Slijedeća završna rasprava, iznošenje stajališta Kluba zastupnika Hrvatskih suverenista, uvaženi zastupnik Marijan Pavliček.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, Vukovar 2001. godina 31.670, Vukovar 2011. 27.683 minus 3.987, Ilok 2011. godina 8.351, Ilok 2011. 6.767 minus 1.584, Županja, 2001. 13 775, Županja 2011. g. 12 090, -1 685; Slavonski Brod 2001. g. 64 612, Slavonski Brod 2011. 59 141, -5 471. Ne, ovo nije statistička kategorija, ove brojke imaju svoje ime i prezime. Iza svake ove brojke se kriju naši sumještani, sugrađani, kojih je nažalost iz dana u dan sve manje. Razlog tome je katastrofalna demografska slika Hrvatske zadnjih 30 godina, državni nemar što se tiče demografske obnove, kao i odlazak, prvenstveno mladih obitelji u zapadnoeuropske zemlje. Još u ožujku ove godine premijer je na jednom predizbornom skupu najavio posebno poticajnu mjeru za povratak Hrvata gdje je izjavio da ćemo financijski poduprijeti naše sugrađane da se vrate nazad u Hrvatsku. Danas, evo, 7 mjeseci poslije, tu mjeru još nismo vidjeli i jasno mi je da je u međuvremenu došla korona kriza, da su državne financije puno slabije nego prije 7 mjeseci, međutim, nadam se da ćemo u proračunu 2021. g. imati dovoljno sredstava za demografsku obnovu RH i ukoliko ih ne bude, a mora ih biti, upravo će Hrvatski suverenisti dati brojne amandmane upravo u tom smjeru jer ovo je tema br. 1 u Hrvatskoj. No, unatoč svemu tome, bitno je i promijeniti postojeće zakone koji nažalost ne šalju nikakvu, tj. prvenstveno lošu sliku hrvatskim povratnicima. Prije nekoliko dana primio sam u Vukovaru jednu povratničku obitelj. Radi se o jednoj mladoj obitelji koja ima četvero djece. Četvero maloljetne djece koji su se vratili u Vukovar. Nakon 5 godina boravka u Republici Njemačkoj. Znate li koji je to dobitak za grad Vukovar? Koji je to dobitak za RH? I kakva prava oni imaju? Gotovo nikakva. Naime, podnijeli su zahtjev za ostvarivanje prava na dječji doplatak. U službenom rješenju HZMO-a u obrazloženju im je isto pravo uskraćeno, a napisano je upravo ovo. Budući da utvrđeni prosječni mjesečni dohodak po članu kućanstva prelazi 70% proračunske osnovice, podnositelju zahtjeva ne priznaje se pravo na doplatak za djecu prema odredbi čl. 16. toč. 1. ovog zakona. A čl. 16. toč. 1. ovog zakona glasi da ukupni dohodak ostvaren u prethodnoj kalendarskoj godini po članu kućanstva ne prelazi 70% proračunske osnovice. Problem je ovdje što se ovdje uzimao njihov dohodak koji su primali na području Savezne Republike Njemačke, koji je daleko viši nego prosječni dohodak u RH. Trenutno ta ista majka je nezaposlena i nema znači pravo na dječji doplatak. Također, nemaju pravo ni na porodiljnu naknadu unatoč četvero maloljetne djece jer po postojećem Zakonu o rodiljnim i roditeljskim potporama, pravo nemaju zbog toga što u datom momentu majka nije imala zdravstveno osiguranje RH, što nije ni mogla imati jer živjela je na području R. Njemačke kada se dijete rodilo te što također, moraju imati neprekidno prebivalište ili stalni boravak u Hrvatskoj u trajanju od najmanje 3 godine. Kakvu sliku ovakvim zakonima šaljemo našim povratnicima? Šaljemo mladim obiteljima koji se, unatoč svemu žele vratiti u RH. Nužno je pod hitno krenuti u izmjene i dopune ovih zakona, kao i dodatne poticajne demografske mjere jer svako novo dijete, novorođeno dijete nema cijene, svako dijete koje se vrati u Hrvatsku nema cijene i upravo zato se moramo svi boriti. Hvala vam lijepa.
Sljedeće iznošenje stajališta u ime Kluba zastupnika Stranke s imenom i prezimenom, Pametnog i GLAS-a, uvažena zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem predsjedavajući. Drage kolegice i kolege, je'n, dva, tri, četiri, pet nas. Danas ću evo, ovih 5 minuta slobodnog govora iskoristiti da progovorim o temi nepravde i dvostrukih mjerila koje razara naše društvo. Glavni razlog masovnog bijega iz Hrvatske je beznađe uzrokovano korupcijom, nepravdom, nepovjerenjem u institucije i dvostrukim mjerilima. Kao što smo ukazali nedavno i nakon toga bile brutalno izvrijeđane, danas postoje dvije Hrvatske. Jedna Hrvatska čiji građani moraju slijediti zakone, slušati pravila i preporuke, plaćati poreze i bezbrojne namete ili će biti kažnjeni i sankcionirani. Druga Hrvatska je zemlja nedodirljivih elita za koje nikakvi zakoni i pravila ne vrijede. Godinama gledamo poznate kvazi poduzetnike koji blate poštene i vrijedne poduzetnike i članove tih obitelji tih kvazi poduzetnika kako nekažnjeno divljaju po cestama, ubijaju ljude, na kraju se izruguju građanima i pravdi sa slobode. Godinama slušamo o kvazi poduzetnicima koji otimaju novaca poreznih obveznika potpomognuti korupcijskom hobotnicom zvanom HDZ i partneri. Jedan od tih partnera dolazi iz grada iz kojega i ja dolazim i kojega neopisivo volim. Zasigurno ste čuli za vječnog partnera HDZ-a i SDP-a koji već skoro desetljeće drži moj grad taocem svojih privatnih interesa. G. Željka Keruma. Iako vi možda jeste, mi nismo zaboravili gomilu naših sugrađana kojima je ostao dužan preko milijardu i 700 milijuna kuna. Znam da su vam stotine, možda i tisuće nesretnih sudbina prihvatljiva cijena vlasti u Splitu i Splitsko-dalmatinskoj županiji, ali nama nisu. I zato ovim putem pitam ministra Marića premijera Plenkovića, ali i gomilu raznoraznih inspektora čija imena saznajemo na dnevnoj bazi nakon što napišu drakonsku kaznu za nekakav smiješan prekršaj ili u po život opasnoj akciji presretnu nesretnog starca koji prodaje božićne ukrase kako bi pomogao bolesnoj ženi. Pitam vas je li vas sramota da vaš koalicijski partner nakon što je ostao dužan više od milijardu 700 milijuna kuna, sada otkupljuje natrag svoje nekretnine za djelić vrijednosti? Ministre Mariću čita li itko u Poreznoj upravi novine i portale? Pitam jel ovo nije ekskluziva, informacija je javno objavljena nedavno, dakle zar nema baš nikoga ko bi se zapitao, odakle čovjeku dužnom milijardu i 700 milijuna kuna, milijuni kojima otkupljuje svoje nekretnine? On naime od financijskih institucija koje su ranije kreditirale njegov trgovački lanac otkupljuje hipoteke prvog reda koje su upisane na nekretninama te propale tvrtke i drugih obiteljskih tvrtki, tako preuzimaju poslovne prostorne u ovršnim postupcima. Znam da su svi inspektori u Hrvatskoj zaposleni traženjem kuna više u blagajni nekog nesretnog ugostiteljskog objekta ili pripremaju prepade i desante na jadne prodavače koji će u blagdansko vrijeme pokušati popuniti kućni budžet prodajom nekakvog božićnog ukrasa. Znam da imamo i ozbiljnih kriminalaca koji će umjesto velikog na računu ispisati malo slovo. Postoji li šansa da ljudi koje porezni obveznici obilato plaćaju pročešljaju financije i pozabave se sumnjivim transakcijama vašeg koalicijskog partnera? Koliko Dragana Kovačevića s očitim nesrazmjerom prihoda i imovine hoda našim ulicama? Je li došlo vrijeme da prekinemo s dvostrukim kriterijima i da država pusti poštene građane i poduzetnike na miru, a konačno se pozabavi pravim kriminalcima? Ova kriza nam je prilika da krenemo graditi bolje i poštenije društvo. Velik broj poduzetnika i građana upravo to i radi. Pitanje za premijera, za ministre, ali i za glavnog državnog inspektora, hoćete li im se pridružiti ili spremate novi teror kao i za vrijeme karantene? Hvala.
Slijedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, uvaženi zastupnik Bojan Glavašević.
Prije nekoliko dana bila je godišnja da je mog djeda Petra iz naše kuće u Vukovaru u nepoznatom smjeru odvela grupa naših susjeda srpske nacionalnosti, naoružanih u društvu nekolicine nepoznatih muškaraca također naoružanih. Od tada pa do kraja 2015. godine mom djedu se gubi svaki trag. Tog jutra pomoćnik ministra za nestale osobe nazvao me i zamolio da kratko dođem do njega, u njegovom tonu nije bilo ničega što bi me upozorilo na ono što me čeka. Bojane našli smo ti djeca. 5 riječi obazrivo i gotovo nježno izgovorenih koje okreću svijet naglavačke. Godine potrage za mojim djedom bile su duge i da budem iskren bili smo izgubili nadu da ćemo ikada saznati kakva ga je sudbina snašla. Čovjek se suočen s neumitnošću prolaska vremena ponekad mora pomiriti da će neke istine, čak i neke od onih kojih je žedan poput nekog izgubljenog u pustinji zauvijek ostati skrivene, a to je teško, zato je štok tih 5 riječi tog pronalaska istine za mene bio veći. Tada mi je bilo manje važno tko ga je ubio, iako je i to manje-više poznato, a mnogo je važnije bilo vratiti ga u našu obitelj, vratiti mu dostojanstvo koje mu je oteto, to smo i učinili. Njegovi posmrtni ostaci danas leže pokraj posmrtnih ostataka njegovog sina. Volio bih da je moj djed osim dostojanstva mogao dobiti i pravdu. Pravdu na način da su njegovi mučitelji i ubojice završili pred sudom i da ih je smrt umjesto na slobodi pronašla u zatvoru. Međutim, pravda rijetko bude zadovoljena barem kada su ratni zločini u pitanju. Civilne žrtve rata u pravilu ne poznaju pravdu, malo je procesa za ratne zločine i još manje osuđujućih presuda. I ono što je još gore oni koji i budu osuđeni za ratne zločine u pravilu nakon nekog vremena budu rehabilitirani barem moralno. Gdje je pravda u tome što Šljivančanin sjedi u upravnom tijelu političke stranke Aleksandra Vučića kojega naziva prijateljem? Gdje je pravda u tome što Vojislav Šešelj slobodno hoda Srbijom svo vreme se cereći i prijeteći svojim žrtvama i njihovim bližnjima? Gdje je pravda u tome što Tomislav Merčep nije u zatvoru iako je pravomoćno osuđen? Gdje je pravda u tome što Dario Kordić ide po Hrvatskoj i propovijeda o vjeri, a šuti o zločinu za koji je osuđen dok se neki desni političari i neki biskupi po društvenim mreža hvalisaju fotografijama s njim. Što biste vi napravili da ste u poziciji žrtava ovih ljudi? Kako biste se osjećali? Pitanje ratnih zločina i ratnih zločinaca nije samo pitanje prava, to je pitanje morala i društva. Kad vrijeme kazne podijelimo s brojem žrtava na Ovčari, dobijemo da je Šljivančanin za svakog ubijenog proveo malo više od 2 mjeseca u zatvoru, dva mjeseca eto to je cijena ljudskog života ako ćemo gledati samo pravo, jasno je da tu pravde nema. Kao društvo moramo shvatiti da nije dovoljno da ratni zločinci odrade svoje zatvorske kazne i da se nakon toga pravimo kao da se nikada ništa nije dogodilo. Njihova osuda mora biti i moralna i društvena i mora biti duboka, mi moramo shvatiti da tihom abolicijom naših legitimiramo tihu aboliciju njihovih i da time, upravo time izjednačavamo žrtve s njihovim agresorima. Time negiramo i omalovažavamo žrtve. Mi kao društvo ne znamo što bismo s ratnim zločincima nakon što odsluže kazne za koje smo svi svjesni da su beznačajne i onda ih vraćamo u društveni život kao im je tamo mjesto, a nije. U ovakvoj situaciji kazna gubi smisao jer su primjerenost i razmjernost kazne važna komponenta pravde, neprimjerena i nesrazmjerna kazna, manjak adekvatnog društvenog i moralnog odnosa prema počiniteljima ratnih zločina proizvode nove nepravde, otvaraju nove rane i ne dozvoljavaju nam da prošlost ostavimo povijesti i da gradimo miroljubivu i dobru budućnost za sve naše ljude.
Sljedeće iznošenje stajališta je u ime Kluba zastupnika HDZ-a uvaženi zastupnik Ivan Ćelić.
Na sutrašnji dan obilježavamo Svjetski dan mentalnog zdravlja. Ove godine slogan pod kojim se obilježava jest „Mentalno zdravlje za sve veće ulaganje, veća dostupnost“, čime se naglašava potreba dostupnosti usluga mentalnog zdravlja za svih i svugdje, bez obzira na ekonomske uvjete koje netko ima ili mjesto stanovanja. Obzirom na do sada nezapamćene okolnosti uzrokovane pandemijom korona virusa, cijeli svijet je više nego ikada usmjeren na tjelesno, ali osobito i na mentalno zdravlje. Suočeni s neizvjesnošću, strahom, izolacijom, velikim i promijenjenim zahtjevima obiteljskog, roditeljskog i profesionalnog života, potencijalnim osobnim i profesionalnim gubicima, rizikom od zaraze i zaražavanja drugih povećano je stanje kroničnog stresa što se u negativnom smislu odražava na mentalno zdravlje pojedinca, ali i cijele društvene zajednice. Svakodnevni život je doživio promjene na gotovo svim razinama i prilagođavanje novonastalim okolnostima postalo je presudno u očuvanju mentalnog zdravlja. Mentalno zdravlje dio je sveukupnosti našeg zdravlja i neprocjenjivo je važno posebice kada govorimo o ljudskom biću u njegovoj jedinstvenosti. Briga o mentalnom zdravlju stoga nikad nije završena niti je dostatna, poglavito stoga što svjedočimo svakodnevnom porastu incidencije psihičkih poremećaja o kojima uglavnom govorimo kao o javnozdravstvenom problemu. Tu osobito mislimo na veliki broj poremećaja koji su povezani sa stresom, a koji su produkt načina života i neusklađenosti naših iskonskih potreba i mogućnosti sa zahtjevima svakodnevnog življenja. Briga oko mentalnog zdravlja ne odnosi se isključivo na promociju mentalnog zdravlja u smislu svijesti o njegovom postojanju i nadasve njegovoj važnosti. Smatramo da je ta vrsta brige izuzetno važna i to poglavito kroz razne javnozdravstvene akcije kojima se potencira spoznaja o zdravim načinima ponašanja, življenja i suobraćanja, a koji su zalogom dobrog mentalnog zdravlja. Briga oko mentalnog zdravlja je i briga oko prevencije razvoja psihičkih poremećaja kao i briga o svekolikoj zaštiti osoba s duševnim smetnjama. U tom smislu mogu napomenuti kako se u bolnici u kojoj radim, Klinici za psihijatriju Vrapče gotovo stoljeće i pol provodi svekolika briga oko zaštite i unapređenja zdravlja, ali i položaja osoba s duševnim smetnjama. RH je zemlja s dugom tradicijom na području zaštite javnog zdravlja te s doprinosima važnim u svjetskim razmjerima. Prvi Zakon o zaštiti osoba s duševnim smetnjama u RH donesen je 1997. godine u lipnju 2014. je donesen novi zakon koji je stupio na snagu početkom 2015., a regulira pravni okvir liječenja u bolnicama na dobrovoljnoj i prisilnoj osnovni s time da naglašava informirani pristanak, prednost najmanje restriktivnog liječenja. Neka područja zaštite mentalnog zdravlja i prava osoba s duševnim smetnjama obuhvaćena su mnoštvom drugim valjanih zakona. Veliki broj nacionalnih politika, strategija i planova izravno ili manje izravno utječe na područje zaštite mentalnog zdravlja. Obilježavanje sutrašnje obilježavanje Svjetskog zdravlja mentalnog zdravlja prigoda je i da najavim Nacionalnu strategiju razvoja mentalnog zdravlja za razdoblje od 2020.-2030. godine, krajem ovog mjeseca strategija ide na e-Savjetovanje. Pojedine udruge koje se bave pravima osoba s duševnim smetnjama s pravom su reagirale i na neki način požuruju donošenje nacionalne strategije jer bez nacionalne strategije ne možemo izrađivati akcijske planove tipa unapređenja mentalnog zdravlja, prevencije ranog otkrivanja, a nacionalna strategija će nam omogućiti kontinuirani nadzor i unapređenje kvalitete provedbe propisa na području mentalnog zdravlja.
Hvala. S ovim smo završili današnju raspravu, sjednicu nastavljamo u srijedu, 14. listopada u 9 i 30 sati iznošenjem stajališta klubova. Hvala lijepa, ugodan nastavak dana. SJEDNICA PREKINUTA U 14,22 SATI. E sad imamo iznošenje stajališta u ime klubova. Prva uvažena zastupnica Karolina Vidović Krišto u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Nema je. Slijedeća je Andreja, uvažena zastupnica Andreja Marić u ime Kluba zastupnika SDP-a.
Hvala. Hvala lijepa g. predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege. Danas ću govoriti na temu koja je nažalost još uvijek itekako aktualno, a to je epidemiološka situacija odnosno covid pandemija. Nažalost, brojke su i dalje visoke, prekjučer 363 oboljelih, jučer rekordnih 542 oboljelih, danas 457. Nama je stalo da građani ozbiljno shvate da korona virus nije izmišljotina, da ne bira tko će oboljeti ili umrijeti. Govorila sam već s ovom mjesta kako je nacionalni stožer u početku pandemije imao široku podršku građana i struke. No kada se počelo s dvostrukim mjerilima, politiziranjem, uključivanjem članova stožera direktno u predizbornu kampanju, podrška se znatno smanjila. Upozoravali smo da komunikacija i priprema pojedinih mjera od strane stožera nije dobro odrađena i prezentirana bez obzira na kasniju odluku ustavnog suda, upozoravali smo ne iz zlobe već upravo zato da se broj zaraženih smanji. Danas više znamo o virusu nego prije 6 do 7. mjeseci, mnogo znanstvenika i stručnjaka aktivno radi na razjašnjenju nastanka infekcije, načinu prenošenja, prevenciji, pronalasku cijepiva. I žalosno je da postoje i dalje građani, očito pametniji nego svi znanstvenici i liječnici nakon godina i godina školovanja i rada, čak i pojedini političari koji se ne drže epidemioloških mjera i time direktno ugrožavaju svoje zdravlje, zdravlje bližnjih i okoline odnosno cijele Hrvatske, pa i šire. Sjetimo se nedavnog primjera prezentacije knjige u Popovači, domova za starije koji rade ilegalno i taj podatak saznajemo tek kada je virus prodro u dom koji je 5.g. radio u ilegali. Gdje je tu država? Gdje je kontrola rada i poslovanja? To otvara novu problematiku na koju smo kao SDP također upozoravali i upozoravat ćemo i dalje, a to je uvođenje reda i u sustav socijalne skrbi. Zdravstveni radnici u nekim bolnicama upozoravaju se od strane uprava da ukoliko se neće pridržavati epidemioloških mjera prijeti im izvanredni otkaz, a što sa neodgovornim političarima, istaknutim javnim osobama i građanima? Epidemiolozi se s pravom žale da teško otkrivaju pojedine kontakte jer ljudi taje s kim su bili u kontaktu. Zašto? Većinom zato što se boje za radno mjesto i što su im primanja tijekom samoizolacije znatno manja. Država odnosno vlada će i tu morati promijeniti način financiranja. Da ne ispadne da oporba samo kritizira, mi u SDP-u nudimo konkretne prijedloge za brojne druge teme, pa i sada. Savjetujemo da nacionalni stožer u suradnji sa strukom, dakle epidemiolozi, infektolozi, pulmolozi itd. u širem krugu stručnjaka iskomuniciraju s javnošću temu po temu vezanu uz epidemiju, osobito sada kad se planira postroženje mjera. Evo primjer, snimite edukativne priloge, ne predugog trajanja, u kojima će više stručnjaka neovisno o političkim stavovima, pojasniti sva novija saznanja o korona virusu, tako da ih može razumjeti prosječni građanin. Druga grupa neka navede zbog čega je i kada je važno nositi zaštitne maske i kako ih ispravno nositi jer to još uvijek mnogi krivo rade. Treća grupa zašto se pridržavati epidemioloških mjera, kojih i gdje? Četvrta zašto je važno cijepiti se protiv gripe itd. I ponavljate te emisije odnosno priopćenja po medijima, lokalnim i nacionalnim, a medije pozivamo na suradnju u tom smislu. I još jednom ponavljam nacionalni stožer treba imati legitimitet i prezentirati svoj rad i ovdje u saboru. Također mora i nadalje imati potpunu odgovornost u donošenju mjera, a lokalni stožeri moraju biti operativci, fleksibilni u prilagodbi mjera sukladno trenutnoj epidemiološkoj situaciji. Zdravlje nacije je broj jedan, nadstranačko pitanje, to mora biti jasno svima, a ukoliko bude s građanima i strukom više jasne komunikacije vjerujemo da će biti manje zaraženih. Pred nama je neizvjesna jesen i zima, pozivamo i naše sugrađane da budu savjesni, da poštuju dosadašnji rad i znanja stručnjaka i znanstvenika i da se pridržavaju epidemioloških mjera jer jedino prevencijom, edukacijom, zajedničkim djelovanjem i odgovornošću svakog od nas, time i bez potrebe za represijom prebrodit ćemo ovu pandemiju. Hvala.
Hvala.
9 i 30 možemo početi sa radom, dobar dan svima. Točka na dnevnom redu je danas: - Izvješće o radu pravobranitelja za osobe s invaliditetom za 2019. godinu Podnositeljica je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom na temelju Članka 17. Zakona o pravobranitelju odnosno pravobraniteljici za osobe s invaliditetom. Raspravu je proveo Odbor za zakonodavstvo, pardon, Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, ispričavam se, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo, a Vlada je dostavila mišljenje. Želi li podnositeljica izvješća gospođa Anka Slonjšak, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom dati dodatno obrazloženje? Da, vidim, izvolite imate riječ. Molio bih tehniku malo da ovaj malo osposobi ovaj dodatni mikrofon. Evo ga, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče sabora, poštovani saborski zastupnici sve vas skupa srdačno pozdravljam u osobno ime, djelatnika Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom te zahvaljujem na prilici i mogućnosti da izložim rad pravobranitelja za 2019. godinu. Ispunjavajući strateške ciljeve koje smo zacrtali još prije 10-tak godina u 2018. smo otvorili područni ured u Osijeku, pa smo tako 2019. obilježili njegovu prvu godišnjicu rada. U 2019. smo otvorili područni ured u Split te s obzirom na pandemiju korona virusom odgoda je za otvaranjem područnog ureda u Rijeci za 2021. godinu. Moram reći da su osobe s invaliditetom zbog tog upravo otvaranja svih tih područnih ureda izuzetno zadovoljne i nadamo se da će taj rad doista doprinijeti i otvaranju prostora onome što je najvažnije, a to je zaštita osoba s invaliditetom na području cijele RH. U registru osoba s invaliditetom danas imamo preko 490.000 osoba različitih oštećenja, različitih uzroka, različite dobi koji svaki od njih ostvaruje neka prava iz sustava, različitih sustava. Od tog broja gotovo je 40% nešto više od 40% žena, a nešto oko, manje od 60% je muškaraca s invaliditetom. Što se tiče obrazovanja moram reći da je vrlo izuzetno niska obrazovna struktura i to gotovo njih 68% nema uopće osnovnu školu, ima samo osnovnu školu ili je ona nezavršena. 23% njih ima srednju stručnu spremu, 6,5 ima visoku stručnu ili višu dok 2% ima završeno obrazovanje u posebnim ustanovama. Što se tiče pritužbi upućenih pravobraniteljstvu u 2019. godini obratilo nam se nešto više od 2.000 građana što je za 12% više u odnosu na 2018. godinu. Najviše se obraćalo u području socijalne skrbi, zatim u području vezano za savjetovanje općenito o pravima zapošljavanja i rada, pristupačnosti mirovinskog osiguranja i obrazovanja. Razmatrajući zaprimljene pritužbe imali smo 3.000 preko 3.000 postupanja u kojima bih posebno istaknula pojedinačne i opće preporuke koje smo slali što jedinicama lokalne i regionalne samouprave, nadležnim ministarstvima ali i drugim pravnim osobama. Tijekom e-savjetovanja uputili smo preko 42 prijedloga izmjena zakonskih i podzakonskih akata kao i izravna mišljenja, njih 45 nadležnim tijelima. Sudjelovali smo aktivno i proaktivno u različitim događanjima diljem Hrvatske, ali isto tako i u međunarodnim aktivnostima s obzirom da smo dio određenih mreža protiv suzbijanja diskriminacije te zatim mreže vezano za zaštitu ljudskih prava pa je tako bilo jedan cijeli niz i međunarodnih aktivnosti. Sudjelovali smo na preko 200 događanja, organizirali i sudjelovali preko 140 stručnih i radnih sastanaka, gostovali u preko 200 medija itd. Mišljenja smo da je u 2019. došlo do kvalitetnih pomaka, međutim vezano za politike smatramo da su ti pomaci neznatni jer se doista radi o mnogim grupacijama osoba s invaliditetom gdje nema rješenja sustavnih. Od onih koji imaju intelektualno-mentalna oštećenja, osoba s autizmom, vezano za roditelje koji su osobe s invaliditetom, zatim za djecu s teškoćama u najranijoj životnoj dobi. Unatoč obećanjima tijekom proteklog mandata Vlade i uvjeravanjima da će se učiniti promjena u zakonodavstvu posebno vezano uz primarna prava za osobe s invaliditetom mi i danas svjedočimo da Zakon o inkluzivnom dodatku, Zakon o osobnom asistentu nisu uvršteni niti u plan zakonodavni za '20.-tu godinu, ali niti plan zakonodavni za '21. godinu. Razumna prilagodba koja je osnovna uopće za sve vrste prilagodbi za osobe s invaliditetom i dalje nije definirana u zakonodavnim rješenjima u raznim područjima te uskraćivanje razumne prilagodbe i dalje je temeljna zapreka u ostvarivanju jednakosti osoba s invaliditetom u pristupu pravima i uslugama. Vezano za neovisno življenje i život u zajednici da bi doista osobe s invaliditetom mogle imati puno uključivanje u život zajednice nužno je osigurati i stvorit preduvjete, međutim i dalje imamo tu jedne velike nedostatke od osiguravanja mobilnosti, pristupačnosti, različitih dostupnih i pristupačnih servisa, osobne asistencije, pristupa radu i zapošljavanju, materijalne egzistencije kao i prostora za stambeno zbrinjavanje. Zabrinjava isto tako činjenica da u procesu te institucionalizacije o kojem govorimo godinama nismo postigli zacrtane pomake posljednjih 5 godina. Niti jedan novi državni dom nije transformiran u centra usluga u zajednici, dok se udomiteljstvo za odrasle osobe i dalje smatra izvaninstitucionalnom uslugom. U ostvarivanju socijalnih prava još uvijek uz kriterij težine invaliditeta i potrebe za podrškom relevantni su za visinu i opseg tih prava i drugi kriteriji poput uzroka invaliditeta te prihodovni ili imovinski cenzus, dok su za zakonodavna rješenja često prepreka osamostaljivanju osobe kao i njezinom neovisnom življenju. Obrazovni sustav općenito još uvijek nije dovoljno prilagođen, pristupačan i prihvatljiv za svu djecu, učenike i studente s invaliditetom. Najmanje pomake vidimo u jačanju kompetencija i osnaživanju nastavnika za provedbe uključivog obrazovanja. Za to je potrebno da sve škole u Hrvatskoj imaju ekipirani tim stručnih suradnika, a da svi nastavnici dobiju potrebne edukacije za rad s učenicima s teškoćama u razvoju. Podrška pomoćnika u nastavi i stručno-komunikacijskog posrednika regulirana je pravilnikom i tekuće školske godine angažirano je više od 4.000 pomoćnika te je budućnost ovog oblika podrške potrebno preispitati uvažavajući pri tome činjenicu da to nije jedini oblik podrške, niti jedina garancija kvalitetne obrazovne inkluzije. Zalažemo se za razumijevanje da je za ostvarenje inkluzivnog obrazovanja potrebno mijenjati cjelokupnu obrazovnu kulturu, a na praktičnoj razini ukoliko smo usmjereni na inkluzivno obrazovanje i potpuno otvaranje škole svakom djetetu trebamo razmisliti o tome da kadrovski promijenimo školu i ojačamo je zaposlenicima koji mogu podržati različite potrebe djece u obrazovnom procesu, kao što su radnici za njegu, medicinsko osoblje, suradnici u nastavi. Ministarstvo nadležno za obrazovanje nije niti započelo provedbu aktivnosti za uspostavu centara inkluzivne podrške, mobilnih timova, transformiranja ustanova obrazovanja s posebnim programima u centre kompetentnosti za podršku redovnom obrazovnom sustavu u provedbi inkluzivnog obrazovanja koji su zadani strategijom znanosti i obrazovanja kao i nacionalnom strategijom za prava osoba s invaliditetom. Obrazovanje u ustanovama socijalne skrbi ne smatra se segregacijom, a obrazovanje općenito još uvijek nije dovoljno prilagođeno, pristupačno i prihvatljivo kao što sam rekla za svu tu djecu. Već niz godina upozoravamo da neosiguravanje primjerene stručne podrške djeci s teškoćama u razvoju u smislu ranog poticaja razvoja predstavlja nepoštivanje odredbi konvencije, ali predstavlja i diskriminaciju djece s osnova zdravstvenog stanja. Uz dalje i prisutan problem dijagnostike i stručne podrške djece s teškoćama iz autističnog spektra zabrinjavaju pritužbe zbog slabije dostupnosti različitih usluga za podršku obitelji ili smanjivanja intenziteta rehabilitacijskih usluga za djecu i mlade s različitim teškoćama u razvoju. Pravobraniteljica niz godina zaprimala je pritužbe roditelja djece s teškoćama u razvoju iz različitih krajeva Hrvatske zbog nedostatka pružatelja rehabilitacijskih usluga i nedostatka kapaciteta postojećih pružatelja usluga, smanjivanje intenziteta rehabilitacijskih postupaka i sl. Problem otežanog zapošljavanja dodatnih stručnih djelatnika neophodnih za pružanje nužno potrebnih usluga za djecu predškolske dobi od razne intervencije psihosocijalne podrške i boravka potrebnih usluga uočavamo kod gotovo svih ustanova socijalne skrbi pa i ne državnih pružatelja ovih usluga pri čemu ukazuje na neusklađenost između minimalnog broja potrebnih djelatnika prema Pravilniku o minimalnim uvjetima za pružanje socijalnih usluga, kao i stvarne potrebe na terenu. Kao jedan od značajnih uzroka teškoća ističu se teškoće u pronalaženju stručnih radnika, posebice edukacijskih rehabilitatora i logopeda. Što ti tiče pitanja osoba s autizmom, vidimo da i dalje nedostaje i uspostava kvalitetnog sustava skrbi. Djeca s poremećajima iz autističnog spektra u sustavu obrazovanja najčešći su kandidati za promjene oblika školovanju u smjeru posebnih razrednih odjela i posebnih programa. Još je teža situacija u srednjoškolskom obrazovanju i u postupcima profesionalnog usmjeravanja. Odrasle osobe s autizmom nemaju dovoljno osigurane kapacitete i njima prilagođeni programi neovisnog življenja. Stanovanje uz podršku i prilagođene usluge podrške. Kao što sam rekla, područje kršenja dječjih prava i diskriminacija djece s teškoćama u razvoju zahtijevaju brže djelovanje državnih institucija, suradnju stručnih institucija i podizanje svijesti o odgovornosti koju imamo prema djeci i u zaštiti njihovih prava. Što se tiče zdravstvene zaštite, pritužbe su se najčešće odnosile na dostupnost zdravstvenih usluga, sanitetski prijevoz, nabavku ortopedskih pomagala koje nisu na popisu pomagala, provođenje fizikalne terapije i zdravstvene njege u kući. Tijekom 2019. g. proveli smo anketno ispitivanje vezano uz pojavnost dekubitalnih rana. Godinama zaprimamo pritužbe pojedinaca, ali i udruga osoba s invaliditetom koji govore o problemima vezano uz ozbiljnost višestrukih posljedica nastanka dekubitalnih rana. Tako smo u 67 zdravstvenih ustanova poslali i anketu od kojih je odgovorilo 47. Preispitali smo stanje s opremom, edukacijom, ulaganjem u nabavu kadrova, protokolima i sl. Ono što smo dobili od zdravstvenih ustanova, rezultati pokazuju zabrinutost i zapravo pokazuju koliko same zdravstvene ustanove promišljaju o navedenom te su dale isto tako i konkretne prijedloge i upozorile na razvoj problema. Stoga smo odlučili i predložili u Odboru za zakonodavstvo da organiziramo zajednički ove godine tematsku sjednicu na navedenu temu. U 2019. g. radili smo, isto tako prema ovlastima Zakona o suzbijanju diskriminacije, kao i u Zakonu osoba s duševnim smetnjama. Što se tiče suzbijanja diskriminacije u 2019. od ukupno 160 zaprimljenih slučajeva, u 69 smo utvrdili sumnju na diskriminaciju. Najveći broj se odnosio na diskriminaciju općenito, zatim pristup dobrima i uslugama te zapošljavanje i rad. Neke od preporuka koje smo dali, s obzirom da mi svake godine imamo određenu praćenje primjene konvencije u RH, a kako je 2015. RH dobila preporuka od UN odbora koji je trebala odraditi odnosno primijeniti u proteklih 5 godina, ove godine, početkom '20. smo dali izvješće ... [[Govornik se ne razumije.]] također, UN odboru, podnijeli u kojem smo, između ostalog naglasili da je jedna od najznačajnijih diskriminacija u Hrvatskoj se tiče upravo prava s osnova invaliditeta. Zašto? Zato što ona nisu jednaka, a trebaju biti neovisno o vrsti i uzroku invaliditeta. Ono što su dodatna materijalna prava koja imaju karakter odštete, trebala bi se isplaćivati iz posebnih izvora, jasno odvojenih od naknade s osnova invaliditeta. Vezano uz mentalno zdravlje, želim naglasiti problem nepostojanja sustava zaštite mentalnog zdravlja u zajednici, na što ukazuje također, duži niz godina. Prema našim saznanjima, unatoč preporukama Svjetske zdravstvene organizacije i obvezama koje je Hrvatska preuzela ratifikacijom međunarodnih dokumenata, osim na razini projektnih aktivnosti, nisu poduzete konkretne mjere radi transformacije postojećeg sustava skrbi osobama sa psihosocijalnim teškoćama koje se još uvijek temelji na bolničkom liječenju. Još uvijek nije donesena Nacionalna strategija zaštite mentalnog zdravlja, unatoč tome što je prethodna istekla 2016. g., a izvješće o njezinoj provedbi nikad nije doneseno. Pružanjem samo institucionalne skrbi tijekom i nakon liječenja, ne može doći do oporavka osoba s poremećajima iz mentalnog zdravlja, što vodi u nove hospitalizacije, primjenu različitih oblika nedobrovoljnih postupanja i u konačnici, invaliditeta. Stoga smatramo da je nužno usvojiti novu nacionalnu strategiju koja će se temeljiti na preuzetim obvezama da se osigura zaštita mentalnog zdravlja u zajednici, što uključuje različite oblike prevencije, liječenja, rehabilitacije i socijalnog uključivanja za osobe sa psihosocijalnim teškoćama. Paralelno je potrebno sustavno nadzirati poštivanje prava osoba s duševnim smetnjama u psihijatrijskim bolnicama, a kršenja prava sankcionirati s ciljem podizanja svijesti bolničkog osoblja o pravima pacijenata te zaustavljanja nezakonitog postupanja. Na temelju obilazaka psihijatrijskih bolnica na Ugljanu i Rabu, a vezano uz hospitalizacije, u Psihijatrijskoj bolnici Ugljan ističem da je i dalje prisutan problem smještaja nakon završenog liječenja te je potrebna daljnja suradnja institucija u rješavanju problema. Smještaj osoba s invaliditetom u zdravstvene ustanove, bez potrebe za bolničkim liječničkim tretmanom, ne samo da opterećuje zdravstveni proračun, već predstavlja ozbiljnu povredu prava osoba s invaliditetom koji živote provedu u okruženju bolničke ustanove. Kada govorimo o zapošljavanju u radno aktivnoj dobi mi imamo u Hrvatskoj 211 tisuća koji bi mogli, na neki način uključiti se u svijet rada. Međutim, dugotrajno zaposleno ih je samo 11 528. 64 925 osoba imamo koji su u invalidskoj mirovini zbog profesionalne nesposobnosti za rad, a samo njih 5 078 je bilo u radnom odnosu. Te osobe primaju danas mirovinu od 1949 kuna. Kada govorimo o mirovinskom osiguranju najviše pritužbi se odnosilo na dugotrajnost postupka ostvarivanja mirovina. Kada govorimo o pitanjima neusklađenosti propisa i mogućnosti zapošljavanja, moramo naglasiti da nešto što je vrlo važno, a to je profesionalna rehabilitacija, posebno sustav mirovinskog i zdravstvenog osiguranja koji u ovom trenutku onemogućuju razvoj i provedbu novog modela profesionalne rehabilitacije koji se provodi sukladno propisima o profesionalnoj ... [[Govornik se ne razumije.]] zapošljavanja osoba s invaliditetom, a čije zapravo uspješno provođenje ključni preduvjet za zapošljavanje i dugotrajno zadržavanje osoba s invaliditetom na tržištu rada, kao i sprječavanje njihovih neosnovanih i preuranjenih odlazaka u mirovinu. Kada govorimo o organizacijama civilnog društva, njih je doista u RH značajan broj, ali njihova pitanju su važna, njihov rad je važan jer oni i mnogi od njih osiguravaju primarne potrebe osobama s invaliditetom diljem Hrvatske. Oni koji se bave tim pitanjima vidi se da slabi zagovaračka usluga, zato uloga. Zašto? Zato što su postali pružatelji usluga odnosno produžena ruka državi. Osobe s invaliditetom participiraju u pripremi zakonodavnih rješenja kroz povjerenstva vlade za osobe s invaliditetom. Međutim, u tim radnim skupinama i neformalnim sastancima dobiva se dojam da su samo tamo čisto fiktivno i da često zapravo njihova uloga nije uopće uvažena odnosno samo je formalne naravi. Kao društvo postali smo svjesni da nije oštećenje osobe ono što osobu onemogućava u sudjelovanje u aktivnostima već su to prepreke u našoj okolini. Međutim, unatoč donesenim propisima nije došlo do značajnih promjena. I dalje su mnoga javna tijela i ustanove nepristupačne, što arhitektonski, orijentacijski, komunikacijski, ali također i druge pravne osobe u privatnom vlasništvu. Pristupačnost je jedno od 5 područja koji su najčešće pritužuju osobe s invaliditetom. S obzirom na cijelu izloženu problematiku pristupačnosti, posebice prostor javnopravnih tijela kojima osobe s invaliditetom moraju periodično pristupat radi ostvarivanja prava problem nepristupačnosti njihovih usluga većinom se vezuje za starost građevina u kojima se ova tijela smještena zbog čega se vrlo često kao opravdanje za nečinjenje prilagodbi čuje da je to zbog toga što je stara zgrada prestara ili kulturno dobro, kulturna baština itd., a često puta se ne dobivaju suglasnosti nadležnih konzervatora. Napominjemo i ukazujemo kako se Zakonom o suzbijanju diskriminacije smatra diskriminacijom upravo i uskraćivanje razumne prilagodbe odnosno u ovim slučajevima uživanje temeljnih ljudskih prava, korištenje javno dostupnih resursa, sudjelovanje u javnom i društvenom životu, te pristupa radnom mjestu i odgovarajućim uvjetima rada. Kada govorimo o stanovanju, više osoba s invaliditetom nam se pritužilo radi nemogućnosti ostvarivanja prava na nesmetani pristup vlastitom prostoru za stanovanje i to većinom u slučajevima nepostojanja dizala u više etažnim stambenim građevinama. Kroz primjere koje smo dobili nedvojbeno smo pokušavali utvrditi i podizati svijest i empatiju društva jer vrlo često upravo sustanari, suvlasnici i slično su oni koji blokiraju uopće da bi osobe s invaliditetom mogle učiniti prilagodbe da bi mogle doć do vlastitog doma. Vezano za cestovni prijevoz prituživali su se na neprilagođen javni prijevoz osobe s invaliditetom, često zbog problema neosiguravanja ostvarivanja prava na oslobađanje plaćanja cestarina. Tu su bili također i problemi vezano i za prijevoz jer u mnogim sredinama u Hrvatskoj nažalost nema osiguranog javnog prilagođenog prijevoza, posebice međugradskog i međužupanijskog. Stoga bi još naglasila s obzirom da RH stalno naglašava o važnosti turističke destinacije, turizma, moram reći da vezano za pristupačan turizam postoje sredine u Hrvatskoj i turističke zajednice koje provode u praksi mjere i aktivnosti koje smo mi tijekom proteklih godina kao pravobraniteljstvo slali u svojim preporukama kako bi se osigurale svi oni elementi koji su bitni da bi zapravo osigurao se pristupačan turizam za osobe s invaliditetom. Međutim, unatoč činjenici da su institucije zakonodavno prepoznale svoju obvezu, mi i dalje imamo situaciju da su brojne prepreke gdje osobe s invaliditetom ne mogu i moraju birati doista gdje će u Hrvatskoj biti na ljetovanju, na zimovanju i slično. Na kraju, mišljenja smo, a što je vidljivo i kroz izvješća o radu od 2015. do danas da u proteklom razdoblju nije bilo prave usmjerenosti na krajnje korisnike i potrebe, da se suštinskim rješenjima uspostavi dugoročno održiv sustav zaštite, stoga model ljudskih prava nije u cijelosti shvaćen, pa niti implementirano zakonodavstvo u javnim politikama, tako da osobe s invaliditetom i dalje su žrtve nejednakosti bez očekivanja njihovog doprinosa društvu u cjelini.
Fala lijepa g. Slunšek, vrijeme nažalost je isteklo, ali imate nekoliko replika. Prvu repliku ima gđa. Grman Kizivat. Izvoilite.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice, imam jedno pitanje osobe sa invaliditetom. Znači radi se o osobi sa invaliditetom koja spada u skupinu ovih što ste naveli 6,5% osoba sa visokom stručnom spremom vezano za javljanje na natječaj kada se osobe s invaliditetom javljaju na natječaj. Tu dolazi do nekoliko nelogičnosti kada se idu pozivati na, znači natječaj glasi ovako, kandidati koji se pozivaju na pravo prednosti pri zapošljavanju u skladu sa čl. 9. Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji zapošljavanja osoba s invaliditetom, uz prijavu na javni natječaj dužni su uz dokaz za ispunjavanje traženih uvjeta priložiti i rješenje o utvrđenom invaliditetu odnosno drugu javnu ispravu o invaliditetu na temelju koje se osoba može upisati u očevidnik zaposlenih osoba s invaliditetom, te dokaz iz kojeg se vidi na koji način je prestao radni odnos kod posljednjeg poslodavca. Znači, pitanje je s obzirom da ste vi naveli da je jako nizak udio zaposlenih osoba s invaliditetom i da se na kraju zapošljavanje [[Upadica: Fala]] svodi na dobru volju poslodavca, da li smatrate to diskriminirajućim?
Fala lijepa, gđa. Slonjšek, izvolite.
Pa ono što je nama u interesu svakako je veće zapošljavanje osoba s invaliditetom i upravo pravo prednosti pri zapošljavanju se nastavilo tim zapravo uvođenjem mogućnosti da osobe s invaliditetom prilože adekvatan dokaz, istovremeno da se pozovu na to pravu, ali istovremeno i da se poslodavac mora u toj svojoj prilagodbi testiranja zapravo osigurati sve one uvjete koji su potrebne osobi s invaliditetom ovisno o prilagodbama koje njoj trebaju da bi ona testiranje obavila pod jednakim uvjetima kao i osoba bez invaliditeta. Isto tako ono što je problem što je da recimo ako dvije osobe znači imaju da su osoba, jedna je osoba sa, a druga bez invaliditeta i da ostvari jednaki broj bodova na krajnjem testiranju, oni koji ima znači osoba s invaliditetom pod jednakim uvjetima ima pravo prednosti. Na neki način tu je problem jer vrlo često upravo u intervjuima tu osobe s invaliditetom dovodi se do situacije da se odlučuje za one osobe koje nisu osobe sa invaliditetom. Tu imamo najveći broj problema i vezano isto tako za upravo ovu [[Upadica: Vrijeme, hvala]] [[Govornik se ne razumije]] prilagodbu oko testiranja.
g. Lerotić.
Poštovana pravobraniteljice, prije svega želim pohvalit vaš predan i marljiv rad za borbu za osobe s invaliditetom, ali i ovo izvješće. Također evo zadnjih dana nam se javljaju naši sugrađana koji su zaista ogorčeni da se i dalje prolongira donošenje Zakona o asistenciji i inkluzivnom dodatku te bi s ovog mjesta u ovoj replici htio uputiti i apel vladajućima i ministarstvu kako bi se ti zakoni čim prije stavili u proceduru donošenja jer kao što ste i sami naveli u vašem izvješću, smatramo da ta sredstva nisu dostatna kako bi se ostvarilo temeljno pravo da na neovisno življenje i život u zajednici jer ova sredstva i ove naknade koje dobijaju jednostavno nisu dostatne na to i vjerujem da svi ovdje u ovom Visokom domu bismo trebali imati zajednički cilj kako bi se život naših sugrađana napokon došao na kvalitetu kakva treba i kakvu zaslužuju. Hvala.
Odgovor, izvolite.
Pa zahvaljujem na ovom apelu i komentaru, mislim da je važno da se shvati da ti zakoni su zapravo krucijalni iz razloga što su temeljni da bi uopće osobe s invaliditetom mogle dobiti adekvatnu asistenciju, ovdje ne govorimo samo o jednoj vrsti oštećenja, nego različitim vrstama oštećenja i vezano za inkluzivne, a vezano za i sa asistenciju, ali je važno isto tako, naglasiti da mi u ovom trenutku moramo raditi da se te radne skupine kontinuirano nastave raditi jer mi nemamo ovdje sad, rad jer zapravo Zakon o asistenciji, zadnji puta je skupina se našla krajem 2019. a u inkluzivnom, prije korone, što znači u 3. mjesecu, tako da je važno da se nastavi rad jer ako na ovaj način nećemo nastaviti rad, onda ne možemo govoriti niti ... [[Govornik se ne razumije.]] jer što vrijedi ako ga stave kad znamo da ništa se u ovom trenutku na tome ne radi.
Hvala. Gđa. Petir.
Poštovana pravobraniteljice, statistike pokazuju da pojedini poslodavci radije plaćaju kazne nego da ispune svoju zakonsku obavezu i zaposle osobe sa invaliditetom. U posljednje vrijeme javljaju se i određene pojave do kojih je došlo zbog digitalizacije, da se pojedina radna mjesta na kojima su radile osobe s invaliditetom, a koje su manje složenosti, ukidaju, i da se osobe s invaliditetom ne raspoređuju na neka druga radna mjesta nego ostaju bez posla. Mene zanima, pravobraniteljice, kako potaknuti poslodavce, da osobe sa invaliditetom sagledaju u njihovom punom dostojanstvu i da im ne oduzimaju priliku da se ostvare u punini kao osobe na tržištu rada. Hvala lijepo.
Hvala. Izvolite odgovor.
Jako je veliki broj osoba s invaliditetom koji u principu, imaju nekakvo oštećenja koja su, nisu dovoljno velika da bi ostvarili neke određene poticaje, a istovremeno su dovoljno velika da osobe ne mogu raditi određeno puno radno vrijeme niti biti na svom radnom mjestu davajući punu učinkovitost kao osobe koje možda nemaju nekakve zdravstvene teškoće. Mislim da je važno da se mijenja Zakon o radu, da se uvede ... [[Govornik se ne razumije.]] radnog vremena, da se uvede mogućnost da osobe koje imaju različita oštećenja mogu doći i kasnije na posao, ali istovremeno, da mogu uzeti pauzu i da obave svoje potrebe koje trebaju da bi bile učinkovite jer mislim da nijedna zemlja nije toliko bogata, pa ni Hrvatska, da bi, ne bi iskoristila puni potencijal onih osoba koje ima na raspolaganju. To što netko ne može raditi 8 sati nego može raditi 3 sata ili 2 sata, mislim da je važno i za njegovo mentalno zdravlje, isto tako i za državu, i u tom slučaju može više doprinijeti sigurno sebi i radu i državi nego na ovaj način da sjedi kod kuće i čeka da li će dobiti nešto iz sustava socijalnog prava ili dali nekakvu [[Upadica: Vrijeme.]] preuranjenu mirovinu. Mislim da na tome treba poraditi, a poslodavce treba motivirati i zapravo informirati jer mislim da [[Upadica: Hvala lijepa.]] poslodavci možda i bi kada bi imali više informacija o toj samoj percepciji promjene vezano za ... [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]]
Hvala. Hvala lijepa. Gđa. Mrak-Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Sabora. Uvažena pravobraniteljice, dosta veliki dio vašeg izvješća govorite o problemu udomiteljstva odnosno problemu, pogotovo u ruralnim zajednicama i životu u zajednici gdje pokazujete i ukazujete na to da je neusporedivo bolje razvijati život u zajednici, mogućnost od ovog klasičnog udomiteljstva kojeg mi imamo i ukazujete na da to da osobe koje tamo jesu, ne samo da su u neprimjerenim uvjetima nego i niz, niz drugih stvari koje su neprimjerene apsolutno za njih pa me zanima, aktivnosti koje namjeravate još dodatno poduzeti, bez obzira vi ukazujete na to, preporuke su i sve ostalo i što se dalje može učiniti, zaista, ne samo da se svijest razvije o tome da je za osobe s invaliditetom neusporedivo bolji život u zajednici nego na ovaj način, nego zaista da se institucionalno nešto na tom tragu napravi. Hvala lijepo.
Izvolite odgovor.
Pa mislim prvenstveno da je važno da nadležna tijela prihvate i shvate da je nužno provodi češće inspekcijske nadzore, zatim informirati udomitelje, ne samo udomitelje nego općenito sve one koji mogu učiniti da osobe s invaliditetom žive, ako već žive u tim obiteljima trenutno, da žive dostojanstveno. Mi tijekom naših obilazaka doista utvrđujemo različita kršenja prava, što smo i prikazali u jednom priručniku koji smo radili zajedno sa Studijem socijalnog rada prije par godina gdje zapravo udomiteljstvo je pokazano kao također, institucionalna usluga, ali u manjem obliku. Zašto? Zato što jednostavno osobe koje su odrasle kada dođu u jednu udomiteljsku obitelj gdje je njih puno na jednom mjestu, imamo situacije da zapravo oni zovu svoje udomitelje gazdama, da to zapravo nije obitelj i da zapravo kada oni imaju jednu institucionalni oblik života, zapravo ispada kao da su oni u nekom vrtiću, kao da se čuvaju tamo za odrasle osobe, kao i kod ovaj, osoba koje žive u ustanovama [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] nama je interes prevenirati odlazak u ustanove i interes nam je [[Upadica: Hvala lijepa.]] osigurati podršku u vlastitim domovima i da zapravo svi shvate i pozivam saborske zastupnike da otiđu u udomiteljske obitelji u svojim lokalnim sredinama i da vide na koji način osobe s invaliditetom [[Upadica: Gđo. Slonjšak, moramo se držati vremena.]] [[Govornik se ne čuje.]] Oprostite.
Ovdje moramo biti točni. Sada je na redu gđa. Sabljar Dračevac.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvažena pravobraniteljice. Zahvaljujem vam se još jedanput na ovom iscrpnom izvješću gdje ste nas doista kvalitetno uputili u svim problemima koji vladaju našim društvom. Osobno ću se osvrnuti kasnije ponovno na ove zakone koji nažalost, mada je obećano, da će biti već donešeni, još uvijek nisu donešeni. Tu su, naravno i strategije, strategije o mentalnom zdravlju u zajednici i sve ostale strategije koje nam mogu pomoći kako bi se kvalitetnije brinuli o osobama s invaliditetom ali ono što ću sada istaknuti i ponovno vas još jednom pitati, da li smatrate da bi samo kroz ove zakone koji se trebaju donijeti a to su Zakon o inkluzivnom dodatku osobnom asistentu i novi Zakon o socijalnoj skrbi, da li će to biti dovoljno da dođe do ujednačavanja prava sa osobama sa invaliditetom? [[Upadica Radin: Hvala lijepa, vrijeme.]] Radi se o siromašnim ljudima koji trebaju pomoć. Zahvaljujem.
Gđa. Slonjšak.
Pa nama nije interes da se ujednače prava osoba sa invaliditetom, nama je interes da svaka osoba sa invaliditetom dobije ono što joj pripada, znači da dobiju onu podršku da dobiva pokrivanje troškova invaliditeta da može koliko-toliko je moguće živjeti i ostat u svom domu odnosno da može živjet po svome izboru jer u Hrvatskoj mi nemamo osigurano pravo na izbor dokle god jedna osoba sa invaliditetom zato što joj umre netko u obitelji ili zato što ostane sama u svom domu, mora se istovremeno bez prava izbora upućivati preko CZSS-a u neku ustanovu, udomiteljstvo i sl., samo zato jer jednostavno možda nema adekvatno materijalna sredstva za egzistenciju niti novac da bi pokrila onu podršku koja je potrebna da možda ostane u svom stanu, u svojoj kući, u svom okruženju. Upravo iz tog razloga mislim da ti zakoni su temeljni ali nisu jedini. RH ima niz zakona koji se tiču osoba sa invaliditetom kao i drugi građani i u tom smislu osobe sa invaliditetom su dio svakog područja pa tako i neovisno o ta tri zakona.
Hvala lijepa. Gđa. Benčić.
Zahvaljujem se. Poštovana pravobraniteljice, isto bi se zahvalila i na radu i na izvještaju koji pruža jedan jasan uvid u sve što se zapravo s čim se sve osobe sa invaliditetom susreću i moram nažalost reći dakle da smo osobe sa invaliditetom u ovoj zemlji stavili u položaj ne građana drugog nego građana trećeg reda i posebno me u tom djelu zabrinjava ova upravo situacija o kojoj ste sada govorili a to je pravo na izbor i mogućnost života u zajednici gdje se zapravo ljude prisiljava na institucionalizaciju. Htjela bi samo čuti od vas, dakle da li smatrate da je uopće institut udomljavanja odraslih osoba primjeren ili ga možda trebamo u potpunosti ukinuti i zamijeniti sa nekom drugom vrstom usluga i isto tako bih vas željela pitati koji je vaš stav oko projektizacije usluga osobama sa invaliditetom gdje zapravo te usluge [[Upadica Radin: Vrijeme, hvala.]] postoje samo za vrijeme trajanja određenih vrsta projekata iz Europskog socijalnog fonda. Hvala.
Gđa. Slonjšak.
Pa godinama upozoravamo da jednostavno ove usluge koje su bitne u ... [[Govornik se ne razumije.]] usluga, rehabilitacije i sl. za djecu s teškoćama do odraslih osoba socijalnih usluga, ne mogu biti i ne bi smjele ostati projektne jer su one nesustavne, nekontinuirane a zapravo jako su i primarno važne da bi osoba sa invaliditetom imala određenu uslugu u svojoj lokalnoj sredini i zapravo iz toga razloga se ne upućiva da li u neku drugu sredinu zbog života ili općenito zbog rada i sl. Mislim da niz usluga se previše osigurava preko projekata a ne sustavno, iz toga razloga je potrebno neka zakonska rješenja mijenjati. Što se tiče udomiteljstva, mi naglašavamo godinama da i za odrasle osobe nije primjereno, da to nije izvaninstitucionalna usluga i u tom djelu smatramo da jednostavno treba donijeti sav mogući način podrške da te osobe ne idu van svoga doma. Bolje bi bilo da u jednoj kući ostane i da ima mogućnost podrške u njoj jer je to zdravije, jer je to kvalitetnije i na kraju krajeva, kada bi se povukla crta, vjerujem da bi to bilo i jeftinije za sustav nego što je ovo danas.
I na kraju, g. Brumnić.
Poštovana pravobraniteljice, pohvalio bi vaše izvješće i osvrnuo bi se prvo na jednu stvar koja me iznimno veseli da ju primjećujete, to ovo što govorite, pravo izbora. Mnogi od nas ustvari ne razumiju koliko je to pravo izbora osobama sa invaliditetom suženo. A sada ću se dotaknuti djela teme koji ste vi spomenuli, to je bilo stanovanje u vašem izvješću gdje govorite o tome da arhitektonske barijere, ne imanje lifta u zgradama ustvari sprječava korištenje određenih objekata osobama sa invaliditetom. Ja ću se prisjetiti samo prije mjesec danas smo ovdje u ovoj sabornici govorili o Zakonu o obnovi grada Zagreba nakon potresa i tada je bio predložen jedan amandman kojim je trebalo u tom zakonu omogućiti ugradnju liftova, prilagođavanje arhitektonskih barijera [[Upadica Radin: Hvala, vrijeme.]] odnosno uklanjanje arhitektonskih barijera što Vlada nije prihvatila [[Upadica Radin: Hvala.]] Ja vas evo s ovog mjesta pozivam da sada pokušate dok donose program mjera da se to ugradi [[Upadica Radin: Hvala.]] u program mjera jer činjenica je …
Moramo se držati vremena, oprostite. Izvolite, gđo. Slonjšak.
Pa upravo mislim tu uz podršku određenih udrugama, da li upravo u istom prijedlogu da se u Zakonu o obnovi grada Zagreba, da se tu učini sve da se pristupačnost osigura međutim ono što sam i rekla u ovom djelu uvodnom, problem je velik sa tih starih građevina koje su kulturna baština i sl., da je potrebno i određene dozvole i sl., međutim ono što je bitno kad se već obnavlja, onda da se gleda sukladno i Pravilniku o osiguranju pristupačnosti ali i svim drugim zakonima koje imamo ali ono što je važno, ljudima da se prilagodi jer imali smo situacije u Draškovićevoj kad je bio potres, da se zapravo osoba sa invaliditetom morala nositi sa 5. kata, da nije bilo mogućnosti uopće za silazak, a bila je osoba sa invaliditetom, tako da ima tu niz problema i zapravo svi koji rade na obnovi trebaju činiti sve da učine što pristupačnijem i što mogućim. Ima rješenja koja nisu uvijek potrebna, lift, ima rješenja gdje nije potrebno uvijek neka najskuplja rješenja nalaziti, ali treba nać najprilagodljiviji oblik da se osigura mogućnost ulaska-izlaza iz zgrade. Tako da i u tom djelu vjerujem da će se nać rješenje.
Hvala lijepa. Nemamo više replika, gđo. pravobraniteljice. Želi li izvjestitelji odnosno izvjestiteljica odbora uzeti riječ? [[Upadica: Zahvaljujem, nema potrebe.]] Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Da, izvolite. Gđa. Marija Pletikosa, državna tajnica u Ministarstvu socijalne politike.
Poštovane zastupnice i zastupnici. Hrvatski sabor je uputio Vladi RH radi davanja mišljenja Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2019. godinu koja je predsjedniku HS-a podnijela pravobraniteljica aktom od 30. ožujka 2020. godine. Nadležna tijela su dostavila očitovanja na predmetno izvješće na temelju očitovanja nadležnih tijela koja su dala obrazloženja vezana uz pojedine navode i iz izvješća izrađeno je mišljenje Vlade RH. Kao što ste imali priliku čuti u izlaganju pravobraniteljice za osobe s invaliditetom navedeno izvješće prikazuje aktivnosti i rad Ureda pravobraniteljice te daje pregled podataka o prijavljenim povredama prava osobe s invaliditetom tijekom protekle godine kao i preporuke pravobraniteljice na uočene nepravilnosti u dionika nadležnih za skrb o osobama s invaliditetom kroz različita područja djelovanja. Vlada RH Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2019. godinu ocjenjuje vrlo informativnim, ali i dokumentom koji će značajno pridonijeti u planiranju mjera i aktivnosti za naredno razdoblje uvažavajući preporuke pravobraniteljice. Pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom smatramo iznimno važnim suradnikom s kojom Vlada RH i sva njezina tijela imaju dobru suradnju. Primjedbe i prijedloge pravobraniteljice kao i do sada smatrat ćemo vrijednim korektivom i dobrim putokazom u kojem smjeru svi zajedno moramo ići kada su u pitanju ostvarivanje prava i zadovoljavanje potreba osoba s invaliditetom. Svi imamo zajednički cilj, a to je podizanje kvalitete života osoba s invaliditetom na najveću moguću razinu od najranije dobi kako kroz zakonodavnu regulativu na kojoj nastavljamo intenzivno raditi, tako i kroz širenje mreže potrebnih usluga u zajednici. Stoga zahvaljujemo pravobraniteljici i svima vama koji svojim zalaganjem potičete unapređenje skrbi o osobama s invaliditetom u RH. Hvala.
Ostanite ovdje gospođo Pletikosa imate par replika, par 6. Gospođa Sabljar Dračevac prva.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice. Evo već smo se svi negdje osvrnuli kako je izvještaj kvalitetan i opširan i da to u svakom slučaju podržavamo, ali moje pitanje prema vama bi baš išlo u ovom zakonodavnom smjeru. Dakle, što je u prvom redu sa Zakonom o socijalnoj skrbi, ali i s ovim drugim zakonima, Zakonom o inkluzivnom dodatku, Zakonu o osobnom asistentu i što se vama čini s obzirom da nam je pravobraniteljica rekla da imamo problem sa radnim skupinama, kad namjeravate krenuti i u kojem roku možemo očekivati u ovom Domu da ćemo raspravljati o tim zakonima? Hvala.
Gospođo Pletikosa moram vam dati riječ. Izvolite.
Hvala. Dakle, što se tiče Zakona o socijalnoj skrbi zakon je bio potpuno završen prije epidemije covida, međutim zbog određenih financijskih razloga smo stali, ali evo sada smo gotovo sve dovršili i zakon ide u proceduru. Što se tiče ova ostala dva zakona radne skupine su radile i donijele su određene zaključke, zapravo stali smo kod radne skupine za inkluzivni dodatak, čekamo prijedloge svih sudionika radne skupine koji su se obvezali da će dati prijedloge za poboljšanje određenih usluga, tako da nije točno da su stale, radne skupine i dalje rade. A što se tiče nažalost financijskih sredstava koja su zaista ogromna, potrebno je gotovo 3 milijarde kuna povećanja za sve ovo što želimo uvrstiti, naravno da to u ovom trenutku to ne može.
Hvala lijepa. Gospodin Brumnić.
Poštovana predstavnice Vlade. Meni je iznimno drago da ste vi pohvalili ovo izvješće, a još mi je draže što ste izišli za ovu govornicu pa da vam se može replicirati. Sve što se navodi u ovome izvješću kao problem je ustvari problem izvršne vlasti koji nije razriješen, tako da činjenica da govorite o tome da je ovo izvješće dobro, govori o tome koliko toga vi niste kao Vlada napravili. Ja sam u svojoj prethodnoj replici spomenuo jednu stvar, sam ja bio tu u Saboru, to je bio Zakon o obnovi i ugradnji u taj zakon sprečavanja arhitektonskih barijera. Ali bilo bi zanimljivo kada iziđete za ovu govornicu da kažete što ste napravili odnosno što ćete i u kojem roku napraviti i tko će biti odgovoran ukoliko ne napravite nešto od onoga što se danas ukazalo kao problem. Mi u ovoj zemlji imamo problem odgovornosti za nečinjenje ustvari. Hvala lijepo.
Izvolite gospođo Pletikosa.
Hvala lijepo. Evo meni je jako žao što se u ovom izvješću ne govori o svemu onome što smo napravili. Vjerujte da se kroz proteklo razdoblje da smo što se tiče deinstitucionalizacije, da smo zaista puno napravili, da smo krenuli upravo sa skupinom osoba s invaliditetom da smo organizirali samo stanovanja, da smo brojne ustanove doveli do točke na kojoj trebamo potpuno ukinuti institucionalni smještaj, nakon tog nastavljamo sa izvaninstitucionalnim smještajem za djecu. Donijeli smo Zakon o udomiteljstvu, zatim povećali smo naknade za roditelje njegovatelje [[Upadica: Vrijeme, hvala]] povećali, povećali smo osobnu invalidninu, promijenili smo u zakonu [[Upadica: Fala]]
Imat ćete prilike, još imate, još nekoliko replika, pa možete iskoristiti. Gđa. Grman Kizivat.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa kako sam pitala pravobraniteljicu, al zapravo mislim da ste vi bolja adresa za to pitanje s obzirom na zapošljavanje osoba s invaliditetom, pročitala sam jedan od natječaja. Zanima me da li smatrate činjenicu da osoba sa invaliditetom da bi se pozvala na invalidnost mora dostavit dokaz kako je završio njen zadnji posao. Da li smatrate to diskriminirajućim s obzirom da ostali kandidati to ne moraju, moraju samo donijeti izvod iz mirovinskog ako su nezaposlena osoba odnosno potvrdu sa zavoda i ovoga ukoliko ne dostave taj podatak budu diskvalificirani sa natječaja kao dokumentacija koja nije potpuna. Ovdje se pozivamo da želimo pomoć osobama s invaliditetom, pa me zanima koji je vaš stav o tome? Hvala.
Fala, odgovor izvolite.
Pa ja moram reći da nisam, nisam dovoljno upoznata s tim, osobno mogu smatrat da je to diskriminirajuće. Naravno da svi kandidati moraju pod istim uvjetima imati mogućnost prijave, tako da razmotrit ćemo, razmotrit ćemo zaista.
g. Marko Pavić.
Poštovana državna tajnice, pa ja sam upravo vaše pohvale izvještaju poštovana pravobraniteljice shvatio kao isto tako situaciju da dobro radite. Osvrnuo bi se možda malo samo na kritike oporbe koja govore o pitanju projektnih, projektnog financiranja. Istina je trebalo bi osigurati sustavno financiranje, ali da nismo u europskim fondovima financirali socijalne usluge mi si ne bi mogli priuštiti dobar dio njih. Uzmimo samo evo i politiku zapošljavanja, program „Zaželi“, nijedna žena nije dobila otkaz, milijardu i po kuna do sad uloženo u projekt. U cijelom mandatu prethodne vlade 4 milijarde kuna za sve mjere aktivnog zapošljavanja, ovdje za zapošljavanje 6000 žena milijardu i pol, tako da budimo pošteni i recimo, dobar dio tih usluga ne bi mogli si priuštit bez europskih fondova. Europski fondovi su projektni, ali našli smo načina da imamo kontinuitet svih tih usluga uključujući [[Upadica: Fala g. Pavić]] i vaše ministarstvo … [[Govornik se ne razumije]]
Izvolite odgovor.
Hvala na komentaru i još bih dodala da provodimo natječaj širenje mreže u zajednici, usluga u zajednici, tako da imamo mogućnosti i sklapanja 3-godišnjih projekata i 1-godišnjih i moglo bi se nabrajati zaista niz aktivnosti koje provodimo. Hvala.
Fala i na kraju g. Ćelić.
Hvala g. potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, vi ste dobro rekli, dakle ovo izvješće je sveobuhvatno, informativno, na neki način to se ponavlja kroz godine, čini se da se govori samo o negativnostima, ja to tako ne bih rekao sad već imam nekakvog iskustva, mislim da je gđa. pravobraniteljica, ali i naša saborska zastupnica Ljubica Lukačić glas osoba s invaliditetom u javnom prostoru i moramo priznati da im nije lako dobiti određeni medijski prostor, što isto tako je poruka društva prema osobama s invaliditetom koja se treba mijenjati. Jedna od uloga ministarstva u kojem vi radite jest i priprema projekata za odobravanje financijske potpore za Fondove EU. Bivši ministar Pavić to puno bolje zna, al evo spomenut ću ovdje, dolazim iz Zagreba, Gradski ured za socijalnu zaštitu i osobe s invaliditetom, gđu. Romanu Galić koja vrlo kvalitetno vodi [[Upadica: Fala g. Ćelić]] evo sad je predstavljena projekt socijalnih usluga za osobe s invaliditetom milijun i po kuna u Novom Jelkovcu [[Upadica: Fala]] To je samo jedan od primjera.
Fala lijepo, izvolite odgovor.
Hvala na komentaru. Evo kao što sam jučer naglasila na našem odboru, sa saborskom zastupnicom gđom. Ljubicom Lukačić se čujem, pa gotovo najmanje jednom dnevno, sa pravobraniteljicom zaista vrlo često i još jednom zahvaljujem i ističem na tome da su one korektiv i naša savjest i naravno u okviru mogućnosti činimo sve da, da skrb o osobama s invaliditetom još poboljšamo. Hvala.
Dobro i preskočio sam i ispričavam se, gđo. Petir izvolite.
… [[Govornik se ne razumije]] g. potpredsjedniče, poštovana gđo. državna tajnice. Ja bih ovdje htjela skrenuti pažnju i danas kad raspravljamo o osobama sa invaliditetom i preprekama sa kojima se oni susreću i jednu posebnu skupinu osoba sa invaliditetom, a riječ je o hrvatskim braniteljima koji su invalidi Domovinskog rata, njih ima 56994 i analize pokazuju da u 2018.g. negdje zaključno sa, sa krajem te godine ih je umrlo 3899, a 74% njih koji su umrli bili su mlađi od 70.g., među njima je i 640 HRVI-a od kojih je suicid počinilo 3%. Ono što bih ja ovdje apostrofirala jest činjenica da tim ljudima dugujemo to što imamo danas samostalnu i slobodnu Hrvatsku i što smo svi ovdje i možemo doista se izražavat u punom smislu riječi [[Upadica: Vrijeme]] Mene zanima da li općenito Vlada RH i Ministarstvo institucija pravobraniteljice u stvari analiziraju suicide osoba sa invaliditetom [[Upadica: Fala gđo. Petir]] i utvrđuju koji su uzroci [[Upadica: Fala, fala]] takvih postupaka? Hvala lijepo.
Izvolite gđo. Pletikosa.
Hvala lijepo na ovom pitanju. Mogu reći da je upravo ova tematika zapravo u nadležnosti Ministarstva branitelja i znam da se oni time bave i da analiziraju i mislim da vrlo brzo možemo očekivati rezultate, a naravno da se radi o jednoj ozbiljnoj problematici i u potpunosti razumijemo da je, da je potrebno i podrška kako svim osobama s invaliditetom tako i HRVI-u. Hvala.
Nemate više replika, puno vam hvala gđo. Pletikosa. Želi li? Ne, nemamo više. Prelazimo na Prelazimo na raspravu, otvaram raspravu. Prva je gđa. Anka Mrak Taritaš koja će govoriti u ime Klub zastupnika IP-a, Pametnog i GLAS-a.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, državni tajnici, kolegice i kolege. Mi godinama čitamo izvješća pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, slučajeve s kojima se susreće, preporuke koje daje i možemo zaključiti jedno. U Hrvatskoj postoji jedna velika skupina ljudi, njih gotovo 500 000 koja je zakinuta u ostvarivanju svojih osnovnih ljudskih i građanskih prava. Mi često govorimo o manjinama, nacionalnim, rodnim, seksualnim, vjerskim i svim i drugim i o potrebi zaštite i razvijanja njihovih prava. I ne smijemo nikad tu veliku skupinu od 500 000 ljudi zaboraviti. Osobe sa invaliditetom žive pored nas ali kao društvo, država nažalost i pojedinci, često se ponašamo da ne žive s nama. Zapravo, često aktivno radimo na tome da osobe sa invaliditetom ne bi bile uključene u normalne tokove života u Hrvatskoj, u obrazovanju, na tržištu rada, u ostvarivanju zdravstvene zaštite, u sudjelovanju u onom što zovemo normalnim životom, ovo izvješće godinama ukazuje na to kako su zakinute na svakom koraku. Mi kao društvo ne smijemo se ni u jednom trenutku praviti kao da ih nema ali jednako tako ne smijemo se ni praviti da kao da ih nema i da će problem nestati. Jedna stvar mora biti sasvim jasna. Pitanje ostvarivanja jednakih šansi za osobe sa invaliditetom nije i ne smije biti pitanje nečije dobre volje. To nije pitanje samilosti, dobivanja, karitativnosti, dobrote, pomoći, socijale ili koji god drugi a pogrešni naziv ili izraz želimo upotrijebiti. Pitanje ravnopravnosti jednakih šansi za osobe sa invaliditetom jest pitanje ostvarivanja temeljenih ljudskih i građanskih prava. Za mene i za naš klub, to je ključna preporuka ovog izvješća. Pravobraniteljica nas i mislim da je u pravu, i da dobro radi svoj posao, na mnogim mjestima u svom izvješću upozorava da se radi o ostvarivanju ljudskih prava, o nečemu na što svi imamo pravo zato jer smo ljudi a to je ispit na kojem nažalost i Hrvatska pada iz godine u godinu. 500 000 napih sugrađanski i sugrađana ne ostvaruje u puno slučajeva niti svoja osnovna prava. Zastrašujući primjer odnosno podatak je da od pola milijuna osoba sa invaliditetom, od čega je preko 200 000 u radno aktivnoj dobi, samo njih 11 500 radi. Dakle, 5%. Naravno, jedan dio je u nemogućnosti za rad ali veliki broj osoba sa invaliditetom i za veliki broj takvih osoba, to je posljedica toga da se ova država ali i društvo prema njima često krivo odnose. I to kad kreće? Od prvih koraka u obrazovanju pa do natječaja za posao, osobe sa invaliditetom se susreću s preprekama s kojima se ne bi smjele susretati i naš zadatak i uloga je da tih prepreka bude što manje. Ne zato što smo dobri, ne zato što u zakonima ove zemlje i međunarodnim konvencijama sve to piše, nego jednostavno na tome moramo raditi. Dvojni sustav obrazovanja koji se dalje odvija jednim djelom kroz institucije socijalne skrbi i nije uspio integrirati djecu sa invaliditetom ni teškoćama u razvoju, normalni sustav obrazovanja je prva prepreka odnosno možemo to nazvati možda malo i grublje, prvi geto u koji ih tjeramo. Jedna od posljedica toga je vrlo slabo i manjkavo obrazovanje koje osobe s invaliditetom steknu. Zbog toga su već u startu nekonkurentni ili manje konkurentni na tržištu rada ali tu problem ne staje. Čak i oni koji steknu najviši stupanj obrazovanja u redovitom obrazovanom sustavu, nailaze na sasvim neobjašnjive probleme pri zapošljavanju. Navest ću jedan primjer. To je slučaj slijepog psihologa kojem je u jednoj bolnici da stvar bude još gora, rečeno da bi bilo bolje da se tu ne zaposli, da to nije sredina za nju i da se neće snaći. Iako je ta osoba zadovoljava sve uvjete natječaja. Kod zapošljavanja se baš dobro vidi problem loše organiziranosti naše države i njenih institucija ali da budemo do kraja iskreni, ponekad i bešćutnosti pojedinaca koji njima donose odluke. Pravo prednosti pri zapošljavanju osoba sa invaliditetom pod jednakim uvjetima koje kod nas postoji na papiru, u stvarnosti je često nedostižno čak i za kandidate u državnim i javnim službama. I tu opet želim naglasiti i moram naglasiti. To nije poklon ili to ne ovisi o nečijoj dobroj volji, to pravo postoji da bi se izjednačilo neravnopravni položaj pri ulasku na tržište rada zbog invaliditeta. Jasnije rečeno, to pravo postoji da bi se osobe sa invaliditetom mogle krenuti sa iste početne pozicije s koje kreću osobe bez invaliditeta. Nažalost, to kod nas za puno ljudi ostaje nedosanjani san i moramo i ovom prilikom zaista ukazati na odgovornost same države i njenih institucija. Ovo izvješće je zaista sveobuhvatno, u ovom izvješću puno toga stoji. U svom uvodnom izlaganju je pravobraniteljica vrlo iscrpno i jasno govorila o preporukama koje jesu. Uloga pravobraniteljice je da ukazuje i da ima preporuke. Uloga nas da ovo izvješće zaista, da o njemu govorimo, da ukazujemo na činjenice i da onda tjeramo izvršnu vlast zapravo da bude bolja i da puno više toga napravi. Ujedno je i suština diskriminacije na koji pravobraniteljicu u svom izvješću dosljedno upozorava je pitanje odnosa prema osobama s invaliditetom je pitanje temeljne sposobnosti jedne države i jednog društva da omogući koliko-toliko jednake početne pozicije svim građanima i to uvijek moramo imati na pameti. Ne samo konačne rezultate, nego da utječemo na to kako će se snaći u stvarnom životu i kakove će uspjehe ostvariti, a osnovne početne položaje i mogućnost obrazovanja i pristup tržištu rada, to zapravo moramo osigurati. Kad smo već kod diskriminacije, dozvolite da spomenem i jednu od najvećih nepravdi i najvećih problema ovog sustava na koji pravobraniteljica, a neki i od nas upozoravamo. Radi se naravno, o realizaciji prava ovisno o uzroku invaliditeta, odnosno jednostavno rečeno o tome, da kod nas, to kako i gdje je invalidnost stečena, ima često presudnu ulogu u pravima koji iz nje proizlaze. Moram ponoviti jer je riječ o jednoj važnoj poruci. Naš odnos prema invaliditetu nije pitanje nagrade, milostinje ili zahvale prema bilo kome za bilo što. To je pitanje ostvarivanje jednakih početnih šansi za sudjelovanje u životu svoje zajednice u svim njegovim dijelovima. To je pitanje osnovnih i ljudskih prava. Posebno su nažalost diskriminirane žene s invaliditetom kao skupina koja je diskriminirana na najmanje po 2 osnove. To se vidi u svim segmentima, a onaj na koji želim posebno upozoriti danas je segment zdravstvene zaštite. Suočavamo se s problemom s dvije strane. S jedne strane, žene s invaliditetom nisu dovoljno svjesne važnosti obavljanja preventivnih liječničkih pregleda, a s druge strane, naše zdravstvene ustanove su poslovično neprilagođene i nezainteresirane za to da svima pruže jednake šanse. Često smo svjedoci govora mržnje prema različitim manjinama u Hrvatskoj, a ono čega smo manje svjesni da zaista moramo voditi računa da cjelokupni naš odnos prema s osobama s invaliditetom bude jedna vrsta govora mržnje. To je korištenje stereotipa i pogrdnih izraza i to je klasična definicija govora mržnje. Stereotipno razmišljamo o njima i dajemo si za pravo misliti da znamo i smijemo određivati kako će živjeti, a da to nije jedini način na koji bi trebali. Ono što naglašavam cijelo vrijeme i govorim u ime kluba, ono što je važno, važne su te početne šanse koje za sve moraju biti iste. Mi kao klub ćemo podržati ovo Izvješće. Čak ne da ćemo ih podržati nego naglašavamo da je riječ o jednom izvrsnom dokumentu. Da imamo 350 stranica dobrih, pametnih, korisnih preporuka, ali tako imamo svake godine. A ono što je zadatak svih nas je da te preporuke ne odu u vjetar. Kao da nisu nikada napisane [[Upadica: Hvala. Vrijeme.]] Hvala.
Hvala i vama. G. Stipo Mlinarić ispred Kluba zastupnika Domovinskog pokreta. Izvolite.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Gđo. pravobraniteljice Slošnjak, pozdrav i vama. Pročitao sam vaše izvješće, skraćenu verziju, u cijelosti i ovu proširenu verziju i naišao sam na puno brojaka. Moram istaknuti kako podaci u Izvješću nisu u skladu s navedenim brojkama. Navest ću samo jedan primjer. Kažete da ste imali 2172 obraćanja i da je od toga najviše bilo obraćanja pisanim putem, 52%, odnosno njih 649. Nikako nisam mogao povezati i razaznati odakle su ti brojevi i kako ste došli do njih, ali neovisno o tome, čitajući skraćeno izvješće, nisam mogao pronaći u njemu čovjeka. U vašem izvješću ne vidim primjere na koje su vam ukazivale osobe s invaliditetom i roditelji djece s teškoćama u razvoju. U vašem izvješću ne vidim svakodnevne izazove s kojima se suočavaju osobe s invaliditetom i djeca s teškoćama u razvoju. Žao mi je, ali moram naglasiti, kako se svi sjećamo djevojke koja je ostala bez invalidnine zbog imovinskog cenzusa. Ta djevojka obratila se mnogima, između ostalog i vama. Koliko sam informiran pa se pitam što se poduzelo u vezi s tim, jer imovinski cenzus ne smije utjecati na pravo na invalidninu. Stoga vas pitam, kada će doći do promjena toga zakona koji degradirajući po svim osnovama. Znam kako su vam često roditelji koji ostvaruju pravo na roditelje njegovatelje postavljali razna pitanja, između ostalog, i pitanje ako se razbole, što će biti s njihovim djetetom. Znamo kako su vas roditelji pitali zašto o Zakonu o rodilju njegovatelju piše da ti roditelji imaju pravo na godišnji odmor i na bolovanje. Recite mi, koja će to majka ostaviti dijete ispred Centra za socijalnu skrb i otići na godišnji odmor. Pitam se čemu sve te nesuvislosti zakonodavca i pitam se što ste učinili kako bi se to promijenilo. Draga gđo. Slošnjak, i vi i ja znamo kako to nisu samo majke, one su i liječnice, i medicinske sestre i njegovateljice. I 24 sata dnevno vezani su uz svoju djecu, ali majkama i očevima ništa nije teško kada je posrijedi njihovo dijete. Znamo gđo. pravobraniteljice, kako prestankom života osobe s invaliditetom, ili djeteta s teškoćama u razvoju, istog trenutka prestaju i primanja za roditelje njegovatelje. Pitam i sebe i vas, zašto se nismo izborili da i ti roditelji primaju naknadu najmanje 6 mjeseci nakon smrti osobe, a uredno se politika pobrinila da političari koji imaju pravo na primanja 6+6. Pa po čemu smo to mi bolji od roditelja njegovatelja? Zar njima ne treba privikavanje na nove životne okolnosti i moguće zapošljavanje? Zašto pojedini roditelji djece s teškoćama u razvoju svake 2 g. moraju prikupljati mnoštvo raznih papira kako bi dokazali da se stanje kod njihovog djeteta nije promijenilo? Znam da su vas pojedini roditelji upozoravali kako nije isto imati dijete na respiratoru, dijete koje je u potpunosti nepokretno i dijete koje se djelom samostalno može odjenuti, koje uz pratnju može ići i u šetnju a i jedan i drugi roditelj ima ista primanja kao roditelj njegovatelj. Ja ne kažem da bi neki roditelji trebali imati naknadu, ja samo kažem da je naknada roditelja koji skrbe o trajno nepokretnoj djeci nedopustivo mala. Jer ako to dijete stavimo u ustavu, državu će mjesečno stajati između 12 i 15 000 kuna. Što ste učinili po tom pitanju i zašto toga nema u vašem izvještaju? Navodite kao pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom sukladno Članku 33. stavka 2. Konvencije o pravima osobe s invaliditetom periodično podnosite paralelno izvješće UN-u u kojem dajete prikaz stanja, prava i položaja osoba sa invaliditetom, a utemeljeno na iskustvu POSI koje prezentira kao izvješće o radu. Mišljenje stručnjaka nezavisnih institucija, saveza i udruga OSI, a usmjereno na izazove iz nacionalne strategije izjednačavanja mogućnosti za osobe s invaliditetom i relevantne propise ključne za implementaciju temeljnih načela POSI-a. Stoga je POSI sukladno rečenom od prosinca 2019. u pripremi izradi izvješća koje je u skladu sa zadanim rokom predano u veljači 2020. godine. Nigdje ne navodite je li to izvješće pozitivno ili negativno. Naime, u Članku 17. vašeg izvještaja tvrdite kako već niz godina upozoravate na neosiguravanje primjene stručne podrške djeci s poteškoćama u razvoju u smislu ranog poticanja razvoja, predstavlja nepoštivanje odredi POSI, ali predstavlja i diskriminaciju djece s osnova zdravstvenog stanja. Govorite kako je na državnoj razini obrazovanje u ustanovama socijalne skrbi i dalje prihvatljivo te da nema diskriminacije. Stoga vas pitam što je s lokalnom razinom gdje roditelji svoju djecu s poteškoćama u razvoju ne mogu upisati u dječje vrtiće jer pojedini ne žele da njihova djeca budu u vrtićima s tamo nekakvim bolesnim djetetom. Pitam se je li to diskriminacija, je li to pravednost za koju se zalažemo? Pitam se zašto toga nema u izvješću? Znamo kako su osobe s invaliditetom i djeca s teškoćama u razvoju imaju pravo na uvoz automobila bez trošarina, ali gle čuda da bi osoba s invaliditetom i dijete s poteškoćom u razvoju moglo ostvariti to pravo u automobilu mora biti ugrađena dizalica ili rampa, nema veze što imate ugrađene posebne komande, nema veze što imate rješenje o invaliditetu i o trošarini, ako nema rampe i dizalice morate platiti. Jedna od stvari na koje se žale osobe s invaliditetom je i to da svake godine moraju imati kopiju rješenja o oslobađanju od cestarine prilikom registracije automobila kako bi ostvarili to pravo. Pitam se zašto maltretirati osobe s invaliditetom ako su u sustavu i pitam vas što ste poduzeli po tom pitanju? Isto tako, osobe s invaliditetom svakih 5 godina mijenjaju znak pristupačnosti i uz dvije fotografije osoba s invaliditetom mora papirnato dokazati da je osoba s invaliditetom, ako osoba s invaliditetom mijenja automobil da bi ostvarila ponovo pravo na oslobađanje od plaćanja autocesta mora Ministarstvu mora, prometa i infrastrukture dokazivati kako ima tjelesno oštećenje organa u visini od 80% i više. Pitam se je li to nepotrebno maltretiranje osoba s invaliditetom ili vrijednost na koju i dalje treba ustrojavati? Domovinski pokret će prihvatiti ovakvo izvješće ali će vam biti i potpora za sve promjene i nedostatke koje treba napraviti zakonski da se poboljša uvjeti civilnih invalida. Pošto dolazim iz grupacije ratnih vojnih invalida, ja sam, ja bi vam predložio i predložio bi ovoj Vladi da prepiše se zakon o ratnim vojnim invalidima i da se prenese na civilne invalide jer to je jako dobar zakon i mislim da bi to trebalo primijeniti i na civilne invalide.
Replika ne, ali možete kao predlagateljica, može.
Zahvaljujem na svim pitanjima, evo samo bi ukratko ne znam koliko imam mogućnost komentirati, daj molim te blok. Što se tiče općenito vezano za statistiku, statistiku osobno radim tako da što se tiče ovih 2.172 građanina u kojima kažete di su ti podaci, ti podaci su upravo podaci obraćanjem građana 2.2., pojašnjeno vam je da, molim te makni blok, da je pisano za primjenu od 955 građana se obratilo i udruga, oni koji, znači za povrede prava. Konkretne pritužbe vezano za one koji nemaju karakter pritužbe to su znači upiti različiti, traženja savjetovanja i sl., traženja podrške bilo ih 294, oni u kojima nije bilo postupanja iz razloga jer su krivo postavljeni prema uredu bilo ih je 33 te osobnim dolaskom i telefonom bilo je 890 osoba koje su se obraćale. U tom broju to je 2.172. Što se tiče sažetka zašto nema čovjeka unutra, čovjeka ima, sva ta slova su zapravo ljudi, oni se možda kao takvi ne iščitavaju kroz pojedinačne pritužbe jer mi moramo saboru podnijeti saboru izvješće koje do 30 strana sažetak što je obaveza, međutim u 30 strana mi doista ne možemo staviti pojedinačne primjere pa je utoliko teško staviti čovjeka unutra. I iz tog razloga od samog početka, od kad sam počela raditi izvješća od 2008. godine odlučili smo se za jedno veliko izvješće koje ovisno o potrebama jer smo uočili da u Hrvatskoj ne postoji na jednom mjestu sublimirano različita područja i prava pa tako je i zapravo s godinama to izvješće ruširano sve veće i veće, nastojimo ga skratiti to inače bi bila doista u više svezaka ovaj knjižurina, ali sveli smo sa 600 strana na 300, stoga ovaj je u proširenoj verziji više pojedinačnih slučajeva kako bi zaista zornije prikazali problematiku koja je pred nama. Što se tiče djece s teškoćama i roditelja općenito kroz sva područja, njima je naravno najkrucijalnija su područja zdravlja, zatim područja socijalne skrbi te područja obrazovanja. U tom dijelu s obzirom da mi već od samog početka naravno pratimo i probleme koji nam se obraćaju roditelji djece, utoliko i probleme vezano za ova područja. Što se tiče statusa roditelja njegovatelja uz sve one aktivnosti koje čine majke, koje čine građanske inicijative od Pomozimo djeci s invaliditetom, do građanske inicijative općenito, nastojimo u njihove sve prijedloge kao i one s kojima se obraćaju roditelji ne samo uvrstiti u izvješća već učiniti sve da se zakon mijenja. Zna i gospođa Pletikosa, državna tajnica koliko se čini i koliko se ulaže u taj dio, što mi ne možemo sve ove preporuke koje njima šaljemo i zakonske prijedloge koje im godinama šaljemo uvrstiti u ovu izvješće. Ne navodimo pojedinačne primjere jer su to primjeri koji se ponavljaju i ako se pogleda izvješće od zadnjih 5 godina može se vidjeti da u svakom izvješću na neki način obuhvatimo ovo područje iz razloga što promjena nema, a što mi zapravo želimo tu stvarnu promjenu jer njegovatelja po nama uopće ne bi trebao biti kao takav u ovom trenutku. Zašto? Zato što je on na početku kada je donesen, doneseno to pravo bilo namijenjeno za određene kategorije osoba odnosno djece koja su u izuzetno teškom položaju. Znači osobe koje su u komi, osobe koje ne koriste različite uređaje itd., međutim danas je to pravo prešlo svaku granicu i otišlo je zapravo preko 4.000 osoba koristi status njegovatelja. Nama je interes da osobe koje su s različitim oštećenjima da dobe podršku u svojoj obitelji na način da taj roditelj koji danas obnaša tu ulogu ili bližnji koji obnaša tu ulogu zapravo se bavi svojim životom onako kako je i bez tog djeteta trebao imati. Znači da onu školu koju je završio da nastavi radit taj posao, da onaj dio dana koji želi slobodnu aktivnost koristit da koristi za sebe, a to dijete da dobije adekvatnu podršku naravno njega kao roditelja, ali isto tako i vanjsku podršku, da bude rasterećeno, da ta obitelj bude zdrava obitelj i da ta obitelj ne bude pod navodnicima kao što se često znaju prozivati žrtve svojih članova. Nama je interes da taj status njegovatelja pređe u zakonski dio u smislu da je on pod zakonom asistencije jer je to zapravo jedna vrsta podrške u obitelji tom djetetu ili odrasloj osobi. Status njegovatelja, predlagali smo sve ovo što ste rekli i ukazivali na to da je to problem i nakon smrti određenog člana obitelji koji je osoba s invaliditetom. Komentirali smo isto tako vezano za godišnje odmore, za bolovanja, jer ono što je nama veliki problem da zapravo i ne vidimo [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] razlog zašto zamjenu mogao obnašati netko od drugih osoba, a da ta osoba ne mora ići van svog doma. Što se tiče Zakona o hrvatskim braniteljima…
Gospođo Slonjšak, gospođo Slonjšak nažalost je vrijeme, ali imate 2 replike pa možete se nadovezati. Gospođa Sabljar-Dračevac izvolite.
Zahvaljujem predsjedavajući. Poštovana pravobraniteljice upravo ovo što ste rekli, kada sam vas pitala prije dakle o ujednačavanju prava upravo sam mislila o tome dakle o pravu, o uzroku invalidnosti jer tu imamo velike razlike. Znači mi bismo to trebali ujednačiti u provom redu. Ali svakako bi se osvrnula i na to da smo danas čuli da ste vi mogli riješiti neke stvari odnosno da sam Ured pravobranitelja rješava problem, pa onda mislim da je kolega sve što je uputio nije uputio na pravobraniteljicu nego na Vladu, a rješenje u svakom slučaju kolega je vrlo interesantno. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovor izvolite.
Na kraju samo bi htjela reći da i vjerujem i mnogi civilni, osobe civilne s invaliditetom zadovoljne da se zakon ovaj koji je vezan za hrvatske branitelje i da se ta prava koja imaju, da je bar jedan veći dio bili bi puno zadovoljniji nego što su danas. Nažalost to svi znamo da nije. Mi smo išli sa različitim prijedlozima i sastancima u tom dijelu i nastojali nekako osigurati veća prava, međutim u ovom momentu to tako nije, svi to vidimo. Ja sam pravobranitelj ne samo za osobe civilne, ministarstvo, pravobranitelj za sve neovisno o uzroku pa tako i za hrvatske ratne vojne invalide. I u tom smislu naravno da obrađujemo i njihove pritužbe u nekim područjima, ali naravno s obzirom da Ministarstvo hrvatskih branitelja je upravo osnovano u interesu njih mi tako naravno imamo dobru suradnju s tim ministarstvom i upućujemo većinu tih pritužbi na stranu ministarstva. Međutim ono što opet kažem, ono što je važno da se te projektne aktivnosti koje dane [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] a to su zapravo osnovna prava da bi trebalo sustavno pretočiti, a bez obzira na izvore financiranja što su to danas europski fondovi, jel.
Gospođa Mrak Taritaš. Izvolite.
E dobro je, dobro je, super, hvala. Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena pravobraniteljice dakle ono što uvijek moramo voditi računa vi u svojem izvješću detektirate stanje stvari, stanje stvari u vašem resoru i detektirate preporuke koje su da bi se to stanje stvari poboljšalo. Izuzetno mi je drago da se je spomenulo status roditelja njegovatelja, jučer mi je odgajatelj, iz jednostavnog razloga što to su roditelji koji moraju imati dio svog života, to su roditelji koji u toku dana moraju imati nekakav dio, oni su 24 sata u tom statusu, dakle oni moraju imati u toku dana nekakav dio za sebe, dio makar da odu u park, da žene odu frizeru, sad stvarno ne želim banalizirati i bilo bi jako dobro kad bi barem sad u ovom amandmanu ove Vlade probali riješiti taj problem i zakonodavno napraviti i ja vas nekako potičem da zajedno s ministarstvom probate to riješiti.
Hvala. Gospođo Slonjšak, odgovor.
Bilo je različitih prijedloga, kažem tu smo naravno da zajednički pokušamo to riješiti, ove godine svi znate da je povećana naknada na 4.000, mnogi naravno su u tome zadovoljni, ali zapravo to nije riješilo pitanje toga prava jer na taj način i dalje ostaju određena pitanja što ste i sami rekli Zakona o radu, Zakona o mirovinskom itd., koja treba sustavno riješiti. Na koji način? Vidjet ćemo evo kako bude, ali svakako nam je interes da se osigura. Mislim nama je interes da se osigura tim roditeljima da rade, da žive pun život. Mislim meni nije u interesu da svi idemo na status njegovatelja jer time dobivamo zatvoreni krug i dobivamo ono što sam rekla obitelj koja treba daleko još više onda podrške i psihološke i svega ostalog što slijedi iza toga.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Nemate više replika. Gospođa Renata Sabljar DRačevac govorit će u ime Kluba zastupnika SDP-a. Izvolite.
Uvažena pravobraniteljice, uvažena predstavnica Vlade državna tajnice. Evo ja bih se malo još osvrnula ne neke stvari odnosno podebljala ih koje smo imali u izvješću pravobraniteljice. U Registru osoba s invaliditetom HZJZ-a na dan 23. siječnja 2020. godine registrirano je 496.646 osoba s invaliditetom. Dakle, mi imamo jednu značajnu skupinu u našem društvu koje ima registrirani invaliditet. U 2019. pravobraniteljici se obratilo 2172 građana što je za 12% obraćanja više, komparirajući to sa 2018. godinom. Razmatrajući zaprimljene pritužbe i ostale predstavke imali su 3398 postupanja, dakle radi se o jednom obilnom poslu koji je ovaj ured napravio i za to treba ga svakako pohvaliti. Posebno su istaknuli 410 pojedinačnih općenitih preporuka upućenih nadležnim ministarstvima, jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave kao i drugim pravnim osobama. U 2019. godini e-Savjetovanje uputili su 42 prijedloga zakonskih i podzakonskih akata, 45 mišljenja dostavljeno je izravno nadležnim tijelima. Najbrojnije pritužbe kao i svih ranijih godina odnose se na sustav socijalne skrbi 340, potom rad i zapošljavanje 238, u području odgoja i obrazovanja bilo je 150 pritužbi, te u području zdravstva 138. Mišljenja su da je 2019. godina došlo do neznatnih kvalitativnih pomaka u politikama usmjerenim prema osobama s invaliditetom i to nam je temeljni problem, da praktički u protekloj godini, znači to je godina bez covida, mi nismo imali značajnijih pomaka. Ali posebno je vidljiv nedostatak sustavnih rješavanja usmjerenih na posebne kategorije osoba s invaliditetom kao što su osobe sa mentalnim i intelektualnim oštećenjima, autizmom, roditelji s invalidnom djecom, djeca sa teškoćama u razvoju najranije dobi. Još uvijek postoje izrazite prepreke u pristupu informiranja, zatim u obrazovanju, zdravstvu, u zapošljavanju, radu te ostvarivanju prava na naknadu s osobama s invaliditetom. Osobe s invaliditetom su i dalje u povećanom riziku od siromaštva čemu pridonosi niska obrazovna struktura. Preko 60% osoba s invaliditetom je sa završenom osnovnom školom odnosno prisutna je neusklađenost obrazovanja sa potrebama tržišta rada. Slabi udjel među zapošljavanjem niska primanja iz rada i mirovina, a nekada nemamo niti uključivanje u život u zajednici, dakle inkluzija je narušena i ove osobe nemaju pravo da imaju svoj izbor prilikom određivanja mjesta života. Prisiljeni su biti ili udomljene ili smještene u institucije što nijedno nije dobro rješenje. Veliki problem je i u obrazovanju. Ministarstvo nadležno za obrazovanje nije niti započelo provedbu aktivnosti za uspostavu centara inkluzivne podrške, mobilnih timova, transformiranja ustanova obrazovanja s programom u centre kompetentnosti za podršku redovnom obrazovnom sustavu u provedbi inkluzivnog obrazovanja. Zadnja Strategija znanosti i obrazovanja uopće nije uključeno te nije uključena u Nacionalnu strategiju za prava s osoba s invaliditetom. Mislim da je ovo sa školovanjem invalidnih osoba jedan problem osoba s invaliditetom koje će nam dugoročno biti problem jer ćemo uz ovakvu nisku razinu educiranosti koju smo imali sada možemo zamisliti što će biti u budućnosti. Naravno da osobe s invaliditetom ne može aplicirati na neka određena radna mjesta, ali definitivno za kvalitetu i zdravlje života osobe sa invaliditetom važno je da ona bude uključena u društvo, da radi, da ima redovne prihode i naravno u skladu sa svojim mogućnosti, a isto tako osvrnut ću se i na njegovatelje. Daleko je bolje da oni svoj dio njege preuzmu nakon svog radnog vremena jer znamo kako nas rad čini zdravim jer tada kvalitetno pridonosimo društvu. Mislim da je veliki problem u samim zakonodavnim aktivnostima. Unatoč uvjeravanjima i najavama da će se u 2019. donijeti ključni zakon koji osobama s invaliditetom osigurava veće sudjelovanje, neovisnost i bolju zaštitu temeljnih prava 2019. je još jedna godina u kojoj nisu doneseni niti Zakon o inkluzivnom dodatku, Zakon o osobnom asistentu, niti novi Zakon o socijalnoj skrbi. Dakle, krucijalno je da se poradi na strategijama koje su nam potrebne za uključivanje osoba s invaliditetom u društvo, ali i na zakonima koji su nam nasušno potrebni da bi se ovu ranjivu skupinu moglo zaštititi. Veliki problem je i u zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Dakle, taj udio je izrazito nizak na tržištu rada, 11610 novih zaposlenih imamo. Naravno, tu su i pritužbe u području zdravstva. Veliki broj pritužba vezan je uz smještaj i stacionarnu rehabilitaciju i različita ortopedska pomagala. Dakle, u odgovoru vlade vezano za ortopedska pomagala navedeno je da sam proizvođač određenog ortopedskog pomagala treba aplicirati odnosno tražiti da se njegovo ortopedsko pomagalo stavi na tržište. Mislim da bismo mi trebali djelovati proaktivno i da se dakle vidi koje su to dodatna ortopedska pomagala koje bi se onda uvrstilo na te liste HZZO-a. Pravobraniteljica je iznijela i veliki problem sa dekubitalnim ranama i na Odboru za zdravstvo i socijalnu politiku na njezin prijedlog dogovorena je tematska sjednica. Ta tematska sjednica će se dogoditi u 11. mjesecu, nažalost ono je odlučeno i da će biti, ali sam datum nije još uvijek fiksiran s obzirom da je, u tom razdoblju su i neka druga događanja. Svakako će se sjednica dogoditi i svakako će se bit jedna međuresorna komunikacija zato što su dekubitalne rane jedan od velikih problema unutar, unutar osoba koje se ne mogu, koje, koje ne mogu kretati se odnosno koje stacionarno sjede na jednom mjestu. Također bi naglasila da su se provodile velike aktivnosti zajedno sa različitim udrugama i HZZ, HZJZ, udrugom „Ludruga i Susret“, niz višegodišnjih pokušaja stvaranja platforme za uspostavu međuresorne suradnje u cilju osiguravanja optimalne skrbi za osobe s poremećajima mentalnog zdravlja, razvojem izvan institucionalnih usluga, podrške na lokalnoj razini i na osnivanju mobilnih timova koji bi mogli dakle izlaziti. Dobro, evo, ja ću samo završiti što žurnije trebamo dakle donijeti ove zakone, dakle to su građanska prava naših sugrađana i svi mi izdvajamo u državu, u državni proračun upravo zbog toga da bismo svi bili jednako zaštićeni odnosno po potrebama koje imamo. Zahvaljujem se. Naravno, Klub SDP-a će podržati izvješće.
Fala lijepa. Sada je na redu gđa. Ljubica Lukačić koja će govorit u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Vidio sam da sam vas pustio malo više vremena, to je moja krivica. Izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, poštovani državni tajnici, poštovane kolegice i kolege. Evo ja danas sasvim sigurno imam ovdje najteži ujedno i najlakši zadatak govoriti o izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom koje je, kao što su svi danas ovdje spomenuli, opsežno, kvalitetno, informativno i služit će nam kao jedna baza podataka kako meni koja o tome već jako puno zna, a tako i svim zastupnicima, što mene osobno jako veseli. Vjerujem da će i nakon ovog izvješća mnogi zastupnici, usuđujem se i to reći, korigirati svoj izričaj kada su u pitanju osobe s invaliditetom, pa više neće biti invalidnih osoba, osoba s posebnim potrebama itd., moram to spomenuti jer smo ovih dana i to u ovoj sabornici imali prigodu čuti. No dozvolite mi prije nego što krenem detaljnije govoriti malo o ovom izvješću da osobama s invaliditetom, našim prijateljima koji boluju od cerebralne paralize, čestitam njihov dan koji je bio međunarodni dan, koji je bio prije 3 dana, 6-oga i čestitam udrugama koje čije su članovi osobe s cerebralnom paralizom, što su ovih dana nizom događanja ukazivale na probleme s kojima se susreću naši građani s cerebralnom paralizom. Kao što sam rekla, opsežno, sveobuhvatno izvješće i pravobraniteljice, ja vam najsrdačnije čestitam na ovako dobro napisanom izvješću. Također, i na ovom skraćenom dijelu, čestitam na otvorenom uredu u gradu Splitu i na pripremi otvaranja ureda u gradu Rijeci. Dakle Ured pravobraniteljice se širi, što je sasvim sigurno će biti lakše i jednostavnije osobama s invaliditetom kada budu trebali neku informaciju od naše pravobraniteljice. Žao mi je što evo, danas ovdje cijelo jutro slušam i da ne znam ništa o ovoj temi, imala bih dojam da ste za osobe s invaliditetom baš ništa u proteklih, ne samo 4 godine, dakle u mandatu ove Vlade, nego i puno prije ništa nije napravilo. Slušajući malo i čitajući ovo Izvješće, a i slušajući sve kolege koji su govorili prije mene. Ja se s time složiti ne mogu i znam da je i mnogi kolege koji su govorili znaju da to tako nije, ali morali su ovdje tako govoriti jer je to tako, tako se od njih vjerojatno očekuje. Državna tajnice je u nekoliko rečenica ovdje nabrojala što je Vlada učinila u prošlom mandatu. Sve to zna i pravobraniteljica, sve to znam i ja jer mi, kao što je već danas ovdje rečeno, imamo jako dobru i blisku suradnju i čvrsto sam uvjerena da će tako ostati i dalje. Danas je ovdje istaknuto nekoliko zakona koji su ključni za osobe s invaliditetom. Nitko nije obećao da će oni biti doneseni u 2019. g., ali radne skupine rade svoj posao i kad one svoj posao naprave, ti se zakoni uvijek mogu uvrstiti. Nikom ovdje, odnosno barem to nitko nije spomenuo, ali čini mi se da nikom nije jasno da se barem Zakon o inkluzivnom dodatku i Zakon o osobnoj asistenciji, pa onda i svi drugi zakoni iz bilo kojeg područja ne mogu kvalitetno donijeti dok nemamo status osobe s invaliditetom. Dok ne znamo točno tko je osoba s invaliditetom i pravobraniteljica i ja svoj status možemo dokazati, ajmo reći, koliko-toliko dobro u radnom zakonodavstvu. Međutim, u u svim drugim sustavima to je malo teže. Zašto je tome tako? Zato što to nije lako riješiti. I sada smo na stvorili temelj kada ćemo, sigurna sam, u mandatu ove Vlade konačno imati status osobe s invaliditetom jer je jedan zakon već gotov, vrlo skoro će ući u proceduru, a to je Zakon o registru. Krenut će i Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja i to su dva krucijalna zakona kojima ćemo osigurati da se može utvrđivati status osobe s invaliditetom. Ja neću danas ovdje moći i stići obzirom na vrijeme koje je predviđeno govoriti o svim segmentima života osoba s invaliditetom, ali spomenut ću obrazovanje i rad i zapošljavanje. Točno je da u svakom segmentu života osoba s invaliditetom ima prostora, ima mjesta za boljitak i to je obveza svih nas i ova Vlada, a i mi svi zajedno, pravobraniteljica i ja sigurno, a očekujem od svih vas, poštovane kolegice i kolege, da dajete svoje prijedloge, da dajete svoje primjedbe, da se konzultiramo, a ne da samo kritizirate, što je obično slučaj i onda kad se prijedlog nađe, a i to je slučaj na našim klupama, onda sam ja u poziciji da kažem ne, ovo ne može jer nije dobro napravljeno, jer se niste konzultirali, niste pitali, nije invaliditet 80% tjelesnog oštećenja. Može biti. Ali nije nužno. Prema tome, dobro je da surađujemo, dobro je da pitate i da onda zajednički stvorimo nekakvo rješenje. Ja vjerujem da ćemo dalje tako surađivati. Kada sam rekla da ću govoriti o radu i zapošljavanju i obrazovanju. U obrazovanju svakako treba učiniti iskorak. Ali, nemojmo zaboraviti reći da većina osoba s invaliditetom danas studira, što nekad nije bilo zamislivo. Neću govoriti samo u moje vrijeme jer onda o tome kad sam ja studirala nije bilo govora, odnosno vrlo malo osoba s invaliditetom se uopće usuđivalo krenuti jednim takvim korakom u život. Međutim, danas to više nije neobično. Domovi imaju prilagođeni studentski domovi, prilagođene sobe za osobe s invaliditetom. Većina fakulteta dakle obrazovnih, visokoobrazovnih ustanova jest danas prilagođena. Što nekad nije bila. Rekla sam, ima prostora za pomak i za boljitak, tu smo zajedno da to činimo, ali ne možemo reći da nije ništa napravljeno. Na današnji dan prije 2 godine, evo ministar tadašnji, sada kolega Marko Pavić i ja odlučili smo prvi ugovor za novu integrativnu radionicu. Dakle, sukladno Zakonu o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, počeli su se otvarati nove integrativne radionice koje će zapošljavati osobe s invaliditetom, danas ih imamo već nekoliko iako nije nam cilj zapošljavati osobe s invaliditetom isključivo u zaštitnim i integrativnim radionicama već na otvorenom tržištu rada. Stvorili smo uvjete, sve je stvoreno i za to. Međutim, gdje je problem? Ono o čemu danas ovdje baš nisam puno čula, svi govore kako je problem u vladi, ono što vlada bilo koja nikad neće moći napraviti u potpunosti, a to je srušiti one najteže barijere, to su barijere u glavama, nek svako pođe od sebe, svako od nas mora poći od sebe i shvatiti da je svaka osoba s invaliditetom ravnopravan građanin ovoga društva i tada ćemo postići ono što želimo. Kad je još zapošljavanje u pitanju bilo bi dobro da same osobe s invaliditetom to i žele, ponekad je i to problem. Prošla vlada je i zato stvorila uvjet [[Upadica: Oprostite]] spomenula je državna tajnica [[Upadica: Oprostite]] osobnu, evo ovim ću i završiti [[Upadica: Moramo završiti]] dakle osobnu invalidninu, doplatak za pomoć i njegu [[Upadica: Fala]] ove godine smo riješili status roditelja njegovatelja, samo u … [[Govornik se ne razumije]] a novi Zakon o socijalnoj skrbi [[Upadica: gđa. Lukačić, nema]] će riješiti i druge probleme, a očekujemo i daljnje zakone koji će [[Upadica: Fala]] život osoba s invaliditetom učiniti kvalitetnijim. Hvala vam lijepo.
Fala i vama. Gđa. Sandra Benčić govorit će u ime, ne počinju pojedinačne rasprave, ne Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, oprostite. Odgovoriti? Može. Oćete odmah sada? Dobro, dobro, gđo. Benčić imajte strpljenja 5 minuta samo onda. Izvolite.
Pa evo samo bi htjela reć da i ponovit za sve one koji ubuduće budu govorili vezano za izvješće, da ovo izvješće je zapravo prikaz našeg rada, institucije Ureda pravobranitelja za osobe s invaliditetom, prikaz položaja osoba s invaliditetom u RH. A što se tiče hvaljenja i što se tiče svih onih pozitivnih aktivnosti kažem kad bi i to pisala unutra onda bi mogla napisat 1000 strana jer naravno da ima pozitivnih pomaka, naravno da ima puno projekata, puno nekih različitih aktivnosti koje rade što civilno društvo, što krovna organizacija … [[Govornik se ne razumije]] , što ostali svi organizacije i u tom smislu naša intencija i nezavisne institucije da prikaže sve ono što se može još napraviti, a što nije. Ovo su izvješća po godinama, a što se tiče osobne invalidnine, doplatka i svega onog što je učinjeno i pomaci, a bili su u 2018.g., a kažem konkretno kada pogleda se dugoročno zapošljene osobe s invaliditetom u odnosu na proteklih 5.g. došlo je pomaka za 200 osoba. To nije broj koji je zadovoljavajuć, niti zadovoljava niti osobe s invaliditetom, a niti općenito vjerujem niti državu koja je sigurno očekivala značajnije pozitivne pomake od svih onih aktivnosti koji su napravljeni vezano i za Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji, a i za određene projekte koji su, … [[Govornik se ne razumije]] financiranje iz europskih fondova učinjeni. Stoga mislim da je tu puno pred nama još aktivnosti koje trebamo zajednički učinit. A što se tiče konkretno vezano za koncept osoba s invaliditetom i vezano za oštećenja, naravno svi mi želimo jednu jedinstvenu iskaznicu ili dokument koji će biti na način da kada jedna gđa. Lukačić ili Slonjšak dođu u HZZO ili HZZ ili bilo koju instituciju da kada stave ko osobnu iskaznicu u kompjuter da se očita što ta osoba ima prava, mislim da svi mi tome težimo i želimo da jednostavno se ukinu svi oni dokazi koji u jednom sustavu osiguranju neko pravo, a u drugom sustavu ne znače apsolutno ništa. Tako da to je i veliki jedan zahvat koji je dugotrajan i koji se vidi da se ne može samo tako donijeti, ali to nije jedini uvjet da bi se neki zakoni mogli donijeti i neka prava promijeniti. U tom smislu kažem, puno je pred nama posla, a što se tiče pohvala mislim vlada i svi čine, ima i vlada svoje izvješće na naše izvješće, pa ko je htio pročitat mogo je i još uvijek može da učini sve ono što je vlada i ostali učinili. Evo, hvala.
Fala i vama. Imamo repliku, gđa. Lukačić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, izuzetno mi je drago da ste imali potrebu govoriti baš nakon mog izlaganja. Točno je, ja se s vama slažem, ali morala sam to spomenuti jer ste vi premalo istaknuli one pozitivne pomake u vašem izvješću, ali jeste u jednom dijelu. Međutim, ja sam više govorila o, o problemima neistaknutih pozitivnih primjera od ostalih kolega koji su govorili prije mene. Međutim, mislim da bi na jedan bolji način i vi trebali govoriti o tome što je sve učinjeno, jednom rečenicom da podržavate sve pozitivne pomake mislim da ipak nje dovoljno. Hvala vam lijepa.
Želite odgovoriti? Izvolite.
Mislim da smo i u samom uvodu rekli da pozitivnih i kvalitetnih pomaka ima, ali kao što i opet naglašavam oni su nedostatni, jel. Hvala.
Hvala i vama i sada stvarno gđa. Sandra Benčić koja će govorit u ime Kluba zastupnika zeleno-lijevog bloka, izvolite.
Zahvaljujem vam g. potpredsjedniče. Drage kolegice i kolege, dakle čuli smo ionako puno stvari ovdje, ja bi inače samo podržala još jednom ovaj pristup da se u izvještajima primarno ističu dakle oni ključni problemi koje još trebamo riješiti i onda naravno da su uvijek popraćeni preporukama kako ih riješiti jer institut neovisnog pravobranitelja i neovisnih pravobraniteljica nije ovdje da daje izvješće što je Vlada napravila nego da pogleda sustavno koje su to stvari koje još trebamo unaprijediti. Iz svega sada istaknutog, ali i problema za koje znam od prije kroz suradnju s organizacijama civilnog društva jedan od ključnih problema s kojima se osobe s invaliditetom u Hrvatskoj susreću je nedostatak politike koja osobe s invaliditetom tretira kao punopravne građane Hrvatske kojima za pristup tim osnovnim pravima i uslugama poput obrazovanja, rada zdravstva itd. je potrebna neka dodatna asistencija, bilo da je ona materijalna, bilo da se radi o ukidanju barijera itd. Ne, mi čitavu politiku temeljimo na tome da osudimo osobe s invaliditetom na socijalu umjesto da im omogućimo da se emancipiraju i da budu punopravni članovi zajednice na način da se i obrazuju i rade i da zadovoljavaju sve one potrebe koje imamo i svi mi ostali građani Hrvatske. Dakle, tu ću istaknuti kao jedan od problema i načina zapravo na koji se to način radi, kako osuđujemo osobe s invaliditetom na ono što se zove „socijala“ jednu od stvari još uvijek je problem instituta obiteljske mirovine odnosno njegovog dizajna koji destimulira osobe s invaliditetom da završe srednju školu i da se uključe u tržište rada. Drugi problem je da oni koji to naprave, pa čak i oni koji završe fakultete teško pronađu posao što s jedne strane zbog predrasuda, ali s druge strane zbog nedostatka prilagodbe, s treće strane zbog nedostatka onih svih popratnih usluga koje osobi s invaliditetom trebaju da bi mogli uopće raditi odnosno zaposliti dakle od prijevoza, od osobne asistencije itd. zatim te osobe koje završe i visoko su obrazovane pa čak su imale sreće da se zaposle vrlo često nailaze na ono jedan bazičan problem, a to je da ne mogu riješiti problem stanovanja. Dakle, ja sam nedavno razgovarala sa Udrugom studenata osoba s invaliditetom koji su mi rekli da im je to jedan od najvećih problema kada završe fakultet, neki od njih i doktorat pronađu posao i ne mogu u Zagrebu, pazite u Zagrebu, a kamoli negdje drugdje naći stan koji je prilagođen za osobe s invaliditetom. Drugo, privatnih stanova takvih na tržištu ima jako malo, treće i oni koji imaju mogućnost da ga prilagode od privatnih najmodavaca naravno to ne žele, imaju predrasude prema osobama s invaliditetom da će uopće moći plaćati stanarinu. Dakle, što mi nismo osigurali? Mi nismo osigurali nekakav bazičan javni fond stanova za osobe s invaliditetom osim što smo osigurali to za osobe s invaliditetom koje spadaju u kategoriju ratnih vojnih invalida. Ali za civilne i za one koji ne spadaju u tu skupinu mi to nemamo. Dakle, bez stanovanja ostanak u zajednici i mogućnost života u zajednici nije realna i nije moguća. Htjela sam naglasiti još jedan slučaj koji se dogodio ovo ljeto, a tiče se onih osoba s invaliditetom koje studiraju i koje su i već … doktorski studij zaposlene, dakle imali smo ove godine slučaj da su im u studentskom domu ukinuli asistente koji su njima potrebni 24 sata dnevno preko ljeta, to je ukinuo rektor Boras odnosno Zagrebačko sveučilište, a radilo se o nekoliko desetaka tisuća kuna. Zbog tih nekoliko desetaka tisuća kuna ljudi nisu mogli ostati u studentskom domu i obavljati svoje obaveze i druga stvar, na kraju su se zapravo složili da će sami skupiti te novce, tražili još neke donacije i na kraju si sami pokrili taj trošak. Da li je zbilja taj trošak za Zagrebačko sveučilište velik, a da je vrijedno toga da ljudima onemogućimo osnovna prava i osnovnu asistenciju? Drugi dio problema koji bih htjela istaknuti tiče se djece s teškoćama i njihovih roditelja koji je već ovdje istaknut, dakle dimenzija problema koji bi ja htjela istaknuti je da djeca sa teškoćama svake godine iščekuju i nije im na vrijeme osigurana asistencija u nastavi odnosno pomoćnici u nastavi. Jedno vrijeme ta je usluga bila financirana iz Europskog socijalnog fonda i ovisila je o projektima, nije to uvijek bilo, dakle bilo je kada se uvodilo zatim je prešlo na proračun, međutim ono što je i dalje problem je da se ne raspisuju natječaji za pomoćnike u nastavi na vrijeme. Mi smo ove godine imali situaciju imamo prijavu, nastava je počela 7.9., natječaj za pomoćnike u nastavi je trajao do 14.9., dakle djeca nisu imala od početka osigurane pomoćnike u nastavi. Drugi problem je položaj pomoćnika u nastavi, dakle to je jedna od najprekarnijih skupina u ovoj zemlji. Oni kada su ove godine potpisivali ugovor o radu oni su si ujedno potpisivali i otkaz jel u njihovom ugovoru o radu stoji da ako usred nepredviđenih okolnosti kao što je štrajk ili covid pandemija neće biti nastave, njima se radni odnos prekida sa zadnjim danom pružanja usluge. Dakle, gdje to imate u kojem to zanimanju imate u Hrvatskoj da nemate niti otkazni rok, niti da vam se ne javi da vam bilo kada može prestati radni odnos i da ga vi ne možete ni na koji način predvidjet? Pa kod ugovora o radu na određeni imate makar na određeno pa znate jel to tri mjeseca, godinu dana ili koliko. Dakle, to je potpuno neprihvatljiv položaj koji moramo riješiti pomoćnika u nastavi, a da ne govorimo o iznosu njihovih naknada. Nadalje, spomenuli smo već ovdje roditelje njegovatelje od kojih očekujemo da rade 24 sata dnevno 7 dana u tjednu, a nismo im osigurali osnovne socijalne usluge u kući, da ne govorimo o situaciji šta se događa sa djetetom ako se roditelj takav razboli. Ako se takav roditelj razboli vi zapravo dijete morate staviti u ustanovu gdje vas njegov smještaj košta 13.000 kuna umjesto da za tih 13.000 kuna imamo osigurane uvjete za pružanje socijalnih usluga u kući kako bi za dijete to bio manji stres da ne izlazi iz svog okruženja, ali naravno isto tako i za roditelja. 450 milijuna kuna ove godine uzeli smo osobama s invaliditetom za njihovo zapošljavanje i prebacili gospodarstvu. Prvo pitanje koje se tu postavlja, zašto je 450 milijuna kuna se nije trošilo na zapošljavanje osoba s invaliditetom? Da li nam je potreban redizajn tog fonda, da li je potrebno one sve dodatne usluge koje su potrebne osobama s invaliditetom da bi uopće mogli raditi i pristupiti tržištu rada, staviti unutra i iz njih financirati. Dajte da… Prvo, mi ćemo tražiti naravno da se ti novci vrate za upravo tu namjenu, a drugo, ajmo vidjeti kako zaista onda te nove iskoristiti za to da imamo veći udio osoba s invaliditetom na tržištu rada. Pitanje prava na izbor i život u zajednici je osobama s invaliditetom gotovo onemogućeno kada se radi o osobama koje više nemaju bližnje koji se za njih mogu skrbiti. Njih doslovno uklanjamo iz zajednice, smješteni su, dakle ili u instituciju ili, još gore u udomiteljske obitelji od kojih mnoge, kao, ne sve, ali mnoge kao osnovnu motivaciju za smještaj imaju prihod, a ne stvarno uključivanje tih osoba u obitelj i zajednicu. Ako osobe s invaliditetom, kao što smo čuli, svoje udomitelje nazivaju gazdama, kako se onda osobe s invaliditetom u tom položaju zovu? U koji smo ih to položaj ljudi stavili? I da li je uopće primjereno odrasle osobe udomljavati? Kako u tom slučaju, bilo institucionalizacije ili udomljavanje izgleda pravo osoba s invaliditetom na privatni život? Dimenzijama o kojima ne govorimo nikada, a to je da osobe s invaliditetom imaju pravo na emotivni život, da imaju pravo na seksualni život. Kako on izgleda u situaciji udomljavanja? Da li im omogućujemo da žive puninu svog privatnog života? Isto tako, s obzirom da je sutra Svjetski dan mentalnog zdravlja, moramo se isto tako zapitati, koje to posebne mjere moramo sada hitno uvesti kao dio Covid paketa mjera da bi osobama s invaliditetom u situacijama lockdowna odnosno u situacijama ovog tzv. novog normalnog, ali zapravo u potpunosti nenormalnog, omogućili da zapravo dobivaju usluge koje će im pomoći da ove teškoće prebrode [[Upadica: Vrijeme. Hvala.]] i da nemaju veliki utjecaj na njihovo mentalno zdravlje. Zahvaljujem vam se.
Puno vam hvala. Hvala vama. Idemo dalje. Sad prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi je g. Damir Habijan.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege saborski zastupnici. Evo, u svojoj raspravi osvrnuo bih se na nekoliko tema obuhvaćenih ovim izvješćem. Ova brojka koju smo čuli i koja stoji u samom izvješću od 497 tisuća osoba s invaliditetom sigurno nas ne može ostaviti ravnodušnim te smatram kako ovo izvješće, ali i svi ovi prijedlozi i inicijative koje su u istom istaknute, moramo uzeti u obzir prilikom rasprave i donošenja određenih i usvajanja određenih zakonskih prijedloga koji će biti dakle na raspravama u ovom Visokom domu, a sve kako bi zapravo poboljšali svakodnevni život, rad i kretanje upravo osoba s invaliditetom. U svojoj raspravu, zapravo, osvrnuo bih na nekoliko problema koji su lokalnog karaktera, dakle lokalnih problema, a s kojima se susreću i s kojima sam upoznat dakle, osobe s invaliditetom. Prije svega, sama pravobraniteljica u svom izvješću navodi kako su okolnosti u kojima se natječe kandidat koji je osoba s invaliditetom, učestalo nepovoljne naspram onih u kojima se natječu ostali kandidati. Budući da je isti uvjeti za testiranje ne podrazumijevaju nužno i osiguravanje ravnopravnog položaja svih kandidata. Evo, tako prije nekoliko godina jedna ustanova raspisala je natječaj za radno mjesto telefoniste, a na predmetni natječaj javila se osoba s invaliditetom. Međutim, naknadno, kao uvjet za zapošljavanje, naveden je tečaj za vatrogasca. Prema tome, razvidno je da tečaj za vatrogasca nema apsolutno nikakve veze s opisom traženog radnog mjesta telefoniste, međutim, osoba s invaliditetom ipak nije ostvarila pravo na zaposlenje jer nije mogla, naravno, ispuniti navedeni uvjet. Nadalje, jedan svježiji primjer ove godine, također, osoba s invaliditetom, oboljela od multiple skleroze koja je bila zaposlena u jednoj javnoj ustanovi, zaprimila je otkaz ugovora o radu radi nezadovoljavanja radnika na probnom radu. Napominjem kako je poslodavac prilikom zapošljavanja i prilikom zaključenja ugovora o radu bio upoznat sa zdravstvenim stanjem, dakle, navedene osobe jer je dobila, dakle na uvid cjelokupnu medicinsku dokumentaciju. Obzirom na tijek bolesti radniku se tijekom probnog rada pogoršalo zdravstveno stanje te nije bio u mogućnosti dolaziti na posao. Po završetku privremene nesposobnosti za rad, radnik se vratio na radno mjesto, ali je zamolio poslodavca za da mu omogući nesmetan pristup radnom mjestu na način da prilagodi ulazak u radne prostorije, što je poslodavac odbio. Nakon toga radnik je podnio zahtjev da svoj posao radi od doma, međutim, poslodavac je i taj prijedlog radnika odbio nakon čega je uslijedio otkaz ugovora o radu. Ovo su samo neki od primjera kršenja prava osoba s invaliditetom, dakle na lokalnoj razini te doista apeliramo ovim putem na sve nas da u području radno-pravnog zakonodavstva pružimo jaču pravnu zaštitu osobama s invaliditetom. Također, drugi problem na koji želim ukazati jest pitanje pristupačnosti odnosno arhitektonskih barijera s kojima se suočavaju osobe s invaliditetom. Naime, ponovno ću istaknuti jedan primjer s lokalne razine, odnosno svoje izborne jedinice. Osobe s invaliditetom u nekoliko navrata obratile su mi se kao predsjedniku gradskog vijeća u vezi pristupačnosti jednoj ustanovi na području Varaždinske županije. Kao predsjednik gradskog vijeća uputio sam ravnatelju te ustanove dopis u kojem sam istaknuo sve te probleme, sve primjere arhitektonskih barijera s kojima se susreću osobe s invaliditetom. Ono što je znakovito od toga prošlo 2 godine, do današnjeg dana nikakav odgovor nisam dobio. Ovdje bih zapravo spomenuo i pohvalio ministarstvo koje sufinancira projekte pristupačnosti objektima osoba s invaliditetom, pa smatram da bi jedinice lokalne i područne samouprave trebale pokazati veću inicijativu u prijavama za navedene projekte te na taj način svakako olakšati osobama s invaliditetom pristup objektima javne namjene. Ono što želim ukazati je također što je veliki problem pitanje parkirališnih mjesta to je i sama pravobraniteljica istaknula odnosno zlouporabe parkirališnih mjesta bilo u gradovima, bilo u općinama gdje se zapravo ne vodi računa da osobe kojima je to mjesto predviđeno to puno znači, a ponekad nama je to samo 5 minuta staviti sva 4 i otići u pekaru. To je također jedan veliki problem. Ono što bi nakraju želio istaknuti je i problem izolacije u kojem su se naše osobe s invaliditetom smještene u stacionarnom i stambenom dijelu ustanova u vrijeme korona krize. I ovim putem također želim zahvaliti i pravobraniteljici ali i ministru Aladroviću što je utjecao da se navedene epidemiološke mjere i preporuke relaksiraju te apeliram da se u budućem razdoblju u slučaju pogoršanja epidemiološke situacije ne uvodi ponovno potpuna zabrana napuštanja kruga ustanova za osobe s invaliditetom već da se mjere koje se primjenjuju na zaposlenike ustanove primijene i na korisnike. Zdravlje korisnika nije samo ono fizičko već i ono mentalno. Hvala lijepo.
Hvala i vama, ostanite. Prva replika gospođa Mrak Taritaš.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega vi ste u svom izlaganju rekli vi ćete navoditi i neke lokalne primjere, ali to su primjeri koji se mogu vidjeti i za kog se može čuti u cijeloj Hrvatskoj. Dakle, uvijek vam to lokalno prelazi u nešto globalno. Mislim da ono o čemu svi mi trebamo govoriti, a imamo priliku ovu govornicu da govorimo, da ukazujemo na primjere, da se potrudimo svojim djelovanjem da tih primjera bude što manje, ali kad razgovaramo o osobama s invaliditetom onda moramo razgovarati i o osobama, zapravo njihova prava su ljudska prava, njihova prava su građanska prava, njihova prava su ista kao i svih nas i to je ono na čemu trebamo ukazivati, o čemu trebamo govoriti i u čemu je naša uloga i naša zadaća saborskih zastupnika da to ukazujemo i da proba se kroz godinu, nitko nema čarobni štapić, ali ajdemo napraviti da kroz godinu ili dvije se opet [[Upadica: Vrijeme, hvala.]] nekakav pomak napravi i onda smo već puno napravili.
Hvala lijepa gospođo Mrak Taritaš. Izvolite odgovor.
Hvala lijepa. Ja se s vama zapravo i slažem, ja sam naveo kao što sam rekao lokalne primjere, ja smatram da svatko ovdje od zastupnica i zastupnika može navesti iste takve primjere iz svoje izborne jedinice, iz svoj grada, iz svoje općine ili svoje županije i mislim da je dobro da ih ovdje ističemo. Dakle, ono što želim reći postoji dakle pozitivni propisi koji reguliraju navedeno područje ali se oni dakle ne provode dakle na lokalnoj razini. Ja želim ukazati zapravo ponekad treba pogledati i lokalno, dakle da je i lokalno problem, a ovdje se stalno ističe po meni ovaj državni nivo odnosno ministarstvo i Vlada što mislim da nije točno jer Vlada radi i ministarstvo radi ono što je u njihovoj nadležnosti, međutim pitanje je provedbe i problem je po meni lokalno.
Gospodin Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega spomenuli ste fizičke barijera, to su možda najvidljivije zapravo to jesu najvidljivije barijere s kojim se osobe s invaliditetom susreću svaki dan. I to je nešto o čemu pričamo, a ja sam u ovom saboru evo čitav niz godina i svake godine i svako izvješće pričamo upravo o tome. No želio bih skrenuti pažnju na nešto drugo, rekli ste da ste se obratili pojedinim institucijama u svojstvu predsjednika gradskog vijeća, nisu vam odgovorili, što onda može očekivati pučka pravobraniteljica. Dakle, vi ste političar da me ne shvatite krivo, dakle u sistemu ste na neki način dok pravobraniteljica često se susreće sa mnogim problemima surađujući sa institucijama koje bi trebale ne samo odgovarati nego i davati i raditi neke konkretne stvari. I to je nažalost problem svih naših pravobraniteljica što ih institucije ne doživljavaju kao naše povjerenice za ljudska prava odnosno povjerenice Hrvatskog sabora.
Hvala. Odgovor izvolite.
Hvala lijepo. Evo, ja ću vam relativno kratko odgovoriti, ja bi rekao da o ne postupanju odnosno ne odgovaranju dovoljno govori upravo o tim institucijama i osobama koje ih predstavljaju.
Gospodin Stričak.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Habijan, kolegice i kolege, kolega Habijan vi ste u svojoj raspravi iznijeli niz primjera s lokalne razine, smatram da ste kao predsjednik gradskog vijeća grada Varaždina jako dobro s time upoznati, da ste odradili puno dobrih akcija i aktivnosti da se ta tematika što bolje poboljša. Međutim, tu je bilo u vašoj raspravi dosta recimo ne baš lijepih primjera, ali u Varaždinu da ne ispadne samo da ima ovih drugih ima i podosta zaista zanimljivih, lijepih primjera, pozitivnih kao što je Srednja strukovna škola u Varaždinu u sklopu koje radi, u sklopu čije zaštitne radionice radi između 20 do 30 osoba, pola od njih su osobe s invaliditetom, dobro su se uklopile, rade, imaju tražene proizvode.
Hvala. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega slažem se apsolutno s vama, dakle evo imamo sreću u gradu Varaždinu dakle doista ima i brojnih pozitivnih primjera. Ja sam ovu priliku iskoristio da zapravo upozorim na onaj manji dio koji u ovom slučaju treba popraviti i na koje treba upozoriti, ali slažem se s vama i ovim putem pozdravljam ih sve u Srednjoj školi strukovnoj.
I na kraju gospođa Nikolina Baradić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Habijan, evo u svojoj raspravi naveli ste kao su mobilnost i pristupačnost osnovni preduvjeti uključivanja osoba sa invaliditetom i izjednačavanja sa osobama bez invaliditeta. Pošto se susrećemo kao što ste i rekli sa problemom zlouporabe parkiranja na mjesta za osobe sa invaliditetom, po vašem mišljenju kako stati na kraj tako nesavjesnom ponašanju? Hvala.
Odgovor izvolite.
Hvala lijepo. Evo možda jest malo ovoga teško pitanje, ovisi i to zapravo ide svima nama na savjest ako tako nešto zapravo i napravimo. Ono što mogu istaknuti, kolega Stričak je rekao pozitivan primjer, pa možda još jedan pozitivan primjer koji je upravo u gradu važadinu izašao iz inicijative HDZ-a, to je bila jedna inicijativa koja se ticala odnosno akcija koja se nazivala „želiš li se mijenjati za moje mjesto“ gdje smo zapravo u suradnji sa lokalnim koncesionarom koji je zadužen za parkirališna mjesta napravili fotografije stvarnih osoba koje su pristale naravno osoba s invaliditetom gdje smo postavili na mjesta koja su bila rezervirana za osobe s invaliditetom, dakle njihove slike i na taj način pokušali utjecati na savjest građana, dakle da kada dođu već na to mjesto ipak shvate da to mjesto nije namijenjeno za njih već upravo za osobe s invaliditetom kojima to puno zasigurno znači.
Fala lijepa, nemate više replika. Sada gđa. pravobraniteljica, gđa. Anka Slošnjak je tražila 5 minuta u ime predlagateljice.
Evo ja vam se zahvaljujem. Pa evo samo bi ukratko rekla da upravo ovaj primjer, vratit ću se unatrag, ovaj primjer koji je g. Habijan spomenuo vezano za kampanju, upravo to je kampanja koju je zapravo pronikla iz inicijative „Za pristupačnost u Splitu“ i na osnovu tog pozitivnog primjera te kampanje mi kao pravobraniteljstvo smo uputili svim jedinicama lokalne i regionalne samouprave da preuzmu tu dobru inicijativu što je grad Varaždin preuzeo, ali isto tako i grad Osijek i mnogi drugi gradovi, Slavonski Brod itd. i utoliko je upravo to ono što je dobro da kada se nešto dobro napravi u nekom dijelu Hrvatske da se prenosi preko cijelog, preko pravobraniteljstva da mi dobijemo informaciju da možemo uputiti svim tijelima jer mislim da na taj način tim širenjem mreže zapravo se i podiže apsolutno i svijest, a i pozitivni pomaci u pojedinim lokalnim zajednicama. Ono što bi također htjela naglasit da u europskim fondovima u programu koji sad se radi, koji je upravo razdoblje za slijedeće, mislim da bi trebalo možda i ići sa nekim prijedlozima i što smo i rekli i u Ministarstvu za regionalni razvoj, a i za dio koji je za učinkovite ljudske za Ministarstvo rada i mirovinskog da se možda učini ako novaca u ovom trenutku ne postoji dovoljno na, na stavkama od Ministarstva hrvatskih branitelja koji osigurava projekt koji ide početkom svake godine za osiguravanje pristupačnosti da se onda ide na europske fondove, pa gdje god se može posebice dio koji se govori o kulturi jer Ministarstvo kulture je upoznato stojim da bi možda na taj način se učinilo dostupnijim dio vezan samo za znači muzeje i kazališta itd., neke infrastrukture koje su vezane uz objekte i građevine u području kulture, … [[Govornik se ne razumije]] mi se učinili dostupnijim mnogi kulturni sadržaji u RH, a isto tako time bi se pojačala i turistički pristup ovaj Hrvatskoj osobama s invaliditetom. A druge strane što se tiče Ministarstva hrvatskih branitelja predlažem ovim putem i obavještavam sve one koji su jedinice lokalne i regionalne da imaju tamo sredstva značajna koja se mogu prijavit naravno putem u suradnji sa svojim udrugama civilnog društva da prepoznaju one projekte i one nedostatke u svojim sredinama koji mogu učiniti pristupačnim i da prijave i da se zapravo na taj način osiguraju sredstva i da onda iskoriste ono što im je trenutno na raspolaganju. A što se tiče općenito jedinica lokalne mislim da značajnije trebaju pristupiti primjeni i ovaj iskorištavanju onih resursa koje imaju na svom, u svojim sredinama i također da čine i prijavljuju određene projekte, ali isto tako i u području prijevoza jer mnoge sredine nemaju prilagođen prijevoz za osobe s invaliditetom, a znamo da postoje sredstva i da se može osigurat putem vezano i za koncesionare itd., za pristupačan prijevoz, pogotovo kombi vozila i autobuse, a što su neke sredine već i iskoristile u prošlogodišnjem, u ovom prošlom razdoblju operativnih programa. Tako da resursi na neki način postoje, treba ih prepoznat, al ono što je najvažnije treba mijenjati svijest građana da di god je moguće da se učini pristupačnim gdje može osoba s invaliditetom u kolicima tu može i osoba starije životne dobi, tu može majka sa djetetom u kolicima, znači treba jedan gledati širi aspekt jer danas sutra nikad se ne zna na kraju krajeva kome će trebat ta kolica i ko će možda željet otić u neki muzej i negdje, a neće sam moć to učinit.
g. Pavić je tražio repliku.
Hvala lijepa. Poštovana pravobraniteljice, drago mi je da ste spomenili inicijativu „Za pristupačnost u Splitu“, pozdrav i gđi. Jugani Sinovčić s kojom sam surađivao i svim udrugama koje su iz Splita. Upravo to je jedan lijepi primjer suradnje grada civilnog društva kroz koji se otvorio i novi prostor za vještačenje, moderan, obnovili smo ga 1000 m2 u Splitu. Razvile su se različite i aplikacije za pristupačnost osoba s invaliditetom i mobilna aplikacija za parking, tu posebice zahvaljujem i pohvaljujem i gradonačelnika Oparu i njegovu zamjenicu gđu. Jelenu Hrgović, tako da su to upravo primjeri i drago mi je, da vidim sad iz vašeg izlaganja da su i drugi gradovi slijedili taj primjer. Još jedanput pozdrav inicijativi i vjerujem da takvim inicijativama i u drugim gradovima može se puno napraviti za iskorak i bolji život osoba s invaliditetom u lokalnim zajednicama.
Odgovor izvolite.
Svakako podržavam sve što je g. Pavić rekao i mislim da postoje mnoge inicijative ne samo u području pristupačnosti, nego i druge gdje npr. ne znam u Slavonskom Brodu imamo radio koji je za osobe s invaliditetom odnosno kojeg vode osobe s invaliditetom FM, podržavam da to poslušate, da proširite vijest, da se iskoriste medijski prostori i da što više osobe s invaliditetom budu uključene jer mnoge imamo osobe s invaliditetom koje su se i školovale za novinare, koje su se školovale i za neke druge ovaj zanimanja koja su vezana uz medije, međutim, ne pruža im se dovoljna prilika da dođu do izražaja i da možda daju svoj, svoju, svoje preporuke, svoje inicijative i sve ono što rade i iskustva prenesu svima onima kojima je to potrebno. Ali ono što je isto tako važno reći, kažem da postoje mnoga područja gdje udruge i civilno društvo, ali i pojedinci čine jako puno, pa u krajnjem slučaju i tvrtke koje čine jako puno kampanja i … [[Govornik se ne razumije]] stvari o kojima se malo govori.
Sada je, nemamo, nemamo druge, druge replike niti, pojedinačnu raspravu ima g. Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, vaša će ljudska prava biti ispoštovana danas čini mi se. Kolegice i kolege, uvijek sve rasprave koje počinjemo pučkim pravobraniteljicama volim reći koja je to njihova zapravo uloga i naglasiti važnost njihove uloge, kao i naglasiti važnost specijaliziranih pravobranitelja. U javnom diskursu imali smo prilike čuti i izazivanje spajanja pravobraniteljstava, ja sam osobno protiv toga jer mislim da dosegnutu razinu ljudskih prava i zaštite ljudskih prava ne trebamo unižavati već samo unapređivati. I mislim da je specijaliziranost pravobraniteljstava koje već imamo, dakle pravobraniteljica za djecu, za osobe s invaliditetom i za ravnopravnost spolova dobar iskorak, tim više što smo identificirali posebne skupine društva koje želimo dodatno zaštititi i tu ulogu pravobraniteljice vidim kao ključnu. Također ono što mi je drago i to sam već govorio u raspravama, nekako mi se čini ponekad da se ponavljam, buduće da se mnogi stvari u izvješćima ponavljaju tako i preporuke, pa se ponavljam i ja, ali mi je jako drago, a posebno za pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom da se radi na otvaranju područnih ureda odnosno da u Osijeku već je otvoren u Splitu također i da je samo pandemija odgodila otvaranje područnog ureda u Rijeci. Zašto? Baš upravo zbog ovih barijera, upravo zbog svih ovih problema o kojima smo pričali, usluga odnosno mogućnost obraćanja pravobranitelju trebala bi biti lakša ovime za sve osobe s invaliditetom u ovom slučaju sve one koji se obraćaju i traže zaštitu ove institucije. Isto tako mislim da je potrebno naglasiti da su pravobranitelji odnosno pravobraniteljica u našem slučaju produžena ruka Sabora. Produžena ruka Sabora u čuvanju ljudskih prava, čuvanju standarda ljudskih prava koje smo mi postavili kao zakonodavac, ali isto tako i lakmus papir stanja našega društva i stanje poštovanja ljudskih prava u njemu. Preporuke, kao jučerašnje rasprave od pravobraniteljice za ravnopravnost spolova kao i preporuke pravobraniteljice za osobe s invaliditetom treba jako pomno proučiti jer nam trebaju biti putokaz za daljnje zakonodavne inicijative ili popravljanje već postojećih zakona. Ja bih se u ovom svom kratkom izlaganju još zadržao na nekoliko segmenata koje doživljavam kao ključne u ovome izvješću, a to su sloboda od mučenja ili okrutnog nečovječnog ili ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja. To je nažalost pravo koje osobe s invaliditetom odnosno njihovo pravo koje se najčešće krši. Imali smo prilike vidjeti i kada se radi o starijim i nemoćnim osobama kako se tretiraju u Hrvatskoj u nekim institucijama. To je žalosno, ponižavajuće sa ljudske strane apsolutno neprihvatljivo sa bilo koje moralne ili ljudskopravaške strane. Zašto? Zato što zaslužuju biti tretirani sa poštovanjem, zaslužuju biti slobodni od mučenja odnosno okrutnog i nečovječnog ponašanja. A nažalost neke osobe s invaliditetom se ne mogu same za to izboriti, nažalost neke osobe s invaliditetom ne mogu kršenje ovih svojih prava niti prijaviti i to je ono i zbog čega je možda statistika u ovome dijelu ne toliko brojna, ali bojim se da kada bi išli u dubinu ovog problema, kada bi dublje analizirali problematiku i položaj jednog dijela osoba s invaliditetom da bi došli do sasvim drugačijih brojki koje bi bile poražavajuće. Isto se ili gotovo slično odnosi na slobodu od izrabljivanja nasilja i zlostavljanja. I još bih podcrtao uključenost u politički život, jako mi je drago da su mnoge osobe s invaliditetom uključene i to aktivno uključene u politički život. Istaknuo bih tu i moju stranačku kolegicu Biljanu iz Zagodnjaka koja unatoč svom invaliditetu je itekako aktivna na društvenim mrežama, sudjeluje u mnogim stranačkim događanjima što fizički, što virtualno, ali sam njezin primjer i njezin bezgraničan entuzijazam, vi koji je poznate ili ste je vidjeli na Facebooku znate o kome pričam može napuniti baterije i dati vam pozitivan podstrek da se još jače borite i za njena prava, ali i za prava svih ostalih u hrvatskom društvu, pa i osoba s invaliditetom. Društvene mreže su bile poseban iskorak u ovome segmentu i treba ih nastaviti razvijati u komunikaciji sa generalnom javnošću, ali isto tako i kao politički outlet za osobe s invaliditetom odnosno jedan … Hvala lijepo.
Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Željko Pavić.
Poštovani zastupniče. Evo čuli smo i u vašem izlaganju i u izlaganju bivših naših saborskih zastupnika, naših kolega da se rješavaju pojedini problemi u pojedinim gradovima u drugim gradovima na drugi način, da je u nekom mjestu riješeno pristup do neke institucije, da se negdje riješio prijevoz, da se negdje riješilo stanovanje. Međutim, mislim da se slažete sa mnom da bismo trebali svi zajedno poraditi na jednom jedinstvenom odnosno sustavnom rješavanju problema naših invalida, bez toga ne možemo. Znači od rođenja pa sve do penzije trebamo voditi računa o invalidima, ostvarivati odnosno stvarati uvjete da oni mogu se normalno uključiti u život. To je jedini način da oni normalno žive.
Odgovor.
Hvala kolega Pavić. Apsolutno ste u pravu, parcijalna rješenja na kraju dana neće nikome pomoći, znači trebalo bi govoriti o što je moguće sveobuhvatnijim globalnim rješenjima u Hrvatskoj jer iz izvješća u izvješće, evo pričamo recimo o fizičkim barijerama odnosno nepristupačnosti za osobe s invaliditetom, pa ja to slušam već 10 godina. I dobro, sreća je da u svakom izvješću se vide neki pomaci odnosno uvijek postoje neke primjeri koje treba pohvaliti bez daljnjega, ali dok nemamo sveobuhvatno rješenje i dok ovo ne postane pase tema, bojim se da nismo napravili puno, a govorimo samo o nečem što se fizički i relativno lako može riješiti, prije svega za javne institucije, za fakultete, škole i drugo, a tek onda za sve ostalo. Dakle, trebamo apsolutno raditi na sveobuhvatnim rješenjima.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava uvažena zastupnika Anamarija Blažević.
Poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Evo, izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom pruža nam na uvid položaj osoba s invaliditetom. U njemu su iskazane zapreke s kojima se susreću, a pogotovo posebne kategorije među kojima su djeca s teškoćama u razvoju, kojima treba osigurati odgoj i obrazovanje od predškolske dobi. Ja ću u raspravi dati primjere pozitivne prakse, pa time možda potaknuti nekoga i na djelovanje. Moram priznati da budem neugodno iznenađena kada mediji početkom godine izvještavaju kako djeca s invaliditetom nailaze na zid pri upisu u vrtić ili školu. Dolazim iz male sredine, neki nas čak kategoriziraju i u konzervativnu sredinu, pa je tim više naše iskustvo veliki i dobar primjer. Naime, u mom Pakracu je djeci s invaliditetom omogućen odgoj u vrtiću. Govorim o dvojici slijepih dječaka od prije nekoliko godina kojima smo uspjeli osigurati i poseban razredni odjel u redovnoj osnovnoj školi, ali i pohađanje glazbene škole. Jako sam ponosna na sve koji su se trudili to ostvariti, na učitelje i ostale zaposlenike koji su se usavršavali kako bi im pružili najbolje moguće obrazovanje u tom trenutku. Isto tako kao zajednica smo uključeni u pomoć roditeljima djece s teškoćama u razvoju koji svoju djecu voze u obrazovnu ustanovu s posebnim programom 20-tak kilometara udaljenog drugog grada. Primjer je to kako i kod slabije dostupnosti različitih usluga možemo kao zajednica doprinijeti ravnopravnosti, biti odgovorni i zaštititi njihova prava. Za ostvarenje je važna aktivna suradnja svih aktera od roditelja, lokalnih udruga, lokalne uprave do obrazovnih institucija. Zajedno možemo ukloniti predrasude i stereotipe. Nakon obrazovanja životni put nas sve vodi zapošljavanju. Zakonodavstvo je predvidjelo mjere i sufinanciranje rada osoba s invaliditetom. No taj put je pomalo i zamršen tako da evo imamo rezultate kakve imamo i to se pravo rijetko ostvaruje. Želim vas upoznati ovdje s jednim problemom s kojim se susreću obrtnici s invaliditetom. Naime, Zakon o stažu osiguranja s povećanim trajanjem regulira pravo na staž s povećanim trajanjem za osobe s invaliditetom. Međutim, vlasnici obrta nisu izjednačeni s radnicima koji rade temeljem Ugovora o radu. Imam informaciju od prije nekoliko dana kako je nadležno ministarstvo krenulo u izmjenu toga, te se veselim što će se nakon 16.g. ispraviti ta nepravda, a nadam se kako će, ako je to moguće, retroaktivno se priznati pravo na beneficirani staž osobama koje su to pravo imale, pa izgubile kada su postale samozaposlene osobe. Nadalje, pozivam udruge lokalne uprave i ostale zainteresirane za ovu problematiku da prate natječaj iz okvira Europskog socijalnog fonda, neka prepoznaju svoje potrebe jer je moguće napraviti velike pomake u lokalnoj zajednici. Na ovaj način će grad Pakrac i lokalna udruga slijepih sa svojim partnerima iz projekta poboljšati kvalitetu života osoba s invaliditetom. Kroz naš projekt uspostavili smo mobilni tim s pravnikom, socijalnim radnikom i psihologom. U potpunosti ćemo prilagoditi pristup i korištenje usluga naše Opće županijske bolnice i Bolnice hrvatskih veterana potrebama slijepih osoba, ali i prilagoditi web stranicu grada potrebama tehnologije dostupne slijepim osobama. Pred svima nama još je puno posla, potrebna je snažna veza između zdravstva, socijalne skrbi, zavoda za zapošljavanje, škola, a ta veza bi svima olakšala posao, a osobito obiteljima osoba s invaliditetom. Za kraj, izuzetno mi je drago što postoje područni uredi, a to je važno za male sredine. Sigurno ćemo na taj način u jednom dijelu pružiti veću uključenost, sigurnost, ali i izjednačavanje zaštite prava osoba s invaliditetom tako da svako novo otvaranje područnih ureda trebamo evo pozdraviti jer to za male sredine puno znači, pogotovo kad je tu problem mobilnosti jako je izražen. Još jednom evo želim napomenuti kako je aktivna suradnja, pružanje podrške svih dionika u našoj zajednici izrazito važno za uključivanje osoba s invaliditetom u svakodnevni život zajednice, a to je ono što osobe s invaliditetom i trebaju izjednačavanje mogućnosti.
Jedna replika, uvažena zastupnica Ljubica Maksimčuk.
Hvala potpredsjedniče HS. Uvažena kolegice, vi ste naveli nekoliko pozitivnih primjera u vašoj lokalnoj zajednici. Smatrate li da bi donošenjem planova strategija na lokalnim razinama se moglo poboljšati znači stanje odnosno poboljšati uvjeti života i kvaliteta života osoba sa invaliditetom?
Svakako. Logični … [[Govornik se ne razumije]] , dakle nakon državne strategije, nacionalne strategije, preko županijske da su dođu i lokalne strategije na red i trebamo se nekako voditi tim primjerima, strategija je jako važno, mislim da je danas i pravobraniteljica o tome govorila, postavimo si određeni cilj, određene aktivnosti i onda ustvari imamo mogućnosti vidjeti gdje se nalazimo, koje su potrebe u zajednici i kako ostvariti ono što je potrebno odnosno za što se iskazala potreba. Nacionalna strategija i lokalne strategije za izjednačavanje mogućnosti osobama s invaliditetom smatram jako važne jer tu se može onda prepoznati i ovaj dio barijera o kojemu smo govorili, možemo točno znati koje građevine trebaju liftove, da se tako dizala da se izrazim odnosno sve ono u zajednici što je potrebno možemo sigurno bolje ocijeniti, procijeniti i ostvariti.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava uvažena zastupnica Marijana Puljak.
Zahvaljujem predsjedavajući, poštovana pravobraniteljice, drage kolegice i kolege. Dakle, evo danas razgovaramo o izvješću pravobraniteljice kojega evo ovom prilikom želim iskazati i podršku radu pravobraniteljice, a kroz ovo izvješće koje predstavlja pregled stanja prava osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju u hrvatskom društvu. Još smo jednom svi zajedno imali priliku uvidjeti da se ova država prema osobama s invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju odnosi na jedan izrazito okrutan način. O nama kao društvu puno govori način na koji se odnosimo prema onima kojima je pomoć potrebna u najvećoj mogućoj mjeri. Pa evo čuli smo ovdje i činjenice, prošle godine pravobraniteljici se obratilo preko 2.000 građana što predstavlja značajan porast u odnosu na godinu ranije. Uputila je 410 pojedinačnih i općenitih preporuka nadležnim ministarstvima, jedinicama lokalne, područne samouprave kao i drugim pravim osobama. Ovakvi podaci pokazuju nam da problemi s kojima se osobe s invaliditetom suočavaju nisu izolirani slučajevi, da se nikakve promjene na bolje ne događaju, da se iz godine u godinu ne pomičemo s mrtve točke. Čitamo iste preporuke, imamo iste rezultate, a sve na kraju i zbog katastrofalno lošeg zakonskog okvira. Naime, u najvećem broju slučajeva ne govori se o izravnoj diskriminaciji već se kao glavni krivci navode upravo loši zakoni i pravilnici. Najočitiji je primjer Zakon o socijalnoj skrbi koji sadrži diskriminirajuće odredbe o ostvarivanju određenih socijalnih prava što se prije svega odnosi na odredbe kojima se regulira pravo na status njegovatelja za odrasle osobe s invaliditetom. Unatoč izmjenama tog zakona i dalje ostaje diskriminacija OSI u odnosu na dob i obiteljski status. Diskriminacija se uočava i kod prava na osobnu invalidninu s obzirom na vrstu prihoda tj. zaposlene osobe i umirovljenike jer se zbog posljednjih izmjena zakona izravno nanosi šteta korisnicima mirovine kojima je njezina visina limitirana za ostvarivanje osobne invalidnine. Jedan od najočitijih primjera diskriminacije je i obrazovanje osoba s invaliditetom koje se školuju u posebnim ustanovama umjesto da država sustav obrazovanja prilagodi njima, integrira ih u društvo ona ih izdvaja i šalje u posebne ustanove. Nevezano uz ovo izvješće navest ću i jedan drugi apsurd kojima se, kojim se osobama s invaliditetom dodatno otežava život, a ujedno ih se strašno ponižava. Riječ je o tome da su OSI prisiljeni stalno iznova potvrđivati dijagnozu i stupanj invaliditeta pred komisijom čak i kad je riječ o najvišem mogućem stupnju. To je potpuno nepotrebno trošenje vremena samo da bi netko provjerio s neizlječivim dijagnozama koje u određenim slučajevima ne mogu niti samostalno funkcionirati, dakle da se provjeri da nisu u međuvremenu ozdravile. Tako imate ono slučajeve dakle 100%-tnih invalida koji moraju je li svako dvije godine dokazivati svoj status. Nažalost preporuke pravobraniteljice nisu obvezujuće, jedini način da poboljšamo položaj osoba s invaliditetom u društvu je da Vlada konačno počne raditi svoj posao, da postupi po ovim preporukama. Bez sustavnih promjena osobe s invaliditetom nikada neće postati punopravni članovi ovog društva što je za jednu europsku državu u 21. stoljeću zaista poražavajuće. Čini se ponekad da nekad i ova izvješća, evo ne samo ove pravobraniteljice nego i drugih izvješća ureda pravobranitelja ovdje malo je onih koji ih uopće čitaju, najlakše ga je preskočiti, zatvoriti oči, pretvarati se da ovo nije naša odgovornost. Izvješće samo po sebi možda ne može natjerati odgovorne da postupe po preporukama, ali naša je dužnost, moralna obveza da kao zastupnici u Hrvatskom saboru pronađemo način da potaknemo promjene. Zahvaljujem.
Prva replika uvaženi zastupnik Ivan Ćelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana zastupnice Puljak vi ste kao oporbena gradska vijećnica u gradu Splitu govorili o problemu osoba s invaliditetom, ja sam istaknuo pozitivan primjer Grada Zagreba. Poznato mi je da je gradonačelnik Andro Krstulović Opara na početku svoga mandata rekao da će imenovati povjerenika za osobe s invaliditetom, neovisno o tome jesmo li pozicija ili opozicija mislim da se svi zajedno trebamo zalagati za prava osoba s invaliditetom koja definitivno nisu na onoj razini na kojoj bi trebala biti. Mene zanima postoji li ikakva promjena na bolje u ove protekle 3 godine mandata dok ste vi vijećnica u gradu Splitu, vidite li ikakve pomake na bolje ili je isto ili je gore? Hvala.
Hvala vam na tom pitanju. Istina je da se svaki put zapravo moramo oko ovakvih stvari boriti, ukazivati i napominjati. Nekih minijaturnih koraka ima, ne znam evo ugrađuje se u HNK rampa za invalide, ali ima i slučajeva kad čekate rekonstrukciju neke ceste koja onda nema rampe na svojim pješačkim prijelazima i kontinuirano morate paziti i ukazivati službama dakle da je to jedan standard kojega moramo u 21. stoljeću osigurati. Dakle, ja se slažem s vama trebamo zajedno raditi na tome i apsolutno podrška svima onima koji prepoznaju potrebe najranjivijih skupina u ovom društvu i rade nešto na unapređivanju njihovih uvjeta života.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Nada Murganić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana zastupnice evo rekli ste, ja ću vas pokušati citirati, da vrlo često osobe s invaliditetom idu na nepotrebna vještačenja jer tamo netko, netko se je sjetio da to treba ponovo vještačiti, ja bi vas ovoga svakako skrenula pažnju da su stručnjaci koji su imenovani kao vještaci sigurno imaju i pravilnike i kriterije po kojima se vještači. Naime, svaki invaliditet se može poboljšati odnosno vještači se na osnovu preostale fizičke i psihičke funkcionalnosti. Ako bi mi mogli jedanput vještačiti neku osobu onda to znači da nikakve onda rehabilitacije, nikakvi tretmani, nikakva liječenja više nemaju smisla. Hvala Bogu treba utvrditi da li postoji poboljšanja. Također, nema diskriminacije vezano za ostvarivanje statusa njegovatelja [[Upadica: Vrijeme.]] to smo pravo uveli i to pravo ide u poboljšanju kvalitete života osoba sa invaliditetom pa ću o tome drugi put.
Hvala. Evo drago mi je da ste spomenuli ovaj problem sa vještačenjem, naravno da u onim slučajevima gdje se nadamo da rehabilitacija može dovesti do nekih napredaka, svakako je potrebno i vještačiti. Imate slučajeva 100%-nih invalida kojima ako ću biti sada ovdje brutalna, neće narasti noga za dvije godine, poziva ih se ponovno da dolaze na ta vještačenja. Pa evo pozivam da se ti pravilnici zaista, kažem ovo su primjedbe na koje su nas upozorili, nisam se ja sjedila sama njih, upozorili su nas ljudi osobe s invaliditetom da na to ukažemo ovdje. Dakle, zaista pozivam da se ti pravilnici pregledaju i imate samo ću spomenut kratko ovih par sekundi Ured za vještačenje u Splitu je bio na stepenicama koje osobe s invaliditetom nisu mogle proći. Dugo vremena je trebalo da se to izmjesti na povoljnu lokaciju.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Marko Pavić.
Hvala lijepa. Baš bih se onda referirao i na taj ured Zavoda za vještačenje i profesionalnu rehabilitaciju, upravo inicijativom za pristupačnost Splita, suradnjom sa gradonačelnikom, Ministarstvom rada koji sam ja vodio i zavodom osigurali smo tisuću kvadrata lijepo uređenih. Ali vratio bih se na ono što je bivše ministra Murganić rekla, zavod se zove Zavod za vještačenje i profesionalnu rehabilitaciju, ključ je profesionalna rehabilitacija. Ni vi ni ja nismo vještaci niti smo stručnjaci za to. Osobno sam se isto bavio tom tematikom, upozorili su me iz Udruge Downovog sindroma, pozdravljam gospođu Dinku Vuković koja se time bavila, ali tu postoji meritum struke koji mora reći da li se nešto vještači ili ne. Vještači se po funkcionalnosti, ne po dijagnozi. Drugim riječima, želimo da svi oni koji mogu funkcionirati da im se osigura profesionalne rehabilitacija i upravo u toj profesionalnoj rehabilitaciji je ključ da im osiguramo veću intregafilnost u društvo i bolje funkcioniranje.
Odgovor.
Dakle, apsolutno podržavam evo pohvalit ću i realiziranje ovog ureda za vještačenja i zaista neprikladnih prostora u jedan prikladni prostora. A što se ovoga tiče ponavljam, dakle ovo je primjedba korisnika, primjedba osoba s invaliditetom koji su primorane ići na ta vještačenja redovito mole, ja ovdje u njihovo ime nastupam, dakle mole da se provjere pravilnici, struku pozivaju dakle na struku da provjere zaista ima li za neke slučajeve smisla da se te stvari ponavljaju, a znamo da se dijagnoza neće promijeniti. Kažem, govorim u njihovo ime i ovo je njihova primjedba. Hvala.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Puljak, mislim da ste zapravo dotakli ono najvažnije. Kada govorimo o izvješću bilo kojeg pravobranitelja odnosno pravobraniteljice, a to su preporuke. Da, one nisu obavezujuće, ali opet moramo imati na umu, pravobraniteljica je naša institucija, kada kažem naša mislim HS-a kao zakonodavca. Te preporuke moraju biti naše smjernice za eventualne intervencije u zakone ili za popravljanje drugih podzakonskih akata, pravilnika i slično. Koji je smisao pravobraniteljice kao takve osim da aktivno štiti prava i da upozorava kad su prava oštećena odnosno kada su oštećeni naši građani je upravo ovo da nam daje preporuke kako bi lakše mogli donositi i popravljati već postojeće zakonske inicijative. To koristimo premalo.
Odgovor.
Pa evo apsolutno se slažem s vama, zapravo sam tako na kraju i rekla da nam one moraju biti smjernice za popravak sustava. Dakle, mi ovdje zastupnici i zastupnice moramo iskoristiti te preporuke kako bi predlagali unapređenja i zakonodavnog okvira i svih drugih pravilnika i procesa koji utječu na ovo. Ja bih samo rekla da se često ovdje susrećemo sa ovakvim izvješćima koji imaju nekakve preporuke, pa kažem čak i Državna revizija, pričali smo o tome nedavno i Državna revizija daje nekakve preporuke za unapređenje poslovanja i državnih tvrtki i javnih ustanova na kraju to opet završi na preporukama. Dakle moramo učiniti napor da te preporuke onda se preliju u nekakvu implementaciju zakonodavnog okvira. Hvala.
Sljedeća replika uvaženi zastupnik Željko Pavić.
Jedan dio replike mi je ukrao kolega Hajduković. A drugo, drago mi jer da ste primijetili i vi i iznijeli da trebamo te probleme rješavati sustavno. Ovo sustavno rješavanje problema naravno da se odnosi na to da se donosi nova zakonska regulativa i to posebno regulativa koja će se donositi u skladu sa preporukama pravobraniteljice. Ono što je izuzetno važno, a što ne smijemo zaboraviti nikako, ne da donosimo regulativu nego kasnije trebamo i kontrolirati provjeru te regulative. Jedan dio regulative je već donesen, postoje obveze poduzeća da zapošljavaju osobe s invaliditetom, da se ponašaju na određeni način, međutim da li se to provodi u praksi? Da li se provodi kontrola toga i koje su posljedice?
Evo opet ću se složiti s vama. Zašto kažem kad smo i konzultirali nekad osoba s invaliditetom u iščitavanju ovog izvještaja nekako se osjetila malodušnost tih ljudi, dakle stalo se jedne te iste preporuke ponavljaju, oni ne vide napredak dakle ništa se ne mijenja. Zaista ajmo iskoristiti ovaj saziv Sabora da ne ostane na tome, da ne ostane samo prazno slovo na papiru, nekoliko stotina stranica izvješća već da se te preporuke zaista onda i implementiraju u stvarna poboljšavanja i pomognu ljudima našim građanima na kraju krajeva.
Hvala. U ime predlagatelja uvažena pravobraniteljica Anka Slonjšak.
Evo zahvaljujem. Ja bih samo kratko rekla vezano za pitanje vještačenja, to se ne odnosi na ovaj dio nalaza i mišljenja i na zavod vještačenja to se odnosi na administrativne prepreke u zdravstvenoj zaštiti. Naime, kada osoba s invaliditetom neka želi produžiti određeno pravo ili uspostaviti pravo ili na rehabilitaciju ili na fizikalnu terapiju u kući ili zdravstvenu njegu u kući nažalost potrebni su joj friški nalazi specijalista i to je ona katastrofa, evo ja osobno sam znači za vrijeme ove pandemije imala takav problem da su mi uskratili određenu fizikalnu terapiju u kući što sam morala doslovno 3 mjeseca podnositi rješenja. Da je to netko drugi koji nije dovoljno pismen i opismenjen on to doista ne bi mogao napraviti. Znači 3 mjeseca si uskraćen za neko pravo. A s druge strane friški nalaz, sad je novo da, znači za ovu godinu, da nije sad svakih 6 mjeseci nego su čak uveli svaka 3 mjeseca. Znači imaš pravo koje je 45 puta dolazak u kući, ali ti u to vrijeme moraš još u 3 mjeseca, znači ja svaka 2 mjeseca praktički, moraš podnijeti zahtjev da dobiješ novi nalaz i da te pregleda specijalist, znači sad za vrijeme pandemije jel, što je još znači kraće, a s tim da ti ni možeš niti doći do tog specijaliste jer jednostavno je sad sve putem jel maila ili na taj način podnose se uputnice, znači on tebe praktički ni ne pregleda nego ti doslovno prepisuje taj nalaz jer nema nikakvih promjena u 3 mjeseca. Ja sam kronično stanje, od 28 godina promjena nema mog oštećenja, ali i svaka 3 mjeseca ja sad moram dokazivati da sam i dalje osoba s tetraplegijom, evo to je ono što je, što ste naveli u ovom, to nije vezano za konkretno za ovaj dio za zavod za vještačenje, nego zavod za, HZZO. I ti pravilnici su vrlo administrativno otežavaju život osobama s invaliditetom i dolazak, a da ne pričam o dolasku u te ustanove koje zapravo nisu pristupačni u većini slučajeva nego moraju pritisnuti određeno zvono da bi netko sišao ispred zgrade i onda pod ovisno o vremenskim utjecajima i ostalim se podnose papiri doslovno ispred zgrade ili netko drugi za tu osobu obavlja. Što je za one koji nemaju koga poslati? Evo to je problem koji može se pročitati iz izvješća 10 godina o jedno te istom da doista pišem. Hvala.
Hvala. Imamo 2 replike. Uvažena zastupnica Sandra Benčić, izvolite.
Zahvaljujem se što ste istaknuli i zastupnici Puljak i vama pravobraniteljice što ste istaknuli ovaj problem na koji također smo mi isto od jako puno ljudi osoba s invaliditetom dobili prigovore. Dakle, radi se o tome da se ljudima otežava život, a da nemamo, dakle da se ne razlikuje u tome osobe koje imaju kronična stanja koja se ne mogu poboljšati. Dakle, ja znam konkretno da i roditelji djece primjerice koja imaju teškoće koja su kronična primjerice sa spinalnom mišićnom atrofijom da moraju kontinuirano isto tako dokazivati da i dalje bolju od te bolesti, da su oštećenja takva kakva jesu, a zna se da ona zapravo ne mogu ići na bolje, mogu ići samo na gore. Ono što je zapravo treba uvesti je obratna logika, a to je da omogućimo da kada dođe do promjene stanja da doktor opće prakse eventualno vidi da li je nužno uopće da se ide na ponovnu procjenu ili nije, a da ljude koji imaju kontinuirano određena stanja pustimo na miru [[Upadica: Vrijeme.]] da ne moraju za svako pravo to ponovno dokazivati.
Odgovor na repliku.
Pa evo ne bi sad nešto duljila puno tu, ali bi htjela reći da kod djece s teškoćama doista postoji razlika u odnosu na odrasle osobe s invaliditetom posebice u nekim programima vezano za rehabilitaciju, liječenje i sl. jer ipak je, to je dijete koje treba ipak doći do određenog stanja koje je trajno stanje, a kod djece uvijek ima značajnije više promjena nego kod odraslih osoba. Naravno da i kod odraslih ima ovisno o teškoćama neću sad ulaziti nisam liječnica, ali bi željela reći da naravno da svaki sustav ima svoj način vještačenja i razloge zbog kojega se vještači, ali doista kod nekih vještačenja je to apsolutno pogreška jer jednostavno nanosi samo više štete nego koristi i samom sustavu poskupljuje sustav, a istovremeno šteti osobama s invaliditetom koje u principu odlaze na nešto što je već dokazano jel.
Slijedeća replika, uvažena zastupnica Marijana Puljak.
Ma evo samo kratko, drago mi je zapravo da ste potvrdili ono o čemu sam htjela kazati, dakle problem je kod tih kroničnih stanja koje jednostavno nije im nekad potrebna ta posebna procjena pogotovo evo sad i u ovo vrijeme pandemije kad je zapravo i nemoguće i kontaktirati i dobiti te procjene i onda upadamo u nekakvu zavrzlamu koje na kraju osim i te neke, fizičkih problema koje osoba s invaliditetom ima onda na kraju djelujemo da se svi skupa loše osjećamo. Evo, samo hvala vam na tome što ste potvrdili izjavu. Hvala.
Odgovor na repliku, nema, ok. Slijedeća pojedinačna rasprava uvaženi zastupnik Goran Ivanović.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena pravobraniteljice evo krenut ću sa onim o čemu se ovdje danas i govorilo o otvaranju ureda u Osijeku. Bio sam prisutan, upoznao sam evo i pravobraniteljicu i našu dragu Ljubicu i imali smo prilike evo u Osijeku otvoriti ovaj ured, uz Split Osijek je drugi grad koji je dobio područni ured. I mislim da je to dobro, moramo biti bliže osoba o kojima želimo skrbiti o osobama koje trebaju našu pomoć ne u smislu socijalne pomoći nego konkretne pomoći koja će riješiti njihove probleme. Kad se pročita ovo izvješće naravno da je puno stvari koje nisu, nisu se uspjele riješiti u ovim godinama iza nas i to su stvari sigurno na kojima treba raditi. No, ja bi malo više elaborirao na ovaj dio koji je započeo gospodin Habijan, a mislim da je ubo u srž ne rješenja problema, ali barem u ono što bi mi trebali kao čelnici lokalnih, regionalnih samouprava, a dolazim sa mjesta zamjenika župana sam ušao ovdje u Hrvatski sabor, na čemu bi morali apsolutno raditi. Ti ljudi žive pokraj nas. Mi ih gledamo svaki dan, znamo tko su, znamo tko su im roditelji, znamo koje probleme imaju ne samo u savladavanju barijera kada je u pitanju pristup institucijama nego svakodnevnih životnih problema koje možemo dijelom i mi riješiti i preuzeti na sebe dok se problem ne riješi kompleksno. Za uređenje jednog kružnog toka, hortikulture u kružnom toku ladno damo 300.000 kuna i kažemo, pa to je, pa lijepo izgleda taj kružni tok kad ima hortikulturu, kad ima fontanu, a kad na red dođu naši invalidi onda kažemo pa nemamo u programu možda tih novaca i skrivamo se negdje iza nekakvih zakonskih ili drugih problema. To nije dobro. Ja sam jučer sahranio strica, bila je sahrana mog strica koji je invalid. On je gluhonijem bio od svog ranog djetinjstva i mogu posvjedočiti kroz koje probleme je, ne samo kroz svoj život, prolazio nego i kada je otišao u bolnicu, koliki su problemi u komunikaciji, koliki su problemi u rješavanju onih osnovnih zadaća koje su bile i pred liječnicima, a i pred njim kao čovjekom koji se je našao u tom problemu. Mislim da mi kao ljudi koji sjede ovdje u najvišem domu kada je u pitanju predstavničko tijelo možemo zasigurno svojim zagovorom učiniti apsolutno puno, prije svega mislim na ovu lokalnu, lokalnu razinu jel smatram da su ti ljudi dio naše zajednice s kojom evo dijelimo isti, isti prostor i mislim da ne možemo prepuštati brigu samo državi i upirati prstom uglavnom u državu. To nije dobro, moramo naći rješenja koja će biti brža, koja će biti daleko, daleko bolja i učinkovitija za te ljude. Što je sa tim ljudima, sve je lako dok su njihovi roditelji živi i ti roditelji su, naravno podnose veliku žrtvu, no priroda čini svoje, roditelji umiru, ti invalidi ostaju uglavnom nekada prepušteni sami sebi ili kao što smo iz nekih izlaganja ovdje čuli da poslije završe u nekoj od ustanova koja nije ni blizu onoga na što su oni naučili kroz brigu svojih roditelja. Prema tome postoje mehanizmi, postoje načini i mi ih trebamo prihvatiti kao takve. Ono što želim reći, 15. listopada ćemo obilježiti Međunarodni dan bijelog štapa i imo sam priliku evo kao zamjenik župana svake godine biti nazočan na tom danu, pa kad na trenutak samo stavite one naočale i uzmete taj bijeli štap, možda trebate prehodat 10 ili 15 metara, vidite da je to apsolutno iz ove naše perspektive. To je nešto na što moramo biti itekako osjetljivi, to je nešto što je tema koja nema, nema odgode, na koju se mora reagirati brzo i nema izlike. Stoga evo želim vama pravobraniteljice da skupa s nama koji sjedimo ovdje u HS kako na ovoj razini, tako i na onim lokalnim razinama probamo ubrzati i doći do rješenja koje će biti trajno rješenje za osobe sa invaliditetom. Hvala.
Evo nekoliko replika, prva je uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolega Ivanović, prije svega primite moju sućut. Ali onda bi vam htio nešto drugo reći. Dakle, govorite o zagovaranju osoba sa invaliditetom, a da apsolutno. Mislim da ovdje nema neko ko će reći da ne želi biti zagovornik njihovih prava i ispunjavanja njihovih prava. Ali ono što je puno bitnije da mi kao zastupnici trebamo inzistirati samo na dvije stvari, a to je da se zakoni provode i da se obaveze koje smo preuzeli, uključujući i Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom, da se ispunjava, da ispunjavamo obaveze koje smo preuzeli i da se zakoni provode. Sve u zakonima, sve u našim obavezama odnosno ratifikacijom konvencija koje smo preuzeli piše, mi to samo trebamo implementirati, a vidimo nažalost da tu nismo uvijek dobri.
Odgovor.
Hvala lijepo. Apsolutno, apsolutno da kada je to pitanje. Ja sam samo ovdje htio govoriti o tome da dok čekamo ova rješenje kad govorimo o ovome o čemu ste vi govorili, da mi kao lokalne zajednice i područne naravno, regionalne i lokalne, možemo barem malo kompenzirati taj dio procesa koji je uvijek nažalost predug, koji se uvijek oteže, ali evo barem na ovakav jedan način možemo tim ljudima dati do znanja da, da smo tu, da smo prisutni, da želimo biti dio te priče, ne samo kada se govori jedan dan u HS ili jedan dan na području naših JLS-ova nego da imamo taj osjećaj izražen i da je on dio našeg habitusa.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Nada Murganić.
Hvala lijepa. Poštovani kolega, vi zaista u Osijeku možete biti zadovoljni i ponosni. Vi ste prošle godine otvorili ustanovu hvale vrijednu udruženim sredstvima 3 ministarstva zajedno sa najvećim sredstvima ovoga grada Osijeka gdje mogu djeca s teškoćama u razvoju kao i odrasli imati različite usluge i odgoj i obrazovanja i radno okupacijskih aktivnosti, a isto tako odličnu suradnju sa KBC Osijek gdje imate, gdje je centar za dijagnostiku sufinanciran iz sredstva ovoga UNICEF-a. Prema tome, prema tome drago mi je da se u ovoj sabornici počelo govoriti što se može, ali i što treba sa lokalne razine učiniti da bi imali cjelokupnu sliku skrbi o svim našim građanima bez obzira o kojoj se problematici radi.
Pa evo meni samo preostaje da se složim sa svime ovime što ste rekli i da apsolutno nastavimo, da nam to ne bude samo referenca koju ćemo naglašavati jedan dan i onda do idućeg nekakvog izvješća ništa od toga. Apsolutno se slažem sa svime što ste izrekli.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Rade Šimičević.
Evo zahvaljujem potpredsjedniče. Evo moja sućut za vašeg strica uvaženi zastupniče. Vi ste govorili da dolazite iz vrha lokalne vlasti, a ako nam možete reći što ste napravili u zadnje vrijeme da bi ljudima koji imaju poteškoće omogućili ljepši i bolji život? Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Evo čuli smo za područni ured koji je otvoren u gradu Osijeku. Ono što još možda ide a propos ovoga o čemu ste vi govorili, danas je tehnologija napredovala i stvari koje su nekada bile nedostižne, pogotovo kada je riječ o slabovidnim osobama, slijepim osobama, danas su računala, programi i sve ono što ide uz to vrlo, vrlo napredovali i mislim da dio novca lokalne samouprave moraju izdvajaju upravo za takve udruge i pomagati im, ne kroz one redovne natječaje koje lokalne samouprave i regionalne provode kroz svoje programe, nego apsolutno oni moraju biti dio udruga koje su od posebnog interesa za naše lokalne zajednice i na taj način ubrzati proces za nabavku upravo takve opreme koja im je neophodna za njihov rad.
Hvala. … Riječ je zatražila podnositeljica uvažena pravobraniteljica za osobe s invaliditetom Anka Slonjšak.
Ja bih samo prokomentirala s obzirom da se nastavlja dalje ova rasprava pa vezano za lokalne sredine. Mislim da je jako važno da lokalne sredine naprave jedne lokalne strategije kojima će zacrtati određene ciljeve, to ne bude previše ciljeva, ali ciljevi koji su ostvarivi da zapravo kontroliraju kroz aktivne svoje akcijske planove što su učinili svake godine i da ti rokovi i te mjere budu doista provedive. Ono što je također važno da one imaju mogućnost upućivanja u europske projekte, da iskoriste ta sredstva koja su na raspolaganju za one dijelove programa i projekat koji ne mogu pokriti na drugi način. Sada smo suočeni s obzirom na panedemiju, moram to povezati da su mnogi projekti nažalost ukinuti na lokalnoj razini od strane jedinica lokalne, mnoge udruge se žale da su ono što je sufinancirat trebalo prekinuti da su mnogi ostali bez sredstava. Stoga molim da se učini sve da se ta sredstva osiguraju kako ne bi došlo do ukidanja i onih malih projekata koji su od iznimne važnosti za osobe s invaliditetom na lokalnoj razini pogotovo od prioritetne važnosti. Također bih htjela reći da je važna i decentralizacija ne samo aktivnosti, već i decentralizacija sredstava jer uvelike ovisi prema našim onim saznanjima od sredine do sredine ovisno od županije do županije koje imaju više novaca, koje imaju manje i u tom dijelu vidi se koliki je razvoj, a isto tako i odnos prema osobama s invaliditetom. I naravno da u svoje više strukture gdje su pitanja donošenja odluka da uvrstite osobe s invaliditetom da one budu dio tih vaših vijeća i dio vaših upravnih vijeća, gdje god je moguće da oni budu ti koji mogu dati isto tako svoj doprinos u donošenju odluka, posebice koje se tiču njih samih.
Hvala. Sljedeća rasprava je uvaženi zastupnik Ivan Ćelić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice. Tema prava osoba s invaliditetom je tema koja ne smije imati stranačke boje i redovito se obilježavaju nekakvi dani pa onda ja postavljam pitanje, svi smo mi ponekad licemjeri, pogotovo oni koji se bavimo politikom, dođemo li mi kao političari na obilježavanje Dana žena oboljelih od tumora dojke samo da se poslikamo i odemo? Gdje su ti aktivisti zagovornici? Prazne su, volio bih da sam pogriješio, prazne su danas klupe, manje je zastupnica i zastupnika nego jučer kada se govorilo o ravnopravnosti spolova i to je poruka. To je poruka koje osobe s invaliditetom danas vide u ovom zastupničkom domu. Koliko imamo osoba s invaliditetom među zastupnicima i zastupnicama? Gospođu Ljubicu Lukačić. Radim kao psihijatar s osobama s duševnim smetnjama i danas ću ipak više govoriti o djeci s teškoćama u razvoju, o osobito poremećajima iz autističnog spektra, govorimo o važnosti multidisciplinarne suradnje, gospođa zastupnica Murganić je bila ministrica, radila je dosta na pitanju poboljšanja prava osoba s invaliditetom kada govorimo o poremećajima autističnog spektra tu su važna tri ministarstva, Ministarstvo rada, mirovinskog sustava, obitelji i socijalne politike, Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo znanosti i obrazovanja i ponekad kada su to jednakomjerno zastupljena ta ministarstva ponekad to usporava određene procese. Ne možemo biti zadovoljni, napravljeni su određeni pomaci, neki od njih su spomenuti. Puno puta govorimo o nadstandardima iz Zagreba, ali evo Osijek, KBC u Osijeku je napravio jako puno što se tiče zdravstvenog dijela pitanja rane dijagnostike i rane intervencije, no to još uvijek nije dovoljno i hvala vam pravobraniteljice što uporno ponavljate tu temu. Nažalost, nije puno toga iz Nacionalnog okvira za probir i dijagnostiku autizma implementirano. Ovdje sada vidim ispred sebe Kika, Domagoja, Mariju osobe, mlade osobe s poremećajima iz autističnog spektra i pitam se jesmo li dovoljno vremena posvetili njima, jesmo li napravili sve što smo mogli ili smo se došli samo poslikat s njima kada je Dan svjesnosti o autizmu? Imamo stručnjake poput prof. Gorana Đingalaševića koji je napravio čudo u području rane intervencije za osobe s poremećajima iz autističnog spektra u sjevernoj Italiji, ponekad čini mi se kao da njegove usluge ne trebamo. Dakle, puno toga je još pred nama, puno toga je napravljeno i treba govoriti o tome što je napravljeno. Napravljeni su određeni pomaci, ali čini mi se kada govorimo o djeci s teškoćama u razvoju, kada govorimo o odraslim osobama koje imaju određene psihičke tegobe, mislim da imamo puno toga još za napraviti, osobito kada govorimo o poremećajima iz autističnog spektra. Kratko ću još nemam puno vremena o osobama, odraslim osobama s duševnim smetnjama, ovdje bi kao osoba koje gotovo 20 godina radi u stožernoj psihijatrijskoj instituciji u RH, ali to ne umanjuje značaj i drugih psihijatrijskih bolnica poput Psihijatrijske bolnice Ugljan gdje radi dr. Renata Sabljak Dračevac, napravljeno je mnogu, tu bih osobito istaknuo važnost suradnje sa resorom socijalne, dakle suradnju sa centrima za socijalnu skrb. Tu je velika pomoć resornoga ministarstva i naravno gradskih ureda kada se pojavi određeni problem onda mi recimo ukoliko je pacijent iz Zagreba zovemo kolege i kolegice iz Gradskog ureda za socijalnu zaštitu i osobe s invaliditetom, tražimo kako riješiti problem, evo recimo problem udomiteljskih obitelji, nažalost velika većina osoba koje idu u udomiteljske obitelji iz Zagreba idu 80, 100 km udaljeno od Zagreba u udomiteljske obitelji, oni su čitav život proveli u Zagrebu i naravno da je to problem, ali evo rješavaju se te stvari. Mi koji radimo nama se to čini presporo, ali sve vas koji ne radite u resoru socijale i zdravstva pozivam da ne govorimo samo o tome jednom godišnje nego kontinuirano.
Imamo 5 replika. Prva je uvažena zastupnica Ljubica Maksimčuk.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi kolega obzirom na vašu profesiju, ali i vašu prethodnu raspravu, a postavit ću vam vrlo kratko pitanje, svjesni smo da smo ovom pandemijom kada je u pitanju mentalno zdravlje zaista pogođeni svi, pa me zanima kakva je situacija u ovoj Covid krizi kada su u pitanju osobe s duševnim smetnjama.
Poštovana kolegice Maksimčuk, evo to je isto jedna situacija gdje u ovom vremenu epidemije Covida puno više govorimo o tjelesnim simptomima, o respiratornim simptomima, oni jesu primarni, ali postoje psihološke posljedice epidemije Covida, postoje ljudi koji recimo dok se provodi mjera samoizolacije imaju određene psihičke tegobe poput anksioznosti, nesanice, paničnih napadaja, mi smo kao Klinika za psihijatriju Vrapče od samog početaka zbog nemogućnosti fizičkih kontakata osobito u vremenu lock downa osmislili on-line programe, dakle ne kontaktne oblike pomoći tzv. telepsihijatrijske skrbi gdje je od samoga početka jedno 10-tak kolega liječnika i psihologa radilo samo na taj način da se javljalo na telefon koristilo te društvene aplikacije kako bi pomogli ljudima, dakle ne treba ništa dramatizirati ali definitivno moramo voditi računa i o psihološkim posljedicama.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Anđelko Stričak.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege, kolega Ćeliću, ne da vam podilazim ali svako prati rad Hrvatskog sabora i prati rad zastupnika smatram da će se složiti sa mnom da ako ijedan zastupnik, zastupnica u svojim raspravama bez obzira o čemu raspravljamo se dotakne osoba s invaliditetom ili osoba sa duševnim smetnjama to ste vi. Između ostalog, u ovom saboru i ove godine je bilo niz rasprava vezanih na utjecaj Covida-19 na zdravlje ljudi. Znači svaki put kad postoji mogućnost bez obzira da li se radi o izvješću, zakonskom aktu vi uvijek nastojite ukazati na koji način će se taj propis odraziti na zdravlje ljudi. Stoga, evo svega imam još 3 sekunde, da li možete reći na koji način će se odraziti Covid-19 na recimo PTSP ili ostale psihičke bolesti.
Poštovani kolega Stričak, svatko od nas ima neku svoju profesiju pa je onda pokušava aktualizirati. Ovdje bih isto tako rekao da kao jedna vulnerabilna skupina populacije osobe s invaliditetom isto tako one su ponekad socijalno izolirane i kao takve rizičnije za razvoj određenih psihičkih smetnji. Što se tiče ovog drugog dijela pitanja, dakle potencijalnih psihičkih tegoba za oboljele od Covida, neki spominju dakle razvoj posttraumatskog stresnog poremećaja tu se ne trebamo razbacivati sa psihijatrijskih dijagnozama, ali definitivno recimo one osobe koje su oboljele od Covida, koje su bile na respiratoru one bi mogle imati trajne psihološke posljedice i mogle bi biti najrizičnija skupina za nastanak, eventualni nastanak posttraumatskog stresnog poremećaja.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Ivana Posavec Krivec.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Kolega Ćeliću izuzetno mi je drago da ste naglasili i postavili pitanje svima nama jesmo li se mi svi skupa dovoljno potrudili da napravimo dovoljno za osobe s invaliditetom, a posebno za osobe iz autističnog spektra. Vidim da ste vi vrlo bliski s problematikom s kojom se oni svakodnevno nalaze, ali me zanima kakav je vaš stav o procesu deinstitucionalizacije osoba iz autističnoga spektra jer primjerice čini mi se da se sustav oglušio na njihove potrebe i na njihove upite, evo sutra primjerice zajednica Udruge za autizam u Zagrebu organizira 10 godina organiziranog stanovanja stambene zajednice i životne zajednice u Mostarima, oni su se osamostalili prije 10 godina, ali još uvijek imaju iste probleme. Roditelji se pitanju što će biti s tim odraslim štićenicima nakon njihove smrti, kako dati odgovor.
Izvolite odgovor.
Poštovana kolegice deinstitucionalizacija apsolutno da, ali ne pod svaku cijenu, to znači da oni osobito teški slučajevi trebaju imati određeni oblik institucionalne pomoći, ali to ne može biti 90%, to treba biti što je moguće manje. Definitivno transformacija centara za autizam kakva postoji u RH je prijeko potrebna i evo kolegica Lukačić, kolegica Petrijevčanin i ja smo u prošlom sazivu bili u obilasku određenih institucija poput centra za autizam kad vidite tu, vidimo jako, jako puno problema. Ti ljudi koji rade u centru za autizam oni se trude, ali to nisu efikasni modeli, ali onda se opet vraćamo, dakle mi zakazujemo na području rane intervencije. Kad zakažete na području rane intervencije onda imate poslije ireverzibilne posljedice i veći broj onih kojima će trebat institucionalna pomoć, ali apsolutno se zalažem [[Upadica: Vrijeme]] za deinstitucionalizaciju.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Ljubica Lukačić.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče. Poštovani kolega Ćeliću, evo drago mi je da ste spomenuli prvenstveno i osobe i sve one druge koji imaju poremećaje autističnog aspektra. Sad ste u odgovoru kolegice rekli sve ono na neki način što sam ja mislila komentirati, ali evo, da deinstitucionalizacija da, ali ne pod svaku cijenu i u prošlom mandatu smo i vi i ja i kolegica Petrijevčanin, ali smo i sa vladom, evo gđa. Pletikosa zna da smo imali nekoliko sastanaka upravo sa udrugama koje se bave osobama oboljelima od autističnog aspektra i dogovori su krenuli. Prof. … [[Govornik se ne razumije]] je upravo taj koji bi trebao autistični spektar dovesti u fazu da mnogi ljudi koji imaju taj problem mogu raditi, mogu, danas ne rade [[Upadica: Vrijeme]] ja sam sigurna da ćemo u ovom mandatu i taj problem riješiti. Hvala.
Odgovor izvolite.
Poštovana zastupnice Lukačić, vi ste osoba koja ste ponekad naporna kolegama i kolegicama koje rade u ministarstvu, ali ipak polako, ali sigurno to oni koji su bili ministri dobro znaju, al ipak mijenjaju se neke stvari na bolje. Ja sam imao čast da predstavljam HS kao član delegacije za interparlamentarnu uniju. Tamo je jedan poznati saborski zastupnik odnosno parlamentarac iz Švicarske, osoba s težim stupnjem invaliditeta koja je itekako prisutna, koja se bori, mi svi ostali, mi pomažemo Ljubici jer Ljubica je tu najbolje, najbolje upoznata s tom tematikom. Ali evo, ponovno postavljam pitanje kolegica Posavec Krivec je jučer dobro spomenula da su žene podzastupljene, ali i osobe s invaliditetom su podzastupljene, pa oni koji slažu liste neka vode računa o tome da osoba s invaliditetom bude više u HS.
Zadnja replika uvažena zastupnica Nada Murganić.
Hvala. Poštovani kolega zastupniče, zahvalna sam vam što ste dali kao liječnik, kao specijalista psihijatar, značenje potrebe uključivanja zdravstvenih djelatnika odnosno zdravstva, pogotovo u ranoj intervenciji, pogotovo u sveobuhvatnom pristupu nekim poteškoćama koje su zaista vrlo složene. Spomenuli ste poremećaj s autističnog spektra. Tvrdila sam i tvrdim još uvijek da socijalna skrb ne može biti jedina koja će u potpunosti rješavati problematiku osoba sa invaliditetom, a da ove brojne kritike, pa i brojne, najveći dio i teksta u izvještaju pravobraniteljice se odnosi na sve ono što je socijalna skrb učinila, a to su povećavanja ne samo broja korisnika nego i broja usluga, financijska veća sredstva od strane socijalne skrbi, a isto tako i kvaliteta.
Odgovor.
Poštovana zastupnice Murganić, vi ste tijekom svog obnašanja ministarske dužnosti gotovo svakodnevno bili na terenu i vidjeli ste jako dobro koji problemi postoje, ne treba bježat od njih, postoje pomaci, ali kažem ne možemo nikako bit zajedno, zadovoljni. Ali ono što želim reći, mi moramo zajedno svi, tu nema lijevih i desnih, tu nema pozicije i opozicije, mi moramo raditi zajedno. Kada govorimo o temama zdravstva i socijalne skrbi isključujući ove teme koje dobivaju određenu medijsku pozornost, koje su svjetonazorskog karaktera, ali to su nadstranačke teme i ako budemo zajedno radili onda ćemo zasigurno doprinjeti tome da prava osoba s invaliditetom u RH budu bolja i da svi težimo prema društvu jednakih mogućnosti.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava uvažena zastupnica Ljubica Maksimčuk.
Hvala lijepo potpredsjedniče HS, uvažena pravobraniteljice sa suradnicima, uvaženi predstavnici vlade. Pred nama je danas izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i prepreke sa kojima se te osobe susreću. Iz izvješća možemo vidjeti da je u registru osoba sa invaliditetom HZJZ na dan 23. siječnja ove godine registrirano gotovo 500 000 osoba s invaliditetom, od čega 196 609 osoba čine žene, što je 39,60%, te 300 037 muškaraca, što je 60,40%. U izvješću su iskazani navedeni problemi s kojima se osobe sa invaliditetom susreću. To možemo iz godine u godinu vidjeti kakvi i koji su to problemi. Na tržištu rada je 11 610 osoba s invaliditetom iako je 211 000, pravobraniteljica je rekla u svom izlaganju, osoba koje bi, koje su radno sposobne. U 2019.g. pravobraniteljici su se obratile 2172 građana, što je za 12% više nego u prethodnoj godini. Pravobraniteljica je imala 3398 postupanja, od kojih evo ističemo 410 preporuka upućenih ministarstvima, jedinicama lokalne i regionalne odnosno područne samouprave. Vidimo da se stvaraju novi uvjeti za područne urede ali evo, ja ću pohvaliti onog područnog ureda 2018. g. koji je započeo u Osijeku za područje naših 5 slavonskih županija što je zasigurno osiguralo i olakšalo komunikaciju osobama sa invaliditetom. U komunikaciji sa predstavnicima udruga i osobama sa invaliditetom na području moje županije, županije Brodsko-posavske iz koje dolazim, nažalost i dalje me upozoravaju kako im je jedan od najvećih problema pristupačnost odnosno arhitektonska pristupačnost. Pomalo raste svijest o zapošljavanju osoba sa invaliditetom ali ne dovoljno, i dalje poslodavci plaćaju radije kazne nego zapošljavaju osobe sa invaliditetom ali evo, tu smo i svi mi koji možemo javnim djelovanjem pokušati promijeniti to stanje i donijeti boljitku odnosno boljem i bržem zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Dešavaju se problemi gdje osobe koje su zaposlene, osobe sa invaliditetom koje su zaposlene nemaju prilagođeno radno mjesto ali vrlo rijetko reagiraju na to jer boje se da ne bi ostali naravno i bez tog radnog mjesta. Mnoge osobe sa invaliditetom posebno u ruralnim krajevima još uvijek nisu niti svjesne svojih socijalnih prava koje imaju, ali evo, tu komunikaciju treba poboljšati posebice su tu udruge koje rade na lokalnoj sredini i koje se bave i rade sa osobama sa invaliditetom, one zasigurno više trebaju biti u kontaktu jer evo, sigurno u ruralne krajeve te informacije odnosno osobe kako već imaju svoj problem sa kretanjem, puno sporije i puno teže nego osobe u gradskim sredinama. Pokretači usluga i način na koje osobe sa invaliditetom mogu postati svjesni svojih prava, evo to su zasigurno udruge koje se najviše bave tim problemima a kao netko tko se bavi i dosta surađuje sa udrugama, ja moram pohvaliti udruge sa područja moje županije ali tu su i neke ustanove, to je ustanova odnosno poliklinika Zlatnik cekin, zasigurno ste svi čuli za tu ustanovu, ona se bavi ranom dijagnostikom, rehabilitacijom i ranom socijalizacijom osoba, sigurno da nam nedostaje kapaciteta u toj ustanovi i kad bismo imali puno više mjesta i puno više osoba koje su educirane za rad, sigurno bi imali još više osoba sa invaliditetom koje bi koristile te usluge. Tu su i Radio 92, to je ja mislim jedan od rijetkih radija u RH, evo pravobraniteljica zasigurno o kojem radiju govorim, tu je Regoč inkluzija, Lokomoto, svi oni provode niz edukacija i niz akcija, mi moramo svi zajedno uložiti još više napora kako bi se unaprijedila skrb osobama sa invaliditetom u svim područjima njihovog života [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] i svjesni smo da je pred nama još puno obveza i puno posla. Hvala vam lijepa.
Replika, uvaženi zastupnik Anđelko Stričak. Nema ga. Idemo dalje, slijedeća pojedinačna rasprava, uvaženi zastupnik Marko Pavić.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovana pravobraniteljice. Pa složio bi se sa kolegom Ćelićem da moram biti jedinstveni i oporba i vlast u tome i da podupremo rad pravobraniteljice, da osiguramo mogućnost za rad i da budemo isto tako solidarni sa pola milijuna naših građana koje su osobe sa invaliditetom. Da to u klubu HDZ-a radimo, pokazujemo i na deklaratornoj razini u smislu da upravo naša zastupnica Ljubica Lukačić mijenja već u drugom sazivu predsjednika Vlade, ali pokazujemo isto tako i u praksi na mnogim projektima, radu osobama sa invaliditetom. I hvala, Ivan je rekao da Ljubica ima veliku energiju i hvala joj na tome, i mislim da osobe sa invaliditetom imaju odličnog predstavnika u Saboru koji se bori za njihove interese. Kada govorimo o pravima osoba sa invaliditetom i ljudskim pravima, tu bi se osvrnuo na prav treće odnosno četvrte generacije ljudskih prava gdje upravo i UN-ova Deklaracija o ljudskim pravima, čl. 23. govori o pravu na zapošljavanje, pravu na rad i pravo zaštite od nezaposlenosti. Pa upravo na današnji dan, prije 2 g. bilo mi je veliko zadovoljstvo Ljubica i ja smo uručili prvi ugovor za integrativnu radionicu u RH, poduzeću Laptex. Integrativne i zaštite radionice su poduzeća odnosno organizacije, zaštitne radionice zapošljavaju preko 50% osoba sa invaliditetom, ima ih 7 u Hrvatskoj, najveći je Uriho, pozdravljam predsjednika Uriho-a, a integrativne su one koje zapošljavaju preko 40% osoba sa invaliditetom. I zadovoljstvo mi je da sam upravo kao ministar rada, bivši, mogu uručiti prvi ugovor u Hrvatskoj za integrativnu radionicu. Bilo je dosta razgovora o vještačenju i profesionalnoj rehabilitaciji, Zavod za vještačenje i profesionalnu rehabilitaciju spojen je 2015. iz više sustava i kao centralno mjesto za vještačenje i profesionalnu rehabilitaciju u mom mandatu kao ministar rada, ojačali smo 4 područna ureda koja su se i oporba pohvalila, da imamo područne urede, ja se posebice zahvaljujem o ljudima u lokalnim samoupravama, u Zagrebu, Osijeku, Splitu i Rijeci, posebne zahvale i županu Anušiću koji je prenio osnivačka prava na ZOSI, Andri u Splitu, Zagrebu i isto tako Rijeci i lokalnim samoupravama da smo unaprijedili i vještačenja i profesionalnu rehabilitaciju. Bilo je dosta u raspravi po pitanju i projektnog pristupa, slažem se da bi dugoročno trebalo osigurati opstojnost financija i dugoročno da bi trebali imati financije koje su stabilne. No isto tako, budimo iskreni i priznajmo si da bez eu sredstava mnoge socijalne usluge koje danas pružamo, a prvenstveno to govorim i o osobnim asistentima i programima poput pomoći u kući „Zaželi“, mnogim drugim projektima da bez eu fondova ih ne bi bilo moguće. Europski fondovi su tu velika pomoć i oni su projektno orijentirani. No, ono što je odgovornost svih nas i oni koji su sada u izvršnoj vlasti da upravljaju europskim fondovima da osiguraju kontinuitet da posebice civilno društvo nema gubitaka u tome odnosno da nema rupa u provođenju projekata. Vidjeli smo primjer na projektima „Zaželi“ preko milijarda i pol kuna gdje je isto bilo pitanje da li će se nastaviti. Nastavljaju se faza dva, faza tri i to je primjer kojim se moramo voditi i kod osobnih asistenata i kod svih drugih projekata koji pružaju socijalne usluge. Unutar Europskog socijalnog fonda dok sam ga ja vodio prioritetno ova socijalna inkluzija bila je nad ugovorena gotovo dva put, jedno 190% mislim da je danas na preko 250% što dovoljno govori kolika je potreba za socijalnim uslugama i koliko ona znači našim građanima. Sveukupno podržavam ovo izvješće, čestitke pravobraniteljici na preporukama, mislim da ih trebamo pažljivo saslušati, biti inkluzivniji, biti solidarniji sa našim građanima i raditi na tome da osiguramo bolje društvo za osobe s invaliditetom. Hvala.
Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Sandra Benčić.
Zahvaljujem se. Poštovani zastupniče Paviću. Ja bih vam postavila pitanje, iz kojeg razloga su pomoćnici u nastavi stavljeni u položaj teškog prekarijata gdje se sa njima sklapaju ugovori na određeno vrijeme bez definiranog roka, gdje im se rade na nepuno radno vrijeme za izuzetno, izuzetno niske plaće i gdje se ostavlja mogućnost da im se ugovor prekida zbog izvanredne situacija, primjerice epidemije i to na onaj dan kad više nema potrebe za njihovim radom? Takvu definiciju ugovora na određeno nemamo gotovo nigdje, prekidaju im se ugovori svaku godinu na duže od dva mjeseca pa ih možete ponovno zapošljavati na određeno i tako će zapravo oni raditi na određeno kao prekarni radnici moguće i čitav život. To su propusti naravno Zakona o radu, ali to su i propusti dizajna ove institucije.
Nisam shvatio jel vi to govorite u sklopu zapošljavanja osoba s invaliditetom jel kada gledamo očevidnik broja osoba s invaliditetom pa raspravljamo sada ne o Zakonu o radu, raspravljamo o Izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Kada gledamo zapošljavanje osoba s invaliditetom imamo u očevidniku 11.000 zaposlenih, 9.000 je bilo kada sam ja bio ministar, prema tome stabilno raste. Moramo još napraviti dodatne iskorake da osiguramo zapošljavanje, posebice podupirući zaštitne radionice, integrativne radionice, ja mislim da je još nekoliko ugovora spremno u Ministarstvu rada, a Zakon o radu ćemo posebno raspravljati. … [[Upadica se ne razumije.]] Hvala lijepa.
Molim vas nemojte dobacivati iz klupe. Imamo jednu povredu Poslovnika. Zahvaljujem gospodine Paviću vi ste slobodni. Povreda Poslovnika Ivan Ćelić.
Poštovani potpredsjedniče povrijeđen je Poslovnik čl. 238. jel kolegica Benčić ne govori o temi nego postavlja nešto što je potpuno izvan izvješća o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i na taj način pokazuje stav prema osobama s invaliditetom na današnji dan kada govorimo o toj temi.
U redu. Sljedeća pojedinačna rasprave je uvaženog zastupnika Anđelka Stričaka.
Uvaženi potpredsjedniče HS-a, kolegice i kolege, pravobraniteljice sa suradnicima, državni tajniče. Najprije bih naglasio da je izvješće pregledno, jasno sadržajno da je za pozdraviti i prihvatiti. Također naglasio bih da je u do sada u raspravama izneseno niz statističkih pokazatelja, niz pozitivnih, ali i negativnih primjera pa ja to ne bih ponavljao. Ali bih svoju raspravu započeo od prije jedno 15-ak godina župnik Župe Presveto trojstvo Visoko u svojoj propovjedi se nadovezao na jedan članak iz novina gdje je pisalo da u jednom gradu u SAD-u je bilo takmičenje invalidnih osoba i sad u tom natjecateljskom žaru, prvi najbrži se spotaknuo, pao, pokušao opet staviti protezu na nogu međutim nije mu baš išlo. I sad sljedeći koji je došao do njega ga zagrli podigne, dođe treći zagrli, četvrti i jednostavno svi zajedno su ušli u cilj. Upravo na taj način bi svi mi bez obzira na kojoj razini djelovali u kojem mjestu lokalnoj, područnoj, državnoj razini trebali djelovati svi zajedno. Ali također u svojoj raspravi, a vezano na ovu temu htio bih se dotaknuti i niz loših zloćudnih primjera koji su bili puni vrijeđanja i omalovažavanja HRVI, onih koji su dali najviše od sebe, svoje zdravlje, dijelove tijela da bi danas mi ovdje mogli raspravljati. Tako ih se nazivalo, vrijeđalo, omalovažavalo citiram „Paraziti prosvjeduju glodavci krenuli, domoljublje na 4 kotača, baš su slatki ti branitelji što pokretni, što nepokretni.“ Svaka krizna situacija bez obzira da li se radilo o velikim elementarnim nepogodama, velikim katastrofama, ratnom stanju, a rat je najgora krizna situacija, od ljudi daje najbolje i najgore. Naši branitelji su dali najbolje od sebe, svoje zdravlje i dijelove tijela i ko god ima takav odnos prema njima ne da je zločest nego je zloćudan. Ali danas u Hrvatskoj, pogotovo u mojoj Varaždinskoj županiji odakle dolazim, ima niz svijetlih primjera. Kao prvo, srednja strukovna škola u čijem sastavu djeluje zaštitna radionica, zapošljava kojih 25 osoba, od toga više od pola su osobe s invaliditetom, na sami taj jedan dobar pedagoški pristup, znači učenici mogu stjecati znanja i iskustva koja su im bitna poslije u njihovoj struci, a isto tako raditi sa osobama s invaliditetom. Drugo, dvor Trakošćane. Ravnatelj Adam Pintarić sa svojim timom i naravno dolje sa lokalnim općinskim vodstvom, trenutačno priprema jedan projekat koji se zove „Prilagodba prostora dvora Trakošćan za pristup i kretanje osobama s teškoćama u kretanju“. Dvorac Trakošćan po meni je najljepši hrvatski dvorac, kulturno dobro, mnogi ga svrstavaju među 10 najljepših dvoraca u Europi i naravno da jedna ovakva inicijativa da bude dostupan i osobama sa invaliditetom je hvale vrijedna i nadam se podršci svih nas. Također Spinalni Centar Varaždinske Toplice, to nije lokalni projekat, to nije područni, županijski, to je državni projekat. Nema, ajde neću reći tjedna, ali mjeseca da kolegica Ljubica ne pita u kojoj smo fazi s tim projektom. Evo mogu sad naglasit ovdje da 14.10. bi trebali isteći svi rokovi vezano na žalbe, da bi tad trebali saznati izvođače radova i da hvala Bogu nakon punih 10, 15 ili 20.g. bi se s tim projektom trebalo krenuti. Evo, pošto mi je vrijeme isteklo.
E, imate 4 replike, prva je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić.
Zahvaljujem. Kolega Stričak, spinalni centar, vi dolazite dakle iz Varaždina, ja imam informaciju, danas je ovdje bilo govora o dekubitusima i to je problem znamo dugo, spinalni centar dugo se očekuje, treba izabrati izvođače radova, ali ja imam informaciju da su osigurana i sredstva za opremanje spinalnoga centra, što znači da bismo uskoro mogli doista ugledati jedan novi spinalni centar koji osobe sa kralježničnom moždinom čekaju već dugi niz godina. Možete li reći što vi znate u kojoj je sve skupa fazi? Hvala.
Izvolite.
Hvala. Upravo tako kolegice Lukačić, kao što sam već naglasio, rijetko kad prođe tjedan da ne upitate što je s tim projektom ili investicijom. Ove godine je već raspisan drugi natječaj jer prvi natječaj, ponude su bile daleko iznad očekivanja, pa se ponište, evo sad se krenulo sa novim, 14.10. bi ih trebali proteći svi žalbeni rokovi i nakon toga se kreće sa potpisivanjem Ugovora o izgradnji s izvođačem. Cijeli projekat iznosi 112 milijuna kuna, znači građevinski dio, opremanje, možemo reći ključ u ruke, nedostaje 24 milijuna kuna. Međutim, ono koliko sam informiran sada traju razgovori između ustanove, Ministarstva zdravstva i vlade da se to riješi i naravno kroz 2021. i '22. iz proračuna Ministarstva zdravstva bi se našla ta sredstva odnosno svake godine tih dodatnih 12 milijuna kuna.
Slijedeća replika uvažena zastupnica Ljubica Maksimčuk
Hvala potpredsjedniče HS. Uvaženi kolega, vi ste naravno kao hrvatski branitelj govorili o braniteljskoj populaciji odnosno o problemima s kojima se branitelji odnosno HRVI susreću i spomenuli ste naravno lječilište u vašoj županiji. Kako komentirate to da je smrtnost kod branitelja odnosno kod braniteljske populacije puno veća nego smrtnost u općoj populaciji?
Odgovor.
Hvala. Pa u svojoj, samom, samoj raspravi sam naglasio da je rat najstrašnije što se ljudskom rodu može dogoditi, između ostalog i sam sam svjedok toga. Zamislite si jednu malu minu, mrod popularno zvanog „televizor“ je veća od ovoga, kolko može ljudskih života upropastiti. Znači kad je ta mina reci eksplodirala jedan moj kolega je poginuo, dvojica su ostala bez obje noge, dvojica bez jedne, a mene i još jednog kolegu su pokrpali. I vi se cijeli život pitate zbog čega oni ne ja, zbog čega opće se to sve moralo dogoditi? I te sve ratne strahote dokle god smo živi snosit ćemo te ožiljke, na tijelu se vide, a na duši ne, a ti, a te na duši, ti ožiljci na duši su čak često puno strašniji.
Slijedeća replika uvaženi zastupnik Rade Šimičević.
Zahvaljujem potpredsjedniče HS. Uvaženi kolega spomenuli ste i hrvatske branitelje. Danas sa otklonom od 29.g. kad znamo kad je agresor krenio na RH uništiti zapravo sve što je hrvatsko, oni su imali snage i hrabrosti i stvoriti slobodnu neovisnu državu u kojoj mi danas živimo. Nažalost ima i ljudi koji, koji loše govore o njima ali meni se čini da su to oni ljudi koji su svrstani u bečke odnosno minhenske bojne. I ovdje bi, ovdje bi htio naglasiti danas kad uskoro obilježavamo Dan sjećanja i na Vukovar i na Škabrnju i na sve stradalnike Domovinskog rata da hrvatski branitelj želi da ga Hrvatska voli na način na koji on voli svoju domovinu i na način na koji je on hrabro krenuo sa srcem u oslobađanje i stvaranje neovisne države Hrvatske. Hvala.
Odgovor.
Hvala. Uvaženi kolega, pa prošlo je 25 godina od rata i dan danas više od pola hrvatskih branitelja recimo to tako u sustavu dan danas radi stvari, stvara, izrađuje svoju lokalnu sredinu u kojoj živi. Imate daleko, daleko više pozitivnih primjera nego negativnih, nažalost uvijek su u fokusu negativni, ali kada bi sve zbrojili i sve cijenili vrednovali ovaj pozitivni dio, stvaralački, izgradnje bi bio daleko, daleko, daleko veći odnosno znači ovaj manji dio negativnih teško da bi se primijetio. Vi samo pogledajte kada je sajam braniteljskih zadruga koliko si tu naši branitelji daju truda.
Posljednja replika uvaženi zastupnik Erik Fabijanić.
Uvaženi predsjedavajući, uvaženi zastupniče ima jedna stvar koja je vezana, spomenuli ste branitelje ne, dobro se sjećam jedne diskriminacije koja je među braniteljima postojala ali koje sva sreća više nema. Kako pripadnik 128. brigade Hrvatske vojske bio sam na ličkom ratištu zajedno sa svojim suborcima iz 9.-te gardijske, vidite u to doba da sam ja izgubio svoju nogu na ratištu što srećom nisam ovaj, a isto tako da se to dogodilo kolegi iz 9.-te gardijske vidite moja odšteta bi bila nekoliko puta manja od kolege koji je profesionalac, dakle on nije napustio ovaj svoj grad niti svoj posao zato da bi otišao na ratište. Sva sreća da je ta diskriminacija sanirana. Ono što je međutim bitno [[Upadica: Vrijeme.]] iz ono što smo se svi pretpostavljam borili u ovoj, a to je da smo se borili [[Upadica: Vrijeme.]] prije svega za demokratsku državu, slobodnu i neovisnu [[Upadica: Vrijeme.]] a to znači da moramo zbilja sada baš kao branitelji voditi prije svega računa [[Upadica: Vrijeme gospodine.]] da svi građani Hrvatske bez nogu imaju ista prava, a da se prava branitelja honoriraju na onaj način kao što i prije, ali jednakoga koju nema hrvatski … [[Govornik se ne razumije.]]
Odgovor.
Uvaženi zastupniče pa ja sam maloprije u svojoj raspravi naglasio da su branitelji dan danas, ako ste pratili odgovor na repliku, više od pola u sustavu, jedan takav dobar primjer ste vi, još uvijek radite i stvarate, izgrađujete da naša domovina bude što bolja, kvalitetnija. U svojoj raspravi sam naveo 3 primjera Srednja strukovna škola Varaždin, Dvor Trakošćan i Spinalni centar Varaždinske Toplice koji neće samo koristiti recimo branitelji ili hrvatski ratni vojni invalidi, to će koristiti svima. Recimo ova inicijativa oko Dvora Trakošćan, ja smatram da je jedna sjajna inicijativa, da je za pozdraviti da se omogući osobama s teškoćama u kretanju da mogu obići to jezero, da se mogu popesti gore u dvorac i sve ostalo što još uz to ide. Evo isteklo vrijeme.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava, uvažena zastupnica Martina Vlašić Iljkić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice, predstavnici Vlade, poštovane zastupnice i zastupnici, smatram da je Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom cjelovito, da se iz njega mogu uvidjeti poteškoće i izazovi u radu sa osobama sa invaliditetom, vidi se veliki rad i nastojanje ureda no žalosti činjenica kako navodite da u posljednjih 5 godina se nisu ostvarili pomaci u odnosu na deinstitucionalizaciju i u mnogo toga. U prethodnih 5 godina niti jedan državni dom nije transformiran u centar za usluge u zajednici dok se kako navodite udomiteljstvo smatra izvan institucijskom uslugom. Sukladno Zakonu o socijalnoj skrbi smještaj u udomiteljstvo se ne može smatrati izvan institucijom i ono to nije. U procesu transformacije domova doista je određen broj korisnika izmješten u udomiteljstvo i uvažavajući sve individualne slučajeve i dinamiku odnosa u udomiteljskim obiteljima osobno sam se uvjerila i u primjere dobre prakse. Slažem se da veća autonomnost i osjećaj samostalnog življenja imaju osobe s invaliditetom koje žive u organiziranom stanovanju, domu za odrasle osobe ili uz podršku druge osobe. Budući da dolazim iz sustava socijalne skrbi osobno sam posjećivala i osobe koje žive i u organiziranom stanovanju i u domu za odrasle osobe ili u udomiteljstvu i svjesna sam prednosti i nedostataka života u sva tri načina smještaja. Svaki slučaj treba promatrati zasebno i uvažavati sve posebnosti koje osoba s invaliditetom ima. Moramo i razumjeti i težinu življenja u domovima pod epidemiološkim mjerama gdje su druženja i mjere obiteljima ograničena te ćemo o tome sigurno raspravljati u izvješću za 2020. godinu. Također, neosporno je da osobe s invaliditetom žele što duže ostati u svojim obiteljima i kućama, a koristiti izvan institucijske usluge. Vrlo dobro znam da osobe s invaliditetom osobnu invalidninu, doplatak za pomoć i njegu troše nažalost na zadovoljavanje osnovnih životnih potreba, dok je smisao te naknade socijalno uključivanje u zajednicu. Socijalna zaštita kako navodite u izvješću je područje u koje zaprimate najviše broj pritužbi građana i to se odnosi na nedostatak dostupnih usluga pomoć u kući, usluge pratnje i njege te niza životni standard osoba sa invaliditetom. Ovdje moram spomenuti kako što se i već spominjalo danas, sporost i dugotrajnost postupaka vještačenja pri zavodima za vještačenje u ostvarivanju naknada a koje posljedice trpi osoba sa invaliditetom a pogotovo djeca za poteškoćama i njihovi roditelji. Naime, tijekom prošle godine su vještačenja čekala osobe i do godinu dana a postoje razdoblja u zavodu za vještačenja kad vještaci i vanjski suradnici vještače samo na osnovi medicinske dokumentacije bez prisutnosti osobe sa invaliditetom. Nažalost, zbog nezadovoljstva sa nalazom i mišljenje, ulažu se žalbe na rješenja, a nadležno ministarstvo donosi rješenja o žalbi o roku od 3 mj. do 3 godine. Sve su to dugotrajni postupci koji direktno utječu na živote osoba sa invaliditetom odnosno kako stoji u izvješću, da postoji jaka percepcija javnosti da vještaci zapravo određuju sudbinu osobi sa invaliditetom i djeci sa poteškoćama u razvoju. Dajem punu podršku preporuci pravobraniteljici da se smanji broj kontrolnih vještačenja kad god je to moguće, da se ujednače kriteriji. U izvješću navodite kako je posebno vidljiv nedostatak sustavnih rješenja a ovdje je bilo govora pogotovo vezano za djecu sa oštećenjima odnosno iz autističnog spektra. Poznato je da ne postoji dovoljno usluga te da su roditelji i djeca sa poteškoćama pogotovo djeca iz autističnog spektra prepušteni sami sebi. Nema dovoljno rehabilitacijskih usluga a niti stručnih radnji kao osobito edukacijskih rehabilitatora i logopeda. Dakle kao još jedan razlog za ista iseljavanja mladih obitelji RH je nedostatnost usluge za rane rehabilitacijske programe za djecu sa teškoćama u razvoju. Nažalost, programi i podrška i usluge kakve će djeca i roditelji dobiti u razvijenim zemljama je nemjerljiva s obzirom na naše prilike što dovodi do iseljavanja cijelih obitelji. Iskoristila bi priliku i ukazala na problem na diskriminacije s kojem se suočavaju osobe sa invaliditetom. Porazna je činjenica da od 211 078 osoba sa invaliditetom u radno aktivnoj dobi je zaposleno samo 11 610 osoba. Još je poraznija činjenica i da te zaposlene osobe doživljavaju diskriminaciju na svom radnom mjestu te se u izvješću zorno navodi primjer. Mi kao društvo, [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] poslodavci, moramo biti svjesni ravnopravnosti osoba sa invaliditetom i to što je neka zaposlena osoba odnosno je netko zaposlio osobu sa invaliditetom, ne smije se tretirati kao milost poslodavaca [[Upadica Sanader: Vrijeme.]] U tome dajem podršku, u redu.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava, uvaženi zastupnik Erik Fabijanić.
Zahvaljujem potpredsjedniče Sabora. Uvažene kolegice i kolege. Ja bih ponovio raspravu koju sam vodio kao član Odbora za rad i mirovinski sustav ali prije svega bih pravobraniteljici rekao „bravo“, izvještaj je dobar i u njemu se ukazuje na sva poboljšanja koje se trebaju poduzeti a gdje eventualno može biti polemika, ne kad je riječ o izvješću, ne kad je o tome nego je morat ćemo se dakako, ali to je i dobro, razmimoići u onome trenutku kada ćemo vidjeti koliko para ima na raspolaganju za realizaciju svih ovih želja. I to je tome tako, to je politika. I onda morat ćemo preuzeti odgovornost dakako za ono što predlažem odnosno za ono što odlučujemo. Ja ću bit malo periferan, ali ipak vezano za osobe sa invaliditetom jer je vezano za stjecanje prava na invaliditet odnosno na invalidsku mirovinu gdje po meni Hrvatska i hrvatski državljani zbog sustava kojeg imamo, nažalost gube u jednom djelu koji ću pokušat na konkretnom primjeru obrazložiti a koji kroz određeno razdoblje možemo i poboljšati uz određena rješenja. Dakle, osoba živi, radi, postaje nesposobnim za rad. to ne zna na početku, otvara bolovanje, prođe 6 mj., prođe 9 mj., nakon toga se javlja kućnom liječniku, ima većih problema sa poslodavcem hoće li se vratiti na posao ili ne. I sam liječnik, ovisno o prirodi bolesti, možda i nije siguran je li invaliditet ili trajne nesposobnosti za rad jer to ocjenjuje Zavod za vještačenje. Iz tog razloga za upućuje Zavodu za vještačenje. Netko čeka red više, netko čeka red manje, znalo se dogoditi da ljudi čekaju na vještačenje i po godinu, godinu i pol, negdje relativno brzo, čak i u roku mjesec dana, ne ulazeći dakle u rad i u diskreciju rada zavoda, međutim prođe recimo više od 2 g. od datuma podnošenja zahtjeva za invalidsku mirovinu. Dakle prođe više od 2 g. i da kako hrvatsko pravo se stekne vrlo lako jer po hrvatskim propisima, dakle osoba mora imati 1/3 radnog vijeka da bi imala pravo na invalidsku mirovinu. Uzimajući u obzir da je kod nas teoretski radni vijek 15 g. odnosno to je uvjet za minimalnu starosnu mirovinu, dakle moraš imat minimalno 5 g. staža. Gdje nastaje kvaka? Ako je ta osoba hvala bogu, nažalost smo država koja ima puno ljudi koji rade u inozemstvu ili koji su radili u inozemstvu i onda prilikom podnošenja zahtjeva, oni isto tako naznače da su radili u Njemačkoj, Austriji, Italiji. E tu sad nastaje problem, nastaje problem zato što te zemlje kod isplate razmjernog djela doprinosa uplaćenim u tom državama kao uvjet, nemaju samo pitanje invaliditeta nego tzv. koncentraciju staža. To znači da u pravilu traže da unazad 5 g. od dana podnošenja zahtjeva, moraju imati najmanje 3 g. staža u efektivnom trajanju, što nije bolovanje. I onda gube na to pravo zato što je kod nas postupak drugačije postavljen. Kada bi mi promijenili postupak na način da je dovoljno od obiteljskog liječnika podnijeti zahtjev za invalidsku mirovinu i da bi mirovinsko osiguranje nakon toga uputila osobu na vještačenje onda mi dobivamo na vremenu kod onih zemalja kod kojih postoji uvjet i koncentracije staža. Na taj način onda naš osiguranik ne mora čekati uvjete za starosnu mirovinu to je jedno, drugo osiguravamo mu više sredstva za život koja ne dolaze od naše, ajmo reći tako mirovinske blagajne. Tako da apeliram da razmislimo o tome. Ja znam da govorim periferno, ali ovo što je rekao gospodin Ćelić ovdje, ovdje nama stranaka tako da nema ni smisla govoriti o povredama Poslovnika. Zahvaljujem.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava uvaženi zastupnik Tomislav Tomašević.
Zahvaljujem predsjedavajući na riječi. Pozdravljam sve u ime predlagatelja. Mogu isto tako pohvaliti izvješće Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, posebice što smatram i kao što je već kolegica Benčić naglasila da bi trebala ta izvješća isto tako ne samo biti sve ono što je dobro nego i ono što nije dobro i ono što su ajmo reći izazovi još uvijek, da ne kažem problemi, a posebice jer to mislim da bi pravobranitelji svi trebali posebice upozoravati, znači ne govoriti ovdje u ime Vlade, ne govoriti o službenoj politici ministarstva i Vlade nego govoriti upravo u ime osobama s invaliditetom jer pravobranitelji odnosno Ured pravobraniteljice štiti upravo njihova prava i onda u ime njih i treba govoriti. Mislim da se često danas u ovoj diskusiji čuo taj neki diskurs koji ja smatram da je zastario, gdje se i dalje nekako osobe s invaliditetom dosta gura u nekakvu socijalu, da to tako kažem, gdje se osobe s invaliditetom smatra da se treba štititi. Ja ne znam od koga i od čega, a najmanje se slažem da ih treba štititi od njih samih i mislim da općenito trebamo ih više promatrati osobe s invaliditetom kao ravnopravne aktere, ne ih patronizirati nego ih na nekakav ravnopravni način u partnerstvu s njima isto tako razvijati i politike prema osobama s invaliditetom jer naravno da osobe s invaliditetom nisu objekt već subjekt tih politika. Znači trebali bi zajedno to s njima i razvijati i rješavati ove probleme i tu je kolegica Benčić spomenula i probleme određenu raspravu koju bi mogli otvoriti, primjerice o udomljavanju osoba s invaliditetom na koji način to funkcionira odnosno ne funkcionira. Mi imamo problem i kapaciteta sa samim inspekcijama koji bi trebali kontrolirati i takve obitelji, ali isto tako i posebne ustanove. Sve mi se čini da iz te perspektive previše i dalje idemo prema toj nekakvoj socijalnoj zaštiti i općenito tako u nekom patronizirajućem pristupu prema osobama s invaliditetom umjesto da im dajemo nekakav novac i resurse koje bi oni sami odlučili na koji način mogu koristiti kako bi sebi stvorili veću autonomiju i nezavisnost da mogu biti ravnopravni akteri i članovi društva. Spomenuto je i pitanje isto tako različitih naknada i problema, neću se sada više na to osvrtati, ali bih se osvrnuo na dio izvješća koji govori o zakonskim problemima odnosno o stvarima koje zakonodavno još uvijek nisu riješene, a to su prije svega Zakon o inkluzivnom dodatku i Zakon o osobnom asistentu, to je jasno naglašeno u samom izvješću. Ja ću podsjetiti za one koji su zaboravili, neki su rekli da ovo i nije rasprava ili predmet izvješća, a ja vidim da je jer se nalazi u izvješću, da je projekt osobni asistent u Hrvatskoj počeo još 2006. godine, da je Zakon o osobnom asistentu bio u nacrtu prije 10 godina kada je HDZ čak bio na vlasti, da mi 10 godina slušamo da će taj Zakon o osobnom asistentu biti usvojen, da možemo pogledati primjerice primjer Slovenije gdje je na snazi zakon gdje mogu imati asistente od čak 30 do čak 168 sati, gdje kada bi imali Zakon o osobnom asistentu bi to bilo zakonsko pravo osoba s invaliditetom i ne bi se morali boriti za to preko projekata udruga. I čuli smo već i od pravobraniteljice što misli o projektizaciji same politike prema osobama s invaliditetom. Ja ću tu spomenuti čisto ovako da dočaram jedan članak koji sam našao od HINA-e gdje kaže „Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti“, sjećate se kada je bio naziv tog ministarstva „tri godine provodi pilot projekt“, budući da je to bilo 2009. „osobnog asistenta za osobe sa najtežom vrstom i stupnjem invaliditeta. No donošenjem zakona znatno će se povećati broj radnih sati asistenata na mjesec što će izravno utjecati na kvalitetu života osobe s invaliditetom, rekla je HINA-i pravobraniteljica za osobe s invaliditetom Anka Slonjšak“. Znači 2009. godine znači imali smo radnu skupinu koja je koliko znam sastala se samo jednom, izjave ministra govore da izgleda ni sljedeće godine ne možemo očekivati Zakon o osobnom asistentu i mislim stvarno da iz te perspektive meni je drago da je to spomenuto u izvješću i naglašeno kao problem, ali stvarno mislim da je krajnje vrijeme da osim ovih načelnih obećanja pređemo u djela i pokažemo političku volju da se doista popravi status osoba s invaliditetom u ovom … društvu.
Vrijeme. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Posavec Krivec.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Pa kolega dobro ste primijetili da imamo problem sa sporim donošenjem zakona koje bi trebala predlagati Vlada i nadležno ministarstvo u prvome redu Zakon o osobnim asistentima bio je najavljen do kraja prošle godine, još ga nemamo ni u nacrtu ako se ne varam. Nadalje, imamo problem da osobni asistenti su de faco projekti udruga, a te udruge nemaju dovoljno kapaciteta i snage da se bave i pisanjem projekata, realizacijom i pružanjem svega onoga što je predviđeno u opisu osobnih asistenata i onda pak s druge strane imamo to veliko i nikad otvoreno zapravo pitanje inkluzivnog dodatka koji je, recimo to svi ovdje otvoreno, skup projekt za državu, ali, ima li političke volje, ima li snage, imamo li dovoljno jak proračun da uistinu zajedno sjednemo i kažemo, vrijeme je za Zakon o inkluzivnom dodatku?
Da, zahvaljujem na ovoj replici. Mislim, nemam tu šta puno reći, jednostavno moram priznati, jasno je da je riječ o novcima, jasno je reći da o nekim financijskim sredstvima, ali ako se neki zakon obećava više od 10 godina, pa i u mandatu prošle Vlade, doista, mislim, dat ću jedan dobar primjer gdje se vidi da se može i unutar različitih nekim i političkim svjetonazorima i strankama, djelovati zakonski u smjeru osoba s invaliditetom. Primjerice, kad smo imali Zakon o obnovi Zagreba, ne tako davno, kad smo odlučivali kome će, tko će biti oslobođen od onih 20% participacije za obnovu zgrada, prvi prijedlog zakona je bio da se to isključivo hrvatski ratni vojni invalidi, na kraju smo došli do zakonskog rješenja, mi smo na Odboru za prostorno uređenje to isto tako otvorili, da to budu znači sve osobe s invaliditetom. Tako da, stvarno se nadam da nećemo samo opet u izvješću pravobraniteljice sljedeće godine gledati isti taj, istu tu situaciju da nema niti zakona o osobnom asistentu niti da ima [[Upadica: Vrijeme.]] zakona o inkluzivnom dodatku, što za sada prema prijedlogu zakonodavnom Vlade za sljedeću godinu izgleda.
Sljedeća pojedinačna rasprava, uvaženi zastupnik Rade Šimičević.
Evo zahvaljujem potpredsjedniče HS-a, poštovana pravobraniteljice za djecu, sa osobe sa invaliditetom, kolegice i kolege, gledateljice i gledatelji. Evo, pred nama je izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i ovo prilikom želim vam zahvaliti što ste tu, što sjedite cijelo jutro, što nas trpite i što nas slušate i što ste napravili izvješće koje je toliko pregledno, čitko i razumljivo. Ja neću ovdje govoriti o predrasudama koje se nalaze u našim glavama kad su u pitanju osobe sa invaliditetom jer znamo da sud možemo promijeniti, a predrasude puno teže. Tako da ću ovdje pokušati reći nešto o primjerima dobre prakse iz Zadarske županije iz koje ja dolazim. Izuzetno je važno da lokalna vlast razumije i osjeća potrebe osoba s invaliditetom i da zapravo prioriteti za osobe s invaliditetom budu pri vrhu u planiranju i izvršenju određenih aktivnosti. Kako dolazim iz sustava odgoja i obrazovanja, ovdje bih želio reći što se sve napravilo za osobe s invaliditetom, bilo da su to profesori, bilo da su to učenici. Prije 10-tak godina, mi nismo imali u školi niti jedan lift, niti jednu kosu podiznu rampu, a danas imamo u većini škola gdje je pohađaju osobe s invaliditetima. Bilo bi bolje da nema osoba s invaliditetom, mi bismo bili sretniji, ali nažalost oni su tu, oni su dio našeg svakodnevnog života i ovom prilikom ja želim zahvaliti i gradu Zadru i Zadarskoj županiji, što uvijek su mogli iznaći određena sredstva da bi se ugradila pomoćna sredstva, da bi učenici mogli lakše pohađati nastavu. To se isto odnosi i na Sveučilište u Zadru jer mi smo danas svjedoci da sve invalidne osobe mogu redovno i uspješno studirati i pohađati nastavu. Ovdje ću spomenuti 3 stvari koje su eto važne, a to je, prvo, pomoćnici u nastavi. Mi u osnovnim školama u Zadarskoj županiji imamo 103 pomoćnika u nastavi i 23 pomoćnika u srednjim školama. Dakle, sve se napravilo da se naši učenici za vrijeme nastave i nastavnog procesa osjećaju dobro, da su uključeni u sustav redovnog odgoja i obrazovanja. Druga stvar, isto tako, su liftovi i kose podizne rampe. Mi u sve jednoj srednjoj školi u Zadarskoj županiji imamo ugrađeni lift u koji osoba s invaliditetom, a u jednoj osnovnoj školi ona ima sva potrebna sredstva i pomagala da bi učenici invaliditetne osobe mogli redovno pohađati nastavu. Treća stvar, Centar Mocire, mi smo u zadnjih 10-tak godina imali popriličnih problema s tim centrom. Nadam se, evo, tu su i predstavnici ministarstva, odnosno državna tajnica, kojoj se isto zahvaljujem što je sve napravila da taj Centar Mocire konačno ugleda svjetlo dana. U taj Centar Mocire će se uložiti 75 milijuna koje je podijeljeno 31% na Ministarstvo znanosti i obrazovanja, 19% na grad Zadar i 50% na Ministarstvo socijalne skrbi. Sad su u tijeku javne nabave za opremu i vjerujem da će u skorije vrijeme taj centar biti otvoren za sve naše korisnike i isto tako, želim da ti ljudi koji su evo imali nesreću u životu, da se osjećaju dobro i da im ovaj novi prostor pruži svu moguću skrb i da se osjećaju puno bolje nego što su danas bili raspoređeni na nekoliko mjesta sad će imati jedan kvalitetan prostor. Hvala lijepo.
Hvala. S ovim smo završili pojedinačnu raspravu. Završnu raspravu u ime Kluba zastupnika Domovinskog pokreta ima uvaženi zastupnik Stipo Mlinarić.
Hvala potpredsjedniče sabora, poštovana pravobraniteljice. Ono što sam rekao na kraju svog prvog izlaganja za ratne vojne invalide da bi volio da se izjednače civilni invalidi, to sam govorio iz srca, u meni ćete uvijek nać saveznika da to podržimo i u Domovinskom pokretu. Ovdje moram spomenuti dva pozitivna primjera, a za njihovo spominjanje imam suglasnost osoba o kojima govorim. Prije nekoliko godina Smiljan Jović nije vam se želio obratiti za pomoć glede radne terapije za svog sina Marina koji je autist, a trebao mu je bilo kakav savjet. g. Jović odlučio je učiniti sam nešto za svog Marina i tako je uz pomoć jedne stručne osobe u udruzi osmislio izradu ukrasnih sapuna. Putem te terapije nekoliko osoba s invaliditetom pronašlo je sebe i osjetili su se korisnim osobama. Nakon toga g. Jović zamolio je jednog poslodavca za dodatnu radnu terapiju, ali Marin ubrzo je pokazao svoju sposobnost i kapacitet i poslodavac je odmah počeo inzistirati na Marinovu zapošljavanju. I tako je Marin zaposlen i u udruzi pomaže u izradi ukrasnih i mirisnih sapuna. Poštovana gđo. pravobraniteljice, i vi i ja poznajemo Ivanu Nikolec jednu veselu djevojku koja poput vas gđo. Slošnjak nije u stanju pomaknuti ruke, obrisati vlastite suze. Djevojka Ivana Nikolec vas je u dva navrata molila da pokrenete pitanje o stambenim jedinicama za najteže kategorije osoba s invaliditetom koje poput vas dvije ne mogu micati ni rukama ni nogama nažalost. Vi joj niste odgovorili, ali Ivana ne odustaje i poručuje svima ako ne mogu pomoći sebi, mogu drugima. Danas je Ivana predsjednica udruge „Leptirić“ iz Metkovića i svaki svoj slobodni trenutak koristi za pomoć toj djeci. Biti osoba s invaliditetom nije ničiji izbor, ali to je povjerenje koje se ukazuje iznimno hrabrim osobama. To je izazov koji vas ističe jer je svaka osoba s invaliditetom i dijete s teškoćama u razvoju posebno kao jedinstvena osoba. Ivana nije osoba koja treba sažaljenje, Ivana ne treba privilegije, ni beneficije. Ivana jednostavno živi i odoljeva svim izazovima koje je pred nju stavio svevišnji. Ivana je hrabrost kojoj se ja klanjam. Ipak ono što je mene najviše fasciniralo kod Ivane jest njezin, jest, jeste jedna njezina misao kojom kaže „dok mislim i odlučujem ja nisam osoba s invaliditetom“, pazite, dok mislim i odlučujem, u jednoj riječi tako puno je toga rekla. To je Ivana Nikolec, djevojka iz Šarić Struge kod Ploča, mlada djevojka koja svojom upornošću mnoge nadahnjuje. To je mlada djevojka koja se ne uklapa već se ističe. Na kraju ovog mog izlaganja bih rekao, iako prihvaćam ovo izvješće za osobe s invaliditetom i djecu s teškoćama u razvoju koje je iznijela gđa. Slošnjak, kolegice i kolege, a i vi pravobraniteljice Slošnjak, želim zamoliti sve nas da prilikom svake važne odluke, prilikom svakog zakona o kojemu glasamo, sjetimo se kako u ovoj zemlji žive osobe koje se kreću pomoću invalidskih kolica, pomoću štaka, osobe koje su gluhe i nagluhe, slijepe i slabovidne, osobe koje žive različite intelektualne izazove i na kraju sjetimo se kako u ovoj zemlji Hrvatskoj žive osobe koje ne mogu pomaknuti ruke, osobe koje ne mogu obrisati i vlastite suze. Hvala vam lijepo.
Hvala. Slijedeća završna rasprava uvažena zastupnica Ljubica Lukačić u ime HDZ-a.
Zahvaljujem poštovani g. potpredsjedniče. Pa evo na kraju ovog, ove reći ću danas malo duže rasprave nego inače, nisam u svom izlaganju u ime kluba spomenula poštovana pravobraniteljice naravno Klub HDZ-a će podržati vaše izvješće. Kao što sam rekla, mislimo da je dobro i potrebno svima nama kako bi nas upozoravalo na stanje kakvo je i kako bi nas upozoravalo i potaknulo, rekla bi, na sve ono što moramo činiti. Danas smo ovdje čuli puno toga, malo nas je u sabornici, ali ja to neću posebno isticati, meni je ipak jako, jako drago da se danas u raspravu o izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom uključilo više zastupnika nego obično. Žao mi je što sa strane oporbe pljušte samo kritike. I oporba je bila u mogućnosti u jednom periodu nešto učiniti. Vještačenje je danas ovdje spomenuto nekoliko puta, puno, puno puta rekla bi. Dakle, 2014.g. donijeli smo Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom i Zakon o jedinstvenom tijelu vještačenja, to su ključni dokumenti. Nakon toga smo donijeli Uredbe o metodologijama vještačenja itd. Tada, tada su učinjene pogreške koje sad moramo ispravljati. Morate znati što god mi ovdje rekli, dok ne donesemo zakone kvalitetne u kojima će jasno biti naznačeno tko je osoba s invaliditetom i dok ne budemo imali dokumenat o tome nećemo moći donijeti ostale propise na kvalitetan način. Ja znam da ovo što ja sada govorim je mnogima možda malo i nejasno, ali kad mene sada pitate jesam li ja osoba sa invaliditetom ja ću vam donijeti sve svoje dokumenta, garantirano da će svi zastupnici reći ne nije i tako kad se dogodi ne daj Bože nekoj osobi s invaliditetom neki sudski postupak ona ne može dokazati da je osoba s invaliditetom jer će jednom dokazivat rješenjem o tjelesnom oštećenju, drugi put nalazom i mišljenjem o vještačenju koji ne može biti dokaz, pravnici to znaju, nalaz i mišljenje može biti samo podloga za donošenje rješenja. Ja se nadam odnosno uvjerena sam da ćemo to u mandatu ove Vlade riješiti. Ovom prigodom željela bih pozdraviti sve osobe s invaliditetom koji su gledali ovu raspravu, očekujem da budu od pomoći i meni i pravobraniteljici. Sigurna sam da pravobraniteljica čini sve kako bi osobama s invaliditetom pomogla u ostvarivanju njihovih prava, to se trudim činiti i ja, uvijek će biti onih koji nisu u potpunosti zadovoljni, a ovom prigodom još moram zahvaliti predsjedniku Vlade i svim ministrima u Vladi koji iako, kao što je rekao kolega Ćelić, sam ponekad ja njima i možda malo i naporna, ipak me slušaju i ipak čine ono što je u datom momentu moguće kako bi donijeli kvalitetne propise da život osobama s invaliditetom bude bolji i kvalitetniji. Preostaje nam i dalje samo raditi, ja vjerujem da ćemo zajedničkim snagama u ovoj sabornici učiniti doista zakone boljima i kvalitetnijima. Hvala vam lijepa.
U ime predlagatelja, uvažena pravobraniteljica Anka Slonjšak.
Poštovani saborski zastupnici, poštovani potpredsjedniče sabora, pa evo svima vama zahvaljujem na raspravi i na svemu onome što činite, a nadam se da možete i još više nego što činite danas za osobe s invaliditetom, za njihove bližnje i za sve one koji čine podršku da bi uopće mogli biti uključeni u zajednicu i živjeti ovaj život, bez obzira da li su to stručnjaci ili osoblje kao što sam rekla ili članovi obitelji. Što se tiče, ostala sam samo možda, osjećam da sam, da nisam odgovorila na možda neka pitanja, ali bi željela istaknuti ovako. Da mi smo kao ured, kao što sam rekla kraj 2019. godine podnijeli paralelno izvješće odnosno izvješće u sjeni UN Odboru za prava osoba s invaliditetom upravo ukazujući na stanje i položaj osoba s invaliditetom u RH u različitim aspektima naglašavajući i pozitivno ali i negativno odnosno nedostatke koji nisu učinjeni od preporuka koje su upućene 2015. godine. Ono će biti objavljeno na web stranicama, nismo ga zapravo objavljivali dokle god nismo dobili odgovor od Odbora za prava osoba s invaliditetom, nismo ga dobili ni danas, ali smo dobili neke određene preporuke koje idu prema RH što treba učiniti da bi podnijela to izvješće koje treba podnijeti periodično. Što se tiče općenito, željela bi reći da osobe s invaliditetom ne mogu imati svi ista prava, ne mogu imati linearno svi isto jer to nije pravedno. Svaka osoba s invaliditetom je za sebe, svako dijete s teškoćama je za sebe i kao individua i kao pojedinac, dokle mi zakonski ne uredimo i podzakonski akte na način da ti, te osobe dobe doista ono što im je potrebno dotle ćemo imati probleme o kojima govorim već punih 12 godina. Ne može svaka osoba dobiti jednaka invalidska kolica, jednake kvalitete i jednake cijene, ne može svako dobiti istu količinu odnosno isto vremensko razdoblje za asistenta u nastavi za videćeg pratitelja, za ne znam tumača itd., svi smo mi individue, svako ima svoje potrebe i sukladno tim potrebama i sposobnostima trebaju se odlučiti i donijeti određena prava kao i određena vrsta podrške. Godinama smo slušali da se asistenti u nastavi sufinanciraju na određeni način da oni ne mogu biti zakonski regulirani. Doživjeli smo da je donesen pravilnik o pomoćnicima u nastavi i stručnom komunikacijskom posredniku kao i što su unutra uvedeni svi ostali kriteriji i ostalom, međutim suočavamo se sa problemom plaćanja, suočavamo se sa niskim primanjima, suočavamo se sa kriterijima koji proizlaze iz Zakona o radu, sa nomenklaturom zanimanja, mi danas još uvijek nemamo asistenta u nastavi u nomenklaturi zanimanja, ali isto tako to će nas čekati i za asistente bez obzira da li će to biti netko tko će biti njegovatelj, asistent kao pratitelj ili neka druga vrsta asistencije. Ovo što ste gospođo Lukačić na kraju predložili zajedničku suradnju, apsolutno podržavam, ali prema vama isto tako željela naglasiti s obzirom da ste u stranci koja je aktualna i vlast da jednostavno i vi svojim utjecajem još više činite da svi ovi zakoni odnosno rasprave o kojima ja konstantno govorim, ako mi se budemo primili posla i kontinuirano radili na određenim promjenama tu nije pitanje samo asistencije, tu je pitanje znaka pristupačnosti. Mi imamo izuzetno puno pritužbu zlouporabe i nepropisno parkiranje, imamo problem općenito s osiguravanje tog prava, o tome kako ga dobiti, to je tolika administrativna procedura kao da radiš, lakše dobiješ putovnicu i osobnu iskaznicu nego znak pristupačnosti, to traje mjesecima. S druge strane imamo pravo na oslobađanje plaćanja cestarine, sad se uređuje prolazak autoputom još nije rečeno kako će biti uređeno za pitanje za osobe s invaliditetom. Svi bi željeli imati tu smart karticu, pa ne mogu svi imati smart karticu neke stvari moraju biti kompenzacija. Mi nemamo danas riješeno pitanje međugradskog prijevoza, prometa, nemamo pitanje međužupanijskog, nemamo pitanje željeznica. Da, ima pomaka, imamo mi sve više i više određenih prilagodbi, rade se prilazne rampe itd., ali i dalje osobe s invaliditetom u Hrvatskoj su u mnogim krajevima nevidljivi ljudi jer jednostavno nemaju priliku izać, nemaju priliku se kretati, niti nemaju priliku uključit se bez obzira što žele činit ili radit. I htjela bi još na kraju reć za udruge, udruge čine jedan veliki dio ovoga cjelokupnog sustava i mi imamo jedno veliko pred nama zadatak donijeti Zakon o sustavnom financiranju jer dokle god mi nemamo plaćanje hladnog pogona i omogućavanje da udruge opstanu i njihovu opstojnost osigurat dotle ćemo imati problem jer postoji velika opasnost od ukidanja i gašenja udruga koje danas čine produženu ruku državi i mnoge od njih pružaju udruge od prioritetne važnosti za djecu s teškoćama u razvoju i u lokalnim sredinama su mnogi od njih jedini nositelji određenih pružanja socijalnih usluga tim građanima. I na kraju željela bi reć da na saborskim zastupnicima je jako veliki zadatak, neki su od vas stariji, neki su novi, ali mislim da svi vi trebate se što više educirati i informirat i posjetiti različite ustanove, različite institucije, udruge i razgovarat o pitanjima osoba s invaliditetom jer osobe s invaliditetom su dio ovog društva i kao takve zaslužuju apsolutno punu pažnju i podršku, a što se tiče slijedećeg izvješća ono će doći vrlo brzo. Nažalost pandemija svoje čini, mnoge osobe s invaliditetom su zatvorene u svojim mjestima gdje žive, a najteže je onima koji žive u ustanovama socijalne skrbi i ovom prilikom doista im poručujem da, jako mi je to teško govoriti jer osjećam kolko je, kolko je njima teško, da činimo sve kao pravobraniteljstvo, da im doista omogućimo pravo na kretanje jer smatram da je to jedno od najvažnijih prava u ovom trenutku da mogu izać i da ne proživljavaju jednu zatvorenost i zapravo preživljavanje u tim ustanovama. Evo, hvala.
S ovim smo iscrpili raspravu. Zaključujem raspravu, glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.