slobodnu kunu u lokalnim proračunima jednostavno usmjeravaju na neke druge prioritete. Sličan je problem, sada je već to potpuno jasno i na razini rada samog Povjerenstva za informiranje. Ili izdvojimo ozbiljne resurse kako bi se zakon u cijelosti uistinu mogao provoditi onako kako je osmišljen ili počnimo razmišljati o promjenama samog zakona i prilagođavanju naših demokratskih ideala našim realnim mogućnostima. Smatram da svijest o važnosti provedbe ovog zakona postoji, smatram da postoji svijest o važnosti rada Povjerenstva za informiranje i to je dobro i na tome svi zajedno i dalje moramo raditi. No, demokracija i demokratske vrijednosti od kojih je jedna od ključnih pravo na pristup informacijama imaju svoju cijenu i to opipljivu, materijalnu. Sigurno da određene devijacije u sustavu ne mogu naći opravdanje isključivo u nedostatku materijalnih sredstava, ali u većini slučaja ozbiljan iskorak ovisi isključivo o mogućnosti javne vlasti na svim razinama, da u cijeli ovaj posao uloži nešto više novca. Bez toga nema niti kadrova, niti edukacije, niti novijih projekata, niti promocije, niti kvalitetne organizacije, a onda niti ozbiljno transparentne i otvorene javne vlasti a usudim se reći za kraj a samim time niti u potpunosti zdrave demokracije. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo tri replike. Prva je uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Hvala lijepa. Kolega Tušek, kao mlad čovjek jasno vam je da u Hrvatskoj državi nemamo svi pravo na pristup istoj informaciji. Ne možemo, znači mi kriviti ni prebacivati na ured. Naravno da mora davati ured informaciju za informiranje, povjerenstvo. Da smo do sada bivše vlasti kako s desna, tako i s lijeva s moje strane, da nisu osmišljavali, znači umjetnički nezamislivo brojne agencije, urede, da se ulagalo u ovo što je ključ i izvor pravo na informaciju danas ne bi bili u ovoj situaciji. Opet ću ponoviti, žalosno ali pogledajmo istini u oči. Da mladi ljudi razmišljaju moram ić ča ili iz države moram otići ili se moram uključiti u nekakvu stranku, pa da bih dobio nekakvu informaciju, pa da bih se zaposlio. Ovo je istina, to su dokazi, a to je žalosno. Mladi ljudi su prisiljeni ili bježati ili se priključiti nekakvoj političkoj opciji i čekati milostinju te političke opcije da bi neku informaciju dobilo gdje se zaposliti i kako se zaposliti. Problem je šta ovaj ured i zakonski okvir treba mijenjati naravno i ojačavati poglavito sankcije. Ako treba prenijeti i pojedinačno nositelje tih tijela koji ne daju informacije ako je moguće to po Ustavu. Ali je činjenica bez transparentnosti informacija ova država će izumrijeti i po pitanju gospodarstva i po pitanju zapošljavanja. Zbog čega? Jer zbog čega će mladi čovjek koji je školovan očekivati milostinju nekakve političke opcije da bi se zaposlio, da bude podobnik i poltron uza sve što ima kvalitete koje postoje. Znači u osnovi je problem u politici i vođenju politike od vrha do dna, a vrh je ključ svega u ovih 20 godina. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Žarko Tušek.
Pa kolega Bulj mislim ja se u načelu slažem sa svime što ste vi rekli. To je jedna vaša osobna opća ocjena stanja društva u kojem se nalazimo, ključnih problema visoke razine ispolitiziranosti društva, činjenica da je politika u svim porama sfera toga društva i ja vam kao mlad čovjek mogu reći da sam također frustriran tom činjenicom. No, danas raspravljamo o Zakonu o pravu na pristup informacijama tj. izvješću o provedbi tog zakona i ja sam objektivno pokušao analizirati cijeli sustav, intenciju zakonodavca koja je zdrava, drugo je provedba i realan život ali duh zakona i njegova intencija je zdrav, ispravan. I ljude koji se tim problemom bave, jel' to povjerenstvo na razini države koje kontrolira cijeli proces, da li oni koji imaju zdravu želju da to provedu na razini tijela javne vlasti kroz povjerenika za medije treba ojačati? Ja o tome govorim. Mislim da je to jedini ispravan i zdrav put, jedini realan put da možemo napraviti kvalitetniji iskorak. Ja se slažem s vama da je ocjena vaša društva takva kakva jest ali eto sada ste i vi u prilici da sa pozicije državne vlasti potaknete neke vaše inicijative. Dosada niste bili u prilici, eto potičem i ja vas i vaše kolege i sve nas zajedno da malo pogledamo o tome da li 2 i nešto milijuna kuna za jedno ovako važno tijelo jest nešto što je realno, a koliko trošimo na određene agencije koje možda to ne zaslužuju. Ali to je stvar naše odgovornosti i vaše odgovornosti. Najlakše je biti uvijek katastrofičan, kritizirati i stvarati nekakve analize na neki način pomalo i populistički pridobivati pažnju javnosti. Puno je bitnije iznaći okvir, mjere i predložiti rješenja. Evo to vas molim. Hvala vam lijepa.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Miroslav Tuđman.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Tušek vezano za sve ovo što se tiče demokratizacije prava na pristup informacija tu smo suglasni. Međutim, ja bih rekao da ovo izvješće zapravo nije prava mjera, pravi odraz onoga koliko je zahtjeva za informacijama postavljeno jer mi ipak imamo ovaj koncept e-uprave. Prema tome, ne mjeri se ono što je traženo preko ovih interneta odnosno onih informacija koje se mogu naći preko interneta. Bilo bi zapravo za očekivati da se dogodi nešto što još izgleda nije na tragu, a to je da se umreže ove državne baze podataka tako da se preko ove e-uprave može doći do svih informacija. I u tom slučaju će ovi podaci biti još daleko manji jer onda pisana forma će biti izuzetak a ne više pravilo. Prema tome, ako govorimo o stupnju demokratizacije i prava na informaciju u onom smislu u kojem je realizirana onda ovo izvješće je samo parcijalno izvješće a nije cjelovito. I u tom smislu izvoditi nekakve zaključke koji ne uzimaju u obzir i ovaj drugi segment naprosto sami o sebi radimo gore slike nego što ona realno jeste. S druge pak strane treba posebno još naglasiti i vezano za ovo što ste imali maloprije pitanje pa nisu sve, nemaju svi pravo na sve informacije. Ovdje se radi samo o informacijama koje se financiraju iz proračuna odnosno rad institucija koje se financiraju iz proračuna. Sve drugo nije predmet ovih prava na ove informacije jer je samo ovdje pitanje državne lokalne uprave i ovih stvari koje idu iz proračuna. To se zaboravilo.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Željko Jovanović.
Hvala gospodine predsjedavajući. Kolega Tušek ma htio sam reći jednu stvar, da ne bude zabune. Dakle, možemo mi povećati duplo sredstva ovoj povjerenici za pristup informacijama. To neće povećati dostupnost informacijama. Dakle, ovdje je povjerenica da korigira probleme koji nastaju zbog toga što sva tijela javne vlasti ne pružaju informacije. Uostalom 2015. su sredstva bila povećana za 21% u odnosu na 2014. pa ste u ovogodišnjem proračunu mogli to dalje povećavati, niste to nažalost učinili. Dakle kolega Tušek problem je u tome što tijela javne vlasti ne daju informacije. Oni su ti koji moraju pružiti informacije. A ovaj ured i povjerenica ispravljaju probleme i greške. Dakle, mora se osigurati dostupnost informacija kod svih tijela javne vlasti. Oni to moraju učiniti. Tako će se povećati transparentnost, ne povećavanjem novaca ovom uredu koji vodi povjerenica i koji posao se radi na kvalitetan način.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Žarko Tušek.
Pa i sa vama se mogu složiti, evo. Mislim da to nije jedan isključivi kriterij ali da bi pomoglo, pomoglo bi u svakom slučaju. Jer realno gledajući ako je to toliko kompleksna i toliko važna i toliko vrijedna tematika, a tom tematikom se sa razine centralnih tijela kontrole kroz povjerenstvo bavi 8 ljudi a kada znamo koliko se o nekim manje važnim tematikama ljudi bavi onda ne možemo reći da je to u smislu povećanja materijalnih resursa nema prostora za napredak. A naravno do nas svih je da kroz vrijeme i perspektivu inzistiramo da to više nije politička tema nego da je to tema koja je u interesu svih nas i da pokušavamo naći i bolji zakonodavni okvir i bolju infrastrukturu kako bi pravo na pristup informacijama kao ustavom zajamčena kategorija bila uistinu vrijednost koja je neupitna za svakoga i transparentna u funkcioniranju društva u cijelosti. Eto, to je moje načelno promišljanje o tome. Smatram da se isto treba sigurno povećati. Zašto sada nisu, to ja ne bih komentirao. Ja bih samo htio reći da bih želio vjerovati da će u budućnosti biti. Eto.
Hvala. Sljedeća rasprava u ime Kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo povjerenice, kolegice i kolege. Na početku želim reći da će Klub zastupnika HNS-a Liberalnih demokrata podržati izvješće povjerenice. Želim podsjetiti da institut prava na pristup informacijama u Hrvatskoj nije jako star. Tek je 13 godina zapravo od prvoga propisa kojim je zajamčeno građanima pravo da mogu tražiti sve informacije od tijela javne vlasti koje smatraju relevantnim u ostvarenju svojih građanskih prava. Međutim, mi koji taj sustav pratimo malo duže znademo da se godinama on mučio i da je država unatoč dakle volji Hrvatskoga sabora, kada kažem država, mislim na izvršni dio vlasti, na tijela sa javnim ovlastima, tijela javne uprave lokalne i regionalne samouprave pronalazila godinama sve moguće načine da … [[Govornik se ne razumije.]] ovu svoju obavezu utemeljenu u zakonu i da smo u tome smislu imali vrlo lošu logističku potporu tadašnjeg ministarstva uprave, da se godinama tražio model da se zapravo ne bi našao pa je onda za provedbu ovoga zakona bila zadužena Agencija za zaštitu osobnih podataka. I tek 2014. godine otišli smo stvarno korak dalje, institucionaliziraju povjerenicu, odnosno povjerenika zaduženog za praćenje provedbe ovoga zakona odnosno prava koje je u međuvremenu upisano i u Ustav RH. Dakle ovo je kada govorimo o izvještajnoj 2015. godini druga godina rada povjerenice i moramo biti svjesni da ona prva ili nulta godina u kojoj je taj institut ustanovljen je morala biti potrošena za instalaciju uopće tog instituta, za definiranje najosnovnijih funkcija ureda povjerenice i da je već u prvoj godini došlo do izražaja da treba mijenjati čitav niz elemenata u temeljnome zakonu o kojemu se ovdje radi. I zato su 2014. pokrenute izmjene i dopune i na neki način oblikovan je sadašnji model koji evo dvije godine funkcionira i koji kao što vidimo iz kvalitete ovoga izvješća pa rekao bih, usudio bih se reći i iz ocjena koje daju predstavnici različitih klubova zastupnika zapravo u potpunosti ispunjava onu svrhu koju je odredio Hrvatski sabor određujući zapravo da povjerenica kao tijelo koje imenuje Hrvatski sabor je dužna Sabor izvještavati o tome što i kako je radila, odnosno kako se provodi zakon. Dobro je što je Vlada već na temelju prve godine iskustva rada ureda povjerenice shvatila da su financijski i materijalni resursi koji su bili prvotno određeni za rad toga ureda nedostatni i da je već 2015. godine omogućeno da ured povjerenice preuzimajući i onaj dio administrativne logističke potpore koju je do tada zadržavala agencija zapravo proradi u puno boljem kapacitetu nego što je to bilo prije i da evo kao što smo čuli od 9. mjeseca 2015. godine ima onu važnu funkciju a to je inspekcijska također u pogonu. Nažalost rezultati koje ured povjerenice bilježi i o kojima izvješćuje Hrvatski sabor iz godine u godinu ne pokazuju bitno bolje pomake u smislu provedbe zakona i poštivanja njegovih načela. Činjenica da jedna četvrtina tijela sa javnim ovlastima, tijela uprave, onih koji se financiraju isključivo ili pretežito iz javnoga proračuna još uvijek ne izvješćuje povjerenicu na godišnjoj razini je porazna. Ne bih ja to pripisivao njihovome neznanju jer jedna četvrtina je ogroman broj. Više bih to pripisao zapravo jednom pokušaju da se ignoriranjem zakonskih obveza pokuša zapravo odgoditi vlastite obveze u pružanju informacija građanima. Svjedoči to i ovaj podatak koji je iznesen u izvješću da oni koji dostavljaju izvješća a na koje se odnose žalbe čak u dvije trećine slučajeva kada rješavaju po tim žalbama i zahtjevima to čine krivo i nezakonito. To je ogroman broj. I zato je dobro da je profunkcionirao inspekcijski dio u uredu povjerenice. Moja je sugestija da se on prije svega šalje onima velikima koji još uvijek ne šalju nikakva izvješća, da ih se pita za junačko zdravlje, da se provjeri jesu li oni to stvarno se oglušili o svoju zakonsku obvezu zato jer je nisu poznavali ili zbog nekog drugog razloga ali da se ad hoc prepadima naprosto obveže sve one koji su dužni poštivati zakon da to redovno i čine. Ovaj podatak da na 10 zakonitih i pravilno ispisanih rješenja još dođe 17,2 čini mi se, rješenja koja su nezakonita je također alarmantan. To znači da oni koji su dužni servisirati građane pravilnom informacijom odnosno pravilno provedenim postupcima koji su od zanimanja građanima naprosto ignoriraju zakon. Drugim riječima da čine što ih je volja. To svjedoči i o ne kompetentnosti sustava ali i o njegovoj podložnosti da izlazi iz okvira zakona. To je vrlo važan podatak, to je lakmus papir koji može posvjedočiti da naša čitava uprava i cijeli javni sektor olako prelaze preko granice koja se zove poštivanje zakon. Kao što u pravosuđu postoji onaj termin obijesnoga parničenja, sigurno je da postoje i ljudi koji svoje slobodno vrijeme krate slanjem silnih zahtjeva tijelima javne vlasti jer na taj način pokušavaju izvršiti određenu vrstu pritiska zbog ovog ili onog razloga. Kao protumjeru mnoge jedinice lokalne samouprave su pokušale ignorirati te zahtjeve na način da ih tumače kao upravne postupke i da nameću barijere kroz uvođenje pristojbi i uvođenje naplate troškova. Tako da stradaju i oni koji nisu uopće opredijeljeni za tzv. obijesno žaljenje nego imaju legitimno pravo ali i legitiman cilj i razlog zašto se žale na postupanje određenih tijela javnih vlasti. U tome smislu ured povjerenice imat će još godinama i godinama posla u edukaciji, usmjeravanju, davanju mišljenja, monitoringu i inspekciji cijeloga sustava. Ali koliko je važan ovaj institut svjedoči i činjenica da je povjerenje građana u javnu vlast, čitajte državu proporcionalno odgovoru te iste države na njihove potrebe. Ogromna količina građana zahtijeva informacije zbog toga što su im uskraćena prava, što se oglušuje na njihove potrebe a ne zato što im se pruža kvalitetan, brz servis i pravodobna informacija. Zato je ovaj institut iznimno važan. Zbog jačanja povjerenja između građana koji plaćaju javni servis odnosno državu i središnju i lokalno i same države koja ne smije bez obzira radilo se o centralnoj ili lokalnoj nikada steći dojam da je ona sama sebi svrha. Birokrati ne voli kada se upozori da njihova plaća ide iz džepova građana, katkad to ne vole ni političari ali to valja stalno ponavljati. Ni mi ovdje ne bismo sjedili kao profesionalni da za naše plaće ne izdvajaju građani. Oni su u tome smislu u potpunom pravu zahtijevati od bilo kojega tijela javne, s javnim ovlastima neovisno o tome da li se radi o tijelu državne, lokalne, regionalne uprave i samouprave ili se radi o tijelima koja obavljaju javnu funkciju. Dakle, u potpunom su pravu znati kako se troši njihov novac i na koji način. Da li je to svrhovito, da li je zakonito? I da li postiže osnovne ciljeve koje država mora ispuniti pružajući servise građana. Uloga nas kao zakonodavca je da stalno ako je moguće svake godine pažljivo iščitamo sve preporuke koje je povjerenica napisala na kraju ovoga izvješća, da osnažimo njene mogućnosti, kapacitete, da je ohrabrujemo da što više bude na terenu preko inspekcijskih službi i da se što više i što bolje educiraju svi oni koji su dužni a vidimo čak imenom i prezimenom znademo za 4 tisuće 600 povjerenika za informiranje u različitim tijelima uprave. Dakle, da oni obavljaju svoj posao kako treba. Praksa pokazuje da tko god pojavni svoje postupke, odluke i sve oblike rješenja koje donosi od javnoga su interesa na način da to stavlja na Internet, da stavlja na svoje web stranice, da to pojavljuje kroz različite portale, to je broj zahtjeva i pritužbi manji. Prema tome, i taj postupak treba intenzivirati, ohrabriti pa ako treba pronaći način i za sufinanciranje. Ako neka mala općina ima nedostatna sredstva za razvijanje takvoga aktivnog portala nego tek obične web stranice mora se naći načina da joj se pomogne sa županijske razine ili kroz nekakav projekt kojega će sponzorirati država a koja će direktno pomoći pojavljenje svih dokumenata. Ali da se razumijemo i u tom pojavljivanju i u otvaranju postupka rasprave zainteresiranom javnosti mi moramo prednjačiti. Danas ste dobili na klupu prijedlog proširenja dnevnoga reda. Na tome proširenju je 14 prijedloga zakona, svi su po hitnom postupku. Ova Vlada još nije isporučila Hrvatskome saboru tri mjeseca ni jedan jedini zakon u redovnom postupku. Što to znači? To znači ni o jednome od tih prijedloga se nije mogla očitovati zainteresirana javnost. Dakle, budimo svjesni što mi ovdje radimo i na to ukazuje povjerenica. Svaki propis koji dođe u Hrvatski sabor i bude usvojen u uskraćenom, hitnom postupku sa sobom donosi rizik da ga nismo dobro promotrili, da nismo pitali pametnije od sebe, iskusnije od sebe i one na koje će se zakon odnositi što oni misle o tom prijedlogu. Nije dobro kad parlament se vraća na isti zakonski tekst 5 puta izmjenama i dopunama. Bolje je jednom napraviti ali da onda to drži vodu duže jer ćemo postići stabilnost sustava. Zemlja u kojoj se zakoni mijenjaju često zemlja u kojoj je lagodno ni poslovati ni živjeti. Dakle, sljedeći zaključke i preporuke povjerenice pozivamo i Predsjedništvo Hrvatskoga sabora da dobro promotri koje su naše zadaće u tom poslu i da mi dademo pozitivan primjer i da se ne ruga sova sjenici da ima veliku glavu. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Stevo Culej.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo ja ću postavit pitanje jedno pametnijem i onima koji imaju više informacija od nas, pa da mi kaže ono što mene muči, što ja ne mogu saznati ovdje u Hrvatskom saboru već dugo vremena, a to je da nam netko razjasni situacije oko zgrade 21, 23 u Preradovićevoj ulici, o nekretnini koja je bivša tehnička Vlada 28.12. dala gospodinu Miloradu Pupovcu na raspolaganje. Informaciju o 170 komada oružja isto iz Varaždinske policijske uprave. Informaciju bivšeg ministra Ranka Ostojića po pitanju našeg Darka Pajčića iz Vukovara. Pametnijem od nas.
Odgovor uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh.
Obzirom da je kolega Culej u prvome mandatu u Hrvatskom saboru nemojte ovo shvatiti kao nikakvo dociranje, nego samo kao tehničku pomoć. Svaki zastupnik i zastupnica u Hrvatskome saboru može neograničeno koristiti institut zastupničkog pitanja. Ne na aktualnom satu, jer je tu ograničen broj mogućih pitanja, nego u pisanome obliku. I ja vas lijepo molim obratite se ministrima, odnosno hrvatskoj Vladi pisanim putem. Oni su vam dužni odgovoriti na svako od ova recimo tri postavljena pitanja u roku od 30 dana od dana kada to pitanje zaprime od predsjednika Hrvatskoga sabora. Ukoliko ne dobijete to pitanje imate pravo na plenarnoj sjednici protestirati i prozvati Vladu i konkretnoga ministra zašto vam nije dao odgovor. Obzirom da ste dio vladajuće većine ja se nadam da Vlada neće kršiti zadani Poslovnikom Hrvatskog sabora zadani rok od 30 dana i da ćete prije ljeta znati sva ova pitanja naravno pod uvjetom da ih postavite. Živjeli!
Hvala. Na redu je Klub zastupnika SDP-a, uvaženi zastupnik Željko Jovanović.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa gotovo da bih mogao potpisati i diskusiju mog kolege iz kluba HNS-a i reći da nemam što dodati. Ali evo ipak ću iskoristiti ovih svojih desetak minuta da kažem i nekoliko naših razmišljanja. Naravno odmah na početku želim reći da će naš klub podržati Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2015. godinu. Naš doprinos ovoj važnoj temi započet ću citiranjem posljednjeg izvješća o indeksu percepcije korupcije Transparency Internationala koji kaže, da je na ljestvici od 168 zemalja prema indeksu percepcije korupcije Hrvatska na 50 mjestu s 51 bodom i da je u odnosu na prošlu godinu napredovala za 3 boda i 11 mjesta, te na taj način izašla iz kruga zemalja koje možemo smatrati korumpiranim. Preventivnim tijelima u borbi protiv korupcije kao što su Državna revizija, Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa, povjerenik za informiranje i Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave potrebno je stalno osiguravati dostatna financijska sredstva i stručne kapacitete, te onemogućiti politički uticaj na njihov rad. To je ključno za osiguravanje transparentnosti i smanjivanje mogućnosti korupcije u svakom društvu, pa tako naravno i u Hrvatskoj. Naročito je važno potaknuti aktivizam građana u svakodnevnom zalaganju za pozitivne društvene vrijednosti poput povjerenja, a pogotovo poštenja. Građane je potrebno osloboditi straha u prijavljivanju koruptivnih radnji i svih nepravilnosti. Uloga organizacija civilnog društva u tim procesima je velika i svakako treba potaknuti rad tih organizacija na pojačano volontiranje njenih članova. Dakle, jasno je iz ovog što sam citirao iz ovogodišnjeg Izvješća o indeksu percepcije korupcije, da je pravo na pristup informacijama jedan od temeljnih alata u prevenciji korupcije, te da je analiza uspješnosti provedbe Zakona o pravu na pristup informacijama pokazatelj toga. Kolega Beus je to spomenuo, Izvješće o provedbi zakona za 2014. bilo je prvo takvo cjelovito izvješće od uspostavljanja nove institucije povjerenika za informiranje čija je zadaća da štiti, da prati i da promiče pravo na pristup informacijama koje je Ustavom zajamčeno pravo svih građana Republike Hrvatske, ali i stranaca uređeno Zakonom o pravu na pristup informacijama iz 2013. godine. Dakle, lani je bilo prvi put da smo imali cjelovito izvješće. Ove godine drugi put, pa je onda zanimljivo usporediti ta dva izvješća da vidimo ima li pomaka. Dakle, jedini smisao izvješća koje imamo pred nama je da na temelju toga što u njima piše vidimo što učiniti da bi neki problem bio bolji i kvalitetnije riješen. U ovom slučaju da bi građanima pravo na pristup informacijama bilo osigurano na što je moguće bolji način. Ono što je odmah vidljivo u odnosu na 2014. godinu, u 2015. je bilo 5% više onih koji su prema zakonu bili obveznici pružanja i osiguravanja prava na pristup informacijama kao temeljnih instrumenata za jačanje odgovornosti svih tijela javne vlasti, njihovog zakonitog postupanja i pažljivog raspolaganja javnim sredstvima prema načelima i efikasnosti i ekonomičnosti kao i sredstvo za suzbijanje i prevenciju korupcije koji omogućava da se na jedan vrlo fleksibilan način preventivno djeluje prema svima onima koji rade ili vode tijela javne vlasti na način da su uvijek i u svakom trenutku svjesni da su njihove aktivnosti i njihove odluke čitavo vrijeme pred svjetlom javnosti. To je zapravo najučinkovitiji način za borbu protiv korupcije. Isto tako, Zakon o pravu na pristup informacijama omogućava otvaranje vlasti prema građanima. Dakle, naš cilj mora biti otvorena vlast. Tri su osnovna cilja koja se moraju ispuniti provedbom ovog zakona. Prvo je informiranje javnosti o radu tijela javne vlasti, potrošnji javnog novca i odlukama koje donose a kako bi se osigurala zakonitost i odgovornost te vlasti, prevenirala korupcija i naravno informirala javnost. U tu svrhu dvije osnovne obveze tijela javne vlasti su da proaktivno objavljuju sve one informacije o svom radu na svojim internetskim stranicama i isto tako da pružaju informacije na zahtjev građana u skladu sa odredbama zakona i to čine brzo, učinkovito i zakonito. Evo kolegice i kolege ovo je zapravo ključno, to je kako osigurati pravo na pristup informacijama. Dakle, to sam rekao u replici i kolegi Tušeku i to ću i sada ponoviti. Naravno da je povjerenica vrlo bitna u osiguravanju provedbe zakona ali ovo je ključ kako možemo osigurati da građani u svakom trenutku dobiju svaku informaciju koja se tiče tijela javne vlasti. Dakle, da tijelo javne vlasti, ponovit ću to još jednom, proaktivno objavljuje sve one informacije o njihovom radu na svojim internetskim stranicama i naravno ako tih informacija nema da pružaju informacije na zahtjev građana u skladu s odredbama zakona. Drugi cilj zakona, koji je vrlo bitan, o čemu je govorio i kolega Beus što u dosadašnjem mandatu u ovih 100 dana Vlade praktično nije ostvareno niti u jednom slučaju i bojim se da će neki od zakona i pasti na Ustavnom sudu jer nije provedeno savjetovanje sa zainteresiranom javnošću, dakle drugi cilj zakona je omogućiti konzultiranje građana o svim odlukama koje se donose u obliku zakona i nekih drugih propisa, općih akata ili strateških dokumenata pa stoga zakon propisuje obvezu provedbe savjetovanja s javnošću. Treća obveza tijela javne vlasti o kojoj se ne zna dovoljno jer se počela provoditi od 2013. a isto je vrlo važna i vrlo bitna a to je da se svim građanima, a osobito poduzetnicima i tijelima i civilnom društvu omogući koristiti informacije koje posjeduje javna uprava u obliku računalno čitljivih informacija kako bi stvarali nove proizvode i time unaprijedili gospodarski i društveni razvoj. Dakle, to je sve ono što ovaj zakon omogućuje. Ako usporedimo 2014. i 2015. godinu, dakle da vidimo da li je došlo do nekih pomaka na bolje ili na gore, ono što je bitno reći da u 2014. nije dostavilo izvješće svako 3 tijelo javne vlasti, dakle gotovo 40% njih dok je 2015. taj broj ipak manji, i to znatno. U 2015. 23,59% tijela javne vlasti nije ispunilo ovu obvezu, oko 1300 tijela nije imenovalo službenike za informiranje što je 20% što je opet poboljšanje u odnosu na 2014. kada je taj postotak iznosio 40%. Vidjeli smo da je 2014. bilo 22 tisuće zahtjeva, 2015. 19 tisuća zahtjeva. I bilo bi dobro da ako je to točno, ne znamo da li je tako, ali evo nadajmo se da jeste, da je to zbog toga što je dostupnost putem npr. web portala bila dovoljno velika pa nije bilo potrebno podnositi zahtjeve i na ovaj način. Vidjeli smo da je povjerenica 2014. imala 807 žalbi, 2015. 906 i da je postotak rješavanja za tekuću godinu bio veći nego što je bio 2014. godine. Zanimljivo je da žalbe naravno najčešće podnose građani, 67%, novinari 4%, pravne osobe 19%. Kolega Beus je spomenuo jednu zanimljivost, on je to nazvao više ne znam kako ono, uporni žalbenici ili žalitelji. Nažalost, ima i takvih ljudi koji jednostavno svojim upornim zahtjevima za koje nemaju temelja budući su te informacije objavljene javno zatrpavaju tijela javne vlasti i stvaraju probleme u ispunjavanju obveza građanima kojima su te informacije zaista i potrebne. Trebalo bi naći načina da se na neki način oslobode tih upornih podnositelja zahtjeva za informacije koje su im javno dostupne. Što se tiče samih žalbi kao i 2014. i 2015. dvije trećine žalbi odnosile su se na šutnju administracije i to je naravno nešto što je jedan od prioriteta kojim bi trebalo voditi računa u osiguravanju prava na pristup informacijama svim građanima. Zanimljivo je, to moram citirati, dakle iz riješenih žalbi iz onih situacija koje su riješene pred povjerenikom ili eventualno i dalje pred Visokim upravnim sudom vidljivo je da tijela javne vlasti odbijaju ili odbacuju zahtjeve za pravo na pristup informacijama najčešće na zakonu neutemeljenim razlozima odnosno omjer zakonitih i nezakonitih odluka tijela javne vlasti iznosio je 10 na prema 17 što je pogoršanje u odnosu na 2014. kad je bilo 10 na prema 12. Što znači da jednostavno upravo posao koji radi povjerenica kroz edukativne aktivnosti predstavlja jedan od ključnih načina kako povećati dostupnost kroz provedbu Zakona o pravu na pristup informacijama. Ono što je povjerenica 2015. u Izvješću za 2014. posebno naglasila da je jedan od najčešćih problema u provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama pa prema tome to je bio i jedan od prioriteta u 2015. godini nedovoljna razina proaktivne objave informacija na Internet stranicama tijela javne vlasti kako u pogledu količine objavljenih informacija tako i vrsta informacija, a isto tako i u pogledu formata i pristupačnosti građanima jer se na taj način uskraćuje brz i pristupačan način javnim informacijama i prisiljava ih se na korištenje pravnih sredstava koja često mogu biti dugotrajna. A time se ujedno opterećuje i samo tijelo jedne vlasti jer moraju provesti postupak umjesto da informacija lako, brzo i jednostavno bude dostupna na Internet stranici. Dakle, još jedanput ističem koji je ključan način za povećanje pristupačnosti svih informacija koje su potrebne. Povjerenica je prošle godine preporučila i tražila od tijela javne vlasti da postupe po zakonu i objave sve one informacije koje su dužni objaviti i obavještavaju javnost o svojim sjednicama i onim odlukama koje se na tim sjednicama donose kao i bolju provedbu savjetovanja sa javnošću kod donošenja svih zakona i propisa. Sljedeće što je naglašeno, što se tiče postupanja, dakle šutnje uprave, i dalje je najveći problem. Postoji problem poštivanja zakonskih rokova, postoji problem poznavanja provedbe upravnog postupka ne samo u trgovačkim društvima za koje bi se to moglo očekivati nego osobito u lokalnoj samoupravi što je zapravo pomalo začuđujuće i zabrinjavajuće. Ono što je svakako bitno naglasiti, što sam i u pojedinačnoj replici rekao, povjerenica je prošle godine naglasila da postoje nedostatni kapaciteti Ureda za provedbu svih poslova koje imaju zahvaljujući proračunu za 2015. koji je povećan za 21% došlo je do povećavanja broja zaposlenih u uredu i na taj način je ova primjedba povjerenice na neki način otklonjena što naravno ne znači da i u narednim godinama treba povećavati proračun ovog ureda. Ono što zaključno možemo reći što piše i u izvješću, što ću posebno citirati radi građana koji nadam se gledaju ovo jer je ovo na neki način edukacija i za njih na koji način mogu povećati dostupnost i informacije koje ih zanimaju. Dakle navodi se u cjelini, opća je ocjena da se stanje u pogledu transparentnosti i otvorenosti tijela javne vlasti postupno poboljšava kako u smjeru jačanja objave informacija na internetu tako i u kvaliteti postupanja po zahtjevima korisnika a što je rezultat bolje osposobljenosti tijela javne vlasti za provedbu zakona i veće svijesti o važnosti transparentnog i otvorenog rada. S obzirom na intenzivirane aktivnosti praćenja i promicanja uz redovite zaštitne postupke pod žalbama, tijela javne vlasti postaju svjesnija svojih obaveza i vještija u provedbu zakona. Ono što je zabrinjavajuće najznačajnija odstupanja od zadovoljavajuće razine transparentnosti i otvorenosti uočene su osobito na razini lokalne i područne (regionalne) samouprave. Zaključno mogu reći da mi kao klub podržavamo ovo izvješće i želimo povjerenici da posebno kroz edukativne aktivnosti osigura da pravo na pristup informacijama našim građanima bude zapravo još jedan način kako će ova vlast od najmanje općine do Sabora i hrvatske Vlade biti otvorena vlast jer će to biti garancija povećanja povjerenja građana u politiku i političare. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Dario Hrebak.
Uvaženi kolega Jovanović, slušao sam s pozornošću veliki dio vašeg izlaganja i moram reći da se u velikom dijelu slažem. Govorili ste i o onom dijelu što se tiče zakona koje bi zakon dobre stvari, je dao na raspolaganje samoj povjerenici. Ali moram istaknuti jedan dio s kojim se osobno ne slažem i s kojim osobno smatram da bismo instituciju povjerenika za informiranje mogli dodatno unaprijediti. Naime, vi kao što vidite u ovom izvješću jako puno je problema vezano uz nepoštivanje same institucije Povjerenika za informiranje pogotovo od strane lokalnih jedinica samouprave. Međutim isto tako smatram, dakle kao što sam i napomenuo veliki dio vašeg izlaganja podupirem, ali isto tako smatram da mi svi zajedno osim izrade sustava, osim dobrih stvari koje smo stavili u zakon isto tako moramo voditi računa i o tome da podignemo razinu institucije, poštivanje institucije povjerenika za informiranje. Naime, sjetimo se samo prošle godine kolika se buka digla oko toga što HTV nije dao javno dostupne podatke o visinama plaće rukovoditelja na HTV-u. I da recimo nije bilo HNS-a, da se ta rasprava nije ovdje u raspravu potaknula, da nije bilo poruke ili daj podatke ili letiš van, mi do dana današnjeg ne bismo imali bitne informacije o plaćama u jednom tako velikom sustavu kao što je HTV. Stoga mislim da je dobro da u zakonu ubuduće vodimo računa i o tome da se uvode i odredbe koje bi što se tiče sankcija, što se tiče jačanja institucije povjerenice, dakle da razmišljamo o tim odredbama koje bi osnažile mogućnosti i koje bi osnažile mogućnosti da sama povjerenica ima jače ovlasti da može sankcionirati sva ona tijela dakle a pogotovo na lokalnoj razini od najmanje općine da se pridržavaju toga da građani imaju pravo znati. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Željko Jovanović.
Pa slažem se s vama da moramo uvijek imati i mrkvu i batinu i da ponekad te represivne mjere budu glavni poticaj da se određene aktivnosti provode ali ja sam uvijek ipak za preventivne aktivnosti nadam se da kroz rad povjerenice, kroz edukacije, kroz sve što je činila do sada i za što će možda imati i više sredstava na raspolaganju u narednom periodu da će to biti ključni način kako povećati dostupnost i pravo na pristup svim informacijama koje su za građane bitne i zanimljive.
Hvala. Sljedeća rasprava je uvaženi zastupnik Miro Bulj u ime kluba zastupnika MOST-a.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo Musa. Evo šta kazati da 2016. godine, a u izvješću u 2015. godini 25% onih koji su bili obavezni dati izvješće o informacijama da nisu dali kako sa razine lokalne samouprave tako i ostali. Ovo je ključni problem hrvatskoga društva pravo na informaciju. Nažalost u demokratskoj RH koja ima standarde demokratske i koja ima Ustav i koja ima zakonske propise nemaju svi građani isto pravo na informaciju. Zbog toga i je gospodarska situacija kakva je, to je kod pitanja javnih nabava da se selektivno te javne nabave, poglavito u lokalnoj razini, regionalnom, pa i tvrtke u javnom vlasništvu te svoje informacije dijele kao kroz zakonski okvir. Pa npr. ono što se radi u Dalmaciji objavljuju u Slavoniji ili obrnuto tako da točno namješteno odrade sve. Znači i zakonski okviri a poglavito kod zapošljavanja. Kako javne tvrtke tako i lokalna samouprava u vlasništvu svih znači od jedinica lokalne samouprave, regionalne do državne, o tome bi se mogli pisati romani. Zbog toga mladi danas i bježe jer nemaju istu informaciju. Jednostavno prisiljava se ljude, poglavito mlade da budu pripadnici političkih lijevih, desnih, ovih, onih, političkih opcija da bi možda dobili milost nečiju pa da ih se zaposli. To je najgora poruka što su političke elite do sada radile i to treba mijenjati. Ako to ne promijenimo hrvatsko društvo će izumrijeti po pitanju i mladih odlaska koje svi spominjemo i po pitanju gospodarstva. Osobno imam iskustvo što znači ne imati ili ne odgovarati na informacije ili ponašanje javnih državnih institucija kao da je to njihovo vlasništvo privatno, pa primjera evo 4 puta sam digao kaznenu prijavu protiv nestanka oružja iz 91.-e u cetinskom kraju. Državno odvjetništvo ima sve informacije, do sada nisam dobio ni odgovor, znači novac za naoružanje, obranu od velikosrpske agresije u cetinskom kraju. I danas su ti ljudi, koji su to napravili ugledna gospoda. Jer inače uvaženo je da kod takvih stvari, uvaženo pravilo postaje da onaj tko je ukrao veliku firmu ili nelegalno došao on je gospodin, a ovi naši ljudi koji su osiromašeni da kilu kruha uzme i ne plati, bit će na naslovnim stranicama. To je nažalost takva moralna situacija. Zbog ovih stvari kao što je nerad institucija i što nisu imali svi ljudi pravo i što nemaju građani pravo na informaciju. Zbog toga je stav MOST-a da treba podržati povjerenicu, njen rad i ustrajnost na osiguranju kvalitete i informiranosti nas i građana i njihovih i osnaživanja kao i kvalitetnijeg rada. Iako je potrebno i moralo bi se uvesti sankcije prema onim dužnosnicima od lokalnih razina, regionalnih pa na više da budu sankcije. Bez sankcija neće biti ničega. Jer ovo što se događa na lokalnim razinama, doslovno omogućeno je da budu lokalni šerifi, bez ikakve informacija rade što hoće, informacija prema građanima, zapošljavaju, poslove dodjeljuju bez javnih nabava il nezakonito. A tu je vidljivo i potvrđuju revizijski nalazi koji su bili u prethodnom, u prijašnjoj sjednici ovoga saziva. To su milijarde kuna koje cure kroz prste naših građana, nikakve kontrole nema. Od informacija koje … [[Govornik se ne razumije.]] radi se o formacijama koje su tijela javne vlasti dužna objaviti najzastupljenije su informacije o organizaciji tijela, opći akti i odluke kao i strateški planski dokumenti dok se u najmanjoj mjeri objavljuju informacije u vezi savjetovane s javnošću i osiguranja javnog rada. Iz izvješća saznajemo da sama pretraživost i strojna čitljivost informacija nije usklađena sa standardima a zamjerno je da odustajanje od zakonske obaveze pravovremene dostave informacija u središnji katalog službenih dokumenata. Iz podataka ovog izvješća proizlazi da je 93,55% zahtjeva za pristup informacijama riješeno u roku s blagim povećanjem efikasnosti u odnosu na 2014. Znači u ovome imamo pomak. Također smanjuje se broj neriješenih zahtjeva u apsolutnome broju 209 u 2015. u odnosu na 221 u 2014. godini. Vidim da se u izvještajnom razdoblju povećava organiziranost i sudjelovanje po pitanju edukacija tako da imamo 40 edukacija i 42 javna događanja u zemlji u inozemstvu, sveukupno 1794 educirana službenika imamo u ovom trenutku u ovom izvještajnom razdoblju. Istovremeno je educirano 144 korisnika prava na pristup informacijama, građana, udruge i novinaru. Vidimo da je u 2015. na veliki upita korisnika da je odgovoreno i tijela javne vlasti 417 je pisanih upita, 13% više nego u 2014. Vidimo ukupno je zaprimljeno 1670 predmeta po kojima se postupalo a izrađenost 3164 akta, zaprimljeno je 624 žalbe i rješenja su 526. O ovim brojkama kad govorim mogao bi dalje govoriti, ali najmanje su bitne brojke koliko je pitanje stvarno i činjenično stanje i van ovih brojka, ljudi koji jednostavno se ne žale ili se boje uputiti nekakvu žalbu da nisu imali pristup informacijama. To je znači bojazan od lokalnih šerifa, regionalnih i dalje. Napori se moraju usmjeriti i ovdje se MOST-nezavisnih lista slaže sa povjerenicom da primarno na nastavak jačanju kapaciteta tijela javne vlasti sa svim razinama za provedbu zakona uključujući usvajanje vrijednosti, transparentnosti i otvorenosti u svakodnevnom radu i postupanju, te razvijanje znanja, vještina za efikasno postupanje po zahtjevima te osobito poticanje pro aktivne objave informacija, savjetovanje sa javnošću i ponovne uporabe informacija. MOST predlaže povjerenici da uloži dodatni napor u promoviranju rada i uloge ureda u društvu kako bi građanima bilo jasnije i pristupačnije njihovo pravo na pristup informacijama jer ovdje je problem broj djelatnika, samo imamo 8, znači trebalo bi povećati, MOST će se zalagati da se ovaj, da bude još više ljudi uključeno zbog toga što ljudi još uvijek ne znaju da imaju pravo pristupa na informacijama i jednostavno u tu tome ne snalaženju se povuku, ne reagiraju kako bi trebalo reagirati. Iako već su iskoraci u ovome pitanju i nastavljeni. Treba nastaviti inzistirati na zakonskim obavezama tijela javne vlasti, nadasve u području javnog savjetovanja. Ključni instrument koji zakon propisuje za transparentno i otvoreno funkcioniranje tijela javne vlasti te za ostvarenje uspješnog dijaloga sa građanima. Znači sam zakon je ključni instrument, a to su obaveze propisane zakonom. Svrha je ispunjenja navedenih obaveza pogotovo u pogledu savjetovanja i participacije građana očigledno su mogućnost građana da ostvare svoje Ustavom zajamčeno pravo na pristup informacijama, ali i u tome da se pružaju usluge korisnicima odvija na jednostavniji i učinkovitiji način. Iz izvješća je vidljivo da neka tijela javne vlasti još nisu imala službenike za informiranje. Pa ovim putem s ove govornice apeliramo na tijela da to naprave, a povjerenici predlažemo da ako je moguće javno obznani koja su to tijela vlasti koja nisu imenovala službenike za informiranje. Iz izvješća možemo vidjeti kao što sam kazao veliki broj onih koji nisu ispunili svoje obaveze, zakonske obaveze znači da zanemarilo je ovaj dio da je dužno dostaviti izvješća o informacijama. Znači, 25% lokalnih, 25% obaveznika nije dostavilo izvješće. U cjelini usprkos velikom broju održanih edukacija, naglašavanja obveza, dostave izvješća informiranjem putem interesnih stranica povjerenika, dostave korisničkih podataka i podsjetnika za elektronsku dostavu, pružanje pomoći od strane povjerenika za informiranje, te produžetak roka za dostavu do 17. veljače 2016. godine gotovo četvrtina tijela javne vlasti zanemarilo je ovu obavezu, bez obzira što je produžen rok četvrtina je zanemarila ovu obavezu. MOST-u nezavisnih lista posebno je stalo do snaženja sudjelovanja građana u radu jedinica lokalne samouprave kako bi građani mogli izravnije nadzirati rad javnih tijela, a nužna pretpostavka tome je informiran građanin. Stoga i podržavam plan povjerenice u iznesenom izvješću da se posveti više pažnje prema poticanju građana kako na lokalnom, tako i na višim razinama. U 2015. godini podneseno je ukupno 7 optužnih prijedloga od kojih tri posebno protiv Veleučilišta Marko Marulić u Kninu i odgovorne osobe u tom tijelu, a četiri protiv lokalnih i područnih (regionalnih) samouprava i odgovornih osoba u tim tijelima i to protiv grada Trilja, te dva protiv općine Baške Vode. U navedenim slučajevima radilo se o kontinuiranim prijelomima u provedbi zakona u navedenim tijelima koja su nastala uslijed opetovanih odbijanja tijela da postupe po traženjima povjerenika za informiranje. Evo ja bih na kraju da ne dužim kazao ključ svega je pravo na informaciju. Informacije su skupe. Političke elite su ih držale u svojim rukama i svi se zajedno u ovome Saboru moramo boriti protiv toga ključa da samo imaju pravo na pristup, na informaciju oni samo pojedinci a ne da imaju svi građani Republike Hrvatske. Zbog toga je gospodarska, ekonomska, demografska situacija u hrvatskom društvu ovakva kakva je. Zbog toga pozivam i ostale institucije DORH i ostale koje su MUP koji radi na ovome da zajedno sa ovima s pravom na informaciju vide i da poduzmu sve mjere koje im zakon propisiva, da se zaustavi ovo loše za Hrvatsku, a to je da samo pojedinci elitisti imaju pravo na informaciju, a obični građani da nemaju. I još jednom podržavam vas gospođo povjerenice. U MOST-u nezavisnih lista imate potporu i očekujem da ćemo dobiti vaš poziv po bilo kojemu problemu, da uskladimo i da se počne raditi kako treba. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je uvaženi zastupnik Žarko Tušek.
Pa ja bih samo nekoliko riječi na ovu sintagmu koja se konstantno provlači u hrvatskom društvenom i političkom životu, a koju je danas ponovio kolega Bulj lokalni šerifi itd. itd. Ja bih da se u ovom Visokom domu pokušamo kloniti takvih etiketa i takvih teških riječi. Lokalna administracija je dio hrvatskog državnog sustava i mi bismo ovdje u ovom Domu trebali taj sustav štititi. On je imao svoje uspone, ima svoje padove, ima kvalitetnijih i boljih ljudi, pojedinaca i boljih rješenja kao svugdje u svijetu ali nije lijepo na taj način govoriti o jednom segmentu hrvatske državne administracije, a to je lokalna i regionalna samouprava. U krajnosti ja dolazim iz lokalne i regionalne samouprave iz jednog malog gradića u hrvatskom Zagorju i većina kolega gradonačelnika i načelnika koje poznajem iz svoje regije neovisno o tome kojoj stranci pripadaju, koje su političke provenijencije su časni i pošteni ljudi i kvalitetno i dobro rade svoj posao. I u toj jednoj vrlo visoko centraliziranoj državi koja im je njihove lokalne budžete smanjila na nepristojno nisku razinu, koji se tehnički pokušavaju snalaziti maksimalno oko niza regulative koju im država daje i teško iznalaze rješenja u nizu mnogih problema pa tako i o ovom problemu. Znači ja smatram da izvješće gospođe povjerenice danas o provedbi ovoga zakona jedan realan doseg koji govori o našim zajedničkim uspjesima i neuspjesima u proteklih 13 godina neovisno o kojoj se stranci radi. I neka on bude jedna polazna točka kako taj sustav unaprijediti, stvarati čvršćim i stabilnijim u budućnosti, ali bez teških riječi i bez diskreditiranja države koje smo svi dio. Nema visoke vlasti, niske vlasti, visoke uprave, niske uprave. Hrvatska država je jedina naša zajednička i pokušavamo poštovati institucije koje ju predstavljaju bili to mi ovdje u Hrvatskom saboru, a ovaj Hrvatski sabor nije počeo sa ovim sazivom i sa pojavom bilo koje opcije u sazivu. On postoji već puno duži niz godina. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Kolega pogledajmo istini u oči. Činjenica od lokalne regionalne, državne, javnih tvrtki, pa zna se da se nije moglo zaposliti. Na žalost što ovo mladi ljudi moraju slušati, ali to je činjenica. Ako nije privržen nekoj političkoj opciji, pa prisilno ili mora odlaziti u treću zemlju, pa to je poznata stvar. Otići će … [[Ne razumije se.]] a tako i lokalne i regionalne samouprave. I kakvo je to ponašanje? Šerifsko. Evo maloprije ste kazali, ovo ja kažem da je ovo što ste vi sad govorili da je populizam čisti jer ne gledate istinu u oči. Demagogije, parafraze nekakve, nekakvih riječi koje nemaju, ponavljanje iz mandata u mandat. Istina u oči da je sve po političkom ključu i da ove informacije građani nemaju svi, da informacije nisu dostupne svima kako u javnoj nabavi. Znači uništeno je gospodarstvo zbog nekonkurentnosti jer se pogoduje od lokalne samouprave i regionalne samouprave. Znači nemamo konkurenciju. A nećemo govoriti sad o crnim fondovima pred izbore, političke kampanje raznorazne. Pa dovedeno je društvo na dno dna. A vi maloprije kažete populizam. Nije populizam nego istina. Najprije mi ovdje moramo pogledati u oči istinu i kazati istinu da svi građani u ovoj državi nisu isti. Pa ovo vam govori, 25% nije dalo izvješća koji su bili obavezni. To je apsurdno kazati da je ovo populizam, ponavljati iste riječi koje se 20 godina ovdje ponavljaju, budimo smireni. Ok, budimo smireni, budimo relevantni ali pogledajmo istini u oči. Analizirajte malo situaciju. Ja nisam rekao u svim lokalnim zajednicama, samoupravama i regionalnim. Pa 90% mladih ljudi ne zna gdje će zbog takve politike, kako lokalne u gradskim tvrtkama, općinskim, regionalnim. 90% je namješteno, bez informacija. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Mile Horvat.
Zahvaljujem se. Uvaženi kolega Bulj potpuno se slažem s vama sa tezom da građani imaju pravo na informaciju. Mislim da je to osnovna premisa ovoga zakona i za nas je to vrlo bitno, da građani imaju pravovremenu istinitu i kompletnu informaciju. Na kraju mi smo i u Proračunu 2014. ispred kluba i predlagali da se, dakle uložili smo amandman na proračun, da se povećaju sredstva na 4,5 milijuna kuna za rad upravo povjerenika za informiranje. Jer smatramo da tome treba dati i određenu materijalnu kvalitetu i šansu da se kvalitetno radi. Kad bi se bavili istinom onda ne bi govorili kao što danas smo čuli ovdje tezu da je netko poklonio Miloradu Pupovcu zgradu u Preradovićevoj 21 i 22. Onda bi rekli istinu da građani znaju da je to imovina nekog društva „Prosvjeta“, nacionalizirano '58. i sad je država to vratila. U čemu je problem? Problem je u tome što je to srpska imovina, a nije problem što se vraćaju neke druge imovine. Dakle, to su informacije koje trebamo znati i s njima baratati na kvalitetan način da ne zbunjujemo građane, da ne dovodimo u sumnju jer poznata je teorija tri puta ponovljena laž postaje istina. Zato je potrebno podržati i rad povjerenice za informiranje i pojačati ovaj mehanizam i dići ga na jedan europski nivo kao što je to u mnogim europskim demokracijama.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Pa ovdje je što ste spomenuli i rekli nekakav poslovni prostor ili ne znam o imovini se radi, i to je trebalo biti javno obznanjeno poglavito ako se radi o tehničkoj Vladi. Jer tehnička Vlada, ne znam sad točno propisno, može li dodijeliti? Jer može utjecati na političko donošenje odluka onih koji bi trebali donositi odluke kako će se prikloniti ili s kime će razgovarati. Znači, i o tome treba razgovarati. I dobro je što je kolega zastupnik to spomenuo, bolje da se znade jer nije dobro da tehnička Vlada u momentu pregovora dodjeljuje političaru, ne političaru nego toj udruzi, da dodjeljuje prostor ili vraća prostor nebitno, to nije dobra poruka. To može se smatrati politički pritisak ili politički nekakav dogovor koji nije dobar za razvoj demokratskog društva jer s time se možda utjecalo na odluku vaše stranke da date potporu jednoj opciji a ne drugoj opciji. Ja ne govorim da je to tako ali ja mogu kazati da po meni ako je to tehnička Vlada dala da je utjecala na to da se vi svrstate na jednu stranu. Može to djelovati, a ne mora biti. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća rasprava je u ime kluba HSLS-a-BUZ-a uvaženi zastupnik Dario Hrebak.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo povjerenice za informiranje, uvažene kolegice i kolege. Prvo uputio bih pohvale za izvješće koje smo svi se već osvjedočili da je sadržajno pregledno sa svim potrebnim informacijama i statističkim pokazateljima koji su u biti nama zastupnicima potrebni da bi mogli u biti ući u samu srž izvješća i da bismo mogli pratiti rad povjerenika za informiranje. Međutim, osobno se ne slažem s onim trendovima koji su evidentno prikazani u ovom izvješću. Sa njima ne možemo biti nikako zadovoljni. Naime, kao što stoji u samom izvješću jedna od temeljnih zakonskih obveza tijela javne vlasti jest omogućavanje pristupa informacijama svim potencijalnim korisnicima njihovom proaktivnom objavom. Opisana objava iz članka 10. zakona predstavlja temelj za transparentnost rada tijela javne vlasti i ima ključnu ulogu u mehanizmu dobrog upravljanja. Svi mi znamo što se događa kada sustav zakaže i da u biti sa zakazivanjem sustava nastaje plodno tlo za korupciju o čemu su govorili i mnogi moji prethodnici. Povjerenik za informiranje prati i nadzire provedbu Zakona o pravu na pristup informacijama provedbom inspekcijskog nadzora, postupanjem po predstavkama, poduzimanjima aktivnosti, praćenja putem stručno analitičkih postupaka te ima ovlast sankcioniranja za počinjene prekršaje odnosno povrede zakona. Međutim, već tijekom današnje rasprave smo se osvjedočili koliko u biti sve to funkcionira i koliko se primjenjuje u praksi. Ono što me posebno brine u vašem izvješću je činjenica da je u 2015. godini podneseno ukupno 7 optužnih prijedloga od kojih su tri podnesena protiv veleučilišta Marko Marulić u Kninu i odgovorne osobe u tom tijelu, četiri protiv jedinice lokalne, područne (regionalne) samouprave i odgovornih osoba u tim tijelima. I to dva optužna prijedloga protiv grada Trilja, dva protiv općine Baška voda. Dakle radi se o tijelima jedinice lokalne samouprave a sami ste naveli da je upravo tu najveći problem, sami ste naveli da su problemi u smislu kršenja zakona i šutnje uprave prisutni najviše upravo na lokalnoj razini. Evo kolega Tušek je spominjao lokalne šerife. Ja ne bih govorio o lokalnim šerifima, da li je to pristojan termin ili nije pristojan termin, ja bih govorio o tome da očito postoje ljudi u ovoj državi koji vode lokalne jedinice, gradonačelnici ili načelnici općina koji očito ne poštuju zakon. I mi moramo priznati istinu u oči i reći da takvi ljudi postoje, da sama institucija povjerenice za informiranje upravo tim ljudima ne predstavlja ništa, da se oglušuju o njezine javne pozive, da se oglušuju o njezinim ustrajnostima, da građanima da pravo da znaju. To nije dobro, mi možemo govoriti na ovaj ili onaj način o tim ljudima ali kako drugačije nazvati ljude koji ne poštuju zakone ove države a nažalost mi smo svi sami krivi zbog toga što ti zakoni ne propisuju očito dovoljno dobre sankcije, odnosno ne daju mogućnost povjerenici da reagira i da spriječi ovakve jedne negativne pojave. Važan segment djelovanja povjerenika za informiranje predstavlja aktivno promicanje prava na pristup informacijama i ponovnu uporabu informacija i to intenzivnom provedbom edukacijskih aktivnosti usmenih prije svega na službenike za informiranje u tijelima javne vlasti i drugih službenika koji se u nekom dijelu u okviru svog postupanja susreću s primjenom zakona o pravu na pristup informacijama ali istovremeno i korisnika prava na pristup informacijama, građana, udruga, medija, privatnog sektora. Ono što je pohvalno i što želim posebno istaknuti je to da je povjerenik za informiranje u izvještajnom razdoblju organizirao ili sudjelovao na 40 edukacija i 42 javna događanja u zemlji i inozemstvu. Naime, ja sam sada govorio o ovom dijelu što se tiče sankcija i … [[Govornik se ne razumije]] kažnjavanja onih osoba koje ne poštuju zakon, ali da slažem se i sa nekim svojim govornicima od prije koji su napomenuli i pitanje preventive. Pohvalna su vaša nastojanja obzirom da rezimirajući gore navedene podatke proizlazi da je povjerenik za informiranje tijekom 2015. godine održao gotovo više edukacija nego 2014. godine. I smatramo da je to dobar put, put kojim treba ići. Opća je ocjena da se stanje u pogledu transparentnosti i otvorenosti tijela javne vlasti postupno poboljšava kako u smjeru jačanja objave informacija na internetu tako i kvaliteti postupanja po zahtjevima korisnika a što je rezultat bolje osposobljenosti tijela javne vlasti za provedbu zakona i veće svijesti o važnosti transparentnog i otvorenog rada s tim dijelom koji je naveden u izvješću se naravno slažemo, podupiremo. Značajna odstupanja od zadovoljavajuće razine transparentnosti i otvorenosti uočena su osobito kao što sam rekao na lokalnoj i područnoj, regionalnoj samoupravi, dijelu pravnih osoba sa javnim ovlastima, te trgovačkih društava u većinskom javnom vlasništvu. Na svim razinama, u svim skupinama tijela uočene su nepravilnosti u postupanju sa zahtjevima građana osobito, sada pazite ovo, osobito u pogledu poštovanja rokova i načina odlučivanja o zahtjevima čemu svjedoči i činjenica da na svakih 10 zakonitih rješenja dolazi 17,2 nezakonita rješenja što je pogoršanje u odnosu na prošlu godinu kada je taj odnos bio 10:12. To dovoljno govori i mislim da možemo napraviti jednu usporedbu sa primjerice jednim investitorom koji dođe investirati u jednu malu općinu, pa kada se ovakvi, dakle tijela lokalne jedinice i samouprave ponašaju prema svojim građanima kako će se tek ponašati prema investitorima. Osobito je zabrinjavajuće ignoriranje zahtjeva građana za pristup informacijama s obzirom da se dvije trećine žalbi povjereniku upućuje upravo iz tog razloga. Međutim kritična područja provedbe zakona odnose se na izrazito slabu provedbu savjetovanja s javnošću osobito na lokalnoj razini i od strane ustanova i drugih pravnih osoba sa javnim ovlastima kao i slabo poznavanje obveza vezanih uz omogućavanje ponovne uporabe informacija, otvorenih podataka, te time i provedbe dijela zakona kojim je preuzeta europska pravna stečevina. Također isključivanje mogućnosti sankcioniranja tijela javnih vlasti o čemu sam već i govorio na nekoliko replika isto tako propuštena je važna mogućnost poticanja tijela na provedbu zakona i u biti na kraju bih htio konstatirati da ćemo mi podržati ovo izvješće. Prepoznali smo napore koji su uloženi tijekom prethodnih nekoliko godina iako nismo zadovoljni trenutačnom situacijom pogotovo onom u svezi kršenja prava odnosno zakona na razini lokalne jedinice samouprave. Još za kraj bih samo napomenuo, već sa i istaknuo u jednoj od replika da smatram da je bitno da svi mi saborski zastupnici isto tako uložimo dodatan napor kako bismo dodatno možda razmislili o tome da se ojačaju određene zakonske odredbe i kako bismo dodatno apelirali na to da se ojača sama institucija povjerenice kako bi se njoj dale odriješene ruke da i ove, da uđe u sukob sa onim problemima o kojima smo danas tijekom ove rasprave govorili. Hvala.
Replika. Uvaženi zastupnik Davor Penić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega, točno ste konstatirali da je iz izvješća razvidno da su najveći problemi na lokalnoj razini. Ja mislim da bi bilo pohvalno konstatirati da je u 2015. dva puta više edukacija napravljeno nego 2014. I da bi u tom smjeru prevencije a ne kažnjavanja tih 7 kojih je kažnjeno za nepoštivanje prava na pristup informacija bilo puno učinkovitije u daljnjem vremenskom razdoblju.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Dario Hrebak.
Uvaženi zastupniče Penić, najveći problem, što ja mogu i shvatiti kolegu Tušeka koji je to apostrofirao da upravo zbog tih 7 se stvara percepcija o lokalnim šerifima na cijeloj lokalnoj razini. To nije istina. Ali upravo zbog tih 7 mi radimo edukaciju i prevenciju zbog svih onih 99% da njih unaprijedimo. Ali zbog ovih 7 moramo uvesti sankcije kako bi tih 7 konačno naučili da moraju poštovati zakone ove države. I upravo zato sam govorio o sankciji. Ali naravno generalno je prevencija upravo bolja i prevenciju radimo za sve ostale a zbog svih ovih 7 o kojima se stvara loša percepcija svih onih dobrih ljudi, načelnika i gradonačelnika koji ustrajno rade u svojim gradovima i općinama, zbog tih 7 moramo reagirati. Hvala.
Druga replika. Uvaženi zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Pa kolega Hrebak, slušam cijelo jutro ovdje rasprave od kolega i naprosto htio bih vama i svima nama postaviti pitanje. Mi ovdje govorimo o pristupu informacijama a da li mi kao saborski zastupnici dobivamo informacije koje hoćemo. Znate koliko je ostalo neodgovorenih pitanja od bivše Vlade? Preko 200. Ovdje u ovom Visokom domu je dva ili tri puta predlagan zaključak u ime Kluba da konačno saznamo koliki je dug Hrvatskog zdravstva. Do dan danas praktički ministar je zadnji puta novi rekao da je on tolik i toliki. E sad ako mi nismo u stanju ovdje dobiti informacije, ako mi nismo ovdje u stanju dobiti odgovore na pitanja koja zastupnici postavljaju onda ajmo mi najprije raspraviti to ovdje a onda pitati ured za pravo za pristup informacija. Možete misliti što se događa običnom građaninu ako mi ovdje to ne možemo dobiti. Dakle, mislim da mi preskačemo neke stvari, volimo politizirat, volimo se nabacivati prema drugima, ovi su zločesti, ovi su ovakvi, ovi su onakvi ali pogledajte u kojoj smo mi poziciji. Nekada se u Ministarstvu financija imale dnevnu informaciju, mjesečno se podnosilo izvješće prema medijima, kakvi su prihodi, kakvi su rashodi od državnog proračuna a u prošlom mandatu aj to vi zatražite kao zastupnik, nemate šansu dobiti podatak. Dakle, ajmo krenut od sebe, ajmo krenut od toga koliko mi informacija možemo dobiti kad je tražimo i koliko čekamo odgovor, a onda idemo dalje rješavati stvari.
Odgovor, uvaženi zastupnik Dario Hrebak.
Apsolutno kolega Šuker, podržavam vašu inicijativu. Isto tako govorio sam i u svom izlaganju vezano uz jačanje institucije same povjerenice. Ali evo još jedan primjer, sjetimo se samo ponavljam, koliko mi kao zastupnici smo bili upoznati, mi praktički kao zastupnici nismo mogli doći do informacije koliko recimo jedna velika institucija kao što je HTV koliko njezini zaposlenici imaju plaću. Dakle, treba poći od glave, treba poći od državne razine. Mislim da jako puno prostora ima da se sustav unaprijedi i apsolutno podržavam i ovu tezu da možda ne treba gledati ono mikroskopskim naočalama, gledati samo ono što načelnici i gradonačelnici. Mislim da imamo i situacija i na višoj razini gdje se ne poštuje zakon i gdje bi trebalo buduće reagirati da se takve situacije ubuduće ne pojavljuju.
Hvala. Za pojedinačnu raspravu uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani potpredsjedniče. Ono što je izrazito važno po meni danas je da li ćemo mi kroz ovu raspravu konstatirati da u Hrvatskoj trebaju vrijediti jednaka pravila za sve ili to ipak neće biti slučaj. Ja duboko vjerujem, ukoliko u Hrvatskoj ne vrijede jednaka pravila za sve, Hrvatska nema nikakve šanse ići naprijed. A jednaka pravila za sve znače i jednako izvještavanje i jednak pristup informacijama, jednako informiranje o trošenju svake proračunske kune jer javni novac je javna stvar. Ja želim znati klikom miša kako i na koji način je do zadnjih 50 kuna raspoređen novac i u Gospiću i u Metkoviću i u Zagrebu i to bi trebao biti naš cilj, na identičan način. Hrvatska je premala zemlja da bi se na čelo supsidijarnosti primjenjivalo uz financijsko izvještavanje. Mi nismo savezna država, mi smo zemlja od 4 milijuna stanovnika gdje sve jedinice lokalne samouprave, sva tijela javne vlasti bi trebale i morale imati obvezu identičnog izvještavanja a to znači kuda se troši javni novac, to je novac svih građana ove zemlje i novac jednako mora vrijediti i u Babinoj Gredi i u Osijeku i u Varaždinu i u Petrinji i u Zagrebu i u svim dijelovima lijepe naše. To je ono na što ja stavljam izrazit naglasak. Kad ćemo to znati onda ćemo moći postupati na način da ćemo moć ocjenjivati efikasnost tih mjera. Na to ću se vratiti. Ono što je ključno je da ovdje danas kroz Povjerenicu za informiranje, riječ je o dami naravno. Mi imamo svojevrstan ukras demokracije, ukras demokratskom izvještavanju ali i ono što bi trebali imati, trebali bi kroz ovu raspravu i kroz tu povjerenicu imati okidač u izvještavanju, o trošenju javnog novca i o informiranju prava na pristup informacijama svih građana ove zemlje. To je ono što mora postati prioritet. A to može značiti samo jasne zakone, jasne prekršajne odredbe i jasnu obvezu svih tijela javne vlasti da izvještavaju po istim propisima i to mora po meni biti ne samo zaključak ovog sabora kojeg ću inicirati ako ne sada. Ako se ne indicira kroz ovu raspravu i ako se ne indicira od strane nadležnog tijela ja ću ga osobno inicirati jer mislim da moramo ići prema tome da se za svaku kunu mora znat kako se troši, klikom miša do istine, i to ne na način da mi je put zakompliciran i zapetljam se kad tražim određena izvješća i određen novac koji je potrošen u bilo kojoj jedinici lokalne samouprave ili u trgovačkim društvima a prema ovome državna poduzeća, 49% ih je nedovoljno usklađeno kad su u pitanju propisi. 81% ih je nedovoljno usklađeno kad je u pitanju izvještavanje i kad je u pitanju financijska transparentnost čak 37%. pa čekajte malo? Pa kaj je državna poduzeća to nečiji drugi novac ili novac građana ove zemlje? O čemu mi govorimo? Prema tome želim da kroz godinu dana u prilagodbi svaka kuna bude na jednaki način tretirana u svim tijelima javne vlasti. To mora biti naš cilj jer samo tada ćemo mi moći reći da ova mjera proizvodi bolji efekt ili ne proizvodi efekt uopće. Tijelo u SAD, u Američkim saveznim državama, u Novom Zelandu, u Australiji, u Velikoj Britaniji su tzv. revizori provedba mjere, performance auditing se to zove. I to je nešto što pokušava odgovoriti na pitanje ako ubacim 10 kuna u određenu mjeru što sam ja, odnosno što su građani za tih 10 kuna dobili od te mjere. Ako su dobili ništa, naš cilj bi bio da nas ta mjera više ne zanima. Ali mi smo skloni novce i novce iz državnog proračuna, iz proračuna jedinica lokalne samouprave potrošiti na projekte za koje ne znamo ni šta će proizvesti ni kakav će efekt stvoriti. Beton kojem nikom ne koristi, žice koje do nikoga ne vode i subjekti koji ništa ne proizvode. Primjer su vam samo gospodarske zone u Hrvatskoj. Preko 350 gospodarskih zona, pola ih nije u funkciji, u operativnoj funkciji, a to znači da imaju možda više od 5 ili 10 zaposlenih u samim gospodarskim zonama. Ljudi moji, pa mi smo tamo spiskali milijardu i pol kuna. Mi smo tamo potrošili 2 milijarde proračunskih kuna za nešto što ništa ne proizvodi. To je slobodno bi se moglo reći bačen novac. E pa bačen novac neće biti ako će se kroz jednostavno i praktično izvještavanje znati kako se troši svaka proračunska kuna. A jednostavno izvještavanje znači ne da građani moraju tražiti u šumi dokumenata što je bitno, nego da je ono što je bitno zaista i dostupno. Dakle, to je sljedeći korak u izvještavanju. To rade danas najnapredniji u izvještavanju i to su uvijek i stalno i standardno zemlje sa najnižim postotkom korupcije. Prema tome, ukoliko želimo suzbiti korupciju i netransparentnost, onda moramo znati kako se troši svaka proračunska kuna. I zbog toga ja apeliram da se to ugradi kao prijedlog u pokušaj da se sva tijela javne uprave imaju isti obrazac financijskog izvještavanja i ne samo financijskog, ali i da se osnaži uloga građana kroz veća sredstva osigurana od samih tijela javne vlasti po modelu kakav im vi predložite, odnosno kakav ovaj Sabor izglasa u pristup informacijama. To je ono što mora biti prioritet. Ja kao građanin, saborski zastupnici su najmanji problem. Saborski zastupnici ne dobiju odgovor na pojedino pitanje. Nešto pitanja naravno nije odgovoreno i s time se ne slažem. Treba odgovoriti na sva pitanja. No, zastupnici vijećnici u lokalnim vijećima, a pogotovo građani u pojedinim manjim sredinama često ne mogu dobiti ama baš nikakav odgovor, a za to nema ama baš nikakvih sankcija. Dakle, pojeo vuk magare. E pa ne može pojesti vuk magare, doklem mi upravljamo našim novcem. Prema tome, apeliram da se te dvije stvari ugrade u prijedloge i da se na taj način poveća svijest i druga stvar poveća transparentnost. Jer povećavanje transparentnosti znači bolju usmjerenost novca, a to u konačnici znači ne moram vam to pričati. Digitalizacija, informatizacija društva je nešto što je podiglo moderne gospodarske divove. Primjer vam je samo južna Koreja. Oni su se zahvaljujući kompletnoj digitalizaciji bilježe rekordne stope rasta i tu su našli nišu u kojoj im danas praktički nitko ne može konkurirati. Seul je najdigitalniji grad na svijetu sa preko 265 usluga on line, najdigitalniji i želimo biti tamo, a ne želimo biti tamo gdje imamo ovih 7 koji troše kako ne bi smjeli. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo tri replike. Prva je uvaženi zastupnik Miro Bulj.
Kolega Bernardić, složio bih se sa vama u cijelosti. Na samom početku ste nabrajali određene gradove. Naravno da i tu ne treba biti selektivan. Ako triba Metkoviću i ostalim gradovima, onda treba biti ista pravila po pitanju pristupa informacija, tako treba biti i u Rijeci, i u Splitu, u Dubrovniku. Znači, bez obzira bio na vlasti HDZ, SDP, nezavisni koji smo u platformi MOST-a ili bilo tko. Pa dobro ste vi kazali da je vrlo bitna ta transparentnost. Kao što smo svi u prethodnim raspravama, bez transparentnosti nema razvoja društva. Zato ako se informacije kriju i ako se selektivno se daje informacija netko je u prednosti, informacija je sve. I naravno da se slažem sa tim da treba informatizirati sustav. Međutim, sve prethodne Vlade, a nadamo se da ćemo to prisjeći svi zajedno bez obzira tko je na vlati, te informacije su krile ko rakova djeca noge. A razlog je naravno pogodovanja, pogodovanja određenim skupinama bilo pojedincima, bilo pravnim osobama. I naravno da tu treba biti i sankcije koje tu napominjete jasnije, izraženije. Znači, ono ako je neko djelo učinjeno, a bez sankcija, ja ne vjerujem da će bit nekakvih rezultata. Kad samo pogledamo kolega Šuker je prije spomenuo u zdravstvu problem duga, a kad pogledamo dodjele poticaja, subvencija tko zna na koji način je ogroman novac dodijeljen. Jer da nije tako danas recimo pet milijardi kuna u zadnjih mandatu je podijeljeno sredstava za poticanje mljekarske proizvodnje, a imamo 60 000 proizvođača mlijeka manje. Znači, tu se vidi da je bila nekakva selektivnost ili da se nije upravljalo dobro javnim novcem i da te informacije nisu išle na prave adrese. Jer da su išle na prave adrese, da bi proizvođači razvijali sigurnost tim sredstvima svoja gospodarstva. Znači, to je direktan utjecaj i na gospodarstvo i na pojedince. To je osnovno pravo i u tome se slažem i nadamo se, ne nadamo se, nego moramo promijeniti stvar na bolje. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Pa o subvencijama bi vjerojatno mogli potrošiti nekoliko dana ovdje raspravljajući ako hoćete od poljoprivrede. Nema nikog koji će reći da je poljoprivreda u sjajnom stanju i da je reformirana. Pa potrošili smo tamo milijarde novaca. Nema nikog tko će reći da je brodogradnja riješena i da je to strateška grana sad koja nosi razvoj Republike Hrvatske, a utrošili smo more novaca. Nema nitko tko će reći željeznička infrastruktura je nešto što nam je na slavu i ponos, a bacili smo tamo doslovno more novaca. Prema tome, subvencije su posebna priča. Ali ono što su dva puta, dva su puta u potpunu netransparentnost. Prvi je ukoliko ne objavite ništa i drugi je ukoliko objavite šumu takvu da se u toj šumi nitko ne može snaći. Spomenuo sam i ove gradove iz vrlo jednostavnog razloga zato jer činjenica je tamo gdje su veći gradovi jednostavno postoji više zaposlenih ljudi. Možda je i ta količina ljudi koji, broj ljudi koji rade na tim predmetima jači, oni su fiskalno opremljeniji, izazovniji da se sretnu s tim izazovima no to ne opravdava i ne abolira nikog. Dakle po meni, u Hrvatskoj u zemlji od 4 milijuna stanovnika, mi smo 2 puta manji od predgrađa Pariza, moramo imati jednaka pravila za sve, jednaka pravila, jer mi nismo savezna država, mi nismo zemlja od 80 milijuna stanovnika, jednaka pravila znači jednaka pravila o financijskom izvještavanju. Sve na Internet, sve online, sve digitalno i za sve isto. Samo tako možemo naprijed.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Bernardić kazali ste da svaka kuna proračunskog i javnog novca trebala bi biti javno dostupna. S tim se apsolutno slažem ali kako će biti dostupna kad postoje zakoni i interni akti koji to onemogućavaju. Dakle, moramo te barijere riješiti i to smjesta. Vi kažete voljeli bi znati kako se 50 kn troši negdje u nekom mjestu. Volio bih ne ja znati nego mislim da bi trebala cijela Hrvatska znati za svaku kunu javnog novca ili neke druge informacije. Tko se krije iza skrbničkih računa? Zar to nije društveno potreban podatak? A on je zabranjen. Pod kojim uvjetima je sklopljena koncesija za autocestu Zagreb-Macelj? Zašto nema ugovor u kompletnosti bez ijednog podatka koji je tajan objavljen? I zašto država iz proračuna mora isplaćivati razliku zato što koncesionar nije ostvario predviđene prihode? Pod kojim uvjetima je sklopljena koncesija za Zračnu luku Zagreb? Opet veo tajne. Pod kojim BINA ISTRA? Opet veo tajne. Pod kojim uvjetima su bili remonti zrakoplova Ministarstva obrane? Što se tamo dogodilo? Nitko ne zna. Koje su plaće u trgovačkim društvima? Kolika je plaća članovima Uprave HBOR-a, članovima Uprave Croatia banke, članovima Uprave HPB-a? Poslovna tajna! Ma zamislite, poslovna tajna! Kolike su plaće guvernera i viceguvernera? Tko im je odredio plaću? Ništa ne znamo. A mi namjerno skrivamo i tajimo ono što je najbitnije za hrvatsko društvo. Pod kojim uvjetima se zadužuje država? Kakvi su uvjeti i kolike su kamate kad se podižu kod banaka krediti? Ništa ne znamo. I ostali uvjeti, ne samo kamate. Koliki je javni dug? Ne znamo. Koliko je obračunato poreza po kojoj vrsti poreza a koliko naplaćeno po periodima godišnjim? Ne znamo ni to. Ne znamo ono najvažnije. Hvala.
Odgovor, uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Pa ono što ću reći samo su dvije stvari za koje mene ko zastupnika je baš briga i trebalo bi me biti baš briga, to je vaš privatan život, vaši osobni podaci i drugi je nacionalna sigurnost jer to je nešto iznad svih nas. Prema tome, samo su te dvije kategorije nečega u što ne bi trebali imati javni uvid. Za sve ove druge stvari mislim da javni uvid ne samo da mora postati praksa to mora jednostavno postati obveza i način ponašanja u Republici Hrvatskoj. Bez toga jednostavno ljudi moji ne možemo naprijed. Svi ugovori, sve mora biti javno dostupno. Nema nikakvog načina ni nikakve potrebe da se bilo što u ovoj zemlji skriva, da se od bilo čega bježi, da se na neki ili na bilo koji način skriva kako se troši javni novac. Kad to uspostavimo kao proceduru mislim da će nam svima biti puno lakše. Ja ću samo reći, vi znate koliki je, npr. proračun SAD-a je negdje 11 tisuća, riječ je o tisućama milijardi dolara, a tijelo koje provodi nadzor nad efikasnošću provedbe mjera iz samog federalnog proračuna, dakle to nisu proračuni saveznih država niti proračuni gradova, to tijelo se procjenjuje da godišnje zbog svoje revizorske uloge u opravdanosti mjera zaštiti oko 500 milijardi dolara. Zamislite koliki je to novac. I zamislite da mi to imamo na razini naše zemlje pa ja sam siguran da bi Hrvatska danas, svake godine uštedjela samo na efikasnosti milijardu kuna godišnje. Dakle, kroz državno revizorsko tijelo za mjere ušteda je jednu milijardu kuna godišnje. To vam garantiram.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Davor Penić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Štovani kolega Bernardić u svojoj raspravi spomenuli ste gospodarske zone koje nisu zaživjele u RH, kako je puno tih gospodarskih zona otvoreno a nisu polučile rezultat zbog čega su otvorene. Ja ću vas podsjetiti da recimo u mojoj Dubrovačko-neretvanskoj županiji je otvoreno 70 i nešto turističkih zona T1 i T2 koje nisu zaživjele zbog toga što se pogodovalo raznoraznim investitorima koji nisu imali određenih fiskalnih mogućnosti da ih pokrenu nego su pokušali sa prenamjenom zemljišta iz šumskog prebaciti u turistički. I upravo povjerenik za informacije odnosno to tijelo je spriječilo manipulacije jer je izvršilo nadzor nad jedinicama lokalne i regionalne samouprave i kao alat javni servis Hrvatskog sabora onemogućilo te zlouporabe. I zato podržavam aktivnosti ovog tijela i preporučam da više djeluje proaktivno i preventivno nego represivno. Hvala.
Odgovor, uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Ja se s vama kolega slažem, no 8 zaposlenika teško da može djelovati proaktivno, a još manje represivno. I to je ono što je glavni problem, o tome danas raspravljamo. Dakle, ukoliko želimo ukras imamo ga. Ali ukoliko želimo stvarne mjere onda je ovo okidač da upravo implementiramo stvarne mjere. Špekulacija, najgora moguća stvar. Mrtvi kapital imobiliziran kao kapital dakle to je nekom drugom zaledilo mogućnost da oplemeni novac. Kada nekom drugom zaledite mogućnost u konačnici se svi slabije kreću, to je jednostavno tako. Prema tome, ovo što ste naveli, primjer kojeg ste naveli iz Dubrovačko-neretvanske županije je primjer koji apsolutno ne bi smio kroz zakonske propise stanovati negdje u Hrvatskoj ali stanuje nažalost. I sada je na nama da li ćemo mi to prepoznati, reći, gledajte špekulacija, nečinjenje i ono što se kaže neulaganje novca tamo gdje bi trebao biti uložen sukladno određenim prostornim planovima, znači određenu sankciju, to bi trebao biti na neki način i uloga i Vlade i parlamenta. Jer bez toga, mi smo mala zemlja, gledajte kod nas je … [[Govornik se ne razumije.]] vrlo ograničeno. Kod nas je mogućnosti razvojnih ograničeno, kod nas je mogućnost investicija ograničena. Prema tome, mi se moramo dogovoriti da li ćemo pustiti da svatko radi što hoće ili ćemo iscrtati jednaka pravila za sve i onda ovima boljima i bržima dati da rade i da zaposle ljude jer to je u konačnici cilj našeg zalaganja za našu domovinu, da ljudi rade, da žive pošteno i kvalitetno od svoga rada, da imaju veće plaće, da imaju bolji standard života i da se Hrvatska razvije.
Sljedeća rasprava je uvaženi zastupnik Andrija Mikulić.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Pa podsjetio bih na raspravu koju sam vodio i 28. siječnja na ovu temu. Tvrdio sam tada neke stvari, razgovarali smo o povjerenici da je i naglasio nužnost transparentnosti, dakle objektivnosti i protoka informacija. Ako toga nemamo onda to nije jednostavno dobro. Ako nemamo pravovremeno izvješćivanje onih, bez obzira što je to netko ranije rekao koji nas plaćaju. Oni imaju pravo znati onu informaciju koja im je potrebita. I u konačnici za koju imaju pravo tražiti i znati kakva je. Pa evo iz ovog izvješća na strani 4. ono mislim što, ja bih rekao ipak poražavajući podatak to je Izvješće o provedbi Zakona za 2015., 76% ili 4539 od ukupno 5940 evidentiranih tijela javne ovlasti su ajmo reći u onoj pozitivnoj stvari da su odgovarali, da su se pridržavali slova zakona. Mene brine ovih 24 ili 25%. To nije dobro. Dakle to nije dobro. I ovo što je malo prije i kolega Marić govorio o nizu informacija koje nisu bile dostupne da ne pričam o remontu MIG-ova, da ne pričam o razno raznim koncesijama. Pa imali smo u prošlom sazivu Vlade ministre koji su putovali pa kada ih se pitalo gdje su to odsjeli, koliko je bio trošak tih putovanja oni nisu jednostavno dali informacije dok mediji nisu isforsirali taj dio. I ovdje koristim javnu priliku i zahvaljujem medijima. Dakle pozitivan primjer rada kako je trebalo raditi i funkcionirati da bi došli do informacije. Zahvala medijima. Ali nije i nije dobro i nije nužno da je to preko medija na taj način moralo ići. Ali isti ti su se na određeni način počeli brinuti o nekima drugima što imaju, otkuda imaju, ulazili u nekakve njihove privatne stvari. No, evo narod je prepoznao pa će sada oni 4 godine trenirati kao opozicija, pa će malo vidjeti te nove zakonske prijedloge na koji način i kako bi to trebalo u budućnosti raditi. Neću posebno navoditi kod većine nadziranih tijela koji su problemi uočeni i koje ste mjere dali, mene brine onaj kontrolni mehanizam, to je ključ. Dakle mi to moramo imati. U tom smislu sam i zadnji puta govorio pa ću ponoviti, apsolutno držim da trebate imati čak i veće ovlasti u pojedinim segmentima. Bez obzira, dakle imate određena prava ali imate i obveze. Nije jednostavno izdati neku mjeru kada nemaš mehanizam kontrole te mjere. Znate to je ono kao dijete u vrtiću, nemoj više u pješčanik da se ne zaprljaš. Sada ako ste toliko utjecajni pa vas je i dijete poslušalo, to je u redu ali šta ako nije? Nemate mjere neke kako bi to iskontrolirali, dakle izvršenje tog rješenja odnosno te mjere. No, neovisno o kakvom se tipu informacija radi sva ona tijela koja povlače novac, odnosno financiraju se iz proračun bilo državne ili lokalne razine su dužna dati pravovremenu informaciju. Ta sva tijela ne samo da su dužna, prije nego što se zatraži pojedina informacija dati informaciju nego moraju na svojim stranicama i objaviti. Pa to je normalno. Gdje ćemo se dovesti ako nemamo informaciju koja nam je potrebita? Dakle ne možeš ni u jednom smjeru djelovati. Ne znam od onih najosnovnijih elementarnih stvari koje su ti potrebite ako nema na nekim web stranicama ili negdje gdje bi to trebalo biti objavljeno gdje ćeš krenuti, otkuda ćeš dobiti osnovnu informaciju za nešto što ti je dakle potrebito. Točno obavještavanje nužan je preduvjet kvalitetne uzajamne komunikacije državnih tijela i svih drugih sa zajednicom. I to je najosnovnije što treba biti. Ne smije zakon biti svrha sam sebi. Ne smije to biti svaki puta samo da gledamo koliko je to strana, tehnički dobro obrađeno, digli su se ovi ili oni postoci za pojedine i u pojedinim segmentima nego čisto da imamo jednu operativnu dimenziju u smislu da je napravljen određeni korak. Korak po korak, nek je i taj korak, samo neka je korak. Dakle da vidimo da se nešto odvija u nekom smjeru u kojem bi trebalo biti. Svi se pozivaju na transparentnost, na otvorenost, na informacije. Sjetimo se u zadnjih nekoliko godina, ne daj Bože da se pojave, onih razno raznih blokada, blokada građana, netko ih je za nešto blokirao a nisu imali objašnjenja zašto. Zamislite kada vas netko blokira s nečim a vi ne znate zašto. I tražite jednostavno svoja prava ali nažalost ne možete ih dobiti u onoj mjeri u kojoj bi to zaista trebali. Dakle, najosnovnije je da nemamo izbjegavanja protoka informacija, da se držimo principa transparentnosti informacije i u konačnici da samo damo govorim u smislu tijela koje trebaju dati informaciju, da samo damo onu informaciju onima koji imaju pravo na nju. Zašto? Na taj način jednostavno razvija se jedno međusobno povjerenje. Pa vi danas kada postavite tri osnovna pitanja u ovom Visokom domu, o politici i ne znam čemu dobit će i vrlo jednostavan zaključak da ljudi nemaju povjerenja u te institucije. A sad zamislite kako je to na nižim razinama gdje se nešto traži a ne možete dobit informaciju. Vidio sam ovdje kad ste u izvješću pisali da je određeni postotak onih koji u zakonski predviđenom roku ne odgovaraju pa onda ne razumiju razliku između zahtjeva itd. dakle, i tu treba očito poraditi na onom djelu, iz educirati te ljude koji se bave time da se ne bi doveli u onu klopku koja je uobičajena rekao bi u sustavu državne uprave a to je, evo netko je donio neki zakonski propis, ima neki članak, trebamo normu ispunit, pa daj ajde uz to što radiš i taj posao u ministarstvu možeš još i ovo, imaš uvjete za to. Dakle, to nije dobar način na koji bi trebalo raditi i funkcionirati. I na kraju, ovih dana smo imali priliku i u gradu Zagrebu, tražili smo neku informaciju, svi znate o problemu smanjena iznosa za prehranu u vrtićima grada Zagreba i kad onda od određenih ureda zatražite tu informaciju ne možete ju dobiti. Pa ako tu informaciju ne možemo dobiti a radi se o obrocima za djecu a s druge strane govorimo o tome da ćemo investirati infrastrukturu u vrtiće, škole itd. a ovdje štedimo na obrocima, onda vas ja pitam zašto oni koji donose te odluke ukoliko su te odluke zaista takve. Zašto nam ne daju informaciju kad ih pitamo. Pa valjda je netko dužan u nekom zakonskom roku reći zašto je to tako. I na kraju znate i sami kad za nešto damo novac onda kao korisnici želimo imati i konzumirat određena prava onoga što smo platili ili za što smo dali određena sredstva. Pa tako imamo situaciju da najobičniji primjer u ugostiteljstvu. Svi zatražimo manje-više račun, ispis računa a onda u drugoj situaciji imate zatvaranje nekih ugostiteljskih objekata zbog ovih ili onih mjera. Ne ulazim da li je to zaista bilo opravdano ili nije. Ali nije dobro da kad nešto u konačnici zatražimo da nemamo informaciju i da sustav i zakon koji imamo, koji se provodi nije zaista transparentan. I zaključit ću, ako 76% tijela samo funkcionira u tom smislu, što je tek onda na ozbiljnim temama?
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je uvaženi zastupnik Davor Penić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Mikulić, naveli ste kako ćemo mi u SDP-u sa ove desne strane govornice vježbat u opoziciji 4 godine. Ja vam zavidim na takvoj vidovitosti. To je fantastično. Iako je tema izvješće povjerenika, pravo na pristup informacijama vi uvijek iskoristite pogodu da malo poentirate. Informacije, točno je, konstatirali ste da pravo na pristup informacijama bi trebalo biti omogućeno svima da možemo svi pogotovo ovaj Visoki Dom kontrolirat razno razne procese odnosno trošenje javnog novca. Međutim, u cilju efikasnosti, kontrole vladavine prava i borbe protiv korupcije tako da vaša ona primjedba uopće nema veze sa temom. Hvala.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Andrija Mikulić.
Pa meni je drago da ste vi prepoznali vidovitost našu ali ne treba biti posebno vidovit kad zbrajate brojeve, ja sam tehničke struke, vi ste gubitnici i zato sjedite u opoziciji. I to treba jasno, ne dvosmisleno reć i ne znam zašto vas to smeta. Ja bih vam to rekao, to su fakti, to su činjenice kolega, uvaženi zastupniče. Morate to prihvatiti jer znam da vam je to teško, ja znam da vam je nakon 4 godine što ste bili pozicija to teško ali morate prihvatiti, Hrvatski narod je tako odlučio i ne vidim tu nikakav problem i uopće ne poentiram na taj način ali kad me pitate. Onda danas imate uvaženog zastupnika koji vam je bio ministar poduzetništva i obrta, taj isti nije htio dati podatke odnosno njegova osoba koja je trebala iznijeti informaciju kad je dotični bio u Americi. Pa neka Hrvatska javnost zna da je danas u Hrvatskom saboru i nije htio dati podatke, dok mediji nisu napravili pritisak a onda možemo na razini informacija, nakon toga govoriti.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Evo poštovani zastupniče, nisam se imao namjeru javljati ali onda sam čuo nešto što me zapravo malo šokiralo. Rekli ste da niste dobili pristup oko stvari koje su ugrađene u Proračun grada Zagreba, i sad je moje pitanje, kako je to moguće. Pa vi ste podržali, vi ste šef zagrebačkog HDZ-a, vi ste podržali Proračun grada Zagreba, proračun koji je predložio gradonačelnik. Tu ste sa gradonačelnikom grada Zagreba i u koaliciji na državnoj razini i sad kažete da ne možete doći do podataka, pa jel znate što ste uopće podržali? To je ono što me zapravo čudi. Kako ste mogli podržati nešto do čeg ne možete doći, podataka. Nisam se imao namjeru javljati, ali moram vam to reći.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Andrija Mikulić.
Uvaženi zastupniče Bernardić. Dakle, točno je da sam predsjednik najjače organizacije HDZ-a u RH i to u zagrebačkoj. Dakle, točno je da sam predsjednik najjače organizacije Hrvatske demokratske zajednice u Republici Hrvatskoj to je zagrebačka. Dakle, to je i prva stvar i to su činjenice i fakti. Drugo oko proračuna zastupnici Hrvatske demokratske zajednice u Skupštini grada Zagreba sa svojim koalicijskim partnerima Hrvatskom strankom prava Ante Starčević i blok „Umirovljenici zajedno“ su radi četiri amandmana reda veličine 200 milijuna kuna podržali proračun grada Zagreba. Zbog palijative, gospodarskog razvoja i 104 milijuna kuna za vijeća gradskih četvrti, za male komunalne akcije kao i 30 milijuna kuna za sport u gradu Zagrebu. Dok ste bili predsjednik zagrebačke Skupštine niste imali takve ideje i niste imali takav prijedlog proračuna ni amandmana. Dakle, samo da vas podsjetim ono što je bilo prije. A ja nisam rekao da sam osobno ja ili netko od nas tražio pravo na pristup informacija u ovom smislu. Dakle, hrvatska javnost putem medija je to tražila, a mi smo to konstatirali. I dalje tvrdimo ukoliko nadležni ured gradske uprave ne daje informaciju da ne radi u onim zakonskim okvirima u kojima bi trebao raditi obzirom da je ta informacija zatražena.
Hvala. Sljedeća je rasprava uvaženog zastupnika Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Vidim da je nastavio gospodin Mikulić u vidovitom tonu, jer ste svoju organizaciju proglasili najjačom organizacijom HDZ-a u državi. Ja sam siguran da ćete imati najveći pomak na sljedećim izborima. Na prošlim izborima je kandidat za gradonačelnika imao 5%. To sam imao potrebu reći, tako da će proporcionalno biti doista najveći pomak. Ali potpredsjedniče vi ste mogli isto malo svoju organizaciju HDZ-a, mislim da su oni ipak jači od zagrebačke. No, dobro. Što se tiče izvješća o Zakonu o pravu na pristup informacijama želio bih se prisjetiti da je u pristupnim pregovorima za ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju u onih zadnjih 10 točaka koje su ostala 2013. godine dosta značajnu ulogu jedna od tih 10 točaka bio je donošenje Zakona o pravu na pristup informacijama. I mi smo tada dosta intenzivno radili da se taj zakon donese. To je inače jedna radna skupina koja je bila dosta šarolika. Između ostalog bilo je zanimljivo za istim stolom raspravljati sa predstavnicima nevladinih udruga i sa predstavnicima Ureda Vijeća za nacionalnu sigurnost. To su doista bile dosta zanimljive rasprave i ponekad smo se mi tada iz Ministarstva uprave osjećali kao medijatori između te dvije krajnosti, pa vjerujem da i rezultat koji je bio u zakonu je bilo nešto između. Nitko nije bio pretjerano zadovoljan, ali nitko nije bio ni pretjerano nezadovoljan. Ono što smo imali kao jednu od posljednjih dilema pri izradi zakona je koja će biti institucionalna forma za provedbu, odnosno za nadzor provedbe Zakona o pravu na pristup informacijama i odlučili smo se da se osnuje još jedno tijelo. Dakle, povjerenik za informiranje i da se pravo na pristup informacijama tada izvadi iz Agencije za zaštitu osobnih podataka želeći na taj način dati na važnosti ali i doista formirati posebno tijelo kojemu bi to bila prva i jedina zadaća. I naravno, nakon dvije godine od tri godine od donošenja tog zakona i odluke za to rješenje ja mislim da je jasno da je to rješenje bilo dobro iako je bilo određene skepse kod tadašnje opozicije tako da su prilikom rasprave o zakonu neki od zastupnika to nazvali kukuriku povjerenik. Ja vjerujem da je gospođa Musa obnašajući dužnost povjerenika doista opovrgla sve one koji su imali bilo kakve sumnje u to da će svoju dužnost obavljati kao neovisno tijelo imenovano od Hrvatskog sabora bez popusta prema bilo kome neovisno o tome sa koje strane političkog spektra dolazi. I zato mi je posebno drago da evo vidim do sada što su odbori da su i klubovi, da će ovo izvješće biti podržano skoro jednoglasno. Ono sa čime su se predstavnici tijela državne vlasti koji su željeli provoditi zakon bez ikakve opstrukcije susretali to je nešto što se zove zlouporaba prava, odnosno situacije kada pojedini građani ne sporeći naravno njihovo pravo pokušavaju institute iz Zakona o pravu na pristup informacijama koristiti tako da zatrpaju tijela javne vlasti i jednostavno onemoguće im normalno svakodnevno funkcioniranje. Nekad su to ta tijela zaslužila možda ne u onom obimu kojima su bila izložena, ali često smo se našli u situaciji da doista vidimo da smo nemoćni u obrani od pojedinaca koji su takve stvari i takva zakonska rješenja koristili. I zbog toga je u 2015. godini i uvedena ova mogućnost, dakle da tijelo, naravno i na to postoji mogućnost kontrole, da tijelo odluči o tome da će neki zahtjev biti tretiran kao obijesno traženje informacija ili tako nešto. Što se tiče samih sankcija prvi zakon je bio postavljen dosta široko i de facto je moglo se doista svakoga kazniti, između ostalog i za neimenovanje službenika za informiranje. Dakle, ako imamo 2000 i nešto tijela javne vlasti koje nisu imenovale službenika za informiranje, onda bi bez zakonskih izmjena protiv svih 2000 čelnika tijela i tijela trebalo pokrenuti prekršajni postupak jer nisu postupili sukladno zakonu. To se ipak nije dogodilo. Prema tome, da bi poštedili povjerenicu kao neovisno tijelo diskrecijskog odlučivanja protiv koga će pokrenuti prekršajni postupak, a protiv koga neće a ova odredba jeste da se pokrene prema 2000 tijela, onda bi bilo poštenije u zakonu, dakle staviti da se to napravi nakon prve opomene. Dakle, žuti karton, pa tek onda sankcioniranje. I također ovo što smo već u uvodnom dijelu raspravljali to je bilo oko toga treba li kažnjavati institucije ili pojedince. Ja sam barem kad se radi o javnim institucijama da se kažnjavaju pojedinci i to oni koji su doista napravili propust i nekome onemogućili pravo na pristup informacijama. Tijekom provedbe zakona postoji latentni i dobar konstruktivan sukob između Agencije za zaštitu osobnih podataka i povjerenika za informiranje i to tako treba biti. Dakle, agencija je tu da brine da se u toj transparentnosti ne otkrije previše osobnih podataka koje ne treba otkrivati, dakle čije otkrivanje ne bi imalo samu svrhu ostvarivanja prava na pristup informacijama, ali s druge strane vrlo često se i zaštita osobnih podataka ili tajnost, poslovna tajna itd. koristi kod nekih institucija da ipak ne daju ono što bi trebale dati. I drago mi je da je Visoki upravni sud u tom smislu zasada da povjerenica pred Visokim upravnim sudom stoji puno bolje nego tijela javne vlasti. Mislim da imate nešto više dobivenih sporova. U konačnici Visoki upravni sud je taj koji u svakom slučaju donosi konačnu odluku po tom pitanju, a dotada je pravo tijela da ne objavi informaciju dok za to ne dobije konačni sudski pravorijek. Ono na čemu bi trebalo poraditi ovih godina sljedećih je to da sve više osvješćujemo kod građana svijest da je pravo na pristup informacijama njihovo ustavno pravo i da ne odustanu od traženja svega onoga što ih zanima a što se tiče rada tijela javne vlasti da se ne povlače pred čelnicima koji na neki način zaobilaze zakon. Ali isto tako je, obzirom da se radi o čelnicima tijela javne vlasti koje postavlja netko, u pravilu ili Vlada ili lokalna samouprava ili Parlament, da se i loš rad ili svjesno izbjegavanje obaveze Zakona o pravu na pristup informacijama kada to postaje učestalo od nekog čelnika tijela da se njegovog šefa onda malo više pritisne da to radi odnosno doista da neko bude i smijenjen zato što učestalo odbija postupiti po Zakonu o pravu na pristup informacijama izvlačeći se na ove neke formalne stvari koje smo spomenuli danas. To bi bila dobra praksa političkih stranaka i vjerujem da bi se u tom smjeru trebalo ići. Jednom sam u ime Vlade morao tražiti formulacije da odbijem amandman zastupnika u prošlom sazivu na povećanje sredstava u Uredu povjerenice za informiranje. Teška srca sam to i napravio. Međutim, smatram da je ove godine odnosno prošle godine je nešto povećan proračun a vjerujem da će biti prilike da se kada ovaj kolosalni napredak postignemo sa ovom Vladom da će imati prilike da se još više onda poveća proračun i omogući nesmetan rad povjerenice za informiranje i u sljedećem mandatu. Dakle, evo želim reći da smatram da je izvješće kvalitetno, da je rad povjerenice u prošloj godini bio dobar. Zahvaljujem joj također na suradnji u 2015. godini i podržavam ovo izvješće. Zahvaljujem.
Hvala. Replika, uvaženi zastupnik Davor Penić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Bauk rekli ste uvodno da se odlučivalo koja će biti institucionalna forma za nadzor pa se odlučilo za povjerenika za pravo na pristup informacijama. Nakon ove rasprave u ovom Visokom domu razvidno je da je u 2015. godini ovo tijelo opravdalo očekivanja jer je kaznilo samo 7 subjekata i to isključivo na lokalnoj razini. A provelo je dva puta više edukacija nego u prethodnoj godini. Jačanje prava na pristup informacijama je postao cilj, a ne problem. Hvala.
Druga replika, uvaženi zastupnik Davorin Mlakar.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Bauk inspirirali ste me za ovu repliku ovim povijesnim pregledom događaja oko donošenja Zakona o povjereniku i o pravu na pristup informacijama mada vaš prikaz nije ako ne u potpunosti točan neke važne detalje ste propustili naglasiti. Spadam među one koji je tvrdio i kod donošenja toga zakona tada u oporbi iako ne znam kakve veze 2013. ima sa pristupanjem EU, mi smo sve kriterije pristupanja odradili i ostvarili daleko prije. Postojao je prijepor da li se ovaj posao treba raditi u posebnoj instituciji kakvu imamo danas ili u okviru postojećih institucija? I tada smo govorili ono najvažnije da je bolje da neki posao odradi za to osposobljena institucija nego da osnivamo nove koje nećemo moći financijski pomoći da svoj posao odrade na adekvatan način. Vi ste sada govorili o tome što ste odbijali kao amandmane, i ove godine smo ponovno imali diskusiju na odboru, da niti za potrebe stručne službe za koje su bili zatražena dodatna sredstva nije bilo sluha da se financijski pomogne ured pa da on radi na način kako svi od njega očekujemo. I samo jedna napomena za budućnost, osim poplave zahtjeva prava na pristup informacijama ovom zakonu nedostaje i jedna ograda da se mora na neki način utvrditi ili dokazati javni interes onih koji traže pristup informacijama da bi na taj način i tijela koja informacije daju imali adekvatan temelj za davanje informacija. Vrijeme mi ne dozvoljava da vam detaljnije objasnim što to znači.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Bauk.
Zahvaljujem. Što se tiče ovog prvog dijela doista sad sam se podsjetio bilo je 10 točaka u listopadu 2012. godine koje smo još morali ispuniti da bi pristupili EU. Ja ću pročitati. Dakle, rješavanje pitanja granične policije, prevođenje dokumenata iz pravne stečevine, usvajanje novog zakonodavnog okvira koji će omogućiti provedbu sudskih odluka, smanjenje zaostatka u ovršnim predmetima, zatim podzakonski akti Zakona o policiji, izbor Povjerenstva za sukob interesa i usvajanje Zakona o pravu na pristup informacijama. Dakle 2012. listopad i zakon je donesen 2013. u veljači i imali smo određene još, to je redovan posao koji je ona Vlada do 2011. započela a mi završili, sve u redu. Što se tiče samog određena u zakonu doista postojala je dilema, mi smo tada predložili imenovanje posebne institucije, mislim da je to bolje rješenje nego da bude u okviru AZOP-a, s AZOP-om smo imali jedan drugi problem prošle godine. A što se tiče poboljšanja zakona doista u jednom dijelu se slažem s vama a u drugom dijelu možemo raspravljati kako da ovaj zakon poboljšamo. Ovo nije pitanje ideologije da se sada moramo oko toga previše raspravljati. Zahvaljujem.
Hvala. I posljednja rasprava, uvaženi zastupnik Marijan Kustić.
Uvaženi potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo iz ovog izvješća povjerenice vidimo da 23,59% tijela javne vlasti nije dostavilo Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama čime je jasno da tijela javne vlasti krše zakon. Iako je vidljiv pomak u odnosu na 2014. godinu kada je taj broj bio i 40%. Isto tako petina ili 1300 tijela još nije imenovalo službenike za informiranje. Kada su u pitanju imenovanja službenika za informiranje tu se pojavljuje problem educiranosti uglavnom uz svoj primaran posao obavljaju ovaj posao … [[Govornik se ne razumije.]] Od navedenog broja zaprimljenih žalbi 624 ukupno je riješeno 526 predmeta što je 84,29%. S time u vezi vidljivo je da je Ured povjerenice održao efikasnost u rješavanju predmeta. Ali ističe se da zbog nedostatka administrativnih kapaciteta, nedostatka zaposlenih inspektora i zaposlenih za poslove praćenja i promicanja ali i postupanja tijela javne vlasti odnosno odugovlačenja u postupanju nije bio u mogućnosti riješiti sve predmete. S time u vezi postoji prostor za jačanje administrativnih kapaciteta za rad u žalbenim postupcima iako su tijekom 2015. godine kapaciteit ureda znatno ojačani. Povećan je broj zaposlenih sa 4 na 8 uz dvije osobe sa stručnog osposobljavanja i jednu na ugovor o djelu. Dvije trećine žalbi su se odnosile na slučajeve šutnje administracije, tj. ignoriranje i zahtjeva građana za pristup informacijama što je osobito zabrinjavajuće. Dakle tu je omjer jednak svih godina otprilike se radi o istom slučaju da tijela javne vlasti u roku od 15 dana ili eventualno produženom roku od 30 dana kada to mogu učiniti ne rješava taj zahtjev zapravo u potpunosti se oglušuje na ono što građani od njih traže. Dakle to je problem ne samo ovog zakona nego i širi problem prema kojem se treba adekvatno poštivati. Na taj način tijela javne vlasti ugrožavaju ostvarivanje temeljnog prava građana i isto tako ne dozvoljavaju da građani ostvaruju svoja druga prava, odnosno vrše svoju kontrolu, ulogu u odnosu na tijela javne vlasti. Što se tiče vrste tijela od 580 žalbi … [[Govornik se ne razumije.]] u 2015. godini povodom zahtjeva za pristup informacijama najveći broj se odnosio na zahtjeve upućene jedinicama lokalne samouprave, područne (regionalne) samouprave, ukupno 160. Također iz riješenih žalbi, dakle iz onih situacija koje su riješene pred povjerenicom ili eventualno i dalje pred Visokim upravnim sudom vidljivo je da tijela javne vlasti odbijaju ili odbacuju zahtjeve za pravo na pristup informacijama najčešće na zakonu neutemeljenih razloga, odnosno omjer zakonitih i nezakonitih odluka tijela javne vlasti u 2015. godini je 1:1,72 što je pogoršanje u odnosu na 2014. godinu kada je taj omjer iznosio 10:12. Isto tako kao najkritičniji element provedbe zakona se odnosi na izrazito slabu provedbu savjetovanja sa zainteresiranom javnošću osobito u jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. U izvješću se navodi da iako su kumulativno najviše savjetovanja provodile jedinice lokalne i područne samouprave 604 s obzirom na njihovu brojnost, proizlazi da su provodile po jedno savjetovanje godišnje što ukazuje na adekvatnu provedbu ove zakonske obaveze. I isto tako povjerenica ističe da se stanje u pogledu transparentnosti i otvorenosti tijela javne vlasti postupno poboljšava te da su tijela postala svjesna svojih obaveza i vještija u provedbi zakona. Međutim, značajnija odstupanja od zadovoljavajuće razine transparentnosti i otvorenosti najvećim dijelom uočena su u opet jedinicama lokalne i područne samouprave. I na kraju, potrebno je staviti u potpunu funkciju ured iako su vidljiva poboljšanja te pokazati potpunu transparentnost koja je prema ovom izvješću još uvijek nedostatna kako bi se i Zakon o pravu na pristup informacijama u potpunosti provodio. Evo hvala lijepo.
Hvala lijepa. I evo završno uvažena gospođa Anamarija Musa, povjerenica za informiranje.
Zahvaljujem uvaženim zastupnicama i zastupnicama na raspravi koja je ovaj put bila duga i interesantna i uzela sam u obzir sve vaše primjedbe vezano za samo izvješće koje jest opsežne ali jednostavno previše je područja i previše je informacija koje imamo koje smo željeli podijeliti sa javnošću i prije svega Saborom. S obzirom da ima puno opaski, ja ću samo kratko spomenuti nekoliko stvari koje smatram da su ključne. Prvo što se tiče financija povjerenika za informiranje o kojima se više puta tu spominjalo, govorilo, dakle za proračun za 2015. je bio povećan 20%, isto tako je sada povećan i proračun za 2016., jednako tako 20%. Tako da ja se nadam, možda ne baš do u nedogled taj trend da će se slijediti ali kroz dogledno vrijeme da će se onda kapaciteti do kraja i osigurati. Što se tiče samog zakona koji se više puta tu spominjao, Hrvatski zakon o pravu na pristup informacijama je jedan od najboljih zakona na svijetu po svojoj kvaliteti, opsegu i instrumentima koje ima da bi ostvario pristup informacijama i transparentnosti vlasti. To nije samo moja ocjena. To je ocjena i međunarodnih institucija, kolega povjerenika i drugih zemalja u kojima mi već sada pružamo podršku. To su zemlje iz susjedstva regija kako god želite da ih nazovemo u kojem aktivno kroz projekte pomažemo da i oni izgrade svoje institucije. Dakle zakon je sam po sebi kvalitetan, u potpunosti je usklađen sa standardima a razlog tomu je i što se on stvarao kroz svih ovih 13 godina od 1.2003. do izmjena 2011. pa novog zakona iz 2013., 2015. dakle on nije pao s neba 2013.godine nego je zapravo rezultat razvoja i rezultat suradnje civilnog društva, akademske zajednice, korisnika prava na pristup informacija i tijela javne vlasti. Tako da s te strane smatram da je to važno istaknuti i da zakon uz neke minimalne korekcije zapravo ne treba bitno dirati. Osobito moram komentirati opasku uvaženog zastupnika Mlakara, dakle pravo na pristup je sam po sebi javni interes ugrađen u Ustav tako da s te strane utvrđivanje javnog interesa je isključeno u svakom pojedinom slučaju. Smatra se da svatko kao građanin ima pravo znati i dobiti informacije i zbog toga je ta situacija jednostavno isključena. Osnovni problem je zapravo u provedbi, dakle okvir i institucionalni je postavljen ali u provedbi kaskamo, međutim, jednostavno da bi se zakon provodio potrebno je da svi sudjelujemo u njemu. Evo ja ću samo spomenuti primjer koji je bio sa plaćama na HRT-u. U ovom uvaženom Domu se jedno tri tjedna raspravljalo o plaćama na HRT-u bez da se itko sjetio pozvati povjerenika da se oglasi. Mi smo se sami oglasili, uputili Saboru dopis i naše stajalište o plaćama na HRT-u nakon čega je taj problem bio riješen i Sabor je pozvao HRT i mi smo došli u HRT i rekli što trebaju objaviti, tako da u osnovi bez toga da netko potiče i traži informacije ili primjer koji je uvaženi zastupnik Mikulić iznio sa putovanjem ministra prošle godine, također je bio slučaj u kojem su mediji tražili a povjerenik naložio da se informacije daju. Dakle, mi bez obzira koliko željeli, ne možemo reagirati samostalno svaki, jer imamo dovoljno postupanja po traženima građana i bez angažmana i institucija i medija i samih građana, jednostavno se ne mogu veći pomaci u ovom djelu napraviti. Spomenulo se i nekoliko puta pitanja zastupnička pitanja, slažem se, upravo to i jest problem i mi smo preporučili Vladi da izradi model statutarnih odredbi jer je situacija u pogledu dobivanja informacija na lokanih jedinica još gora za same vijećnike i građane. I na kraju treće što bih hitjela istaknuti, je pitanje prevencije i sankcija koje se stalno isto tu pojavljivalo. Dakle, naš je osnovni instrument bila prevencija, edukacija, razvijanje javne svijesti, itd. najveći problem i ovih 76% dostavljenih izvješća pokazuje da je najveći problem u onima koji ne rade po zakonu je zapravo uopće ne znaju da zakon postoji jer je on jedan od 300 drugih zakona koje oni moraju provesti u lokalnoj jedinici u kojoj postoje dva zaposlena ili u vatrogasnoj postrojbi u kojoj nema nikoga od zaposlenih ili u nekoj maloj turističkoj zajednici koja ima samo predsjednika turističke zajednice koji mora provesti 300 drugih propisa. Dakle, ključni problem je zapravo nama doprijeti do svih i svima izložiti kako, koje su im obaveze, što trebaju obavljati ali ono što naše iskustvo je da u pravilu na taj način poručujemo najbolje rezultate. Upravo zbog toga smo sankcije koristili minimalno jer to nije bilo naše osnovno oružje ako ćemo već u tim terminima a i tamo kad smo ga koristili kažem postupak je više nego tegoban i zahtjevan i u smislu ljudstva, dakle vi morate otići na Prekršajni sud u Dubrovniku, potrošit vrijeme i novac a da vam netko kaže mi ćemo to odbaciti jer nemate potpis osobe protiv koje podnosite prijedlog. Dakle, nije to sad samo problem ovog zakona nego je i problem i Prekršajnog zakona i mi smo već o tome se očitovali u nadležnim institucijama. Što se tiče sankcija samo ću još reći zapravo ono što smo mi smatrali da je ključno i tako je bilo prema prošlom zakonu je da se kažnjava samo tijelo javne vlasti jer nije poanta u ukupnoj masi sredstava i gdje su one raspoređene nego je poanta toga da svaki čelnik bude svjestan da će ostati bez novaca za nešto drugo ako će ih morati platiti kao kaznu za nepoštivanje zakona. Mi upravo zbog toga smo i u skladu sa našom ulogom u pogledu informiranja javnosti pokrenuli sada više, veći broj on line edukacija i to će nam biti u idućem periodu najveći zahvat, da educiramo po cijelom teritoriju, vi ovdje u izvješćima imate i kartu, mi smo nastojali pokriti sve jedinice ali otići u Dubrovnik za dvoje zaposlenih, odraditi edukaciju, eventualno provesti inspekcijski nadzor košta oko 5, 6 tisuća kuna. Mi jednostavno nemamo tolike novce da bismo pokrili sve fizički zato ne samo da ćemo nastojati kroz on line platforme doprijeti do svih službenika a onda i građana, nama treba pomoć i drugih institucija kako u ovakvom kao što sam spomenula situacijama kao što je HRT, tako za nas je ključna od važnosti uloga od civilnog društva, ne samo udruga nego i udruga lokalnih jedinica. Dakle, mi intenzivno surađujemo i sa hrvatskom zajednicom županija i sa Udrugom gradova i sa Udrugom općina upravo na provedbi pojedinih aktivnosti kako bi oni radili isto aktivno prema svojim članicama i poticali ih na usklađivanje sa zakonom a što se tiče osvještavanja samih građana za to su nam i nužne lokalne udruge koje u svojim zajednicama mogu alarmirati svoje građane da koriste ovaj zakon, da pitaju, da traže, da se uključe u procese odlučivanja. Dakle, ne možemo sami i za to je vrlo potrebno da svi sudjeluju u tome. Zato upravo u sljedećem razdoblju mi namjeravamo još veći naglasak staviti na poticanje i udruga da rade na osvještavanju, na našim edukacijama i na čitavom nizu drugih instrumenata kojima bi približili svima ovaj zakon i mogućnosti koje on pruža. Upravo izrađujemo pretraživač svih odluka, isto tako izrađujemo čitav niz uputa, neke od njih su gotove, jedna od njih je upravo javni natječaji koji su ovdje bili više puta spomenuti jer u postupcima pred povjerenikom se vrlo često nalaze žalbe zbog uskraćivanja informacija u pogledu o tome tko je zaposlen u javnoj instituciji, kolika mu je plaća i takve stvari. Dakle, to ćemo kroz jednu uputu nastojati riješiti i onda provjeriti kakva je situacija na terenu. Evo toliko od mene. Zahvaljujem na, vidim da ima neka replika.
Hvala. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Davorin Mlakar.
Ispričavam se, možda nije pristojno na kraju, ali radi pojašnjenja s obzirom da ste se i osvrnuli na ono što sam govorio. Nedvosmisleno je pravo javnosti da ima pristup informacijama o čitavom nizu subjekata ili nositelja ili ljudi koji obnašaju javne dužnosti. I mislim da je to u svakoj civiliziranoj zemlji normalno. Istovremeno je to i obveza tih tijela da dostavljaju informacije, da upute javnost u ono što je od interesa za javnost. I ja s tim uopće nemam problema. Svi oni koji su na javnim dužnostima vjerojatno su to znali ili imali u vidu i kada su se natjecali na te dužnosti. Međutim, ono protiv čega sam, a očito nije popularno reći ne može to pravo biti neograničeno. U konkretnom slučaju može se dogoditi da ja pišem humoresku u nekakvom tjedniku ili mjesečniku, da se obratim tijelu državne vlasti, da vam ne govorim da takvih primjera ima i da tražim uvid u imovinske kartice 150 ljudi ovlaš nabrojenih ili ne nabrojanih. Konkretan slučaj postoji i ne jedan puta. Ja kao onaj koji zahtijeva uvid morao bi barem na neki način dokazati da stvarno postoji javni interes za objavu takvih podataka, a ne da to bude moja ovako izvanredna ideja kojom ja zadovoljavam neke svoje poslovne, političke ili bilo kakve treće razloge. Zbog toga sam intervenirao. Vi morate na neki način zaštititi tijela da ne moraju uvijek i u svakom slučaju bilo kome dostavljati informacije koje ne bi bile dužne dostavljati.
Evo odgovor na repliku.
Hvala. Da, očito se nismo dobro razumjeli. Ovo je slučaj u kojem se treba procijeniti da li postoji javni interes. Ja sam mislila da govorite općenito, pa zato sam morala reagirati. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem ovu raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Evo nastavljamo u 15,00 sati, glasovanje i dopuna dnevnog reda. Hvala. STANKA U 13,35 SATI.
Sljedeće Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2015. godinu. Podnositeljica izvješća je Povjerenica za informiranje. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2015. godinu. Molim glasujte. Tko je za? Glasovanje je završeno. 101 glas za, nijedan protiv, 1 suzdržan. … [[Upadica se ne razumije.]] Pardon, krivo je stisnuto. Dobro. Dakle, 101 glas za, 1 suzdržan i nijedan protiv. … [[Upadica se ne razumije.]] Vrlo sam jasno rekao. Glasovanje je završeno i utvrđujem da je većinom glasova donesen zaključak. Izvolite, uvaženi zastupnik Beus Richembergh. Sada poštovane zastupnice i zastupnici prelazimo na glasovanje. Najprije Izvješće Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Molim predsjednicu Mandatno-imunitetnog povjerenstva gospođu Margaretu Mađerić da podnese izvješće.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Mandatno-imunitetno povjerenstvo Hrvatskog sabora na 9.sjednici održanoj 15.travnja 2016.godine razmotrilo je zahtjev punomoćnika, privatnog tužitelja Rajka Ostojića iz Zagreba za davanje odobrenja za pokretanje kaznenog postupka protiv Darka Milinovića zbog kaznenog djela klevete iz članka 149.st.2 Kaznenog zakona. Mandatno-imunitetno povjerenstvo na osnovu članka 116. Poslovnika Hrvatskog sabora jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru donošenje sljedeće odluke. Za vrijeme trajanja zastupničkog mandata uskraćuje se odobrenje za pokretanje i vođenje kaznenog postupka protiv Darka Milinovića po privatnoj tužbi tužitelja Rajka Ostojića iz Zagreba zbog kaznenog djela klevete iz članka 149.st.2 Kaznenog zakona u predmetu koji se vodi pred Općinskim sudom u Zagrebu.
Zahvaljujem predsjednici Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Otvaram raspravu o izvješću. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Tko je za tu odluku, molim vas? Molim vas rezultat. 97 za, 2 suzdržana i 2 protiv. Prema tome utvrđujem da je većinom glasova donesena odluka kako ju je predložio Mandatno-imunitetno povjerenstvo. Sada bi došlo na red Izvješće Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Molim predsjednicu Povjerenstva gospođu Margaretu Mađerić da podnese Izvješće. Glasovati ćemo o svakoj odluci odvojeno, ponaosob.
Hvala gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Mandatno-imunitetno povjerenstvo na 10. sjednici održanoj 3. lipnja 2016. jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru donošenje sljedeće Odluke o mirovanju zastupničkog mandata zastupnika Josipa Leke. Dražen Pros, zastupničku dužnost zamjenika zastupnika počinje obnašati sukladno članku 9. stavak 2. Poslovnika Hrvatskoga sabora 3. lipnja 2016. godine.
Molim vas, o ovome trebamo ponaosob glasovati. Molim vas tko je za taj prijedlog. Prije toga otvaram naravno raspravu. Ima li netko? Nema nitko. Zaključujem raspravu. Molim vas glasujmo tko je za taj prijedlog? Molim vas rezulta. 133 za, ni jedan protiv, ni jedan suzdržan. Utvrđujem da smo jednoglasno prihvatili prijedlog Povjerenstva. Molim vas sljedeći.
Mandatno-imunitetno povjerenstvo na 10. sjednici temeljem članka 14., 11. i 42. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor i članka 9. stavka 2. i 116. Poslovnika Hrvatskoga sabora jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru donošenje sljedeće odluke o mirovanju zastupničkog mandata zastupnice Ingrid Antičević-Marinović. I zastupničku dužnost zamjenika zastupnice sukladno članku 9. stavak 2. Poslovnika Hrvatskoga sabora započinje obnašati Franko Vidović dana 3. lipnja 2016. godine.
Molim vas glasujmo o ovom prijedlogu. Tko je za? 125 za, 1 suzdržani i 1 protiv. Utvrđujem da je prihvaćen zaključak. Treće molim.
Mandatno-imunitetno povjerenstvo na 10. sjednici temeljem članka 14., 11. i 42. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor [[Upadica: Molim vas, malo tiše, malo tiše. Petak je popodne ali za čas smo gotovi.]] i članka 9. stavka 2. i 116. Poslovnika Hrvatskom saboru jednoglasnom odlukom predlaže Hrvatskom saboru donošenje sljedeće Odluke o mirovanju zastupničkog mandata zastupnika Davorina Mlakara te početak zastupničke dužnosti obnašanja zamjenika zastupnika Tomislava Ćorića sukladno članku 9. stavak 2. Poslovnika Hrvatskoga sabora koji svoju zastupničku dužnost počinje obnašati 3. lipnja 2016. godine.
Otvaram raspravu. Zatvaram raspravu. Molim vas pristupimo glasovanju. Tko je za prijedlog Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Molim rezultat. 130 za, niti jedan protiv, niti jedan suzdržan. Utvrđujem da je jednoglasno prihvaćen prijedlog Mandatno-imunitetnog povjerenstva. S time ćemo završiti današnji rad. Nastavak sjednice je u srijedu 8. u 9,30 sa točkom Izvještaj o radu AZ obveznih mirovinskih fondova za 2015. godinu. Ugodan vikend! SJEDNICA JE PREKINUTA U 15,20 SATI Sada bih zamolio Izvješće mandatno imunitetnog povjerenstva. Molim predsjednicu Mandatno imunitetnog povjerenstva gospođu Margaretu Mađerić da podnese izvješće. Izvolite.
Uvažene zastupnice i zastupnici. Mandatno imunitetno povjerenstvo Hrvatskog sabora na 11. sjednici održane 17. lipnja 2016. godina razmotrilo je pisani zahtjev zastupnika Tomislava Karamarka o ponovnom obnašanju zastupničke dužnosti. Povjerenstvo je utvrdilo jednoglasno da je mirovanje zastupničkog mandata započelo 22. siječnja 2016. zbog nespojivosti dužnosti iz članka 9. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor te da je istog dana njegov zamjenik započeo s obnašanjem zastupničke dužnosti u Hrvatskom saboru. Slijedom iznijetog Mandatno-imunitetno povjerenstvo temeljem članka 13. Zakona o izborima zastupnika u Hrvatski sabor i članka 116. Poslovnika Hrvatskog sabora predlaže Hrvatskom saboru donošenje sljedeće odluke: „Dana 25. lipnja 2016. godine prestaje mirovanje zastupničkog mandata zastupnika Tomislava Karamarka. Zamjenik zastupnika Ante Župan prestao je obnašati zastupničku dužnost zamjenika zastupnika dana 25. lipnja 2016. godine.“
Hvala lijepa. Zahvaljujem predsjednici Mandatno-imunitetnog povjerenstva. Otvaram raspravu o ovome. Nitko se ne javlja. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog Odluke Mandatno-imunitetnog povjerenstva kako je izrečena. Molim vas tko je za to? Molim rezultat. 114 za, 1 suzdržan i 9 protiv. Utvrđujem da je većinom glasova donesena odluka kako je predložilo Mandatno-imunitetno povjerenstvo. Dobro jutro poštovane kolegice i kolege. Predlažem da započnemo sa radom. Evo javlja se uvaženi kolega Veljko Kajtazi. Izvolite.