Poštovane dame i gospodo narodni poslanici,nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 155 prijavljenih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u salim, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodna poslanika da možemo da nastavimo rad. Sprečeni su da sednici prisustvuju, i to su se prijavila samo dva narodna poslanika, to su Milisav Petronijević i Đorđe Komlenski, ostali su verovatno tu. Nastavljamo zajednički, načelni, jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 1. do 27. dnevnog reda. Juče smo čuli ovlašćene predstavnike predlagača. Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici žele reč? Narodni poslanik, Goran Ćirić. Izvolite.
Poštovana predsednice parlamenta, poštovane gospođe i gospodo ministri, koleginice i kolege, evo, opet imamo saziv za 24 sata, sa 27. tačaka dnevnog reda. Jasno je da vreme ovlašćenih predstavnika od 20 minuta dozvoljava 40 sekundi po svakom zakonu. Dakle, nije moguće razgovarati o svakom zakonu niti govoriti o detaljima, što nama pokazuje da zaista nije bilo spremnosti da zajedno radimo na, eventualnom, poboljšanju predloženih zakonskih predloga. Siguran sam da se i mnogi od vas slažu sa tim da to nije dobar pristup i da ste u ovim u klupama onako kako mi sedimo ovde, verovatno ne biste bili zadovoljni da na takav način dobijete priliku da analizirate sve ove zakone i date doprinos u ovoj raspravi. Ali, to nije prvi put i ja ću ovde stati o primedbama na proceduralne stvari, ali mislim da nisu samo proceduralne stvari, nego zaista suštinske. To je pitanje poštovanja parlamenta i želje da zajedno donosimo neka rešenja koja će popraviti moguće stvari. Zato ću govoriti o grupama zakona ne ulazeći u njih pojedinačno, i možda ću dva zakona detaljnije obrazložiti, zavisi od vremena. Jedna grupa zakona se odnosi na odlaganje primene zakona i ja ću pročitati o kojim se zakonima radi, pre svega odlaganje rokova primene. Oko rokova smo se ovde zajedno dogovorili i Vlada je nama svojim predlogom zakona predložila te rokove. Mi smo poverovali u dovoljnu efikasnost da će oni biti realizovani i većina je izglasala te zakone prihvatajući upravo te predloge. Sada dobijamo nazad četiri ili pet zakona u kojima se traži odlaganje primene tih zakona. Pre tri godine smo raspravljali o Zakonu o javnoj svojini, jednom od suštinskih zakona iz seta zakona koji moraju da urade svojinske odnose u Republici Srbiji. Tada smo govorili, ako nije bilo spremnosti i niti kapaciteta, pre svega lokalnih samouprava, javnih preduzeća, AP, da do kraja primene usvojene zakone, podsetiću vas, negde 20. septembra 2011. godine je usvojen Zakon o javnoj svojini, sa rokom od tri godine, tri godine primene, kasnije smo posle tri godine, 2014. godine usvajali produženje tog roka, i evo sada smo ponovo na poziciji da usvajamo novo produženje roka istog zakona. Šta nam to govori u suštini? Na Odboru za budžet i finansije smo o tome razgovarali i sa gospođom ministarkom Brnabić, a to je da li je Vlada odgovorna za neefikasnost lokalnih samouprava koje ne uspevaju sprovedu ono što je neophodno da bismo onda primenili na pravi način i zakone koje smo, evo, i juče većina usvojila neke od zakona, kao npr. Zakon o privatnom-javnom partnerstvu, koncesijama, o komunalnim sistemima, a kako ćemo ući u privatna-javna partnerstva u komunalnim sistemima na nivou lokalnih samouprava, ili dati te sisteme na koncesiju, ako ne znamo šta je kapital i šta je vlasništvo tih istih lokalnih samouprava i javnih preduzeća. Sada, raspravljamo o tome da odložimo dalje, za godinu dana rok za primenu ovog zakona. Podsetiću vas, i o tome smo razgovarali 2012. godine, ova većina je pobedila na izborima, dobila priliku da vodi Republiku Srbiju. Tada je bilo čuveno upodobljavanje lokalnih samouprava i koalicija sa centralnim nivoom vlasti, uz obrazloženje da će to biti mnogo efikasnije, da će to biti sinhronizovani rad i lokalnih samouprava i Vlade Republike Srbije. To se uradilo u mnogim lokalnim samoupravama, negde zaista na legitiman način sa velikom podrškom, ali negde te podrške nije bilo, nego je bilo formirano i drugih koalicija i ljudi koji su dobili podršku sa lokala, ali su oni na silu promenili i taj deo koalicije na lokalom nivou. Govorim sada o toj odgovornosti. Pa, da odgovornost je ove većine za tih od 2012. godine, a evo sad ulazimo u 2017. godinu, četiri i po godine mogućnosti da se primene ovi zakoni. A ta odgovornost je i na ovoj Vladi, odgovornost je i na ljudima koji vode lokalne samouprave, na koalicijama i pre svega političkim koalicijama koje na taj način rade. Šta još nama govori? Da li smo spremni da nastavimo proces reformi u Republici Srbiji kada imamo odlaganje Zakona o javnoj svojini koji dotiče lokalne samouprave tamo gde se odvija realni život i tamo gde treba obezbediti sve komunalne potrebe ljudi, čistu pijaću vodu i snabdevanje toplotnom energijom i tretman čvrstog otpada i mnoge druge stvari i predškolske ustanove i škole, a da nismo napravili za ove četiri i po godine ka mogućnosti da podstaknemo lokalni ekonomski razvoj i mnogo pouzdanije izvore prihoda za lokalne samouprave, što je bila tendencija donošenja ovih zakona. Mi sada ovde sedimo, raspravljamo o mnogim zakonima koji mogu da budu dobri, odlični ili manje dobri, ili loši, ali šta nam vredi ako, evo, četiri i po godine nema realizacije jednog ovakvog zakona? Na šta se svodi? Urediti na pravi način te registre, znam da su nekompatibilni u mnogim opštinama i gradovima, da ih treba centralizovati, ali su tehnologija i informacione komunikacije toliko napredovale da je to za četiri i po godine bilo moguće uraditi. Dakle, to je jedna od oblasti. Druga oblast je, evo, primena Zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu plata za poslove u javnom sektoru, druga je Zakon o javnim medijskim servisima, Predlog zakona o izmeni Zakona o privremenom uređenju načina naplate takse za javni medijski servis, zatim, Predlog zakona o uređenju sudova. Imamo različite oblasti, pravosuđe, nedovoljno efikasno, i pitanje, da li ovde, pošto resorna ministarka nije prisutna, da li ovde ispunjavamo agendu koja je potrebna zbog otvaranja Poglavlja 23. i da li ovo odlaganje utiče i na naš put, efikasni put ka integracijama u EU? Za to smo se ovde u većini složili. Mnoge reforme, mnogi zakoni se očigledno odlažu i očigledna je jedna stvar. Ja mislim da svima nama je jasno. Sa setom ovih zakona mi smo sigurni, dakle, poslanički klub DS, da je ovo set predizbornih zakona i da ćemo imati ne samo predsedničke, nego i parlamentarne izbore naredne godine, jer svi teški reformski potezi koje je trebalo povući od prvog 1. januara 2017. godine se odlažu za 1. januar 2018. godine, ili za sredinu godine, baš upravo posle najavljenog termina predsedničkih i parlamentarnih izbora, jer nije popularno sada prekršiti obećanje predsednika Vlade koji je rekao da će ukinuti pretplatu na RTS od 500 dinara, a sada vraćati tu taksu, pa ćemo produžiti neko hibridno rešenje koje u ovom trenutku imamo i napraviti održivi način i sistem finansiranja javnog servisa, da odlažemo i reforme oko javne svojine, oko javnih preduzeća i ja mislim da je svima nama jasno. Ali, ta privremenost u suštini ima dve tačke koje definišu privremenost. To je početak pripreme i primene i kraj te privremenosti, termin kada se ona završava. Šta imamo kao primer? Da imamo stalno odlaganje onog termina kada ona prestaje. Znači više nije privremeno. Stvarno ulazimo u neka rešenja koja nisu privremena, jer očigledno ovo sada postaju trajna rešenja. Matematički gledano, imamo početak i imamo poluupravu koja nema taj kraj i koja ide u nedogled u vremenskom smislu. To isto važi i za zakon o smanjivanju plata, o privremenom smanjivanju plata i penzija. Nema privremenog smanjivanja plata i penzija, kao i kod ovih zakona gde potvrđujemo da sve veći broj zakona dobija predlog i rešenje dopunu i izmene zakona – produžava se rok. To neće doprineti nikakvoj efikasnosti. I sami ste svesni i razgovarali smo o tome. Stalno produženje rokova, evo, recimo, gradonačelnicima, predsednicima opština, gradskim i opštinskim većnicima je poruka – dobro, nema nikakvih posledica, može da se produži. To imamo kao poruku u ova dva ciklusa produženja za tri godine, pa evo sada još za godinu dana. Toliko o ovom setu zakona. Druga karakteristika svih ovih zakona koji su predloženi je novo zaduženje, novi zajmovi, podizanje nivoa javnog duga. Ja ću poći od, ministar Vujović nije tu, ali državni sekretar je tu i nadam se da ću dobiti odgovor, da smo svi u javnosti čuli juče zvanični podatak da je javni dug za novembar mesec 24,71 milijarda evra, što iznosi 72,4% BDP. Nikada se, i o tome smo razgovarali kod usvajanja budžeta, nikad ili vrlo retko čujemo apsolutne iznose BDP Republike Srbije. Lako je izvesti koliki je BDP iz ova dva podatka, znači, 34 milijarde evra ili 34,1 milijarda za 2016. godinu. Zbog čega govorim o ovome? Ako imamo projekciju od 3% rasta za 2017. godinu, to je oko jedna milijarda, neka bude 1,1, manje je od toga, znači da u narednoj godini, u 2017. godini očekujemo onda iz ovih podataka 35,1 milijardu BDP u Republici Srbiji. Mi smo ovde glasali za budžet za 2017. godinu sa projekcijom od četiri hiljade i 400 milijardi dinara i stalno se govorilo o toj cifri, kada pretvorite to u evre, to je 35,7 milijardi po aktuelnom kursu, znači, negde između 35,7 milijardi i 35,1 milijardi, postoji samo 0,6 nečega, a to je 0,6 milijardi, a to je 600 miliona evra. Onda se postavlja pitanje koliko su onda realne projekcije budžeta i svega onoga o čemu smo odlučivali pre par nedelja. Dug „Petrohemije“ od 105 miliona evra, koji se pretvara u javni dug, povećava upravo ovaj dug od 24,7 na 24,8. Zaduženja, i opet serija predizbornih predloga zakona, zaduženja oko izgradnje puteva. Lepo je graditi puteve, ali smo predlagali i razgovarali o odgovornosti svih nas. Dajte nam predlog mera na koji način ćemo upravljati javnim dugom, jer je zakonska obaveza Vlade po Zakonu o budžetskom sistemu da kod svakog usvajanja budžeta predloži i set mera oko saniranja visine javnog duga, onoga što je iznad 45% učešća u BDP. Mi sada bez tih konkretnih predloga i bez te analize donosimo nove zakone u kojima se zadužujemo za nekih verovatno, u stvari podižemo javni dug za nekih verovatno oko 500 miliona evra. Dakle, mislim da je potreban viši nivo odgovornosti. Možda ćete vi imati odgovore na ova pitanja, ali da bismo dobili prave odgovore, mislim da je bilo potrebno i više vremena i više razgovora o svakom od ovih zakona. Ono što je zanimljivo i što je veliki deo javnosti u Srbiji, posebno mladi ljudi su zaboravili, je nešto što nas podseća na devedesete godine. Pošto ovde imamo negde granicu – od dvehiljadite su došle neke demokrate, neki ljudi koji su upropastili do tada tako sjajno uređenu državu. Stalno se emituje ta vrsta poruke u ovoj Skupštini. Mi imamo set zakona u kojima sada saniramo i pretvaramo u javni dug samo deo obaveza za staru deviznu štednju. Zaboravili smo na taj termin. Imate staru deviznu štednju i imate novu deviznu štednju. Ono što je stara devizna štednja više nije vaše. Zamislite državu u kojoj radite čitav vek, štedite, verujete u svoju državu, verujete u svoj bankarski sistem, položite svoju štednju, i onda vam ta ista država sutradan, kad se probudite ujutru, kaže – e, to što ste imali, to više nije na raspolaganju, to je stara devizna štednja i ne možete da podignete i raspolažete svojim novcem. Govorim o tome, jer evo posledica koje nas uvode u stalne rasprave te vrste. Jasno je, ovo treba rešiti i ovo je počela da rešava Vlada predsednika Vlade Zorana Đinđića 2002. godine, kada je donesen Zakon o vraćanju stare devizne štednje u periodu do 2016. godine. Ja nisam čuo ni od koga od vas ili se nadam da ću ovde čuti reči – bravo za ovaj potez, jer ste ispravili jednu veliku nepravdu koja je užasna po čitavu Srbiju, a posebno po građane koji su izgubili svoj novac, koji nisu mogli da dođu do svog novca, ali i velikim delom izgubljeno je poverenje čitave poslovne zajednice. To su užasne posledice. Sada ih lečimo. Treba ih izlečiti, treba nastaviti, ali je procenjeno oko 200 miliona evra plus nekih 80 miliona evra stranim državljanima koji su ostali bez svoje devizne štednje u ekspoziturama banaka koje su imale sedište u Republici Srbiji. Mislim da iz ovih zakona možemo da vidimo i važno je podsetiti se zbog čega imamo problema sa našim budžetom i sa realizacijom tog budžeta. Kada je upropašten taj PIO fond? Kada smo ušli u te probleme i šta su nam je donelo upravo takvo vođenje države i 4,2 milijarde devizne štednje koja se pretvara u javni dug od 1992. do 2002. godine, sa posledicama koje se leče, evo do danas, do kraja 2016. godine sa ovom sednicom i gde ispravljamo sve te stvari koje se najčešće pripisuju onima koji su do 2000. godine preuzeli odgovornost za ovu državu? Zato mislim da je mnogo važno da ovde, ne tražeći stalno alibi, ova Vlada i ova skupštinska većina preuzmu odgovornost i jasno kažu – da, neefikasni su nam sistemi koji ne mogu da primene zakone koje smo ovde usvajali. Imamo nedovoljno kapaciteta, a ja vam tvrdim da je najvećim delom razlog tih nedovoljnih kapaciteta upravo prekrajanje najčešće volje onih koji su, pre svega, 2012. godine glasali na tim lokalnim izborima. Neka vrsta kontinuiteta u svim institucijama mora da se obezbedi, neka vrsta kontinuiteta, pre svega u institucijama. Ne govorim o političkom kontinuitetu, govorim o snazi institucija koje će imati dovoljno mogućnosti, dovoljno intelektualne snage da realizuju ove zakone. Još jednom kažem, možemo sjajne zakone da donosimo, ali očigledno je i pokazuje se da imamo hroničan pad, zabrinjavajući pad kapaciteta institucija na svakom nivou. Mislim da na takav način treba razgovarati u traženju rešenje. Još jednom kažem, obeležje ove sednice je 27 zakona za 24 sata koje treba obraditi, set zakona koji govori odlažemo primenu zakona koje smo ovde usvojili sa poverenjem predlagača, a to je Vlada Republike Srbije, da će ispuniti te rokove, a mi digli ruke za te zakone i očigledna nespremnost i nedovoljni kapaciteti da se to realizuje i, treće, podizanje javnog duga i dalje. Od 2012. godine javni dug iz maja meseca 15 milijardi evra raste. Evo ponovo se vraća. Pao je u nekom trenutku pa narastao do 25 milijardi, pa u nekom trenutku na 24,2. Sada sa zvaničnim podatkom je na 24,71, a sa ovim novim zakonima, koji će se izglasati verovatno u toku ove nedelje, imamo rast javnog duga koji će ponovo premašiti 25 milijardi dinara. Kada govorimo o budućnosti naše dece, o tome na koji način odlučujemo u ovoj skupštinskoj sali, brinući o tome da li trošimo budućnost naše dece ili ne, da li smo odgovorni za ove poteze, mislim da je važno reći upravo tu poruku. Imate prava, ja vam to kažem, imate prava da u jednom trenutku kažete – da, mi smo odgovorni. Nisu odgovorne one tamo prethodne vlasti ili kažite – e, ona prethodna vlast, 1992. godine, je ukinula staru deviznu štednju i onemogućila ljude da primaju ono što su zarađivali godinama, a znate i sami ko je tada činio koaliciju i činio vlast u Srbiji.
Hvala. Potrošili ste vreme. Reč imaju Branislav Nedimović i Aleksandra Tomić, kao ovlašćeni.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani poslanici, pre svega zbog javnosti moramo reći nekoliko činjenica koje se tiču budžeta, a vezane su za informacije koje su malopre navedene. Mislim da je jako važno razlikovati nominalni rast od realnog rasta. Nominalni rast koji je uključen u budžet za 2017. godinu predviđa realan rast koji je ostvaren i koji je rast, u stvari, BDP u odnosu na 2,8%, koliko je on iznosio za 2016. godinu, ali isto tako jako je važno ukalkulisti stopu inflacije. To je upravo ono o čemu ste vi pričali. Onih 600 miliona kažete da fali, pa to je to. Kroz to je ukalkulisan nominalan rast jednako je realan rast plus inflacija. To je sve inkorporirano u budžet za 2017. godinu i mislim da je jako važno zbog javnosti da se zna da ovaj budžet za 2017. godinu, koji je usvojen pre nekoliko dana, i od strane Fiskalnog saveta i od strane MMF je ocenjen kao dobar i numeričke cifre su apsolutno tačne. Molio bih vas da ne dođe do tih informacija, da se ne iznose informacije koje nisu u potpunosti tačne. Što se tiče zaduživanja, vi kažete da će biti povećano zaduženje na osnovu ovih predloga zakona koji se nalaze na dnevnom redu. Podsetiću vas samo na jednu stvar, 1,1 milijardu evra je napravljen veći BDP u 2016. godini. Neće biti uvećanja zaduženja, čak ta stopa zaduženja ima tendenciju pada, što je dobro i kroz sve ove zakone koji će se usvojiti u danu za glasanje neće rasti dug Srbije, i to je jako važno reći. Što se tiče treće stvari, a ona se odnosi na javnu svojinu, mislim da ste vi bili u lokalnoj samoupravi, radili ste taj posao, radili ste posao u javnom preduzeću i znate koliko je teška problematika evidentiranja javne svojine. Trideset, četrdeset godina, gomila stvari je bila evidentirana na mesne zajednice, na različite OUR-e, SOUR-e i ne znam više ni ja koje pravne oblike. Postupak je jako blizu kraja. Utvrđeno je prošle godine, pardon, ove godine posebna aplikacija u okviru direkcije za imovinu koja će se baviti dodatnim evidentiranjem imovine. Veliki broj lokalnih samouprava je završio ovu svoju obavezu. Imamo jedan mali problem sa jednim malim brojem lokalnih samouprava i sa dva javna preduzeća, i to je sasvim dovoljno vremena da se razreši ova stvar. Mislim da je jako važno reći da su ovo teški poslovi, ali poslovi koji se moraju završiti. Vlada Srbije ovim pokazuje spremnost da ih završi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministri, kolege poslanici, današnji dnevni red je dnevni red o kome ćemo raspravljati i sadrži 27 tačaka, gde je više od 15 praktično predlog odbora iz oblasti Odbora za finansije. To govori o tome da su oblasti iz kojih su ostale tačke direktno vezane za finansije. Dve tačke koje su vezane za RTS, praktično plaćanje taksi iz kojih će se finansirati RTS, jer ukoliko ne usvojimo ovakve predloge, neće imati četiri milijarde u budžetu i RTS neće imati iz čega da se finansira. Prema tome, i druge tačke koje su predložene takođe su direktno vezane za finansije. Sledeće tačke koje su jako važne jesu autentična tumačenja vezana za imovinu, a koje direktno utiču na oblast finansija, kao i predlozi koji se odnose na institucije koje su u nadležnosti Skupštine Srbije. Zbog toga treba reći danas da ne izglasavanjem ovakvog dnevnog reda, znači suprotstavljanjem, pokazujemo da ne želimo da konstituišemo institucije koje su u nadležnosti rada Skupštine Srbije, da ne želimo da rešavamo probleme građana Srbije iz prošlosti, kao što je stara devizna štednja. Znate, neki ljudi su presavili tabak, tražili od Međunarodnog suda, dobili međunarodne presude, da im se isplati stara devizna štednja. To nije bilo verovatno u vreme do 2012. godine, jer neko nije hteo da rešava takve probleme, ali da država ne bi gubila 40 miliona evra više, nego što bi dala sada, onda je bolje da danas raspravljamo o tome i da izglasamo ovakve zakone. Treća stvar je onaj deo koji se odnosi na evropske integracije. Svesni smo toga da moramo mnoge stvari iz oblasti pravosuđa i pravosudnih zakona da rešavamo i takve zakone do 1. januara moramo da izglasamo. Prema tome, ova sednica rešava probleme građana, takođe direktno je vezana za oblast budžeta i posledica je praktično izglasavanja budžeta u ovoj Skupštini i mislim da je sa potpunim opravdanjem danas na dnevnom redu ono što imamo da razgovaramo u domenu rešavanja problema od koga će svi građani Srbije imati korist. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, dame i gospodo ministri, koleginice i kolege narodni poslanici, i sam lično, i Poslanička grupa kojoj pripadam Nova Srbija je potpuno saglasna sa obrazloženjem predlagača o hitnosti donošenja ovih izmena i dopuna, pre svega, zakona do 1. januara 2017. godine i mi ćemo u Danu za glasanje podržati ove predloge. Ono što bih hteo lično da se osvrnem na par stvari vezano kod samih predloga, a evo moram da kažem, sada sam malo i povučen i diskusijom mog prethodnika, jesu određena pomeranja rokova, pre svega, kod stvari koje je trebala lokalna samouprava da uradi, a to su, malo pre smo čuli, izmene i dopune Zakona o javnoj svojini. Ovde je ministarka za lokalnu samoupravu i hteo bih odmah da se osvrnem i na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, koji se dobrim delom odnosi na lokalne samouprave. Imali smo prilike prethodnih dana i meseci da čujemo i od premijera Vučića da, nešto što smo očekivali u 2016. godini, a to je Zakon o platnim razredima, da se on neće doneti u 2016. godini. Želeo bih od vas, a mislim i da građani Srbije očekuju realno date rokove, kada ćemo na jedan jedinstven način moći da uredimo plate u javnom sektoru. Tu ne mislim sada samo na lokalne samouprave, na opštine i gradove, već mislim i na javna preduzeća i na plate zaposlenih u resornim ministarstvima. Ovo mislim da je veoma značajan podatak za sve ljude koji su zaposleni, a takvih ima više stotina hiljada, jer mislim da ono što smo govorili, a to je da za jednaki rad koji dajete, bez obzira da li ste vi na nekom šalteru u opštini u Beogradu ili Vlasotincu, ili Trgovištu ili ne znam gde, mislim da treba da se dobiju jednake zarade. Prosečne plate u Beogradu, životni standard i sve ostalo, da li može da se meri sa nekom manjom opštinom iz unutrašnjosti je drugo pitanje, ali Ministarstvo mora na jasan način da izađe sa predlogom rešenja plata u javnom sektoru i da se to pitanje jednom skine sa dnevnog reda. Ovde je moja koleginica Aleksandar Tomić, malopre rekla, kad se tiče produženja rokova, upis i kolega Nedimović, ministar, je o tome govorio, upis javne svojine, gde određene lokalne samouprave kasne, a rekao bih da ovde u ovom trenutku nisu u pitanju lokalne samouprave već javna preduzeća, ali i za jedan broj lokalnih samouprava moram da kažem, određena olakšanja, ne želim da izigravam advokata ovde opština, ali suština je da mi već u zadnje dve godine imamo zabranu zapošljavanja u javnom sektoru. Imamo stvarno manjak ljudi koji sve te poslove mogu da urade, i to jeste jedna otežavajuća okolnost. Sa druge strane, mi imamo dosta opština u Srbiji, a i ja dolazim iz jedne takve, iz Topole, gde ste imali po različitim osnovama, posle 1945. godine stvarno jednu divljačku nacionalizaciju i gde sada jasno popisati šta je čije, veoma problematično. Naročito kada još nemamo, a to će već u januaru mesecu 2017. godine, za nekih 10-15 dana stupiti na snagu nov zakon o zadrugama, koji će jasno definisati na lokalnom nivou šta je zadružna imovina, a šta će ustvari biti nešto što će biti potencijalno javna svojina, a to je sada veliki kamen spoticanja u svakoj lokalnoj samoupravi. Sa druge strane, mi imamo još jedno kašnjenje koje se tiče lokalnih samouprava i to nije direktno na dnevnom redu, ali ovde se govori o smanjenom kapacitetu samih lokalnih samouprava, a tiče se prenosa podataka iz crkvenih knjiga u matične knjige u svakoj lokalnoj samoupravi. Tu, takođe, sa tim kasnimo. Zamolio bih, pre svega, resornu ministarku da se tu i pomogne lokalnim samoupravama. Imamo, doduše, jedan stvarno nakaradni zakon koji su donele neke od prethodnih Vlada, a to je da taj posao mogu da rade samo matičari u lokalnim samoupravama. To je veliki problem, jer zakon je propisao da ti matičari imaju završene Pravne fakultet i oni stari koji su se zatekli, ti stari su, nažalost, pri kraju radnog veka i više su na bolovanju nego što rade, i onda taj posao bukvalno nema ovako ko može da uradi. Samo bih da kažem još par rečenica i oko drugog i trećeg predloga izmene i dopune Zakona o medijskim javnim servisima. Naravno, i u kasnijoj raspravi, verovatno će i druge kolege poslanici dosta o tome govoriti. Mogu još jednom da kažem, i u svoje lično ime i u ime Poslaničke grupe koju ovde zastupam, Nove Srbije, da podržim ove izmene. Privremeno finansiranje medijskih javnih servisa, RTS i RTV će biti do 1. januara 2018. godine, obezbeđeno finansiranje. Koleginica je maločas rekla da je to četiri milijarde iz budžeta Republike Srbije u 2017. godini. To ništa nije sporno, plus građani će plaćati tih 150 dinara preko taksi na svako električno brojilo u Srbiji. Govorimo sada konkretno o četiri milijarde iz republičkog budžeta, to vam je negde oko 32 miliona evra, ako bismo sada preveli u evropsku valutu. I to ništa nije sporno. Ono što bih, pre svega, upitao, a ovde bi i da pozdravim, evo verovatno je prvi put ovde, i novog državnog sekretara za informisanje, gospodina Brajovića, i da se prosto nadam da će njegov dolazak u Ministarstvo doprineti da, pre svega, RTS, kao medijski javni servis bude puno bolji. A kad kažem puno bolji, sećam se iz svojih dečačkih dana, i školskog programa, i obrazovnog programa, koji je bio puno bolji nego što je to danas, ne znam da li je tada RTB imala puno više novca nego što ga ima danas, ali mi smo ovde, i moje kolege iz Nove Srbije, postavili više puta i poslanička pitanja vezana za visinu plata zaposlenih urednika u javnom servisu, i to verujte mi, skoro nikada nismo ni dobili. To je nešto što interesuje građane Republike Srbije, na koji način se tačno troše ovi veliki novci koje izdvajamo iz budžeta, na javne servise i u Beogradu i u Novom Sadu. Voleli bismo da onda znamo, razumem velike komercijalne televizije i reklamni program, ali vi sada imate bukvalno i kada je drugi Dnevnik RTS, da imate presecanje sa reklamnim programom, koliko to košta i da li će se ovi novci upotrebiti da se promovišu kulturne, istorijske vrednosti Srbije, da se pomažu sve manifestacije u Republici Srbiji, a nažalost, ne da imamo samo izobilje repriznog programa i moram da kažem, nekada uveče i u udarnim terminima, nasilne filmove koje gledaju deca. To je nešto što stvarno ne priliči nečemu što mi želimo da bude, a to je nacionalni javni servis. Sa druge strane, apsolutno podržavam da on ima siguran izvor finansiranja i zbog toga će i Nova Srbija, u Danu za glasanje, ove odredbe izmena Zakona o medijskom javnom servisu i podržati, uz sve ove primedbe koje sam izneo. Raduje se dolazak nekog ko je toliko dugo godina radio na RTS-u, odnosno na Televiziji Beograd, kao nekoga iz kuće ko će znati dosta stvari u tom servisu da uredi. Ono što sam hteo još da kažem, u ovom uvodnom delu, koliko mi bude vreme dozvoljavalo. To je, već smo pomenuli, i kolege koje su govorile pre mene, obaveze države koje imamo na osnovu stare devizne štednje, vezane za presudu Suda za ljudska prava iz Strazbura iz 2014. godine, iznose tog starog duga koji je nastao tamo do aprila meseca 1992. godine, je negde koliko sam našao ovde u podacima, do 310 miliona evra. Zbog građana Republike Srbije, treba da znaju da se to odnosi na građane iz bivših republika SFRJ, koji su imali deviznu štednju u ispostavama banaka koje su imale središte, imaju ih i danas, u Republici Srbiji. Ova presuda koju sam pominjao iz Strazbura iz 2014. godine, odnosi se na Republiku Srbiju i Republiku Sloveniju. Ali nažalost, kolega je, koji je govorio pre mene pominjao stari režim koji je bio 1992. godine kada su nastali problemi stare devizne štednje, ali nije pomenuo nešto što je pre svega Mlađan Dinkić i njegova tadašnja Vlada radili, a to je da nisu obuhvatili kada su rešavali problem stare devizne štednje, nisu obuhvatili čak ni naše građane određene sa Kosova i Metohije, Crne Gore. To je ono što mi sada moramo da platimo i što je koleginica Tomić već iznela, bolje da to uradimo danas, nego da to radimo za godinu ili dve, ali tada će nas mnogo više i mnogo skuplje koštati. Hteo bih, naravno, i u ovom delu da pomenem, već su kolege iznele, zaduživanje za, pre svega, deonicu autoputa Surčin-Obrenovac. Za nas iz Nove Srbije je veoma bitna stvar, jer smo već u proteklih više od deceniju stalno potencirali izgradnju autoputa kroz Šumadiju, odnosno koridor ka zapadnoj Srbiji. Sada nam je zadovoljstvo da kažemo da će, evo već nadamo se, negde do kraja 2018. godine biti kompletno završena trasa od Beograda, odnosno od Obrenovca, odnosno Surčina ka Obrenovcu, pa dalje dole ka LJigu i do Čačka. Dve stvari, mada ovde nažalost nema predstavnika Ministarstva saobraćaja, odnosno Ministarstva za infrastrukturu, ali zbog građana Srbije bih voleo da čujem da li će ovakav aranžman bilo sa kineskom bankom, bilo sa nekom drugom bankom, biti uskoro pred narodnim poslanicima vezano za deonicu od Čačka ka Požegi? To je nešto što mi isto željni iščekujemo i svi građani koji žive u zapadnoj Srbiji, a to je da se što pre krene sa deonicom i od Čačka ka Požegi i dalje od Požege ka Pešteru ili ka Zlatiboru, sad zavisno koja će se trasa tačno utvrditi, ali bi to bilo dobro da se uradi što pre. Zbog javnosti koja prati ovaj prenos, moram da kažem da su uslovi zaduživanja koje smo dobili od Kineza, a vezano za ovu veoma zahtevnu deonicu od Surčina do Obrenovca, jel tu građani dobro znaju da imamo ona velika klizišta, Umka, i nešto što decenijama nije moglo da se reši, da su veoma povoljni. Mi smo dobili kredit od nekih 198 miliona dolara da 20 godina, odnosno 240 meseci sa kamatom od 2,5% koja je u ovom trenutku najpovoljnija na tržištu. To je nešto što ćemo mi uvek pozdraviti. Jer, ako pravimo nekakvu novu vrednosti, ako pravimo puteve onda apsolutno ima smisla da se država zaduži da bi se 1% na adekvatan način odradio. Zbog toga ćemo naravno podržati i zajmove od Evropske banke za obnovu i razvoj, a tiče se dve deonice na Koridoru 10 kod Dimitrovgrada i Leskovca. Na samom kraju, nešto što me izuzetno i lično interesuje, jer prethodnih, bogami dana i meseci, u ovom parlamentu smo slušali dosta toga i lošeg i ja to prosto moram da naglasim, o radu nezavisnih tela koje smo mi ovde, ili mi ili neko iz prethodnih plenuma izglasao, moram sada da kažem da su ovde ispred nas i kandidati za izbor Saveta Komisije za jačanje konkurentnosti. Zbog javnosti Srbije, uopšte ne znam koliko je ova Komisija koja je veoma značajna, a imamo čitavo jedno poglavlje, poglavlje 8 kod pristupnih pregovora sa EU, koje govori o konkurenciji, koliko je uopšte ova Komisija poznata, a koliko je ona bitna i značajna za sve nas građane Republike Srbije, jer ona treba da stvori takve uslove na tržištu da mi kada uđemo i u veleprodaju i u maloprodaju, da dobijemo određene proizvode po najnižoj ceni, da nemamo dogovorene kartele, da nemamo monopole na samom tržištu, jer ti karteli, ti monopoli imaju naravno za posledicu veliko i enormno dizanje cena. Zbog toga bih ja nešto više rekao o samoj Komisiji za zaštitu konkurencije čiji se jedan član danas, odnosno bira na ovoj sednici, a biće izabran u danu za glasanje. Zakonom o zaštiti konkurencije iz 2015. godine stvoreni su uslovi za izbor prvog saziva Komisije i ona je izabrana u aprilu 2006. godine. Kasnije su doneti podzakonski akti. Naravno, Komisija kada je izabrana bila je, hajde da kažemo, u smanjenom kapacitetu jer je imala samo 15 zaposlenih. Ali, ono što je bitno, da je u ovom trenutku treći saziv Komisije, koju predvodi uvažen prof. Miloje Obradović, i koja se stvarno uhvatila u koštac sa velikim problemima koje je zatekla na srpskom tržištu. Moram i zbog građana Republike Srbije da podsetim da je Komisija prvi put 2011. godine koristila svoje zakonsko ovlašćenje da samostalno izriče sankcije za učinjene povrede konkurencije, odnosno mere zaštite konkurencije. Ukupan iznos određen te godine, koji je kasnije i naplaćen u budžet Republike Srbije, iznosio je 350 miliona dinara. Komisija za zaštitu konkurencije prvi put, to moram da kažem, u istoriji Srbije posle 1945. godine, kaznila i jedno javno preduzeće, to su pogrebne usluge za monopol na tržištu. Po tome je naravno prepoznatljiva. Ono što bih voleo da iskoristim u ovoj mojoj diskusiji jeste da ohrabrim Komisiju da pre svega vodi računa i da ulazi u maloprodajne mreže, jer će samo na takav način moći da pomogne svakom građaninu da te robe i usluge plaća po što nižoj ceni. Naravno, zbog javnosti treba nešto da kažemo o predloženim kandidatima. Nova Srbija će u danu za glasanje podržati kandidata uvaženog pravnika Čedomira Radojčića. To je čovek koji je bio i u prvom sazivu Saveta za jačanje konkurencije i borbe protiv monopola i 2005. godine. On je iskusan pravnik koji ima 32 godine radnog iskustva, radio je i u privredi i u lokalnim samoupravama. Bio je sekretar Skupštine opštine Stari grad, a radio je i više od 10 godina u preduzeću „Ivan Milutinović“ i poseduje iskustvo, poseduje znanje da može da doprinese uspešnijem radu same konkurencije. Još jednom da ponovim da će Nova Srbija u danu za glasanje podržati izmene i dopune predloženog zakona. Hvala.
Hvala. Poštovani poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova, zbog potrebe da Skupština što pre razmotri i donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Primili ste ostavku narodnog poslanika Ivice Tončeva na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj nadležnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Ivici Tončevu, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala predsednice. Kolege poslanici, teško je izabrati neku od 27 tačaka dnevnog reda o kojima imam 20 minuta nešto da kažem. Bilo je zanimljivo slušati ministarku koja je 27 minuta pokušavala da obrazloži onaj deo tačaka dnevnog reda koji se danas nalaze pred nama, koji su došli iz Vlade. Mučila se moram da priznam, dosta, čitajući obrazloženja raznih zakona koji su pred nama pokušavajući da predstavi ono što je za građanima u tim zakonskim rešenjima dobro. Pa je onda rekla – imamo tri zakona gde se samo pomeraju rokovi i ništa se ne menja, samo rokovi. Sada, zašto se pomeraju ti rokovi ministarko. Zašto Vlada nije donela zakon kojim se uređuje radno-pravni status plate i druga primanja zaposlenih u javnim službama, državnim organima itd. na koji se obavezala zakonom donetim u februaru mesecu ove godine, da će biti donet do kraja ove godine? Šta je to sprečilo najbolju Vladu na svetu, na planeti, kako god, kako slušamo svakog dana od njenih članova i njenog predvodnika? Koji su to kapaciteti vama potrebni i zašto vam je sad potrebno još godinu dana da to uradite, a niste uspeli da uradite za ovih deset meseci? Zašto da vam verujemo da će to biti urađeno? Apsolutno nijedan jedini razlog da vam verujemo nemamo. Kada se pomeraju ovi rokovi, postavlja se pitanje odgovornosti zašto nešto nije urađeno i ko je odgovoran. Vi to, naravno, niste mogli da kažete, jer je vezano za 1. tačku dnevnog reda odgovornost na vama, odnosno na vašem Ministarstvu. Možete vi da kažete – ja sam ministarka tek četiri, pet meseci, ali mislim da ako je taj zakon pripreman, a trebao je da bude pripreman zajedno sa Zakonom o platama zaposlenih u javnom sektoru usvojenim u februaru mesecu ove godine, on je mogao i morao da se nađe u Skupštini, a ne da vi ovde dođete i tražite još godinu dana i da ne kažete pri tome ništa. Druge dve tačke vezane su za plaćanje takse za Javni medijski servis i ponovo je praksa Vlade da jedan zakon koji se zove privremeni, u svom nazivu ima reč „privremeni“, postaje trajni. Ne sad u prvom koraku, sad vidimo da postoji još godinu da se produžava to privremeno, ali kao u slučaju otetih penzija što će biti trajno, čini mi se da će i ova pretplata, ovako kako je sada usvojeno, biti trajno rešenje, iako je obećano nešto drugo građanima pre pet godina kada je SNS dolazio na vlast. Obećano je ukidanje TV takse i TV pretplate, pa je vraćeno. Trebalo im je dve i po godine da ukinu, a onda samo posle pola godine su vratili. Zakon o uređenju sudova nije stigao iz Vlade, ali se jedan kolega poslanik setio da pomeri rok. Nije znao baš da obrazloži zašto je to tako, zašto je još godinu dana potrebno da se odloži primena zakona. Ko je odgovoran za to? Ko je odgovoran u ovoj zemlji za to što se stvari ne rade i ne izvršavaju? Isti je slučaj i sa Zakonom o javnoj svojini, pet godina nije urađen, a sada tražite još godinu dana. Onda slušamo ministra malopre koji kaže – najveći broj, skoro svi su. Ko je uradio? Ko nije uradio? Trebaju nam precizni brojevi. Da li je to ova Vlada sposobna da uradi? Da li je sposobna da uradi nešto za građane? Analogno ili digitalno? Hvalili ste se uvođenjem elektronske prijave za zamenu zdravstvenih knjižica. Pa, evo, odavde idite 500 metara, svako jutro sto ljudi stoji u redu na minus pet i smrzava se. Nije smešno. Ne znam zašto je vama to smešno. Da li je njima smešno što stoje u redu? Meni nije smešno. Ja sam prijavio svoju taštu pre 45 dana i još nije dobila to. Koja je to elektronska prijava, šta oni onda analogno posle rade ako ne mogu da završe izdavanje jedne najobičnije knjižice za 45 dana? Piše da je rok 60 dana, ali koji je to rok? Kad prođe taj rok, šta ćete onda da kažete? Bili praznici, Nova godina, Božić? Stalno slušamo neka nemušta opravdanja. Onda dolazimo do nekih zakona koji imaju veze sa građanima, Zakon o PDV-u i akcizama, ali ne, nažalost, za dobro građana. Krivo mi je što tu nije ministar finansija, jer je, najavljujući ovaj zakon kada smo usvajali budžet, rekao da je on lično za predlog da se u Zakon o akcizama uvede akcize na zaslađene voćne sokove, energetska pića i zaslađenu vodu. Zato što je Srbija ugrožena epidemijom gojaznosti. Zato što imamo apel Svetske zdravstvene organizacije da preduzmemo neke mere. Jedna od mera je uvođenje akciza i poreza. Ne da bi se punio budžet, nego da bi se stvorio fond za edukaciju ljudi, za jedan zdravi obrok u školama i vrtićima, da vodimo računa o budućnosti ove zemlje i o njenim građanima. Ali, toga u ovom zakonu nema, zato što je ova Vlada sluga krupnog kapitala. Ova Vlada ne sme da izađe na crtu nekoj „Koka-koli“ ili nekoj velikoj kompaniji i da kaže – za dobrobit naših građana, vaši proizvodi će biti dodatno oporezovani u Srbiji. Vi nemate hrabrosti za to i zato tog predloga nema. Ima povećanja akciza za cigare, za druge proizvode i to je u redu, ali vidimo da se tu Vlada najviše hvali kako je sprečila šverc cigareta, kako je neki duvan, tone ili stotine kilograma duvana negde zaplenjeno kao najveći problem kriminala u Srbiji. Ali, ne sme se utvrditi ko je rušio Savamalu i drugi slučajevi, za to hrabrosti nema. Bilo mi je zanimljivo kod Zakona o PDV-u, ministarka koja je obrazlagala ovaj zakon pokušala je da objasni kako Zakon o PDV-u nije zakon kojim se rešavaju socijalna pitanja. Time je pokušala da obrazloži to što se jedina preostala mera koja je postojala u Zakonu o PDV, pošto je ova Vlada prvo ukinula, odnosno vratila PDV na hranu i opremu za bebe, ali je omogućila povraćaj, sada najavljuje i ukidanje tog povraćaja. Najavljuje ga tako što će to, kako kaže, stupiti na snagu kada famozni zakon o fiskalnoj podršci porodicama sa decom stupi na snagu. Ja vas pitam, zašto nemamo taj zakon? Dve godine slušamo najave da će tog zakona biti i dve godine nema ničega. Jedino što je Vlada, umesto da nadogradi mere, jer Srbija ima ozbiljan demografski problem i nije dovoljno koliko god vi pred izbore verovatno dođete ovde sa nekim rešenjem kako ćete neke pare davati roditeljima novorođene dece za kupovinu bebi opreme i hrane, to nije dovoljno. Zašto nije mogla da ostane ova mera koja već postoji? Preglomazna administracija, problem poreske uprave da to sve obradi? A šta radi ta poreska uprava, čime se bave? Ne radi ništa, jer su rezultati vašeg omiljenog mentora i onoga čijim se ocenama hvalite je da u Srbiji raste siva ekonomija. Kako raste ako vi svi tako dobro radite svoj posao? Kako raste ako poreska uprava dobro radi svoj posao? Šta je problem? Problem je neznanje, nekompetentnost i nedostatak vizije, što se iz ovoga i vidi. Kao što ste se setili da možete, to je kontradiktorno, u Zakonu o PDV-u govorite o tome da se smanji poreska stopa na brikete i pelet, a onda kažete kako je to u stvari jedna socijalna mera, jer će gubitak u budžetu zbog smanjene stope PDV-a na brikete i pelet biti nadomešćen zapošljavanjem. Znači, vi objašnjavate mere u ovom zakonu da će imati socijalni efekat, a vi ste rekli da nema. Pročitajte zakon do kraja, pročitajte sve što u njemu piše, pa dođite ovde da ga branite. Između ostalog, nije istina da samo tri zakona pomeraju rokove, i Zakon o javnoj svojini i Zakon o akcizama i Zakon o porezu na dodatu vrednost u jednom delu pomeraju neke rokove, na pola godine, godinu. Znači, Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji po ko zna koji put pomera neke rokove. Stalno se nešto odlaže početak primene elektronske, valjda toliko vodite ove analogne da ne možete da se odvojite od njih i da pređete na digitalni. Onda dolaze sad po dnevnom redu, između ostalog, tačke koje su predložili odbori Skupštine za razna tela, a koja nemaju sva veze sa finansijama, imaju veze i sa medijima, to je poseban skandal, i sa nekim drugim stvarima. Ali, meni je bilo jako zanimljivo da čitam jedan predlog, jer sam otkrio da u Skupštini postoji vremeplov. Ja bih molio da mi omogućite da koristim taj vremeplov. Evo, sad ću da vam objasnim kako sam zaključio to. Kada čitate Predlog odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije, čitate kako je došlo do toga i, naravno, ova većina tek krene u izbor novog onog trenutka kad starom prestane mandat, umesto da posao obavi pre, da nema praznog hoda, da nema toga da organi ne mogu da rade jer nemaju dovoljan broj članova, ali da to stavimo sad po strani. Kaže odbor radi, radi, radi i onda kaže – na 14. sednici održanoj 16. decembra 2016. godine odbor je predložio kandidata. Onda su valjda članovi odbori posle seli u taj vremeplov, jer kaže – odbor je na 15. sednici, logično, 15. dolazi posle 14, ali održane 20. avgusta 2016. godine. Znači, u prošlom vremenu! Oni su predložili da se ovaj predlog razmatra po hitnom postupku. I očigledno da taj vremeplov nisu koristili samo članovi odbora, nego je koristio i kandidat, zato što je kandidat u svom dopisu Skupštini da prihvata kandidaturu, potpisao da prihvata kandidaturu za izbor na funkciju na koju je predložen od strane Odbora za finansije 28. novembra. Znači, dve nedelje pre nego što ga je odbor izabrao, on je znao da će biti izabran, odnosno da je izabran od strane odbora već. Ovo je razlog da se ova tačka ne razmatra. On je mogao 28. da kaže prihvatam kandidaturu na koju sam predložen od strane SNS-a, ali nije mogao da kaže prihvatam kandidatu na koju sam predložen od strane odbora, jer je odbor tek 20 dana posle toga doneo odluku. Znači, vi ste morali ili da koristite taj vremeplov malo manje i malo opreznije ili da vodite računa o tome kakve papire šaljete ovde u Narodnu skupštinu. Pa, za razliku od vas, mi i u ovom kratkom vremenu uspemo da pročitamo neke od ovih tačaka. Ja priznajem, nisam uspeo da pročitam sve, nemam tu pamet, a Bogami nemam ni brzinu, jer u ovoj Skupštini da bi mogli da reagujete treba vam Husein Bolt u poslaničkom klubu da strči od onog trenutka kada se objavi saziv elektronski, digitalni, a ne analogni u sistemu Skupštine, imamo osam minuta da reagujemo i dopunimo predloge za dnevni red. Ali, dobro, verujem da će sledeći put predsednica Skupštine biti još zahtevnija, da će nam ostaviti tri minuta, pa ćemo videti da li možemo da angažujemo Huseina Bolta da nam pomogne da za to vreme strči o odnese predloge na pisarnicu kako bi mogli da ostvarimo svoja poslanička prava. Ovi zakoni ne sadrže gotovo ništa dobro za građane i to je posebno vidljivo u jednom onako banalnoj tački dnevnog reda predloga Autentičnog tumačenja odredba člana 5. stav 1. i člana 53. Zakona o eksproprijaciji. Znači, postala je praksa SNS-a da umesto da usvaja jasne zakone koji će moći da se sprovedu i koji će štititi interese građana i države i uvesti red. Vlada, odnosno vladajuća većina pribegava ovim autentičnim tumačenjima i umesto da izmeni zakon ona donosi autentično tumačenje ovde. Šta ovo autentično tumačenje ima za posledicu? Ima za posledicu da se prekine sa sudskom praksom u slučajevima, pre svega vezanim za EPS, za postavljanje dalekovoda i činjenicu da EPS neće da plati građanima zemljište koje oni ne mogu da koriste zato što su postavljeni dalekovodi na njihovom zemljištu ili prolazi iznad njihovog zemljišta. Znači, EPS je koristio rupu u zakonu, međutim sud je zauzeo suprotnu praksu i šta kaže sve ovo? Kaže – u sudovima trenutno postoji 102 predmeta čija je ukupna vrednost 723 miliona dinara. Znači, nekih šest miliona evra. Znači, mi ovim treba da sprečimo građane koji ne mogu da raspolažu svojom imovinom, de fakto, da naplate to države onako kako kaže to Zakon o eksproprijaciji i umesto da se zakonom jasno utvrdi šta se dešava i kako se to reguliše. Mi imamo ovo autentično tumačenje koje treba da prekine uspostavljenu sudsku praksu, na štetu građana Srbije. Znači, svaki ovaj zakon je, gotovo svaki na štetu građana Srbije. „Petrohemija“ i dug od 105 miliona evra koji sada treba da postane javni dug i ovde se govori da je to tzv. istorijski dug, nastao u nekoj prošlosti, provlači se kroz godine, a kakvo je preduzeće, evo od 2014. godine posluje pozitivno. Izmiruje sve svoje obaveze, čak uspeva da vrati i neke obaveze iz tog istorijskog prethodnog perioda. Postavljam pitanje šta ćemo sa nekim drugim preduzećima koja danas nisu na dnevnom redu? Šta ćemo sa onima kojima smo regulisali istorijski dug kao RTB, a oni u 2016. godini od četiri milijarde dinara koliko su potrošili 4,6 milijardi dinara koliko su potrošili električne energije plate 200 hiljada, pa se istaknuti član SNS-a i direktor Spasovski smeje i kaže- pa, šta, neće da nam isključe. I, ko će te dugove, ne te istorijske nego one koji se stvaraju svaki dan od strane partijskih rukovodilaca, nesposobnih kadrova SNS-a, ko će te dugove da vraća nego građani ove države. Ono što me raduje, radujem me prvi dogovor za neki infrastrukturni objekata koji je ova Vlada uspela da dogovori, vezano je za deonicu autoputa, izgradnju deonice autoputa od Surčina do Obrenovca. Stvarno se nadam da će rok od tri godine koliko stoji u ovom sporazumu da je dogovoreno za izgradnju te deonice biti ispoštovan. Mislim da je dobro da znamo da te tri godine već teku, 36 meseci teče od 18. juna ove godine, znači, prošlo je već šest meseci, da će za dve i po godine biti otvorena ta deonica. Da to sada zapamtimo svi i da se spremimo za taj dan, ja ću biti srećan da budem tamo na otvaranju te deonice autoputa, pa sve ako me tadašnji premijer ko god on bio u tom trenutku kamionom preveze preko mosta i dalje. Zanimljivi su, naravno, kandidati za izbor člana Saveta REM-a, s obzirom da posle nekoliko neuspelih pokušaja i blokiranja više od godinu dana da se izaberu članovi koji dolaze na predlog Udruženja čiji su ciljevi ostvarivanje slobode izdržavanje zaštite dece da konačno imamo neki predlog koji će verovatno proći. Međutim, ono što mene zanima je da li će taj jedan član koji bude izabran imati snage i hrabrosti i podršku drugih članova da uradi nešto po pitanju emitovanja rijaliti programa u Srbiji. Da li ćemo po ugledu na zemlje u okruženju ograničiti vreme emitovanja na one kasne večernje sate kada mladi ljudi, odnosno deca ne gledaju televiziju ili ćemo te programe kao što je slučaj do sada da će se ti programi emitovati 24 sata dnevno i činiti više od 60 ili 70% programa nekih nacionalnih emitera. To je naravno i pitanje za ministarstvo. Ono je dok je bio prethodni ministar pokazalo da nema hrabrosti da se sa tim obračuna, ali hajde da vidimo šta će novi ministar i njegov novi državni sekretar uraditi.
Hvala vam. Potrošili ste vreme.
Nisam potrošio vreme. Hvala vam.
Dobro dve sekunde duže ste govorili nego što je predviđeno Poslovnikom.
Ovo je druga stvar, potrošio vreme nisam, hvala Bogu ja planiram da živim još dugi niz godina, na radost moje porodice, a na vašu veliku nesreću.
Eto, to je moja novogodišnja želja vama, pošto nismo mogli da raspravljamo o amandmanima koji su posvećeni Deda Mrazu. Replika, Veroljub Arsić. Izvolite.
Gospođo predsednice, čuo sam jako zanimljivu diskusiju od svog kolege i kad je spominjao vremeplov i zašto bi hteo da ga ima i da se malo provoza njime, to je od naknade pameti koja ih je snašla, pa bi se vratili u 2001. godinu. To je jedini razlog. Inače, cela diskusija je jedna najobičnija demagogija. Evo, dotakao se Zakona o porezu na dodatnu vrednost, pa kaže, eto, poreska uprava mora previše da administrira, pa zato menjamo zakon i brani odredbe zakona koje je samo pre tri ili četiri godine ovde napadao u ovoj istoj Skupštini i govorio kako je to nepotrebno administriranje za građane. Sada brani zakon. Kada smo donosili zakon, to je bilo nešto najbolje što smo mogli u tom trenutku da ponudimo građanima Srbije i jeste, morali su da administriraju da bi ostvarili neka svoja prava i toga smo bili svesni. Sada imamo stabilniju ekonomsku situaciju i možemo to na određen način da regulišemo, da nema više administriranja građana. Kaže da raste siva ekonomija. Siva ekonomija jeste jedan problem ovog društva u koji sve prethodne vlasti, osim vlasti Aleksandra Vučića, nisu smele da se uhvate u borbu protiv toga, zato što su se bojali za glasove i zato je ona toliko narasla. Kada postavljaju sva ova silna pitanja, ja bih to razumeo da nisu bili na vlasti, ali su bili na vlasti, a to što ne znaju, govori samo o tome da ništa nisu ni radili. Kada pričaju o političkim direktorima…
Vreme, iskoristili ste par sekundi.
Završavam, završavam.
Ne, ne mogu da vam dam duže.
Završavam, samo…
Razumem vas, ali ne mogu da vam dam duže [[Marko Đurišić, s mesta: Mogu li ja repliku?]] Možete, naravno, samo moram kolege da upozorim da moram da izbrišem listu, da ne misle da imam zlu nameru. Reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, predsednice. Pa, prvo, ja nisam bio tu kada ste uvodili ponovo PDV na hranu i na bebi opremu, a uvodili ovu meru mogućnosti povraćaja. Nisam bio poslanik u tom sazivu, tako da sigurno nisam to kritikovao. A, oslobođenje od PDV-a na hranu i opremu za bebe je po meni najbolje rešenje. I mi predlažemo ovde već godinu i po dana da se smanji stopa PDV-a hrane na bebe sa 20% na 10% i za to nema razumevanja i nema podrške. Ali, kritikujem, naravno, sada ovo rešenje koje još lošije, još lošije, jer vi ukidate jednu jedinu preostalu meru socijalne brige i brige za građane i budućnost Srbije, koja postoji u Zakonu o PDV-u, pravdajući se donošenjem nekog zakona za koji ne znamo kako će da izgleda i koji će to biti iznos jednokratne pomoći koja će biti isplaćivan roditeljima za isplatu za bebi opremu i za hranu. Mi ne znamo koliko će to biti i nismo čuli to, ni od koga ovde, jer tog zakona još nema. A s obzirom da taj zakon dve i po godine ne može da se donese, sumnjam da će biti donet. Da, ostaje isto, ostaje isto, ali to nije dovoljno. Mi imamo problem u ovoj državi, demografski problem, koji ne može da reši savet za borbu protiv abortusa, što čujemo da Vlada ima nameru da donese, uključujući crkvu i ne znam koga još u taj problem. To se tako ne rešava, gospodo, u modernim državama, nego aktivnim merama podrške porodicama sa decom. E, toga nema. To je ono što nedostaje.
Hvala. Hvala što ste se držali vremena. Reč ima ministar Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Samo par stvari, prvo stvarno mi je užasno žao, pre svega kao građanki Republike Srbije, što se ovde sprdamo sa elektronskim uslugama, kao načinom da olakšamo život i građanima i privredi Srbije i to je pretpostavljam razlog zašto od 2015-2016. godine građani žive u Srbiji i nemaju nijednu elektronsku uslugu, moraju da idu na šalter, da skupljaju papire, da se vraćaju sa šaltera, da se vraćaju ponovo na šalter, pa opet da skupljaju papire, pa da se vrate kući, pa da izađu sa posla da odu na šalter i tako sedam, deset sati, sedam, deset dana, ali zato što vidim da sad kada smo krenuli da uvodimo elektronski servis, kao Vlada Republike Srbije, to je potpuno onako stvar sprdnje ovde. Dobro, ako vi mislite da elektronski servisi nisu važni za građane, sva sreća što ova Vlada misli da su važni, kao način da se konačno u 21. veku olakša život u Srbiji. Ne postoji razlog da se ide na šaltere, nema razloga. Što se tiče hvaljenja u vezi sa uvođenjem elektronskih zdravstvenih knjižica, ja se izvinjavam građanima Srbije ako je izgledalo da se moje Ministarstvo i ja kao ministar tog resora hvalilo sa uvođenjem zdravstvenih knjižica, elektronske prijave za zdravstvene knjižice, zato što je to stvar zbog koje treba da nas je sramota, da smo ih pustili 9. novembra 2016. godine. Ja se izvinjavam ako je delovalo kao da smo se hvalili. Nije bila namera. Bila je namera da kažemo ljudima da smo konačno uveli mogućnost da se od kuće, od prijatelja, sa posla elektronski prijave za jednu uslugu Republike Srbije. Tačno je da zato što se ovo uvodi tek 2016. godine nema dovoljno ljudi koji koriste ovaj princip, ali je isto tako tačno da je važno ljudima dati izbor da mogu ukoliko hoće da koriste elektronske servise i da se prijave od kuće ili iz kancelarije ili od prijatelja, a da ako neće, mogu isto tako i osećaju se bezbednije, da stanu u red i da čekaju na šalteru. Isto tako, treće je tačno da smo zajedno sa Poštom Srbije uveli mogućnost da se za knjižice prijavljuje i preko šaltera Pošte koji postoje u svakom selu Republike Srbije, tako da kada penzioneri koji ne žele da recimo odu u penzionerski klub, jer smo i u penzionerskim klubovima uveli, uz pomoć, još jednom javna zahvalnost volonterima sa FON-a. Oni volontiraju da se u penzionerskim klubovima prijavljuju penzioneri elektronskim putem za zamenu elektronskih zdravstvenih knjižica, da to sada kada idu po svoje penzije mogu da urade na šalterima Pošte. Dakle, makar smo uveli tri različite mogućnosti da se neko prijavi od kuće elektronskim putem, da ne čeka ni na jednom šalteru, da i dalje čekaju na šalterima RFZO, ili da to urade u pošti. To je najviše što Vlada može da uradi. Vlada ne može i ne treba da ukine jedan metod čekanja u redovima na šalterima ako ljudi hoće da čekaju redove na šalterima ili osećaju da im je to bezbednije, ali je važno da se konačno uvede izbor i da oni mogu da urade to i od kuće. Dakle, još jednom, nismo se hvalili. Ako je delovalo da smo se hvalili, ja se duboko i iskreno izvinjavam građanima Srbije, zato što je sramota da mi treba ovo da radimo 2016. i 2017. godine, sramota je. Ali, verovatno da se desi da ova Vlada nije tu 2017. godine i da neka druga većina dođe, da bi se opet ukinulo sve što se tiče elektronskih servisa, zato što je to očigledno sprdnja ovde. To je prvo što sam htela da kažem. Što se tiče same izrade elektronskih zdravstvenih knjižica, to traje vremena. Da li je to nešto što se nama sviđa, što treba da pozdravljamo? Nije. Radi se najbrže što može. I rekli smo da kada se neko prijavi, da neće trpeti posledice toga, što je logistički potrebno neko vreme da se izradi nova elektronska zdravstvena knjižica. Što se tiče pomeranja rokova, jeste, nije okej da se pomeraju rokovi i jeste, uvek treba tražiti odgovornost kada se pomeraju rokovi. Ali, kako da vam kažem, radi se na velikom broju poslova čiji su se rokovi potpuno sumanuto i bezrazložno za jednostavne poslove pomerali pa i po sedam godina, i ova Vlada treba da ih završi. Uobičajeno, kada želite da završite neke poslove, treba vam neko vreme. I onda sistematski završavate jedan po jedan, po jedan, po jedan posao. To je ono što radi ova Vlada. Jedan od poslova koji je potpuno nerazumno, nelogično pomeran sedam godina je prenos matičnih knjiga u elektronski oblik. Ponovo, jedan od ozbiljnih poslova važnih za građane Republike Srbije, sedam godina. Rekli smo, recimo, za to da se rokovi više neće pomerati i ceo sektor radi u ministarstvu na tome. Neće se pomerati. Lokalne samouprave moraju da završe ovaj posao, kako znaju i umeju. Znate li šta smo nasledili posle šest i po godina od kada je donesen taj zakon? Recimo, opština Trstenik, 1. novembar 2016. godine, posle šest i po godina, više od toga, prenos matičnih knjiga u elektronski oblik 1,5% posla urađeno, 1,5% posla urađeno. Radili smo sa njima i danas je 69% posla urađeno. Znači, može da se uradi za dva meseca, ali niko ga nije uradio šest i po godina. Dok vi niste rekli, kao Vlada Republike Srbije, ovo više nema smisla, uradićete, svaki dan ćemo pomagati i kontrolisati da li je posao urađen. Taj posao, veliki posao koji je trebao da bude urađen pre četiri godine će do kraja ove godine biti završen, a onda očigledno poučeni ovim kako mora da se uradi, da bi posao bio završen, zajedno sa Ministarstvom finansija prelazimo na registraciju imovine, da završimo i to. Reći ćemo – neće se pomerati više rokovi, završićemo tokom 2017. godine. Završavamo poslove koji se nisu završili sedam godina, i to valjda nešto znači, i to je valjda nešto što treba pohvaliti i nešto što je garant da se ovi rokovi neće pomerati. Na kraju krajeva, usvajane su, kao što kažete, 2008, 2009, 2010, 2011. godine odlični zakoni. Ja sam rekla BMV zakoni, Audi zakoni, a mi i dalje vozimo Zastavu i Fiću, nisu implementirani. Sada se implementiraju posle sedam godina i da zbog toga je potrebno pomeranje nekih rokova, jer sistematski radimo na završavanju posla i završavamo posao po posao. Konačno, još jedno objašnjenje, čini mi se da je potrebno, refundacija i ukidanje prava na refundaciju PDV za kupovinu hrane i opreme za bebe. Pokušala sam da objasnim. Jeste, to se neće desiti dok Narodna skupština, odnosno Vlada ne završi rad na Zakonu o finansijskoj podršci porodici sa decom. Dok se ne završi rad na tom zakonu i Vlada Republike Srbije ne usvoji taj zakon, neće se ukidati pravo na refundaciju PDV, jer nećemo moći da zamenimo tu socijalnu meru jednokratne pomoći. Pored toga, postoji više razloga za ovu meru, važnih razloga za građane Republike Srbije, a jedan od tih su ti smešni elektronski servisi zato što ćemo onda to u stvari uvrstiti u ovaj servis koji smo počeli da pružamo ove godine, a to je elektronska prijava u porodilištima za roditelje novorođene dece, koja po prvi put uskraćuje potrebu da idu na tri različita mesta i da čekaju u proseku sedam sati na šalterima. Sada će se oni i za ovo prijaviti u porodilištima i neće morati da skupljaju račune i neće morati da prolaze kratak kurs obuke kako da rade refundaciju PDV, nego će odmah i svi roditelji, kako se beba rodi, biti prijavljeni za tu socijalnu meru. Važan razlog zašto ovo radimo je što institut refundacije PDV za kupovinu hrane i opreme za bebe nije u skladu sa propisima EU i što ukidanjem ovog instituta izvršavamo dalje usaglašavanje sa propisima EU i time pokazujemo još jednom da je Vlada Republike Srbije duboko posvećena što bržim evropskim integracijama. Kada govorimo o neznanju, onda bih pretpostavila da se makar u nekim političkim strankama koje su deklarisane da Srbija treba strateški da se opredeli za EU i brzo priključivanje EU, čini mi se da zbog ovog ovakvog neznanja, to je možda onda razlog i objašnjenje zašto su te evropske integracije išle tako brzo do 2014. i 2015. godine. Hvala.
Reč ima Aleksandra Tomić, kao ovlašćeni predlagač.
Uvažena predsedavajuća, poštovani ministri, kolege poslanici, otvorila se rasprava po pitanju izbora člana Saveta guvernera i uopšte zašto biramo institucije kada članovima određenih saveta istekne mandat. Zato što tako piše u zakonu. Kada počnete da sprovodite proceduru praktično prekidate mandat koji ste mu dali po zakonu, a on traje četiri ili pet godina, i onda biste rekli kako mi smenjujemo ljude. Mi ne smenjujemo ljude, nego jednostavno vršimo funkciju nadzora nad tim institucijama do kraja njihovog mandata. Naše je da obavimo izbor u skladu sa zakonom. Zakon kaže – ako je 14. novembra istekao mandat, onda procedura kreće od sledećeg dana ili od dana kada se konstituiše određeni organ, jer smo imali izbore, npr, za neke druge komisije koje smo birali, a kada je član Saveta guvernera u pitanju, to je bio 14. novembar, od 15. do 29. su podnosili zahteve sve poslaničke grupe. Znači, 28. je ovaj kandidat podneo svoj zahtev i predlog je podnela SNS, i to je sve u rokovima u skladu sa zakonom. Ukoliko to ne radimo i ne želimo da naše institucije, koje su u nadležnosti Skupštine Srbije, rade, onda gušimo praktično rad tih institucija, a u vaše vreme su te institucije birane i godinu i po, i dve godine posle isteka mandata pojedinih članova, pa vi sada vidite ko je rušio institucije, a ko ih je gradio. Što se tiče uopšte kadrova o kojima pričamo i kako mi nemamo kadrovsku strukturu i kako je Spasovski najgori direktor, pa i u vaše vreme je bio direktor i vaš tadašnji predsednik Srbije je dolazio u isti taj Bor i hvalio se sa takvim direktorima kao što je on. Prema tome, degradiranje institucija, kao što je Republička uprava javnih prihoda, kako ništa ne radi, kako jača siva ekonomija, pa pokazuju rezultati. Onoliko naplaćen porez na osnovu delovanja Republičke uprave javnih prihoda pokazuje rezultate u budžetu, a u vaše vreme je gospodin Mišković koristio Belvil i zemljište ispod Belvila, nikom nije plaćao porez za to i Republička uprava javnih prihoda nije smela da uradi procenu zemljišta i kapitala, nego su to plaćali oni koji su kupovali te stanove preko kredita određenih banaka, a koje u stvari iz budžeta svih građana Srbije. Tako je izgledala vaša politika, a ovako danas izgleda naša politika.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, replika.
Hvala. Imam problem, odnosno sada malo bolje razumem zašto je ministarka Brnabić danas ovde. Vi ovde jeste prvi put danas u Skupštini … (Poslanici SNS: Nije.) … prvi put ste u Skupštini da obrazlažete ove zakone za pomeranje rokova. Znači, drugi članovi Vlade su to već radili i oni ne mogu sada da kažu to što ste vi nama rekli – evo, moramo sada, sedam godina je prošlo, neki posao se nije završio. Ko je sedeo u Vladi pet od tih sedam godina? Ko je sedeo? Oni sa kojima vi sedite u Vladi. O tome se radi. Ne možete vi da kažete – ja sam tu četiri meseca, nemam nikakve veze sa tim. Znači, ista većina je birala vašu prethodnicu i ministra pre toga. Dobro, bio je neki posao za dve godine, da li je urađen ili nije, možemo, ali vi ste imali još pet godina da uradite, pa niste uspeli. O tome se radi, ministarka. Razumem zašto gospodin Vujović nije tu. On je dolazio ovde tri, četiri puta i pomerao ove rokove u Zakonu o poreskoj administraciji i bilo mu je neprijatno, kaže – mislili smo, ali evo ne može, znate i sada je čovek digao ruke, jer ne može da pravda to, jer on više ne može. Vama je ovo prvi put i sada kažete – nećemo više. Ja vam ne verujem. Odmah da vam kažem, jer nije samo do vas, radi se o Vladi, o sistemu rada, odnosno nerada, i to što mi danas, 2016. godine, uvodimo te elektronske servise je poražavajuće za sve nas, jer je to nešto što je trebalo da se uradi pre pet ili deset godina. Evropske integracije o kojima govorite i koje pokušavate da opravdate, one idu najsporije u Srbiji od svih zemalja. Od 2012. godine kada smo dobili članstvo kandidata, najsporije idemo već pet godina.
Hvala, mislila sam da ćete replicirati poslanici koja vas je spominjala direktno, ali dobro, nema veze. Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica.
Poštovana predsednice, cenjena ministarko, kolege poslanici. Izuzetno je zanimljivo kada pojedini poslanici, inače pripadnici bivšeg režima, postave pitanje ko je za nešto odgovoran u Srbiji. Građani Srbije su i 2012. i 2014. godine, i ove 2016. godine, rekli ko je odgovoran za pljačkašku privatizaciju, ko je odgovoran i za otpuštanje stotina hiljada radnika, ko je odgovoran zato što je Srbija opustošena, ko je odgovoran zato što su građani dovedeni na ivicu siromaštva? Kada pričaju o slugama krupnog kapitala i kada pričaju o tajkunima, pitao bih u čije vreme su tajkuni i krupni kapital vladali Srbijom i kome su, ako ne njima i njihovom predsedniku, tajkuni i krupni kapital formirali Vladu 2008. godine. U ime poslaničke grupe Pokret socijalista - Narodna seljačka stranka - Ujedinjena seljačka stranka, u potpunosti bih se složio sa jučerašnjom konstatacijom ministarke Brnabić o velikom značaju donošenja zakona o proceniteljima vrednosti nepokretnosti. Svi znamo da su trenutno u Srbiji procene vrednosti nepokretnosti najčešće neadekvatnim, a neadekvatna procena vrednosti nepokretnosti otežava pristup izvorima finansiranja, otežava dalji razvoj kreditiranja, a sve ovo sprečava privredni rast koji nam je preko potreban zarad ekonomskog i privrednog oporavka zemlje. Najveći korisnici usluga procenitelja su, naravno, pre svega, banke. Nepouzdanom procenom vrednosti sredstava obezbeđenja dolazimo u situaciju da banka klijentu ili ne želi da odobri kredit, ili odobrava kredit uz višu kamatnu stopu, čime raste verovatnoća da će takav kredit tokom roka otplate postati nenaplativ. U oba slučaja imaju neposredan uticaj na otežan pristup izvorima finansiranja i ometaju razvoj naše privredne aktivnosti. Uz ovo se, često u prethodnom periodu, pojavljivao još jedan problem koji je direktno proizilazio iz neprecizne procene vrednosti nepokretnosti koja je predmet obezbeđenja, a to je situacija koja banka od klijenta zahteva značajno veću vrednost hipoteke u odnosu na iznos kredita. Sve ovo je posledica činjenice da u Srbiji ne postoji potpuna i sistematizovana infrastruktura za kvalitetno i pouzdano vrednovanje nepokretnosti. U odnosu do sada, procenu nepokretnosti vršili su veštaci građevinske struke, koje je imenovalo Ministarstvo pravde, ali oni nisu uvek imali potrebno znanje o procenama vrednosti nekretnina, nisu imali obavezu stalnog stručnog usavršavanja, niti su imali zvanično usvojene standarde i metodologiju kojim bi se rukovodili. Zbog nestandardizovanih kriterijuma često se dešavalo da se procene vrednosti za istu nepokretnost, a koje su vršene u isto vreme, a razlikuju i do 60%. Sve je ovo često dovodilo do zloupotreba prilikom procena vrednosti nekretnina, a ono što je najstrašnije, jeste činjenica da nije postojalo regulatorno telo odgovorno za sankcionisanje neprofesionalnog i neetičkog postupanja procenitelja. Predloženim zakonom stvaraju se pouzdani nacionalni standardi, obezbeđuje stručnost i odgovarajuće obrazovanje procenitelja, ali i stvaraju unificirana pravila vezana za tržište nepokretnosti, što će doprineti održavanju finansijske stabilnosti, izbegavanju sistemskih rizika, pošto tačnost procene vrednosti nepokretne imovine, kao što sam rekao, predstavlja značajan element finansijske stabilnosti bankarskog sistema, kao i poboljšanje pristupa finansijama i povećanom razvoju privredne aktivnosti. U vezi Predloga o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost, osvrnuo bih se na Predlog ukidanja prava na refundaciju PDV za kupovinu hrane i opreme za bebe, uz važnu napomenu, da, kao što je i ministarka rekla –predloženo je da se pravo ukida tek danom početka primene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom kojima će biti uređene te jednokratne isplate. Najave ove mere u prethodnih par meseci bila je često zloupotrebljivana u dnevno-političke svrhe i zarad ubiranja jeftinih političkih poena, ali usvajanjem Zakona o finansijskoj podršci sa decom kojim će biti uređena jednokratna isplata novčanih sredstava će staviti tačku na sva zlonamerna tumačenja. Nadam se da je sada svima jasno, da će tek danom početka primene te mere biti ukinuto pravo na refundaciju, a ovim izmenama biće omogućeno da svi roditelji ostvare pravo na nadoknadu pošto će svi, ponavljam svi roditelji, imati ovo pravo. Prednost ovakvog socijalnog pristupa biće i činjenica da od sada roditelji neće morati da prolaze kroz te sve dugotrajne procedure, njihove verifikacije i odobrenje od strane Poreske uprave, kako bi refundirali sredstva, već će znači prilikom prijave novorođenčeta biti i imati mogućnost da se prijave i za ovu jednokratnu isplatu novčanih sredstava. Želim još da napomenem da se novim Zakonom o finansiranju i finansijskoj podršci porodici sa decom koji će biti usvojen sledeće godine, planira i značajno povećavanje broja žena koje će imati pravo na porodiljsku naknadu. Naime, prvi put će biti predviđena mogućnost da majke koje rade po Ugovoru o privremenim i povremenim poslovima, kao i one koje su vlasnici poljoprivrednog gazdinstva, a obavljaju samostalnu delatnost, imaju pravo na nadoknadu iz budžeta, kao što imaju sve druge majke. Uvođenjem ovih novih kategorija koje će imati pravo na nadoknadu Vlada RS će stvoriti najširi obuhvat ovog prava, pošto ove žene nikada do sada nisu imale pravo da dobiju porodiljsku naknadu od države. I na kraju, vezano za Predlog zakona o preuzimanju obaveza akcionarskog društva HIP „Petrohemije“ Pančevo, prema Privrednom društvu Naftna industrija Srbije, i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, moram da konstatujem da smo svi bili svedoci da se tokom poslednje dve decenije poslovanje „Petrohemije“ odvijalo u neekonomskim uslovima, i da je upravo zbog toga, i poremećaja na tržištu i došlo do kašnjenja u izmirivanju obaveza dobavljačima, među kojima se nalazio i NIS. Imajući u vidu ugroženu finansijsku poziciju „Petrohemije“, veliku izloženost prema dobavljačima, što je posledica ekonomskih uslova poslova iz proteklog perioda, „Petrohemija“ nije u mogućnosti da obezbedi finansijska sredstva i izmiri obaveze koje datiraju iz prethodnog perioda, a da pri tom, ne ugrozi tekuće poslovanje i plaćanje tekućih obaveza po osnovu nabavke primarnog benzina i drugih sirovina. Bilo je neophodno da većinski vlasnik, Republika Srbija, obezbedi finansijska sredstva kako bi se izmirile obaveze „Petrohemije“ prema NIS-u. Vlada Republike Srbije usvojila je Program mera za izmirivanje obaveza pre „Petrohemije“ prema NIS-u, po osnovu isporuke primarnog benzina. Zato je u cilju rešavanja problema potrebno donošenje ovog posebnog zakona, kojim će Republika Srbija preuzeti, kao javni dug, obavezu u iznosu od 105 miliona evra. Donošenjem ovog zakona urediće se način, postupak izmirivanja obaveza „Petrohemije“ prema NIS-u, kao i način obezbeđivanja sredstava za ove namene. Smatramo da je neophodno doneti ovaj zakon, poštujući potrebu da se „Petrohemiji“ pruži neophodna podrška, da se ne ugrozi njen normalan i kontinuiran rad, ali i kako bi se nastavio proces reorganizacije ovog preduzeća shodno preuzetim obavezama. O značaju „Petrohemije“ govore nam i podaci da od 10 zemalja Jugoistočne Evrope, sa više od 65 miliona stanovnika, „Petrohemija“, praktično, jedino raspolaže operativnim kapacitetima za proizvodnju polietilena i sopstvenim sirovinama. Kod tirena je prednost „Petrohemije“ još izraženija, jer u krugu od hiljadu kilometara nema ni jednog sličnog postrojenja. U „Petrohemiji“ radi više od 1400 radnika, koji čekaju da se nađe rešenje kako bi fabrika nastavila normalno da radi, tim pre što fabrika ni danas nema viška zaposlenih i što svi i sada rade punom parom. Već drugu godinu za redom „Petrohemija“ beleži pozitivno tekuće poslovanje. Tako je i u prvih devet meseci ove godine ostvarena dobit od 40 miliona evra, i iskreno se nadamo da će do kraja godine ta dobit veća čak i od 50 miliona evra. Poslanička grupa PS-NSS-USS u Danu za glasanje podržaće ovaj, kao i ostale predloge zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Hvala predsedavajući. Poštovani građani Srbije, pomaže Bog svima. Izuzetno je važno da vam se danas obratimo u ovoj skromnoj minutaži na 27. tačaka dnevnog reda, koje je vladajuća većina stavila u jednu tačku. Čuo sam i za dva u jedan i za tri u jedan, ali za 27 u jedan, to zaista nisam čuo. Predsedniku Skupštine, Maji Gojković je trebalo pet minuta da pročita koje su uopšte tačke dnevnog reda, a zamislite, da mi iz opozicije, ja konkretno kao šef poslaničke grupe Dveri imam 35 sekundi po svakom zakonu da o njemu govorim. Dakle, to je slika kakav je vaš odnos kao vladajuće većine prema parlamentu, na svaki način pokušavate da ugušite glas opozicije, ali to naravno, nećete uspeti. Koja je poenta većine ovih vaših zahteva, to ste i sami otvoreno rekli, ja vam se na tome zahvaljujem, dobro je da građani Srbije to čuju, poenta je u usklađivanju, nasilnom usklađivanju propisa Republike Srbije sa EU. Dakle, sve se mora podrediti standardima EU, i to daleko pre, nego što ulazimo u EU, računajući i to, da nikada nećemo ući EU, a moramo primeniti sve ono što putem faks demokratije dobijemo kao naredbu iz Brisela. Krenuću od zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama. Već smo vam ukazali na to da što se tiče naftnih derivata cena u nastupajućoj godini može da bude samo veća. U ovoj godini kada su bile smanjene cene naftnih derivata na evropskom tržištu, vi ih niste smanjivali u Srbiji, ali naravno, povećavate akcize. Zato će ovi vaši prihodi biti potpuno nerealno ovde planirani u budžetu. Slična situacija je i sa duvanom, jer od 1. januara poskupljuju cigarete u Srbiji i na svakih šest meseci do ulaska u EU će poskupljivati, jer je to još jedan nalog iz EU, ali neće prihodna strana da se puni, zato što će jačati sivo tržište koje će prodavati duvan. Meni najzanimljivije što se tiče akciza, jeste tržište kafe, gde vi radite jednu skandaloznu stvar, uvodite akcize i za domaće proizvođače finalnih proizvoda od kafe i time zapravo, položaj uvoznika izjednačujete sa položajem domaćih proizvođača, što je apsolutno na štetu domaćih proizvođača, i nije vam prvi put. Od 5. oktobra 2000. godine vi ubijanjem domaćih proizvođača, praktično uništavate domaću privredu, jer ih izvodite u konkurenciju sa kojom oni ne mogu da se takmiče, jer nemaju tu vrstu subvencija i podrške države, kao što imaju strane kompanije od svojih država. Dakle, evo sada ste rešili da ubijete i domaće proizvođače kafe i sve one koji rade kao njihovi dobavljači, podizvođači i sve ono drugo što je naša domaća proizvodnja, a mnogo nam je važnije to jer odatle se realno puni budžet kroz poreze na zarade. Naravno, tek je interesantan Carinski zakon u kome vi zapravo, pod daljim pritiscima ulaska Srbije u EU, morate sve da uskladite i da do kraja ukinete sve carine na uvoz strane robe i da do kraja ubijete domaćeg proizvođača i domaću robu. Jedan od uslova za ulazak u EU je ulazak u Svetsku trgovinsku organizaciju. Ulazak u Svetsku trgovinsku organizaciju je uslovljen liberalizovanjem našeg tržišta i uvozom i prometom genetski modifikovane hrane i semena. Treba ministarka i to da priznate građanima Srbije, da je i to vaš plan da na vašem putu u EU, po svaku cenu dovedete u Srbiju genetski modifikovanu hranu i seme, koje je šteta po naše zdravlje, šteta po životnu sredinu i posebno šteta po proizvodnju zdrave organske hrane, koja može biti perspektiva prehrambeno prerađivačke industrije u Srbiji. Šta međutim, ovim Carinskim zakonom vi ukidate, to je veoma interesantno i na to moram da skrenem pažnju javnosti. Pre svega ukidate ono što je bila dobra odredba, a to je da povlastica da pojedini koji dolaze i koji uvoze novu tehnologiju, hoće da osavremene svoju tehnologiju, hoće dakle da ljudi uvezu nove mašine da bi bolje radili, bili su oslobođeni od poreza, odnosno od carine, i to ukidate. Dakle, ubijate domaćeg proizvođača koji je makar imao tu mogućnost da bude oslobođen od carine za uvoz, za proširenje postojeće proizvodnje, modernizaciju proizvodnje, uvođenjem nove, odnosno osavremenjivanje postojeće tehnologije. To je još jedan dokaz kako vi ubijate domaće firme. Naravno, da vi ne shvatate šta se danas dešava u svetu, velike geo-političke promene u Evropi i svetu, a posebno državni intervencionizam, koji je prisutan širom sveta. Brojne države intervenišu u podršci sopstvenim bankama, sopstvenoj privredi, jedino vi iz SNS i vladajućeg režima, to ne smete da uradite u Srbiji, zato što ste sluge MMF, Svetske banke, Brisela i Vašingtona. Ovde imamo još jednu stvar na koju moramo da ukažemo šta još ukidate u Carinskom zakonu. Ukidate one povoljnosti koje su imale osobe sa invaliditetom. Ne mogu više da bez carina uvoze ortopedska i druga pomagala, ne mogu više da uvoze putničke automobile bez carina, ne mogu više drugu opremu za vršenje raznih delatnosti za koje su se osposobili da se time bave. Dakle, vi, najosetljivije kategorije našeg stanovništva, osobe sa posebnim potrebama, osobe sa invaliditetom, lišavate carinskih povlastica koje su do sada imali. Građani Srbije treba to da znaju, SNS direktno ugrožava najosetljiviju grupu našeg društva, koja se tiče osoba sa invaliditetom, ali, zato nikada vi nećete ugroziti vaše finansijere iz MMF, nikada nećete ugroziti strane banke, koje deru kožu s leđa građana Srbije, ali evo, osobe sa invaliditetom. Kaznena politika, nedovoljno precizno definisano kada se uvozi kvarljiva roba, kada je roba lošeg kvaliteta i sve drugo što strani uvoznički lobi ovde radi, nema jasne i precizne kaznene politike, jer naravno vi štitite uvoznički lobi. Vama je uvoznički lobi nešto što ovde mora da postoji po svaku cenu, a domaći proizvođač, domaći privrednik i poljoprivrednik može naravno u drugi plan. Slična stvar je i Zakon o izvozu i uvozu robe dvostruke namene. On baš govori o tome kako vi strance stavljate u prvi plan. Evo šta vi radite, pošto su se strane firme žalile da im je preduga procedura oko uvoza robe dvostruke namene, to je izuzetno osetljiva roba koja se koristi i u civilne i u vojne svrhe i mora biti posebno kontrolisana, vi lepo ukidate te procedure za obaveznu kontrolu prilikom carine robe dvostruke namene iz prostog razloga da bi ste izašli u susret stranim firmama koje ovde rade šta hoće. Mi vas savetujemo, nemojte to raditi, makar pošto ste ostavili mogućnost kontrole, stavite da to bude obavezno, da naši inspekcijski organi upadaju u strane firme koje koriste robu dvostruke namene i neprestano proveravaju, ako ste već ukinuli tu proveru na carini. Meni je verujte, i to sa posebnim oduševljenim želim da vam danas prenesem, najdraži vaš Predlog zakona o uslugama. Znate šta je tu genijalno, zakon u najvećem broju svojih odredbi stupa na snagu danom pristupanja Srbije EU. Pa, to je genijalno. S obzirom da mi nikada nećemo pristupiti EU donosimo danas zakon koji nikada neće stupiti na snagu. Ja sam želeo da vam predložim uvaženi ministri nešto veoma konstruktivno, da svi zakoni koje vi predlažete, a koje morate da uskladite sa EU stupe na snagu tek kada mi uđemo u EU, a ne da nas oni ucenjuju, pritiskaju, maltretiraju, teraju da sve naše zakonske propise usklađujemo sa EU, a nikada nećemo ući u EU. Sam premijer kaže da nema pre 2025. godine ulaska Srbije u EU, što bismo mi usklađivali naše zakone sa EU koja nas ucenjuje sa svakim tim novousklađenim zakonom? Vidite da ne mora. Ovaj zakon o uslugama stupa na snagu tek kada uđemo u EU. To je sjajna stvar. Znači neće nikada stupiti na snagu, mi podržavamo takva zakonska rešenja. Dužan sam da građanima Srbije objasnim termin koji sam upotrebio, faks demokratija. To vam je ono kada vi ustanete ministre ujutru, a onda vam stigne faks iz Brisela šta danas treba da radite. Dakle, tako funkcioniše faks demokratija koju ste vi prihvatili, a ne mora tako da funkcioniše. Evo vam nekoliko primera. Nisu sve države Evrope u EU, vi to znate gospodo ministri. Jel znate da nisu sve države u Evropi u EU? Jel znate da nije Norveška, jel znate da nije Švajcarska, jel znate da nije Island? Moram da vas podsetim na to. Dakle, postoji život i mimo EU. Nije život samo u EU. A šta su radile ove pametne države, koje nisu u EU? One nisu želele politički integraciju sa EU. Nisu želele da usklađuju međunarodnu politiku, bezbednosnu politiku, kulturnu politiku, identitetsku politiku, ali usklađuju ekonomske odnose. I moram da vam skrenem pažnju da postoji evropski ekonomski prostor i da postoji EFTA sporazum koji sa EU sklapaju države koje nisu članice EU. Eto vam načina kako da sarađujemo sa EU. Preko EFTA sporazuma i preko evropskog ekonomskog prostora, a ne članstvom u EU, gde smo neprestano ucenjeni na našem putu u EU. Dakle, kada se Dveri budu pitale i odlučivale mi ćemo se ponašati kao ove ozbiljne države, posebno ugledajući se na Švajcarsku koja za svaki sporazum sklada bilateralno, nema paketa, nema nametanja, nema uslovljavanja, uzimamo samo ono što nam odgovora, što je u obostranom interesu, što je na ravnopravnim osnovama. Tako se brane nacionalni, državni i ekonomski interesi države. Uostalom da vas podsetim na primer Islanda, koji je vrati kartu za EU, izbacio MMF, bankrotirao i spasao se time što nije više trpeo ucene iz Brisela i nije trpeo ucene iz MMF. Naravno da vi u Zakonu o uslugama želite da takođe liberalizujete naše tržište i da ga prepustite strancima. To je jedna od mera koju vi stalno nazivate konkurencijom i slobodnim tržištem. Pa, ne može naš čovek da bude konkurentan sa nekim koga podržavaju tolike strane banke i tolike strane države. Podržite vi prvo našeg domaćeg privrednika i poljoprivrednika, pa da onda pričamo o slobodnom tržištu. Nema slobodnog tržišta dok naša država ne podrži našeg privrednika i poljoprivrednika. To je, rekao bih, jasno svakome. Da pređemo sada na one najzanimljivije delove vaše putne infrastrukture. Zajmovi za Koridor 10, za Obrenovac, Surčin, za restrukturiranje državnih preduzeća, novo zaduživanje država više stotina miliona evra kojim će zadužiti ova vlast građane Srbije. Ima tu jedna genijalna istina, odluka kojom Aleksandar Vučić funkcioniše kada uzima zajmove iz inostranstva. Odmah uzme sve pare, a otplaćuje se kredit za pet, 10 ili 15 godina, kada on više neće biti na vlasti. Pa, to je zaista sjajno. Uzmeš pare, potrošiš ih u predizbornoj kampanji, budeš na vlasti nekoliko godina, a onda neka sledeće generacije vraćaju dugove koji pravi SNS. A za šta se uzimaju te pare za ove koridore? Da li će umesto nekog Čumeta iz DS-a sada finansirati neki Čume iz SNS-a, recimo na Koridoru 10? Zanimljiv je taj Koridor 10, jer me tu zanima šta se uopšte finansira sa 35 miliona evra. Nema detaljnog prikaza strukture troškova da biste opravdali zaduživanje. Često nema ni osnovnog plana otplate kredita. Nema nikakvih osnovnih uslova. Tu je posebno karakterističan ovaj kredit sa kineskom bankom. Kinezi su zaštićeni kao beli medvedi, oni uvoze svoju tehnologiju, rade njihove firme, oni za svoje pare vraćaju nazad. A gde smo mi tu zaštićeni? Zašto mi ne finansiramo izgradnju puteva iz primarne emisije i isto tako vraćamo te rate kao što vraćamo i kineskoj banci? Znači, zašto mi sve te provizije, odobravanja kredita, plaćanje penala i svega drugoga plaćamo stranoj banci, kada to može država da uredi u sopstvenom sistemu kroz dodatno štampanje državnog novca? Dakle, veoma jednostavna stvar koja funkcioniše svuda na svetu i sve ozbiljne ekonomije sveta tako su se razvile. Vi možete, ministarka, da se smejete, ali vi to ne znate. Pogledajte SAD koje su vama uzor. Uvek kada je problem, šta rade SAD? Pa, dodatno štampaju dolar i upumpavaju ga u svoju privredu, a mi ne možemo dodatno da štampamo dinar i da ga upumpavamo u svoju privredu. Znači, Srbi ne mogu, a Amerikanci mogu. E, pa neće moći tako! Dakle, normalno da mi treba da naš novac upumpavamo u našu privredu, a ne u strane firme. Naravno, najinteresantniji je Koridor 10, 275 miliona do sada potrošeno i kažete da nije dovoljno, a niko ne zna zašto nije dovoljno. Ko je napravio pogrešnu analizu? Možda Milutin Mrkonjić? Velimir Ilić? Ili možda Aleksandar Vučić i Zorana Mihajlović? Hajde da vidimo ko je kriv za kašnjenje radova na Koridoru 10, za preplaćivanje radova, za korupciju i za sve ono zbog čega vi sada uzimate novi kredit, novi zajam da biste završili Koridor 10. Pa, kada će konačno neko u Srbiji da odgovara za sva kašnjenja, za sve korupcije, za sve lopovluke, za sve ono što karakteriše vlasti od 5. oktobra 2000. godine do dana, i onaj stari DOS na čelu sa DS i ovaj novi DOS na čelu sa SNS? Naravno, Svetska banka je meni posebno zanimljiva, ona postavlja uslove da bi vam dala kredit kroz Međunarodnu banku za obnovu i razvoj. Naravno, uslovi su restrukturiranje naših državnih preduzeća i, naravno, privatizacija. To je sledeće što ćete morati da uradite po nalogu Svetske banke, da prodate EPS, da prodate Telekom, Železnice, Puteve Srbije, Srbijagas i sve drugo mora da se privatizaciju i ode u ruke stranaca, jer vi služite interesima MMF-a i Svetske banke, a ne domaćim ekonomskim interesima. Ono što posebno želim da istaknem, meni je izuzetno drag Zakon o regulisanju javnog duga po osnovu neisplaćene devizine štednje. To je veoma zanimljivo. Prvo, ko je taj Evropski sud za ljudska prava? Mi nikada nismo potpisali nikakav protokol da priznajemo njegovu ingerenciju. Zašto bismo mi njegove odluke poštovali? Pa, niko u Evropi ih ne poštuje, niko još nije ratifikovao bilo kakav protokol sa Evropskim sudom za ljudska prava. Nemojte, dakle, varati građane Srbije. Druga stvar, ako se već pozivate na to da treba slušati Evropski sud za ljudska prava, pa isti taj Evropski sud za ljudska prava će vam doneti presudu da vratite penzionerima sve što ste im opljačkali u prethodne dve godine smanjenjem penzija za 10%. Po istom ovom osnovu kojim vraćate starim štedišama, moraćete, gospodo naprednjaci, da vratite i penzionerima koje ste opljačkali u prethodne dve godine. Istina, posebno je simpatičan Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, koji se neprestano, naravno, odlaže. Sam predsednik Vlade je priznao – ništa od platnih razreda. I dalje će najobrazovaniji sloj stanovništva, naši prosvetari biti plaćeni ispod prosečne plate u Srbiji. Nemate nikakvu analizu stanja zaposlenih u javnom sektoru, da vidimo ko je partijski zaposlen, da vidimo ko je suvišan, da članove SNS-a vratimo u kancelariju SNS-a, a ne da nam sede po javnim preduzećima a da nemaju ni stolicu. Dakle, ključno je da mi vidimo šta se tu radi, a ja posebno apelujem na stanje u vojsci. Preko 1000 vojnika po ugovoru napustilo je Vojsku Srbije u prethodne dve godine. Da li shvatate šta radite ovakvim materijalnim statusom, ovakvim odnosom prema profesionalcima u vojsci, u policiji i u službama bezbednosti? To je nedopustiv odnos i morate hitno uvesti platne razrede. Mora da se zna da službe bezbednosti, vojska i policija moraju biti najprivilegovaniji u ovom društvu i njihov materijalni status mora biti najbolji. Tu nema razgovora. Naravno, Zakon o sudovima, meni krajnje interesantan, o uređenju sudova, iako ne pominjete ni jedan od problema na koje smo vam ukazivali: koruptivni ugovori sudova sa poslovnim bankama, partijski predsednici sudova, starešine javnih tužilaštva takođe partijski postavljeni, 650 sudija članovi SNS-a još uvek se nisu raščlanili, tj. izašli iz SNS-a, blokada računa sudova o kojoj smo vam govorili. Priznajte, gospodo ministri, da su vam sudovi u blokadi. U tom smislu, još želim za kraj da istaknem Zakon o javnoj svojini. Ne možete da popišete imovinu ni Republike ni pokrajine ni gradova, a pet godina ste na vlasti, gospodo ministri. Srpska napredna stranka je pet godina na vlasti i ništa nije uradila, ali je zato ukinula vraćanje PDV-a za bebi opremu i hranu. Znate li zašto? Pa, naredila EU. Sada im treba godina dana, čitava 2017. godina treba Slavici Đukić Dejanović i Aleksandru Vučiću da shvate kako treba da se bore protiv bele kuge. Socijalistička partija Srbije 25 godina na vlasti, naprednjaci pet godina na vlasti i još nisu shvatili kako da se bore protiv bele kuge i traže još godinu dana da razmisle kako zaustaviti belu kugu. Pa, to je zaista, zaista genijalno. Mislim da je predsednik Vlade ovih dana otkrio da postoji problem nataliteta u Srbiji, to je velika stvar i veliko otkriće, kao što je Slavica Đukić Dejanović otkrila da postoji problem abortusa. Ja vam čestitam, izuzetno otkriće i mislim da možda ima nade da ćete jednog dana pokrenuti makar i najmanju borbu protiv bele kuge u srpskom narodu. Da ne govorim o Zakonu o proceniteljima nepokretnosti, koji je napravljen da zaštitite banke. Nigde nema zaštite građana, nigde nema sprečavanja oduzimanja porodičnog doma od strane banaka. Šta ste do sada uradili? Koliko je građana Srbije ostalo bez porodičnog doma na osnovu lažnih procena nepokretnosti? Za mnogo manje para su morali da prodaju svoje stanove da bi vratili neke dugove. Ko ih je zaštitio? Pa niko, jer vi štitite MMF i strane banke. To je ono zbog čega ste vi i postavljeni na vlast. Pretpostavljam da će ovi procenitelji nepokretnosti, kao i oni upravnici u zgradama koji će biti prinudno postavljeni, naravno biti članovi SNS-a. Naravno, što se tiče PDV-a, govorim i u ime 3450 računovođa Srbije koji su apsolutno protiv Pravilnika o obliku, sadržini i načinu vođenja evidencije o PDV-u i obliku i sadržini pregleda obračuna PDV-a, jer uvodite novih 13 tabela i 155 bilansnih pozicija. Na kraju, naravno, ono što se tiče REM-a, koji je skandalozno izjavio da neće dostaviti izveštaj o zastupljenosti učesnika na izborima na medijima u prethodnoj kampanji. Dakle, REM je sada nikad gore partijsko rukovodeće i regulatorno telo. U istoriji višestranačja, sada REM najviše služi vladajućoj stranci. Naravno, što se tiče RTS-a, ukinuti taksu za RTS i pitati direktora i glavne urednike zašto, evo, osam meseci nakon održanih izbora nijedan predstavnik Dveri nije mogao da se pojavi ni na jednoj emisiji na RTS-u, što znači da parlamentarna opozicija, da parlamentarna politička opcija ne može da se pojavi na RTS-u iako ima svoje birače i građane Srbije koji su za nas glasali i plaćaju tu pretplatu da bi se pojavili makar koji sekund na RTS-u. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Obradoviću. Gospodine Milojčiću, vi ste maločas ukazali na povredu Poslovnika? (Ne) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Postoji potreba da se ukaže na član 106. i pitanje držanja dnevnog reda. Na nekoliko pozicija tokom ovih dugih 20 minuta, ali s vremena na vreme, poprilično zabavnih koliko mi treba sebi da dozvolimo konfor, da se ovde zabavljamo mada vidim nekima od nas to apsolutno nikakav problem nije. Bilo je više nego očigledno zašto. Pričalo se i o prošloj sednici i o pretprošloj sednici i o stanovanju i nekakvim sudijama, o svemu osim o onome što je danas na dnevnom redu, od strane istog onoga ko se požalio u prvoj rečenici, kako je ustao, požalio se da ima samo malo vremena da kaže ponešto o svakom zakonu i onda priča o svemu, osim o tim zakonima. To je bilo više nego očigledno. Druga stvar, gospodine predsedavajući, opet u vezi 106. i dnevnog reda. Mislim da ne treba da dozvolimo da neko ovde primenjuje taktiku da priča stvari koje su jedna drugoj potpuno suprotne u isto vreme i tako, bar teoretski, zakači dnevni red, odnosno, kaže nešto što bi možda moglo da ima veze sa ovim o čemu mi raspravljamo danas, a pritom govori potpune nebuloze koje su jedna drugoj suprotne. Na primer, protivi se saradnji sa EU, želi da se sarađuje sa drugim zemljama, a u isto vreme priča kako se protivi saradnji sa Kinom. Šta sad? Mislim da nije prihvatljivo da mu dozvoljavamo da se on tobož drži dnevnog reda, a u stvari se ne drži dnevnog reda, tako što npr. govori potpuno suprotne stvari. Kada je reč o zajmovima kaže da je protiv zaduživanja, da je protiv banaka, a onda u isto vreme i protiv toga da se dobiju povoljni uslovi i da se otplata radi kasnije. Potpuni nonses. Treća stvar, da nam priča kako je za podršku našim domaćim preduzećima itd. a onda u isto vreme i protiv toga da se tim preduzećima pomogne i da se revitalizuje dug. Znači, apsolutno, neverovatno. Ja ne tražim, gospodine predsedavajući, da mi o ovim stvarima glasamo, ovo je više nego jasno svakome ko ovo čuje i vidi. Ja samo tražim da mi vodimo o ovim stvarima računa na vreme. Na vreme, pre nego što Evropski sud za ljudska prava čuje da je veliki ekspert Boško Čvorović rekao da oni ne postoje. Odustaće. Hvala vam.
Gospodine Orliću, koliko sam shvatio ne želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? Zahvaljujem. U potpunosti ste u pravu, gospodin Obradović, jeste imao jedan širi kontekst sagledavanja onoga što jeste aktuelna tema, možda i najširi. Nisam u mogućnosti, nažalost, sve da propratim, ali zato ste vi tu kao poslanici da ukažete. Zahvaljujem. Najpre, replika, osnov za repliku ima narodni poslanik Veroljub Arsić, kao ovlašćeni predstavnik SNS, na pominjanje SNS. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, teško mi je da u samo dva minuta spomenem neistine, neznanje i nestručnost „balkanskog špijuna“. Zaista ne mogu. Evo, ovo je predlog zakona. Evo, jedne neistine. Svi smo čuli da je rekao da se ovim zakonom ukidaju povlastice za osobe sa invaliditetom, član 216. koji se menja kaže – oslobođeni su od plaćanja javnih dažbina osobe sa invaliditetom odnosno organizacije sa invaliditetom na predmete namenjene za obrazovanje, zapošljavanje ili poboljšanje društvenog položaja osoba sa invaliditetom. On nije ni pročitao zakon. Kaže ovako – zašto ne finansirate penzije i plate u javnom sektoru primarnom emisijom. Pa, on hoće da nas vrati u devedeset treću. On ne zna šta govori. Kaže – gorivo nije pojeftinilo. Pre pada cene nafte na svetskom tržištu gorivo je bilo preko 170 dinara. Koliko je danas? Ali, pazite, vrh svega, znači neznanja, neistina, jeste da zemlje EU subvencionišu proizvođače kafe. Pa gde to više ima? Da li on zna šta govori? Orao pao. Ništa drugo.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Što bi rekao Ilija Čvorović, možda ste pogrešili broj, ali ste dobili onoga koga ste tražili. Dakle, sa velikim zadovoljstvom se javljam na prozivku. Naravno da ste izbrisali osobe sa invaliditetom i ostavili taj potpuno neprecizan i nedefinisan član koji sam ja i te kako primetio, ali izbrisali precizne članove gde se oslobađaju za ortopedska pomagala, gde se oslobađaju za putnička vozila, gde se oslobađaju za opremu za privatnu delatnost, sve to ste izbrisali, da biste ubacili jedan nedefinisan član, pa ćete vi da određujete ko šta može da uvozi bez carina, pretpostavljam sa carinskom mafijom kojoj niko nije stao na put poslednjih 26 godina. Naravno, da vi nemate pojma o institutu primarne emisije. Dakle, sve države sveta koje su se ekonomski razvijale, razvijale su se dodatnim štampanjem državnog novca koji je bio strogo kontrolisan, nije dozvoljavana nikakva inflacija koja bi bila prevelika i nije ulagano u potrošnju već isključivo u velike infrastrukturne radove i u novo zapošljavanje. Dakle, takva primarna emisija strogo kontrolisanog državnog novca nama treba. Gospodine Arsiću, to su osnovi ekonomije. Nijedna država sveta se nije razvija, nijedna država sveta koja se razvila se nije razvila bez dodatnog štampanja državnog novca, naučite to već jednom. Jedino je nama zabranjeno dodatno štampanje dinara da bismo zavisili od MMF, Svetske banke i od tih stranih međunarodnih fondova koji deru kožu sa leđa građana Srbije novim i novim zaduživanjem. Nema razloga za to. Mi treba da se organizujemo unutar toga. I, da vam kažem, u ličnom razgovoru sa Aleksandrom Vučićem, na konsultacijama, pitao sam ga za primarnu emisiju i rekao mi je da je to najbolji metod finansiranja, ali da vi to ne smete da uradite. A vi ga pitajte da li je istina ovo što vam sada kažem.
Zahvaljujem, gospodine Obradoviću. Prvo na repliku, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa, ja nemam reči, ne mogu da opišem jedno ovakvo izlaganje. Pa, mi smo imali već štampanje novca 1992. godine i 1993. godine. Pa, videli ste dokle smo došli. Štampali su i ovi od 2008. godine do 2012. godine, kontrolisano, kako kažu. Izazvali inflaciju i pad dinara. Može to Amerika zato što je dolar svetska valuta plaćanja, jer oni kad štampaju dolar druge valute skaču, poboljšavaju izvoznu klimu za svoja preduzeća. Mi to ne možemo. Zatvaraju uvoz. Mi to ne možemo. Oni mogu, imaju razvijenu ekonomiju da to urade. I, u vreme Brozove Jugoslavije su se štampali dinari, pa smo imali situaciju da su vraćali kredite po tri, četiri, pet maraka na kraju otplatnog perioda, a država je novim zaduživanjima pravdala to štampanje novca. Mi to ne možemo. Nemamo pravo na taj luksuz. Nemamo privredu koja to može da izdrži i svi to znaju ovde, samo izgleda mi da „balkanski špijun“ ne zna. Carinska oslobođenja, proširuju listu poreskih i javnih dažbina na osobe sa invaliditetom. Proširuju i neće to biti napisano za ime kao što se ranije pisalo, nego će biti određeno posebnim podzakonskim aktom. Ne razumem toliku jednu ostrašćenost. Čuo sam i priču vezano da Srbija neće pre 2025. godine da uđe u EU. Ući će i ne znam šta imate protiv Svetske trgovinske organizacije kada je Rusija član Svetske trgovinske organizacije. I, nemojte da nam branite Srbiju sa gospodinom Ivanom Pernarom koji ugrožava Srbiju.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Reč ima predstavnik predlagača, narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, za rad istine, od strane onih koji su hteli ovde da iznesu niz neistina kada je u pitanju računovodstvo uopšte i zakon i pravilnik koji je bio u predlogu da od Nove godine ide kada su u pitanju podnosioci PDV, svi privredni subjekti, da će imati 154 stavke. Odmah da vam kažem, znači, to je jedna ideja, inicijativa koja je prošla pre tri meseca i koju ministar jednostavno usvojio od strane Udruženja revizora i svih računovođa Srbije, da neće ići takav zahtev, jer je suviše ambiciozan za ovaj trenutak u Srbiji. Prema tome, da će ići postepeno, da se ne širi ovde jednostavno dezinformacija i da plašite građane Srbije sa tako nečim što ne postoji. Drugo, kada govorite o tome da država treba da interveniše sa određenim finansijskim sredstvima, zarad istine, a pošto je to predmet inače i Odbora za finansije, na svakom odboru imamo raspravu po tom pitanju, država interveniše, i zato postoji 11 preduzeća koja su u restrukturiranju, odnosno strateški važna po principu privatizacije koje država direktno finansira iz budžeta. Zato se borimo da nađemo strateške partnere i zbog toga zaista privreda Srbije još uvek funkcioniše u granicama održivosti i to treba da znate. Ali, to treba da kažete Ivanu Pernaru, članu Seljačke stranke Hrvatskog sabora, koji jednostavno dolazi ovde u Skupštinu, posećuje i treba da kažete koje smo mi iskorake napravili prema EU u smislu evropskih integracija, ali ne zbog Hrvatske i ne zbog EU, nego zbog nas samih, da bi imali konkurentnu privredu, da bi mogli da se nosimo jednostavno sa firmama i u zemlji i u inostranstvu i u regionu. Nije ni čudo što ceo region i svi gledaju u Srbiju, gledaju prvo u našu privredu, pa onda neke stvari menjaju i prilagođavaju svemu tome. Hvala.
Zahvaljujem. Najpre pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić, zamenik šefa poslaničke grupe SNS, na pominjanje SNS. Izvolite.
Ovo je bilo po osnovu pominjanja stranke. Da, inače, s vremena na vreme, interesantna okolnost da neki koji zahuktani krenu da objašnjavaju ovde šta sve nije dobro kod nas, onda zakače i stranku i ljude poimence i više ni sami ne znaju šta su uradili i koliko replika izazvali. Ovo je direktno po osnovu pominjanja stranke. I baš mi je drago što je bilo i tog osnova, čisto da ne ostanemo nedorečeni. Hteo sam i ovom prilikom da kažem da je baš lepo i potpuno razumem zašto je onaj ko se uporno trudi da replike izazove i da se malo oseti važnijim nego što inače jeste, zašto je opet danas pričao o DOS-u. Naravno, zato što sam pripada političkoj porodici novoga DOS-a, zato što je primljen u novu veliku koaliciju, na čemu svakako treba čestitati, to je pozamašan uspeh, naravno. Reč je o političkim veličinama listom. Postoji i dalje samo jedna mala problematična okolnost. Nikako da lociramo, dame i gospodo, kakva je politička uloga ili bilo kakva uloga nekih pojedinaca u toj novoj velikoj koaliciji. Već smo se mi bavili u ovoj sali tim pitanjem, i utvrdili smo već nekoliko stvari. Prvo, da onaj ko uporno replike izaziva, neće biti, koliko god to silno želeo, zajednički predsednički kandidat, koliko god se ljubazno nudio okolo, neće, jer ga niko ne zarezuje 2%. Dalje smo zaključili da neće biti ni šef izbornog štaba, jer ne može ni sebe da kontroliše, a kamoli da druge organizuje. Svaki put ovde izazove repliku, prođe kao Đosić u emisiji protiv dr Martinovića, pa se ipak vraća po još. Znači, ni za to nije. Nudili smo mu mogućnost da bude na poziciji običnog pijuna. Za to se zaista prepoznaje talenat, kanda nešto nije zadovoljan. Šta bi još mogao biti? Nešto slušam ovo danas, pada mi na pamet, biće tokom te kampanje sigurno i neki mitinzi, pa biće prostora za kulturno-umetnički program. Ako novi DOS planira poziciju dežurnog kampanjskog pevača, i tu vidim izuzetan talenat. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Obradoviću, dodatna dva minuta.
Hvala, predsedavajući. Što se tiče primarne emisije, ajmo da to još jednom razjasnimo predstavnicima SNS koji to ne razumeju. Kada se dodatno štampa državni novac gospodine Antiću, gospodine Nedimoviću? Vi razumete o čemu pričam. Može da se štampa za potrošnju, za plaćanje plata i penzija, za vraćanje dugova, što su radile neke prethodne vlasti i to onda vodi hiperinflaciji i katastrofi. Ali može da se uloži u velike infrastrukturne radove i u masovno novo zapošljavanje i to onda vodi povećanju zapošljavanja, povećanju poreza na zarade koje se vraćaju u budžet i pune budžet, a od tog punjenja budžeta, vi vraćate zapravo kao klasične kamatne rate, odnosno kredine rate koje vraćate, to što ste pozajmili iz primarne emisije. Zašto da uzmete od kineske banke, možete da uzmete od Narodne banke Srbije. Jednostavna stvar. Nećeš to dati nikada u potrošnju, nikada u održavanje socijalnog mira, nikada u plate i penzije, već isključivo u novo zapošljavanje. Građanima Srbije grozničavo treba novo masovno zapošljavanje zato se daje primarna emisija, jer od tih para se vraća u budžet. To je gospodine Nedimoviću toliko jednostavno, da ne objašnjavam onima koji uopšte ne žele da čuju šta im pričam. Što se tiče Pernara, ja nisam sklopio istorijsko pomirenje sa Kolindom Grabar Kitarović, jednom od najvećih osvedočenih ustaša u Hrvatskom političkom životu. Nisam joj nosio cveće, nisam se grlio sa njom na mostu, to je radio Aleksandar Vučić, najveći sin naših naroda i narodnosti. Što se tiče novog DOS, pa nema većeg novog DOS od SNS. Pa, vi ste uzeli sve kadrove žutih, sve kadrove G17 plus. Pa Ivica Kojić, šef kabineta Mlađana Dinkića je Vučićev šef kabineta. I vi mi pričate o novom DOS. Vi ste novi DOS, vi ste vrhunac DOS-a. Vi ste katastrofa koja je počela 5. oktobra 2000. godine, koja se sa vama dovodi do vrhunca služenja interesima MMF-a, Brisela, NATO-pakta.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine Milićeviću, ja delimično mogu da razumem to što vi sada radite, ali stavite tačku, jer ovo prestaje da bude polemika između dve stranke. Srpska Skupština ne sme da dozvoli ono što slušamo u ovom trenutku. Kakve će biti posledice stavljanja predsednice Hrvatske u kontekst u koji se ona stavlja ovde u polemikama između dve stranke? Kako će to uticati na situaciju koja je i ovako prenategnuta i neodrživa? Pa, ako je neko smešan i pogrešan sa druge strane, pa nije to valjda razlog da mi budemo još gori? Verujte da se ja ne bih osećao nimalo prijatno kada bi me neko podsećao iz Zagreba da je četnički vojvoda predsednik Srbije. Da li to treba da bude uloga Skupštine, da baca benzin u vatru ili ćemo to gasiti? Vodite računa o onome što je prateća obaveza vas kao nekog ko predsedava ovom sednicom. Stavite tačku na te stranačke duele, ukoliko oni počinju da prave problem čitavoj državi i našem narodu u Hrvatskoj. Valjda nam je potrebno spuštanje tenzija, a ne prednovogodišnje ludilo u kojem ćemo sada razoriti i ono malo što je preostalo nakon svega što smo preživeli.
Gospodine Jovanoviću, delimično vas razumem, samo niste rekli na koji se član Poslovnika pozivate? (Čedomir Jovanović, s mesta: Od 104. do 107.) Zahvaljujem. Da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Čedomir Jovanović, s mesta: Naravno, jer ne može da ostane bez stava.) Ja sam vas razumeo, ali isto tako morate i vi razumeti da ja ne mogu predvideti šta će i o čemu narodni poslanici govoriti, a ne želim da uskraćujem pravo ni poziciji ni opoziciji na reč i pravo na repliku. Ali, slažem se sa vama da negde mora postojati granica i moramo zatvoriti krug replika. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik SNS, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi se ne mešamo u unutrašnje stvari Hrvatske i oni sami biraju svoje rukovodstvo, svog predsednika. Mi to moramo da prihvatimo. Nije bio izbor Aleksandra Vučića da gospođa Kitarović bude predsednik Hrvatske, nego izbor hrvatskog naroda. Tako da, zbog tog izbora, mi to moramo da uvažavamo iz razloga što sa Hrvatskom želimo dobre odnose. Želimo dobre odnose zato što su to, pre svega, interesi Republike Srbije. Ali, stvar s kim će gospodin balkanski špijun da se vidi i sretne je stvar njegove lične prirode. On to ne mora. Aleksandar Vučić mora. U tome je razlika između njih dvojice. Premijer je premijer. Kada su u pitanju te velike priče i oko primarne emisije i oko politike države i oko Evropskog suda za ljudska prava, pa Srbija tamo ima sudije, samo to gospodin balkanski špijun ne zna, a trebalo bi da zna. Problem koji se ovde iznosi jeste jedna najobičnija demagogija. Da li je stvar srpskog naroda ko će da joj bude predsednik? Jeste. Da li neko u to ima pravo da se meša? Nema. O tome će odlučiti građani Srbije, kao što su odlučivali 2012. godine. Znači, u interesu Republike Srbije jeste da ona bude izvor stabilnosti u ovom delu Evrope. Ako je problem u mostu, problem u bombonjeri, problem u buketu cveća, onda je gospodin „orao pao“ u velikom problemu.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, u toku je još jedna povreda Poslovnika. Reklamiram član 103. vezano za član 107. Član 103. stav 3, čudna je selekcija u pravima, i član 104, na repliku, pa i u pravima na reklamaciju Poslovnika. Reklamirao sam je na vreme. Mislim da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, jer kad neko priča u Narodnoj skupštini, u najvišem domu, kad neko priča o štampanju novca bez pokrića, to je za mene povreda dostojanstva Narodne skupštine. To izaziva inflaciju, a u inflaciji jedni gube novac, drugi ga zarađuju. Tako su nastali naši tajkuni. Ukoliko neko želi da podrži i da osveži nove tajkune narodnim novcem, da narod izgubi sve, a da oni steknu sve, za mene je to povreda dostojanstva. U vezi toga, za čačanskog proizvođača ničega, u vezi dostojanstva Narodne skupštine moram da poručim, mi seljaci znamo, novac se ne štampa, novac se zarađuje, pa se onda štampa i deli. Nikad se ne štampa i deli bez proizvodnje. Hvala.
Gospodine Rističeviću, da li želite da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem vam se i izvinjavam, jer nisam video da ste ukazali na povredu Poslovnika, a već sam dao kolegi reč. Reč ima predstavnik predlagača, ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, naravno sa nadom da ćemo se u što kraćem vremenu vratiti ovim tačkama dnevnog reda koje su nas okupile ovde, vidite da nas je ispred predlagača zaista ovde reprezentativan broj i tokom dana kolege će dolaziti da učestvuju u ovoj raspravi, da damo jedan argumentovan doprinos sagledavanja ovih značajnih pitanja koje se nalaze pred narodnim poslanicima. Želim da istaknem nekoliko stvari. Naprosto, imam i ljudsku i, da kažem, funkcionalnu obavezu da prokomentarišem nekoliko pitanja. Dakle, ova Vlada Republike Srbije u protekle, da kažem, dve, dve i po godine pokušava da vodi jednu veoma odgovornu ekonomsku i fiskalnu politiku. Upravo u toj funkciji su čitavi setovi zakona koji su se nalazili pred ovim parlamentom, a koji su imali, pre svega, za cilj da ozdrave srpske javne finansije koje su, hteo to neko da prihvati ili ne, bile pred kolapsom, bile zaista u jednom katastrofalnom stanju i ovoj državi je pretio ozbiljan problem sa izmirivanjem osnovnih obaveza koje imamo prema građanima Srbije, prema budžetskim kategorijama koje su naprosto takve da mi moramo da iznađemo način kako ćemo da ih održimo. Jedan od ključnih elemenata toga je bila finansijska stabilnost. Jedan od ključnih elemenata je bilo smanjivanje deficita. Jedan od ključnih elemenata je bilo suzbijanje inflacije. U takvom jednom aranžmanu koji smo mi ponudili građanima Srbije i dva puta dobili podršku na izborima, poverenje građana u takav koncept se dobija, između ostalog, i stabilnošću domaće valute i suzbijanjem inflacije koja je zaista ostavila žestok jedan osećaj kod građana Srbije zbog svih problema koje smo imali u prošlosti usled ratova, sankcija koji su bili praćeni tom i takvom inflacijom. Dakle, kada je u pitanju investicioni ciklus, određena primarna emisija ne mora nužno biti loša i inflatorna. Ali, u situaciji kada Vlada i država leči svoje javne finansije, ona ne može biti deo tog i takvog paketa. Upravo iz tog razloga mi smo odgovornost prema javnim finansijama, suzbijanje deficita i suzbijanje inflacije stavili u prioritet i verujem da smo u toj borbi položili ispit i zaista ostvarili odlične rezultate. Moram da prokomentarišem još nekoliko pitanja koji su bili deo ove polemike. Ova Vlada pokušava da napravi jedan širok konsenzus i da u tom konsenzusu svoj doprinos mogu dati zaista ljudi koji imaju energiju, koji su vredni, koji su posvećeni svom poslu i zaista daju jedan ozbiljan doprinos ovim našim aktivnostima i radu. Zaista moram gospodina Kojića da pomenem u tom kontekstu. Apsolutno me ne interesuje, u tom smislu, politička geneza, niti bilo kakvi politički odnosi. To je čovek koji zaista daje jedan ogroman doprinos našem radu i naprosto ne bi bilo korektno, ni ljudski, ni profesionalno da to ne prokomentarišem. S treće strane, jedan od prioriteta naše politike su dobri odnosi u regionu i zaista mislim da je ova Vlada na čelu sa premijerom Vučićem u proteklom periodu zaista bila lokomotiva regionalnog poverenja. Ma da su drugi dali 10% onoga što smo mi dali, mi bi u regionu imali daleko bolju situaciju, daleko bolju poziciju. Ne komentarišemo lidere nama susednih država. NJih su izabrali građani njihovih država i naše je da sa njima sarađujemo. Upravo u tom smislu je ova Vlada, premijer dao zaista veliki broj signala koji idu u tom pravcu. Cveće, to je pitanje svakog od nas pojedinačno. Cveće je pitanje da li je neko džentlmen ili nije. Molim vas da to razumete na taj način. Politika je važna, a da li je neko džentlmen ili ne, gospodine Obradoviću, to je pitanje o kome svako od nas treba da razmišlja. Hvala.
Zahvaljujem. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Nemate osnova za repliku, gospodine Obradoviću. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Milorad Mijatović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ipak ću se vratiti na temu, na 27 tačaka dnevnog reda o kojima danas raspravljamo. Neki su govorili da se radi o mnogo tačaka, da je teško pročitati, a ja vam odmah moram reći da se radi o izmenama i dopunama zakona, da se radi o izmenama i dopunama, dakle, ne nekim suštinskim promenama, već sa onim malim promenama koje se mogu brzo savladati i shvatiti. Isto tako, radi se i o usaglašavanju sa pravnom regulativom EU. Ono što je veoma važno reći, nismo ponosni što se rokovi moraju produžavati. Tu ima i objektivnih razloga, ali ima i dosta subjektivnih. Gde su objektivni razlozi? Jedan od zakona, kao što je Zakon o sistemu plata je dosta složen zakon, nije ga lako napraviti, treba usaglasiti mnoge koeficijente, treba razgovarati sa socijalnim partnerima, sa sindikatima. Treba sve te stvari usaglasiti i dobiti takav zakon koji će biti primenjiv i koji će biti dugoročan. Mislim da tu postoji opravdanje. Postoje razlozi koji su subjektivne prirode. Najčešće mi olako prihvatamo rokove, olako ih dajemo, često donosimo zakon sa nekim rokom svesni činjenice da ga nećemo sigurno ispoštovati. No, to je pitanje i našeg mentaliteta. Nismo samo takvi u zakonima, često smo i u mnogim drugim stvarima, kod završetaka gradnje zgrada i svega toga. No, nadam se da ćemo radom naš mentalitet menjati i da ćemo tim promenama dobiti jednu drugačiju Srbiju. Upravo zbog toga se Socijaldemokratska partija Srbije zalaže za evropske perspektive, za EU. Bez obzira kada ćemo ući u nju, nama trebaju standardi EU. Zbog toga se u ovim zakonima na njih pozivamo, zato usaglašavamo ove zakone, jer će građanima Srbije biti bolje, što će živeti kvalitetnije i zato što je to potrebno ovoj Srbiji, ovakva kakva jeste. Da budem odmah jasan, mi se ne udvaramo građanima Srbije, mi smo došli ovde i dobili smo poverenje građana da uradimo određene poslove. Zatekli smo, što smo zatekli. Neću govoriti za neke vlasti do 1990, 2000. i 2012. godine. Ne, govoriću da su nam građani dali poverenje u ovom vremenu i mi se trudimo da sve probleme koje imamo rešimo na najbolji mogući način. Građani će na najpošteniji način, izborima, reći šta misle o nama, da li smo dobro radili ili loše radili. E, to je ono što želim da naglasim. Dakle, mi se ne udvaramo, nećemo se ni udvarati, ali ćemo raditi. E, to je ono što je naš osnovni motiv i motiv koji mi imamo u radu u ovoj većini koju imamo i ovo poverenje koje su nam građani dali. Još nešto, želim da kažem prvo o ovim zakonima o javnim medijskim servisima. Tačno je, traži se prolongiranje još za godinu dana. Vrlo je jasno, radi se o taksi na brojila od 150 dinara i radi se o 4 milijarde koje su planirane u budžetu, koji smo mi usvojili pre nekoliko dana. Svesni smo mi činjenice da Javni medijski servis, to pre svega mislim na RTS i RTV, se moraju finansirati iz takse. Međutim, mi znamo i zakonska ograničenja, da ona ne može biti veća od 500 dinara, ali se postavlja pitanje, da li građani u ovoj Srbiji mogu izdvojiti ta sredstva i zbog toga smatramo da je sasvim opravdano da ova dva zakona menjamo, da prolongiramo za godinu dana, a da u tom vremenu nađemo neka prihvatljivija rešenja. Zašto? Pa, vidite mi smo prošle godine doneli ove zakone i građani Srbije se nisu bunili. Pa, znate, 150 dinara, to je manje od kutije cigareta, a imamo ipak kvalitetan Javni servis i Radio televiziju Srbije, i posebno naglašavam Radio televiziju Vojvodine. Dakle, to su servisi koji su nama potrebni i neophodni. Zbog toga želim da naglasim da ćemo to podržati. Ovde ima mnogo zakona. Neću govoriti o svim zakonima, osim o nekima, jer bilo je dosta već govora u toku ove rasprave, to je izmena i dopuna Zakona o javnoj svojini. Zaista je potrebno uvođenje reda u ovoj oblasti. Tragično je, dugi niz godina ova država ne zna gde je vlasnik, koje stanove poseduje, koje poslovne prostore i koje poljoprivredno zemljište. Ovde je ministar poljoprivrede, i sam se iznenadio, da ne znamo koliko imamo državnog poljoprivrednog zemljišta. Naravno, to koriste pojedinci, bogate se na račun države. Šta je to loše, što hoćemo da uvedemo red u ovoj državi? Priznajemo ide teško, ide veoma teško, ali moramo činiti nešto, moramo menjati iz prostog razloga, jer mora ova država znati šta ima, a od te imovine i zarađivati. Mora se puniti budžet, a to upravo, činićemo ovim zakonom, a ne samo zakonom, mnogo toga je potrebno učiniti iz prostog razloga jer smo takvi kakvi jesmo, imamo neko nasleđe koje kaže da je država „Alaj-begova slama“ i onda može od nje da uzima šta ko hoće. Moje je mišljenje, da bi imali dobru državu, bogatu državu, pa čak i oni koji govore o Švajcarskoj i drugim državama, bogami državi moramo dati da bismo od države i dobili. Naravno, u skladu sa zakonima i ono što zakoni to kažu oko svega toga. Menjaju se i zakoni o tržištu kapitala, o malim akcionarima, o svemu onome što sam rekao i kapitala. Ono što želim da naglasim, to je Zakon o akcizama. Ovde ću biti vrlo pošten. Naravno, ovo nije dobra vest za one koji su pušači. Akciza će se povećavati. To je jasno, to vrlo otvoreno i iskreno kažemo. Zašto kažemo? Pa, zato što prihvatamo evropske standarde, zato što se zna da opterećenje akcizama na 1.000 komada cigareta, najminimalnije u Evropi je 90 evra, a u Srbiji je 54 evra. Naravno, odmah ćete reći – imovne mogućnosti u Srbiji nisu velike i samim tim ne možemo te ljude, koji su pušači, dovesti u situaciju da ne koriste neki svoj užitak, neko će reći porok, a neko će reći užitak. Lično mislim da ovo postepeno usklađivanje na svakih šest meseci, to usklađivanje na osnovu akciznog kalendara od 2017-2020. godine daće nam mogućnost da se prilagodimo, pre svega, zemljama u okruženju gde su cigarete skuplje, a naravno i zemljama u Evropskoj uniji. Često mi ova trka između akciza i cene cigareta liči na onu poznatu trku između Ahila i kornjače. Sasvim je jasno ko tu pobeđuje, a sasvim je jasno ko igra kakvu ulogu. No, to je usud ovih ljudi koji su pušači i nadam se da će, i zbog svog zdravlja, učiniti nešto, bar da smanje to svoje uživanje. Isto tako, ovde ima i govora o kafi, kako će Zakon o dodatnoj vrednosti biti korišćen, ali to je poboljšanje svega onoga što imamo. Naravno, u javnosti su dosta pažnje izazvale izmene i dopune Zakona o porezu na dodatnu vrednosti. Mislim da je danas bilo dosta govora, i da je javnosti Srbije obrazloženo šta je urađeno, šta se dobija, šta je to bolje. Kao socijaldemokrata, uvek se zalažem da treba pomoći onima koji nemaju, koji su u situaciji socijalne potrebe, a oni koji imaju da moraju plaćati punu vrednost. Zašto bismo mi nekome ko je bogat, a u Srbiji ima bogatih ljudi, i dobro je što ima bogatih, treba da snose punu cenu i obdaništa, i zdravstvenih usluga i svega ostalog. Ko to ne može njemu država treba pomoći, a posebno ovoj osetljivoj oblasti kao što je rađanje dece, a to je ono što mi moramo zaista da poštujemo. Zakon o poreskom postupku. Vi sami znate da volimo da taj zakon ne poštujemo, da volimo da izbegavamo neke obaveze, a isto tako moramo naglasiti da smo bar u 2016. godini postigli dobre rezultate. Stodeset milijardi prihoda je bilo više u budžetu za 2016. godinu. To je i odgovor zašto imamo i rezultate u borbi protiv crnog tržišta, zašto imamo rezultate u provođenju poreskih zakona. Tu ima još dosta problema. Problema koji se moraju rešavati i problema koji se će se sigurno rešiti pooštravanjem kaznenih odredbi, širim obuhvatom, širenjem lepeze poreskih obveznika i to je nešto što moramo da popravimo. Kao socijaldemokrata, SDPS, nešto ću reći o HIP „Petrohemiji“. Ovde stoji da izdvajamo za njihove dugove 105 miliona evra. Odmah da naglasim, tih 105 miliona evra koje izdvajamo za smanjivanje dugova „Petrohemije“, to su sredstva koja su ušteđena u 2016. godini. To su sredstva koja smo dobrim radom, dobrom ekonomskom politikom uštedeli, i pomažemo ovoj firmi gde ima mnošto zaposlenih i firmi koje imaju perspektivu. Mogu da kažem i sledeće, najlakše je sve firme zatvoriti. Najlakše je zatvoriti sva radna mesta. Šta će onda, šta ćemo sa tim ljudima? Od čega će živeti? Jedna od firmi koja ima perspektivu kojoj treba pomoći, kojoj treba dati mogućnost da stane na zelenu granu i koju treba privatizovati. To ima svoju cenu, tu cenu plaćamo, tu cenu plaćaju svi građani Srbije. Isto tako bilo je mnogo kritika i oko „Železare“ u Smederevu, a sada vidimo šta nam „Železara“ Smederevo donosi. Jedna od takvih firmi, po mom dubokom uverenju, je i „Petrohemija“ i ona zaista zaslužuje svu ovu pažnju da ona bude ono što jeste i što treba da bude. Ono što imamo dalje, a to je oko koridora. Mi imamo ovde govora oko dva koridora, Koridor 10, koji treba da završimo. Znate, završetak Koridora 10 i puta E-763, su jedan od najvažnijih poslova ove Vlade. Ako će se istorijski ova Vlada pamtiti po nečemu, a to je da će završiti ove koridore, neću da spominjem kada su započeti, neću da spominjem koliko su koštali, neću da spominjem koliko je tu bilo promašaja, ali Koridori će se zaista završiti. U prethodne tri i po godine je otvoreno 110 prontera autoputa, isto tako u ovoj godini otvorili smo 40,4 kilometra autoputa i sva sredstva koja se uzimaju, naravno, uz racionalnu potrošnju će se iskoristiti za završavanje koridora. Ima nešto novo, a da se na vratim na budžet Republike Srbije za 2017. godinu, mi u budžetu imamo jasno naznačeno projektno finansiranje. Svaki građanin Srbije će videti gde će ići ta sredstva, kako će se ta sredstva iskoristiti, a sigurno će videti kad ti autoputevi budu otvoreni. Zato sam se uvek zalagao i uvek insistiram da završimo koridore, pa makar ništa ne uradili dalje, koridori su nešto što će ostati budućim generacijama, naravno, uz racionalnu potrošnju i sve ono što imamo. Na kraju,neću više pričati, ima dosta zakona o proceniteljima koji znače poboljšavanje i znate i sami da smo i tu majstori da kad treba da platimo porez kad nešto prodajemo bitno smanjimo cene onog što prodajemo da bismo državi platili manje. Sad ćemo imati licencirane procenitelje, imaćemo jasnu strukturu šta vredi, u kom delu grada, u kom delu sela, u kom delu naše zemlje. To je dobro. Svi zakoni koje radimo i ono što nas prisiljava i ono što mi hoćemo kao budući članovi EU znači da idemo na poboljšanje zakona. Poboljšanje je na taj način da građanima Srbije bude bolje, da koriste standarde EU i naravno da sve završimo što smo započeli. I nije potrebno da naglašavam da će Socijaldemokratska partija u danu za glasanje glasati za sve ove zakone. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Mijatoviću. Obzirom da u sistemu nema prijavljenih, još jednom pitam da li želi reč neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe? (Nemanja Šarović, s mesta: Ja.) Gospodine Šaroviću, vi jeste zamenik šefa poslaničke grupe, ali ovlašćen za ovu tačku ispred poslaničkog kluba SRS je gospodin Zoran Krasić. (Nemanja Šarović, s mesta: Ne, greška.)Dok ne proverimo da li je greška ja ću reč dati Neđi Jovanoviću. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Pred nama je gospodo poslanici i građani Srbije značajan korpus ili set zakonskih akata o kojima raspravljamo. Ono što je u svakom slučaju u fokusu pažnje, barem javnosti Republike Srbije, jeste u najvećoj meri Zakon o proceniteljima, odnosno precizno Zakon o proceniteljima vrednosti i nepokretnosti. Zaista se radi o jednom zakonskom aktu kojim se pokušava konačno uvesti red u postupke gde su procene nepokretnosti obavezne. Ne, zbog toga što bih ukazivao na to da je to sada bio nekakav, pežurativno rečeno nered ili anarhija, naprotiv, već zbog toga što se prvi put sistemski rešava jedno jako značajno pitanje. Zbog toga smatram, gospodo ministri i predstavnici Vlade Republike Srbije da je Vlada Republike Srbije ovim zakonskim projektom učinila jedan značajan iskorak napred kako bi se brojni postupci, gde su nepokretnosti predmet postupaka tretirale, prvo na pravilan način, drugo na način koji zavređuje objektivnost, nepristrasnost i profesionalnost, a to je upravo zahtev da se procene vrše na taj način. Međutim, i pored izuzetno dobrih i značajnih kvalitetnih rešenja u ovom zakonu moram ukazati, vama gospodo predstavnici Vlade na neke delove zakona za koje smatram da bi po kvalitetu morali da budu poboljšani, da u svakom slučaju zavređuju pažnju, naročito prilikom praktične primene ovog zakona imajući u vidu da ćemo u praktičnoj primeni ovog zakona verovatno doći i na određene probleme, jer se stvaraju vakum prostori. Zašto? U članu 3. Zakona navedene su mogućnosti ili okolnosti kada se ovaj zakon primenjuje i kaže se da se primenjuje kod zaključenja ugovora o kreditu, kod utvrđenja vrednosti nepokretnosti u postupku stečaja i prodaje nepokretnosti u postupku van sudskog namirenja. Drage kolege narodni poslanici i uvaženi predstavnici ministarstva, da li smatrate da je ovo dovoljno kada je u pitanja angažovanje procenitelja i vršenje procene nepokretnosti u samo ovim situacijama? Ja sam uveren, a i moja poslanička grupa SPS da mi zbog toga što bi ove procene morale da budu zastupljene i u sudskim postupcima, parničnom, vanparničnom, krivičnom i izvršnom. Činjenica je da imamo sudske veštake koji to rade, ali ovaj zakon u svojim prelaznim i završnim odredbama kaže da će primena ovog zakona započeti pet meseci od dana njegovog usvajanja. Sa druge strane, sudski veštaci imaju rok od 18 meseci da polože ispit za licencu i da krenu u postupak procene. Pojavljuje se jedan vremenski period koji je na neki način prazan prostor, ko ga popunjava? Veštaci. Da li će stići u tom trenutku da odrade posao koji treba da odrade procenitelji. Sa druge strane, procenitelje tek treba da formiramo. Tek treba da trasiramo put kojim će oni ići do konačnog cilja, a cilj je dobijanje licence. Prema tome, ovde se pojavljuje pitanje sa jedne strane, ko će u ovom vremenskom periodu uspeti da pokrije ovu proceduru i ove poslove, sa druge strane u kojim okolnostima? Drugo, predlagač ovog zakona je zaboravio da su procenitelji, možemo slobodno reći izuzetno značajni u postupcima gde se primenjuju odredbe Zakona o privrednim društvima? Tamo gde se vrši procena vrednosti kapitala jednog privrednog društva, jednog privrednog subjekta, tamo gde dolazi do spajanja privrednih društava, tamo gde dolazi do unosa kapitala prilikom uvođenja novog člana u privredno društvo, Neđo Jovanović ili gospodin Mijatović su ortaci jednog društva i moguće je da gospođa Jasmina želi da se uključi u to društvo kao član. Unosi svoj ulog, ko će taj ulog da proceni ako se on odnosi na nepokretnost? Naravno, da će da vrši procenu ovlašćeni procenitelj. Pod kojim uslovima, pod uslovima koji su sadržani u odredbama ovog zakona. Naravno ovo sam metaforički predočio kako bi građanima bilo jasno šta je ono što ovom zakonu očigledno nedostaje, a mogli bi da dopunimo amandmanima, na kraju i amandmanima resornog odbora. Dalje, u istom zakonu je navedeno da se od strane procenitelja angažovanje očekuje tek nakon dobijanja licence, a licenca je propisana, odnosno postupak dobijanja licence je propisan. Međutim, ovde postoji jedan stav koji može da bude zbunjujući i u praktičnoj primeni da dovede do problema, pa se kaže da se licenca izdaje licu koje ima najmanje tri godine radnog iskustva na poslovima vršenja procena. Sada se postavlja pitanje, odakle njemu tri godine iskustva ukoliko sada ulazi u postupak dobijanja licence? On je mogao to iskustvo da stekne kao licencirani procenitelj. Na sreću, mi ih imamo negde u pravnom i ekonomskom sistemu Srbije, ali ne pod ovim uslovima i na ovaj način. Znači, on bi mogao tri godine da radi ili kao pomoćnik procenitelja, ili kao saradnik procenitelja ili na neki treći način, ali tri godine može da stekne samo pod propisanim uslovima i to uslovima sadržanim u ovom zakonu. Dolazimo u jednu vrstu paradoksa, treba nam tri godine, nemamo, ne znamo kako da ih steknemo ali su oni uslov za dobijanje licence. Mislim da i u tom delu treba poraditi da bi se zakon učinio u praktičnom smislu reči što primenjiviji. Dalje, sporno je kada se kaže da se licenca ne može izdati ukoliko je lice koje pretenduje na dobijanje licence pravosnažno osuđivano za određena krivična dela koja su ovde sistematizovana, ali se postavlja pitanje – zašto pored ovih krivičnih dela koja su tu navedena nisu uvedena neka druga krivična dela koja se direktno vezuju za dostojnost procenitelja da bi vršio tu funkciju. Konkretno, zašto nije uvedeno krivično delo prevare? Zašto nije uvedeno krivično delo krađe, razbojničke krađe, razbojništva? Ovde se kaže – finansiranje terorizma predstavlja protivpravnu radnju koja diskvalifikuje lice koje pretenduje da bude procenitelj da može da dobije tu licencu. Ako je finansiranje terorizma takav stepen društvene opasnosti i protivpravnosti, onda bi mogla da budu i sva druga krivična dela sa istim stepenom protivpravnosti društvene opasnosti. Ovde ih nema. Prema tome, i u tom delu zaista mislim da bi trebalo definisati upravo ovu normu na način koji podrazumeva postizanje konačnog cilja, a to je da dostojnost bude sadržana u punom kapacitetu, da dostojnost zaista bude vrednovana na pravi način. Dalje, ono što načelno u ovom zakonu na neki način nije definisano, jeste taj takozvani sukob interesa, koji ovde nigde ne postoji. Da li procenitelj može vršiti procene nepokretnosti ako je u pitanju njegov krvni srodnik u pravoj liniji bilo kog stepena srodstva, ili u pobočnoj liniji recimo do drugog stepena srodstva? Da li može procenitelj da vrši nepokretnosti ukoliko su one u vlasništvu ili sa nekim drugim pravom lica koje je u tazbinskom srodstvu sa proceniteljem, ili na bilo koji drugi način je povezano lice sa proceniteljem? Moja poslanička grupa i ja lično smo stanovišta i mislimo da je to nedopustivo i jeste nedopustivo sa odredaba stanovišta Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, ali to nije sadržano u odredbama Zakona. Dalje, takođe u ovom zakonu stoji odredba koja se vezuje za činjenicu kako će se voditi disciplinski postupak protiv procenitelja, u kojim situacijama i sa kakvim sankcijama. Tačno je da je to sistematizovano i tačno je da je to propisano. Međutim, ono što nedostaje, nedostaje onaj sam način definisanja procedure, definisanja postupka, davanja mogućnosti da se odbrana onoga protiv koga se vodi postupak sistematizuje na pravni način, da se omogući da se pritužba, ukoliko je neuredna, nejasna ili nepotpuna, uredi, da se ostavi rok za uređenje. To svaki procesni zakon definiše, ali nažalost ovde nije to definisano. U svakom slučaju, sve ostale odredbe ovog zakona ukazuju na to da procenitelji sada imaju jednu obavezu, obavezu prevashodno edukacije, obavezu stručnog usavršavanja, obavezu kontinuiranog stručnog osposobljavanja i to sve dok obavljaju funkciju procenitelja, obavezu da se osiguraju za štetne radnje kojim bi se uzrokovala šteta i štetne posledice trećim licima. Mislim da je to jedan dobar put. Naravno, sve ovo što sam izneo podrazumeva jednu samo dobronamernu sugestiju da se zakon poboljša po kvalitetu, jer za to nesumnjivo ima mesta. Ja sam uveren u to da će ova Skupština i svi narodni poslanici dati doprinos da se zaista taj cilj i ostvari, jer je naš prevashodni zadatak donošenje zakona koji podrazumevaju zakone sa najvećim stepenom kvaliteta, kako bi omogućili da u njihovoj praktičnoj primeni eliminišemo sve moguće probleme i kako bi oni na koje se zakon, pa i ovaj zakon odnosi, doživeli taj zakon kao pravnu sigurnost. Što se tiče ostalih delova iz seta zakona o kojima raspravljamo, počeću od Zakona o platama u javnom sektoru. U ovom zakonskom aktu je predviđeno da će se od strane ove Vlade uskoro pristupiti donošenju najpre nacrta, a potom i predloga zakona kojim će se urediti kako radno pravni status, tako i plate zaposlenih u javnom sektoru. To je nešto što je s jedne strane obaveza Vlade, a s druge strane nešto što će građani doživeti kao najbolji način servisiranja potrebe i zadovoljenja njihovih potreba, a prevashodno njihovo osnovno ustavno pravo i potreba jeste pravo na zaradu, egzistenciju i pristojan život. Međutim, ja bih resornom ministarstvu ovde ukazao na jedan set problema koji se provlači od donošenja Zakona o budžetskom sistemu, preko Uredbe o ograničavanju zapošljavanja, pa do današnjeg dana. Mi sada na nivou lokalnih samouprava imamo jednu poprilično konfuznu situaciju, da imamo zakone koji su nam nametnuli obavezu angažovanja određenog broja izvršilaca u javnom sektoru, a da tu obavezu ne možemo ispoštovati upravo po odredbama zakona koji su aktuelni zakoni. Navešću samo jedan primer. Po odredbama Zakona o sportu, svaka opština, svaki grad treba da ima sportskog inspektora. Govorim samo kao primer. Taj sportski inspektor kao izvršilac može da dođe u situaciju da prekoračuje onih 10% kao dozvoljeni broj za radno angažovanje po odredbama Zakona o budžetskom sistemu, odnosno Uredbi o ograničavanju zapošljavanja. Kako onda angažovati sportskog inspektora? Kako angažovati lice na nekim drugim inspekcijskim poslovima ukoliko dolazimo u tu situaciju? Lokalne samouprave imaju taj problem i taj problem treba da se rešava. I rešava se, na sreću, zato što Vlada Republike Srbije na neki način pokušava da iznađe rešenja preko Komisije koja dozvoljava određeni broj radnog angažovanja, odnosno sticanja radno pravnog statusa kroz odgovarajuće ili adekvatne ugovorne odnose, ali mislim da ovo rešenje mora što pre da dođe do konačnog cilja, odnosno da ima svoj epilog i to u pozitivnom smislu reči, upravo zbog problema koji trpe lokalne samouprave, pa i moja lokalna samouprava iz koje ja dolazim. Što se tiče Zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnoj svojini, gospodo predstavnici Vlade Republike Srbije, ja kao predstavnik građana, a prevashodno građana koji su me birali iz moje lokalne samouprave grada Užica, moram da skrenem pažnju na jednu činjenicu koju niko ne može da dovede u sumnju. Ni jedna lokalna samouprava, hajde da ne preteram, vrlo mali broj lokalnih samouprava, izuzetno mali broj, među kojima nije moj grad, nije ispoštovao zakonsku obavezu. Ta zakonska obaveza podrazumeva prijavu i upis prava javne svojine na lokalnu samoupravu, odnosno na grad ili na opštinu. Umesto sankcija prema lokalnoj samoupravi, koja nažalost nije ni propisana, mi dajemo novi benefit i pravimo daleko veći stepen tolerancije nego što je to do sada i ostavljamo novi rok, pa kao da molimo – hajte, molim vas, gradovi, počev od Novog Sada, Kragujevca, Niša, Užica, Sremske Mitrovice itd, itd, hajde upišite javnu svojinu, konačno upišite javnu svojinu. Pa, mi imamo apsolutno nesređen katastar nepokretnosti, iz razloga što se ne poštuju zakonske obaveze i zbog toga što lokalne samouprave ne čine ono što moraju da čine, a to je da se jasno definiše u evidenciji Službe za katastar nepokretnosti šta je i ko je titular prava javne svojine, a ko nije, u konkretnom slučaju, nažalost, ko nije jedinica lokalne samouprave. Što se tiče odredaba Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, gde ću zajedno to komentarisati i sa odredbama Zakona o izmenama i dopunama carinskog zakona, dobro je što se konačno jedan postupak rešava na pravilan način, gde se po žalbama na rešenja prvostepenog organa ne odlučuje od istog organa, već se odlučuje od faktički organa koji bi trebao da bude nezavistan, a to je u konkretnom slučaju Ministarstvo finansija. Međutim, mi u poslaničkoj grupi SPS imamo jedan stav koji nemojte doživljavati kao kritičan, ali je u svakom slučaju pragmatičan, a to je da ne smatramo da će se ostvariti apsolutna nezavisnost ako se drugostepeni postupak, odnosno postupak odlučivanja po žalbi prenese na Ministarstvo. Pa, Ministarstvo finansija je deo poreskog sistema. Ministarstvo finansija je, na kraju krajeva, krov onoga što podrazumeva poreski sistem, jer poreska uprava je pod patronatom Ministarstva finansija. Ne možemo onda govoriti o tome da je apsolutno nezavistan organ, organ koji odlučuje po žalbi. Nije. Funkcionalno nije, ali želimo da verujemo da će biti. Zašto? Zbog toga što su oni koji su odlučivali do sada u drugom stepenu, nažalost odlučivali onako kako to ni u kom slučaju nije u duhu načela pravičnosti, niti u duhu načela zadovoljenja pravde i pravne sigurnosti za stranke u poreskom postupku, pa i u postupku koji se odnosi na carinski postupak, gde se shodno primenjuju odredbe Zakona o opštem upravnom postupku. Zašto? Zato što se na prvostepeno rešenje odlučivalo tako što je drugostepeni organ bio centar poreske uprave, a ne Ministarstvo finansija. Sada treba očekivati da će se to u svakom slučaju promeniti i mi želimo da verujemo da će se to zaista i promeniti. Ono što je za svaku pohvalu i ono što treba da se izdigne na pijedestal jeste s jedne strane doprinos pravosuđa u rešavanju jednog problema, a s druge strane ogroman napor i odluka Vlade Republike Srbije da se jedan problem reši. To je problem duga Privrednog društva „Hip-Petrohemija“ iz Pančeva prema AD NIS. Ovde imamo jednu klasičnu vrstu subrogacije ili zakonske subrogacije gde država preuzima dug koji ima Petrohemija prema NIS i shodno odredbama zakona o kome mi raspravljamo taj dug izmiruje. Zašto sam rekao ogroman doprinos pravosuđa? Iz jednostavnog razloga što je upravo deo sistema i to elitnog sistema pravosuđa, privrednog pravosuđa, uspelo da Petrohemiju vrati u život. Zarad istine i pravilnog obaveštenja građana iz ovog doma i kako bi otišla pravilna poruka prema građanima, treba reći sledeće, ta ista Petrohemija je pre dve godine trebalo da ide u stečaj. Ta ista Petrohemija je pre dve godine bila pred UPPR ili pred unapred pripremljenim planom reorganizacije. Ta ista Petrohemija je mogla da ostane sada na nekom bukvalno privrednom groblju, sahranjena. Nije, a nije iz razloga što je upravo u sistemu pravosuđa i od strane prvostepenog suda i od Privrednog apelacionog suda doneta odluka da se to preduzeće sačuva. Vlada Republike Srbije je tu odluku prihvatila kao nešto što je u domenu pravne sigurnosti i nastavila postupak dalje, a taj postupak jeste oživljavanje Petrohemije, preuzimanje dugova, vraćanje tih dugova prema poveriocu, ovde je poverilac NIS i mogućnost da Petrohemija konačno stane na zdrave noge isključivo iz razloga što već sada iskazuje profit. Zato, ne samo od poslaničke grupe SPS već i od celog ovog doma ova odluka i ovaj zakon treba da uživa podršku. Na kraju, pošto će moj uvaženi kolega Karić da prokomentariše nešto što je jako značajno, jako dobro, to je ono što se vezuje za koridore, odnosno našu putnu infrastrukturu koja je već u velikoj meri dala rezultat. Deo autoputa od Preljina do LJiga je značajno skratio vreme putovanja iz gradova zapadne Srbije, odnosno Zlatiborskog okruga prema Beogradu. Uvereni smo da će ovom odlukom Vlade Republike Srbije i zakona koji ćemo sigurno usvojiti i nova deonica od Surčina do Obrenovca zaživeti i ugledati svetlost dana i dobiti pozitivan epilog.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, dosta toga je rečeno o načinu na koji je sazvana ova sednica. Naravno, da ovo nije presedan, ovo je pravilo rada ovde u parlamentu koje traje mnogo duže od mandata vas kao ministara, ali je to pravilo loše i treba ga menjati. Neću se žaliti na tako obilan dnevni red ali ću pokušati da svoju raspravu fokusiram na ono što smatram da je za nas najvažnije. Počeo bih sa izmenama Zakona o javnoj svojini. O čemu se zapravo tu radi? O hroničnoj nesposobnosti države, pokrajine, lokalnih samouprava, javnih preduzeća da se upišu kao vlasnici. To traje pet godina. To ima svoju veliku cenu. Šta je ono što nam ovde nedostaje? Jasan plan Vlade i način na koji će se ovaj plan rešiti. Dosta politikanstva, pokrajina nije u stanju da upiše, popiše svoju svojinu poslednjih pet godina. Koleginica mi sada kaže da je završila, ali mi sada ovim zakonom tvrdimo nešto drugo. Opštine isto tako, javna preduzeća. Kada će to biti urađeno? Na koji način? Najlakše je reći da je problem u katastru. Problem je u zloupotrebama nekih procedura. U činjenici, da se recimo, drugostepena rešenja čekaju po nekoliko godina ne zbog toga što to neko ne želi da uradi nego zbog toga što je taj sektor u ministarstvu zatrpan zahtevima. Mislim, da ih ima u ovom trenutku preko 50.000. O činjenici da su postupci koji regulišu taj segment našeg svakodnevnog života često toliko zloupotrebljavan da ne mogu više, da sistem ne može više to da izdrži. Reći ću vam jedan primer. Zamislite, javno preduzeće koje ima spor sa, recimo, stečajnim upravnikom preduzeća koje je u međuvremenu preuzeo slučaj, pa se sada sve vraća na radnički savet od pre 40 godina. Stečajni upravnik blokira u katastru ulaže žalbe, zbog toga javno preduzeće ne može da se upiše kao vlasnik. U prvom stepenu katastar postupa po toj žalbi, to odbija i to odlazi u drugi stepen, u ministarstvo. U ministarstvu staje u red od 50.000 sličnih postupaka. Dok se to pitanje ne reši zabeležno stoji u katastru, nemoguće je upisati javno preduzeće kao vlasnik. Sticajem okolnosti zbog toga što je predmet važan, zbog toga što javno preduzeće ima mogućnost da taj problem reši preko reda se donosi rešenje. Onog trenutka kada se rešenje donese stečajni upravnik ulaže novi prigovor i novu žalbu, jer samo plaća taksu od nekoliko hiljada dinara. To tako traje u nedogled. I, evo nas, menjamo Zakon o javnoj svojini tako što produžavamo u šestu godinu posao koji država ne može da uradi i koji ostaje bez jasnog plana u ovom trenutku. Kako ćemo to pitanje rešiti? To nije samo pitanje vlasništva u kome se računa na neku korist koju u ovom trenutku država nema. Zamislite kolika je šteta zbog toga što neko ko nije vlasnik prema toj imovini ne postupa onako kako bi postupao kao vlasnik. Dajte neki plan kako ćemo da izađemo iz tog živog blata. Plana nema. Veoma važan zakon. Vi ste govorili, gospodine iz SPS, o proceniteljima. Mi moramo da budemo fer jedni prema drugima. To je jedna od profesija u Srbiji koji je politika uništila u poslednjih nekoliko godina. Umešala se u nešto u šta politika nije smela da se meša. To nas je dovelo do paradoksa da danas procenitelji kada procenjuju imovinu između ostalog vode i računa o reakciji javnosti ili političara, s obzirom, da se po pravilu pretpostavlja da ta imovina je mnogo vrednija nego što to smatra procenitelj. Reći ću vam kako se to danas radi. Često se pominju stečajevi. Zamislite, kako se procenjuje imovina preduzeća u stečaju. Kombinuju se DT metoda i likvidaciona metoda. Na takav način se danas procenjuje imovina preduzeća u stečaju. Do čega to dovodi? To dovodi, to ubija tržište. To je neodrživa poslovna logika. Da ne ulazimo sada u privatne interese. Evo, reći ću vam primer „Minela“, na tome je počivao naš energetski sistem, na „Minelu“, na transformatorima i trafoima koje je proizvodio „Minel“ poslednjih 60 godina i bio je sjajan u tome, izvanredan. Apsolutno konkurentan „Simensu“ po ceni koja je bila mnogo konkurentnija od cene „Končara“ iz Zagreba, šest miliona evra transformator koji pravi „Simens“, „Rade Končar“ Zagreb, dva miliona „Minel“. Fantastičan i vi to znate. Mi danas nemamo više tu industriju, „Minel“ više ne postoji, otišao je u stečaj. „Minel“ je bila dobra kompanija, privatizovana je. Svaka privatizovana kompanija može da propadne, može da uspe, može da propadne. Vrlo je teško funkcionisati na tržištu sa kompanijom koja ima takav profil poslova kao što ima „Minel“, najveći kupac vam je država, ne možete da kažete ne, morate da imate lagere. Lageri su skupi, berzanska roba, itd. Uglavnom, kompanija je propala. Šta se nakon toga dešava? Nakon toga se rade procene. Procene su rađene na takav način da je kvadratni metar upravne zgrade u Ripnju, zbog političkih pritisaka i atmosfere koja je stvorena, procenjen na 800 evra, a iz 1939. godine. Ta kompanija je prodata, čitava je prodata šest ili sedam miliona 2006. godine. Procenama koje su naknadno pravljene, pa i danas imate stečajne upravnike svega toga. Samo upravna zgrada je procenjena više nego kompanija koja je prodata onda kada je radila i imala svoj proizvodni program, svoje tržište, svoje kupce, sve svoje. U bombardovanju je „Minel“ funkcionisao, poslovao sa nemačkom tako što je slao svoje proizvode na granicu, Nemci to na granici preuzimali, u bombardovanju. Mi smo ga izgubili. Nismo ga vratili u život, zbog toga što je politika uništila procenitelja. Jako je važan ovaj zakon koji se donosi, ali on mora biti praćen i stavom nas poslanika kao ljudi koji se bave jednim poslom, da nećemo gurati svoje prste tamo gde im nije mesto. Bez toga nema procenitelja. Što bi neko to radio? Zašto bi se time bavio? Kakve su štete? Pogledajte koliko preduzeća, neka okvirna procena, uslovno prihvatite tu činjenicu, jer kao što ne znamo kako ćemo popisati svoju svojinu, ne možemo da procenimo ni vrednost svega onoga što je u stečaju, ali se procenjuje da je najmanje dve milijarde evra. Godinama su firme u stečaju. Iz stečaja ne izlaze zbog toga što stečajni upravnici, zajedno sa proceniteljima, odborom poverilaca, sudovima, ne mogu da reše ta pitanja u strahu od političkog revanša koji će tako nešto pratiti. Mi moramo u zakone kao što je ovaj zakon, koji je veoma važan, javno reći da je to bilo loše i povući se iz takvog ponašanja. Nikada više političari ne smeju komentarisati postupke procenitelja. To je nemoguće. To često čujemo ovde u raspravi – vi to donosite zbog nekog MMF, pa zbog Svetske banke, pa zbog nekih stranaca. Ako se tako budemo ponašali, i najbolji zakoni će biti besmisleni. Pomenuli ste neki, tu ste apsolutno u pravu, neke kontradiktornosti. Ako je potrebno tri godine iskustva za nekoga da bi mogao da bude procenitelj, pa to znači da mi naredne tri godine nećemo imati nijednog novog procenitelja. Ako postoji razlika u rokovima u kojima se postaje procenitelj i u sudskim veštacima, opet ćemo napraviti sebi probleme. Molim vas da o tome povedete računa. Ono što je naša obaveza da kažemo, da bi procenitelj bio procenitelj, nije dovoljno dobar zakon. Potrebna je i elementarna politička pamet. Naš stav da ćemo politiku povući iz onih segmenata u kojima njoj nije mesto, nikad više političari ne mogu da komentarišu cenu koju utvrde procenitelji. Ako se tako budemo ponašali, razorićemo sve. Na primeru „Minela“ to treba da naučimo, a mogu da vam navedem još desetine. Šta to onda znači? Onda onaj ko je zainteresovan da nešto kupi, on čeka drugu, treću, četvrtu ruku prodaje. To traži neko vreme. Onda kada se treći ili četvrti put ne pojavi niko kao kupac, onda svi stanu i kažu – ne možemo sada to da prodamo za 10% onoga što je procenjeno. Prodaćeš za onoliko koliko je neko spreman da plati. Procenitelj o tome treba da vodi računa, a ne da kombinuju dva metoda samo zbog toga što na takav način sa sebe skidaju svaku odgovornost u nekom eventualnom budućem preispitivanju šta je i kako urađeno. Ne možete vi da prodajete firmu i onda uzmete njenu najbolju godinu, istorijski najbolju godinu od pre 25 ili 30 godina i kažete – ovo je referentna tačka sa koje mi ulazimo u posao. A, to je ono što se dešava, samo zbog politike. Dobar zakon, ali dajte da on bude praćen jasnom porukom nas političara, više u to ne ulazimo i onda ljudima to treba reći. To treba jasno reći ljudima. Jako je lepo govoriti – štampaćemo pare. Šta je pokriće za to? To mogu da urade Amerikanci. Oni imaju pokriće za to. Može da uradi i Evropska centralna banka, može Mario Dragi svakog meseca 60 milijardi. Oni to zovu kvantitativno popuštanje. Ali, to ima svoje pokriće u realnoj vrednosti. Mi, neodgovorno je da se tako ponašamo. Veoma važno pitanje, o tome se takođe ovde govorilo, to su ti platni razredi. Dajte, shvatite da je to nemoguće. Imamo Uredbu o zabrani zapošljavanja. Nekada mora urgentno da se reaguje. Ta uredba je danas loša. Ona jeste proizvela svoj efekat. Smanjila je pritisak na te javne finansije. Prvi rezultati se vide, počeo je da nam pada dug. Ali, zamislite cenu koja se pri tome plaća. Mi kažnjavamo mlade ljude, sposobne, školovane, samo zbog toga što nismo u stanju da raščistimo sa svima onima koji primaju novac od ove države. Nismo u stanju da vidimo ko tu radi svoj posao, ko ne radi svoj posao, da ustanovimo elementarne kriterijume. Okej je doći u parlament, pa ne postaviti pitanje – izvini, koliko imaš godina, iskustva u politici, koliko puta si bio poslanik, kako ti je obrazovanje, ali odrasli smo u zemlji u kojoj su se neke stvari poštovale. Bio je neki red, znalo se ko može da bude direktor preduzeća, kakvo je radno iskustvo potrebno za nešto tako. Znalo se ko može da bude direktor banke. Niste mogli da budete direktor banke bez deset godina iskustva. To moramo da počnemo da stavljamo u fokus svoje politike. Ne mogu da funkcionišu platni razredi. Oni nisu pravedni. Zašto bi mi na isti način plaćali lekara koji dobro radi svoj posao i onog koji ne radi svoj posao? Drugo, iluzija je verovati da platni razredi vode uštedi. Ne vode, jer je po pravilu mnogo veći broj onih koji primaju manju platu od onih koji primaju neku veliku. Mi se često hvatamo za te izvađene primere, ali to u suštini nije tako. Zato treba menjati uredbu o zapošljavanju, omogućiti mladim, sposobnim ljudima da rade ovde, ako to već žele. Nemojte da gubimo dobre lekare, nemojte da gubimo kadrove u koje smo mnogo uložili, koji su sami tako veliku cenu platili školujući se ovde samo zbog toga što nismo u stanju da raščistimo to. Dajte da vidimo, ne postavljamo pitanja ko je iz koje stranke. Baš me briga ako dobro radi svoj posao. Ali, dajte da razdvojimo rad od nerada. To mora da prati ovakve izmene zakona, ideja o tome, razgovor o tome, stav da to mora da se uradi. Drugačije ne može, nigde nećemo stići. Ta iluzija o platnim razredima, o ideji da s obzirom da radimo isti posao, isto treba da budemo plaćeni, ona je pogrešna. Izvinite, bitan je kvalitet. Nemojte da plaćamo lekara koji nas leči i onog koji nas ne leči na isti način. Žao mi je što koristim lekare kao primer, ili bilo koju drugu profesiju. Dajte da kvantifikujemo rezultat, uspeh, znanje i da to plaćamo, da ka tome težimo. Veoma važno, pomenuta je „Petrohemija“. Naravno da ne možemo da dozvolimo da tako važan sistem propadne i tu država krvari i društvo krvari i plaćamo visoku cenu za sve to. Ali, osnovni problem „Petrohemije“, ona ima svoju istoriju. To je deo jednog sistema, ona je bila integrisana, povezana, zna se, „Petrohemija“, „Rafinerija“, NIS. Čekajte, vi ste digli ruke 2008. godine za međudržavni sporazum Rusija - Srbija, koji je Rusima dao tako velike privilegije kakve oni sami nemaju u svojoj zemlji. Znači, „Gasporom“ je od Srbije dobio ono što ne dobija od Rusije, došao ovde, uzeo NIS, uzeo nalazišta gasa u Srbiji, naftu u Srbiji, nekontrolisano podigao eksploataciju svega toga i rekao – baš me briga za „Rafineriju“, baš me briga za „Petrohemiju“, pa je onda oko toga krenuo neki pregovor, „Rafinerija“ se kako – tako drži, ali šta je sa „Petrohemijom“? Ona nikome ne treba. Sad mi treba da budemo zahvalni zbog toga što treba da dobijemo po nekoj ceni gas od NIS, ali je jasno da je tu osnovni problem u činjenici da je raskinut taj integrisani sistem i da ona jako teško može nezavisno da funkcioniše, da zavisi od trendova na tržištu. Ti trendovi su takvi da nekada radi u plusu i ne može da stigne da proizvede onoliko koliko je poterbno. Međutim, nekada je potrebna podrška koju nema, pošto je sama. Želeo bih da vi to što pre rešite. Neće biti uopšte lako, ali „Petrohemiju“ ne treba ispustiti iz ruku, i to niko nije radio, nisu radile ni vlade pre ove, ali veoma dobro i iskreno se mora reći šta je ono što je problem. To je industrija koja je preskupa za ovako organizovanu državu i jedan onako dosta neodgovoran odnos prema onome što je i na drugim primerima došlo do izražaja, a to su strateška razmišljanja i opredeljenja koja ne mogu da budu žrtva zbog nečijeg interesa u predsedničkoj kampanji ili u realizaciji neke trenutne politike. Te stvari sam želeo da vam kažem. Ovo sve drugo, što se tiče tih carina i usklađivanja sa propisima i standardima EU, naravno da to treba da se uradi. Što se tiče predloga Komisije za hartije od vrednosti, u principu da. S tim što opet ne možemo da govorimo o Komisiji za hartije od vrednosti, a da zanemarimo to tržište kapitala koje je u potpunom haosu zbog načina na koji se u ovoj zemlji godinama vodila politika i činjenice da smo praktično sami sebe zaustavili u razvoju koji je bio dinamičan i od kog smo mogli da imamo mnogo više koristi da nismo period tog hiper razvoja sveta iskoristili na pogrešan način posle 2000, a sve do 2008. godine. Od tada je Komisija u problemu, kao i to tržište, naša berza i sve ono što se manje ili više uređuje ovim zakonima. Treba regulisati način na koji se preuzimaju privredna društva. Nemam ništa protiv toga, postupanje, obavezno preuzimanje nakon 75% vlasništva, itd. To su neka pitanja na kojima nema puno prostora za polemiku, ali ostaje javna svojina, katastrofalna greška, izostanak plana koji će jednom staviti tačku na sve ovo. Što se tiče sudova, tu treba da budete fer i da kažete šta hoćete. Znači, pravosudna uprava, poslovnik. Zakonom je bilo propisano da se to prenese krajem godine sa Ministarstva na Savet sudstva. Kada pogledate taj zakon, reći ću vam koliko puta je on menjan. Znači, samo pogledajte datume: menjan je 29. decembra 2010. godine iz istog razloga; pa je menjan 30.12.2011. godine; 19. oktobra 2011. godine, isti razlog; 20. novembar 2013. godine; pa 21. decembar 2015. godine i evo sada ga stalno pomeramo. Pomeramo te rokove i odbijamo da prenesemo sa Ministarstva pravosuđa na Visoki savet sudstva neka prava koja smo prethodno utvrdili zakonom, onda promenite sam zakon i recite – nećemo da prenesemo. Šef poslaničke grupe SNS podneo je ustavnu žalbu i on tako nešto traži, traži da ostane u okviru Ministarstva finansija i sada se zbog svega toga čeka odluka Ustavnog suda. Znate kakva će biti odluka i kada će stići. Dajte onda da makar stavimo tačku na to i kažemo – u redu, Ministarstvo će raditi to, kao što je radilo i do sada, da izmenimo taj zakon, a ne da ovako svakog decembra, jer je očigledno da svaka vlast odbija da uradi. To nije bilo moguće ni 2009, to nije moguće ni danas, sedam ili osam godina posle toga, da znamo o čemu se zapravo radi. Ministarstvo finansija želi da vrši nadzor nad sudovima, da kontroliše njihov rad i da ne želi prepusti sudstvu da, recimo, Poslovnikom sami uređuju svoj delokrug rada, nego da Ministarstvo iz nekog razloga smatra da sudstvo još za to nije sposobno ili da takvo pravo ne treba da dobije zbog interesa države.
Gospodine Jovanoviću, povreda Poslovnika? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Član 104. sa pravom da odgovorim na pitanja gde sam prozvan. Iako postoje dodirne tačke u nekim diskusijama, moram da ukažem na neke činjenice koje su očigledno pogrešno protumačene zbog čega je reakcija po Poslovniku ovde primerena. Pre svega, da bi otišla poruka prema građanima onakva kakva treba da bude, istinita, ovde nije problem procenitelja kada se govori o svemu onome što se vezuje za stečaj, i to nije bila moja tema razgovora i diskusije. Ovde je problem kako izvršiti adekvatnu procenu kada se radi o imovini privrednih subjekata koja se prodaje. Imali smo privatizacije od 2001. godine, od 2002. i 2003. godine koje su faktički stvorile posledicu u kojoj danas živimo. Kakva je privreda? Da li su tada procene imovine preduzeća bile kakve treba da budu? Nisu. Da li su se tada preduzeća kupovala za jedan dinar? Jesu. Na koji način smo otuđivali imovinu? Šta se desilo sa „Magnohromom“ u Kraljevu? Da li su tada indijski vlasnici uzeli firmu, očerupali, isisali sve što je iz nje mogu da isisaju i otišli? Ko je vršio procenu tog kapitala? Na koji način? Prema tome, ono što je bitno, bitno je koncentrisati priču isključivo na ono što se vezuje za samu procenu. Procena pod stečajem. Moramo menjati Zakon o stečaju. Zakon o stečaju, dok se ne promeni procena, će ostati takav kakav jeste. Što se tiče „Petrohemije“, nemojmo ulaziti u politizaciju. „Petrohemija“ je od 2000. i neke godine do danas, današnjeg dana bila prepuštena sama sebi. Tek sada joj se posvećuje pažnja. Tek se sada sudskim odlukama vraća u život. Tek sada kada se vraća u život…
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću.
Izvinjavam se. Samo da završim rečenicu. [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Jovanoviću.
Tek sada se može nešto uraditi. Isteklo je dva minuta. Gospodine Jovanoviću, pozvali ste se član 104, a član 104. govori o pravu na repliku, a o korišćenju, vi ste vrstan pravnik i znate stav 3. član 104, prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući. Niste tražili pravo na repliku, već ste ukazali na povredu Poslovnika. Pošto ste to zloupotrebili, iskoristiću član 103. stav 8. i oduzeću ovo vreme koje ste iskoristili kao pravo na repliku od vremena poslaničke grupe. Žao mi je, ali to moram da uradim, jer ne mogu da imam dvostruke aršine prema poslanicima pozicije i poslanicima opozicije. Gospodine Jovanoviću, nemate osnova na repliku, jer je gospodin Jovanović ukazao na povredu Poslovnika, a na povredu Poslovnika nemate repliku [[Čedomir Jovanović, s mesta: Nisam se javio za repliku.]] U sistemu ste. Koji je osnov javljanja? (Čedomir Jovanović, s mesta: Da li mogu da kažem?) Naravno.
Nema ništa protiv da nastavimo razgovor kao što smo malopre uradili, ali ovo je neki red. Javio sam se za povredu Poslovnika, jer je vaš partnerski kolega meni replicirao, tako što je reagovao na povredu Poslovnika.
To sam obrazložio.
Da. Želeo bih da zbog toga ukažem na činjenicu da ste mu vi tako nešto omogućili, a sada nemam pravo na repliku, iako je to, samo po sebi, logično i proizilazi iz ovog što se desilo.
Da li želite i vama da oduzmem dva minuta od vremena poslaničke grupe, kao što sam uradio i kolegi Jovanoviću?
Ne. Radije prihvatam pravo na repliku apsolutno, jer sam pogrešno protumačen i ništa od onoga što je rečeno… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Jovanoviću, kolega Neđo Jovanović je ukazao na povredu Poslovniku. To pravo je zloupotrebio i replicirao. Iskoristio sam pravo iz člana 103. stav 8. i oduzeo dva minuta od vremena poslaničke grupe, jer je to pravo zloupotrebio. Osnov za javljanje vam ne može biti replika, jer je on ukazao na povredu Poslovnika… (Čedomir Jovanović, s mesta: Kaznili ste nekoga zbog nečega što je uradio. Tačno. On je meni replicirao.) I oduzeto mu je dva minuta. (Čedomir Jovanović, s mesta: Sada ja ne mogu da odgovorim na njegova dva minuta, a ni na moja dva minuta replike…) Ne možete da dobijete repliku na povredu Poslovnika. To jako dobro znate. Reč ima ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Nadam se da će predsedavajući prema meni biti blaži, nego prema poslanicima SPS. Pre svega, kolega Nedimović će komentarisati deo izlaganja gospodina Jovanovića, pa će gospodin Jovanović opet imati prilike da prokomentariše. U većem delu vašeg obraćanja želim da prokomentarišem ovaj segment oko „Petrohemije“. Naravno, geneza priče oko „Petrohemije“ je dugačka. Nisu drugovi koji su tu fabriku gradili nju slučajno izgradili tu gde su je izgradili i potpuno je jasno da je ona izgrađena zato što je neko mudro procenjivao da je ona integrisana tehnološki sa rafinerijom nafte u Pančevu, i to je sve nesumnjivo sled činjenica i okolnosti. Moram istine radi i radi naših građana da prokomentarišem da nije sunovrat „Petrohemij“ krenuo kada je „Gaspromnjeft“ kupio NIS. Sunovrat „Petrohemije“ je krenuo nešto ranije, od bombardovanja kada je urušen deo njihovog tehnološkog procesa i njihova, da kažem, jedna od najznačajnijih linija za proizvodnju, preko perioda, nakon toga, u kome je loše gazdovano. Znači, u periodu nakon 2000. godine. I moram da kažem, gospodine Jovanoviću, da je, otprilike, kada je izvršena privatizacija Naftne industrije Srbije, „Petrohemija“ dugovala Naftnoj industrije Srbije tada, već oko 90 miliona evra, plus pripadajuće kamate. Sa takvom praksom se nastavilo do 2014. godine, znači, do ove Vlade Republike Srbije koja je napravila snažan zaokret. Ne znam zašto gospodin poslanik, drugi Jovanović, tu hiperboliše aktivnosti pravosudnih organa, zaista mi to nije jasno, jer ovo je upravo jedna politika Vlade Republike Srbije koja je napravila zaokret i u odnosu na „Petrohemiju“ i u odnosu na Naftnu industrije Srbije i izdiktirala, upravo, jednu potpuno drugačiju sliku, koja kaže, „Rafinerija“ i „Petrohemija“ moraju da usklade svoje proizvodne cikluse, moraju da se gađaju sa količinama primarnog benzina, NIS isporučuje primarni benzin, a ne gas, „Petrohemiji“. Moraju da naprave i jedan tehnološki, da kažem, konsenzus oko svojih proizvodnja, jer jedni bez drugih ne mogu, kao što „Petrohemija“ ne može bez „Rafinerije“, verujte mi, ne može ni „Rafinerija“ bez „Petrohemije“, jer ne znam šta će da rade sa tim primarnim benzinom u stotinama hiljada tona, jer to je nemoguće izvesti uz neke ozbiljne cene. Mi smo se ovim ozbiljno bavili. Moje Ministarstvo je vodilo te pregovore uz veliku podršku Ministarstva privrede, Ministarstva finansija i naravno, čitave Vlade, i uspeli smo da napravimo jedan modus ivendi za „Petrohemiju“, koji očigledno daje rezultate. Jedine godine u kojima „Petrohemija“ nije napravila minus, su upravo godine, 2015. i 2016. godina. Jedine godine u kojima je ona imala visoku ebidu i jako dobar profit su 2015. i 2016. godina. To su godine u kojima su smanjena dugovanja prema svim ključnim poveriocima, dobar broj tih dugovanja je isplaćen. Napomenuću „Lukoil“, više malih dobavljača banaka, koje su bile u redosledu potraživanja. Ostalo nam je dugovanja prema NIS-u, 254 miliona. Ponavljam, rekao sam, u vremenu ove Vlade Republike Srbije nula je napravljena. Ovo je isključivo stari istorijski dug. Mi smo dugo pregovarali sa NIS-om i mislim da smo postigli jedan dobar dogovor. Od tih 254 miliona, 105 miliona u javni dug, ostatak, ono što su kamate u otpis, a ono što nisu kamate u konverziju. Uz one nužne faktore kako „Petrohemija“ treba da dobije svoju kredibilnu budućnost i jedan program koji će bez ikakve dileme omogućiti da „Petrohemija“ završi sada investicioni ciklus, i ima perspektivu da više ne pravi nikada ovakva dugovanja. Upravo jedan od ključnih parametara za to je, ono o čemu ste vi govorili i gde se možda za nijansu ne slažemo, ali u suštini pričamo o istoj stvari, je ta povezanost sa „Rafinerijom“. Deo ovog aranžmana je desetogodišnji ugovor o snabdevanju „Petrohemije“ sa neophodnim količinama primarnog benzina, u prve četiri godine 360 hiljada tona godišnje sa fiksiranom cenom. To je neki period u kome se može završiti investicija. U ostatku su definisane količine i metodologije po kojima će „Petrohemija“ i NIS napraviti dalje svoju saradnju i definisati cene. Ovo je zaista jedno od kapitalnih pitanja i moram reći jedan od najvećih uspeha ove Vlade. LJudi, mi smo ovime spasli i napravili novu budućnost firmi koja sa jedne strane, zapošljava gotovo 1.500 ljudi, a sa druge strane, zaista strateška privredna grana Republike Srbije. Ovo je nekih između 300 i 400 miliona nove robe, novog kvaliteta, koji kao država ćemo proizvoditi, od čega gotovo 80% ide u izvoz. Znači, strahovito utiče na ukupnu našu ekonomiju, na naše spoljnotrgovinske bilanse, na ukupnu našu privrednu aktivnost. Verujem da smo ovim napravili, ponavljam, jednu od najvažnijih stvari za ovu državu, za budućnost ove zemlje. Površinski posmatrano, da mi preuzimamo 105 miliona u javni dug, ali pravimo jednoj firmi ozbiljnu budućnost, Republika Srbija će biti vlasnik u toj kompaniji, kada se završe konverzije sa oko 75%. Ova firma ima budućnost, ima svoju vrednost. Mi ćemo pokušati da nađemo strateškog partnera, probaćemo da nađemo nekog ko će možda da uđe i u ekviti, i da plati ovoj državi deo te vrednosti. I na kraju dana ovih 105 miliona ne poklanjamo nikome, nego tih 105 miliona sutra mi koristimo za ili konverziju u vlasništvo ili ćemo u određenom delu biti prinuđeni zbog UPPR-a, upravo kroz koji ova kompanija u finalu sada mora da prođe i da podvuče svoje finansije, i da dođe na nulu. Moraćemo deo, i zbog ostalih poverioca, da otpišemo. Ponavljam, kapitalno važna stvar za budućnost ove zemlje i verujte mi jedna od stvari za koju sam najponosniji što je ova Vlada učinila i što sam bio deo tima koji je na tome radio. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Jovanoviću, direktno obraćanje, pravo na repliku. Izvolite.
To za gas, mislio sam na etilen i propilen, na proizvode njihove. Samo nekoliko činjenica, gospodine Antiću. Godine 2004. je država odlučila da se bavi „Petrohemijom“, tako što ju je vezala za NIS, NIS je tamo postavio svoje kadrove. Od 2004. do 2008. godine dobitak NIS-a bio je ravan gubicima „Petrohemije“. Ne pada mi napamet da tvrdim kako menadžment koji su Rusi doveli u NIS nije sposoban, oni su koliko znam postavili neke kadrove u „Petrohemiju“ koji vrlo dobro rade svoj posao. Nešto drugo je ovde u fokusu onoga što želim da kažem. Da smo 2008. godine Rusima uz ono što su uzeli, jer im odgovara, na sto stavili, vi znate o čemu pričam, i ono što možda nije tako unosno, ali je deo tog sistema, oni bi se ozbiljnije bavili time. Tačno je da su potpisali desetogodišnji ugovor da bez NIS-a „Petrohemija“ nema nikakvu budućnost, da mi sada moramo da vodimo računa o načinu na koji se ponašamo. Da smo tada prednost dali biznisu, a ne politici, do ovoga u međuvremenu ne bi došlo. I to ne bi bio problem Srbije, nego bi bio problem Ruske državne kompanije koja bi ga rešavala u skladu sa svojim interesima. „Petrohemiju“ treba očuvati i omogućiti joj da normalno radi, jer je ona strateški važna za ovu zemlju i može da funkcioniše. Problemi, zna se kakvi su. Oni su posledica 90-ih, pomenuli ste bombardovanje, izgubljena tržišta. To je skupa industrija. Možemo samo da fantaziramo o pravljenju nekog novog postrojenja sa tim predispoziciona.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Reč ima ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Zahvaljujem. Vi u ovom vašem sada odgovoru na moju diskusiju nas vraćate u 2008. godinu. Ova Vlada nije odgovorna za taj period privatizacije. (Čedomir Jovanović, s mesta: Vaša stranka jeste.) Izvinjavam se. Za taj period privatizacije NIS, ako hoćete da kažete SPS, pa čak ni SPS u tom trenutku nije bila deo vladajuće strukture kada su potpisani ugovori, odnosno Energetski sporazum sa Ruskom Federacijom. Mogao bih sa vama ovako sada kao posmatrač u tom periodu, da se složim da bi bilo najbolje da je tada i „Petrohemija“ bila deo tog aranžmana. Ali s obzirom da nije, mi sada govorimo o onome što je redosled stvari i hoću da kažem da je ova Vlada prekinula taj vrtlog koji je „Petrohemiju“ vukao u debakl i potpuni raspad, seču u staro gvožđe i da je napravila od nje sada jednu ozbiljnu kompaniju koja dve godine pravi profit. I sa ovakvim čišćenjem svojih finansija, i sa ovakvim desetogodišnjim ugovorom ovo je jedna zaista ozbiljna kompanija, koja ima ozbiljnu budućnost pred sobom. Vrlo brzo ćemo se složiti oko toga da je „Petrohemija“ bio pun pogodak i jedna od najboljih aktivnosti Vlade. Zaboravio sam da prokomentarišem ono što ste vi komentarisali, vezano za „Minel“ transformatore. Mogu da se složim s vama da je to zaista bila jedna reprezentativna kompanija i da je prosto neverovatno da je ona dovedena na taj nivo, samo genije je mogao da je upropasti, dobro ne mora da bude genije, ali makar doktor nauka.
Reč ima ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Nekoliko reči u pogledu izlaganja koja su se odnosila na javnu svojinu i koja su se odnosila na zakon koji reguliše materiju procenitelja vrednosti nepokretnosti. Što se tiče javne svojine, činjenica je, tu ima jako puno problema i da je to, ako nemate temelj, da to predstavlja imovinsko-pravne odnose, ne možete ništa drugo veliko ni da radite. Ono što je činjenica, zadnjih pet godina da je dosta lokalnih samouprava odradilo svoj posao. Zašto mora doći do pomeranja ovog roka? Pre svega, 2014. godine je doneta posebna Uredba kojom se evidentiraju nepokretnosti, isto tako posle toga je urađena posebna veb aplikacija od strane Direkcije za imovinu u koju se unose sve te nepokretnosti. Poseban projekat tj. plan postoji za 2017. godinu, gde će se raditi sa lokalnim samoupravama koje nisu završile taj svoj deo posla. Iz naše direkcije za imovinu će raditi zajedno sa njima i nadam se da će bar u tom delu čitav ovaj proces se završiti. Ono što predstavlja ozbiljnu bojazan to su javna preduzeća, gde imamo jako puno problema zbog gomile nasleđa iz 60-ih, 70-ih, 80-ih godina, gde nije bilo evidentiranja uopšte prenosa bilo kakvog prava na vlasništvo. Što se tiče ovog drugog dela procenitelja, apsolutno sam zahvalan na tome što ste prepoznali važnost ovog zakona i što ste prepoznali potrebu da se on usvoji. Mi smo imali jedan potpuni, ne mogu reći, lud sistem, ali jedan sistem gde se nije znalo više ko pije, a ko plaća. Imali smo gomilu procena koje su navodno radila lica koja su za to sposobna, u različitim postupcima, vezano je za procenu vrednosti nekretnina, vezano za bankarske poslove. Naročit problem predstavlja procena vrednosti u stečajnim postupcima iz jednog prostog razloga, zato što se uvek sve svodilo na ono što je neko mislio da nešto vredi. Tu se apsolutno slažem sa vama. Mi imamo gomilu tzv. Braunfild investicija za koje je postojala ideja da se realizuju, ali zbog toga što je neko mislio da nešto vredi mnogo više nego što jeste, mi to nismo uspeli da realizujemo. Ovim zakonom se, u stvari, stavlja tačka na taj put i da konačno se utvrdi ona vrednost koja je tržišna. Činjenica je da ste imali te dve različite metode, naročito u stečajnom postupku u pogledu utvrđivanja vrednosti imovine. Jedna mi je bila potpuno neverovatna. To je šta mi očekujemo da bi ta imovina mogla da proizvede. To je zapravo jedan subjektivni osećaj. Najčešće se to koristilo kao alat i onda imate potpunu neracionalnost u pogledu onoga što je vrednost nečega na tržištu i onoga što mi očekujemo. Onda se stvaraju lažne predstave o tome da nešto možemo da prodamo za mnogo veću vrednost nego što jeste i onda smo samim tim terali investitora na taj način. Ovo je jedan od pokušaja da se reguliše ova materija. Ima ovde još prostora za rad, ali činjenica je da jednom moramo regulisati ovu materiju. Bilo je takvih nebuloznih situacija gde jedan objekat, koji je realno vredeo od 100.000 evra, bio procenjivan od strane procenitelja na iznos od 700, 800.000 evra. Upisivale se zaloge, zato što je neko mislio da neko nešto vredi, za naplatu prvog reda, drugog reda, petog reda, nije se naplatio ni onaj prvog reda, a ne onaj petog koji je mislio da ima dovoljno vrednosti u određenoj imovini. Hvala vam.
Zahvaljujem. (Čedomir Jovanović, s mesta: Replika.) Gospodine Jovanoviću, nemate osnova sada za repliku. I ministar Antić i ministar Nedimović su u drugom delu svog izlaganja, uglavnom, kolik sam shvatio izrazili slaganje sa onim o čemu ste vi govorili. Tako da zaista nemate osnova. (Čedomir Jovanović, s mesta: Naravno da imam osnov.) Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, skupštinska većina po ko zna koji put nastavlja silovanje Poslovnika i silovanje osnovnih principa demokratije, jer ja zaista smatram da ovo što vi radite ne može nikako drugačije da se nazove. Vi ste u 14,50 časova pre dva dana podneli zahtev za održavanje ove sednice za sutradan u 15.00 časova. Imajući u vidu da su rokovi po Poslovniku Narodne skupštine za dopunu dnevnog reda i mnoge druge radnje 24 sata pre zakazanog održavanja sednice, to znači da ste narodnim poslanicima, makar formalno ostavili svega 10 minuta da te predloge upute. Međutim, znate i vi sami da to ne ide baš tako i dok smo uopšte bili obavešteni, dok je saziv stigao do poslaničkih grupa, tih 10 minuta je isteklo. To pokazuje da vi nemate iskrenu želju da se u Narodnoj skupštini kvalitetno radi i da se u nekoj normalnoj, korektnoj, fer i demokratskoj atmosferi raspravlja o zakonima koji su na dnevnom redu. Druga velika gruba povreda Poslovnika koju ste napravili je povreda člana 157. koji kaže da je moguće da Skupština odluči da se o pojedinim tačkama dnevnog reda vodi objedinjeni, odnosno zajednički pretres, ali samo pod određenim uslovima. Uslov koji je propisan Poslovnikom je da su ti predlozi zakona međusobno uslovljeni ili da su rešenja u njima međusobno povezana. I ovde se, primetićete, govori isključivo o objedinjavanju rasprave za određene predloge zakona. Ne postoji poslovnička mogućnost da raspravu o nekom predlogu zakona objedinite sa npr. predlogom za autentično tumačenje ili za izbor članova Saveta NBS ili za odluku o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine. Zaista bih voleo da se nađe genije među vama predstavnicima vladajuće koalicije, a svi ste na ono zvonce digli ruke, odnosno glasali za ovu brutalnu zloupotrebu, kakve veze ima Zakon o regulisanju javnog duga Republike Srbije sa npr. autentičnim tumačenjem Zakona o eksproprijaciji ili kakve veze ima prestanak funkcije javnog tužioca u Osnovnom tužilaštvu u Trsteniku sa izborom člana Saveta guvernera Narodne banke? Koja je to veza? Koja je to međusobna uslovljenost rešenja? Nema je. (Veroljub Arsić, s mesta: Tajna.) Evo, kažu predstavnici vladajuće koalicije da ima, ali čekam tog genija, tog mudraca koji će ustati pa objasniti javnosti Srbije koja je to tajna veza i na koji način, na tome posebno insistiram, ste akte koji nisu predlozi zakona strpali u ovaj koš sa zakonima, 27 različitih odluka, različitih akata. Jedina veza koja postoji između njih je što se o svima izjašnjava Narodna skupština. Druge veze apsolutno nema. Još jedna zloupotreba i to što je šef poslaničke grupe SNS Aleksandar Martinović uspeo na volšeban način da prekuca tih 27 tačaka dnevnog reda i da preda svoj predlog o objedinjavanju rasprave. To pokazuje da se zapravo na taj način vodi određena komunikacija između onog ko zakazuje i poslaničkih grupa iz većine, a vi koji predsedavate sednicama Narodne skupštine, u prvom redu predsednik koji zakazuje sednicu, mora imati apsolutno isti stav prema svima. Svih 250 poslanika moraju biti jednaki. Očigledno je da nisu. Što se tiče samog dnevnog reda, ja ću krenuti tačku po tačku, a koliko ću stići, to ćemo videti. Prvi zakon o kome se izjašnjavamo je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Ovaj zakon, odnosno podnošenje ovog zakona je u stvari svedočanstvo o još jednom neispunjenom obećanju vladajuće koalicije. Vi ste obećavali, u više navrata, da ćete doneti Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, da ćete uvesti nekakve platne razrede, da se neće na različit način plaćati čistačice u Kontroli letenja i one npr. u Narodnoj skupštini, i to je bila i vaša zakonska obaveza da to uradite. Vi sad kažete da će ovi zakoni biti doneti do 1. jula 2017. godine. Tu je ostalo još nekih šest meseci. Moje pitanje vama je – zašto ograničavate, imajući u vidu svu nesposobnost koju ste do sada pokazali i da je redovna stvar da Skupština o istim zakonima raspravlja, odnosno o izmenama i dopunama po tri ili četiri puta, što niste sebi dali više vremena, dve, tri, pet godina? Pa kad stignete, vi uradite, ali da ne opterećujete Narodnu skupštinu Republike Srbije još koji put. Šta će se desiti ako se ostvare reči predsednika Vlade Republike Srbije, pa ako budu raspisani i ti parlamentarni izbori, da on još jedanputa pokaže koliko je dobar, koliko ga narod voli, i ako opet budemo čekali prvo da se održe izbori parlamentarni, pa da se konstituiše Narodna skupština, kao što je to u ovom sazivu bilo poslednji dan roka? Pa, ako onda opet budemo čekali dva ili tri meseca do konstituisanja nove vladajuće većine, eto nas opet u situaciji da se probijaju rokovi i da se ponovo zakazuju sednice gde ćemo imati isti dnevni red. Razlozi za donošenje zakona, mislim da ste tu trebali napisati samo jedno - razlog za donošenje zakona je nedonošenje zakona. Da ste zakon koji ste morali doneli na vreme, ne bismo se danas ovim bavili. I onda kažete – iz razloga nemogućnosti da se u predviđenom roku, odnosno do 1. januara 2017. godine, taj zakon donese. A zašto to nije moglo? Koji su to razlozi nemogućnosti? Kakva vas je to nemogućnost napala? Nikakva. Vi ste mogli i na ovoj sednici, da je Vlada Republike Srbije toliko dobra koliko pričate da jeste, da vam službe funkcionišu toliko dobro koliko pričate da funkcionišu, pa što umesto ovog zakona, kojim odlažete praktično rok, niste doneli zakon koji ste trebali? Mogli ste i to. Ovaj zakon je takođe podnet po hitnom postupku. To je slučaj sa većinom zakona koje danas razmatramo. Član 167. Poslovnika Narodne skupštine reguliše situaciju u kojoj se neki zakon može doneti po hitnom postupku i kaže stav 2. - po hitnom postupku može da se donese zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogli da se predvide, a nedonošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost zemlje, rad organa i organizacija, itd. E sad, ako postoje razlozi hitnosti, vi ste bili dužni da navedete koji su to. Koje su to okolnosti koje niste bili u stanju da predvidite? Kakva će se to šteta ili štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost države dogoditi, ako ne bude po hitnom postupku? Vi to nigde ne navodite. Vi samo kažete – hoćemo hitan postupak i dalje se ne ide. I to je zloupotreba. Druga tačka dnevnog reda je Predlog zakona o izmeni Zakona o javnim medijskim servisima. I ovaj zakon zapravo predstavlja novo odlaganje donošenja akata koje ste morali doneti, a zapravo suštinski, po mom mišljenju, je vaša želja da RTS, jer se ovaj zakon bavi finansiranjem RTS i RTV, ne zna se koji je tzv. javni servis gori i koji se manje može nazvati javnim servisom, da ih držite pod kontrolom. Kako se najefikasnije neko drži pod kontrolom? Evo, odobravaju predstavnici vladajuće većine. Tako što kontrolišete tokove novca, tako što ih finansirate direktno iz budžeta, pa će para ili biti ili neće biti. Nije to nešto što ste vi izmislili, ali me čudi da vi uvek volite da kukate o nezavisnosti i da promovišete nezavisne medije, nezavisne organe, nezavisne institucije, a sa druge strane ih držite na uzdi tako što kontrolišete tokove novca prema istim tim institucijama. Kako je moguće da, evo, pre svih predsednik Vlade se žali na nekakav neodgovarajući odnos RTS? Ako neko treba da se žali na njihov odnos, mislim da su to pre svega predstavnici SRS. Godinama RTS ignoriše SRS, ne pozivaju predstavnike SRS u svoje emisije, ne pozivaju nas na televizijske debate, zovu analitičare, zovu kvazianalitičare, zovu predstavnike vladajuće koalicije, po troje, četvoro, petoro, koliko kad stane u studio, predsednik Vlade gostuje kada god poželi, on uređuje emisiju, on postavlja pitanja, jedino koga nema, nema srpskih radikala. Identična je situacija na RTV, identična. I šta znači nezavisni javni servis? Od koga su to oni nezavisni? Od zdravog razuma, od profesionalne etike, od građana čija sredstva troše? Od koga su oni to nezavisni? Zašto izdvajate četiri milijarde dinara, a otimate od penzionera, da bi neko ko se diči time što je nezavistan, što vodi, kažu, nezavisnu uređivačku politiku? Pa, onda neka nezavisno obezbede i finansiranje, neka se oprobaju na tržištu, da vidimo da li će ta njihova uređivačka politika proći na tržištu, da li su građani Srbije zadovoljni. Ako su zadovoljni, platiće pretplatu, ne 150, platiće i više. Ako nisu zadovoljni, neće platiti ni dinara. To je pravo građana Srbije. Nažalost, oni nezavisnost doživljavaju tako da imaju pravo na ogromna sredstva iz budžeta, iz džepova građana Srbije, ali da za uzvrat niko ne može da im postavi bilo kakvo pitanje o načinu na koji funkcionišu, da su oni svete krave, da vi znate za svakoga ko je plaćen iz republičkog budžeta koliku platu ima, ali da ne znate za urednike i glavne vedete urednika na RTS kolika su njihova primanja. Po svemu što saznajemo, ta primanja se mere hiljadama i hiljadama evra. Mi iz SRS ćemo, naravno, nastaviti tome da se suprotstavljamo. E sad, kažete finansijska sredstva potrebna za sprovođenje ovoga zakona su četiri milijarde dinara. I ovaj zakon ide po hitnom postupku zbog potrebe, kaže, otklanjanja okolnosti koje mogu dovesti u pitanje rad javnih medijskih servisa. Koje su to okolnosti koje su vas iznenadile? Šta se to desilo? Jel bila poslednjih meseci neka poplava, ne daj bože, uragan, zemljotres, šta se to desilo? Kaže - zbog toga nije održana ni javna rasprava. Javna rasprava nije održana, a vi ste ovde morali navesti konkretne razloge zbog kojih tražite sprovođenje, odnosno donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Treći predlog zakona je zakon o izmeni Zakona o privremenom uređenju načina naplate takse za javni medijski servis i to takođe predstavlja još jedno ne ispunjeno obećanje Aleksandra Vučića, koji je obećao građanima Srbije da će ukinuti tu ozloglašenu TV taksu. To ste na kratko uradili, ali ste onda veoma brzo vratili. U razlozima za donošenje zakona, kažete – polazeći od statističkih podataka o prosečnoj zaradi i visini penzija u Republici Srbiji. Zašto ste odabrali da samo u ovom segmentu, polazite od te zvanične statistike i prosečne zarade? Zašto ne krenete kada je, na primer, cena struje od tih podataka? Zašto ne krenete, kada su cene drugih komunalnih usluga u pitanju? Kada je cena grejanja, nego onda kažete – moramo imati evropsku cenu struje. Da bismo imali evropsku cenu struje, mora i cena radne snage biti evropska. Troškovi vašeg sistema su iznad evropskih, samo zbog lopovluka, samo zbog nesposobnosti. Da li vi plaćate radnike od onih izvršilaca bez ikakve stručne spreme pa do direktora, na evropskom nivou? Naravno, da ne. Kako onda mislite da se izjednači i cena struje, da ne govorim o tome da nikada nećete izjednačiti primanja građana Srbije i građana EU. Onda kažete – krenuli ste od visokih inicijalnih troškova štampe i distribucije računa, pa je zbog toga cena te takse 150 dinara. Pitam vas – da li su različiti troškovi, inicijalni troškovi, štampanja i distribucije računa ako je taksa 150 ili ako je taksa 500 dinara? Nisu, ali je upravo srazmerno znatno veća cena, udeo te cene štampanja i distribucije računa, ako je taksa 150, nego ako je 500. Što znači da je samim tim manje smisleno naplaćivati malu taksu, a izlagati svakako građane Srbije tim troškovima i plaćanju tih inicijalnih troškova, kako vi kažete štampanja i distribucije računa. Kažete da su nesrazmerno visoki troškovi kod pokretanja postupka naplate nenaplaćenih potraživanja. Šta ovo zapravo predstavlja? Ovo predstavlja kapitulaciju države. Kad vi kažete – državi se ne isplati da neredovne platiše tuži, jer su sudovi spori, jer su ti troškovi previše dugački i jer su po pravilu takvi da ne obezbeđuju naplatu potraživanja. Koja je poruka koju vi ovakvim pristupom šaljete pojedincu? To je uvreda za sve građane Srbije koji uredno plaćaju svoje račune. Za sve građane Srbije koji su u prethodnim godinama i decenijama uredno plaćali svoje račune, da biste vi onda došli i rekli – ovi koji ne plaćaju obaveze državi, ti su pametniji. Evo, njih ćemo sada da nagradimo, otpisaćemo potraživanja, otpisaćemo kamatu. Na taj način praktično kada država otpisuje neredovnim platišama kamatu, vi njima dajete beskamatni kredit. Zašto bi onda bilo ko pri zdravoj pameti plaćao redovno račune, ako su oni koji ih ne plaćaju u privilegovanom položaju? To je ono što vi ovim radite. Opet ste onda rekli kako oni treba da imaju uređivačku nezavisnost i institucionalnu autonomiju. Mislim da to prema građanima Srbije nije pošteno, jer onaj ko je na budžetu mora nekom odgovarati. Sistem podele vlasti ne podrazumeva apsolutnu nezavisnost bilo kog dela te vlasti. U Srbiji sistem podele vlasti počiva, dakle, na podeli na zakonodavnu, upravnu i sudsku, ali nema apsolutne nezavisnosti. Svaki deo, svaka grana vlasti zavisi od drugog. Isto tako, mora zavisiti i medijski javni servis ili bilo ko drugi. Četvrti zakon. Predlog zakona o izmeni Zakona o uređenju sudova. Ponovo izmene i dopune. Moram reći ovde, poprilična papazjanija napravljena, ako pogledate ono što je rađeno ranije i još jedanputa praktično odlaganje stupanja određenih odredaba na snagu. Mi smo već imali početkom ove godine na dnevnom redu ovaj zakon…
Hvala. Potrošili ste vreme. Potrošili ste vaših 20 minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Antić.
Opet ćemo delom ja, delom gospodin Nedimović. Prokomentarisaću ovih nekoliko navoda koje kolega Šarović ima vezano za, pre svega, način privremenog uređivanja naplate takse za javni medijski servis i čitav set drugih njegovih navoda koji, po mom mišljenju, duboko nisu tačni. Pre svega i radi ove Skupštine i radi javnosti moram da iskomentarišem. Pre svega, kolega Šaroviću, u tom obrazloženju niste razumeli te navode koji govore o celishodnosti izrade računa. To su navodi koji daju argument zašto je bolje da se taj račun izda uz postojeći račun za električnu energiju. Mi kažemo – pošto se već štampa račun za električnu energiju, bolje je da ta stavka bude na tom računu nego da štampamo novi račun, što bi nas dovelo do toga da imamo inicijalno novi trošak. Bolje da, ako imamo bilo kakvu obavezu ili situaciju o kojoj vodimo bilo kakav postupak vezano za naplatu nenaplaćenih potraživanja, da to radimo na jednom mestu, a ne da razdvajamo te postupke. To je jedan odgovor. Sledeći odgovor. Komentarišete cenu električne energije. Moram da izađem i pred vas i pred građane Srbije sa podatkom da je cena električne energije u Srbiji najniža u Evropi. Ona je oko 20% niža nego u Makedoniji koja je prva sledeća država, 40% niža nego u Bosni i Hercegovini itd, itd. Cena električne energija, ma koliko to nije za poređenje, ali građani treba da znaju. Na primer, u najrazvijenijim državama EU je četiri, pet puta veća nego u Srbiji. Cena električne energije, na primer u Danskoj, Nemačkoj i drugim razvijenim državama se kreće negde oko 30 evro centi po kilovat satu. U Srbiji je to nešto oko šest evro centi po kilovat satu. To su apsolutno precizni podaci. To su zvanični podaci koji nisu stvar moje ili vaše prezentacije, već podaci koji se daju proveriti na evropskim portalima koji prate cenu električne energije. Znam da to građanima Srbije kapitalno nije važno, jer mi gledamo to u odnosu na naš standard, ali cena električne energije, ponavljam, u Srbiji je najniža u Evropi. Ta cena električne energije ima svoju proizvođačku cenu. Mi moramo, makar da održavamo minimum te ekonomije EPS kako ne bi razorili taj sistem, ali striktno i strogo vodimo računa upravo o tom socijalnom položaju građana. Verujem da je ova Vlada vodila jednu vrlo rigidnu politiku u odnosu na zahteve i energetske zajednice i drugim međunarodnih finansijskih institucija koje traže od države, od našeg energetskog sistema i stalno dizala ručnu i odlagala i odlagaće i usporavaće bilo kakav rast cene električne energije i u budućnosti, odnosno taj rast mora da prati ekonomsku moć naših građana i mi o tome, verujte mi, apsolutno striktno vodimo računa. Srbija ima svoj javni medijski servis. Zakon je definisao ko su učesnici u tom javnom medijskom servisu i šta su zakonom njihove definisane obaveze, pre svega vezano za informisanje građana. Naravno, vezano je i za kulturne, obrazovne sadržaje koje su deo zakonom definisanih njihovih obaveza. To ima određenu svoju cenu. Radio televizija Srbije nije komercijalna televizija. Ona u svojoj srži, svojoj esenciji, pre svega obavlja tu javnu delatnost i mi u skladu sa zakonom imamo obavezu da takav jedan informativni i ukupan obrazovni, kulturni, naučni, religijski program podržimo i da ga sufinansiramo, odnosno u dobrom delu i finansiramo. Postojalo je obećanje da će biti ukinuta TV pretplata. Kao što znate, to i jeste učinjeno. Ovaj zakon je krajem 2015. godine definisao kao privremenu meru uvođenje takse za javne medijske servise i ona je zaista simbolična, najniža, to je 150 dinara mesečno. Moram da vam kažem nekoliko primera iz okruženja. U Hrvatskoj je ona 10,95 evra, u Sloveniji 12,75 evra. Mi zaista vodimo jednu politiku koja, pre svega, u interesu građana Srbije, čini maksimum napora da ti ukupno troškovi prema njima budu najniži mogući. Za taj iznos takse i onaj deo koji dajemo iz budžeta tokom jedne godine proizvede se 380.218 minuta informativnog programa, 178.537 minuta programa opšte dokumentarnih emisija, dokumentarnih filmova, itd, itd. To su dani, sati, dani i nedelje, meseci različitih programa oko kojih u nekom segmentu možemo i da se složimo. Nismo ni mi iz vlasti uvek oduševljeni načinom na koji javni servis prenosi ni naš rad, niti način na koji smo mi zastupljeni u određenim, pre svega, političkim sadržajima. Ali, to je stvar naše političke ocene, naše političke procene, ponekad i našeg subjektivnog osećaja. Ono što je naša zakonska obaveza, mi ispunjavamo i ispunjavaćemo je bez obzira da li nam se program RTS-a kao vladajućoj koaliciji sviđa ili ne.
Hvala. Ministar Nedimović ima reč.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Pošto koleginica Brnabić nije trenutno ovde, hteo sam nekoliko stvari da kažem vezano za Predlog izmena Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, pošto mi se učinilo, a nisam potpuno siguran da li sam vas dobro čuo. Bila je izneta jedna tvrdnja da nije ispunjeno jedno obećanje da će se doneti Zakon o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. On je donet 29. februara 2016. godine. Činjenica je da treba da se radi i da se traži odlaganje. Činjenica je da treba da se radi na drugim zakonima, ali samo ispravka. To je bilo spomenuto, ali nema veze. Ono što želim da kažem, jeste zašto se traži ovo produženje ovih rokova. Pre svega, Zakon o platama na lokalu, javna rasprava je gotova. On će se vrlo brzo naći u proceduri. Završen je kompletno i to je jedan od alata i zbog toga se tražilo odlaganje ovog roka. Što se tiče Zakona o pitanju zaposlenih u javnim službama, formirana je radna grupa, krenulo se u izradu ovog propisa. Moram da kažem, što se tiče sistema plata zaposlenih u javnom sektoru, da je tu bila široka rasprava i sa predstavnicima Socijalno-ekonomskog saveta i da je tu postignuto značajno približavanje stavova i mislim da je jako važno reći koliko je ovo teška oblast. Svi koji smo nekad učestvovali i radili na ovim poslovima, znamo koliko će to biti bolno, ali spremnost postoji od strane Vlade Srbije i ona je izražena kroz donošenje ovog krovnog zakona i kroz zakone koji će biti doneti.
Hvala. (Nemanja Šarović, s mesta: Po Poslovniku.) Na član tačno koji?
Član 104. je prekršen. I vi znate da sam imao pravo na repliku. Gospodin Antić se direktno meni obraćao, rekao kako nisam razumeo, kako su mi potpuno pogrešni stavovi i sve ostalo. Mislim da je osnovni red da mu odgovorim. Gospodine Antiću, vi znate da su i komunisti … [[isključen mikrofon]]
Niste u sistemu. Ovako možete samo da ćaskate privatno. Sami ste sebi dali repliku. Toga nema po Poslovniku. Samo ste rekli da sam prekršila član 104. i počeli da se obraćate ministru i da polemišete. (Nemanja Šarović, s mesta: Niste me onda slušali.) Da, vrlo dobro sam vas slušala. Vas uvek vrlo pomno slušam. Znači, nemate prava na repliku po mojoj oceni, član 104. stav 3. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem, predsednice. Koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi gosti iz Republičke vlade. U ovoj sveukupnoj, rekla bih, svaštari od dnevnog reda, gde se našlo gotovo 30 tačaka, ja ću u ime LSV pokušati da se koncentrišem na svega nekoliko, koliko mi vreme dopušta. U prvom redu, upravo na poslednje pominjanu izmenu Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Najpre moram da kažem da od sinoć, od kada je počela ova načelna rasprava, svi, ali gotovo svi koji su u ime predlagača, i tu prevashodno mislim na predstavnike Republičke vlade, su obmanjivali javnost, govoreći o ovoj izmeni zakona, na taj način da se stiče utisak da mi pričamo o sadržini i suštini onoga što treba da bude izvedeno iz ovog zakona, a to su po nama izuzetno važan zakon o platama zaposlenih u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave, do te mere da gotovo svaki medij koji je i sinoć i jutros obaveštavao građane koji nisu imali razloga, recimo, da prate raspravu, nisu mogli da razumeju da je jedina izmena zakona odlaganje donošenja drugih zakona koji proizilaze iz ovog zakona, a ne da se zapravo ovim zakonom o platama uređuju nekakve plate. Gotovo sva medijska štiva su bila ispunjena bajkama o tome kako će ovaj sektor da se uredi i kako je to teskoban i težak posao, kako se dugo na njemu radi itd, apsolutno nerazumevajući da se radi o odlaganju donošenja nekoliko zakona koji treba da proizađu iz Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru. Zašto je za nas problematično ne samo ovo odlaganje? Moram reći da je javna rasprava zaključena 7. decembra. Od 7. decembra do dana današnjeg imali smo najmanje tri sednice Narodne skupštine, uključujući i ovu danas, i mi smatramo da je to bilo apsolutno dovoljno vreme da se stručni i profesionalni kadar, kako se predstavlja, naročito u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave, ozbiljno pozabavi do kraja godine ovim zakonskim propisima. Sve i da postoji objektivan razlog, a mi smatramo da ne postoji, za odlaganje donošenja ovih zakona, kažem, potenciram Zakon o platama zaposlenih u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave, dakle, opštinama i gradovima, moram onda da primetim da je Zakon o zaposlenima u autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave već stupio na snagu 1. decembra. Tu u stvari nastaje najveći problem, zato što vi imate vakumski razmak, odnosno nemate prateći zakon o platama tih zaposlenih, a Zakon o zaposlenima je stupio na snagu na početku ovog meseca. Šta to znači? Ja ću vam dati primer konkretno za Skupštinu AP Vojvodine, jer u intenzivnoj komunikaciji sa tamošnjim zaposlenima, ja svakodnevno imam direktna saznanja da se politička odmazda koja je započela nakon promene vlasti i prolećnih izbora, sada pretvara i u profesionalnu odmazdu, stoga što je zakon koji je stupio na snagu 1. decembra, dozvolio novim starešinama, ovim pridošlicama, da degradiraju profesionalno zaposlene, npr. u Skupštini AP Vojvodine, izjednačavajući ljude koji desetinama godina, više od 20 godina rade stručno i profesionalno npr. u Skupštini AP Vojvodine, a da sada, stupajući na snagu zakon koji ih je prvo degradirao ili izjednačio sa početnicima, ne mogu da imaju adekvatnu podršku u odnosu na plate, odnosno zarade koje bi dodatno vrednovale tu razliku u profesionalnom, stručnom i iskustvenom radu. To su isti onakvi radnici kao što su i radnici i zaposleni, evo, u ovoj Narodnoj skupštini koji svima nama, dolazeći na posao pre nas i odlazeći sa posla posle nas, pomažu da kvalitetno obavljamo svoj posao. To su stručna, profesionalna lica koja nemaju nikakve veze sa političkim promenama koje su se dogodile, ali, nažalost, oni prvi sada osećaju ove posledice i ne znaju uopšte i, naravno, nemaju poverenje, kao što ni mi iz LSV nemamo poverenje, da će se do jula meseca ovaj set zakona doneti. U razgovoru sa predstavnikom sindikata zaposlenih u pokrajinskoj upravi, ministarka Brnabić, koja nažalost nije prisutna, ali sam siguran da će se vratiti i iskoristiti priliku da nam da dodatne informacije, je pominjala period februar 2017. godine, garantujući da će ovi zakoni da budu predloženi i do tada i usvojeni. Odlaganje od dodatna četiri meseca, odnosno pretpostavljeni za sada datum od 1. jula 2017. godine, ide samo u prilog činjenici da nije tačno da već sada dugo najavljivani, rekla bih, predstojeći izbori neće zaustaviti život u ovoj zemlji i, što je najgore, oni se najviše reflektuju na one koji vredno i marljivo rade, kako za narodne poslanike, tako i pokrajinske poslanike, a potpuno je jasno da je ovo odlaganje u direktnoj vezi sa predstojećim izborima. Drugi zakon koji je za nas vrlo problematičan jeste zakon o kojem se, takođe, dosta govorilo, a to je izmena i dopuna Zakona o javnoj svojini, koji se po drugi put odlaže, odnosno produžava se rok autonomnim pokrajinama, jedinicama lokalne samouprave da podnesu zahteve za povraćaj, rekla bih, svoje imovine. Tu nema nikakve veze državni nivo, s obzirom da ovaj zakon upravo treba da ispravi onu nepravdu koja je sprovedena po zakonu iz 1995. godine kada je sva imovina podržavljena, imovina lokalnih samouprava i imovina autonomnih pokrajina. Zakon koji je donet 2011. godine, odnosno ovaj zakon, sa prvobitnom namerom trajanja i primenom za trogodišnji period već je jednom produžavan i njegova primena je istekla, koliko sam videla, a dobro sam gledala, još u oktobru, dakle, pre dva meseca. Mi dva meseca kasnije, odnosno danas pred sobom tek imamo, sve i da je postojala namera, onda ste morali biti vremenski pripravniji, ponovo se produžava za još godinu dana i daje prilika autonomnim pokrajinama i opštinama i gradovima da prenesu svoju imovinu na svoje ime. Moram odmah da kažem, to je činjenično stanje, da ne bi bilo spekulacija, pošto ih je bilo u prethodnim izlaganjima, da je AP Vojvodina preko svoje Uprave za imovinu još pre isteka prvobitnog roka, od prvobitno planirane tri godine, završila ovaj posao i popisala više stotina nekretnina i svega onoga što treba da ima u svom vlasništvu, a da je zapravo problem upravo u opštinama i gradovima i apsolutno stojim iza tvrdnje nesposobnosti gradonačelnika i predsednika opština, odnosno lokalnih pravobranilaca da popišu tu imovinu. Daću vam primer svog grada Pančeva, odakle dolazim, a gde mi tri godine pokušavamo od pravobranioca da saznamo da li je uopšte pripremljen spisak, postoji li popis te gradske imovine koja treba da se potražuje od Republičke direkcije za imovinu. Sigurna sam da u Republičkoj direkciji za imovinu ne postoji neka dilema da li će biti upitno nešto od onoga što se pokuša dokazati da je u vlasništvu opština i gradova i time se rasterećuje Republika od tog vlasništva i ima manje troškova koje podrazumeva staranje o toj imovini. Isto tako, ne mogu da razumem ne pristajanje da možda neke opštine i gradovi ne žele da prebace imovinu na sebe, odnosno da preuzmu svoju nekadašnju imovinu podržavljenu, kao što sam rekla, 1995. godine, jer je tekući zakon vrlo jasan u tome. Onaj ko ne podnese zahtev na vreme, u zakonom predviđenom roku, po automatizmu će se njegova imovina evidentirati, odnosno potvrditi kao republička. Ne vidim tu ništa sporno da vi nekoga sad trebate da terate i da ganjate da juri sopstvenu imovinu, a to nije uradio u prethodnih pet godina. Zakon je, pri tome, vrlo jasan. Pouzdano znam da postoje takve opštine i gradovi koji ne žele da prenesu svoje vlasništvo, neku imovinu koja je u međuvremenu podržavljena. Ne zato što ne smatraju da im je potrebna, nego zato što nisu u stanju da se posle toliko godina, sa budžetima koji su već oštećeni, lokalnim budžetima, staraju na adekvatan način o toj imovini. To je nešto što je svakako sporno za nas, jer vi vučete za rukav nekoga ko je jasno dao do znanja da ili neće ili nije u stanju da iskoristi svoje pravo, a ako nije bio u stanju pet godina ili više od pet godina, ne vidim da će biti u stanju u narednih godinu dana. Obrazloženje da je uredba neka nova doneta, pa sada postoji neka aplikacija posebna, to je moglo da se uradi i ranije, ali to neće izlečiti one koji ne znaju da rade svoj posao i, kažem, u prvom redu, lokalna pravobranilaštva koja treba da budu u stanju da popišu tu lokalnu imovinu. Za to nije potreban nikakav terenski rad, kao što smo mogli takođe da čujemo od nekih kolega, pa nema ljudi koji će to da rade, ne idu sad na terene da mere tamo zemljište ili nekretnine. Postoje, naravno, vrlo jasni i vrlo razumljivi za svakog građanina načini na koji se dokazuje vlasništvo nad lokalnom imovinom. U nekoliko navrata smo tokom današnje rasprave čuli vrlo tešku kvalifikaciju da su neke stvari sramne, odnosno da je sramno sve ono što neko prethodno nije uradio. Osvrnuću se na jednu tačku dnevnog reda, upravo skrećući pažnju šta je sramno za LSV, na tačku na koju se niko do sada nije osvrtao, a to je tačka kojom treba da se izaberu kandidati, odnosno budući član Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, odnosno novi član koji će zameniti profesora Zorana Stojiljkovića. Na sednici Administrativnog odbora, koji je razmatrao dve kandidature, odnosno dva predloga, a cenim da logika stvari nalaže da će onaj kandidat koji će biti izglasan, zahvaljujući skupštinskoj većini, biti gospođa koja se zove Danica Marinković, jer je ona bila kandidat SNS, zamolila sam da se pred narodnim poslanicima ne nađe biografija, koja je samim tim javna, na onaj način na koji je ona dostavljena članovima Administrativnog odbora, da proba da se tipizuje ili da se upodobi na jedan primeren način za nekoga ko navodi svoju višegodišnju sudijsku funkciju kao glavni kvalifikativ, a opet nekoga ko smatra da je to sve vrlo opravdavajuće da bi postao član Antikorupcijskog odbora. Međutim, zamoliću one koji to do sada nisu uradili da pogledaju kako izgleda biografija Danice Marinković. Ona je svedena, evo ovako, na dve strane, od čega na celoj prvoj strani mi saznajemo, naravno, kada i gde je rođena, saznajemo od kog je oca rođena, šta je njen otac radio u Drugom svetskom ratu, koje je ordenje poneo, gde je bio zaposlen, gde je premešten, gde se penzionisao i preminuo, naravno. Onda saznajemo od koje majke je rođena, pa gde je majka radila i gde se penzionisala i na koji način. To je čitav prvi pasus, gotovo polovina prve strane. U sledećem pasusu saznajemo kada se udala, pa za koga se udala, pa šta je po obrazovanju njen suprug, pa gde je radio kao direktor, pa gde je radio kao sekretar, pa gde je ponovo radio kao direktor, pa kada je umro, i to saznajemo uz preciziranje, u zagradi, naravno, sav pijetet prema pokojnicima, i gde je za sve to vreme radio. U sledećem pasusu saznajemo da ćerka, žena i majka Danica Marinković, ima dva sina. Onda imamo opet biografiju prvog sina, šta je diplomirao, gde se zaposlio, na kojoj funkciji se zaposlio. Onda saznajemo biografiju drugog sina, šta je on diplomirao, gde je zaposlen i kako mu se tačno zove radno mesto. Tu se završava prva strana njene biografije. Ono što stoji na drugoj strani, a nalazi se u Narodnoj skupštini, pred narodnim poslanicima, koji treba da biraju ovakve kandidate je, rekla bih vrlo štur izvod iz njene profesionalne biografije, ali za mene u jednom delu upitan, naročito kada piše, da je tokom ratnih dešavanja na prostoru AP KiM, vršila uviđaje vezano za terorističke napade, gde su žrtve bili pripadnici policije, vojske, izbeglice i civili, citiram – svih naroda i narodnosti, što podrazumeva i tada naše sugrađane albanske nacionalnosti. Ništa o tome više nema, osim poslednje kvalifikacije, iz koje mi zaključujemo da je Danica Marinković, zapravo kao ključnu kvalifikaciju, ponela to što je bila ključni svedok u Haškom sudu, na suđenju Slobodanu Miloševiću, povodom slučaja Račak. Pošto meni sve to, naravno nije bilo dovoljno, naročito ovo podvučeno, da je vršila uviđaje vezano za civile svih naroda i narodnosti, probala sam da se malo raspitam i kod onih organizacija koje su višedecenijski svoj rad reprezentativnih organizacija, civilnog društva, posvetila, upravo ovoj oblasti, odnosno kršenju ljudskih prava i nisam, moram reći bila ni malo iznenađena kada sam dobila apel brojnih organizacija, među kojima je i Autonomni ženski centar, Centar za praktičnu politiku, Helsinški odbor za ljudska prava u Srbiji, Inicijativa mladih za ljudska prava, Komitet pravnika za ljudska prava „JUKOM“, „Peščanik“, Fond za humanitarno pravo itd, koji apeluju na narodne poslanike da ne glasaju za Danicu Marinković, za ovu funkciju, jer imaju sve dokaze da ona nije dostojan kandidat za rad u ovom nezavisnom organu. Ako narodni poslanici nisu dobili ovaj apel, naravno da ću im proslediti, apelujući istovremeno da u narednih nekoliko dana, slobodno razmisle svojom glavom i donesu odluke u skladu sa svojom savešću, a ne tako što će zameniti uloge i postati, oni, izvršni organ izvršnog organa, odnosno Vlade, već da će biti neko ko zastupajući građane, u ime kojih su izabrani, razmišljaju svojom glavom. U ovom apelu se kaže da, osim ovog svedočenja, u presudama koje su izrečene navodi ovog svedoka, Danice Marinković su ocenjeni kao nepouzdani i neistiniti, a iz prostog razloga što je u svom, „profesionalnom radu“, apsolutno minimalizovala stradanja naših sugrađana albanske nacionalnosti. Pričam o civilnim žrtvama, pričam o zarobljenicima u srpskim zatvorima, pričam o svima onima koji moraju da uživaju jednaka ljudska prava, a ne da izvršioci, kao što je bila Danica Marinković, budu samo produžena ruka tadašnje politike. Nadam se da će na osnovu ovog apela sve moje kolege, razmisliti svojom glavom i preispitati, ili odložiti odlučivanje po ovoj tački dnevnog reda, uzimajući u obzir ne samo jednostrana svedočenja sa jedne strane, već svih onih zbog kojih mi i danas plaćamo visoku cenu na nivou međunarodne politike. Naravno, da je bila sprovedena lustracija, Danica Marinković bi bila sigurno jedna od osoba, s obzirom da je vršila tada visoku sudijsku funkciju, koja bi takođe podlegla bar komisijskom radu, odnosno radu Odbora, koji je ovaj parlament trebalo da utvrdi i da sprovede do kraja, ali nažalost nije, i sigurno bi već tada bila sprečena da u nekom daljem svom profesionalnom iskustvu, uopšte bude kandidat za bilo koju ovako visoku, a naročito sudijsku funkciju, a ne da je danas rehabilitujemo praktično. Šlag na tortu su sve informacije sa izvesnim Vacićem, koji je postao savetnik u republičkoj Vladi i zaista bih gledajući kuda plovi ovaj brod, očekivala da sutra…
Hvala vam, vreme ste prekoračili
Mogu da završim rečenicu?
Da, dosta dugo ste prekoračili vreme.
Hvala vam. Pa, prekinuli ste me.
Da. Milovan Krivokapić, povreda Poslovnika. Izvolite, poslaniče.
Član 107, ako može. Zaista, ne mogu da poverujem da ovako se vodi jedna diskusija, jednog člana, na ovoj sednici. Govori o Danici Marinković, ženi koja je zaista podnela jedan od najvećih tereta, jer sam sa Kosova i Metohije, pa mogu sigurno, i kompetentniji sam sto puta da pričam o osobi koja treba da se stidi od svega onoga što je do sada ovde izrekla. To je sramota. Sramota je zaista da se priča tako o jednoj ženi koja je stavila tamo glavu, gde neko nije smeo da stavi ni ne znam šta [[Marinika Tepić, s mesta: Da li je ovo replika?]] Zaista ne znam šta je nateralo nju i koji su razlozi da ona priča o toj ženi tako. (Marinika Tepić, s mesta: Po kom članu?) Po članu 106, rekao sam na vreme. (Radoslav Milojičić, s mesta: Ovo je baš shodno Poslovniku.) Molim vas nemojte da upadate u reč.
Nisam vas pitala za mišljenje uopšte. Hvala.
Danica Marinković…
Poslaniče, sačekajte da prestanu da viču ovi koji sada viču kada vi govorite, a nisu vikali kada je prethodna poslanica govorila. (Marko Đurišić, s mesta: Šta je govorila?) Šta je govorila? Pustite me na miru. Sačekajte, vratiću vam 15 sekundi, nije korektno prema vama, pogotovo što se vi vrlo retko javljate. Stvarno nema smisla, pustite poslanika. (Marko Đurišić, s mesta: Može da priča šta hoće.) Poslaniče Đurišiću, zaista mi ne treba asistent koji nije moj potpredsednik. Samo momenat, vratiću vam vreme, samo da pustimo poslanike koji imaju potrebu da viču kada čuju drugačije mišljenje. Samo polako. (Marko Đurišić, s mesta: Da li je on ovlašćeni?) Nepristojnosti nikad dosta. Znači, stalno pomeramo granicu pristojnosti i svaki dan sam sve neprijatnije iznenađena. Hoćete li molim vas da prestanete. (Marko Đurišić, s mesta: Hoćete vi da vodite sednicu?) Poštujte poslanika da završi svoju reč, a onda ćemo reci ocenu da li je to član 106 ili nije. (Marko Đurišić, s mesta: Što meni ne date da govorim? Ja sam isključen.) Zato što vičete na mene. Ovo nije ni vreme, ni mesto, sada za diskusiju nas dvoje. Izvinjavam se vama. Duboko se izvinjavam. Iako se trudim da pristojno vodim sednicu. Izvolite poslaniče. Prijavite se ponovo, vratiću vam vreme zbog svega ovoga. I obrazložite 106 i 107, što ste rekli na početku, ali neko neće da čuje o čemu govorite. (Marko Đurišić, s mesta: Neka kaže u skladu sa Poslovnikom.) Morate se prijaviti. Još vas nemam u sistemu. Poštujte ljude, poslanike sa teritorije Kosova i Metohije, da kažu jednom u godinu dana, ako smatraju da je povređen Poslovnik. Imajte malo takta političkog i ljudskog. Kada ih neko povredi da ih pustimo da kažu nešto. (Marko Đurišić, s mesta: I ja bih da kažem.) Vi nećete sada reći ništa dogod on ne završi svoje, i ostali koji su pre vas podigli Poslovnik. Znam da vas tema o Kosovu i Metohiji izuzetno nervira. Izvolite. Pomozite poslaniku i ubacite karticu ako treba u drugo mesto. Imamo vremena, za Kosovo i Metohiju uvek imamo vremena. Promenite jedinicu. Sve vam je za šalu. Kada su teške optužbe za nekog ko je živeo tamo kada je bilo najstrašnije, onda vam nije za šalu. Sada kada poslanik ima nešto da kaže da je povređeno dostojanstvo. (Zoran Živković, s mesta: Neka kaže.) On bi rekao, nego je suviše pristojan čovek. Sačekao je da se izvičete i da ga izvređate. Izvolite poslaniče, sada ste u sistemu. Sedite i ponovite, čime je povređen Poslovnik.
Danica Marinković je jedna časna i poštena žena sa impresivnom biografijom. Na žalost prethodnika moga koji je govorio kontraproduktivno u odnosu na ovo što sam ja govorio. Ona je bila na svakom mestu gde je trebalo priteći i pomoći srpskom narodu, tako da slušajući ovo vrlo retko se javljam, ali preko ovoga nisam mogao da pređem niti danas da izađem iz ove sale a da ne odgovorim na ovo što smo danas slušali. Prosto nisam mogao da verujem. Da vam nešto kažem, mene to ne iznenađuje, ja punih 15, 20 godina slušam od prethodnice i slične njoj koje mogu na prste izbrojati, o Kosovu i Metohiji koji bi ga dali za šaku, ne znam čega sutra, međutim, zahvaljujući Aleksandru Vučiću i Vladu koju on vodi, Kosovo neće nikada biti predato, da znate. Nikada. Možete vi gospodin Raduloviću da tapšete koliko god hoćete, koliko god hoćete, ali jednog dana ćete pamtiti ove reči koje sam vam ja izgovorio. Budite ubeđeni. Ovo sluša narod Srbije. On je najveći sud. Hvala vam što tapšete gospodine Raduloviću.
Poslaniče nemojte se direktno obraćati poslanicima.
Sa takvom ironijom tapšanja, to je sramota. Da ne bih dalje dužio, jer sam zaista potrešen, dovoljno sam rekao, onaj ko je pametan shvatiće šta sam hteo da kažem. Hvala.
Hvala. Rekli ste 107. stav 2. za one koji ne znaju šta to znači, znači – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje i nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Lično smatram da sam povredila Poslovnika zato što sam trebala da reagujem u toku diskusije poslanice koja je na jedan vrlo ružan način govorila o kandidatu koji je predložen. Lično smatram da sam prekršila Poslovnik, vi ćete odlučiti da li ćete glasati ili nećete, meni je teško pala ova diskusija. Nešto što je čak i promaklo to je da je rečeno da su Albanci i onda živeli u našoj državi, a sada ne. Izvolite, prvo se javi Orlić, pa vi, pa Marinika Tepić. (Radoslav Milojičić, s mesta: Nije tu Orlić.) Izvinjavam se Marković. Ako je to suština, onda u redu, ako vas to beskrajno zabavlja što se povremeno nečije prezime pogreši, onda u redu, onda smo na dobrom putu i onda je ova sednica izuzetno zabavna. Mislim da je danas izrečeno nešto što je strašno i uopšte mi ništa nije smešno. Ne morate se truditi da me zasmejavate. Uopšte mi ništa nije smešno, vrlo mi je teško. Izvolite Markoviću.
Zahvaljujem. Povređeni su članovi 106, 107, ali i još nekoliko članova Poslovnika čitanjem jednog sumnjivog dopisa, nekoliko sumnjivih organizacija koje je prethodna govornica malo pre iščitala. Moram da kažem da ovo nije suđenje, ovo je Narodna skupština. Nije nikakvo suđenje da bi mi danas donosili neke presude o nekakvim lustracijama ili sličnim besmislicama koje smo malopre slušali. Lično, nisam mogao da izdržim a da se ne javim kada je spomenuto sve ono zbog čega se javio malopre kolega Krivokapić. Međutim ono preko čega mislim da niko ne treba da pređe jeste zbog povrede osećanja svih građana Srbije, a pogotovo građana sa KiM. Dakle, da vi danas gospođu Marinković karakterišite na način na kakav ste je okarakterisali, koja ima izuzetne zasluge, koje očigledno njima smetaju. Zbog čega? Što je razobličila slučaj Račak, jel zbog toga? Verujem da je nalogodavac i oni sumnjivi nevladinih organizacija na koje se poziva gospođa, kao i nalogodavac stranci koja pripada dotična gospođa, verovatno isti. Verovatno je on naredio da se danas javi i da nam čita to sramno pismo koje nam je pročitala. Izvinjavam se danas, iako bi ona treba da se izvini zbog svega što je malopre rekla, svim građanima Srbije, a pogotovo građanima Kosova i Metohije.
Hvala. Da li želite da glasamo o članu 106? Govoreno je o tački dnevnog reda, ali u sadržinu nisam ulazila. (Aleksandar Marković, s mesta: Ne.) Reč ima Marko Đurišić, povreda Poslovnika.
Hvala predsednice, povredili ste član 103. time što su prethodna dva poslanika potpuno suprotno pravilima za ukazivanje povrede predsedavajućeg u postupanju i poštovanju Poslovnika dobili pravo da diskutuju i da repliciraju koleginici Tepić na ono što je ona tokom svog izlaganja rekla. Za to postoje pravila u ovoj Skupštini, ovaj Poslovnik je napisan i vi … (Veroljub Arsić, s mesta: Sedi dole, sram te bilo.) … kao predsedavajući bi recimo trebalo da sankcionišete ove što arlauču u sali sa druge strane.
Poslaniče, šta ste rekli da rade? Arlauču? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Ima svega, ovo je strašno. Ko arlauče? Da li čovek arlauče? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Da? Imate opomenu od mene. Imate zaista opomenu. Sram vas bilo. Smešno? (Marko Đurišić, s mesta: Da. Izuzetno je smešno.) Izuzetno smešno, da vređate i dalje poslanike, da govorite da arlauču? Za to tražite da nastavite, ne možete da nastavite. (Marko Đurišić, s mesta: Jel možete da mi date reč?) Ne, ne možete da nastavite. Možete da me smenite, ne možete da nastavite. Neću dozvoliti da se ovako obraćate poslanicima. (Marko Đurišić, s mesta: Ja se normalno obraćam onima koji arlauču.) Ne, vi se ne obraćate kulturno, rekli ste da poslanici arlauču. Arlauču životinje, završili smo svaku vrstu komunikacije vi i ja. (Marko Đurišić, s mesta: Takvi zvuci stižu do mene.) Problem je u vama. (Marko Đurišić, s mesta: Govorim u skladu sa Poslovnikom. Vi trebate da vodite računa na sednici.) Nisam zainteresovana da sa poslanikom koji kaže za druge poslanike da arlauču, da vodim bilo kakvu vrstu dijaloga, vi i ja nemamo šta da razgovaramo. Reč ima Marinika Tepić.
Zahvaljujem. Povredili ste 1. stav člana 107, odnosno dostojanstvo Narodne skupštine, zbog toga što i ja i moje kolege iz Lige socijaldemokrata Vojvodine predstavljamo ovde građane koji su za nas glasali i zastupamo njihovo mišljenje i njihovo ste dostojanstvo povredili time što ste dopustili da se apsolutno netačne informacije, na račun onoga što sam ja govorila, kažu. Kompletne lične podatke koje sam ja ovde čitala, gde smo mi o kandidatu Danici Marinković slušali kao ćerki, ženi, odnosno supruzi i majci, su zvanična biografija upućena narodnim poslanicima. Ja sam blagovremeno na sednici Administrativnog odbora ukazala, kolege znaju koje su bile iz SNS-a, da ovako nešto ne ide pred poslanike. Ja sam apelovala da se tipizuju biografije koje idu u raspravu u Narodnu skupštinu, da ne bismo imali ovakve biografije pred narodnim poslanicima. Svi koji su bili na sednici Administrativnog odbora znaju, rekla sam javno u mikrofon, postoji o tome zapisnik, da ne bismo došli u ovu situaciju i da kandidat sam sebe degradira čak i ako smatra, ili većina koja ga predlaže i koja će glasati, da su druge kvalifikacije presudne, a ne ono što piše. Svaki građanin koji uđe na internet stranicu parlament.rs ima ove podatke dostupne. Ne samo narodni poslanice, ovo je skupštinski radni materijal o kome mi raspravljamo. Što se apela tiče, ja sam pominjala samo apel, nisam ga ni čitala. Šta bi tek bilo da sam ga pročitala?
Poslanice, član 107. je bio. To znate, pozvali ste se onako. (Marinika Tepić, s mesta: Ne, stav 1.) Znači, član 107. je bio dva puta već. Pustiću svako da kaže šta želi da kaže. Stavovi koje su izneli poslanici pre vas uopšte se ne odnosi na biografiju, to znamo vi i ja i svi oni koji su slušali vaše izlaganje. Biografija nije sporna. S ponosom je kandidat izneo čime se bave najbliži iz njene porodice i okoline, ništa nije sporno. Nešto je drugo izazvalo čitave ove reakcije i vi to dobro znate. Ako smatrate da je član 107. povređen, glasaćemo ga tri puta za redom i videćemo da li to uopšte može. Više neću ni dozvoliti da nam se neko stalno poziva na Poslovnik, na jedno te isto, a onda ne dođe da glasa za tu povredu, nego glasaju oni koji smatraju da nije povređen Poslovnik. Reč ima Vladimir Đukanović. (Radoslav Milojičić, s mesta: Prvi sam se javio.) Pročitajte u pauzi član 27. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Član 27. je povređen. Doduše, i vi ste sami rekli da vam se čini da ste povredili Poslovnik, a svakako bi i u vezi sa članom 107, samo što je već bio 107, ali kako god, jer ovo je zaista skandalozno. Oni koji su mrtvi ladni sve ove godine trpeli i ništa nisu smeli da kažu što pred sudom za ratne zločine zastupa neke porodice žena koja je sociolog, čak nije ni pravnik, govorim o Nataši Kandić, a između ostalog Fond za humanitarno pravo je potpisnik upravo ove peticije protiv Danice Marinković, oni su našli danas da sputavaju Danicu Marinković. Zašto? Zato što je žena razobličila braću Mazreku, zločince koji su pobili u rudniku na Kosovu i Metohiji Srbe i žena koja je razobličila sve neistine o Račku. Ja moram da priznam da ovo što je potpisano je razlog više što ću da glasam za Danicu Marinković. Meni je jednako da li je potpisala Oslobodilačka vojska Kosova ili ovih 15 organizacija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Veroljub Arsić.
Gospođo predsedavajuća, mislim da je povređen član 108. vezano za član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Čitali smo ovde i biografije raznih kandidata i jedan od narodnih poslanika je čitao i biografiju kandidata Danice Marinković, inače tužioca, inače sudiju. Malo sam potresen zbog svega ovoga što se desilo, jer znam da je na Kosovu bio i krematorijum, jedini posle Drugog svetskog rata, koji se zvao Klečka, u kome je spaljena devojčica od 12 godina zato što je bila Srpkinja. Kada su pitali zločinca kome je ovaj sudija sudio zašto je to urađeno, rekao je samo zato što je Srpkinja. Žrtve nemaju naciju i svako treba da odgovara i svaka žrtva treba da ima osuđenog krivca za njeno stradanje, a kada one koji su sudili ratnim zločincima napadate zašto su sudili, to je novi zločin prema žrtvi.
Poslanici, u skladu sa članom 112, ako ne mogu drugačije da uspostavim red i da se vratimo na temu, moram da odredim pauzu dok se ne uspostavi red. (Radoslav Milojičić, s mesta: Namerno mi niste dali reč.) Da, namerno uspostavljam red. (Radoslav Milojičić, s mesta: Prvi sam se javio, Đukanović nije bio u sali.) Poslaniče, tim nasiljem, vikom na mene se ništa ne postiže. Dakle, član 112, a u skladu sa članom 27. da vodim sednicu i brinem o redu, pauza od 30 minuta da uspostavimo red. Sledeći govornik će biti Saša Radulović, a nakon njega Veroljub Arsić. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Izvolite, poslaniče Radulović.
Poštovani građani Republike Srbije, dame i gospodo, ovo malo što je ostalo u sali, danas razgovaramo, imamo jednu objedinjenu tačku dnevnog reda sa 27 podtačaka, koje bi da se poštuju pravila, svih 27 bi trebalo praktično da budu posebne tačke dnevnog reda i da imaju posebnu diskusiju. Da bi se objedinile neke tačke dnevnog reda, da bi se objedinili zakoni u jednu raspravu član 157. Poslovnika jasno kaže – Narodna skupština može da odluči da obavi zajednički načelni pretres o više predloga zakona koji su na dnevnom redu iste sednice, a međusobno su uslovljeni ili su rešenja o njima međusobno povezana. Naravno, nikakve veze nema ili uslovljenosti između Zakona o sistemu plata zaposlenih u javnom sektoru, Zakona o javnim medijskim servisima, Zakona o uređenju sudova, o tržištu kapitala, o preuzimanju akcionarskih društava, o javnoj svojini, o akcizama, o PDV. Traje ovo čitanje, jel? O poreskom postupku i poreskoj administraciji, o preuzimanju obaveza Petrohemije, o Carinskom zakonu, o proceniteljima vrednosti nepokretnosti, o regulisanju javnog duga SFRJ, o regulisanju javnog duga Republike Srbije na ime neisplaćene devizne štednje, o ugovoru o zajmu za kredite povlašćenog kupca, o Sporazumu o zajmu od Međunarodne banke za obnovu i razvoj, zatim o prestanku funkcije javnog tužioca, o izboru članova Saveta guvernera NB, o izboru članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, Saveta komisije za zaštitu konkurencije, koju je podneo Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku. Evo, već dva minuta čitam i to samo skraćeno čitam šta je na dnevnom redu, Saveta REM-a, Odbor Agencije za borbu protiv korupcije, izmena članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Znači, ovo je sve stavljeno u jednu tačku dnevnog reda i zaista Skupština dovedena do apsurda. Znači, mi jednostavno nemamo vremena ni da se spremimo, a kamo li da podnesemo amandmane i da diskutujemo suštinski o ovim tačkama dnevnog reda. Evo zašto? Ja imam 20 minuta da izlažem. U tih 20 minuta ovih 27 tačaka dnevnog reda, ja praktično imam 45 sekundi po tački dnevnog reda, od čega mi nekih 10 sekundi treba samo da pročitam naziv tačke, a kamoli da ulazim u suštinu rasprave. Čemu ovo sve služi? Služi da bi kao kroz protočni bojler prošla ova diskusija, da u suštini ne bi raspravljali ni o čemu. Gde je problem sa kršenjem pravila? Kada Skupština krši pravila, onda šalje jednu jako lošu poruku građanima da su pravila onako proizvoljna da mogu da se poštuju, da mogu da se ne poštuju, imamo dvostruke aršine, koje inače vidim ovde svaki dan u zasedanju u Narodnoj skupštini. Potpuno je neprihvatljivo da se ovako radi. Ozbiljni zakoni, ozbiljne stvari, ovoliko malo vremena za pripremu. Inače, i sednica je zakazana po hitnom postupku, tu je prekršen član 167. zato što nema obrazloženja za hitan postupak po ovim zakonima i to smo dobili u sredu u 10, do tri, dok je još trajala prethodna sednica, koja je nastavljena do kasno u noć, pa je u četvrtak ujutru bilo glasanje, da bi ova sednica krenula juče u tri sata i prekinuta negde oko sedam naveče, nakon čega više nije moglo biti ni podnošenja amandmana. Znači, očigledno je, pokušaj, ovo je sednica za sednicom u kojoj vladajuća većina pokušava da onemogući opoziciju da ima bilo kakvog smisla u diskusiji. Vladajućoj većini priprema ne treba zato što su jednostavno tu da glasaju za ono što traži Vlada. Naravno, Poslovnik krši predsedavajući koji sve dozvoljava. Inače, sam taj predlog da se objedine tačke dnevnog reda nije smeo ni da se nađe na glasanju zato što Poslovnik kaže kakvi predlozi mogu da se nađu na glasanju. Ovo je primer urušavanja dostojanstva Skupštine. Ovo je primer u stvari ponižavanja Skupštine koja ne može da radi svoj posao. Sada kada prolazimo kroz sve ove zakone, među njima su zakoni, recimo, koji odgađaju stupanje na snagu nekih odredaba zakona gde naravno nije urađeno ono što je trebalo da bude urađeno u prethodnih godinu, dve i više, pa se samo pomeraju rokovi. Recimo, pitanje plata u javnom sektoru, pitanje za AP, za opštine, pomeranje rokova sa 2017. godine na sredinu 2017. godine, na 2018. godinu. Naravno, mi do danas, još uvek nemamo popis zaposlenih u javnom sektoru, nemamo jasne registre gde možemo tačno da vidimo koliko imamo zaposlenih, koliko po ugovorima o radu, na neodređeno vreme, na određeno vreme, privremeni i povremeni poslovi, ugovori o delu. Ništa od toga nemamo, a to je u stvari i glavni deo tog partijskog zapošljavanja koji izjeda budžet. Ali, sa druge strane, recimo, imamo akcize na duvan koje se povećavaju. To je otprilike negde deset posto povećanje akciza. Naravno, da nije problem da se negde podignu neki poreski nameti, ako je to dobro za građane, ali na nekom drugom mestu bi morali da budu smanjeni, to bi bila poreska reforma, jer ako ne smanjujete nigde namete, a povećavate na nekim mestima, to je onda samo zavlačenje ruku u džepove građana. Slično tome je recimo, i ovo produženje privremenih taksi za medijski servis, kao što znamo predsednik Vlade je obećavao da će ukinuti pretplatu. Ukinuo je pretplatu, a uveo takse. Znači, nije šija nego vrat. Ista stvar, praktično svim građanima je zavučeno u džep, Vlada je to uradila da bi popunila budžet i mogla da se hvali deficitom, odnosno smanjenjem deficita. Tako da praktično imamo te akcize na duvan, imamo takse za medijski servis. Ovo su sve primeri povećanja, nigde nemamo smanjenje. Problem sa budžetom, za koji smo taman završili raspravu pre desetak dana, je u tome što je super hik budžet. Znači, uzima od građana, uzima od privrede, jer deficit jeste veliki, njega treba smanjiti. S druge strane, ništa Vlada ne radi na tome da uvede red, da se smanji bacanje novca, da se smanji trošenje novca koji ide na održavanje partijskog parazitskog sistema u kome svi mi živimo, i onda se još dodatno taj novac daje raznim stranim investitorima po raznoraznim subvencijama i praktično pravi ista takva dalja rupa u budžetu. Znači, problem sa svim ovim što dobijamo i problem za građane, što se građanima zavlači ruka u džep. To radi Vlada. S druge strane, ne štedi ništa i ne uvodi red i to vidimo jasno iz ovih pomeranja rokova u raznim ovim zakonima, gde praktično nije urađeno ono što je trebalo da bude urađeno, pa rokovi moraju da budu pomereni. Evo, recimo, pomenuo sam te plate, sudovi, takođe itd. Sad, ovde imamo par dobrih stvari, na primer, izmena Zakona o poreskom postupku i carinskog zakona, zato što u tim zakonima konačno posle jako dugo vremena, drugostepeni organ više nije poreska uprava ili uprava carine, nego je to prebačeno u Ministarstvo finansija, kao što je i trebalo da bude. Naravno, to nije garancija da će postupci biti bolji i da više nećemo imati ono što je bilo ranije, a to je velika proizvoljnost poreske uprave u drugom stepenu, različiti aršini za različite poreske obveznike, nego ćemo valjda, nadam se, imati unutar Ministarstva finansija. jedan aršin koji će vladati, biti isti, znači, za sve građane, za sva pravna lica, bez obzira ko su ona i da će na isti način sve to skupa biti tretirano, jer problem u Srbiji jesu različiti aršini, jedno važi za jednu grupu ljudi, a nešto potpuno drugo za privilegovanu manjinu koja je uglavnom u vezi sa vrhovima političkih stranaka, tako da imate neke koji moraju da plaćaju porez i da im se razrezuju neke drakonske kazne, a drugi mogu godinama ništa da ne plaćaju i to je sasvim u redu. Naravno, uz ovo bi morala da ide i neka transparentnost koju ovde ne vidimo u zakonu, kada se rade ovi postupci, sve bi moralo da bude transparentno i jasno vidljivo, ne bi li onda građani mogli da sude da li su jednaki aršini za sve ili se oni menjaju u zavisnosti od situacije. Onda imamo ovde primer „Petrohemije“. O tome se dosta govorilo i danas, i ministar je govorio o „Petrohemiji“, 105 miliona evra, da ponovim 105 miliona evra treba država Srbija da preuzme dug „Petrohemije“ prema NIS. To je otprilike 13 milijardi dinara. Da podsetim građane, penzionerima se godišnje uzima oko 20 milijardi dinara, tako da možemo kazati u ovom slučaju da je penzionerima iz džepova izbijeno 20 milijardi dinara da bi se nesposobnom rukovodstvu „Petrohemije“ dalo 13 milijardi dinara. Ovde je pominjano biće restrukturiranja, UPPR je pomenut, unapred pripremljen plan reorganizacije. Kada malo pogledamo bilanse „Petrohemije“ iz 2015. godine, oni su poslednji javno dostupni, 52 milijarde dinara su gubici iznad visine kapitala, a 16 milijardi dodatni dugovi, tako da je ukupno 68 milijardi dinara dug „Petrohemije“. Pretpostavljamo da će UPPR koji se radi, a koji nije javno dostupan, biti nešto slično kao i sa RTB Borom, gde je urađen UPPR, obrisan ogroman dug RTB Bora, a onda država, kao što smo videli u budžetu za 2017. godinu, mora tog nesposobnog direktora i dalje da dotira, 2,5 milijarde dinara je predviđeno budžetom da se da RTB Boru, pa očekujemo vrlo sličnu stvar „Petrohemije“. Ministar poljoprivrede, čini mi se, je govorio o ovim procenama vrednosti imovine, pa da kažem gde je problem sa tim precenjenim delovima. Pretpostavljam da je ministar govorio o ovim diskontovanim novčanim tokovima, odnosno DNT metodi, ili kako bi naš predsednik Vlade rekao diskontovani keš flou, pošto to valjda zvuči bolje od novčani tokovi. Problem sa UPPR-ovima, recimo, kod RTB Bora je to apsolutno vidljivo, pretpostavljam i kod „Petrohemije“, da bi opravdali UPPR, onda precene svoje prihode, potcene svoje rashode, naprave kao da će to biti posle savršena kompanija, ne bi li onda svi poverioci, a pomenuo sam ovde 68 milijardi dinara potraživanja prema „Petrohemiji“ bili svedeni na jedan plan otplate koji nikada ne može biti realizovan, kao što je slučaj sa RTB Borom. Recimo, to je primer precenjene vrednosti imovine, ne u privatizaciji. U privatizaciji imamo obratan postupak, u kome se potcenjuje vrednost imovine ne bi li namešteni partijski kupci mogli da kupe imovinu ispod cene. To nam je primer privatizacije pljačkaške kroz koju je prošla država gde se potcenjuje imovina. Precenjuje se samo tamo gde imaju ovakvi interesi. Recimo, država pravi fiktivne UPPR, gde hoće da prikaže da je nešto uradila kako treba, a praktično, samo sam gurnuo taj dug malo kasnije, pa nam opet dođe na naplatu, recimo, kroz ovakve zakone kao što je „Petrohemija“. Inače, „Petrohemija“ ima kratkoročnih obaveza. To je do godinu dana 66 milijardi dinara u finansijskom izveštaju za 2015. godinu. Ja sam pokušao da uvedem red tamo 2013. godine. Krenuli smo sa ličnom kartom, to je krenulo, pa zaustavljeno, i to zaustavljeno od predsednika Vlade. Praktično, sve ove gubitke koje imamo od tada do sada, a to je bio januar kada sam podneo ostavku zbog prekida reformi do danas, su posledica neodgovornosti. Jer, da smo uradili posao tada, ove dugove danas ne bismo imali. Da pokažemo i koliko ti dugovi u stvari utiču na ceo budžet. Ovo treba da znaju dobro i penzioneri i pravna lica i svi koji plaćaju poreze u Srbiji. U 2016. godini za prvih 11 meseci ukupan trošak za budžet, izvršenja budžeta, na ime garancija koje država mora da plaća javnim preduzećima koji ne mogu da plate dugove koji su uzeli, a na koje je država dala garancije, je 35 milijardi dinara. Ponoviću, penzionerima je oteto 20, u prvih 11 meseci 35 milijardi. Na tih 35 će doći još ovih 13 milijardi za „Petrohemiju“, znači, ukupno 48 milijardi dinara. U 2015. godini po tim garancijama 30 milijardi, u 2014. godini 13 milijardi. Znači, ukupno za tri prethodne godine 95 milijardi dinara na ovakvo uvođenje reda. Prema tome, nemojte da nam govorite da se uvodi red, kada je očigledno iz izvršenja budžeta da se to ne radi. Deficit se smanjuje isključivo tako što se podižu poreska davanja građana i privrede, što se otima penzionerima, nastavnicima, lekarima, medicinskim sestrama, radnicima u komunalnim preduzećima, koji zaista rade na terenu, da bi izdržavali sve one kancelarijski zaposlene partijske kadrove koji ništa ne rade, a dobijaju veće plate od njih. Znači, deficit potiče od ovih stvari. Onda se na kraju poseglo u džepove svih građana i privreda, ništa nije urađeno na uvođenju reda, kao što vidimo i u ovom zakonu o „Petrohemiji“. Očekuje se od građana da veruju da ovo vodi negde napred. Pa, vodi, naravno, samo u održanje partijskog parazitskog sistema koji je centralni problem Srbije, zbog koga u stvari i propadamo. Znači, ovo je 13 milijardi dinara koji ide na to i taj UPPR koji je praktično nesprovodiv, kao i mnogi drugi UPPR-ovi, zato što je imovina, odnosno novčani tokovi su precenjeni. Ono što bi bilo korektno kada se da ovaj zakon o „Petrohemiji“, da uz njega ide popis imovine „Petrohemije“, procena vrednosti imovine, poslovni planovi, plan iz tog UPPR-a kakve prihode očekujemo, koje rashode očekujemo, koji profit se očekuje, kako će se vratiti 66 milijardi dinara duga recimo samo na kratkoročne obaveze, pa onda u sklopu svega toga da ovde možemo da glasamo i kažemo - „Petrohemija“ treba da stane na noge, uradili smo analizu tržišta, uradili smo poslovni plan, imamo sistematizaciju radnih mesta, znamo tačno šta radimo i ovo je trošak koji se više neće ponoviti. Naravno, ništa od toga nema. Imamo samo zakon koji traži da damo još 13 milijardi dinara. Slična situacija je sa RTB Borom, slična situacija je sa svim drugim javnim preduzećima. Nigde nema odgovornosti za ovo što se dešava, a odgovornost je lako utvrdiva, pravila se znaju, mogu se postaviti. Zašto to Vlada neće da radi? Zašto to premijer ne radi? Zato što nema interes, jer da ima interes, on bi to uradio. Pošto ga nema, odnosno time bi morao da odstrani parazita iz javnog sektora, a to su partije koje su sele i vode nesposobni kadrovi koji vode ta javna preduzeća. To bi ga mnogo koštalo. Prema tome, ne može to da radi. Što se tiče Zakona o javnoj svojini, gde se takođe odgađaju stvari, drago mi je čuti od ministra da se radi konačno popis imovine. Međutim, mi bismo voleli da vidimo u međuvremenu šta je skupljeno, da se negde stavi na veb, da možemo da vidimo šta to država ima. Priznaćete svi, neshvatljivo je da smo u 2016. godini, na kraju 2016 godine, i da nemamo popis državne imovine. Ovo je jedna od stvari zbog koje sam i podneo ostavku u januaru 2014. godine. Kad govorimo o proceniteljima, ovo je taj novi zakon, naravno da je potrebno uvesti red u tu profesiju. Sam zakon govori o formiranju udruženja procenitelja gde, interesantno, Vlada određuje članarine, govori o tome kako će se licencirati neke takve i slične stvari i onda kaže takođe da će biti nacionalni standardi, kodeks etike i pravila profesionalnog ponašanja licenciranog procenitelja. To je ostavljeno stručnom odboru i Ministarstvu da utvrdi. Znači, suština zakona je van zakona. Odnosno, imam zakon koji će uzeti naknade za ispite, uzeti naknade za licence, napraviti celu strukturu, a suština, srce zakona, a to su nacionalni standardi, to nije pred poslanicima i to nije pred građanima Srbije. To treba da donese ministar, lepo kaže – stručni odbor ima devet članova, dva kandiduje Ministarstvo, jedan Narodna banka, šest po konkursu, bez ikakvih kriterijuma. Znači, kad se jave ljudi koji zadovoljavaju eliminacione kriterijume iz zakona kako ćemo ih rangirati dalje – to u zakonu ne piše. To, u stvari, jeste rak-rana, kako rangiramo ljude nakon što eliminacione kriterijume zadovolje. Znači, ministar donosi standarde, a stručni odbor ga predlaže. Ministar donosi i program i način polaganja ispita, stručni odbor predlaže. Ništa o tome nemamo u zakonu. Problem sa proceniteljima je zavisno od situacije. Tamo gde neko hoće da se proda jeftino, a to je tipično bila privatizacija, onda se nameštaju likvidaciona vrednost, pa se potceni maksimalno, pa 50% od toga i praktično ode budzašto. To je recimo pitanje privatizacije gotovo svega što se desilo u Srbiji, pljačkaške privatizacije koja je sprovedena. Ovo jako dobro znaju akcionari „C marketa“, „Luke Beograd“. U tim procenama vrednostima, recimo, građevinsko zemljište, koji je najvažniji deo imovine, je procenjen bio na nula. Što znači da nam se praktično cela pljačkaška privatizacija svela na grabež za građevinskim zemljištem, i to ne ni u svojini, nego za pravom korišćenja koje je u knjigama bilo procenjeno na nula. Sa druge strane, recimo, kada oni koji su privatizovali daju u zalogu tu imovinu onda koriste TNT metodu, pa napuhaju vrednost, pa tu moraju da učestvuju u tome i korumpirani ljudi iz banaka koji uzimaju procente na te kredite da im prihvate te naduvane vrednosti da bi dali velike zajmove, ovi uzeli svoj reketni procenat i time završili privatizaciju. Ovo kao primer imamo svuda u Srbiji, gde god je privatizacija sprovedena. Da ponovim, ovo što radimo danas je neprihvatljivo, ovo je nastavak takođe neodgovornosti … da Vlada ne radi svoj posao.
Hvala potrošili ste vreme predviđeno za diskusiju. Reč ima ministar Antić.
Želim duboko da verujem, građani Srbije to znaju, kada moj prethodnik govori o pljačkaškim privatizacijama, to apsolutno nema veze sa ovom Vladom i ovim vremenom. To je period pre 2000. godine i to su, kolega Raduloviću, sada vaši partneri sa kojima se slikate na femili foto kao neka jedinstvena opozicija. Vi ste s njima u političkom frontu protiv ove Vlade, a slažemo se samo u oceni da su sproveli pljačkašku privatizaciju. Nekoliko puta ste spomenuli ostavku. To je antologijska ostavka, jer ste podneli ostavku u trenutku kada je bio raspušten parlament i kada smo bili u izborima. Tako da ja ne bih mogao da se držim te formulacije, a treba bi, jer ste spomenuli taj neki rok, tu neku vremensku odrednicu tretirali oko „Petrohemije. Moram da kažem, od trenutka kada ste vi otišli sa čela Ministarstva privrede, „Petrohemija“ nije napravila ni dinara duga. Nisam maliciozan čovek da kažem da ste vi odgovorni za dinara duga koji je nastao u „Petrohemiji“, ali vam kažem da „Petrohemija“ od tada nije napravila ni dinar duga. Pominjete i vrlo naglašavate građanima Srbije 105 miliona, pa to podvlačite – 105 miliona. Moram da kažem građanima Srbije. Dug „Petrohemije“ prema NIS-u je 254 miliona. Sposobnošću ove Vlade, tih 254 miliona ne vraćamo, nego vraćamo 105 miliona zato što smo bili sposobni, kredibilni partneri koji su znali to dobro i kvalitetno da ispregovaraju u interesu građana Republike Srbije. Metodologija koja važi za NIS, kada je „Petrohemija“ u pitanju, je od 254 miliona evra dugovanje ili neke 32 milijarde, 105 miliona evra se plaća preuzimanjem u javni dug u periodu do 2019. godine. Ove godine 20% i u pet šestomesečnih rata po 16%. Znači, i to smo dobro ispregovarali. To je višegodišnji period otplate. Kamata se otpisuje, a ostatak se konvertuje u kapital kompanije. Ista ta pravila važe i za ostale poverioce, tako da iz ovog procesa „Petrohemija“ neće izaći sa nekim naduvanim UPPR-om, nego će „Petrohemija“ izaći sa jednom finansijskom nulom za ta stara, istorijska dugovanja i sa novom strukturom kapitala u kome će Republika Srbija, da li direktno ili preko svojih javnih preduzeća, imati između 70 i 75% vlasništva, dok će NIS imati dvadesetak posto vlasništva i „Lukoil“ kao poverilac oko 4%. Sve ovo radimo da bi jedan od ključnih segmenata srpske privrede ostao sa obe noge na zemlji. Moram da pomenem, građani Srbije moraju da znaju o čemu mi pričamo. Pričamo o kompaniji koja će u 2016. godini ostvariti prihod od govoto 300 miliona evra. Nadam se da građani Srbije bolje od nekih, koji bi to po prirodi stvari trebali da razumeju, shvataju koliko je 300 miliona evra značajno za našu ukupnu ekonomsku politiku i za našu ukupnu ekonomiju, sa jedne strane. Ako uzmemo u obzir činjenicu da 77% njihove proizvodnje ide u izvoz, onda je jasno koliko to utiče na našu ukupnu krvnu sliku, na naše spoljnotrgovinske bilanse. U 2015. godini „Petrohemija“ je ostvarila dobit od 21 milion evra. U 2016. godini, a evo tu smo još nekoliko dana, projektovana je dobit, koja je sada već egzaktna dobit, od 59 miliona evra. „Petrohemija“ u ovom trenutku, na svom računu, ima ozbiljan iznos sredstava. Taj iznos sredstava je naša garancija za realizaciju jedne ozbiljne investicione politike koja je neophodna da bi se ta važna fabrika, važna industrija za Srbiju vratila u ono stanje i one tehnološke procese koje je imala do 1999. godine kada je u bombardovanju to urušeno i kada je to narušeno. Ponavljam, mi smo ponosni na ovo što radimo s „Petrohemijom“ zato što je „Petrohemija“ kapitalno bitna za našu ukupnu privredu i ekonomiju i zato što mi kroz ovo peglamo tuđe dugove, ali to je ozbiljnost i odgovornost države da nevezano za to ko je te dugove napravio, te dugove vraća. Ja moram da kažem, zbog građana Srbije, do 2006. godine taj dug je bio 26 miliona evra, u 2007. godini je napravljeno 14 miliona evra, 2008. godini 29 miliona evra, 2009. godine 25 miliona evra itd. 2012. godine je bio pik 47 miliona evra i jedine godine u kojima „Petrohemija“ nije napravila ni dinara, evra ili dolara duga je upravo ova Vlada koja sad pred građane Srbije i parlament izlazi hrabro sa jednim kredibilnim programom i prihvata odgovornost i da plaća obaveze i dugove koje su napravile generacije pre nas. Ja znam da mi od opozicije za to ne možemo da dobijemo ni aplauz, ni bravo, ali očekujemo elementarnu korektnost, makar od ljudi koji znaju o čemu danas ovde pričamo, jer zaista ima jedna velika odgovornost pred svima nama, da budemo ozbiljni pred građanima Srbije koji su nas ovde poslali. Hvala.
Zahvaljujem. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, najveći broj diskusija koje su se danas čule, znači svaki od [[Saša Radulović, s mesta: Tražio sam repliku.]] Molim vas da mi omogućite učestvujem u radu sednice. Ne mogu, dobacuje [[Saša Radulović, s mesta: Tražio sam repliku.]]
Zato i dobacuju.
A, zato i dobacuju. Evo, daću vam ja kasnije, gospodine Raduloviću, pravo na repliku. Sada me pustite da iznesem svoje izlaganje.
Hoćete biti ljubazni, samo vi izlažite, jer cilj je da vi ne izlažete. Znam, ali to je njihov način političke borbe da ne dozvole nikom da ništa kaže. Dobro. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Najveći broj diskusija se odnosio na to koliki je dnevni red [[Saša Radulović, s mesta: Tražio sam repliku.]] Izvinjavam se, vratiću vam sve vreme. Stvarno ću tražiti nadoknadu za duševni bol koji mi vi nanosite vašim ponašanjem [[Saša Radulović, s mesta: Samo vi tražite, dajte mi repliku. Imam pravo na repliku.]] Pod dubokim sam stresom. Znači, danima već sam pod dubokim stresom, stvarno moram da tražim nadoknadu [[Saša Radulović, s mesta: Dajte mi repliku.]] Prestanite da vičete, sedite, nema replike, 104, stav 3, nema replike, jel ste zadovoljni? (Saša Radulović, s mesta: Vaša objašnjenja nikog ne interesuju. Ministar je iskrenuo moje stavove.) I vi ste izneli niz netačnih podataka, odgovoreno vam je … (Saša Radulović, s mesta: Nema razloga da se bojite.) Ja se bojim vas, iskreno rečeno, kada me već pitate. (Saša Radulović, s mesta: Nemate čega da se bojite.) Poslaniče Raduloviću, ja se vas iskreno bojim. (Saša Radulović, s mesta: Poštujte Poslovnik, nema razloga da se bojite. Dajte mi reč.) Na silu? Moram? Jel moram? (Saša Radulović, s mesta: Nije na silu, piše u Poslovniku, član 104.) Piše, 104. stav 3. malo se… (Saša Radulović, s mesta: Piše - pogrešno protumači njegovo izlaganje narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Dobro. Jedino što mogu da vam dam to je opomena u ovom momentu. (Saša Radulović, s mesta: Morate da date reč. Brutalno kršite…) Nastavljate sa vašim ponašanjem. (Saša Radulović, s mesta: Brutalno kršite pravila. Dajte mi reč, imam pravo po članu 104.) (Veroljub Arsić, s mesta: Ovo je teror koji trpim već tri minuta od gospodina Radulovića.) Znam. Izvinjavam se, od nule ćete krenuti, samo da vidimo dokle će ovo ići. (Saša Radulović, s mesta: Dajte mi reč. Poštujte pravila.) Ne možete da me naterate da dam reč. Ja bih molila da se vi ponašate. (Saša Radulović, s mesta: Poštujte pravila.) (Vladimir Đukanović, s mesta: Poštujte pravila, izbacite ga napolje.) Ne, ne mogu da ga izbacim napolje. Polako. (Saša Radulović, s mesta: Jednaka terapija za sve.) Hoću samo da pokažem poslaniku da me pusti da vodim sednicu, ništa drugo. Jel mogu da vodim sednicu? (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Ne možete dobiti repliku po članu 104. stav 3. (Saša Radulović, s mesta: Ministar je iskrenuo moje stavove.) Vi ste pomenuli mnoge, pa nisu došli ovde da mi prete. Dobro, poslaniče, jel mogu da vodim sednicu ili vi to meni definitivno ne dozvoljavate? (Saša Radulović, s mesta: Dajte mi reč.) Sad ću vam dati i drugu opomenu, jer stvarno ne znam kako sa vama da razgovaram. Pokušaćemo još jednom. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prepodnevno zasedanje moje kolege iz bivšeg režima, iz opozicije najčešće su trošile oko pet minuta na to da se žale kako im je dnevni red sednice preobiman i kako ne mogu da diskutuju, a uspeli su da podnesu negde oko 1450 amandmana na predloge zakona. Osim kritike za dnevni red, izgleda da nisu imali nikakve argumentovane kritike na sam Predlog zakona, pa su onda počeli da iznose neistine i u najvećem, svoju diskusiju usmeriću baš na to da te neistine razobličim, a to ne samo radi istine, već i zbog toga da ne bi mogli da plaše više građane Srbije sa zakonima koje donosimo. Pre nekoliko minuta smo čuli da je Zakon o PDV povećava PDV za neke proizvode, pažljivo sam pročitao zakon i u Zakonu o PDV nemamo ni jedno povećanje, zamislite, nego imamo čak smanjenje PDV za određene vrste roba. Najlepše i najlakše je da neko kaže kako država od nekoga nešto otima da bi stekao određen politički poen i nema veze da li je zakon dobar ili loš i nema veze da li će građani od njega da imaju korist. Jedan od kolega poslanika je čak i rekao o PDV da kada se izglasa ovaj zakon biće ukinute beneficije porodicama sa decom, a nije pročitao pretposlednji član zakona. Nije hteo da pročita zbog svoje demagogije i simptoma onog, jel beše Čvorović iz „Balkanskog špijuna“ da se taj zakon primenjuje kada se donese poseban zakon o porodici i deci. To nije hteo da spomene. Dezinformiše građane Srbije da uzmu one račune koje su do sada sačuvali i jednostavno da ih bace. Nema veze što će oni da trpe štetu zato što su njega možda poslušali, bitno je da se napadne Vlada i Aleksandar Vučić. Imamo zakon, recimo isto smo slušali kada je u pitanju taj PDV, pa se jedna poslanička grupa stalno bori, kaže zašto ne uvedete da hrana za bebe bude opterećena posebno stopom poreza. Samo znate šta, stopu od 20%, opštu stopu nije donela ova Vlada, nije ni prethodna, nije ni Vlada iz 2012. godine u kojoj je bio premijer Ivica Dačić, nego su doneli oni koji sada traže smanjenje tog istog poreza. Zato se vraćam na onu priču o vremeplovu, čini mi se da imaju problem sa naknadnom pameću. Jedan od kolega poslanika je spomenuo čak i Zakon o privatizaciji, kako je vršena privatizacija, slažem se, privatizacija je bila potpuno pljačkaška, ali ne trpim da mi to kažu oni koji su učestvovali u jednoj takvoj privatizaciji. Vređa me. Opominjali smo, ne može da bude procena kapitala zasnovana na knjigovodstvenoj vrednosti imovine, a to su radili. Suprotno čak i međunarodnim računovodstvenim standardima, jer ih tad nismo uveli ali su radili po tom zakonu i donosili zakon. Onaj ko dobacuje, nije taj zakon doneo taj gospodin, nego gospoda kojima se obraćate. To znači da objekat koji ima realnu tržišnu vrednost, recimo, 500 hiljada evra a star je 20 godina, njegova knjigovodstvena vrednost je znate kolika – nula. I kao nula je ulazila u katalog za privatizaciju. Obrazloženje tada vrlo ministra iz Vlade, iz prve DOS-ove Vlade, gospodina Vlahovića je bila – pa, to će tržište da odredi. Pa je onda Bubalo isto to rekao kada je bio ministar ispred Demokratske stranke Srbije. Ali, sad ne znam šta patriote traže sa njima, kad su oni upropastili tri države – Srbiju, kad je Kosovo proglasilo nezavisnost, Državnu zajednicu Srbije i Crne Gore i Saveznu Republiku Jugoslaviju. Ja se s takvima ne družim. Biram društvo. Ali je bilo bitno da se uđe u parlament i da se prosipaju laži o rezultatima Vlade Aleksandra Vučića – slaži što više, okrivi ga što više, da bi imao glasova što više. Ne valja ta politika. Bilo je diskusije da je čak i problem što se uvodi posebna akciza za kafu. Kažu – biće upropašćeni domaći proizvođači kafe. Hajde da krenemo ko su domaći proizvođači kafe – sve miljenici bivšeg režima. Jel se oni brane? A to, pazite, najluđa moguća rečenica – da zemlje Evropske unije daju subvencije proizvođačima kafe. Pa jel kafa raste u Evropskoj uniji? E, onda se pojavljuje eks ministar u liku stečajnog upravnika i narodnog poslanika. (Radoslav Milojičić, s mesta: Šta je ovo, prepričava sad ceo tok sednice?) Polako, polako. Kažu ovako – najveći problem jeste „Petrohemija“ i 105 miliona evra duga koji treba da se plate „Petrohemiji“. Niko nije rekao da je taj dug nastao za vreme Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. (Radoslav Milojičić, s mesta: Kad ste vi bili u Vladi, piše ovde.) Tad je bio Savez komunista, ne dobacuj više. Tad si učio da hodaš. I niko neće da kaže, osim ministra Antića, da danas „Petrohemija“ u 2016. godini treba da iskaže dobit između 40 i 50 milijardi dinara, možda čak i više. Ali, nije bitno. Bitno je da se kaže kako se nešto otima od građana Srbije. Kad smo govorili o RTB Boru, niko neće da kaže da je najveći dug koji RTB Bor ima baš prema bankama koje su u stečaju i koje su, dok su ovi vršili vlast, preko Agencije za osiguranje depozita, pokušavali na svaki mogući način da naplate te dugove koje je država koja više i ne postoji davala tom istom Rudarsko-topioničarskom basenu. Onda dolazimo do priče oko partokratije. E, sad ćemo malo to da analiziramo. Izađe jedan narodni poslanik i kaže – Gospodin Spaskovski je čovek kome niko ništa ne može, on je direktor Srpske napredne stranke. Koliko ja znam, gospodin Spaskovski koji se bori za opstanak RTB Bor, bio je direktor i u prethodnim vladama. Kako to sada on, dok ste vi bili na vlasti, je bio dobar i držali ste ga na vlasti, a sad ne valja? Kad pogledam sve ove diskusije i sve ovo što se oko ovih zakona spominjalo, evo, ponovo ćemo da se vratimo i na te lične karte i na preduzeća u restruktuiranju, lik i delo eks ministra… Gospođo predsedavajuća, opomenite narodnog poslanika, stalno dobacuje! Ne znam, čini mi se da je peti blok odavde. Znači, spominju se te lične karte, a znate šta je bio cilj tih ličnih karata, lepo je to bilo da se zna tačna vrednost imovine i ponaosob gde se ta imovina nalazi, ali je problem što je zakon trebalo da sprovodi taj eks ministar, danas stečajni upravnik i narodni poslanik. Sa imovinom koju bi kao ministar popisao, imao bi tačno stanje svakog preduzeća, sa namerom da ta ista preduzeća, govorim o gospodinu Raduloviću, gurne u stečaj po novom Zakonu o stečaju, kojeg je trebao da vodi izvesni gospodin Borivoje Petrović, stečajni upravnik, koji je čak i plaćao kazne za nezakonito vođenje stečaja, preko komorskog sistema, zato što bi se ukinula Agencija i nadzor države nad stečajevima državnih preduzeća. I cela ta priča oko borbe za glasove jeste da se sva ova preduzeća koja su u restrukturiranju stave u stečaj. Briga njih za građane. Briga njih za penzionere. Briga njih za zaposlene u organima državne uprave. Treba doći do provizije i nagrade stečajnog upravnika od 20%, a da se prodaje imovina i rasprodaje imovina koja košta nekoliko milijardi evra. Pa se napadaju zašto to država pokušava da sačuva, da sačuva i te zaposlene i te njihove porodice, samo iz razloga da neko može da kaže kako su tamo partijski kadrovi. Kad pogledate biografije onih koji najviše napadaju ovaj zakon, ja bih voleo da je makar jedan stečajni postupak koji je vodio eks ministar a sada stečajni upravnik i narodni poslanik, da se makar jedan stečaj završio tako što je stečaj obustavljen i preduzeću vraćena registracija koju je imalo u APR-u. Ne. Svi stečajevi koje je on vodio, završavali su se isključivo likvidacijom, rasprodajom imovine. E sad, zamislite kada bi takav danas bio premijer, mogli bi da se pozdravimo i sa „Petrohemijom“, sa RTB Borom, mogli bi da se pozdravimo i sa „Prvom petoljetkom“, „Sartid“ smo uspeli da privatizujemo, to ne može da pošalje u stečaj, ali bi zato i „Trajal“ poslao u stečaj, poslao bi i „Tigar“, ne automobilski deo, u stečaj i da ne nabrajam dalje. Znači, to je njihova politika. I sada sakrivaju činjenice od građana, da možemo da živimo samo od onoga što zarađujemo i da ove mere koje sprovodi Vlada Republike Srbije jesu kupovina vremena dok privredu ne osposobimo da može da počne da radi, da imamo veću zaposlenost, da imamo više fabrika, a ne da kritikujemo radi kritike i radi toga da dobijemo neki glas više. Neki poslanici se čak žale zašto država hoće da napravi puteve. Pa kažu – štampajte novac, što podižete kredite. Hoće da nas vrate u 1993, 1994. godinu. To im je cilj. Tada su radnici primali po dve-tri marke platu. Takvu budućnost nude oni Srbiji. Znači, ja mogu samo da podelim na one koji su napravili dovoljno štete da ne bi ni trebali više da se bave politikom, na one koji bi štampali novac i na one koji bi od Srbije napravili stečajno preduzeće. Ja nemam drugu podelu za one koji ne podržavaju Vladu Republike Srbije. Mogao bih ovako satima da kritikujem sve ono što je izrečeno i što su laži. Jedna od laži jeste, koja se stalno provlači, a to je da su subvencije koje se daju privredi isključivo za strane investitore. Prvo, ko god ima dobru investiciju i dobar program, dobiće sredstva od Vlade Republike Srbije. Onda se bave računicama, pa kažu ovako – neko radno mesto platite pet hiljada evra, a on daje radniku platu 200, 250 evra. Pa on treba, pa izračunaj koliko meseci treba da radi, da država vrati ta sredstva. LJudi moji, to je ekonomski toliko političko neznanje, da ja to ne mogu da verujem. Svaki dinar koji date u subvenciju i otvarate novo radno mesto se na više načina vraća državi. One neznalice uzmu samo digitron i izračunaju, oni koji znaju. A šta uradi taj koji primi platu? Stavi u slamaricu? Ne, ide da je potroši. Zaradio je platu i za trgovca. I on će primiti nešto od tih para. Zaradio platu od proizvođača robe, jer neko konzumira robu. Zaradio je platu i za nečiju penziju, ali to ne žele da prihvate. Znači, četiri ili pet puta taj jedan dinar koji uložite u novo radno mesto se vrati državi. Zato nemamo nikakvih dilema da ćemo kao poslanička grupa podržati set ovih zakona, koliko god da se nekome ne sviđaju. Ali, pošto mi ostalo tri minuta pročitaću i biografiju gospođe Danice Marinković zarad istine, pošto je bila žestoko napadnuta i optužena. Za sudiju Okružnog suda u Prištini izabrana je 1. jula 1984. godine, gde je do 31. maja 1994. godine radila parnicu, radila u svojstvu istražnog sudije sprovodeći istrage u svim predmetima nezavisno od vrste krivičnog dela, kao i u predmetima kada je u pitanju krivično delo terorizma na teritoriji cele AP Kosovo i Metohija. Između više predmeta u kojima je sprovodila istragu, ističemo predmet ilegalni MUP gde je istraga bila sprovedena protiv 112 lica albanske nacionalnosti, a optužnica je podignuta protiv 88 lica i doneta je pravosnažna osuđujuća presuda. Isto tako je sprovodila istragu protiv dve grupe Albanaca zbog krivičnog dela terorizma. Akcije su izvedene na celoj teritoriji autonomne pokrajine koja je obuhvatala 15 lica, pa sad se nabrajaju lica, presuda je postala pravosnažna. Dalje, u njenoj biografiji, se navodi da je vodila postupke bez obzira koje su nacionalnosti oni koji su činili teroristička dela i bez obzira na to koje su nacionalnosti bili oni kojima su činjena teroristička dela. Mislim da takva osoba treba da bude imenovana i da nema razloga da se stidi bilo kog dela svoje biografije, jer je radila na očuvanju zakonskog poretka, štitila sve, bez obzira na njihovu versku i nacionalnu pripadnost. I, napadati njen rad je isto, kao što sam i rekao, ponovno vršenja zločina nad nedužnim civilima i pripadnicima MUP-a koji su radili svoj posao. Ko to ne može da shvati, postavljam pitanje, kako može da predstavlja građane koji glasaju za njega? Ne daj Bože da se to desilo na nekom drugom mestu i da su ti isti građani bili žrtve. Kakav bi bio osećaj onda?
Hvala. Reč ima Muamer Zukorlić. Izvolite. (Saša Radulović, s mesta: Replika.) Izvinjavam se vama poslaniče, opet imamo isti tehnički problem. S leve strane neko viče, ne mogu da definišem ko je [[Saša Radulović, s mesta: Ništa, znači od replike.]] Reč ima Muamer Zukorlić.
Samo mi vreme, molim vas, vratite.
Moram ponovo da vas isključim, jer 11 sekundi ste uskraćeni za govor.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, raspoloživo vreme ću iskoristiti da se osvrnem na Zakon o javnom servisu. Naime, po definiciji javni servis bi trebalo da bude servis, medijski servis svih građana. O političkoj obojenosti javnog servisa su već govorili neki prethodnici zato o tome ne želim ništa kazati, ali ću naglasiti da Bošnjaci u Srbiji nemaju priliku da osete da je medijski javni servis RTS i njihov servis. Nemaju prilike imati emisije na svom maternjem jeziku. Nemaju prilike na tom servisu predstaviti sopstvenu kulturu i sopstvene vrednosti. Jedan od izvora zla među ljudima, zajednicama i narodima je međusobno nepoznavanje. Zato je od izuzetne važnosti i interesa, stabilnosti i mira države i društva bilo to da javni medijski servis zapravo bude prilike gde bismo se međusobno upoznavali u punoj autentičnosti i originalnosti, kako bi padala predrasude i naša međusobna nepoznavanja. Pored mehanizama zaštite države i društva, uobičajenih mehanizama, ključni mehanizam i temelj politike pomirenja jeste zapravo međusobno upoznavanje i kulturna razmena. Zato je od izuzetne važnosti da očito naterani takvim ponašanjem javnog medijskog servisa zakonski preciziramo obavezu da se omogući svim etničkim zajednicama pristup ovom servisu i medijima koji su u okviru ovog servisa. Što je zapravo Ustavom zagarantovano kao i Zakonom o manjinskim pravima. Isto tako Islamska zajednica kao tradicionalna institucija koja predstavlja islam i Muslimane nema priliku biti zastupljena na javnom servisu. Doduše taj servis je dostupan jednoj grupi i Islamskoj zajednici koju po svaku cenu želi nametnuti ostalim Muslimani kao jedinu legalnu i legitimnu, a svi znamo da to nije tako, te da je rezultat toga činjenica da preko 90% Muslimana, džamija, imama i ostalih faktora u Islamskoj zajednici nema priliku biti predstavljeno na javnom servisu. Očito postoje neke strukture, ja to zovem paradržavom. Paradržava je najveća opasnost i za državu i za društvo. To su one strukture vrlo često u administracijama organa i ustanova koje imaju svoje nalogodavce, svoje mentore i koje obično se izborima ne menjaju već ostaju, ali vrlo često imaju jači uticaj od samih ministara, njihovih pomoćnika i ostalih političkih struktura. Zato pozivam i nadležno ministarstvo i uredništvo RTS, ali i nas ovde kao zakonodavce da ovu nepravdu otklonimo i omogućimo pripadnicima Islamske zajednice da javni servis dožive kao svoju ustanovu kroz koju će se predstaviti i upoznavati sa drugima i time zapravo da omogućimo da one strukture i one etničke zajednice koje do sada ili posebno u proteklim teškim vremenima nisu imali baš priliku da se osete ravnopravnim u ovoj državi, da im omogućimo takav ambijent u kome će moći da se osete jednako pravnim građanima i da se i kao individue i kao kolektiviteti razvijaju, grade ovo društvo i budu korisni članovi zajednice. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Veliki je problem sa ovom sednicom, i metodološki i sadržajni. Šta se ponavlja? Ponavlja se to da neko hoće da ponizi ovaj parlament, sve poslanike u ovom parlamentu, ne samo opozicione, da neko hoće da ponizi i ministre i druge saradnike njihove tako što se zakazuje sednica na 24 sata, sa 27 zakona i odluka, od kojih su neki usvojeni na Vladi istog dana kada je zakazana sednica, 21. decembra, neki 19. decembra, a neki kasnije. To niste smislili vi. Ja ne sumnjam u prisutne ministre i njihove saradnike. Niste vi to smislili. Nisu to smislile ni kolege iz vlasti, poslanici vlasti. To je smislio neko ko ima jako veliku mržnju prema svemu što se dešava normalno u ovoj zemlji i verovatno je on i potpisao predlog za ovaj saziv. Znači, potpuno je bezobrazno da neko zakazuje sednicu sa važnim zakonskim predlozima tako što ponovo ne da ne samo poslanicima nego i građanima Srbije minimum mogućnost da se upoznaju sa materijalom. Mi juče nismo dobili dnevni red, nego smo dobili kukavičje jaje. To je podmetanje da bi parlament ličio na ono na šta liči danas, a to je provala demagogije sa različitih strana. Šta je u sadržaju dnevnog reda? Odlaganja. Kažu – hitno je. Ističu rokovi 31. decembra. Pa i pre četiri meseca ste znali da je 31. decembar poslednji dan u godini i da vam to piše u onim zakonima. Ko je kriv? Da li sam ja kriv zbog toga što su vas saradnici upozoravali da ističe rok, da vam je neko rekao – čekaj, čekaj, nema veze. Gurnućemo to u parlament kad mi padne na pamet, a tamo su ovi moji koji će da glasaju čim neko pritisne zvono. To je metodologija i to je unižavanje i vas, gospodo ministre. Žao mi je zbog toga. Žao mi je i vaših sardnika koji verovatno dobro rade svoj posao, ali ne mogu da ga ostvare zbog zla koje stoji nad Srbijom. Šta još dobijamo? Naravno, nove namete, akcize, PDV, zaduženje od nekih 205-206 miliona, što se vidi na prvi pogled, piše, a koliko se krije iza toga? Ponovo dobijamo velike najave - „Petrohemija“ će biti rešena. Znam, to smo slušali i o „Sartidu“ pre tri godine kada je bilo ono genijalno rukovodstvo slovačko-američko, pa je ispalo da su dugovi povećani za sto i nešto miliona. Ozdravljenje se vidi na kraju, kada vidite da je pacijent ustao iz kreveta, a ne tako što ćete da pričate – mi ćemo ga lečiti najbolje na svetu i on će biti najbolji mogući. „Petrohemiju“ bog otac ne može da spasi, kao i mnoga druga preduzeća i ona postoje samo zato da bi se ogromne narodne pare prelivale u privatne džepove, ne od tih ljudi koji tamo rade, nego mnogih tajkuna one ili ove vlasti, svejedno, koji preko tih leševa privrednih uzimaju, peru pare, otimaju novac. Najskuplje nabavke, najviše cene na svetu su kada Vlada Srbije ili neko javno preduzeće ili neko propalo preuzeće kupuje nešto. Pogledajte nabavke. Najbolji posao na svetu je raditi sa firmom koja je u gubicima. Pogledajte lepo šta piše. Konačno, kolege poslanici od prekoputa, koji glasate na zvono, otrgnite se od toga. Niste vi takvi ljudi. Taj ko vas tera na to, kaže – šta, oni moji, ma glasaće na zvono odmah. Kaže, to su oni koji misle da je Mortadela italijanski predsednik, a da parizer muzej u Parizu. Ne, vi niste takvi. Pokažite bunt. (Aleksandar Martinović, s mesta: Donesi bure.) Ja sam na sve ove zakone vaše na svaki član stavio isti amandman koji se zove – briše se, a obrazloženje vam preporučujem da pročitate za svaki član. Kome treba bure, bure će ga snaći, a ja sam ponosan na sve što sam radio dok sam bio u vašoj poziciji, u poziciji vlasti. Hvala vam.
Reč ima Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Poštovani ministri, kolege poslanici, pa onaj ko govori o tome kako se zakazuju sednice sa neviđeno velikim brojem tačaka, kako se spaja nespojivo, očito nije ni pogledao dnevni red. Danas sam prepodne rekla, verovatno neki nisu bili ni prisutni, da većina zakona su prošla Odbor za finansije, a ono što nije je praktično vezano za finansije, ali kako je to izgledalo 2009, 2010. i 2011. godine, pokazuje da je preko 18 sednica imalo preko 20 tačaka dnevnog reda, sedam sednica preko 30 tačaka dnevnog reda, a čak je jedna sednica imala 94 tačke dnevnog reda, 5. maja 2011. godine. To vama govorim, gospođo predsednice, da u stvari uopšte niste pogrešili što ste ovakvu sednicu sazvali, jer na toj sednici se razgovaralo i o Zakonu o PIO, i o zakonu o telekomunikacijama, i o vojnoj saradnji sa Nemačkom i Crnom Gorom, i o Zakonu o sorti poljoprivrednog bilja, i o zakonu o zaštiti kućnih ljubimaca, i o Zakonu o izbeglicama, i o Zakonu o lekovima i medicinskim sredstvima i o mnogim drugim sporazumima koji zaista nemaju tema koji imaju neku dodirnu tačku, tako da ova sednica danas pokazuje jednu ozbiljnost, krajnju odgovornost svih građana Srbije, a kada govori o dugovima, pre svega treba da bude svako realan ovde prema građanima Srbije koliko je oko svojim činjenjem ili ne činjenjem zadužio građane Srbije time pozivajući da li neko da plaća račune ili da ne plaća račune. Hvala. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Uvaženi poslaniče, poslanica je rekla „gospođo predsednice“. Ne mogu da vam dam repliku jer vi niste gospođa predsednica. Sve vreme se meni obraćala. Nekoliko puta je rekla „vama govorim, gospođo predsednice“. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo i ovi što nisu služili vojsku znaju da naprave na levo krug. Jeste da nisu služili vojsku, ali su se malkice raspištoljili. Nama poljoprivrednicima nije problem dnevni red. Nama poljoprivrednicima, posebno vinodelcima i vinogradarima bi sada bilo zimska zaštita vinograda od zamrzavanja i od niskih temperatura, ali očigledno da je moj kolega poljoprivrednik samo poljoprivrednik u pokušaju. Ni vino nije znao da napravi i da bi uštedeo vreme, reći ću dve stvari koje su sigurne, da nema većeg zla od zle pameti i drugo je, a to je sasvim sigurno, da onaj ko ne ume da vlada nad sobom ne može nikad više vladati nad drugima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, predsedavajuća. Želim da iskoristim da kažem još nekoliko stvari i o nekim od tačaka dnevnog reda i da ponovim da je potpuna neistina da su tačke povezane i da su sve vezane za finansije, jer izbor članova Odbora Agencije za borbu protiv korupcije ili izbor članova Saveta REM sasvim sigurno nema veze sa finansijama, a pitanje je i mnogi drugi od ovih zakona na koji način su vezani sa finansijama. Bilo bi dobro da ovi zakoni koji imaju veze sa finansijama, imaju neki pozitivan rezultat po finansije građana Srbije, ali nažalost to nije slučaj. Tako Predlog zakona o porezu na dodatnu vrednost ne donosi nikakvo olakšanje ili smanjenje poreske stope, recimo, za opremu ili hranu za bebe, nego govori o ukidanju jedine olakšice koja je uvedena kada je vraćen porez na opremu za bebe i hranu za bebe. Uvedena je olakšica, pa su građani, a tada je to predstavljano kao super ideja i super projekat, morali da skupljaju račune i onda jednom godišnje da ih podnose poreskoj upravi i da dobiju refundaciju. Sada, vidim Vlada kritikuje, odnosno poslanici vladajuće većine kritikuju to rešenje kao nepraktično, zaboravljajući da su upravo oni, odnosno ova vladajuća većina to rešenje doneli. Najveći problem u svemu tome je što nema alternative, što mi ne vidimo nikakve mere, vidimo, ponavljam ponovo najavu Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom, zakona koji nije menjan od 2009. godine i najavu neke jednokratne pomoći umesto ove mere refundacije sredstava. Ali, Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom je mnogo širi i treba da obuhvati ne samo pomoć pri rođenju deteta, nego pomoć kroz ceo život deteta i njegovo odrastanje, jer u tome leže razlozi smanjenog broja novorođenčadi u Srbiji svake godine i negativnog priraštaja koji raste iz godine u godinu. Kada to ukombinujemo sa odlivanjem stanovništva, 58.000 ljudi koji je po proceni OECD-a iz Srbije otišlo samo u 2015. godini u zemlje OECD-a, trebalo bi da upali sve alarme u Vladi Republike Srbije, ali toga nema. Da ste takav zakon danas doneli, pa i po ovoj proceduri, ovako hitno, dva dana, bez mogućnosti da se upoznamo sa zakonima, pa ja bih prihvatio da glasam da ih i ne pogledam, za zakon koji ima takvu nameru da spreči odliv stanovništva, da da podršku porodicama koje planiraju decu, ali toga svega ovde nema. Ima samo brige za budžet, kao neko vrhunsko božanstvo kome svi treba da se klanjamo. Budžet treba da bude mesto gde se skupljaju sve politike koje Vlada planira da vodi u jednoj godini i o tome smo govorili kada je bila rasprava o budžetu. I vidim da se koristi jedan, za mene potpuno neverovatan argument, za opravdavanje ove brzine sazivanja sednice, kaže – pa, što se žalite ako ste podneli 1.400 amandmana? Pa, šta je cilj vladajuće većine, da se ne podnese ni jedan amandman, da se u Skupštini ne diskutuje? Da li je to vaša ideja demokratije? Da li je to ono što vi hoćete da svedete parlament Srbije, na mesto gde će se bez rasprave i bespogovorno usvajati sve što dolazi od strane Vlade Srbije, da će se usvajati predlozi koji nisu u skladu sa Poslovnikom? Ja sam se ovde u načelnoj raspravi malo našalio govoreći o vremeplovu, zato što imamo predlog odbora koji je potpuno neuredan, zato što neko ne zna da uradi svoj posao. Umesto da govorimo o tome šta je razlog da se prave propusti u državnoj upravi, šta je razlog što postoje redovi, konkretno za zamenu zdravstvenih knjižica, dobijemo odgovor – mi smo ponudili da se elektronski ljudi prijave. Ali, to nije dalo rešenja. Redovi i dalje postoje. Obaveze Vlade je da nestane taj red, da nađete način da red nestane, a da na kraju te knjižice koje na kraju ljudi dobiju imaju bilo kakvu svrhu. Ne znam da li ste videli te knjižice i šta ljudi rade sa njima danas, oni koji ih imaju. Imaju nalepljeno rukom ispisan broj kartona, jer sistem ne radi. Ne radi sistem. Čemu nam služe te knjižice elektronske ako ne mogu da se koriste i zašto se ljudi maltretiraju da stoje na hladnoći u redu da ih dobiju, ako ne mogu nikakav kvalitet da ostvare na osnovu toga što dobijaju? To je najveći problem ove Vlade. Govorite o nekim obavezama prema približavanju EU. Pa, nemojte da ispunjavate samo formu. Hajde da govorimo o suštini, hajde da govorimo o tome koje mere u tim okvirima koje postoje mogu da se preduzmu. Zašto je hrana i oprema za bebe jeftinija u svim zemljama okruženja u odnosu na Srbiju, pre svega u onima koje su u EU? Zato što tamo imaju odgovornije vlade, vlade koje vode računa o budućnosti svoje zemlje. Ovde ne, ovde samo govorimo o budžetu i o borbi, evo, danas je vidim aktuelna borba protiv sive ekonomije. Sve ono što smo ukazivali ovde da nema i da je rezultat povećanja sive ekonomije, tek sada kada vam MMF kaže da se povećava siva ekonomija, vi se spremate da reagujete.
Vreme. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, kao ovlašćeni.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministri, e, o ovome sam govorio u svom izlaganju. Pročita samo ono što mu odgovara i kaže da mi ukidamo zaštitu koja postoji prema porodicama sa decom. Ja ću da pročitam član 14. stav 2. – odredbe člana 9. ovog zakona primenjivaće se od dana početka primene Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, kojim se uređuje jednokratna isplata novčanih sredstava na ime kupovine opreme za bebe. Znači, ostaje sve dok se ne donese nov zakon. Nema veze što je, recimo, smanjena poreska stopa na ogrev da bi zaštitili životnu sredinu. To nema veze, to nije poreska olakšica. Najveći problem jesu zdravstvene knjižice. E, ako je to najveći problem, hajde da pričamo o problemima koji su bili dok su vršili vlast. Kada pričaju o PDV-u, koliko znam, Božidar Đelić je uveo PDV na hranu i opremu za bebe. Nije uvela ova Vlada. Što tad niste to izuzeli iz oporezivanja? Niste mogli, zato što postoji zloupotreba prilikom tog poreskog oslobođenja, zato što će i komercijalna hrana da se deklariše kao hrana za bebe. Nije tačno da je to toliko jeftinije. Nemojte da izmišljate. Iznosite činjenice, argumente. Koliko sam video, sad su neke kolege poslanici bili do pošte ovde. Kažu da nema nikakvih redova, niko ne stoji na mrazu, ali je bitno da se kaže da neko stoji, pa tako u nedogled.
Hvala. Dobili ste repliku. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, u svojstvu predlagača.
Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Ja nisam pričao o uređenju sudova. On je to predložio.) Ja vidim da je Marko Đurišić mnogo nervozan čovek danas, ne znam šta mu je. Za njegovu informaciju, ja sam predložio zakon o izmenama Zakona o uređenju sudova, ali sam istovremeno i predsednik Administrativnog odbora i mogu sa ponosom da kažem da sam predložio i lično potpisao kao predsednik poslaničke grupe da gospođa Danica Marinković bude izabrana za člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije, tako da, gospodine Đurišiću, mogu da govorim i po jednom i po drugom osnovu. Vi budite nervozni koliko hoćete, to je vaša stvar.
Poslaniče, meni se obraćajte. Ja sam vam dala reč kao ovlašćenom predlagaču, koji može u svakoj sekundi rasprave da se javi.
Hvala. Ovde poslanička grupa koju predstavljaju Marko Đurišić i Marinika Tepić izgleda imaju jedan unutrašnji problem. Ja, koliko sam razumeo gospodin Marko Đurišić se zalaže za to da u Srbiji bude što više dece i da Vlada Srbije donosi mere i predlaže Narodnoj skupštini mere kako bi Srbija imala više dece nego što ih sada ima. Ja se sa tim slažem, to je i politika SNS. Ali, s druge strane, ne mogu da razumem i gde je logika da sedite u istoj poslaničkoj grupi sa vašom koleginicom koja kaže da je najveći greh Danice Marinković to što je u svojoj biografiji, koju je dostavila Odboru za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, između ostalog, navela da je rođena 2. aprila 1951. godine u Bosanskom Brodu, Republika Srpska, od oca Koste Drakulovskog, da se udala 1972. godine za Stevana Marinkovića, sa kojim je dobila dva sina, obojica su inače visokoobrazovani, Aleksandar Marinković i Miloš Marinković. To je najveći greh Danice Marinković zato što je, zamislite, dostavila Narodnoj skupštini biografiju u kojoj ima hrabrosti da kaže gde je rođena, u Republici Srpskoj, da se udala te i te godine i da sa tim čovekom ima dva sina. Meni sada nije jasno – da li je sramota imati decu ili nije sramota imati decu? Da li treba da imamo decu u Srbiji ili ne treba da imamo decu u Srbiji? Meni je jasna logika gospođe Tepić. Gospođa Tepić je neko ko je, dok je bila pokrajinski sekretar za omladinu i sport, izdvojila, sada ću da vam kažem, izdvojila je… Mislim toliko o poštenju, pošto se ovde nama stalno spočitava da smo neki kriminalci, neke bitange, štitimo neke tajkune, pljačkamo nekog, pljačkamo decu, pljačkamo penzionere. Vi sada meni recite - šta je to kada gospođa Marinika, tada se zvala Marinika Čobanu, u međuvremenu je postala Marinika Tepić, nije bitno, valjda se žena udala, ja joj čestitam, kaže za 2015. godinu dodelila je, kao pokrajinski sekretar za omladinu i sport, 2,5 miliona dinara za organizaciju, pazite, svetskog prvenstva u Tomaševcu. Da li znate u kom sportu? Banatske šore. Dakle, da bi ste u jednom selu, gospođo Gojković organizovali Banatske šore, i to nazovete svetsko prvenstvo, za to date 2,5 miliona dinara… To je samo jedan u nizu primera kako se pljačkala Vojvodina kada su ovi koji nam sada drže lekcije o poštenju, o moralu, o borbi protiv tajkuna, o tome da imamo više dece bili na vlasti u Srbiji, odnosno bili na vlasti na teritoriji AP Vojvodine. Reći ću vam još jedan razlog zašto koleginica smatra da je najveći greh Danice Marinković to što je udata i to što ima decu. Dakle, njen najveći greh je zbog toga što je gospođa Marinika, dok je bila pokrajinski sekretar za omladinu i sport, zajedno sa Bojanom Pajtićem, 2013. i 2014. godine na teritoriji AP Vojvodine, kao pilot projekat, uvela predmet zdravstveno vaspitanje o reproduktivnom zdravlju. Sada ću vam reći i u kojim školama na teritoriji AP Vojvodine, da ne bi bilo nikakvih nedoumica, i odatle možete da vidite, poštovane kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije, zašto takva mržnja prema porodici i zašto takva mržnja prema ženi koja ima muža i koja ima decu. Kada vam pročitam onda se vi zapitajte koga treba da bude sramota. Dakle, taj predmet je uveden u gimnazijama u Zrenjaninu, Sremskim Karlovcima, Novom Sadu, Pančevu, Staroj Pazovi i projektom su obuhvaćeni srednjoškolski centar „Nikola Tesla“ u Vršcu, ekonomsko-trgovačka škola u Kikindi, Bečeju i Alibunaru, kao i srednja stručna škola „Borislav Mihajlović Mihiz“ iz Iriga. Sada ću da vam kažem šta je pisalo u tom udžbeniku, pa ćete da vidite… (Ana Stevanović, s mesta: Tema.) Sve je ovo tema. Kada se proziva Danica Marinković koja je istražila Račak i Klečku, a evo možete da pročitate u novinama da šiptari na Kosovu i Metohiji hoće da podignu spomenik Vokeru koji je inscenirao Račak, a danas se u Narodnoj skupštini na stub srama stavlja žena, sudija, visoko obrazovana sudija koja je imala hrabrosti 1998. i 1999. Godine na Kosovu i Metohiji istražuje zločine tzv. OVK samo zato što je, gospođo Gojković, u svojoj biografiji navela gde je rođena, u Republici Srpskoj, da se udala i da ima dva sina. Najveći greh je Danice Marinković to što u njenoj biografiji to stoji. Naravno, njen najveći greh je i to što nije rekla – u pravu je Voker, u pravu je Helena Ranta, zlikovci iz Vojske Jugoslavije i MUP-a Srbije ubili su nevine albanske civile. Ne, ona je imala hrabrosti da kaže – nisu ubijeni nikakvi civili, to su teroristi OVK koje su preobukli u civilna odela. Ovo govorim zbog naroda i zbog građana Srbije, da znaju da smo mi iz SNS ponosni. Ja sam ponosan, lično sam ponosan i moje kolege iz SNS su ponosne što sam stavio potpis da takva žena bude izabrana u Agenciju za borbu protiv korupcije. Da se malo vratimo na to zašto nekome smeta kada neko u biografiji navede da je udat ili oženjen i da ima decu. U ovom famoznom udžbeniku koji su promovisali gospođa Marinika i gospodin Pajtić. Sada ću da vam pročitam. (Ana Stevanović, s mesta: Ovo nije tema.) Samo vi vičite, polako, imamo mi vremena. Na strani 107. ovog udžbenika kaže se: „Planiranje porodice u užem smislu - pravo ljudi da imaju željeni broj dece, u zagradi, ne više od četiri“. Znači, nemojte da imate više od četvoro dece. To piše na strani 107. Nadam se da su tu ljudi iz resornog ministarstva, pa mogu da provere da li je ovo istina. (Ana Stevanović, s mesta: Ovo nije tema.) Kaže ovako: „Dugotrajnim istraživanjima i proučavanjima došlo se do zaključka da je homoseksualnost normalna i pozitivna varijacija ljudske seksualnosti“, strana 105. „Nema dokaza da roditelji utiču na seksualnu orijentaciju dece, jer ima primera i homo i heteroseksualne dece iz homo i heteroseksualnih brakova“, strana 105. (Ana Stevanović, s mesta: Ovo je govor mržnje.) Na pitanje – od kada nastaje homoseksualnost…
Poslaniče, razumeli smo.
Samo da završim, gospođo Gojković.
Molim vas.
Imam obavezu. (Poslanici opozicije negoduju.
Nemojte da vičete, molim vas.
Imam obavezu. Samo neka viču. Ja imam obavezu da uzmem u zaštitu ženu kojoj je najveći greh to što je… (Dušan Pavlović dobacuje.)
Molim poslanika, uvaženog Pavlovića, da ne viče i da ne deli savete.
… istraživala zločin u Klečkoj, zločin u Račku, i to što je imala hrabrosti da u svojoj biografiji navede da je udata i da ima dva sina. Sada mi dozvolite da obrazložim motivaciju ljudi koji misle da je ovo najveći greh Danice Marinković.
Poslaniče, molim vas da nam ne čitate delove iz udžbenika.
Molim vas. Citiranje je dozvoljeno. Čega se stidite…
Ne, ne mogu to da dozvolim. Poslaniče, razumeli smo vas. (Radoslav Milojičić, s mesta: Treba da ga izbacite iz sale zbog ovoga.) Ne mogu poslaniče da dozvolim dalje da čitate delove iz udžbenika.
Završavam. Samo da podsetim ovu gospodu koji su nervozni, koji mi dobacuju, koji vrište i vama i meni. Predsednik Pokrajinske vlade Bojan Pajtić i tadašnja pokrajinska sekretarka Marinika Čobanu Tepić su promovisali ovaj udžbenik. Znači, nemojte da imate više od četvoro dece, sve je normalno, sve je dozvoljeno, a najveći greh Danice Marinković je što je došla na odbor i rekla – udata sam i imam dva sina. Vas treba da bude sramota, a vama hvala, gospođo Gojković.
Reč ima narodni poslanik Marinika Tepić, replika [[Marko Đurišić, s mesta: Imam i ja pravo na repliku.]] Ne mogu da vodim sednicu. Ne smem da dam Mariniki, nego onom ko je glasniji. Izvolite.
Probaću u dva minuta da odgovorim na ono što je u ovoj salvi, potpuno improvizovanih, i potpuno neverovatnih, ideja pokušano da se provuče. Prvo biografija Danice Marinković je nešto što je dostupno svim građanima Republike Srbije. Kao što sam rekla, vrlo lako proverljivo na internet stranici parlamenta, ali je pola njene biografije o tome čime se bavio njen otac, njena majka, njen muž itd. Problem je njen kako se predstavlja parlamentu koji treba da je bira, a ne u tome kako smo mi čitali ono što je ona sama napisala. Što se tiče svih drugih optužbi, kada je reč o Banatskim šorama, samo ću da vas upoznam sa činjenicom da je vaš ministar, gospodin Vanja Udovičić, jedan od promotera i ugovarača Banatski šora. On je nas podsticao da promovišemo i da podržavamo tradicionalne sportove. (Aleksandar Martinović, s mesta: Da li to košta 2,5 miliona?) O tome je vrlo jasno govorio i na sajmovima sporta, i na javnim raspravama na novosadskom DIF i bio vrlo zadovoljan što negujemo tradicionalne sportove, koji su prepoznati kao posebna sportska grana. Konsultujte malo Zakon o sportu i resorne pravilnike. Što se tiče seksualnog obrazovanja, ili ono što se formalno zvao Projekat zdravstveno vaspitanje o reproduktivnom zdravlju, ne postoji projekat na koji sam ponosnija nego na ovaj. Nije tačno da je bio realizovan samo u 10 škola u Vojvodini, nego u 74 srednje škole, sa pokrivenošću preko 80 teritorija AP Vojvodine. Jedinstveni, najbolji projekat ove vrste, ne samo u zemlji, nego i u regionu. Preko 12.000 drugaka srednjih škola su prošli kroz ovaj program. Udžbenik ne postoji, postoji knjiga. Dobro je da postoji. Postoji rečnik o reproduktivnom zdravlju, bio bi korisno štivo za sve narodne poslanike, a sve one insinuacije koje ste navodili počev od homoseksualizma, koji je tačno navodi se da je pozitivna varijacija, to je tačno zato što nije negativna, zato što ne ugrožava ljude oko sebe. Vi svoje strahove na drugom mestu tretirajte.
Hvala.
Nemam nikakav strah ni od koga. Sve što sam rekao bila je istina, vi ste to potvrdili. Vanja Udovičić vam nije rekao da za promociju Banatski šora u Tomaševcu date 2,5 miliona dinara. (Marinika Tepić, s mesta: Da, i te kako.) Nije rekao. Ako je rekao, pokažite mi dopis ministarstva da ga ja vidim, i da ga vidi cela Srbija. Samo nešto da kažem u vezi ovog vašeg famoznog udžbenika, na koji ste toliko ponosni. (Ana Stevanović, s mesta: Tema.) To je tema.
Ovo je replika. Ne razumete.
Tema je kada Danica Marinković napiše u biografiji suprotstavljala sam se šiptarskim teroristima, a znate i udata sam i imam dva sina. To je tema. Za vas je to tema. (Vladimir Đurić, s mesta: Za tebe jeste, za nas nije.) Ako je to tema za vas, onda je to tema i za nas. Pročitaću vam samo jednu rečenicu iz ovog famoznog rečnika, udžbenika, leksikona, šta li je, koji je promovisala gospođa Tepić. Da li znate kako se nazivaju prostitutke u tom njihovom rečniku? Seksualne radnice. Sada vas pitam koga treba da bude sramota što je ovako nešto pisao, učio decu u Vojvodini, i promovisao kao zvaničnu politiku nataliteta, reproduktivnog zdravlja, itd. U kojoj to evropskoj državi? U kom tom mondijalističkom sistemu se neko ko je prostitutka naziva seksualnom radnicom? To piše u tom njihovom leksikonu. To su promovisali Bojan Pajtić, DS, Nenad Čanak, LSV i sada kažu nas treba da bude sramota. NJih treba da bude sramota. Znate li koliko je ovo plaćeno? Ovo je plaćeno stotinama miliona evra, da pojedini izopačeni umovi stave na papir nešto što se ne uči ni u jednoj evropskoj zemlji.
Hvala. Sasvim dovoljno.
Zahvaljujem. Kamo sreće da su i prisutni ovde, ili bar ovi sa druge strane koji govore prošli ovaj program seksualnog obrazovanja. Ako vi niste svesni da se svi rađamo kao seksualna bića sa slobodnim pravom da biramo da li ćemo se reprodukovati ili ne, to je pitanje našeg izbora. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ali ne više od četiri puta.) Pomoći vam neću, ako do sada to niste shvatili, nikada nećete. Svojim nastupom i uvredama mene niste uvredili, to je moja borba i ja ću terati, odustajati neću, makar pokušavali da me izvređate koliko god možete, ali ste uvredili upravo Vladu Republike Srbije, uvredili ste ministarku Brnabić, koja sedi ovde. (Vladimir Đukanović, s mesta: Vređate ovo društvo.)
Ostavite ministarku na miru. Nemojte lično da se obraćate, obraćajte se meni, a ministarku ostavite na miru. Ovim vašim replikama nju ostavite na miru. Dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze]] Reč ima Goran Kovačević, a neka se pripremi Gordana Čomić. (Marko Đurišić, s mesta: Replika!)
Dame i gospodo, poštovani ministri … (Marko Đurišić, s mesta: Replika!)
Bolje bi bilo da sednete i govorite u mikrofon, onda ćete se čuti od buke, ovako vrlo teško. (Marko Đurišić, s mesta: Replika!)
Ne smeta buka.
Samo izvolite. (Marko Đurišić, s mesta: Replika!)
Dame i gospodo, poštovani ministri… (Marko Đurišić, s mesta: Replika!)
Ja se ne zovem replika, nego Maja [[Marko Đurišić, s mesta: Dajte mi repliku.]]
Dame i gospodo, poštovani ministri, kraj godine svakako je vreme kada raspravljamo o budžetu i to je najšira varijanta koja može da se definiše tako, i da danas rasprava koja teče svakako jeste rasprava koja podrazumeva da slušamo iz opozicionih političkih stranaka najšire argumente. Budžet jeste svakako najznačajnija ekonomska i pravna kategorija koja može da funkcioniše u jednoj zemlji, ali mi smo raspravu o budžetu završili davno. U državi u kojoj tranzicija traje preko 25 godina, prosto je neverovatno da sistem … (Marko Đurišić, s mesta: Šest puta me je spomenuo. Jel nemam pravo na repliku?)
Tražiću beneficirani radni staž samo zbog vas, Đurišiću. (Marko Đurišić, s mesta: Šest puta me je spomenuo direktno. Samo kažite da nemam prava na repliku.) Ja vam kažem da imate opomenu, jer stvarno maltretirate sve poslanike koji žele da rade.
Znači, u državi u kojoj tranzicija traje 25 godina, sistemski zakoni su suština promena u jednom društvu. Sistemski zakoni menjaju funkcionisanje tog društva i ti sistemski zakoni koje mi donosimo u stvari tiču se procesa demonopolizacije društva u kome mi živimo. Mi smo donosili zakone koji su se ticali radnog prava, promena i demonopolizacije kako proizvoda tako i usluga, ali i demonopolizacije državnog aparata. Zato u ovom vremenu, u teškom vremenu, svakako sistemski zakoni jesu ključno bitni. Danas raspravljamo o setu zakona koji su jednim delom i ekonomski zakoni, zakoni koji se tiču ekonomskog preporoda Srbije. Danas kada raspravljamo o ekonomskim zakonima govorimo o putnoj infrastrukturi, o nastavku izgradnje puteva u Srbiji, pre svega autoputeva kao nikad u poslednjih decenija, govorimo o tržištu kapitala koje menjamo, ali suština današnjeg seta zakona jesu zakoni koji se tiču običnog čoveka. Meni je to najzanimljivije, zakoni koji regulišu i popravljaju položaj običnih naših sugrađana iz različitih delova. Danas kada glasamo i kada raspravljamo o ovim zakonima, u stvari mi raspravljamo pre svega o roditeljima, novim mladim roditeljima kojima popravljamo položaj, raspravljamo o malim akcionarima, raspravljamo o setu običnih velikih životnih pitanja koji su bitni za malog čoveka. Stop birokratiji, kako kaže ministarka, u stvari je moto ovih zakona. Ovi zakoni treba da omoguće veću pravdu i lakše dolaženje do pravde za sve one koji imaju nagomilane probleme u vezi funkcionisanja državne administracije. Nesporno je, i to smo čuli u načelnoj raspravi, da ovi zakoni u stvari predstavljaju pre svega usaglašavanje sa suštinski ekonomskim zakonima koji postoje u EU. Ovi zakoni istovremeno predstavljaju i usaglašavanje sa zakonima koje je Skupština Republike Srbije donela u prethodnom vremenskom periodu, a koji su usaglašeni. Za mene lično, ključni član cele ove rasprave od 27 zakona nalazi se u tačkama 9, 10, 11. i 12. koje se tiču člana 56b Zakona o porezu na dodatu vrednost. Pre osam meseci otprilike krenuli smo kao Vlada Srbije u jedan projekat koji je značio da omogućimo novim roditeljima tzv. prijavljivanje novorođenih u kliničkim centrima. „E - beba“ je nešto što pre osam meseci prosto nije ni moglo da se pretpostavi da može da funkcioniše u Srbiji. Do tada su mladi roditelji bili suočeni sa jednom komunikacijom sa srpskom birokratijom koja je izgledala komplikovano. Prosto, posle osam meseci, danas svaki mladi roditelj zna da više ne mora da ode na šalter i da čeka, ne mora da ode da provodi sate i skuplja papire koji su mu neophodni da može da ostvari svoja prava, pre svega osnovna, dobijanja zdravstvene knjižice i izvoda rođenih za svoje novorođeno dete. Ovo što mi danas predlažemo u stvari jeste nastavak ove priče. Sistem po kojem je omogućeno da se povraćaj PDV na hranu za novorođeno dete omogući, praktično relaksiranje ekonomskog položaja, jeste ono što je dalo rezultate u prethodnom vremenskom periodu. Niko ne može da kaže da u uslovima u kojima u Srbiji žive mladi bračni parovi koji dobijaju decu ovaj finansijski efekat i podsticaj nije omogućio njima da lakše prežive, da lakše funkcionišu u jednom najsrećnijem mogućem vremenskom periodu koji imaju, ali je jasno da je politika funkcionisanja i subvencionisanja suštinski socijalna politika i da to nije politika koja se tiče poreskih zakona. I samo izmeštanje sistema subvencija iz poreskih u socijalno je sasvim normalno. Naravno da ćemo u narednom vremenskom periodu omogućiti da subvencije koje dolaze do porodica pre svega budu na istom nivou, ako ne i većem u odnosu na danas. Naravno da će to podrazumevati da su fiskalne obaveze u budžetu veće, ali to podrazumeva i da Srbija jeste sposobnija i spremnija da vodi više računa o svojim najznačajnijim članovima. Ono što čini ovaj zakon sigurnim i nas kao poslanika SNS u ubeđenju da ćemo glasati za ovaj zakon i da Vlada ima dobre namere, jeste činjenica da u članu 12b kažemo da ovaj zakon neće početi da se primenjuje do trenutka dok nemamo jasan mehanizam kojim ćemo omogućiti finansijsku podršku porodicama. Sve do tog trenutka funkcionisaće sistem povraćaja PDV. Znači, nećemo imati nijedan dinar finansijskog oštećenja štete koju može da pretrpi bilo ko od građana Srbije. Članom 6. istog zakona menja se poreska stopa koja se tiče cele jedne grane i malo je danas poslanika govorilo o tome. Praktično cela jedna grana prelazi na nižu poresku stopu u odnosu na 20 na 10. To praktično znači da će građani Srbije već od Nove godine, kada poreska stopa bude počela da se primenjuje, imati pelet i brikete, proizvode od drveta po stopi koja će 10% biti niža ili možda neće biti niža. Možda će proizvođači smanjiti cenu manje, ali je svakako opterećenje od 10% manje činjenica da to treba da se prenese na cenu. Ako tako i ne bude, tržište će to regulisati. Ono što je bitno za državu Srbiju, jeste da su ovi podsticaji omogućili da se cela jedna grana, što se retko dešava u srpskoj istoriji, praktično promoviše. Ovo jeste dobar, knjiški primer kako država treba da interveniše. Država ima interes, a taj interes je vrlo jasan. On podrazumeva da imate ekonomski interes. Ekonomski interes podrazumeva da imate ruralni interes, da se praktično radi o grani čije su sirovine u necentralnim delovima Srbije, imate ekološki interes i to praktično diže drvnu industriju i celu tu granu. Ali, ne samo tu granu, već i industriju prerade drvnih sirovina, industriju prerade sekundarnih sirovina od drveta i poljoprivrednih proizvoda, odnosno od ostataka. Ako imate jedan knjiški mehanizam subvencija i pomoći koje promovišu funkcionisanje ove grane, a s obzirom da se radi o relativno mladoj grani, onda je nesporno da pored ostalih subvencija to može imati značajnog efekta. Možemo danas da raspravljamo i o ostalim zakonima i nije nikakav problem da raspravljamo gotovo o svim pojedinačno, i oni se tiču malog čoveka. Možemo da govorimo o izmenama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, da kažemo – jeste, veliko je zadovoljstvo. Naravno da jeste veliko zadovoljstvo za sve koji danas prenose način funkcionisanja, odnosno kontrole iz drugostepenog organa, iz lokalnih uprava u ministarstvo. Šta god govorili danas, u suštini baziramo se na jednoj činjenici. Skupština Srbije jeste tu da donese budžet i to je najznačajniji pravni dokument koji funkcioniše, ali Skupština Srbije jeste tu i da definiše funkcionisanje običnog malog građanina. Ovi zakoni danas omogućavaju da u sklopu funkcionisanja i promena koje se dešavaju životni uslovi, odnosno pravila koja funkcionišu budu lakša i dostupnija svim građanima Srbije, pa samim tim i Skupština Srbije, odnosno skupštinska većina nema razloga da ove zakone u paketu ne podrži.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dvadeset i sedam tačaka dnevnog reda mogu se podeliti u najmanje četiri grupe, jedna je potpuno nezanimljiva, to su sporazumi koji dolaze na red, pa dolaze. Druga su novi zakoni o kojima ću govoriti, posebno kada je u pitanju Zakon o tržištu kapitala, kao izmena i dopuna, i onda još ove dve grupe jedna kojom se produžavaju rokovi i najzanimljivije što se tiče predstavljanja Petrohemija i pretvaranje u javni dug. Ministar Antić nam nahvali Petrohemiju za 2015. i 2016. godinu, 21 milion dobit 2016, 59 prihod, prihod 300 miliona evra, itd. Ja, ne bih kamioni, milioni, avioni, ja bih da se svedemo na dijalog, ako je ikako može ikada, što pre to bolje, i tu ću spomenuti prvu grupu zakona gde produžavamo rokove. Nema tog folklora i nema te volje da bolje prikažem sebe nego što jesam koja će nas spasiti od toga što nismo rešili taksu za medijski servis. Nismo. Tačka. Pogrešno smo procenili koliko nam vremena treba. I, to se neće desiti samo od sebe. Takvi su rokovi produženi za nekoliko zakona, jer nismo na vreme uradili svoje poslove. I, to će nam se dešavati. E, tako i za Petrohemiju, nismo na vreme uradili svoje poslove. Predstavljati pretvaranje duga Petrohemije u javni dug je, naravno, pravo na političku percepciju i propagandu, vid, mene što sam pametan, ali je onda moja obaveza da objasnim o čemu se tu u stvari radi. Radi se o tome da ima nas 42 stanara u zgradi i jedan od stanara je napravio dug, voli čovek kocka, voli ove „hedž“ fondove iz tržišta kapitala, tako, i dođe glavni u zgradi i kaže – njegov dug ćemo svi da podelimo. Nas 42 stanara kažu – mi nemamo ništa ni sa kockom, ni sa „hedž“ fondom, ništa nismo radili, to je ovaj Antić, ne Petrović sa petog sprata, on je napravio ceo dug. Ne, ne, to će cela zgrada da plaća. E, to je javni dug. Ne treba puno mudrosti da bi se to smislio, znate. Očas posla očistite sve dugove kada sve pretvorite u javni dug, samo onda imamo svi problem zbog toga što svi mi to treba da vraćamo, zbog toga što onda bude manje za društvene funkcije u budžetima. Ne krivim vas za to, radile to sve vlade, i one koje sam ja podržavala i one kojima sam opozicija. Ni jedna nije htela dijalog. Nijedna, jer su svi jako pametni i dođu i kažu sada ja ovo ispričam jer sam popularan. Nema veze da li sam ja podržavala ili sam bila opozicija. Dok to ne ustanovimo da je nepoželjno ponašanje dotle ćemo ovde imati politički folklor, gde se uz sva moguća kršenja Poslovnika priča šta hoće, pa ćemo za dve godine opet da dođemo ovde, da radimo šta? Da produžavamo rok za medijsku taksu, pa ćemo za godinu i po dana da dođemo da radimo šta, da pretvorimo i drugi deo sa Petrohemiju ili sa nekim novim kome ne treba UPPR jer ima dobit i profit, ali eto. To se tako ne radi. Znam ja da nema ušiju za ovo što pričam, ali na moju veliku žalost, to ne smanjuje istinitost ovoga što ja s vama delim. Nije bilo još godine u ovoj Skupštini, a da se decembra nisu produžavali rokovi za zakone gde smo se zaklinjali i čvrsto obećavali da će biti 31. decembra. To je recept za neuspeh. Možemo ga mi ispunjavati čime god hoćete, on neće biti otklonjen, i mi ćemo iste razgovore voditi i za godinu dana i za dve godine dana od danas, ako ne promenimo ponašanje. Nešto što će promeniti ponašanje na tržištu kapitala su izmene i dopune Zakona o tržištu kapitala. Pažljivo gledala, pričala sa stručnjacima, kada sam pogledala prvi put izmene i dopune liči mi. Na šta mi liči? Liči mi na ono što se pojavilo posle 1999. godine na svetskim berzama, na igranje hazardersko, na klađenje na kredite, na to mi liči. Onda se pitam zašto, šta će to nama? Imamo Zakon o tržištu kapitala, ni njega nismo primenili. Zašto ovo donosimo? Šta će da se desi? Nisam našla odgovor. Ne sumnjam da će odgovor biti od ministra finansija ili bilo koga ko je zadužen, da će da bude super, da će da bude odlično rešenje, i videćemo za godinu dana sve, i onda ćemo se videti za godinu dana i ja ću postavljati ista pitanja kao za medijske takse, i postaviću ista pitanja kao za pretvaranje duga Petrohemije u javni dug. Što se time ponosimo? Nema jednostavnijeg rešenja nego pretvoriti neke druge dugove u javni dug, odnosno pare kojima budžet garantuje. Da li će ih isplatiti ili neće, ja u to ne ulazim, ali to je način kako radimo. Zašto onda očekujemo da budemo uspešni? Pitanja koja proizilaze iz ova moja tri kratka komentara o tome da produžavamo rokove za javne servise i za takse, o tome da Petrohemiju predstavljamo kao izuzetan biznis uspeh Vlade, i o tome da ostaje nejasno šta će nam ove izmene i dopune Zakona o tržištu kapitala, dakle sva ta tri pitanja svode se prevedeno na bolje pitanje – kada će ministar kulture, januara, februara, marta, doći u Skupštinu da razgovara o svim poslanicima o tome kako možemo da rešimo problem taksi, i ono što odlažemo, kada su medijski servisi u pitanju. Svodi se na to da ministar i Antić i ministar Knežević, ko god, da dođe u Skupštinu pa da razgovaramo o tome šta je još problem sa preduzećima u restrukturiranju. Koliko ima preduzeća sličnih u Petrohemiji, koliko će zahvatiti iz budžeta, i da pričamo o tome tako što pričamo o činjenicama i hoćemo da nađemo rešenje. Može posle opet folklor ali ćemo se pomeriti značajno za dijalog koji nije postojao o važnim problemima u ovo Skupštini. Da ne govorim o činjenici da je Skupštini ponuđena biografija Danice Marinković, na koju mi imamo pravo na komentar. To je mesto odbora u Agenciji za borbu protiv korupcije. Javno mesto, javna ličnosti, javna odgovornost. Ako iz dve strane biografije koju je koleginica Marinika Tepić čitala, ja nemam nijednu rečenicu kojom se ona preporučuju za borbu protiv korupcije. Onda ja moram da pitam, šta je razlog zašto većina želi baš tu kandidatkinju koja je u penziji. Imaće vremena, nema drugih obaveza može da bude samo u Odboru za Agenciju za borbu protiv korupcije. Prihvatam, pri čemu ja ne sporim većini, izabraće koga hoće, ali zašto pravite pravilo od oblika biografije koji ne bi smela da postoji u ozbiljnoj raspravi na odboru koji ozbiljno bira člana Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. Zašto smatrate da to treba da bude pravilo? Zašto nećete da porazgovaramo o tome kako treba da izgledaju biografije ljudi koji nam se obraćaju? Hajde da napravimo i taj pomak, opet će političke stranke na moju veliku žalost, ja nemam blistavu političku karijeru, zato što ne pristajem na to da političke stranke budu vrhovne sudije svega i svačega, nego tražim da sposobnost ljudi koji se kandiduju bude kriterijum za sve. I, uvek se čudim ljudima, koji kažu – ja to mogu da radim. Kako možeš čoveče, ni škole, ni iskustva, ni znanja, aman, kako možeš? Dala mi stranka. Ne valja. Kako da vam kažem, ne valja. Dakle, ili ćemo uspostaviti kriterijume kako moraju da izgledaju biografije kandidata koji obavljaju strašno važne javne funkcije ili ćemo nekoj drugoj Danici Marinković razgovarati nekom sledećom prilikom. O tome se radi i na ovoj sednici, o večitom ponavljanju istog recepta za neuspeh. Ja u tome učestvujem pitanje, kad će to da prestane. Odgovor je – ne zna se. A ja vam kažem da je vreme da sednemo i da se dogovorimo kada će to da prestane. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima ministar Antić.
Ja moram oko ove „Petrohemije“ i nekih termina koje je gospođa Čomić, koju inače kao jednog dugogodišnjeg parlamentarca izuzetno poštujem, koje je koristila u svojoj diskusiji, moram da prokomentarišem. Prvo, zaista mi je žao što vrlo egzaktne podatke koje iznosim ovde u diskusiji potpuno odgovorno i potpuno proverljive podatke iza kojih stojim, i ljudski i politički, i profesionalno, vi nazivate avioni, kamioni. Jednostavno, to mi je nekako malo skliznulo ispod vašeg nivoa višegodišnjeg ozbiljnog parlamentarca. Pročitaću vam zvanične podatke. Godine 2015. „Petrohemija“ je ostvarila prihod od 237 miliona evra i poslovnu dobit od 21 milion evra; na kraju novembra 2016. godine 1.433 zaposlena, ostvareni prihodi 262 miliona evra i poslovna dobit za 11 meseci 2016. godine 57 miliona evra. Ja sam vam pročitao šta je projekcija devet dana pred kraj godine, da je to 59 miliona evra i to su vrlo egzaktni podaci koji su vrlo poverljivi i zaista ne bih gubio svoj, da kažem, makar koliki, autoritet u vašim očima. Imam da već drugi put čitam ove podatke koji nisu 100% tačni. Ne znam šta je za vas folklor kada je ova naša politika u pitanju, ali ovo što mi radimo definitivno nije folklor, ovo je rešavanje problema. Gospođo Čomić, folklor je bio to što je 2009. godine Vlada Republike sa NIS-om potpisala protokol o strateškoj saradnji koji je tadašnji dug nastao do 31. avgusta 2009. godine u iznosu do 84 miliona, definisala da će delom platiti, a delom reprogramirati i zbog loše finansijske situacije i gubitak u poslovanju „Petrohemije“ nije ni dinara ni platila ni reprogramirala. To je folklor, da obećamo i ne uradimo ništa. Godine 2011. su Vlada Republike Srbije i Naftna industrija a.d. ponovo potpisali Sporazum o strateškoj saradnji i tim sporazumima definisali količine i cene privremenog benzina koji će NIS isporučivati „Petrohemiji“, a dug koji po prethodnom reprogramu nije izmiren delom isplatiti, a delom konvertovati u kapital. Utvrđeni iznos nije konvertovan niti u kapital, niti je isplaćen odgovarajući iznos. To je folklor. Dva puta smo mi to radili 2009. i 2011. godine, potpisivali sporazume i gurali problem dalje pod tepih, dalje pod tepih i taj problem je kao jedno ogromno brdo ispod tepiha narastao na sadašnjih 254 miliona evra sa kamatama. Znate, to što smo mi tada glumili da rešavamo problem to nije značilo da je taksimetar prestao da kuca. Mi danas imamo 254 miliona evra i tvrdim da je ovo veliki uspeh ove Vlade što je rešila da to brdo razgrne i što je dobro ispregovarala i od tih 254 miliona evra, 105 miliona sada mi preuzimamo u dug, a ostatak smo uspeli da otpišemo i da konvertujemo u vlasništvo, pri čemu, ponavljam, ni ovih 105 miliona koje zaista plaćaju svi vlasnici stanova, pri čemu, moram da kažem, ako smo mi sada stanari, nije u naše vreme nastao ni dinar duga, jer sam vam pročitao kada je dug nastao, precizno po godinama sa priraštajem tog duga, tih 105 miliona mi sada, ako pažljivo pročitate zakon, mi kao država sada možemo dalje da konvertujemo u kapital i da povećavamo našu vlasničku strukturu u „Petrohemiji“. Ponavljam, Vlada Republike Srbije i javna preduzeća imaće između 70% i 75% vlasništva. Nemojte mi terati taj podatak ne mogu egzaktno da vam kažem, jer će nakon konverzije svih potraživanja to biti nešto što će uraditi stručnjaci, ali, imaćemo između 70% i 75% u firmi koja će imati nula dugovanja i koja će imati nekoliko desetina miliona evra na svom računu i planiranu dobit u 2017. godini od, opet nekih 40 ili 50 miliona evra. Mi zaista sada imamo sve mogućnosti da sa dugoročnim ugovorom koji imamo sa Naftnom industrijom Srbijom, koja garantuje 10 godina, količinu i cenu za četiri godine koju je neki planirani period investicije u liniju polipropilena, mi zaista sada možemo da obezbedimo da se to ili privatizuje ili obezbedi strateški partner, ali ne na način što ćemo to nekom da poklonimo, nego što će to neko ozbiljno morati da plati, jer ta firma sad zaista sa ovom „Ebidom“ i sa čistim finansijama ima svoju vrednost. Ta vrednost je više nego ozbiljna i svi zajedno ćemo biti svedoci toga da ćemo u 2017. godini verujem imati vrlo jednu dobru poslovnu aktivnost sa „Petrohemijom“ i da ćemo imati jednu ozbiljnu utakmicu ozbiljnih igrača koji će se utrkivati da nam budu partneri u toj i takvoj „Petrohemiji“. Hvala.
Reč ima ministar Vukosavljević. Izvolite.
Hvala lepo. Uvažena poslanice, nesumnjivo je da je dijalog najpovoljniji format za rešavanje različitih otvorenih pitanja. Međutim, ja sam propustio da zapazim šta bi bio vaš predlog za rešavanje ove situacije kada je reč o taksama za rad javnog medijskog servisa. Jednostavno, kalkulacije pokazuju da ukoliko bismo tome pristupili, da smo pristupili na drugi način, otprilike bi ta taksa trebalo da iznosi preko 300 dinara. Naravno, otvoreno je pitanje takođe da li bi građani bili spremni da plate, da li su ekonomski pokazatelji takvi da omogućavaju taj iznos visine takse. Ovo se čini kao jedno praktično i razumno rešenje u ovoj situaciji. Vlada je imenovana polovinom avgusta meseca. Možda je propuštena, ja ne znam, mislim da nije, ali svakako da ćemo otvoriti dijalog na tu temu. Ja sam uvek raspoložen za takvu stvar. Mislim da je to vrlo bitna društvena tema. S druge strane, vrlo bi ohrabrujuće delovalo kada bismo čuli ovom prilikom ili nekom drugom prilikom šta je to taj konkretni predlog o kome možemo da razgovaramo ovde i šta je to što se građanima nudi. Ovaj sistem za koji mi produžavamo rok na godinu dana važi u 2016. godini. Pokazao se kao razuman sistem koji omogućava relativno normalno funkcionisanje Javnog medijskog servisa, jednog i drugog. Prema tome, ne vidim manjkavost u rešenju. Ako manjkavošću zovete izostanak dijaloga na tu temu, to je u redu. Možda postoji prostor svakako u narednom periodu, ali mislim da, što se tiče same suštine ovoga što je predloženo da se produži na godinu dana, mi nismo napravili propust, jer je to rešenje koje je praktično i razumno u datim okolnostima. Hvala.
Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Malopre je ministar Antić govorio o guranju pod tepih. Ako vas je uvredilo to što ja govorim milioni, kamioni, avioni, izvinite za avione, ali ja to govorim zato da ne ponavljam milione evra jer to ljudima ništa ne znači. Dakle, plaćati taksu na električno brojilo je bilo i svi su ovde kazali – ne valja, pa uveli drugačije, pa kaže ne valja ni to, pa vratili taksu na električno brojilo. Ministre, ili ćemo imati dijalog pa kazati – građani Srbije, RTS, javni servis medijski, mi ne umemo da radimo kao što plaćate kablovskim operaterima i vi plaćate svoj internet, mi umemo samo da vam stavimo taksu na brojilo i skinimo više produžavanje rokova, ili ćemo da kažemo – uvešćemo im kasante, ili ćemo da kažemo – uvešćemo posebnu službu koja će uraditi samo pretplatu i to je poseban dijalog od toga koliko para treba medijskim javnim servisima. To nije pitanje dogovaranja između direktora i vas, to je pitanje usluge koju programom taj medijski servis pruža. To košta i to se još nije desilo. Dakle, ja imam predloge za vas i zbog toga govorim o tome da sam dala amandman – dve godine i molim vas usvojite ga. Evo, napišite da nisam ja potpisala, pošto je ovde važno ko piše, a ne šta piše, jer ćemo za godinu dana biti ovde, isti zakoni na snazi i produžavaćemo za godinu dana. Dakle, nije meni cilj da dokažem da je neko glup da pravi rešenja. To ne možete sakriti. To se vidi. Meni je cilj da u dijalogu zajedno budemo manje glupi, jer to podrazumeva da smo našli rešenje, da li ćete posebno. Da li se pitate zašto ljudi plaćaju kablovsku? Nemaju problema. Kako kablovski operateri uzimaju naplatu? Zašto Medijski servisi to ne umeju? U čemu nam je problem? Nakačimo na brojilo, pa je ljudima krivo jer im se stavlja na brojila koja nisu u koristi i slično. Ja o takvoj vrsti dijaloga pričam i zato je moj amandman za dve godine, a ne za godinu dana.
Ministar Ana Brnabić ima reč. Izvolite.
Hvala vam. Svakako treba da kažem par reči oko Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala, jer nekako mi se čini da nema dovoljno dijaloga oko Predloga zakona, pa onda kada se pomenu već, svakako je važno i zbog vas, poštovani narodni poslanici i zbog građana Srbije, da kažem par reči. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala se radi uglavnom u cilju da se smanje zloupotrebe na tržištu. Pored toga, ponovo, i to je jedan od tih zakona u okviru našeg evropskog puta. Dakle, kada smo završili skrining za Poglavlje IX - finansijske usluge, svakako je zaključeno da zakon nije usklađen sa evropskim direktivama od zloupotreba na tržištu, pa je to jedan bio razlog. Ali, u okviru toga se onda išlo na to da se i prošire i uvedu još neke odredbe koje bi mogle da naprave ovaj zakon i samo funkcionisanje na tržištu kapitala transparentnijim. S tim u vezi, čini mi se važnim pomenuti da se uvodi čak i pokušaj krivičnog dela kao institucija koja se kažnjava, ili koja je kažnjiva, da se bliže određuje i pojam insajderske informacije i rok u kom insajderske informacije mogu biti objavljene i da se daje veća, ili se svakako predlažu veće ingerencije Komisije za hartije od vrednosti, da bi se sprečavale manipulacije. Isto u cilju transparentnosti, da se predviđa obaveza da Komisija za hartije od vrednosti informiše javnost o izrečenim nadzornim merama u vezi sa kršenjem odredbi o zloupotrebama na tržištu. Tako da je to bila intencija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Hvala. Samo bih kratko. Načelno se slažem sa vama, to jeste dobra tema za dijalog i treba o tome razmisliti. Samo sam hteo da ukažem na jednu činjenicu dosta jednostavnu. Nije ista stvar kablovski operateri i način kako oni funkcionišu u odnosu na javni servis. Naravno, kablovi se ne protežu svugde. Te finese, naravno, koje zapravo nisu finese, znamo vrlo dobro, tako da je stvar za nijansu, dve složenija, ali u svakom slučaju to jeste tema o kojoj treba da razgovaramo. Naravno, ona je malo dublja kada se posmatra tip ponude kablovskih emitera u odnosu na onu društvenu i medijsku ulogu i funkciju koju imaju javni servisi. Radi se o u nekim segmentima atraktivnijim programima, posebno spakovanoj ponudi, nizu drugih finesa koje upućuju na to da se ne može jednostavno poistovetiti način delovanja i prikupljanja pretplate za kablovske operatere, u odnosu na taksu za rad javnog medijskog servisa. Ali, čini mi se da se načelno slažemo oko toga da je tema za dijalog vrlo plodna i da se do rešenja može doći. Hvala.
Hvala. Maja Mačužić ima reč. Neka se pripremi Dušan Pavlović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani ministri sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice poslanici, pred nama je danas set finansijskih zakona koji treba da obezbedi i unapredi finansijsku stabilnost Srbije. Moram priznati da u dosadašnjoj raspravi nisam čula nijednu smislenu i suštinsku primedbu na predložena zakonska rešenja. Naravno da ne mogu da uzmem za ozbiljno primedbu da je 27 tačaka premnogo, a da pri tome imamo još 57 predloga za proširenje dnevnog reda. Naravno, takođe ne mogu da uzmem za ozbiljno ni podatak da određeni poslanici smatraju da izgradnju puteva treba finansirati iz primarne emisije novca. To su zaista neki predlozi koje ne želim više da diskutujem. Osvrnula bih se, takođe, na neke od prethodnih govornika koji su kritikovali ova zakonska rešenja, koji su bili stručnjaci za izgradnju puteva od livade do livade, a sada kritikuju završavanje jako ozbiljnih projekata, kao što su Koridor 10, kao što je završetak auto-puta od Obrenovca do Surčina i slično, iste one koji su imali 12 punih godina da donesu zakone o proceniteljima vrednosti nekretnina. Da su ga doneli pre 12 godina, ne bi imali toliki broj, odnosno na hiljade propalih privatizacija. Navešću vam neke podatke upravo o tim privatizacijama, koje su oni sproveli. Od 2001. godine u procesu privatizacije prodato je 2284 preduzeća. Svako četvrto preduzeće koje je prodato, privatizacija je poništena, a 80% tih preduzeća su završili u postupku stečaja i likvidacije. Gotovo 400.000 ljudi je ostalo bez posla u tom periodu. Treba li, istine radi, da pomenem da je od 2012. godine pa na ovamo zaposleno 124.000 ljudi, da je gotovo svakog meseca u proseku otvorena nova fabrika? Mislim da ove dve veličine nikako ne možemo da stavimo u poređenje. Da su gospoda koja su 12 godina imala tu mogućnost doneli zakon o proceniteljima vrednosti nepokretnosti, ne bismo imali „Agrobanku“, „Razvojnu banku Vojvodine“ i ostale banke koje su propale zbog loših procena nepokretnosti koje su davane u zaloge. Da ne bi dozvolili da ponovo dođemo u takvu situaciju, Vlada, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, podnela je Predlog zakona o proceniteljima vrednosti, između ostalog, koji je danas na dnevnom redu. On treba da donese profesionalnu kompetenciju, kao i odgovarajuću stručnost i obrazovanje procenitelja, njihov proces usavršavanja, koji u ovom trenutku ne postoji. On treba da stvori uravnotežen i adekvatan sistem procene vrednosti nepokretnosti koji će doneti finansijsku stabilnost u pogledu objektivnog i realnog osnova za kreditiranje privrede. Zakon o proceniteljima vrednosti treba takođe da obezbedi pouzdane standarde koji će biti usaglašeni sa međunarodnim standardima. Pored svega ovoga, ono što je značajno u ovom zakonu, to je takođe i uspostavljanje sistema kontrole i nadzora nad postupanjem procenitelja, kao i jedna od bitnijih mera koju donosi ovaj zakon, a to je polisa osiguranja od odgovornosti, i to profesionalne odgovornosti procenitelja, koja zaista treba da smanji broj nerealno izvršenih procena. Očekujući da će donošenje ovih zakonskih rešenja koja su danas pred vama doprineti finansijskoj stabilnosti i kvalitetnijem životu građana Srbije, ja vas, kolege poslanici, pozivam da u danu za glasanje svoj glas date za ove zakone. Hvala.
Hvala. Reč ima Dušan Pavlović.
Poštovani građani Srbije, imamo zaista mnogo zakona ovde. Ako gledaoci možda pomisle da skačemo neprekidno sa teme na temu, nije to u pitanju. Imamo 27 zakona pod jednom tačkom dnevnog reda. Ja bih samo o jednom zakonu hteo da govorim. Radi se o taksi za Javni servis, koju treba da produžimo na još godinu dana. Prvo pitanje koje bih se retorički zapitao – treba li građani Srbije da plaćaju tu taksu za Javni servis? Moj odgovor je – treba. Javni servis treba da se finansira novcem poreskih obveznika. Ali, šta onda poreski obveznici moraju da dobiju zauzvrat? To je dvosmeran proces. U redu, platiću neku uslugu da budem dobro informisan, zauzvrat hoću da budem baš to, dobro informisan. Šta možemo da vidimo na javnom servisu u zadnje, recimo, dve godine? Možemo da vidimo da svi građani podjednako finansiraju javni servis što taksama, što kroz poreze iz budžeta, ali možemo da vidimo da u političkom smislu nisu baš svi građani predstavljeni na podjednak način na javnom servisu. Recimo, mogu da dam jedan primer. Pripadam političkoj stranci koja je četvrta najjača u ovoj Skupštini. Ponoviću još jednom – četvrta po snazi u ovoj Skupštini. Niti ja, niti bilo ko iz moje političke organizacije nije bio ni u jednoj političkoj informativnoj emisiji od kada su se desili izbori u aprilu 2016. godine, a sada je decembar. Da li je to javni servis? Da li je to fer predstavljanje političkih snaga u Srbiji koje postoje? Niti jedanput. Za razliku od toga, premijera, ljudi koji su u vladajućoj koaliciji, ministre, poslanike iz vladajuće koalicije možete da vidite svaka dva minuta. Ako građani svi podjednako… To nije naravno samo situacija sa mojom političkom organizacijom, nego sa svima koji su iz opozicije. Dobro, tu i tamo neko dođe, ali svi iz opozicije ne mogu da dođu. Šta bi moglo da se vidi na tom javnom servisu kada bi svi građani koji finansiraju javni servis bili podjednako predstavljeni u njemu? Recimo, mogao bi neko da kaže na tom javnom servisu da je premijer 2012. godine najavio zakon o poreklu imovine, pa da ga nije doneo, a to je uradio 2013, i 2014, i 2015, i 2016. godine i tog zakona još uvek nema. Nema opozicije da kaže to na javnom servisu. Premijer jednom u godini dana kaže da će se rešili ili da su rešene 24 sporne privatizacije. Nisu rešene. Nema ko da kaže to na javnom servisu. Da li mislite da je zaista to odgovarajući javni servis na kome neko ne može to da kaže? Recimo, šta bi se još čulo na javnom servisu? Šta bi trebalo da se čuje na javnom servisu, a ne čuje se? Penzionerima je kroz smanjenje penzija uzeto 20 milijardi dinara godišnje. Toliko su penzioneri platili reforme ove Vlade. Okej, penzioneri možda misle da je to dobro, možda neki ne misle, ali bilo bi dobro da se pojavi neko iz opozicije ko ne može da se pojavi na javnom servisu i da kaže da je smederevska “Železara“ u 2015. godini, sa profesionalnim menadžmentom, kojeg je doveo premijer, najavio ga kao veliki preokret, kao veliki uspeh smederevske „Železare“, godinu dana kasnije, napravila dug od 144 miliona evra. Dakle, uzeto je penzionerima 20 milijardi dinara, što je negde oko 180 miliona evra u 2015. godini, a onda je neodgovorni profesionalni menadžment napravio gubitak od 140 miliona evra. Nema ko penzionerima da kaže da su zapravo finansirali taj profesionalni menadžment u smederevskoj „Železari“. Kaže premijer - on se nikoga ne boji i sa svakim će da uđe u TV duel. Rekao je tokom izborne kampanje da će sa pet opozicionih predsednika da uđe u TV duel u isto vreme. Gde je taj TV duel na javnom servisu? Hoće li barem javni servis da pozove premijera i tih pet opozicionih lidera da naprave taj TV duel, pošto je premijer rekao da se nikoga ne boji. (Vladimir Đukanović, s mesta: Može li malo o temi?) Naravno, može. Recimo, privatne televizije ne moraju da se ponašaju ovako, ne moraju da pokrivaju ceo politički spektar. Mogu da pokrivaju, da zagovaraju samo jednu stranku ili da favorizuju jednu stranku, ali javni servis to ne sme da radi. Hoću još jednu stvar da kažem i time ću da završim. Jednog dana u 2015. godini, reče, takođe, premijer – mi ćemo do leta sledeće godine da sve škole okrečimo, sve škole ćemo da očistimo i svaki toalet biće uređen i čist za našu decu, i to ne, dame i gospodo, dragi prijatelji, ne iz kredita, ništa iz kredita, već iz našeg budžeta. Kada bi javni servis bio javni servis i omogućio nekome iz opozicije da se ponekad pojavi na javnom servisu, neko bi mogao da onda kaže da to nije istina, da se to nije desilo zbog toga što pare dajemo na smederevsku „Železaru“ ili na razne druge, na „Petrohemiju“, recimo, da pokrivamo njihove dugove i zbog toga nema para za škole. Zbog toga nam deca i dalje u nekim školama nuždu vrše u čučavcima, zbog toga nema para da se okreče bolnice, škole i sve ostale stvari. Odgovornost na ovakvom ponašanju javnog servisa svakako nije u ljudima koji tamo rade, jer se ljudi boje za svoja radna mesta. Odgovornost je u Vladi Srbije, koja ih je dovela u takvu situaciju da moraju da prave takav program koji ne odražava svo građanstvo i sve poreske obveznike koji ih finansiraju. Mislim da bi bilo dobro da razmislimo da je glavno pitanje ne to da li treba finansirati javni servis. Treba, ali javni servis mora da promeni svoju uređivačku politiku i o tome treba da razgovaramo ovde. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažavajući mog kolegu, uvažavajući profesora sa Fakulteta političkih nauka, koji mi je ovog trenutka okrenuo leđa i izašao, moram da reklamiram član 107. stav 1. – dostojanstvo Narodne skupštine. Dostojanstvo Narodne skupštine se najviše krši iznošenjem neistina. Svi ste mogli čuti optužbu da je ova Vlada penzionerima uzela 20 milijardi. To je narušavanje dostojanstva Narodne skupštine. Iz PIO fonda Vlada nije uzela belog dinara. Naprotiv, Vlada iz budžeta je dotirala 201 milijardu u Fond PIO da bi se penzije isplaćivale. Dakle, iz realnih izvora Vlada je dotirala 201 milijardu. Broj dva, uvaženi profesor koji je izašao, ali i ovo je već povreda Poslovnika, ovo što radi ovlašćeni predstavnik „Tuborga“ iz Smederevske Palanke, dakle, druga neistina, gruba je bila politička stranka. Uz puno uvažavanje profesora Pavlovića, on nema političku stranku. Političku stranku osniva 10.000 ljudi, a ako je manjinska osniva je hiljadu ljudi. Oni su udruženje građana, izborna lista. Molim profesora sa Fakulteta političkih nauka da ubuduće ne koristi termin politička stranka i politička organizacija, jer oni to nisu. Treća velika neistina kojom je narušeno dostojanstvo Narodne skupštine je da opozicije nema na RTS, a meni je dirljivo kada pripadnici opozicije, odnosno profesor Pavlović u direktnom prenosu na RTS-u kaže da ga nema na RTS-u. Dakle, ja ne znam šta je sa mojim kolegom, uvaženim profesorom Pavlovićem, ali sam u obavezi da biračima skrenem pažnju na to. Ne tražim da se glasa. Zahvaljujem.
Poštovani poslanici, obaveštavam vas da danas nećemo više biti u mogućnosti da od 17.55 minuta budemo u direktnom prenosu. (Radoslav Milojičić, s mesta: Kada sam ja na redu, onda nema prenosa.) Jeste. Zbog vas 100%. U direktnom prenosu na Drugom programu RTS-a zbog prenosa vaterpolo utakmice i oproštaj reprezentativaca Nikića i Gocića. Reč ima ministar Nedimović.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani poslanici, na primer ja nisam u direktnom prenosu, a oni koji su malopre rekli da na RTS-u nikog nema, oni su bili u direktnom prenosu. Nadam se da će neko čuti i moj glas. Možda noćas kada bude snimak. Sve je to normalno, oko dva, možda se neko potrudi, a možda ću i ja gledati. Oko nekih stvari koje su rečene želeo sam, kao neko ko predstavlja Vladu Republike Srbije, da kažem nekoliko reči. Što se tiče direktnih prenosa koji idu na RTS-u dva, tu je sve rečeno. Što se tiče ostalog dela uređivačke politike javnog servisa, ne očekujte valjda da Vlada Srbije uređuje. Postoje na osnovu posebnih propisa jasno utvrđeni organi i saveti koji uređuju javni servis i jedan i drugi. Ono što Vlada Srbije radi, u ovom trenutku, jeste da je predložila izmene propisa da bi se omogućilo nesmetano funkcionisanje javnih servisa. Ja znam da se ovo ne sviđa vama, ali, to je tako. Što se tiče „Sartida“ i priče oko „Sartida“, mislim da je jednom zauvek stavljena tačka na tu temu. (Saša Radulović, s mesta: Nije.) Sačekajte, molim vas, da je kažem sve što mislim, pošto vi očigledno znate sve šta ću ja da kažem. (Saša Radulović, s mesta: Znamo.) Ja nisam toliko vidovit…
Ministre, molim vas, samo vi nastavite.
Ja nisam toliko vidovit kao drugi, ali ću pokušati činjenicama da baratam. Tamo radi danas 5.000 ljudi, tamo rade dve peći, tamo imamo kineskog investitora „Hestil“ koji je pre nekoliko dana najavio svoje novo ulaganje. To su činjenice i to ne može više niko da pobije. Treća stvar koju želim da kažem, nije bilo na Javnom servisu ali je bilo na nekom drugom mediju, vezano za Zakon o utvrđivanju porekla imovine. Juče je bilo. Ministarka Nela Kuburović je jasno iznela da je urađen nacrt zakona koji utvrđuje poreklo imovine i da će se o njemu povesti javna rasprava. Toliko o tome da niko ne radi i da se ne ispunjavaju stvari koje se obećavaju. Molio bih vas, nije samo Javni servis mesto na kome možete saznati blagovremeno informaciju.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Predsedavajuća, reklamiram čl. 104, 106. i 107, a između ostalog i 103. Morali ste da opomenete govornika da malo priča o temi. Ali, pošto je već izneo niz neistina, a zaista nema smisla da se laže narod na takav način, tj. da se laže čitav parlament, jer, to je duboka uvreda za Skupštinu, ja moram da kažem, što se tiče protežiranja na RTS, evo, dabogda vas protežirali kao što nas protežiraju. Zaista bih zamolio Radio-televiziju Srbije… (Saša Radulović, s mesta: Bravo.)
Poslaniče, reklamirate povredu Poslovnika. Meni se obraćajte.
Između ostalog, morali ste da ih opomenete zato što su izneli niz laži. Mi, ako nas nekada i zovu na RTS, obično su to emisije gde idete kao na streljanje, zato što imate najmanje tri protiv jedan. I tako naprave emisiju. Pri tom, ni jedan od urednika, ni jedan od novinara nije pipnut kada je došlo do promene vlasti, a uglavnom su to ili supruge ili devojke raznih političara iz opozicije. Još nešto moram da kažem. Lično zameram Radio-televiziji Srbije zato što štiti tu poslaničku grupu, iz razloga zato što ih eventualno ne zove, jer, da ih zove, njima bi uveliko pao rejting. Hvala vam. (Saša Radulović, s mesta: Ajde, molim te.)
Poslaniče, nisam mogla toliko povreda Poslovnika da napravim za tako kratko vreme. Hvala vam. Aleksandra Tomić želi reč kao ovlašćeni predlagač.
Zahvaljujem predsedavajuća. Kada god imamo izlaganja pojedinih poslaničkih grupa koje predstavljaju pokrete, onda idu po svakom zakonu, po svakom dnevnom redu, teme tipa – uzeli ste građanima Srbije, stavili ste ruku u džep građanima, partokratija, a u vreme kako smo mi radili, po principu kako bi mi radili, to je pravi put za ozdravljenje privrede Srbije. E, pa nije pravi put zatvoriti 5.000 radnih mesta u Smederevu i smederevskoj železari, pa onda doći ovde u parlament pa reći – znate, penzioneri nemaju zbog 5.000 radnika, pa svađati penzionere i radnike, nego biti odgovoran i reći – da, učestvovali smo u 24 privatizacije kao stečajni upravnici i podnosimo odgovornost za pljačkaške privatizacije i zbog danas treba da budemo van ovoga parlamenta. To bi bilo pošteno i prema građanima Srbije, a i prema kolegama koji vode sve političke stranke, bez obzira da li su opozicija ili pozicija. Hvala. (Saša Radulović, s mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku. (Saša Radulović, s mesta: Neverovatno.) Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Gospođo ministarko, ministri, koleginice i kolege, nekad se zapitam da nisam prespavao nekih 12 godina od 2000. do 2012. godine, ili sam bio negde u Amazonu, u nekoj dubokoj prašumi, ili sam bio sa Pigmejcima? Slušajući kolege preko puta i njihove diskusije, dođem do zaključka da smo mi živeli u uređenoj državi do 2012. godine, da je to bila država blagostanja, sve je funkcionisalo i od 2012. godine pa do danas – sve je uništeno. Sve je uništila Srpska napredna stranka. Tolika količina demagogije, bezobrazluka i neznanja – odavno je nisam čuo, kao danas. Konkretno, govorili smo nešto vrlo malo o Zakonu o platama u javnom sektoru. I onda su se lile silne suze, pričale su se raznorazne priče. Zaboravili ste ko je doveo sve nas da primamo takve plate kakve primamo u javnom sektoru, ko je dozvolio da smo morali da preduzmemo konkretne mere da sredimo javne finansije. Kao, to je palo sa neba, to je neko juče uradio sve. Pričamo o tome kako odlažemo rokove non-stop za Zakon o javnoj svojini. Sasvim normalno da se odlažu. Prvi put tokom 2016. godine urađeno je nešto konkretno. Normalno je da ni lokalne samouprave nisu radile svoj posao valjano, ali, tamo gde ste hteli da radite, a konkretno lokalna samouprava iz koje ja dolazim, Kraljevo, uradila je dosta toga, pa zahvaljujući tim naporima, mi smo utvrdili da imamo tri hiljade hektara poljoprivrednog zemljišta koje je neko obrađivao prethodnih 20-30 godina. Znači, nije to bilo zaparloženo, nije to stajalo negde tamo sa strane. Neko je koristio naše resurse. Neko je koristio javnu svojinu. Pronašli smo 50-ak stanova za koje niko nije znao, a neko je živeo u tim stanovima koji su vlasništvo Republike Srbije i svih nas, nije plaćao nikakve obaveze. Kritikujemo predlog ovog zakona, koji pokušava da samo za šest meseci sve one lokalne samouprave koje to nisu uradile natera, i definitivno uz pomoć Ministarstva za lokalnu samoupravu, i privede taj veliki posao kraju, da najzad znamo šta imamo i sa čime raspolažemo. O čemu se pričalo? Pričalo se o vremenu zakazivanja. Svi su kritikovali 10 minuta pre 15 sati, a uspeli smo da podnesemo 1.400 amandmana, verovatno smislenih, verovatno onih amandmana gde piše – briše se. Kolege su ovde govorile, pokušavale su da govore, o Zakonu o finansiranju Javnog servisa. Ni jednu jedinu reč nisam čuo o tom predlogu. Pričali smo o 24 privatizacije, pričali smo o svemu i svačemu, o Železari, o čemu nismo, sem o tom predlogu zakona. Ukoliko ne želite da učestvujete u diskusiji onako kako treba, dajte suvisle predloge, predložite amandmane, siguran sam da ćemo prihvatiti sve ono što je na mestu i što će poboljšati zakon. Kritika radi kritike nikome nije donela dobro. Mi se trudimo da radimo i radićemo u interesu građana Republike Srbije i svih 27 predloga, što zakona, što kadrovskih rešenja, što sporazuma, sigurno će doneti dobro. I siguran sam da ćemo u sledećoj godini mnogo dobra doneti za našu državu i za naš narod. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Ješić. Izvinjavam se, gospodin Radoslav Milojičić ima reč. Izvolite.
Kako vam je teško da izgovorite, gospodine Arsiću, to ime i prezime svakog puta, ali dobro. Meni nije jasno, zaista, zašto SNS unižava dostojanstvo parlamenta i zašto SNS sa svojim koalicionim partnerima, važno je to istaći, SPS-om, koji su već 25 godina u vlasti, unižava dostojanstvo svih građana koji su glasali za nas. Mi ovde trenutno ne predstavljamo Poslaničku grupu DS, već 230.000 glasača, građana Srbije, koje smo dobili na prethodnim parlamentarnim izborima. Mene interesuje zašto nismo dobili obrazloženje, tj. razloge za donošenje zakona po hitnom postupku, kada član 167. ovog Poslovnika, koji vi iz SNS ne poštujete, kaže – zakon se može doneti po hitnom postupku, a po hitnom postupku može da se donese zakon kojim se uređuju pitanja i odnosi nastali usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide. Koje su to okolnosti koje vi niste mogli da predvidite? Nadam se da ste bar pre tri meseca znali da je kraj godine 31. decembra. Bar toliko možete vi iz SNS da budete vizionari. No, dobro, to je na vama. Dvadeset i sedam tačaka dnevnog reda imamo na današnjem zasedanju, a dobili smo dnevni red samo 24 časa pre zasedanja. Poslanička grupa DS ima 18 minuta svog vremena. Mi imamo minut i 35 sekundi po jednom zakonu, koji je izuzetno važan i to ne sporimo. Zašto ne dozvolite bolju pripremu? Zašto ne dozvolite bolju raspravu? Da li zato što nemate argumenata? Da li zato što je lako vama iz vladajuće većine, iz SPS-a i SNS-a, zato što predsedavajući pritisne zvonce i vi glasate? Vi uopšte ne morate da pratite tok sednice, ne morate da znate šta piše u zakonima. Vi reagujete na zvonce, što je sramota 2016. godine, ali ne možemo mi da vas više edukujemo. Edukovali smo vas i trebalo nam je 25 godina da vam objasnimo da granica Karlobag-Ogulin-Virovitica nije dobra, da nije dobro ratovati, da nije dobro da na nas padaju bombe, ali ćemo vas valjda edukovati i u ovome. Što se tiče naplate za medijski javni servis, toliko govori premijer o istini. Premijer je rekao, evo, gospodin Aleksandar Vučić: „TV pretplata, kao što sam i obećao građanima Srbije, biće ukinuta. Ja ne pripadam onom tipu ljudi koji je 12 godina obmanjivao građane Srbije i bavio se samo marketinškim trikovima“. Pošto kažete da on uvek govori istinu, postavljamo pitanje – šta je sa ovim stvarima? Šta predlaže DS? Demokratska stranka predlaže da samo 25% građana, tj. oni koji su glasali za SNS plaćaju TV pretplatu. Zašto? Zato što tamo od dvadesetčetvoročasovnog programa 23 časa imate Aleksandra Vučića, a ostalih sat vremena je rezervisano za ljubimce Aleksandra Vučića, gospodina Antića i ostalih iz drugih poslaničkih grupa koji obožavaju lik i delo gospodina Aleksandra Vučića. Tako da, mi predlažemo da samo SNS plaća pretplatu za RTS, jer se tu nalaze samo poslanici ili poslušnici SNS-a. Sramotno je da nema izveštaja REM-a osam meseci posle održanih izbora.
Gospodine Milojičiću, molim vas o temi.
Pa, pričam o REM-u, gospodine Arsiću. Ne znam da li ste čuli da govorim o REM-u? Pričam da je problem da REM nije dostavio osam meseci izveštaj o izbornim aktivnostima od aprila meseca ove godine. Prelazim na 2. tačku, pošto imamo veoma malo vremena, pa ne mogu da se zadržim dovoljno vremena na jednoj tački. Što se tiče zakona o platama zaposlenih u javnom sektoru, kažete ovako – ovim zakonom se redefinišu rokovi kojima se uređuju plate i druga primanja zaposlenih u državnim organima, policijskih službenika, profesionalnih pripadnika vojske i zaposlenih u organima u čijem su delokrugu bezbednosni i obaveštajni poslovi. Što se tiče vojske, meni je žao ako ne prepoznajem nikoga i žao mi je što ministar Đorđević nije tu. Ja sam na ovaj problem ukazivao pre tri meseca, on se ovde smejao kao što se vi sada smejete. Kada smo dobili vojsku na ulici prvi put, e onda je sada to problem. Demokratska stranka to ne podržava. Demokratska stranka želi da se bori u okviru institucija. Mi nismo pokret ili bilo šta, ali samo želim da kažem da nije normalno da se sa pripadnicima Vojske Srbije, kojih ima oko 40 hiljada, postupa na ovaj način. U Ministarstvu odbrane su već određeni platni razredi. Problem platnih razreda je da se objavi da li se u Ministarstvu odbrane ukidaju zagarantovani platni razredi za lica koja su stekla platne grupe kroz minuli rad i na taj način će smanjiti lični dohodak, koji je ionako mali prema stručnoj spremi. To znači da će se najvišim oficirima Vojske Srbije skinuti do 30%, što znači da će najviši oficiri Vojske Srbije, koji rizikujući svoj život brane nas i našu državu, ostati bez 25 hiljada dinara, a kao ste im povećali platu za 1.832 dinara. To je nedopustivo da se na taj način radi. Što se tiče „Petrohemije“, uvaženi ministar Arsić, protiv kojeg ja nemam ništa zaista, rekao je da su svi dugovi nastali, a sada država preuzima 105 miliona evra od „Petrohemije“, da su ti dugovi nastali u nekoj zloj vladi 2009. godine i nekoj katastrofalnoj vladi 2011. godine. Gospodine Arsiću, tada je ministar rudarstva i energetike bio Petar Škundrić, visoki član, predsednik glavnog odbora SPS, tako da vas molim da podjednako kad uzimate zasluge za ono što je bilo dobro u toj vladi, a vi ste samo 25 godina na vlasti, molim vas da preuzmete i loše zasluge.
Gospodine Milojičiću, nisam ja to rekao, pogrešno me citirate.
Antić, izvinjavam se.
Nisam ja to rekao, uzmite stenogram, pa proverite.
Mislim na gospodina Antića. I da nam odgovorite, dobro je da se vraćaju stare devizne štednje, ali je i dobro reći građanima da je to stara devizna štednja iz iste koalicije Vučić-Dačić-Nikolić iz 1999. godine, koja je uništila Srbiju. I dan danas građani Srbije imaju posledice od tih i takvih loših odluka iz 1999. godine. Hvala.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Arsiću, ne Antiću, prekršili ste član, odnosno prekršen je član 104. i član 107, dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodin Milojičić je pričao o svemu, samo nije o dnevnom redu. Koliko znam, Velika Srbija i granice Velike Srbije nisu tema dnevnog reda, ali nemam ništa protiv, naravno, o tome da pričate. Ali, ako već pričate, onda ste trebali pravilno da kažete koje su to granice. Vi sami kažete kako nemate dovoljno vremena i kako zbog toga brzate, pa ste možda zato rekli Karlobagog-Ogulin- Virovitica, a to je Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica. Ja sam, pravo da vam kažem, gospodine Milojičiću, očekivao da će gospodin Arsić…
Bez ličnog obraćanja, kolega Šaroviću.
…kao iskusni radikal koji se 20 godina borio za Veliku Srbiju, prvi da vas prekine. Druga stvar, dostojanstvo Narodne skupštine. Vi kada pričate o tome šta ste sve naučili ove bivše radikale koje ste proevropski transformisali, to jeste najveći problem, vi ste ih naučili sve što ste radili i oni ponavljaju sve što ste vi radili. To je suština problema u kome je Srbija – petnaest godina kontinuiteta DOS-vog režima, šesnaest, a ulazimo u sedamnaestu. Dakle, vi ste ideološki klonovi. Ne bi bio problem da su oni danas ono što su bili nekada, nego je problem što su najgore preuzeli…
Kolega Šaroviću, objasnite mi kakve to veze ima sa članom 107. koji reklamirate?
Sa dostojanstvom Narodne skupštine?
Da, sa dostojanstvom Narodne skupštine.
Upravo se osvrćem na edukaciju… [[isključen mikrofon]]
Znači, gospodine Šaroviću, politički stavovi mogu da ugroze dostojanstvo Narodne skupštine? Smatram da nisam prekršio Poslovnik. (Nemanja Šarović, s mesta: Mogu da dobijem reč?) Ne. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Poslanik Šarović je pomešao članove Poslovnika. Tu ste prvo trebali da reagujete. Samo o tački dnevnog reda, to je član 106, nije ni 103, ni 107, ali nema veze. Rekao je šta je rekao, samo nije rekao u čemu ste vi povredili Poslovnik. Član 106. govori da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj danas pokušavamo da raspravljamo, oni koji imaju dobru volju i želju da govore o dnevnom redu. Ali, poslanik iz DS, ne mogu da se setim tačno imena, znate na koga sam mislila, o svemu je govorio danas, ali nije govorio ni o jednoj tački dnevnog reda. Znači vi ste morali da reagujete i da pomognete kolegi poslaniku da sad već kada smo odmakli u ovom mandatu, shvati koji je dnevni red i koja je naša dužnost. Najpre da bi nas gledaoci, odnosno građani Srbije razumeli o čemu mi to raspravljamo. Znate, kad bi on uspeo jednom da govori o tački dnevnog reda, ubeđena sam da bi ga Radio televizija Srbije i druge televizije sa nacionalnim frekvencijama sigurno pozvale u neku tematsku emisiju, zato što bi mogao da govori o suštini, o nekoj aktuelnoj temi. Ovako ne mogu da ga pozovu zbog uređivačke politike, jer te emisije ne bi bile gledane. U tome je problem.
Zahvaljujem. Potpuno se slažem sa vama, ali mlad je naučiće. Da li tražite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika?
Niste vi krivi što on ne zna dnevni red, tako da ne mogu da svalim krivicu na vas, ali upozorite ga, molim vas sledeći put.
Zahvaljujem. Po Poslovniku Radoslav Milojičić.
Hvala gospodine Arsiću. Reklamiram član 108. Morali ste da opomenete prethodnu govornicu, kojoj ne mogu da se setim, žao mi je, prezimena i imena, jer je govorila o tome šta sam ja govorio u svom izlaganju. Ja sam govorio o Zakonu o platama u javnom sektoru. Govorio sam o Petrohemiji. Govorio sam o platnim razredima u Vojsci Srbije, ne znam šta tu nije dnevni red.
Kolega Milojičiću, potrošili ste kompletno vreme vaša poslaničke grupe, samo to da vam kažem, a od tih šest ili sedam minuta koliko ste govorili, samo 45 sekundi ste govorili o zakonima koje ste nabrajali, tako da vam ja čestitam na tome. Pravo na repliku, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Da, ponovo po osnovu pominjanja stranke. Slažem se ja ovde izrečenim da treba pomoći kolegama. Treba pomoći uvek, što se kaže, ljudski je i kada je reč o ovom iniciranju replike ponovo, možda treba pomoći ponovo time što ćemo podeliti neke mudrosti, neke zaključke. Dame i gospodo, mali gušter kada je nošen snažnom željom da postane krokodil treba da zna da snažna želja nije dovoljna. Potrebno je i na odgovarajući način izabrati radne uslove. Ne može da se postane krokodil u maloj bari koja je vremenom sve manja i manja i sve više presušuje. Ovo slobodno, gospodine predsedavajući shvatite kao moj komentar na temu stranaka. To je možda i određena pouka. Recitacija koju smo čuli naučena napamet, izgovorena u dahu uz dosta grešaka uz put, ali Bože moj, podsetila me je na ono što je demonstrirao još jedan čovek sa iste strane sale, možda neki minut pre toga. Znate na šta? Na onu anegdotu kada student se sprema da odgovara lekciju iz biologije, pa nauči lekciju – gliste, ubeđen da će neko da ga pita baš to pitanje. Onda stigne pred profesora i ovaj ga pita šta znate o slonu. Pa, se onda student znoji, vrpolji i kaže – slon je životinja koja ima velike oči, e sa tim veliki očima on može da vidi glistu i onda kreće da priča o glisti. Kad neko nauči ovde jedan te isti tekst, jednu te istu pesmicu šta god da je na dnevnom redu i onda samo gleda kako da nađe dovoljno prostora da tu pesmicu isporuči – jer taman je toliko interesantan i mudar koliko i taj student iz te priče. Što se tiče pitanja sramote i 2016. godine. Sramota je da neko pominje bilo šta vojno u ovoj zemlji, a ne seti se vojnih penzija koje su unakazili za 200 miliona. Sramota je da taj isti ne zna razliku između TV taksi i TV pretplate, a kao je neki narodni poslanik. A da se ne lažemo, sramota je bilo šta u vezi sa ti licem i Narodnom skupštinom. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Izvinjavam se, nisam video, reč ima Neđo Jovanović, pravo na repliku.
Zahvaljujem se predsedavajući. Rečeno je od govornika sa moje desne strane da između ostalog poslanička grupa SPS i SPS unižava ovaj parlament. Samo postavljam pitanje tom govorniku – čime? Da li je to ovim današnjim posvećenim radom po tačkama dnevnog reda koje su izuzetno značajne i gde moramo usvojiti jedan veoma značajan set zakona. Da li je to zbog toga što ćemo raditi po 1.400 amandmana koji nisam siguran da li su dovoljno smisleni ili besmisleni ili smisleni, ali su uglavnom preko 90% od strane opozicije. Da li je uopšte pošteno i moralno govoriti o čoveku koji je bio ministar energetike, a govornik koji o njemu priča čak i ne zna tog čoveka, pa je sramota o njemu na taj način govoriti. Pitao bih da li vam je poznato ko je pre tog ministra bio ministar energetike? Da li vam je poznato ko je bio 2000. godine ministar energetike? Da li vam je poznato ko je vodio to ministarstvo i ko je vodio ministarstvo koje je donelo i predložilo Zakon o privatizaciji koji je generisao privredno groblje u kome živi današnja Srbija? Da li vam je to poznato? Da li vam je poznato da SPS vama DS dala bocu kiseonika da od 2008. do 2012. godine ostanete u političkom životu? Da li vam je to poznato? Ako vam je to poznato onda je najmanje pošteno i moralno da govorite o SPS na ovaj način. Molim vas, predsedavajući, nisam reklamirao Poslovnik iako sam mogao da ubuduće ovakve političke diskusije sankcionišete. Hvala.
Sada na spominjanje stranke reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Dakle, logično je da mi date repliku zbog pominjanja DS. Moj kolega Milojičić je pomenuo, pošto, izazvana replika o ministru energetike iz 2009. godine, aktuelni ministar je bio deo Vlade i Milojičić je dao jednu logičnu sugestiju da govorite sa odgovornosti i o periodu u kome ste nosili deo odgovornosti u toj Vladi. To je sasvim ljudski i normalno i nije ni na koji način uvredljivo, jer smo se naslušali ovde stalnih argumenata, šta u prethodnom periodu, a prethodna vlast. Ova Vlada je imala prethodnu Vladu koja je činila 90% upravo ove aktuelne Vlade, a ta prethodna je imala prethodnu koja je isto tako činila 90% te prethodne. Izmenjale su se tri vlade. Stalno pozivajući se na odgovornost nekih prethodnih vlada možemo da se vratimo i u taj period o kome je Milojičić govorio, a govorio je o staroj deviznoj štednji. Da li mislite da tadašnja Vlada, SPS-a i koalicije koju je imala u tom trenutku napravila dobru stvar za Srbiju 1991, 1992. godine sa proglašavanjem stare devizne štednje i sa štetom i sa javnim dugom koji do sada, do 2016. godine Srbija treba da isplaćuje i da realizuje. Da li ste ponosni na taj period? Na taj period od 4,2 milijarde koje su sanirane novim zakonom od 2002. godine, da li ste ponosni i na periode koji su nas kao zemlju iscrpljivali, gde lečimo sve te posledice svih ovih godina. Dakle, pođite od sopstvene odgovornosti, a ja mislim da je ta koalicija o kojoj ste govorili, koalicija koja nije ostavila u životu DS ili spasila, kako ste već rekli, to je nešto što je DS preuzela na sebe gradeći partnerstvo. Ja mislim da je sa svoje strane gradila korektno partnerstvo i nikada o tom periodu i svoji partnerima ne bi govorila na taj način.
Pravo na repliku, Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Socijalistička partija Srbije je prošla brojna iskušenja i izazove kao jedna od najstarijih partija na političkoj sceni Srbije, katarze i mnogo štošta drugo i ostala je na svojim nogama i danas je tu gde jeste za razliku od DS koja je tamo gde jeste. Što se tiče našeg perioda, kakav je bio takav je bio, moram samo da vam skrenem pažnju na jednu činjenicu koju vi ne možete da dovedete u sumnju. Socijalistička partija Srbije 2008. godine je imala pravo izbora i u tom izboru se opredelila da spasi vas. To je učinila nažalost. Nažalost, danas kad se posmatra iz ovog ugla, sa aspekta pozicije u kojoj se nalazi SPS svesna da je pogrešila, ali isto tako je svesna da u vlasti opstaje tamo gde joj je mesto i gde će evropski put zahvaljujući i doprinosu SPS biti brži. Hvala. (Goran Ćirić, s mesta: Replika.)
Nemate više pravo na repliku, gospodine Ćiriću. Reč ima ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Gospodin Milojičić je pokušao da, u želji da bude simpatičan, mene okarakteriše kao nečijeg ljubimca. Gospodine Milojičiću, koliko vidim, vi ste ovde ljubimac. Dobili ste lekciju iz geografije, dobili ste lekciju iz biologije, tako da vidim da ste vi ovde ljubimac. Sa svih strana vas mnogo vole i uvažavaju i obučavaju. Sad šalu na stranu, moram da kažem da zaista kolega Milojičić je, po mom mišljenju, na jedan vrlo nekorektan način pokušao da politički boji neke moje diskusije koje su bile pre svega odgovori na pitanje ili komentare narodnih poslanika koji su pokušali na jedan način da kao teret ovoj Vladi spočitaju 105 miliona evra koji se vraćaju kroz Zakon o javnom dugu. Bez bilo kakve politizacije, bez bilo kakvog karakterisanja prethodnih vlada sam bio u obavezi i zbog ovog doma i zbog Vlade u kojoj sedim i zbog javnosti da navedem tačan period u kome je nastao dug. Time nisam rekao da je neka vlada bila katastrofalna, niti da je katastrofalno radila, ali nisam dao na Vladu u kojoj sedim sa stanovišta pravljenja duga u „Petrohemiji“, jer sam vrlo precizno naveo u kojim godinama je dug nastao i vrlo precizno naveo da u mandatu ove Vlade nije nastao ni dinar duga i da u mandatu ove Vlade ta ista „Petrohemija“ pod novim uslovima rada koji mi diktiramo, ostvaruje pozitivno poslovanje i „Ebida“ i dobit su zaista za respekt i to očekujem i od vas da prokomentarišete. Kad me terate da uđem u tu politiku kada govorim o „Petrohemiji“, ja bežim od politike kad je „Petrohemija“ u pitanju, jer je ovo suviše važno pitanje da bi ga mi politizirali i da bi ga gurali u dnevno-političku prašinu, jer, ponavljam, ovo je 300 miliona evra godišnje poslovanja od čega 250 miliona ide za izvoz i zaista je kapitalno važno za ekonomiju ove zemlje. Moram da kažem da, uz ogromno uvažavanje profesora Škundrića, on nije bio zadužen za „Petrohemiju“. „Petrohemija“ nije deo energetskog sektora, već je to jedna privredna delatnost, a ja se bavim „Petrohemijom“ zato što me po tom pitanju ovlastio predsednik Vlade da vodim pregovore sa NIS vezano za, ponavljam, otpis, kamata, konverziju dela potraživanja u kapital „Petrohemije“ i obezbeđivanje desetogodišnjeg ugovora po povoljnim uslovima i povoljnim okolnostima, tako da ako bi i ušao u to da bilo koga bojim da je za nešto odgovoran ili ne, profesor Škundrić to definitivno nije jer, ponavljam, nije bilo u njegovoj resornoj nadležnosti. Zaista, pokušavam da biram reči i da po ovako važnim pitanjima ne uđem na tu klackalicu političkih prepucavanja, ali ako napadate Vladu u kojoj sedim zbog tih 105 miliona, ja ću uvek i svaki put i sto puta i hiljadu puta da ponovim vrlo precizno u dinar ili evro u kom periodu je taj dug nastao i da ponovim da ova Vlada vodi odgovornu ekonomsku politiku kad je ova zemlja u pitanju i da vraćamo dugove koji su nastali i u prethodnom periodu i da je to naša obaveza zbog budućnosti i zbog naše dece. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Gospodine ministre, ni meni ni Demokratskoj stranci niko ne deli lekcije. Demokratska stranka već 27 godina ima jasan put, pravac, cilj. Možda je činila greške, ali ne postoji ni jedna odluka zbog koje bi trebalo DS da stidi. Ni zbog jedne odluke DS nas nisu bombardovali, nisu gubljeni životi, nije razarana naša zemlja. To je razlika između DS i drugih stranaka koje se ovde nalaze. Nije fer. Politički da li je profitabilno? Da, jeste. I, da, sve preuzima DS što je bilo loše od 2008. do 2012. godine na sebe, ni za šta SPS nije kriva, ali niste vi nas tada ni rehabilitovali, kao što je prethodni govornik rekao, niti spasili. Da vas podsetim, DS je tada dobila 39% na izborima, tako da nije imao ko šta da spašava DS. Možemo da govorimo politički i dalje, samo mislim da nije korektno. Demokratskoj stranci još jednom ponavljam, niko nikada za ovih 27 godina i niko neće ni u budućnosti deliti lekcije, jer DS je ili prva u vlasti i sav teret dobrih i loših poteza preuzima na sebe ili je prva, kao što je to danas, u opoziciji i ne pristaje nikada i nije pristajala da bude otirač za noge bilo kojem premijeru.
Reč ima ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Ja se vas nešto ne sećam iz tog vremena ozbiljne DS i ozbiljnih ljudi koji su u toj stranci sedeli, moram da vam kažem i moram da vam priznam. I moram da kažem kada ste već do te mere po malo i drski prema meni, a nisam ušao u političku arenu s vama ovde, već govorim o „Petrohemiji“… (Radoslav Milojičić, s mesta: Niste vi, nego vaše kolege.) Znam, ali ste se meni obraćali. Kolega Milojičiću, malo se fokusirajte na to što radite. Moram da kažem da tih ozbiljnih ljudi ne vidim ni sada u DS, kada me terate na tu temu da pričam. Socijalistička partija Srbije zaista je ružno reći da je svojim odlukama izazvala bombardovanje. To je bio deo politike ove zemlje, jedna tužna epizoda u našoj istoriji i red je da o tome reč daju istoričari, a ne oni koji čak nisu bili ni deo političkog života kada su te odluke donošene. Mada moram da se prisetim i pojedinih epizoda iz tog tužnog perioda u kome su se neki po malo i radovali tom bombardovanju i možda ga po malo i prizivali, ali to je deo jedne politike i jednog vremena o kome sud daju pomalo birači, a treba pre svega da daje istorija, a ne vi i ja u našoj polemici koja je možda malo i emotivna u ovom trenutku. Moram da kažem da SPS se nikad nije krila iza DS, jer zaista vi niste bili kišobran pod koji SPS i ta ideja koju ona zastupa ikada mogla da stane, kao što se ne krijemo ni sada. Imamo svoj politički put, svoj politički život, svoju političku snagu koja je bila i mnogo velika, bila i vrlo skromna, ali to smo mi i borimo se za naše ideje i verujte mi da će ta ideja biti mnogo jača u vremenu koje dolazi od one koju vi zastupate.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, pravo na repliku. Izvolite.
Mislim da je, gospodine predsedavajući, evo, vama se obraćam, zaista neprimereno da nam se ministar na ovakav način obraća kao poslanicima i DS – delite lekcije i govorite o nedostojnim ljudima koje ne vidite ovde, koji sede u klupama poslaničkog kluba DS. Mislim da nikome nije u ovoj sali dozvoljeno da deli takvu vrstu kvalifikacija bilo kome u sali. Prema vama, i prema svim ministarkama, i ministrima i prema svim kolegama poslanicima se ponašamo uljudno i tako ćemo i dalje raditi. Niti ćemo u budućnosti bilo koga kvalifikovati na ovaj način na koji ste vi kvalifikovali ljude kao vi sada ovde. Ovo što ste sada izrekli o ljudima iz DS koji su u nekom trenutku prizivali bombardovanje 1999. godine, je uvreda preko koje ne možemo da pređemo. Morate da svedočite svojim ličnim životima, svako od nas. Evo, ja ću vam svedočiti svojim životom. Demokratska stranka je bila najhrabrija onda kada se devedesetih godina borila za mir i kada je govorila o miru. Tada je bilo najopasnije govoriti o miru, ali onda kada smo 1999. godine napadnuti, ja sam bio predsednik Gradskog odbora DS u Nišu, obukao sam uniformu i bio na raketnim jedinicama na Kosovu i Metohiji. Ja ne mogu da pređem preko ovakvih uvreda. Ovo je lična uvreda. Ja želim da se izvinite zbog toga. Ja mislim da je to red, jer niko, niko iz ove sale nikada nije mogao da priželjkuje, onako kako su mnogi bili optuživani, da svojoj deci stavljaju lokatore ispod jastuka, i to smo prolazili. Niko normalan to ne može da želi svom detetu, svojoj rodbini…
Privodite kraju, kolega
…svojoj braći i sestrama, svojim građanima u čitavoj Srbiji. I zaista je ovo neprimereno. Zahtevam izvinjenje, iskreno izvinjenje za ovo. Vi nikada od nas nećete doživeti ovakve stvari.
Pošto sam i ja u jednom delu prozvan, gospodine Ćiriću, kao predsedavajući, kao predsedavajući ću da vam odgovorim. Pustio sam ministra da to kaže, zato što ga je kolega Milojičić optuživao da je odgovoran za bombardovanje Srbije. Znači, ne možete da imate duple standarde. Ministar Aleksandar Antić ima reč. Izvolite.
Pre svega, ja pred ovim visokim domom moram da se možda složim da sam izašao iz okvira diskusije ministra, u odnosu na članove parlamenta i pre svega se narodnim poslanicima u tom delu izvinjavam. Gospodin Milojičić se lično meni obraćao. Nije se on obraćao SPS. Da se obraćao SPS, on bi polemisao sa kolegom Jovanovićem. On se obraćao ministru Antiću, sa vrlo teškim i vrlo specifičnim optužbama, na koje sam, izvinite, i kao političko biće morao da odgovorim. Vama, kolega Ćiriću, se lično izvinjavam, zato što izuzetno cenim i vas i znam da ste veliki patriota.
U skladu sa članom 112. određujem pauzu u trajanju od dva minuta, da se malo strasti smire. [[Posle pauze.]] Nastavljamo dalje sa radom. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Samo vas prvo molim da mi omogućite uslove za diskusiju.
Molim kolege da omoguće gospodinu Filipoviću da govori.
Ili ćemo da radimo kako je red, ili prosto ne treba da radimo. Mislim da Narodna skupština zaslužuje da se prema njoj svi zajedno ophodimo sa mnogo više poštovanja nego što to čine pojedine kolege poslanici. Ali, time što provode vreme van klupa i time što ćaskaju i smeškaju se jedni sa drugima, mogli bi za to vreme da nešto čuju, možda nešto i nauče. Na početku, želim da pozdravim ministre koji su danas sa nama, gospođu ministarku, da kažem da ću podržati sve zakone koji su ovde predloženi i da se naravno osvrnem na ono o čemu želim danas da diskutujem. To je taksa za javni medijski servis. To je sve ono što je danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije izrečeno na temu uređivanja uređivačke politike RTS, RTV, slobode medija, prisustvo u medijima i to kako pojedini vide medijsku sliku, medijsku scenu u Republici Srbiji. Kako neki koji su govorili o medijima vide medije i javni servis, pokazuju upravo oni koji su danas i kritikovali time što ono što govorimo ne žele ni da slušaju. Ali, čuće građani Srbije u odloženom prenosu, tj. snimku. Neki su rekli danas, postavljaju pitanje - šta će nam uopšte taksa za javni medijski servis? Pa, kada se tako pitanje postavlja i ako težimo da budemo jedno normalno, civilizovano, evropsko razvijeno društvo, onda moramo da težimo i onim vrednostima, onim stvarima kojima se služe ta razvijena evropska društva. Recimo, u Velikoj Britaniji pretplata je osnovni izvor finansiranja BBC-a, pretplatom se godišnje, u Velikoj Britaniji prikupi nešto više od 1,2 milijarde funti, što čini oko 70% budžeta BBC-a. U Nemačkoj takođe postoji pretplata koju građani plaćaju za javni medijski servis. U Francuskoj takođe je pretplata glavni izvor finansiranja javnog medijskog servisa. Možemo da idemo i na region u kome se nalazi naša država. U Albaniji se, recimo, taksa na posedovanje TV-a i radio prijemnika naplaćuje od 1998. godine na ovamo, u Hrvatskoj smo čuli danas, u Sloveniji, Makedoniji, Bosni, Crnoj Gori, svuda. Dakle, ako je to nešto što je praksa u 90%, slobodno mogu da kažem, država u Evropi, ne vidim zašto onda Srbija treba da bude izuzetak. Ako hoćemo da imamo medije koji nam nešto nude, ako hoćemo da imamo javni servis sa edukativnim programom, serijama, filmovima, to nešto košta, to neko mora da plati. Činjenica je da RTS sam kompletan novac ne može da prikupi. Zato moramo mi kao građani da pomognemo, i to je simbolična svota od 150 dinara na mesečnom nivou, da pomognemo našem javnom medijskom servisu. Govorili su neki da nisu ni prisutni u javnom medijskom servisu, da ih nema nigde. Znate šta, kada bi se ti i takvi pojavili malo češće u javnom medijskom servisu, u emisijama, ne samo u Skupštini, verujem da onda ne bi ni imali dovoljno procenata da se nađu u Skupštini Srbije. Tako da je i dobro što građani nemaju priliku, kako to oni kažu, a mislim da imaju priliku da se pojavljuju u emisijama, imaju priliku da u direktnim prenosima sednica Skupštine građani čuju, vide šta je politika, šta su ideje, šta su programi i na taj način možda najbolje ocene ko kako radi. Upravo kroz to što građani imaju priliku da vide direktne prenose Skupštine Srbije, gde se i obrazlažu zakoni, da čujemo neke druge ideje i predloge, ljudi su zato i izašli na izbore, dali natpolovičnu podršku, preko 50% podršku listu koju je predvodio i predvodi premijer Srbije Aleksandar Vučić. Tu su stvari apsolutno jasno. Tu nema nikakve dileme. Kada je u pitanju ekonomija, vratiću se ponovo na javni medijski servis, i kako tu ništa ne valja, kada danas govorimo o finansijskim zakonima, i kako ništa nije urađeno u prethodne četiri godine, urađeno je mnogo toga. Neki su rekli da oni nisu fizički nikoga ubijali za vreme svoje vlasti. Moguće da nije bilo takvih dešavanja, ali su zato ekonomski sahranili Srbiju, zato su ekonomski uništili našu državu, zato su razorili naša preduzeća, zato su zadužili javna preduzeća, zato su zadužili Srbiju do guše. Toliko o tim ekonomskim stručnjacima. Šta je uradila SNS i Vlada Republike Srbije na čelu sa Aleksandrom Vučićem do kraja 2016. godine? Recimo, nezaposlenost 2012. godine, prema zvaničnim statistikama bila je preko 26%, možda i veća. Krajem 2016. godine, prema zvaničnim statistikama kojima raspolaže Republika Srbija, a valjda verujemo zvaničnim institucijama svoje države, ako smo stranke koje se bore i zalažu za to da imamo institucije koje su nezavisne, odgovorne prema građanima, nezaposlenost je danas u Republici Srbiji 16%, a cilj ove Vlade, kao što smo čuli kada je formirana, je da nezaposlenost padne ispod 10'% na kraju mandata Vlade koju vodi Aleksandar Vučić. Dalje, rast 2012. godine je bio negativan, minus 3,6. Danas je rast 2,8%, a možda će biti i 3% na kraju ove godine. Očekujemo da od sledeće godine rast ide preko 3%, pa i do 4%. Možemo da govorimo i o zapošljavanju. Fabrike od 2014. do 2016. godine, u Srbiji je otvoreno preko 40 novih fabrika, privatnih fabrika, privatnih radnih mesta, gde rade građani Republike Srbije. Oni koji su ostajali bez posla od 2000. godine do 2012. godine, naravno, toga je bilo i pre. Možemo da govorimo i o najnovijim pozitivnim rezultatima ove Vlade. To je ono što se odnosi na Vojsku Srbije koja se modernizuje, koja je dobila šest novih aviona, koja uvodi novo moderno, savremeno naoružanje, kako bi mogla da ima sigurno nebo, kako bi mogla da osigura budućnost …
Gospodine Filipoviću, hajdemo malo o temi.
Naravno, sve je to tema, tiče se finansija. Putevi. Više puteva se sada gradi nego ikada u istoriji Srbije. Kako SNS, kako su neki rekli, drži medije pod kontrolom i kako drži javni medijski servis pod kontrolom, to se vidi i tokom izbornih kampanja, i to se vidi svakog dana kada najmanje imate onih vesti ili ključnih vesti gde izlaze i govore predstavnici SNS, a pogotovo premijer Vlade Republike Srbije Aleksandar Vučić. Naravno, žale se neki da nema zakona o poreklu imovine. To sam ostavio namerno za kraj. Jedva čekam da taj zakon dođe zato što ćemo onda da znamo gde je taj novac koji je nestajao kroz privatizacije, kroz pljačku, kroz otimačinu od 2000. godine do danas, do 2012. godine. Gde su te pare? Za neke je bolje da taj zakon ne prizivaju zato što će onda, verujem, ostati bez mnogo toga čime se danas diče, sa skupocenim automobilima, vilama, kućama itd, koje drže u svojim posedima. Nemojte da prizivate ni zakon o poreklu imovine. Nemojte da trčite na javni medijski servis. Što više vi jurite u medije, to vas je sve manje. Bolje se sakrijte negde u mišiju rupu da građani ne vide i da vas ne gledaju više. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Nema više vremena poslanička grupa. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici ministarstva, ja mogu da imam delimično razumevanje, s obzirom na obiman i iscrpan dnevni red, da je teško kontrolisati kada neki govornik izađe malo iz okvira onoga što je predmet rasprave, odnosno dnevnog reda. Jedan od prethodnih govornika, a da ne bude zabune, mislim na prethodnog govornika koji se prepoznao u Orlićevoj anegdoti oko guštera i gliste, je prevršio svaku meru danas. Očigledno je da je on, taj prethodni govornik, ovu sednicu današnju doživeo kao sredstvo da po ko zna koji put još jednom iznese neku lažnu optužbu, opet nešto slaže na račun Vlade Republike Srbije, na račun SNS, naravno, iznese i po neku uvredu, ali na to smo već navikli, oguglali smo, pa mu nećemo naročito zameriti. Mislim da je taj govornik poslednja osoba u Skupštini koja ima pravo, moralno i svako drugo, da bilo šta spočitava ovoj Vladi i SNS. Mislim da je apsolutno poslednja osoba. Zašto to mislim? Zato što je u periodu dok je upravljao svojom opštinom, a u pitanju je Smederevska Palanka, napravio dug od tri milijarde dinara. Meni je drago što je gospođa Brnabić danas sa nama, jer upravo je ona bila pre nekoliko dana u Smederevskoj Palanci i saopštila frapantne podatke. Dakle, ja ću pročitati jedan medijski izveštaj – Smederevska Palanka i Prokuplje kao da su u stečaju, tako glasi naslov. Smederevska Palanka sa oko 50.000 žitelja imala je 820 opštinara, a zaduženi su tri milijarde dinara, što je nasleđeno stanje koje se sada sanira, koje ćemo, nadam se, uspeti da saniramo posle njegove vlasti. Imaju 19 javnih komunalnih preduzeća i svi su u blokadi. Škole, bolnice, apotekarske ustanove, sve je u blokadi. Dakle, paralisan grad, blokiran grad, grad u stečaju, grad u bankrotu. Kada im jedno javno komunalno preduzeće bankrotira, oni otvore drugo i tako su stigli do broja 19. Tome se mora stati na put, ističe ministarka koja je danas sa nama, dakle, gospođa Brnabić. Ja bih još naveo jednu rečenicu, ista prilika je bila kada je kao ministar posetila tu opštinu, jako teška finansijska situacija u Smederevskoj Palanci. Prvo što mora da se pripremi je plan konsolidacije. Sledi ozbiljna i hitna racionalizacija, reprogram dugova i rad na povećanju prihoda opštine. Pomoć Vlade Srbije je moguća, ali tek nakon priprema plana sanacije na kom ćemo zajedno raditi sa opštinom, a ja ću dodati sa novom opštinskom upravom. Ono što smo uspeli od prethodnog govornika da nasledimo jesu ogromni dugovi, to je bankrot, to je rupa bez dna. Tri milijarde dinara, dakle. Navešću jedan primer kako su bez sprovedenog postupka javne nabavke preuzeli obaveze i platili usluge bez ikakvog pisanog ugovora u iznosu od 24 miliona, više od 24 miliona dinara. Dakle, zamislite situaciju da je opština za neki posao, za izvođenje nekih radova, bez ikakvog ugovora, bez tendera dodelili posao nekoj firmi, samo ne znam kako, verovatno usmeno, jer ne postoji nikakav pisani trag, bez ugovora, preko 24 miliona dinara. To je očigledan, to je eklatantan primer kako su stvari funkcionisale za vreme vođenja Smederevske Palanke kod prethodnog govornika i on danas pokušava da ospori rezultate Vlade. Ovde smo čuli razne pokušaje da se prikaže neka krivica za neko stanje u nečemu. Pričamo o javnim finansijama, pa nikada bolje stanje u javnim finansijama nije bilo. Nikada čistije stanje javnih finansija nismo imali, nego u poslednje vreme. Hoćemo li da pričamo o zaposlenosti? Nikada manja stopa i manji procenat nezaposlenosti nije bio, između 15% i 16% je stanje nezaposlenosti u Srbiji, a bilo je, koliko, 26%. Hoćemo da pričamo o porezu? Rekordna je naplata poreza, rekordna. Nikada ovakva naplata poreza nije bila u poslednje vreme. Pričamo o investicijama? Pa, samo u ovoj godini je preko 1,4 milijarde evra direktnih stranih investicija. Samo u ovoj godini. I to su fakti, to su činjenice. Znam da to boli i prethodnog govornika i još neke prisutne, ali to su činjenice i to su rezultati ove Vlade koje ne možete da osporite. Apsolutno nemate nijedan argument za to. I ono što je očigledno, gospodine predsedavajući, ako ste pažljivo pratili njegovu diskusiju, jedna jedina zamerka koja je danas izrečena ovde, a to je obiman dnevni red, a to što smo spojili 27 tačaka dnevnog reda, dakle, to je jedina zamerka koju je on spočitao danas ovde. A oni su u njihovo vreme, nadovezaću se na ono što je gospođa Tomić danas rekla, dakle, samo u maju 2010. godine, na jednoj sednici objedinili 94 tačke i na radost prethodnog govornika jedna od tih 94 tačke bila je Predlog zakona o pivu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ivana Stojiljković.
Zahvaljujem predsedavajući, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo poslanici. Danas je veoma važan set finansijskih zakona pred nama i zamolila bih kolegu, prosto da nastavim. Danas pred nama je veoma važan set finansijskih zakona i kolege, i pre mene su mnogo o tome govorili, pre svega zato što su doneta i predložena su veoma dobra rešenja za sve građane Srbije, posebno za osetljive kategorije našeg društva, kao što smo čuli za decu, za majke sa decom, zatim za osobe sa invaliditetom, gde se kroz carinski zakon povećava obim zaštite i pomoći, smanjuju se poreske olakšice za ogrev, i o tome ćemo verovatno još mnogo toga čuti i od govornika koji će posle mene govoriti. Osvrnula bih se na dva Predloga zakona koji su po mom mišljenju onako neopravdano danas zapostavljeni. Naime, radi se o Predlozima zakona, odnosno Sporazumu i Ugovoru o zajmu za nastavak izgradnje delova Koridora 10 i Koridora 11. Žao mi je što se danas jako malo o tome govorilo, iako svi znamo da su ovi koridori, odnosno delovi autoputeva koji prolaze kroz našu zemlju, koji su delovi ovih koridora, pokretači našeg ekonomskog razvoja, pokretači razvoja naše privrede, socijalnog razvoja i svega onoga što mi očekujemo da bude dobro u našoj zemlji. Žao mi je što se danas ova dva zakona od strane pojedinih opozicionih poslanika govorilo u smislu da su to vrlo neopravdana zaduživanja naše zemlje. U neku ruku smatram da jeste stvarno šteta što mi danas moramo o tome ponovo da razgovaramo i što moramo da pozajmljujemo ovaj novac, ali oni koji su imali šansu da grade ove koridore, i koji su imali šansu da sav onaj ogroman novac koji su dobili od privatizacija ulažu u ovakve infrastrukturne projekte, oni su ulagali u redovne troškove, krpljenje rupa i danas govore zašto nisu završeni ovi koridori. Upravo otkako je ova Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem preuzela ove poslove ovi koridori se završavaju i mi ćemo konačno imati panevropski koridor kroz našu zemlju, imaćemo izgradnju autoputeva i bićemo povezani i unutar naše Srbije i sa svetom. Da podsetim o čemu se radi. Dakle, imamo sporazum Međunarodne banke za obnovu i razvoj sa našom Republikom Srbijom, koja je odobrila dve vrste kredita. Dakle jedno je investicioni kredit to je ovaj za obnovu, odnosno za nastavak izgradnje Koridora 10, odnosno dela autoputa u iznosu od 35 miliona evra, a drugi je programski zajam, vrlo važan, koji predstavlja podršku našem budžetu i gde će se kroz ovaj zajam obezbediti novac koji će pomoći za stvaranje dobra jedne poslovne investicije gde je cilj da mi razvijemo privatni sektor, da rasteretimo državne institucije i da oni budu nosioci zaposlenja. Ono što je jako bitno napomenuti, jeste da smo mi od šefa Svetske banke dobili sve pohvale za to kako napreduje naša zemlja, pa da ne zaboravimo da smo se ove godine našli na vrlo visokom, za nas neočekivanom, 47 mestu, a da je šef Svetske banke predvideo da se mi za dve, tri godine sigurno nalazimo među prvih 20 zemalja, što je zaista u ovom trenutku neverovatno, ali verujemo da će biti ostvarljivo ovakvim radom, marljivošću i ovakvim rezultatima do sada. To je vrlo bitno pomenuti da znaju građani šta znači. Onog trenutka kada se popnemo što više na ovoj lestvici, kad budemo među prvih 20 zemalja na Svetskoj duing biznis listi to će značiti da ćemo biti mnogo privlačniji za investitore, da ćemo biti mnogo privlačniji za trgovinu, za tranzit, za turizam, i za sve ono što nosi razvoj jedne zemlje. Dakle, ovaj sporazum o zajmu je potpisan još 2009. godine i potpisali su oni što su danas govorili zašto pozajmljujete novac, i naravno nije građen Koridor, nije se koristio novac kako treba, tako da 2016. godine se pokazalo da je povučeno, da je znači ostvareno iskorišćeno zajma oko 82%. Činjenica je da postoje odlaganja i da su postojali problemi. Oni su se uglavnom manifestovali do 2012. godine, priznajem bilo je tu i nekih razloga koje nije mogao da kontroliše čovek, kao što su vremenski uslovi, kao što su geomorfološke karakteristike tog terena, pa se mora ujedno menjati trasa, ali u svakom slučaju najviše je bilo ljudskog nemara, neažurnosti, otvaranja raznoraznih preduzeća, javni,h prebacivanja loptica sa jedne na drugu odgovornosti tako da mi danas bilo kamo sreće da možemo da pričamo da je završen Koridor 10 i da ne mora Srbija da uzima i ovaj zajam od 35 miliona, ali uzima ga upravo zato što su stručnjaci rekli da neko nije dobro predvideo koliko će novca trebati, koliko bi novca trebalo za izgradnju ovog Koridora tako da je ovih 35 miliona neophodno. Ono što je jako bitno, jeste da se ovaj novac jako transparentno troši, da ovaj novac ne može da povlači se odjednom, kao što je rekao opozicioni poslanik, pa da neko potroši tek tako da se ne zna gde je otišao novac, a da posle neko drugi vraća. To nije takva vrsta zajma. Znači, ovde Svetska banka, odnosno Međunarodna banka za obnovu i razvoj traži da Srbija dostavi tačne uslove, da daje redovno izveštaje, znači kako bi se sprečila korupcija, to podrazumeva redovne i projekte, projektne izveštaje i finansijske izveštaje, i naravno redovnu reviziju, tako da je korupcija smanjena na najminimalniju moguću meru. Ono što nama ovaj Koridor će obezbediti jeste da se nađemo u centru Tranevropskog koridora, koji povezuje sedam zemalja od Austrije do Grčke i ono što je jako važno jeste da Srbija, koja je dugo godina obilažena, a to vrlo često volim da napomenem, kada se jednom trasira put, pa makar on bio i duži, nekako ljudi inercijom idu preko tog puta. Dugo će biti potrebno da se naviknu svi iz regiona da prolaze preko Srbije, a upravo je Koridor 10 ono što će dovesti do toga. Prema proračunima oko stotine miliona evra će ostajati samo od putarina i onoga što će kroz tranzit ostavljati stranci u našoj zemlji, što će povećati naravno i poboljšati i turizam. Rekla bih nešto kratko i o ovom drugom ugovoru. Radi se o zajmu za nastavak, odnosno za izgradnju deonice puta Surčin-Obrenovac, koji upravo pripada ta deonica, kompletnom putu, od autoputa od Beograda do Preljine. Mi smo svedoci da ovaj deo koji je nedavno otvoren od LJiga do Preljine jako dobro zaživeo. Svedok sam i neko sam ko ga svakodnevno koristi. Znači, koliko znači tih 40 kilometara i posebno moram da kažem da smo se svi koji prolazimo tim putem složili da postanemo njegovog značaja svesni, i sigurnosti, i bezbednosti, i rasterećenosti puta, onog trenutka kada se isključimo sa njega na magistralni put, tek onda vidimo koliko ustvari, prosto vam se čini na autoputu da je prazan, a kada se isključite na magistralni put shvatite koliki je njegov značaj. Svi se radujemo da ovaj deo autoputa bude uskoro stavljen u punu funkciju, dakle od Beograda pa sve do Preljine. Želim da dam podršku svim ovim zajmovima, i sigurna sam da se sve moje kolege iz SNS-a slažu sa tim. Pre svega, zato što su svi autoputevi u našoj zemlji, profitabilni, predstavljaju profitabilnu granu privrede i ne samo autoputevi, nego sve saobraćajnice. Tako da su ovi zajmovi opravdani i puna podrška za sve zakone, a posebno za ove zakone u Danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ana Stevanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvažene kolege narodni poslanici i građani Srbije, ja ću svoje izlaganje posvetiti isključivo kandidatima za članove Regulatornog tela za elektronske medije. Prema Zakonu o elektronskim medijima i prema Statutu ovog navodno nezavisnog tela, stoji da kandidati u ovom regulatornom telu moraju da budu nezavisni i to moraju da budu ljudi poznati u medijskim strukama. Mi ovaj put od četvorice kandidata treba da odaberemo dvoje. Preciznim uvidom u njihove biografije možemo da vidimo da trojica od četvorice ne ispunjavaju te kriterijume, da to nisu stručnjaci koji su prepoznati u medijima, nit su to ljudi koji su se ikada bavili medijima. Ne bih ovde imenovala neke, pošto mislim da to prosto sada nije u redu, ali ću pitati sve vas javno, a i građane Srbije, da se zapitamo svi kakve veze ima čovek koji je nekada bio direktor gradskog saobraćajnog preduzeća sa medijima? Prilikom razgovora koji smo mi obavili sa kandidatima, videli smo da se nijedan od kandidata nikad nije bavio medijima na način na koji to propisuje ovo regulatorno telo. Ono što je posebno opasno i što je siguran uvod u četiri godine apsolutnog medijskog mraka, jeste potencijalni odabir, a ja verujem da će se, nažalost, ovaj čovek i odabrati, potencijalno biranje Gorana Petrovića, koji je aktuelni zamenik predsednika Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Zbog čega tvrdim da nam sledi četiri godine mraka u slučaju da ovaj čovek bude izabran, a nažalost verujem da hoće biti izabran? On je, naime, u ovom telu od 2011. godine, i od tada je bio u mogućnosti da spreči potpuno medijsko crnilo koje vlada u našim medijima od 2012. godine. On to nije učinio. Zapravo, mi od 2012. godine imamo nezapamćenu zloupotrebu medija u političke svrhe. Imamo upliv najprimitivnijeg, najprizemnijeg i pogubnog medijskog sadržaja, koji i te kako utiče na sve građane naše zemlje. Da bismo dokazali da ovo telo nije nezavisno, kao ni članovi ovog regulatornog tela, morala bih da pomenem i ilustrovaću to samo jednim primerom. Naime, Regulatorno telo za elektronske medije je bilo u obavezi, prema svom statutu, koji zapravo i nije njihov statut, već koristi Statut Republičke radiodifuzne agencije, koja je ukinuta pre dve godine, tako da ovo telo još uvek nema statut po kome posluje, ali prema Zakonu o elektronskim medijima REM je bio u obavezi da vrši nadzor i kontrolu nad radom pružalaca medijskih usluga tokom medijske kampanje. Naravno, poštujući medijske zakone i poštujući medijsku etiku. Zbog čega je to bitno? Kako bismo videli koji politički akteri u kom procentu su bili zastupljeni u informativnim emisijama svih televizija. Oni su bili dužni da objave taj izveštaj, kako bismo videli da nije bilo zloupotrebe aktuelnih političkih funkcija, da vidimo koje stranke su bile najzastupljenije i ko je zloupotrebljavao svoju trenutnu političku funkciju tokom predizborne kampanje. Sada je mesec decembar, izbori su bili 24. aprila, a mi još uvek taj izveštaj nemamo. Taj izveštaj je potreban kako bismo videli da je tokom predizborne kampanje bilo flagrantnog kršenja svih mogućih zakona medijskih i svih mogućih pravila izveštavanja. Kada sam na Odboru za kulturu pitala kandidata Gorana Petrovića šta se dešava sa tim izveštajem, on je pokušao da obmane i mene i ostale članove odbora, rekavši da je REM predao izveštaj o oglašavanju tokom predizborne kampanje. Izveštaj o oglašavanju tokom predizborne kampanje nije isto što i izveštaj o nadzoru emitera. Tako da, pitala sam ga takođe šta se radi sa izveštajem? Mi imamo pouzdane informacije da je taj izveštaj gotov. On je tvrdio da oni zapravo nisu u obavezi da taj izveštaj dostave. U tom slučaju, Goran Petrović, kao aktuelni zamenik predsednika Saveta regulatora, ili je pogazio statut Regulatornog tela, odnosno Republičke radiodifuzne agencije, imajući u vidu da njegov statut koriste, ili se oglušio o statut s obzirom da je njihov rad javan, ili je pogazio Zakon o elektronskim medijima koji njima nalaže kontrolu nad radom emitera. Ono što je takođe tragična stvar u vezi sa REM-om, da ne mislite da se samo bavim njihovim političim radom, odnosno neradom, moram da pomenem da su oni bili dužni da zaštite maloletnike od svakog pogubnog medijskog sadržaja koje se, prema Zakonu o elektronskim medijima, odnosi na svaki sadržaj koji može da ugrozi moralni, duhovni ili fizički maloletnika. Naime, oni do 2013. godine nisu objavili izveštaj gde bismo mi videli poguban uticaj medija nad decom. Vezano za taj izveštaj, vratila bih se samo još jedanput na izveštaj o radu emitera, da prvi put od 2003. godine ove godine taj izveštaj nije bio objavljen. S toga, vratimo se na suštinu, REM je duboko kontrolisano telo. Mi nemamo nezavisno telo koje treba da kontroliše medije. U situaciji kada nam se približavaju izbori naredne godine, ta situacija je vrlo pogubna i strahovito opasna. Tako da, predlažem kolegama narodnim poslanicima da se uzdržimo od glasanja ili glasamo proti za predložene kandidate. Jer, u slučaju da ih odaberemo, mi imamo siguran medijski mrak, imamo sigurnu kontrolu medija, a REM je upravo telo zahvaljujući kome se aktuelna vlast i dalje održava na vlasti, zato što omogućavaju maksimalnu zloupotrebu političke i finansijske kontrole medija. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Antiću, pošto sam bio uskraćen za pravo da vam odgovorim prethodni put kada ste govorili o mom izlaganju, iskoristiću sada priliku. Vi komunisti ste uvek imali onu krilaticu – statistika naša dika, što poželiš, ona slika. Vi ste pričali o ceni struje, pa ste kao primer koliko je u stvari nama dobro u Srbiji, koliko je niska cena, rekli kako je u Danskoj 30 centi. Ni to nije tačno, kod njih je 29 centi, ali je drugi problem. Problem je što je njihova prosečna plata 5000 evra. I u Srbiji kada bi građani imali prosečnu platu od 5000 evra, pa oni bi trčali da plate jedan kilovat struje 29 centi. Čudi me da niste pomenuli Norvešku, tamo je nešto jeftinija struja, ali je tamo prosečna plata preko 6000 evra, oko 6300 evra. Prema tome, nemojte da babe i žabe mešate. Ako već nešto poredite, onda poredite prave stvari. Drugo, metodologija obračuna cena struje. U Danskoj nisu čuli za ono što vi nazivate angažovanom snagom. Zaista, vi u Danskoj da pokušate nekome da objasnite šta je angažovana snaga, ne bi znao. Još jedna stvar, u Danskoj ne kažnjavaju one koji potroše više struje, pa da kažu – ako potrošite preko 700 kilovata ili 1000 kilovata, onda će vam kilovat biti tri puta skuplji. Struja je roba kao i svaka druga i zaista ta ekonomska logika da se kažnjava onaj ko troši više, mislim da je zaista neki ostatak kog se moramo što pre rešiti. Ali, da se vratim zakonima kojih ima zaista dosta. Još jedna stvar, da to ne bih zaboravio, pošto ste vi zastupnik RTS-a, pa ste pričali o tome kako oni imaju sate i sate programa, dane i mesece, znate, najbolje građani Srbije znaju kakav je i koliko je loš program RTS-a. Ako pričamo o kulturnom i obrazovnom programu, vi se setite emisija koje su bile na programima RTS-a kada smo odrastali vi i ja, i uporedite sa onim što ima danas, odnosno što nema danas. Možda jeste „Bolji život“ dobra serija, lepa serija, i „Kamiondžije“ su lepa serija, ali to ne znači da doveka treba da gledamo te serije. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o tržištu kapitala, vi radite izmene zakona koji je stupio na snagu 7. januara 2016. godine. To na najbolji mogući način govori koliko ste stručni i govori koliko ste vi u stanju, odnosno koliko niste u stanju ništa da previdite. Zašto ovaj zakon po hitnom postupku? Koje su to okolnosti koje niste mogli da predvidite? Naravno, tih okolnosti nema, to je samo floskula koju upotrebljavate, ubacite hitan postupak i idemo dalje. Zakon o izmeni i dopuni Zakona o javnoj svojini, i to je još jedno odlaganje roka koji je istekao. Ja ću vas podsetiti da je ovaj zakon stupio na snagu 2011. godine i da je rok za prijavu bio pet godina. U startu širok rok, možda i preširok. Mislim da je i to jedan od razloga zbog koga ništa nije urađeno. Kažu – pet godina, oho, predugačak rok, radiće to neko drugi. Da ste stavili rok od godinu ili dve, pa ga eventualno produžili još godinu ili dve, ovaj bi posao verovatno bio završen. Pitanje je zašto mislite da će za godinu dana oni koji nisu uspeli za pet godina da urade taj posao, zašto će uspeti za narednu godinu? Većinom su kadrovi SNS-a na čelu tih lokalnih samouprava. Oni kažu hoće više novca, treba im više novca, a očigledno nisu u stanju da brinu ni o onome što im je dato. I još jedno pitanje koje pokazuje neozbiljnost i nesposobnost u prvom redu Vlade Republike Srbije. Rok koji vi produžavate je istekao. Istekao je 6. oktobra 2016. godine. Kako se u pravu produžava rok koji je istekao? Vi ste ovo morali da stavite na dnevni red Skupštine pre tri meseca, pa produžiti i tad. Vi sada radite nešto što je retroaktivno, ali zaista ni to naravno nije nikakav problem. I, evo, pošto vidim da me gospođa Brnabić pažljivo sluša osim na trenutke, mislim da bi ovo bio dobar trenutak da napravimo jedan mali eksperiment sa vašim poštenjem, da vidimo da li se vi slažete i da li ćete vi, vi ste pravnik, jer tako? Niste? Ekonomista? Nije ni bitno, valjda ste čovek koji ima zdrav razum. Da li ćete vi stati iza hitnog postupka ovoga zakona? Ako je rok počeo da teče 2011. godine, istekao 6. oktobra 2016. godine da li je to okolnost koja nije mogla da se previdi? Jel vas to iznenadilo? Budite pošteni i recite ne, ili ne budite, terajte i vi kao i vladajuća većina ni to nas ne bi iznenadilo. Onda kaže, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, takođe, verovali ili ne, po hitnom postupku. Ovde kažete da usklađujete sa direktivom Saveta EU od 21. juna 2011. godine. Direktiva je doneta pre pet i po godina i to je takođe nepredviđena okolnost. Mene zaista iznenađuje kako se bilo ko od vas Vlade vrati kući, ako vi apsolutno ništa niste u stanju da predvidite. Kako prelazite ulicu? Kako izbegavate automobile? Kako ne padnete niz stepenice? Kada je reč o državnoj upravi, ništa niste u stanju, a pričate da ste najbolja Vlada na svetu i opet i tu usklađujete sa EU, pa kažete da mora biti akciza 90 evra na 1.000 komada cigareta, odnosno 1,8 evra po paklici cigareta. Ali, opet dolazimo u problem što je Srbija daleko od evropskog standarda, zaista daleko. Ne može biti ista akciza. Ne može, jer ako je prihod u EU, 10 ili 15 puta veći, a akciza ista onda je realno ta akciza pet ili 10, ili 15 puta veća u Srbiji. Ja jesam bivši pušač i protivnik pušenja, ali zaista nisam za ekonomski teror nad pušačima i ne može biti jedini način odvikavanja nacija od pušenja tako što ćete podizati akcizu. Ovde se zapravo radi o jednom cilju i vi to priznajete u razlozima za donošenje zakona, a to je zapravo punjenje budžeta i ništa drugo, a evo, samo vi recite, naravno, ali kada dokažete, naravno, vi iz vladajuće koalicije. To samo pokazuje vašu bahatost i osionost, što čak više i ne krijete koliko ste bahati i koliko ste osioni. Javite se lepo, imajte političke hrabrosti, pa umesto da dobacujete kao kukavice, vi se javite, pa recite onda to za govornicom. Onda kažete, razlozi za donošenje ovog zakona po hitnom postupku je to da se moraju obezbediti dodatni prihodi u budžetu Republike Srbije u 2017. godini i to povećanjem akciza na cigarete i stvaranjem, i ovim akcizama na kafu, E, sada vas pitam – šta je ovde ono što nije moglo da se predvidi i zašto vam očajnički trebaju novi prihodi ako nas ubeđujete da je budžet stabilan, ako nas ubeđujete da imate suficit? Dajte da vidimo gde je konačno taj suficit na šta ga trošite, zašto uzimate od penzionera, zašto uzimate od drugih ugroženih kategorija ukoliko je već stanje u državi i Republici Srbiji toliko dobro? Vi imate taj problem što je čas stanje idilično. Mi smo maločas od poslanika vladajuće koalicije čuli da stanje u javnim finansijama nikada nije bilo čistije, nikada nije bilo bolje. Jedino nikako da vidimo završni račun, toliko je čisto da nema završnog računa. I toliko je dobro da nikada Republika Srbija nije bila zaduženija nego što je danas. Juče je javni dug Srbije bio nešto preko 3.100 milijardi dinara, preko 3.100 milijardi. Evo, gospodin Krasić to prati svakodnevno. Ja pretpostavljam da i danas podignut ukupan iznos, a evo čućemo kasnije i za koliko. Onda dalje pričate, odnosno sledeći Predlog je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dodatu vrednost. Verovali ili ne i ovaj zakon je po hitnom postupku. Svi zakonski predlozi idu po hitnom postupku. Niste mogli ni ovo da predvidite da će biti potrebno. Nije tu potrebno predviđanje od pet godina ili tri godine ili dve ili godinu, 15 dana je bilo dovoljno za redovan postupak i vi niste bili u stanju da ovo što ste napisali 19. decembra napišete 10. decembra i da onda ide u redovnom postupku. I, kažete ne valja Narodna skupština, ne prolaze dovoljno brzo zakoni, problem što se loše živi u državi je opozicija. Ono o čemu se svakako najviše pričalo je ukidanje ovoga povraćaja PDV-a za kupovinu hrane i opreme za bebe. Ja znam da ćete vi odmah reći kako se sad predlaže drugo rešenje, kako ne treba da se bavi socijalnim davanjima Zakon o PDV-u i tako dalje, da ćete vi to rešiti na drugi način tako što će biti jednokratno davanje. Ali, postoji nešto drugo, a to je politička odgovornost. Vi ste svi gospodo, govorim i o vladajućim strankama i opoziciji, u tome je učestvovala i DS, 2012. godine pred parlamentarne izbore, ste svi, osim SRS obmanjivali građane Srbije da ćete ukinuti ne smanjiti, ne omogućiti refundaciju dela neplaćenog PDV-a nego da ćete ukinuti PDV za opremu i za hranu za bebe. Da li je tako bilo? Tako je bilo. Kako je bilo. Obmanjivali ste građane Srbije. Kad su prošli izbori onda ste rekli i potpisivali javnu peticiju, to je bilo danima u medijima, građani se toga sećaju. Kad su prošli izbori onda ste rekli – jeste, ali to nije moguće rešenje po zakonu, iako nije tačno da nije moguće, jer je moguće. Ono što je po mom mišljenju još bitniji tu argument, nemoguće je zloupotrebiti opremu za bebe. Nemoguće je zloupotrebiti hranu za bebe time što ćete vi Aptamil ili bilo koje drugo mleko za bebe veštačko osloboditi PDV-a. Kako to može da se zloupotrebi? Šta neko može da uradi tako što će kupiti, ne znam koliko toga. Ne može ništa. I, dužni ste nam i još jedna stvar, ako već pričate o izmenama ovog zakona. Mislim da ste dužni da nam saopštite kakvi su bili efekti zakona koji ste sprovodili prethodne četiri godine. Postojala je mogućnost refundacije PDV-a. Hajte, mi smo i tada kada je donošen taj zakon upozoravali, gospodine Arsiću vaše nije da me ometate, vaše je da upozorite ove druge koji me ometaju, i ja vas molim da ne pričate sa ministrima. Dakle, znaju ministri nema potrebe da ih vi edukujete. Znaju oni, verujte.
Ali vi ne znate, pa da vam pomognem.
Ja bih da govorim o temi ali mi smetate. Smetate i ministrima nego im je neprijatno da vam kažu. Evo, gledaju mene, značajno klimaju i sad kažu – jeste, nek zaćuti više. E, sad, dajte da vidimo kakvi su efekti primene zakona u protekle četiri godine. Hajte da vidimo koliko je ljudi, koliko je porodica ostvarilo pravo na refundaciju PDV-a u odnosu na broj rođenih bebe u Srbiji da vidimo koliki je iznos vraćenog PDV-a prosečno. Garantujem da je to daleko ispod onoga što ste obećali. I to još jedanputa pokazuje vašu neozbiljnost i pokazuje to da vi kada obećavate, kada idete na izbore računate na kratko pamćenje građana Srbije. Sledeći zakon je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Ponovo, iznenadiće vas verovatano, i ovaj zakon je po hitnom postupku. E, sad, dajte da vidimo šta je to što je u ovom zakonu bilo ono što niste mogli da predvidite. Poseban, da kažem, problem svih ovih zakona su potpuno besmislena obrazloženja koja vi pišete. Problem je i to što vi u materijalu pišete nama naziv većine ovih zakona na engleskom jeziku i što niste u stanju… Vi imate onaj podsetnik u kome piše šta gde treba da se stavi. Kad nečega nema, vi to morate izbaciti. Vi, umesto toga, u velikom broju zakona ostavljate taj podsetnik, sinopsis, nacrt, skicu, kako god želite, i onda time opterećujete Narodnu skupštinu. Šta predviđate ovim zakonom? Između ostalog, kažete zašto je donošenje zakona najbolji način za rešavanje problema. Kaže: „Uređivanjem ove materije zakonom daje se doprinos pravnoj sigurnosti i obezbeđuje transparentnost u vođenju poreske politike“. To sa ovim nema apsolutno nikakve veze. Pa onda nas podučavate i kažete – Zakon je opšti pravni akt koji se objavljuje. Zamislite, Zakon je opšti pravni akt koji se objavljuje? Rupu na saksiji ste otkrili. Svaka vam čast. Ovo ja mislim da do sada niko nije znao, za razliku, verovatno, od drugih zakona koji se ne objavljuje. I kaže – stvara jednaka prava i obaveze za sve subjekte koji se nađu u istoj poresko-pravnoj situaciji, čime se postiže transparentnost u primeni. Kakve to veze ima sa transparentnošću? Nego vas napala bolest, kao DOS-ov režim jedno vreme i za sve su koristili izraz „transparentno“, „transparentno“, „transparentno“, „providno“, „prozirno“. E, pa, vi ste providni i prozirni. Ima tu još jedna veća besmislica. Vi predloženim izmenama vršite promenu nadležnosti za rešavanje u drugom stepenu i kažete – time se nadležnost propisuje za drugostepeni organ u Ministarstvu finansija kao nezavisnom organu za rešavanje u drugom stepenu u poreskom postupku. Nezavisni organ u Ministarstvu finansija? Zamislite tu besmislicu? Hajde, molim vas, pošto ste vi stručnjaci, nađite u Ustavu gde postoji nezavisni organ u Ministarstvu finansija. Ne postoji. (Vjerica Radeta, s mesta: U sobi 3.) Evo, u sobi 3, kaže Vjerica. Ali, zaista, neke se stvari moraju izvrći ruglu, jer vi stalno hoćete da neko bude nezavisan. Vlada Republike Srbije, državna uprava Republike Srbije, sva ministarstva su napravljena i ona egzistiraju, postoje, temelje se na načelu subordinacije. Kakva crna nezavisnost? Zamislite, nezavisni? Od koga? Od predsednika Vlade, groma nebeskog? Od ministra? Od koga su oni nezavisni? Od koga su oni nezavisni? Da li i oni imaju nezavisnu uređivačku politiku, kao RTS, što kaže gospodin Antić? Naravno, razloga za hitan postupak, pravih razloga, nema ni ovde, kao što nema ni procene finansijskih sredstava koja su potrebna za sprovođenje ovog zakona. Moraću malo da ubrzam, jer nemamo mnogo vremena. Evo i tačka 11) „Petrohemija“. Preuzimate još jedan dug, još jedno zaduženje – 105 miliona evra ili 13 milijardi dinara. Podsetiću vas da je ono što uzimate na godišnjem nivou, pazite, na godišnjem nivou, penzionerima je 20 milijardi. Otimate i to kad otmete vi kažete – to je štednja, ali imate 13 milijardi za „Petrohemiju“. Šta je još veći problem? Problem je to što ste sami se hvalili kako sličnog postrojenja nema u krugu od hiljadu kilometara. Ako nema, kako ste uspeli da ga upropastite, svi vi zajedno koji ste godinama na vlasti i koji skačete iz stranke u stranku? Još jedna stvar, ko će odgovarati? Ukupan dug „Petrohemije“ je 256 miliona evra. Vi kažete da ste nešto otpisali. Niste mogli od stranih nekih poverilaca, mogli ste možda od javnih preduzeća, ali i to opet pada na teret građana Srbije. Sledeći zakon, Zakon o regulisanju javnog duga SRJ, i to je po hitnom postupku. Osnovni razlog za donošenje zakona je to što je Ustavni sud u novembru mesecu 2013. godine doneo odluku, pa morate po njoj da postupite i to što je Evropski sud za ljudska prava objavio odluku 16. jula 2014. godine i vi po hitnom postupku, posle više od dve godine, postupate po toj odluci Evropskog suda. Dakle, ovo nije okolnost koja je mogla da vas iznenadi. Ono što je još zanimljivije, čak ni ovde ne postoji procena finansijskih sredstava. Nema je. Vi kažete da će se obezbediti, odnosno ovde kažete da se smanjuju obaveze utvrđene osnovnim zakonom iz 2002. godine, a ne kažete procenu finansijskih sredstava potrebnu za sprovođenje zakona. To su dve različite stvari. Predlog zakona o regulisanju javnog duga po osnovu neisplaćene devizne štednje građana položena je kod banaka na teritoriji Republike Srbije, njihovim filijalama itd, ne mogu ni da čitam sve. Iako je potpuno jasno da će biti potrebna određena sredstva, nema procene iznosa finansijskih sredstava i, što je još zanimljivije, ovde vam nije bio dovoljan hitan postupak, ovde tražite da zakon ne stupi kako je to uobičajeno, u skladu sa Ustavom, osmog dana od dana objavljivanja, nego narednog dana. Da biste to, gospodo, uradili, moraju postojati naročito opravdani uslovi koji se posebno utvrđuju zakonom i ti naročito opravdani uslovi, to može biti viša sila, mogu biti interesi odbrane, bezbednost zemlje, a toga nema i niste u stanju da to navedete. Sledeći zakon je Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu za kredit za autoput Surčin-Obrenovac. Novo zaduženje. Da li je srećna država koja se zadužuje? Mi na svakoj sednici Narodne skupštine pet, šest, deset tačaka, ali na svakoj, novih zaduženja. Zaduženje od 200 miliona dolara, nepunih, fali nešto sitno. Dvesta miliona dolara je 23,7 milijardi dinara novih. Uz onih 13, to je 40. To je već dupli iznos onoga što ste uzeli penzionerima i to je cena koju plaćamo kako biste vi rekli da je vaša Vlada uspešna i kako gradite mnogo kilometara autoputa, a ne gradite vi, grade građani, građani čiji je ovo novac, jer će oni plaćati ove cehove ovoga što vi sada radite. Sledeći zakon je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu. Opet novo zaduženje od 35 miliona evra, 4,34 milijardi dinara i to ponovo kako bi vi bili uspešni, kako bi vi gradili. Lepo je graditi, ali treba nešto i vi da obezbediti. Ne može se sve iz zaduženja. Vi kažete – neophodno je. Jeste, ali kako je moguće da samo novac za penzije, i to zarađene penzije, za stečena prava koja se ne mogu uzurpirati, kako je moguće da jedino to ne mora u Srbiji, a sve drugo mora. Sledeći predlog je Sporazum o zajmu. Zaduženje 89,8 miliona evra. To je još 11 i kusur milijardi evra. Kada vidimo za ministarstvo Zorane Mihajlović koliko se zadužujemo da bi ona gradila autoputeve, onda još više mora svaki razuman posmatrač da se pita kako je moguće da Zorana Mihajlović ne prima platu, da se ona odrekla plate. Pa njoj je tih 88-90 hiljada koje bi primila kao ministar dovoljno za jedan ručak. Mi smo videli da je ručkove karticom ministarstva plaćala po hiljadu evra jedan ručak i to u Beogradu, a ne u NJujorku. Mi smo videli i to da je u robnim kućama ostavljala po nekoliko hiljada evra na jednom mestu.
Kolega Šaroviću…
Ovo je potpuno legitimno, gospodine Antiću.
Reč je o zaduženju za koridore, a ne o karticama.
Potpuno legitimno pitanje – zašto ministar koji obrće milijarde ne želi platu, a živi raskalašnim životom? To je pitanje za svakog normalnog građanina.
Pa vi to znate.
Kako je moguće da ministar… pa, znam, objavili su svi mediji, morali bi i vi znati. Kako je moguće da ministar ne živi od svoje plate? Od čega živi?
Gospodine Šaroviću, gospođa Mihajlović nije tu, pa joj postavite pitanje kad bude bila tu.
Gospodine Arsiću, nemojte mi trošiti vreme. Gospodine Arsiću, ne zanima me to. Idemo dalje. Sledeći predlog, Predlog autentičnog tumačenja odredaba člana Zakona o eksproprijaciji. Ovo što radite, to je autentično tumačenje radi sprečavanja zaštite prava građana Srbije. Kojih prava? Svojinskih prava. Vi ovde lepo kažete u obrazloženju, a svuda u svetu je svojina svetinja. Da ste dobili zahtev od Elektromreža Srbije, i EPS distribucija, da je protiv njih pokrenuto više sporova, protiv EPS-a u visini od 6 miliona evra, protiv Eelektromreža ne zna se ni koliko, i da su sudovi počeli da presuđuju u korist građana kojima je zbog dalekovoda uzurpirana imovina, njihova privatna imovina. I vi onda kažete kako to sprečiti - donećemo autentično tumačenje. Zar vi mislite da na taj način možete sprečiti pravdu? I da li je ovo pravna sigurnost, kada se na zahtev javnog preduzeća to radi? Ako ne budu naplatili građani svoju štetu koju trpe, a trpe štetu, putem Zakona o eksproprijaciji, naplatiće po opštim odredbama i načelima prava na naknadu štete. To je nešto što vi njima apsolutno ne možete da oduzmete. Još malo vremena imam. Sledeći zakon je opet autentično tumačenje odredbe Zakona o izvršenju i obezbeđenju koji već duže od pet godina, od kako je stupio na snagu. Međutim, ponovo umesto da vršite izmene i dopune zakona, vi praktično, ono što bi morao biti zakonodavni i zakonodavna funkcija, vi menjate autentičnim tumačenjem. Posle toga je razrešenje gospođe Violete Vukmirović sa funkcije javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Trsteniku. Ovo je tačka koja se nije mogla naći na dnevnom redu, jer nije predlog zakona i svakako ne može biti okolnost koja će dovesti do toga…
Privodite kraju, kolega Šaroviću.
Evo, završavam. Koja će dovesti do štete i do štetnih posledica po život i zdravlje ljudi. Zahvaljujem.
Reč ima prvo ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Vidim da se koleginica Brnabić spremila da odgovori na veći broj vaših primedbi. Ja ću samo na par. Prvo, možda ne znam toliko da predviđam, ali sam pet godina bio predsednik Skupštine grada, a gospodin Šarović šef opozicije tadašnji, pa je njega ponekad iz mog ugla lako predvideti. Tako da, imam, gospodine Šaroviću podatke Eurostata, statističke podatke o ceni električne energije za sve evropske države. Cena električne energije u Danskoj je 30,9 evrocenti, tako da nemojte me ispravljati molim vas, jer ne pričam napamet. Znači, u Danskoj 30,9. Kada sam govorio o cenama električne energije, ja, naravno, ne živim na nekoj drugoj planeti, živim u Srbiji, u Beogradu. Znam kakva je ovde situacija ekonomska i ja sam upravo rekao – ja neću da merim to u odnosu na Dansku gde je 30,9 ili Nemačku gde je 29,7, nego se držimo regiona. Upravo o tome sam pričao. Crna Gora 9,6, Makedonija 8,2, Albanija 8,2, BiH 8,3, Moldavija 9,6, a Srbija 6,4. Ponavljam, prosečna cena električne energije u Srbiji je najjeftinija u Evropi. Kada poređamo to u odnosu na region, gde su i plate otprilike u istom nivou, vidi se koliko je u Srbiji cena električne energije zaista povoljna za građane, uzimajući u obzir i njihovu platežnu mogućnost. Govorio sam o tome da mi o tome striktno vodimo računa. Ne možete isključivo da gledate koji je standard i koja je visina plate i cena struje zato što cena struje ima svoju proizvođačku cenu i mi o tome moramo voditi računa i ne smemo naše energetske kompanije da vodimo u pravcu debakla. Kada je u pitanju „Petrohemija“, moram ponovo da malo korigujem ovo o čemu je gospodin Šarović govorio. Dakle, dug „Petrohemije“ prema NIS-u je 254 miliona. Nastao je u periodu, rekao sam kom. Znači, ova Vlada nije napravila ni dinara duga. Kad govorimo o tom dugu, mi smo uspeli dobrim pregovorima o tih 254 miliona da svedemo na 105, na način što se gotovo 70 i nekoliko miliona evra kamata otpisuje, a ostatak razlika između 105, kamata, do 254 će se konvertovati u vlasništvo. I tih 105, ponavljam, mi preuzimamo javni dug, to ćemo otplaćivati u naredne četiri godine po modelu koji imate pred vama, znači, 20% ove godine i onda pet šestomesečnih rata po 16%, uz našu mogućnost koju ćemo mi, naravno, iskoristiti jer smo je zakonom otvorili, da tih 105 miliona evra i mi kao Republika Srbija konvertujemo u vlasništvo „Petrohemije“. Time će vlasništvo države u „Petrohemiji“ što direktno, što preko javnih preduzeća, narasti na gotovo 75%. Ponavljam, ta firma je sada na nuli. Ona nema dugovanja. Ima ozbiljnu količinu sredstava na računu. Ove godine će imati profit od 59 miliona evra, nešto je plaćala od ovih starih dugova i obaveza. Znači, ima gotovo 50 miliona evra na računu. Sa dugoročnim ugovorom sa NIS, to je sada vrlo stabilna kompanija koja će ili ostvarivati profit i dividendu davati u naš budžet ili ćemo tu kompaniju, naći strateškog partnera, prodati deo akcija i ja verujem, ne smem sada da gledam toliko daleko, ali verujem da ćemo ovih 105 miliona evra kroz tu jednu aktivnost vratiti nazad u budžet Srbije i ostaviti iza sebe jednu ozbiljnu kompaniju. Kada su u pitanju zaduživanja, verovatno će Ana malo više o tome govoriti, o tome smo pričali puno prilikom usvajanja budžeta. Mi ćemo ovu godinu završiti sa 2,7-2,8% rasta BDP. To je neka novostvorena vrednost. Imamo novostvorenu vrednost BDP-a. Jedan deo te novostvorene vrednosti mi koristimo za vraćanje određenih dugova, za peglanje određenih stvari vezano za zarade i penzije, a delom za nove investicije. Mi ne možemo da predvidimo i da planiramo novi rast našeg društvenog proizvoda bez investicija, ali to su investicije koje smo takoreći zaradili u ovoj godini kroz stopu rasta i one ne utiču na rast našeg duga u odnosu na BDP. Vi sve to dobro znate. Gospodin Krasić, koga ste prozivali, još bolje to zna. Tako da, ja ovo i ne objašnjavam vama, već građanima Srbije. Hvala.
Reč ima ministar Ana Brnabić.
Hvala puno. Odgovoriću na neka od postavljenih pitanja, koliko mogu i koliko sam zapisala. Bilo je dosta kritika i činilo mi se, krenulo se jako, ali, posle, već u drugom delu izlaganja, malo su posustali argumenti. Ovaj prvi deo mi je bio dosta naporniji i moram da kažem da sam se u jednom trenutku uplašila. Posle mi je laknulo. Vidite, ja očigledno nisam baš dugo u politici i ne znam puno stvari, učim. Ali, evo, danas sam, recimo, naučila da je ovaj set zakona od 27 ništa u odnosu na ono šta je rađeno. Imali smo sednice sa 89 tačka, šta je sve bilo hitno i po hitnom postupku u ranijim zasedanjima je za priču zašto je ovo po hitnom postupku. Postoje razlozi zašto su neki od ovih zakona po hitnom postupku. Ako ćemo o akcizama, onda je jasno da je to zbog akciznog kalendara koji ističe 2016. godine i u 2017. godini treba to da se radi. Da li se podižu akcize na cigarete, duvanske proizvode, one su svakako najniže u Evropi i da dodatni priliv u budžet od dve milijarde dinara može da se iskoristi za nešto drugo, u smislu zdravstva i podrške zdravstvenom sistemu, da leči sve one posledice koje se dešavaju zbog pušenja duvanskog dima, ali, o tome će možda ipak bolje da objasni ministar zdravlja. Što se tiče Zakona o tržištu kapitala, odličan pokušaj, da smo ga usvojili 2016. a odmah ga menjamo, usvojen je 2011. godine. Bila je jedna mala izmena u januaru 2016. godine, tako da ne stoji da smo ga 2016. godine doneli i da je tada stupio na snagu a da ga sada menjamo. Zakon je iz 2011. godine. Kada se radi o opremi za bebe, mislim da smo to dovoljno objasnili. Čini mi se da je ovo što predlažemo lakši i pravilniji način da svi roditelji novorođenih beba ostvare svoje pravo. Da li treba ukidati PDV za opremu i hranu za bebe, vidite, to je dosta kompleksno ekonomsko pitanje i šta bi moglo da dođe kao malverzacija, ali, opet, moram da podsetim da postoji i oprema za bebe koja nikako nije u socijalnoj kategoriji. Postoje kolica za bebe koje su 600, 700, 800 evra. Zašto ukidati PDV za opremu za bebe koja je u toj kategoriji? Čini mi se da nema ekonomske isplativosti. Ovako, u svakom slučaju, svaki roditelj svakog novorođenog deteta će dobiti ono što je u proseku potrošeno u ovom trenutku za PDV za bebe. Javna svojina – 100% se slažem sa vama, apsolutno i neverovatno frustrirajuće, pet godina nije završeno i ja kažem uvek i uvek podvlačim paralelu sa problemom mog resora, matične knjige nisu završene sedam godina. Rekli smo da nećemo više produžavati rok i završićemo to do kraja ove godine. Ja vam obećavam da ćemo se, čim završimo ove matične knjige, posvetiti potpunoj kontroli i podršci lokalnim samoupravama da se završi ova javna svojina. To je nedopustivo. Nedopustivo je da imamo pet, šest, sedam godina a da se nešto ne završava, ali se menja i to. Što se tiče opaske od čega je nezavisno Ministarstvo finansija, odlično, isto je dobro, ali verovatno ste i vi razumeli da se misli o tome da je nezavistan u odnosu na drugostepeni organ. Dakle, ne znam kako može da bude? Prvi put uvodimo nešto da nije kadija te tuži, kadija ti sudi, nego idemo na prvostepeni organ i drugostepeni organ nezavistan od prvostepenog organa, ali dobro zvuči i to, tako da je legitimno da se iskoristi u skupštinskoj raspravi. Što se tiče zaduživanja, javni dug Surčin, Obrenovac, nije novo zaduživanje, odobren je od strane Skupštine 2016. godine, 250 miliona dolara. Ono što se u stvari dešava je da se povlači manje, 198 miliona ili, kako vi kažete, 200, ali makar 50 manje od onoga što je inicijalno odobreno. Autentično tumačenje eksproprijacije, meni jako zanimljivo. Slažem se za pravo svojine, mislim da je to jedno od osnovnih prava i svakako treba da bude. Ali, vidite, radi se o dve stvari. Prvo, mi ovde razgovaramo o dalekovodima, ako još razgovaramo o visokonaponskim dalekovodima, onda razgovaramo o dalekovodima koji se postavljaju na visini od 20 i više metara. Pravo svojine, ako ja imam svoju parcelu i onda na 20 ili 30 metara iznad nje prolazi vod, jel to i dalje moja parcela gore na 30 metara? Ili na 100 km? I do galaksije je to sve moja parcela… (Vjerica Radeta, s mesta: To treba da se plati zato što ne može da se koristi.) Na 30 metara iznad može da se koristi. Ali, i tada ostaje otvoreno za nadoknadu, ali ne po zakonu o eksproprijaciji, zato što su sudovi krenuli da uvode faktičku eksproprijaciju koja ne postoji. Dakle, nije to oduzeto po Zakonu o eksproprijaciji, pa ne može da se sudi po Zakonu o eksproprijaciji, nego neka se dodeljuju nadoknade po Zakonu o obligacionim odnosima i bilo kakvim obligacionim zakonima, dokaže se šteta i dobije se nadoknada. Ali, ovako, da se sudi, samo protiv države, zato što se protiv države lako suditi… Pa samo da odvalimo od sudova što više može i onda dolaze ljudi od po 30, 40, 50. godina, koji su nesmetano obrađivali svoju zemlju i sada kada je jedan sud u odnosu na izmišljen termin faktičke eksproprijacije dosudio, e, onda krenu svi i sudovi samo krenu. Meni se stvarno čini da mi svi treba da stanemo u odbranu takvih stvari.
Ovim završavamo sa današnjim radom i nastavljamo u ponedeljak u 10.00 sati. Zahvaljujem. [[Sednica je prekinuta u 20.00 sati]]