Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i možemo nastavitirad. Obaveštavamo vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Jakšić, Boško Ristić, Gordana Čomić, Milka Marinković, Marko Đurišić, Vojislav Janković, Vladan Radovanović, Bojan Kostreš, Petar Mišić, Nebojša Leković, Nada Kolundžija, Išpanovič Ištvan, Branislav Pomoriški, Srđan Sikimić, Sava Popadić, Milan Stanković, Živodarka Dacin, Juhas Atila, Predrag Stojanović i Dragan Šutanovac. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: -PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA (nastavak u pojedinostima) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, dozvolite mi da kažem samo nekoliko reči o ovom amandmanu. Ovo što se reguliše članom 84, odnosno ono što sam ja pisao kao amandman na član 4. a imalo bi smisla da se prihvatio amandman na član 4, jeste jedna od suštinskih stvari ovog zakona. Jedna od tih suštinskih stvari jeste da ja 11 godina podnosim razne amandmane na razne predloge zakona, da bude privatnih, zakladnih i ne znam kakvih drugih škola. Ono što se u ovom zakonu formuliše - i druga pravna i fizička lica. Mislim da je to jedno, suštinski, pet novina u ovom zakonu. To je: tri plu tri, fleksibilnost programa, mogućnost privatne inicijative, licence nastavnika i završni ispiti. Te krucijalne novine vidim u ovom zakonu a sve ostalo je manje-više u skladu sa tim problemima. Prema tome, da je prihvaćen ovaj amandman 4. koji sam formulisao ovako - osnovno obrazovanje i besplatna škola čiji je osnivač Republika, pokrajina i jedinica lokalne samouprave, onda bi imalo smisla da se briše član 84, a njegovo brisanje sam predložio zbog toga što prva rečenica formuliše pravo na besplatno obrazovanje, kao što se poglavlje i zove, a onda druga rečenica formuliše izuzetke od toga, jer kaže - vanredni učenik srednje škole plaća školarina, a to onda nije definicija prava na besplatno obrazovanje. Ali, pošto je tako kako jeste, a mislim da je dobro formulisano u dva člana u 4. i 84. jer kaže u 4. da je osnovno obrazovanje obavezno i besplatno i tu nema dilema. Kada dođemo do toga da obrazuju našu decu i ova druga i fizička i pravna lica, to što su ovde mnoge kolege pričale da će da se kupuju diplome i da će biti ne znam kakvih zloupotreba, ako tu bude kontrole od strane Ministarstva, ako kontrola bude rigorozna i bude se zahtevao određen kvalitet nastavnika, i onaj minimalni državni program, a ko hoće može i više od toga, onda tu zaista nema nikakvih bojazni i to je jedna radikalna, dobra novost u ovom zakonu a pošto je to formulisano ovako kako je formulisano u 4. i 84. članu onda ću ja ovaj moj amandman da povučem i to je bila suština te priče. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Šandor Pal. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite narodni poslaničke reč? (Povlači amandman.) Konstatujem da je narodni poslanik Šandor Pal povukao amandman na član 87. Predloga zakona. Na član 87. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Izvolite.
Uvažena predsednice, poštovani ministri, sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, morao bih da postavim jedno pitanje u vezi sa Zakonodavnim odborom, odnosno u prilogu izveštaja se ne nalaze amandmani Odbora za prosvetu pa vas molim da utvrdimo šta je sa tim amandmanima. Dalje, što se tiče ovog zakona smatramo da reforma obrazovanja nije njegova suština tj. da li će osnovno obrazovanje trajati osam ili devet godina, nego je suština u tome šta će se za to vreme izučavati, koje će se metode i sredstva upotrebiti i način ekonomske osposobljenosti za realizaciju tih zadataka. Nijednog razloga nije bilo da se obrazovanje pomeri na granicu od devet godina, niti može biti opravdanje da će dete jednu godinu više biti obuhvaćeno osnovnom školom. Jutros me je sreo roditelj i pitao - šta je to, kada moje dete dođe iz škole hoće da ima i ocenu. Ako uzmemo da dve godine nema ocenjivanja ili ima opisnog ocenjivanja, a imali smo prilike da ga vidimo i bilo je nekada iz nekih predmeta, pokazalo se loše, nije bilo dobro, a sada imamo ponovo uvođenje opisnog ocenjivanja. Da je to traženo u pola godine prvog razreda možda bi se to nekako moglo objasniti, ali ovako smatramo da ovaj put koji je izabran, imajući u vidu ono što smo tražili i što stalno tražimo da nam se da primerak broja časova u devet godina, da vidimo šta će to da se izučava to bi bilo drugačije. Neće li biti to onaj deo koji je uveden ili se uvodi u Republici Srpskoj, koji je po direktivi, i ja hoću kao narodni poslanik da vidim ako je to devet godina, a koncepti se razlikuju, dajte da vidimo koliko za devet godina ima srpskog, koliko kojeg predmeta, i kako će se oni zvati. Dosta je eksperimentisanja u obrazovanju na ovaj način. Donesite zakona a mi ćemo dalje raditi šta mi hoćemo i kako hoćemo. Prema tome, tražio sam još pre mesec dana ili pre dva meseca da nam ponudite ministre ne po godinama nego koliko ima časova i kako se zovu predmeti koji će se izučavati u osnovnoj školi za devet godina. To je osnovno, bar toliko možemo da budemo informisani. Vi bežite od toga a to je vrlo bitna stvar. To što se razlikujemo u konceptu, to je jedan deo a drugi deo koji je vrlo opasan jeste to što se ne vidi šta će se izučavati za devet godina. Ne koje godine i kako, nego za devet godina broj sati po predmetima.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Prema tome, nismo spremni, neka ostane zapisano, da smo mi za osam godina i za reformu unutar programskih, metodskih i ostalih sadržaja.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a zatim narodni poslanik Bora Stanimirović. Izvolite.
Čitava reforma, gospodo poslanici, počiva na rezultatima analize stanja koje su sproveli OECD, Svetska banka i UNICEF. Njihovi zaključci su da treba da naše školstvo usaglasimo sa sistemom obrazovanja koje vlada u Evropskoj uniji, ali htela bih da vas podsetim da je Hrvatska imala taj ultimatum, pa ništa nije uradila onako kako su Svetska banka i UNICEF tražili od države Hrvatske. Oni i te kako znaju šta je njihov državni interes, zato su i uspeli da dobiju državu, a mi očigledno želimo da izgubimo državu. Koncept koji se predlaže tri plus tri plus tri za osnovno obrazovanje, ne znači mnogo za nas narodne poslanike, niti nam govori dovoljno o tome šta će se i koliko izučavati u osnovnoj školi. Mi to sve poveravamo nekom savetu, a kontrolu nad tim savetom nećemo imati i nakon donošenja ovog zakona ostaće nedorečeno mnogo toga i tek ćemo se naknadno, ako budemo kontrolisali knjige,tj. udžbenike svoje dece, moći da se uverimo u to da li smo pravilno postupili ili nismo. Trebalo je ovim zakonom bar okvirno regulisati koliko časova nedeljno đaci treba da imaju i u kom uzrastu, odnosno kom razredu, koliko onih osnovnih predmeta koji neće biti alternativni, koji će se ocenjivati, koji neće biti izborni. Tako da znamo da li smo na pravom putu ili nismo. Razumem, da zakon koji nosi naziv osnovi sistema, je jedna okvir koji će se posle uklapati i zakon o osnovnom i srednjem obrazovanju, ali možda je trebalo onda da u paketu sva tri zakona menjamo, dorađujemo, dograđujemo kako bismo mi ovde mogli pravovaljano da donosimo odluke o onome što je interes za našu decu, odnosno kakvu mi omladinu želimo i šta to deca treba da savladaju na uzrastu od 15 ili 16 godina i kolika im je to kvalifikacija za dalje obrazovanje. Ubeđena sam da namere Svetske banke nisu da se naša deca dalje obrazuju i da ima što veći broj intelektualaca, a naročito što se potencira na tome da ima što veći broj stručnih škola i da se smanji broj gimnazija u kojoj daju opšte obrazovanje i koje su, praktično predvorje za univerzitet. Neće Svetska banka da se naša deca visokoobrazuju, nego da ostane što veći broj manuelne radne snage koja će po sili prilike biti jeftina radna snaga.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodo ministri i pomoćnici, članovi Vlade, primedbi ima ovde dosta, ali kada se radi o članu 86. mislim da je verovatno greška, jer u predškolskim ustanovama se izvode aktivnosti. Znači, ne drže se časovi, časova nema. Mi smo ovde povećali i tamo obično držali dve do tri aktivnosti dnevno i ništa više. Ako hoćemo da se deca igraju, da se pripremaju, upravo je to taj uzrast, nije onaj niži, srednji i viši uzrast. Ovde je za sve generalno četiri sata, a to je previše da dete od tri godine ili pet godina najviše, jer su oni najstariji, provedu četiri sata, ako se zna da su do sada imali mnogo bolje uslove u predkolskim ustanovama i mogli su da se igraju i da rade neke aktivnosti. Pazite, to nisu bili neki časovi, to su aktivnosti i to u trajanju od pola sata najviše i da je to vreme, posle toga su mogli da budu slobodni. Znači, mi njima fiksiramo četiri sata kao priprema za ono što sledi posle. To što sledi posle, to je dvogodišnja igra, to je prvi i drugi razred. Što se tiče člana 87, mislim da to godišnje obrazovanje je prihvaćeno već svuda i nema mnogo razloga, a pogotovo što se njime želi, a to je dobro obrazloženo ovde, da prva tri razreda uglavnom bude razredna nastava, pa da drugi stepen bude neka veza između razredne i predmetna i one poslednje tri, normalno, bila bi predmetna nastava. To je na neki način prilagođavanje učenika novonastaloj situaciji i mi tu na neki način prekidamo onaj jaz između četvrtog i petog razreda. Nama su deca najviše problema imala prilikom prelaska iz četvrtog u peti, jer tu dotle imali razrednu nastavu, imali su jednog učitelja koji se brinuo o njima više nego roditelj, a ovamo dobiju nastavnike koji gledaju samo predmet i ništa ne vide od toga, kao i program, pa tu su bili problemi. Mislim da se to može izbeći, ali nema u predlogu, ne vidim, a svuda je u svetu uglavnom tako da učitelji svake godine menjaju razred, pa se specijalizuju, jedan vodi prvi razred, drugi vodi drugi, a treći treći, itd. Izbegli bi onda upravo formiranje neke familijarnosti i preveliko vezivanje za učitelja. Ne može učitelj da bude sve i sva praktično za dete i da se tako formira ličnost. Jeste da su to vrlo osetljive godine, psiholozi to bolje znaju da su te godine kada deca stiču određene vrednosti, trajne, i da su to godine negde od treće, peti, šeste godine i kasnije, ali upravo su to te godine kada mi počinjemo sa predškolskim, odnosno transformišemo se i prelazimo u školski sistem. Ako su toliko važne, upravo možemo izbeći i na ovaj drugi način da svaki učitelj vodi po jedan razred, to ima dvostruki značaj. Prvo, on će se specijalizirati za to, ne mora uopšte da zna ne znam koliok predmeta i da je stručan za sve predmete, nego će za jedan razred, a ostale razrede će voditi drugi učitelji. Drugo, deca se neće navikavati na taj roditeljski, na topedagoško prihvatanje, pa kasnije su doživljavali veliki treume prilikom prelaska u viši razred...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Završavam, izvinjavam se, samo par sekundi. Mislim da ima nedorečenosti u ovom zakonu. Vi ste čuli da je i Sinod Srpske pravoslavne crkve tražio da se ovaj zakon povuče iz procedure i to je ono što smo tražili, ne da smo protiv reforme, nego da pomerimo za godinu dana i da stvorimo stvarno zakon, odnosno da izvršimo reformu koja će biti u funkciji i Srbije i naše dece. Hvala.
Za reč se javio ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Neću nikog da obradujem zbog toga, ali došli smo u apsurdnu situaciju da se socijalisti sakrivaju iza Sinoda. Divno, divno. [[Žagor.]] Ovako, nekoliko nivoa primedaba je ovde bilo, a pokušaću na sve da odgovorim. Izvinjavam se, sve vas pažljivo slušam, shvatam da sam ovde zbog vas, samo bih vas molio da samo i vi saslušate ono što imam da kažem, ništa više od toga. Godine 1929. donet je zakon o narodnim školama. Tim zakonom je uvedeno u Srbiji osnovno četvorogodišnje obrazovanje. Od te 1929. godine, pa do 1952. - 1953. godine ništa se nie menjalo. Godine 1952-1953. donesi su neki propisi kojima je okušano sa osam godina. Međutim, konačno je 1958. godine ozakonjeno osam godina. Znači, između 1929. i 1958. je 29. godina. Znači. 29 godina naša deca su išla u četvorogodišnju školu i posle toga su prešli u osmogodišnje obavezno obrazovanje. Od tada pa do danas ostalo je na osam godina. Između te godine i današnjih dana je proteklo 45 godina. Trenutno stanje je takvo da sve zemlje u Evropi, dakle govorim o Evropi, imaju obrazovanje, kada se sve sabere i podeli, devet i po godina. Dakle, dužina trajanja obrazovanja, naravno prosečnog i zato tako govorim, je devet i po godina. Dakle, mi uvodeći devetogodišnje obrazovanje idemo na prosek. Ne idemo u ekstreme nijedne, nego idemo na prosek i mislim da je to produžetak obaveznog obrazovanja sa osam na devet godina, da je to ovaj narod zaslužio i da su to ova deca zaslužila i da je zaslužila država kao potrebu da joj se poveća obrazovni potencijal generacija koje dolaze. Druge primedbe odnosile su se na taj broj časova i predmete. Gospodo moja, ovo je krovni zakon i nikada se zakonom nisu predviđali predmet i broj časova, ali nikada u istoriji. Nemojte tražiti od zakona da predviđa nešto što nikada nije. Gospodine Garčeviću, molim vas čitajte dobro propise. Posebnim zakonima se ponekad u nekim državama predviđa, ali nikada opštim zakonom. Kako će izgledati predmeti objavljeno je pre dva meseca i to je gospodo moja na javnoj raspravi čitav juni mesec. Mi čekamo vaše signale. Niko ne daje signale. O čemu se radi? Da li smo mi došli ovde da pljujemo stvari ili hoćemo da unapredimo obrazovni sistem ove zemlje? Ako hoćete to dajte signale, ugradićemo sve moguće. Ovde, u zakonskoj materiji, ne mogu se predvideti predmeti. To je živa materija. Da li mi moramo da menjamo zakon svake godine zato što smo fiksirali da je poznavanje prirode i društva jedan predmet? Ne znam o čemu mi ovde pričamo. Najzad, Sinod crkve, pošto se pomenuo, nemam nameru da otvaram bilo koju raspravu. Pre dva meseca, mesec i po dana, u Tolstojevoj ulici u zgradi Vlade je održan sastanak, kome sam bio prisutan i bile su prisutne u organizaciji Ministarstva vera sve verske zajednice. Verskim zajednicama do tančina je iznet koncept zakona. Oni su ga znali pre svih drugih. Dobili su ga u elektronskoj verziji preko Ministarstva vera pre svih drugih. Tada smo dobili od gospodina Irineja Bulovića i od ostalih predstavnika svih verskih zajednica saglasnost, odnosno podršku zakonu. To je istina. Dakle, ja vam govorim o tome kako se pripremao ovaj zakon. Sinod ima legitimno pravo da govori ono što hoće i to niko neće nikada da ospori. Pošto se oni pozivaju na neku rezoluciju, rezolucija koja je potpisana u Francuskoj 7, u Klubu književnika u prisustvu, da vam sada ne govorim ko je sve bio, bio je i jedan predstavnik crkve, a to je Atanasije Jeftić episkop, koji izdaje žički časopis i oni se baziraju na kritici Ministarstva zbog pedagoške progresivne baštine, poništavanja pedagoški progresivne baštine. Progresivizam je pravac čiji su najveći zastupnici Djuj i Kilpatrik. Inače je nastao u 17. veku od strane Komenskog i Makarenka. Progresivizam kao svoje osnovne principe uzima aktivno učešće u nastavi, vođenje računa o psihološkim principima učenja, vođenje računa o interesovanjima, životno iskustvo deteta. Gospodo, to je ovo što se nalazi u ovom zakonu.
Narodni poslanik Žarko Obradović, pravo na repliku u ime poslaničke grupe SPS.
Želeo bih u ime poslaničke grupe SPS, koristeći naravno poslaničko pravo na repliku, da kažem gospodinu ministru, gospodine ministre socijalisti, članovi Socijalističke partije Srbije, narodni poslanici iz Socijalisitčke partije Srbije nemaju potrebe da se skrivaju iza Sinoda Srpske pravoslavne crkve. Mi smo javno vama u lice rekli da nećemo glasati za ovakav zakon, jer po našem mišljenju zakon je jako loš i čini mi se, profesor dr Bora Stanimirović i ostali poslanici su naveli ne sijaset, nego milion razloga zašto ovaj zakon nije dobar i zašto bi trebalo da bude povučen. Ako Srpska pravoslavna crkva, Sinod ima neke svoje razloge, ona ih je saopštila. Molim vas, ne postoji apsolutno nikakvo skrivanje iza Srpske pravoslavne crkve. Oni imaju svoj stav, mi imamo svoj stav i mi smo ga saopštili.
Gospodine Garčeviću, vas nije ništa uvredio. Izvolite, pravo na repliku.
Ovo je materijal koji smo dobili zahvaljujući vama koji ste radili, koji ste prevodili i ja nisam ništa izmislio. To je materijal u kojem piše da je ovo iz Švedske, iz zakona. Broj nastavnih šezdeset minutnih sati u obaveznoj osnovnoj školi po predmetu i skupini predmeta ukupno, pa kaže: umetničko obrazovanje 230, domaćinstvo i potrošačka naobrazba, tako je prevedeno, 118, sport i zdravlje 500, glazbeni odgoj 230, znači muzičko vaspitanje, obred, nisam znao šta je to na našem, švedski jezik 1.490, engleski 480, matematika, znači predmeti se zovu tako, 900, zemljopis 885, povijest, to je istorija, 885, vjersko obrazovanje 885, građansko 885, biologija 800, fizika 800, hemija, to je prevod na hrvatski, 800, stojarstvo 800, izvorni jezik 320, izborni predmet 385, a ukupni zajednički broj sati 6.665, od kojih je obavezno, znači može se od toga maksimalno umanjiti 20%. Ja to nisam izmislio. Ja jesam baratao slovenačkim zakonom ministre, ali u drugim segmentima. Ja sam nastojao, kada sam tražio, da zaista sve pročitamo, da pogledam sve i ovo je prava istina. Ja sam to tražio da vidim i kada vidim onda znam gde je osnovno obrazovanje.
Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nenad Lemajić.
Naš amandman na član 87. je posledični i proizilazi iz amandmana na član 73, a vezan je sa stavom DSS-a o organizaciji devetogodišnje škole. Mi se naravno zalažemo za devetogodišnju osnovnu školu, ali smatramo da je bolje organizovati po modelu 6 + 3. Dva su razloga za to. Prvi je pedagoški, a drugi je tradicionalan. Pedagoški razlozi vezani su pre svega za program, jer bez obzira što bi taj srednji model, po predlogu Ministarstva, predstavljao jedno prelazno rešenje između prvog i trećeg dela sa kombinovanom razrednom i predmetnom nastavom, mi verujemo da je on u suštini bliži prvom delu, dok poslednji, treći segment, sedmi, osmi i deveti razred, već u velikoj meri naginje ka jednoj diferenciranoj i usmerenoj nastavi. Drugi razlog je tradicionalan. Naime, naša škola je do sada bila veoma tradicionalno organizovana, dosta strogo definisana, što se same grupe, u kojoj se nastava izvodi, tiče, znači razreda sa jasnim koordinatama i smatramo da o toj tradiciji moramo povesti računa. Fleksibilnost u nastavu treba uvoditi i ona je veoma poželjna, ali je treba uvoditi na taj način da poštujemo ono što jeste neko naše pedagoško iskustvo do aktivne nastave, koja nam je naravno svima želja, prilično dugačak put i ona se sigurno neće ostvariti u nekom kratkom roku. Iz tih razloga smatramo da je model 6 + 3 bolji od modela 3+3+3, bez obzira što između oba modela postoje i prilične sličnosti. Zahvaljujem.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Nema prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Da li želite reč? (Da.) Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Ovde u članu 88. prvi stav kaže - Srednje obrazovanje i vaspitanje traje dve, tri ili četiri godine. Moja ideja je bila da se onaj nastavni program koji je inače predviđen za dve godine, ostvaruje tri godine, sa idejom da što više prakse ti đaci imaju, a pod kontrolom svojih nastavnika. Govorio sam o tome da su pravili gornji deo obuće, donji deo obuće, levu stranu obuće, desnu stranu obuće, a nisu znali cipelu da naprave. Znači, nije moja ideja da se izbriše ova mogućnost od dve godine srednje škole, usmerena na bilo šta drugo, nego jedino na to da se poveća, jer sam računao da je to nedovoljan brojkonkretne nastave, znači prakse, nego da se za tri godine ostvaruje nastavni plan i program predviđen za dve godine, a da imaju više onoga što je konkretna praksa. Znači, da znaju da ostružu jedan šraf, ako treba šraf da se ostruže, a da znaju da programiraju onu mašinu i strug, jer su takvi ti strugovi kojima se to radi, prema tome, da nauče nešto konkretno. To je bila jedina moja ideja, pa bih ostavio poslanicima da se oko toga opredele. Ja moram priznati da nisam suviše tvrd u ovom zahtevu, ali mislim da ima mogućnosti i da ima razloga, tim pre što je ovo već za godinu dana produženo, opšte obrazovanje. Ako bismo dvogodišnji program ostvarili u tri godine, dobili bismo ljude koji bi bili vešti u konkretnim strukama, na pravi način. To je prosto moja ideja, ništa drugo.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Nema prijave. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman posao sastavni deo predloga zakona. Na član 88. amandman sa ispravkom, zajendo su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Da li ima prijava za reč? (Ne.) Podnosilac amandmana ne želi reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Vlada nije prihvatila ovaj amandman sa obrazloženjem - amandman ne treba prihvatiti jer se ranijim uključivanjima u proces obrazovanja stvara veći prostor za fleksibilnije programe. Iz ovoga obrazloženja ja ništa nisam razumela. Doduše, ko može da razume ovu vladu. Ja i dalje tvrdim ono što je napisano u obrazloženju našeg amandmana, da niko nema prava da deci oduzme jednu godinu bezbrižnog detinjstva, a da dete koje krene u prvi razred onovne škole sa sedam godina, može mnogo u životu da postigne, imamo mnogo primera. Ja sam krenula u osnovnu školu sa sedam godina i mesec i po dana, Pravni fakultet sam završila sa 22 godine. Ne vidim gde mi je to uskraćeno, neka mogućnost da se blagovremeno obrazujem onoliko koliko sam ja mislila da je potrebno. Reći ću vam primer čoveka, čiji primer zaista zaslužuje da bude primer svima, to je gospodin dr Vojislav Šešelj,koji je rođen 11. oktobra. Znači, kada je pošao u prvi razred imao je sedam godina, jedan mesec i 11 dana. Taj čovek je u 23 godini bio doktor nauka, u tridesetim godinama je postao univerzitetski profesor, ozbiljno se bavi i bavio svojim poslom, ozbiljno se bavio naukom i u okviru svog naučnog delovanja, u dosadašnjem svom radnom veku, otkrio čak dva plagijatora. Jedan je bio u Sarajevu, Brana Miljuš na fakultetu političkih nauka, i zbog tog otkrića su ga jurili Fuad Muhić, Hambija Pozverac, Hakija Pozverac, Branko Mikulić. Ovde je otkrio još jednog plagijatora, to je Stevan Lilić. Taj plagijat je potvrđen odlukom Vrhovnog suda Srbije i zbog tog otkrića, gospodine ministre, vi ste progonili i proterali profesora Šešelja sa Pravnog fakulteta. Bez obzira na onaj vaš čuveni ultimatum, on ili ja, vi ste uspeli zbog trenutnih okolnosti da ga oterate sa Pravnog fakulteta, ali niste uspeli da mu oduzmete ni doktorsku titulu, ni univerzitetsko zvanje, ni sve ono što je on postigao, iako je u prvi razred osnovne škole krenuo sa nešto više od sedam godina. O svemu tome, o načinu na koji ste isterali profesora Šešelja sa fakulteta, gospodine ministre, možda ste zaboravili, ja sam ona koju je Vojislav Šešelj, sa ovlašćenjem, slao kod vas da uzmem onaj akt u Ministarstvu koji mu niste dali, a sve novine su o njemu pisale.... (Predsednik: Tema i vreme. Upozoram vas da ste prekoračili dozvoljeno vreme.) Ja sam ona koja vam je donela knjigu u kojoj je to sve opisano, DOS-manlijski sejmeni na Pravnom fakultetu.
Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Nema prijave. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. (Pal Šandor sa mesta: Povlačim svoj amandman.) Povlačite? Konstatujem da je narodni poslanik Pal Šandor povukao amandman na član 92. Predloga zakona. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandman na član 92, da se u prvom stavu predloženog amandmana, predloženog člana, brišu reči: "i položenim završnim ispitom u skladu sa posebnim zakonom", a odnosi se na upis u prvi razred srednje škole, lice sa stečenim osnovnim obrazovanjem. Ovim amandmanom tražimo da se ne uvodi institut, odnosno kategorija polaganja završnog ispita u osnovnoj školi, takozvana ranije "mala matura". Mi pominjemo da je potrebno da se uvedu reforme u školstvu, ali ne na ovakav način i sa ovim rešenjima, u većem broju slučajeva, kao što su u predlogu zakona. Lica koja se upisuju u srednju školu su još neformirane ličnosti, u psihoemocionalnom, intelektualnom smislu i fizičkom, što je manje važno u ovom primeru. U periodu osnovnog obrazovanja, osam godina kasnije, po ovom predlogu zakona i devet godina, učenici su imali vremena i bezbroj prilika da pokažu stepen svog znanja i onoga što su naučili. U jednom momentu polaganja završnog ispita, mlađi maloletnici kao još neformirane ličnosti, podložniji su u tom trenutku polaganja ispita, afektnijem raspoloženju, odnosno neraspoloženju, strahu, tremi, stresu, prisustvo različitih emocija, pa time mogu, kroz ocenu koju dobiju na polaganju, da izražava pogrešnu naučenost materije, odnosno gradiva od strane učenika, upravo zbog svih ovih psihoemocionalnih stanja u trenutku polaganja ispita. Ne može u jednom ili eventualno u dva dana učenik da iskaže svoje pravo znanje, bez obzira da li je ono negativno ili pozitivno. Možda će vama ličiti malo preoštro, ali ako u Skupštini dolazi do trgovine mandatima, može doći do trgovine ocenama, upravo u jednom ili dva dana polaganja završnog ispita. Gospodine ministre, već znate da je Sveti arhijerejski sinod Srpske pravoslavne crkve predložio da se povuče iz procedure Predlog zakona o osnovama sistema osnovnog i srednjeg obrazovanja. Na kraju da vas pitam, gospodine ministre, da li je tačno, a u štampi je pisalo da je Ministarstvo prosvete i sporta, a i vi kao resorni ministar, donelo odluku da se učenicima, članovima Adventističke verske sekte omogući polaganje ispita 16. u ponedeljak, a ne 14, jer je 14. u subotu, a to je sekta koju popularno u narodu zovu "subotari"?
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ne daj Bože da ste to odobrili, jer u zakonu jasno piše da sva deca polažu istog dana prijemni ispit. Što se tiče upisa učenika u srednju školu, SRS se zalaže za to da nema ni kvalifikacionih ispita, ni završnih ispita. Mi smo čak i na onom nivou srednjeg obrazovanja, znači, kada deca završe srednju školu ili gimnaziju, da se, ako se matura zadrži, da se onda oslobađaju od prijemnog ispita i da deci treba dati mogućnost da upišu željenu školu, pa da se onda kroz školovanje utvrdi i da samo shvati da li je napravilo pravi izbor ili nije. Dakle, prva godina univerziteta je besplatna za sve učenike, svako da se upiše tamo gde želi, a onda ako ne da prvu godinu, da ide u vanredne studente i da to onda bude ekonomska cena studiranja. Takođe, smatramo da, obzirom na belu kugu koja vlada u Srbiji, nije dobro da decu dodatno opterećujemo i ono malo dece što imamo, treba da se trudimo da im sačuvamo psihofizičko zdravlje i ne treba prerano da ih šaljemo u školu, ne treba mnogo često da ih proveravamo da li su ocene koje imaju, a stekli su ih za devet godina učenja, da li su bile realne i pravedne ili im je neko poklanjao ocene. To je smisao ovog završnog ispita koji nema nikakvu razliku u odnosu na prijemni ispit, nije šija nego vrat, imaš prijemni, odnosno nemaš ga, ali imaš završni ispit i sada ste to u ovoj prelaznoj fazi predvideli da se prijemni ispit polaže tamo gde su deca učila osnovnu školu da ne bi taj momenat bio naročito značajan za njih i da bi pokazali adekvatne rezultate. Ima drugih načina za tako nešto, treba deci eventualno neke testove jedanput u tri meseca, na svakom tromesečju dati, neki standard koji je propisan i tu bi mogli profesori da koriguju i sebe, kao i đaci i da vide da li su dotadašnje ocene bile adekvatne njihovom znanju ili nisu, a da oslobodimo decu ove tenzije, jer, verujte, ima primera da roditelji maltene u karantinu drže decu pre polaganja prijemnih ispita, a to će biti i kod ovih završnih ispita. Toliko se diže ta tenzija da li će položiti ili neće, sa koliko bodova, sa kakvom ocenom, da sve manje postaje smisao znanja, a sve više smisao postaje ta ocena i ta prolaznost, a to onda utiče i na međuljudske odnose između tih mladih ljudi. Nemate sada više prilike da dete hoće nekome nešto da pomogne ili nekome nešto da šapne, taj konkurent, znači, sve vodi ka tome da ga individualizujemo, umesto da idemo ka nekoj širini gde on postaje deo zajednice. Dakle, mi smo protiv tih koncepcijskih završnih ispita i prijemnih ispita, treba ceniti ono što su deca pokazala i ceniti, na kraju krajeva, i rad nastavnika i ocenu nastavnika, a za usaglašavanje nekih standarda i kriterijuma moraju da se nađu neki drugi načini.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijava.) Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Da li ima prijava za reč? (Da.) Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Radi se o sledećem, nema razloga da se udžbenici, ako idemo ka spiritualizaciji granica u Evropi, nastalih u nekoj drugoj sredini, molim vas, uz posebno odobrenje ministra, ne koriste u našim školama. To je suština mog amandmana, kao što se udžbenici, recimo, nastali u Srbiji, koriste u Bosni, u Mađarskoj, u Rumuniji, kao što se udžbenici nastali u Austriji koriste u Italiji, kao što se naši udžbenici koriste u Austriji i u Nemačkoj i u drugim zemljama, nema razloga da uz posebno odobrenje ministra takvi udžbenici ne mogu da se koriste, pogotovu ako ćemo imati specijalističke gimnazije ili neke druge škole, gde prosto postoji neki broj udžbenika koji je na stranom jeziku bolji i nema razloga da se eventualno pravi udžbenik zbog malog broja đaka koji ide u tu specijalističku gimnaziju ili školu, logično je da uz posebno odobrenje ministra, a to je njegovo diskreciono pravo, da kaže - ovaj udžbenik odgovara kvalitetu, ovaj udžbenik ne može, a ovaj udžbenik može, da navede razloge ili da ih ne navede. Ja bih molio da prihvatite taj moj amandman, jer mislim da ima smisla.
Ministar prihvata amandman. Želite reč? Izvolite.
Radi se o politici udžbenika i ja prihvatam ovaj amandman.
Znači, Vlada prihvata amandman, ali ćemo morati ipak da se izjasnimo o amandmanu, obzirom da Odbor nije prihvatio amandman narodnog poslanika Pal Šandora. Za reč se javila narodna poslanika Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ja moram oštro da protestujem protiv ovog amandmana, zaista i protiv prihvatanja ovog amandmana i mislim da to nije dobro, a evo zbog čega. Hrvati su nacionalna manjina u Srbiji, zamislite udžbenike iz Hrvatske ili muslimansko-hrvatske federacije koje oni ovde donesu i potpuno drugačije odslikavaju granice naše zemlje. Jasno pokazuju pretenzije Hravata, a tu o istoriji da ne pričam. Hoćemo li mi to da dozvolimo? Razumem gospodina Šandora, on misli na mađarsku nacionalnu zajednicu. Ja sam i protiv toga, znate, ima već zakonom predviđeno da može stranac da osnuje školu na jeziku i po programima i neka deca idu u tu školu, ali naša državna škola koju ova država plaća, ne može, gospodo, po stranim programima, može samo po našim programima koje ova država odobri. Na šta će ovo da liči, dokle ćemo mi to da odemo? Mi kao da ne znamo gde živimo, kao da ne znamo šta nam se desilo za proteklih 12 godina, šta ćemo sa Šiptarima da radimo? Mi sada naše Srbe koji žive na Kosovu i Metohiji zovemo nacionalna zajednica, a da li smo mi normalni ljudi, da li smo normalni? Nismo normalni, jer kako može da bude u srpskoj zemlji Srbin nacionalna zajednica i sve dok budemo takvu retoriku koristili, dešavaće nam se ovo što nam se dešava, a ova država tražiće pomoć nevladinih organizacija u svetu i da reši pitanje Šiptara implementacije na Kosovu i Metohiji, sve radimo pogrešno. Ovaj zakon je katastrofa. Nisam imala prilike da pročitam, a mislim da nije ni pisalo šta je Sinod Srpske pravoslavne crkve zamerio ovom zakonu, na kraju krajeva, ima pravo bilo koja verska zajednica koja je, naravno, priznata da da svoje mišljenje o tome i nisu rekli šta je to što im smeta, ali očigledno i oni shvataju da ovde ima mnogo toga što nije u interesu srpskog nacionalnog bića, a vi olako prelazite preko toga. Jedino se nadam da, u sklopu ovakvog rada Ustavnog suda, jednog dana će jedan ustavni sud, koji će raditi po Ustavu i zakonu, doneti odluku koja će glasiti da su svi zakoni koje je ova skupština od 23. maja prošle godine donela nevažeći. To je jedini spas, inače ćemo morati dekretom da ukidamo sve ove zakone.
Pravo na repliku, narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, mislim da je Vlada uradila vrlo dobru stvar što je prihvatila taj amandman, jer piše vrlo precizno: "na osnovu odobrenja ministra". Ministar će, nadam se, imati dovoljno srpske državotvorne svesti da udžbenike koji su ovakve sadržine, kao što vi kažete, jednostavno ne odobrava. Prema tome, ovo je mogućnost, a nije obaveza. Ako želimo da budemo eurokompatibilni i ako hoćemo 2007. da uđemo u Evropu, a nemam ništa protiv 2011, nadam se da ćemo to doživeti, onda ovakvi sporovi ne dolaze u obzir, jer će svako moći da koristi svaki udžbenik. To će biti nešto što je najnormalnije. Da su Srbi išli linijom građanskih prava za Srbe u Hrvatskoj i drugde, a ne, one čuvene noću u ovoj skupštini - mi smo najjači i onda ćemo sa svakim da se bijemo, onda bi ta priča oko srpskih nacionalnih interesa mogla da bude drugačija. Ali, Slobodan Milošević je vodio takvu politiku kakvu je vodio, jer on nije shvatio da može da ide linijom građanskih prava, uz pomoć međunarodne zajednice, do maksimuma za Srbe u Hrvatskoj. Pogledajte samo plan Z-4 - država u državi, posebna banka, posebno sudstvo, posebna milicija. On kaže da to neće da prihvati i ta priča je sada passe. Prema tome, mi smo u situaciji da jednog dana hoćemo da dođemo u Evropu. Počasnog člana SPS-a sam sada spomenuo, nisam namerno. Uostalom, to sam njemu rekao. Sedeo je ovde u Skupštini kad sam ja rekao - gospodine Miloševiću, nemojte da krećete u rat, linijom građanskih prava za Srbe u Hrvatskoj možete sve da ostvarite. On je rekao - najjači smo, znamo da se bijemo. Onda je srpska nacija doživela katastrofu, kao što su Mađari doživeli u Triononu. Mi ne možemo da budemo žrtve te politike. Prema tome, ministar ima pravo da ništa od svega ovoga ne prihvati, da ne odobri ništa, tamo gde misli da postoje problemi koji su diskutabilni, a tamo gde stvari nisu diskutabilne, tamo ti udžbenici najnormalnije mogu da se upotrebljavaju, kao što se dozvoljava upotreba, recimo udžbenika i knjiga nastalih u Srbiji u drugim zemljama. Ne vidim da je tu bilo šta sporno.
Replika, narodni poslanik Žarko Obradović.
Možda neću reći ništa novo, ali moram ponoviti jednu stvar. Kako vreme prolazi, činjenice se iskrivljuju i svako to objašnjava na način na koji to želi. Povodom izlaganja gospodina Pala Šandora, moram da kažem da ili ga ja nisam dobro razumeo ili on nije dobro rekao. Činjenica je da je državno rukovodstvo Republike Srbije, na čelu sa Slobodanom Miloševićem i SPS, tada tražilo da se usvoji plan Z-4. Prema tome, ne stoji ocena da smo bili protiv tog plana. Zašto on nije usvojen, to je već neka druga priča koja nije sada na dnevnom redu.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Ima dosta dilema oko člana 95. Što se tiče prvog dela, on je dosta jasan i dobar: "Ministar može da odobri više udžbenika za isti predmet u istom razredu, kao i strani udžbenik". To je normalno. Naša praksa do sada nije bila dobra, upravo zbog toga što smo imali samo jedan udžbenik. Onaj ko uspe da se nametne Zavodu za izdavanje udžbenika, on drži monopol godinama i svake godine štampa i menja korice udžbenicima, a što se tiče sadržaja, on je ostao isti. Nigde u svetu nema da učenici uče iz jednog udžbenika. Ako mi hoćemo reformu, mi moramo učenicima omogućiti da oni, polazeći od kvaliteta samog udžbenika, od metoda koji se primenjuje, da li će to biti problemski udžbenik, da li će taj udžbenik biti posebno hronološki itd, koristi onaj udžbenik koji mu odgovara. Uostalom, ja sam se na odboru zalagao da naši đaci ne nose knjige i torbe, nego da to imaju u školi. To na prvi pogled izgleda mnogo, ali ne košta mnogo, da škola ima organizovani celodnevni boravak. Naše škole zbog slabog nataliteta nisu u toj meri preopterećene brojem učenika. Jedna trećina u Srbiji može da primeni celodnevni boravak, gde bi mi postepeno ulazili u reformu, a to je prava reforma. Mi ne možemo izvršiti reformu ako imamo 38 učenika. Recimo, član pre ovog je bio da nastavnik ima obavezu, ranije je imao obavezu da dva puta u polugođu oceni učenika, a sada čak četiri puta. To je dobro, ali on mora da ima manji broj učenika, mnogo manji broj studenata, da pristupi nekim novim metodama koje će mu omogućiti svakodnevno praćenje učenika, da bi on došao do tih ocena. Kada govorimo o ocenama, mislim da mi tu imamo dosta problema. Rekao sam prošli put, svi se oni bore za ocene, a ne za znanje. Kada se radi o jezicima, ne bih posebno ulazio u to. Verovatno da će praksa rešiti pitanje udžbenika na jezicima nacionalnih manjina. Nisam protiv toga i mislim da će se to rešiti, ali mi imamo jedno jako teško iskustvo sa albanskim udžbenicima. Profesori iz Tirane su direktno, bez izbora i reizbora, radili na univerzitetima u Prištini i donosili svoje udžbenike iz Tirane i po tim udžbenicima predavali. To je problem, da se to ne dešava sada, da nam donose udžbenike iz neke druge zemlje.
Reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Nisu problem samo evropske konvencije, problem je i u praksi. Hteli vi to ili ne, ovaj svet napreduje. Hteli vi to ili ne, stvari se menjaju. Bio sam u poseti i Hrvatskoj i Mađarskoj. Pokazali su mi naše udžbenike po kojima se tamo radi. Prema tome, nemojmo se ponašati kao ljudi iz prethodnog milenijuma. Oni rade po našim udžbenicima, đaci srpskog etničkog porekla u Hrvatskoj. Nemojmo izražavati unapred jedan strah koji nije opravdan. Što se tiče ovoga što je rekao gospodin Stanimirović, tačno je da postoji opasnost, ali ona je nezakonita bila i tada kada se događalo. Nije tada zakon, bilo ko da ga je doneo, pa makar socijalisti, predviđao mogućnost uvoza udžbenika. Oni su to ilegalno radili i to nikada ne možete sprečiti. Osim toga, znate koliko je zahteva profesora da uvedemo strane udžbenike, pre svega u jeziku. To je jedan nonses, da zabranjujemo da nam Oksford pres izdaje udžbenike za engleski. Život nas tera na jedno ponašanje i pitanje je samo da uskladimo politiku sa tim ponašanjem. Sve je usklađeno, a osim toga, imate i saglasnost nekog ministra. Neću uvek ja biti, možda će doći i neko sasvim druge političke opcije.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj amandman prati prethodne amandmane SRS i u skladu je sa do sad podnetim amandmanima. Mi smatramo da Ministarstvo mora biti nadležno i odgovorno za donošenje zakona. Dakle, umesto teksta koji sada stoji u članu 95. tražimo da se brišu reči "na predlog centara za razvoj školskog programa i udžbenika" i da ostaje tekst "u ostvarivanju obrazovno-vaspitnog rada koriste se udžbenici i nastavna sredstva koja odbori ministar sa posebnim zakonom". To je još od prvih članova ovog zakona u kojima smo tražili da se ne formira ovaj centar, tako da i ovim amandmanom to pratimo.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Ovaj amandman smo podneli u sklopu koncepcije koju smo sledili tokom podnošenja amandmana na ceo zakon, vezano za razvoj školskog programa, jer smo protiv tih centara, ali smo takođe i protiv toga da se koriste strani udžbenici. Ovo što ste rekli za jezike zaista smatram da je sigurno udžbenik engleskog jezika bolji, ako nam je došao iz Engleske, nego ako smo ga ove pravili, ali ste onda mogli decidno da kažete - kada su u pitanju strani jezici. Ovako, ostaje da možemo da koristimo strane udžbenike iz bilo kog predmeta. I ne samo u vas, u koga naravno nemamo poverenja da ćete voditi računa o srpskim nacionalnim interesima, može neko posle vas da dođe, neko drugi u koga takođe neko neće imati poverenje i to ne treba da bude vezivano za čoveka koji se nalazi na funkciji ministra, jednostavno hoćemo to zakonom da regulišemo i da ne ostavljamo uopšte mogućnost da ministar o tome odlučuje. Znate, vi ste ove govorili o planu Z-4, govorio je i gospodin Šandor o tome, legitimno rukovodstvo Republike Srpske Krajine i SRS bili su protiv tog plana Z-4 i to je istorija zapisala i nema jednog Srbina u Republici Srpskoj Krajini koji je bio za taj plan. Naša obaveza jeste bila da štitimo interese tog naroda koji je tamo živeo. Sada treba da učimo po udžbenicima hrvatske države a znamo šta su nam sve uradili. Da vas podsetim na 1991, 1992. i 1994. godinu gde su u selima Islam Grčki, Islam Latinski, zverski mučili staricu i starca od 80 i kusur godina, vadili im oči, ne znam kako maltretirali, a onda na kraju obesili. Pa, to ne može da se zaboravi. I, sad nam kao ukinuli vize i juče ceo dan televizija pokazuje tu se kao može bez viza da ide u Hrvatsku. Da li se od onolikih kamera pronašli roditelja da je poveo dete za ruku i hoće da pređe granicu i da ide koljačima pod nož? Niste mogli da nađete nikoga. Prema tome, pustite vi to što ste non-stop u Zagrebu i vi i Čeda Jovanović i ne znam ko još i dogovarate se o nečemu. Nema tamo života za Srbe, što je već 200 godina za nama istorija pokazala, ali je grehota što to oni ljudi koji se nalaze na čelu države ne vide. Prema tome, i dalje smo, neka ostane zapisano, protiv toga da se u Srbiji uči po stranim udžbenicima na ovakav način kako ste vi to predvideli i ne mogu nacionalne manjine u Srbiji, u državnim školama, na srpskom jeziku, da uče po stranim udžbenicima. Niko, nijenacionalna manjina. To je stav SRS i naše je da vas upozorimo da to nije dobro a vi radite kako vam je volja.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto ste čuli izlaganje narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić, koja vam je dosta rekla o hiljadu godina hrvatskog varvarstva na našem prostoru, a deo možete da pročitate i u knjizi Istorija srpskog nacionalizma, profesora dr Vojislava Šešelja. Poslanički klub SRS je podneo amandman na član 97. koji se odnosi na odgovornost učenika. U tom članu 97. je definisano da ostvarenjem svojih prava učenik ne sme da ugrožava druge u ostvarivanju njihovih prava. Učenik ima obavezu, pa je nabrojano sedam stavki od toga da učenik treba redovno da pohađa nastavu do toga da treba da čuva imovinu škole, čistoću i estetski izgled školskih prostorija. Što se toga tiče zaista nije ništa sporno. Problem je kada nastane problem oko opšteg akta i sa zakonom koji je poseban zakon za teže prekršaje koje učenici mogu da urade. Sigurno je da učenik može da odgovara samo za povredu obaveza koja je u vreme izvršenja bila propisana ili posebnim aktom ili posebnim zakonom. Opštim aktom ako je neka lakša povreda u pitanju, a za teže je faktički definisan poseban zakon. Ono što je problematično to je načelo pravednosti. To je da se o svakoj eventualnoj krivici odlučuje što hitnije, da jednostavno učenik ne bi bio u nekoj poziciji stand bay jer onda na taj način može i učenik da se ocenjuje i da jednostavno pod pritiskom radi zadnjih par meseci radi svoje školske obaveze u školi. Postoji mogućnost i zloupotrebe, mada sam siguran da ministar to zna, zbog toga što ako neko napravi prekršaj npr. dva i po meseca pre završetka školske godine, postoji mogućnost amnestije i da neko npr. kod nekih ekstremnih stvari kao što su - politička podobnost ili nepodobnost, ako je dete takvih roditelja u školi, da možda u zadnjihdva i po meseca, ako dođe do tog prekršaja, završi školska godina i da onda ne postoji faktički mogućnost pokretanja postupka protiv takvog učenika a kamoli do realizacije. Ovde je tačno definisano da se vaspitno-disciplinska mera može izreći učeniku samo za povredu obaveze učinjene u toku te školske godine, gde učenik učestvuje u tom radu. Zbog toga je amandman SRS jasan, pošto smatramo da rok koji je predložen, koji je ministar u ime Vlade predložio, da je SRS dala rok koji je malo primereniji, odnosno da u nekom vremenskom periodu od 15 dana se reši problem da li je reč o lakšem ili težem prekršaju, pa bih zaista molio minstra da u ime Vlade prihvati ovaj amandman, jer će i učenicima i profesorima, a i roditeljima, da olakša rad. Hvala.
Za reč se javio ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Slažem se. Problem je oko dužine trajana tog roka i pošto je predloženi rok od strane SRS zapravo u interesu učenika Vlada prihvata amandman i pristajemo na skraćenje roka.
Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman na član 97. mada će biti potrebno odlučivanje pošto Odbor nije prihvatio ovaj amandman, kao i za amandman gospodina Pal Šandora. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Ja bih se samo vratio i zamolio bih ministra da obrati pažnju kada se radi o članu 95. jer malopre nisam imao vremena pa ću sada malo brže to da izložim. (Glasovi - to smo prešli.) Jesmo, ali je veoma bitno da se ispravi samo jedna reč zbog zakona. To je zadnji stav, ali evo oduzimaju mi vreme jer ministar ne sluša, ne vredi, znači o tome ne vredi govoriti. Kada se radi o tom zadnjem stavu - ostvarivanju obrazovno-vaspitnog rada mogu da se koriste i druga neobavezna sredstva i pomagala u skladu sa posebnim zakonom. Pazite, u vaspitno-obrazovnom radu nema drugih sredstava i nema drugih pomagala nego su to nastavna sredstva. Znači, gospodine ministre, treba da stoji - nastavna sredstva, jer ako su druga sredstva i pomagala onda je to nešto drugo i tu je više u pitanju jedna greška koju treba ispraviti u zakonu u članu 95. poslednji stav.
Molim vas da se ne vraćate na amandman po kome smo već završili raspravu.
Idemo na ovaj član 97, mislim da je Ministarstvo propustilo šansu da poprave zakon, i žao mi je. Ovde kada se nabroji koja su prava učenika, koje obaveze ima učenik i šta mu se zabranjuje, ali učenik može da odgovara samo za povredu učenika koje je za vreme izvršenja bila propisana posebnim zakonom ili opštim aktom. Molim vas, mi nigde ne predviđamo da se učeniku može zabraniti da puši u školi, da konzumira alkohol i da koristi droge. Nigde to nije predviđeno, a upravo ako nije predviđeno zakonom, ne možemo ga zbog toga kažnjavati. Prema tome, predlažem da Ministarstvo svojim nekim delom nekako odluči da se tu praktično, jer imate danas u školama veoma dramatičnu situaciju i da najveći broj učenika od petog razreda i šestog razreda su pušači, konzumiraju alkohol i ono što je najtragičnije, koriste drogu. Mi smo njima zabranili neke banalne stvari, a nismo zabranili da to mogu da rade. To je moja primedba.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Samo jedno razjašnjenje i jedno pitanje da postavim. Recimo učenik zasluži da se vodi disciplinski postupak protiv njega, a disciplinski postupak se ne sprovede, šta onda, šta u tom slučaju? Ništa i niko ne odgovara. Podsećam vas, a juče sam bila malo pod nabojem i pod emocijama, šta je moje dete doživelo. Otišla sam u školu i rekla i nastavnicima i direktoru škole šta se desilo iako su znali za to. Znam tačno koji je profesor napravio takvu klimu da do toga dođe. U razgovoru sa direktorom i nastavnikom rečeno mi je, kakva majka takva i ćerka. Na tome se završilo. Nisam htela čak ni roditelje te dece da posetim. Decu sam okupila, rekla im da to nije lepo što su uradili, da je to njihova drugarica sa kojom su se oni i te kako dobro družili i u našu kuću dolazili i nije mi jasno šta se desilo. Oni kažu, ( Iz sale: Tema.) biće tema kada se tvom detetu tako nešto sutradan desi. Samo vam želim da svi okusite ono što su neki od nas okusili vašim dolaskom na vlast. Onda ćete imati razumevanja i onda ćete znati šta je tolerancija i onda ćete da shvatite da demokratija nije mržnja, nego poštovanje različitosti i politička borba za svoj politički, ekonomski i socijalni program. Ne znači da moramo da se mrzimo, ako smo drugačije političke orijentacije, a još manje znači, da neko iz naših porodica treba da ispašta zbog toga što se mi bavimo politikom, a naročito deca, naravno. Znači, ne znam šta se dešava ukoliko se disciplinski postupak ne povede protiv učenika, a da ne govorim o nastavnicima ili o direktoru škole koji se ogluši o to i kaže nam tada, te 2001.godine, sve beogradske gimnazije sam obišla i nijedan direktor nije hteo da me ponudi da sednem i da razgovaram sa njim i da ga zamolim da moje dete primi u školu. Slučajnost je htela da sam u jednoj gimnaziji, ne znajući da preko puta mene stanuje direktor te škole, da me poveze na posao i da uzme dokumenta i upiše to dete u školu. Inače, ostalo bi, jednu godinu bi gubilo od škole.
Reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežavić.
Prvo bih hteo da kažem da je van teme sve, ali odgovoriću na pitanje. Stav je organa škole da li će ili ne pokrenuti postupak. Ako se ne pokrene postupak, zainteresovano lice može da aktivira inspekcije, inspekcije su na nivou opštine i postoje na nivou Ministarstva. U tom slučaju, ako je propuštanje da rade nešto po službenoj dužnosti, odnosno što su bili dužni, možemo sankcionisati školu.
Po kom osnovu se vi javljate? Čekajate, ovlašćeni predstavnik SPS-a je imao reč po ovom amandmanu. (Žarko Obradović, s mesta: Po Poslovniku.) Po Poslovniku, to vas i pitam. Znači, povreda Poslovnika, narodni poslanik, izvolite. (Žarko Obradović, s mesta: Reći ću kada izađem.) Pitam vas po kom osnovu se javljate, a vi kažete Poslovnik. Ne mogu da pogađam zašto se javljate. (Žarko Obradović, s mesta: Ne treba da pogađate.) Pitam vas zašto se javljate?
Ako pogrešim u povredi Poslovnika, biću opomenut. Gledam sat, zato što su prošla 24 sata u odnosu na moju jučerašnju reklamaciju povrede Poslovnika i ništa. Još uvek nismo kao poslanička grupa SPS dobili listing sa glasanja od 31. maja. Bilo je reči da će predsednik Narodne skupštine, a reklamirao sam dve povrede Poslovnika, predsednik Narodne skupštine i Republike Srbije gospođa Mićić je shodno odredbama Poslovnika naredila sazivanje Administrativnog odbora. Znači, 24 sata su prošla i povređen je član 96. Poslovnika, stav 6. Odbor se nije sastaao, niti imamo odgovor u odnosu na povrede Poslovnika, niti sam ja kao ovlašćeni i šef poslaničke grupe dobio listing sa glasanja. Pošto znam da će predsednica Narodne skupštine malo kasnije ima neke druge obaveze, a želeo sam ovo da joj kažem dok je tu da zna.
U pravu ste, zakazala sam sednicu Administrativnog odbora, ali kao što znate predsednik Administrativnog odbora je odsutan, nemamo zamenika. U toku iduće nedelje ćete dobiti odgovor i nadam se da ćete biti zadovoljni. Nema više prijava za reč po ovom amandmanu. Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li želite reč? (Da.) Izvolite. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 99. kojim tražim da se član 99. briše iz jednog jedinog razloga, zato što smatram da je čista demagogija. U trećem ciklusu osnovne škole i u srednjoj školi može da se organizuje učenički parlament. Parlament čine po dva predstavnika svakog odeljenjau školi, a u umetničkoj po tri iz svakog razreda. program rada parlamenta je deo godišnjeg programa rada škole. Ovaj član Predloga zakona pokazuje da je iluzija sastavni deo ovog zakona. Kako će funkcionisati đački parlament kada ni ovaj vaš Parlament Republike Srbije ne funkcioniše i kada znamo da se ovaj naš rad i plaća i da postoje dnevnice. Kako će da funkcioniše parlament đački, hoće li biti kvoruma, šta će da se čini kada dođe do prestanka mandata predstavnika u parlamentu, da li će imati liberalniji poslovnik o radu od našeg parlamenta, kako će održavati red na sednicama đačkog parlamenta? Hoće li biti iznošenja poslanika, kažnjavanja, itd? Hoće li biti TV prenosa sa sednica đačkog parlamenta? Biće, jel tako? Odlično. Pokušali ste sa kampovima gospodine ministre , po uzoru na Evropu i spotakli ste i obrukali ste se na tome. Da li škola predstavlja državu, pa treba da ima parlament, pa da ima i vladu, da ima mandatara, da ima ministarske resore. Ovo me podseća na svu moguću infantilnost i nezrelost na bezazlenu dečju igru, a ispiranje mozgova se priprema i na ovaj način lepo plasiranom demagogijom. Mnogo će problema imati Skupština u novom sazivu. Moraće mnoge vaše greške koje ste počinili da isprave. Sve nam deca imaju, deca gladna znanja, samo im nedostaje đački parlament. Uz puno nedostataka koje poseduje Predlog zakona, ovo je slika i prilika vašeg pogubnog delovanja. Koliko me ražalosti poskupljenje, toliko me nasmeje objašnjenje. Bolje je gospodine ministre neznati, no znati, pa zloupotrebiti znanje. Mislim da ste vi vaše znanje uveliko zloupotrebili.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić
Dame i gospodo, mi smo protiv ovakvih novotarija. Ne zbot toga što su novotarije, pa smo apriori protiv nekih novih stvari, nego smo protiv ovakve demagogije. Znate, vi mladim ljudima, kojima je zakonom već propisano šta su njihova prava, šta su njihove obaveze, svako pojedinačno može da ostvari naravno svoja prava, dužan je da svoje obaveze poštuje. Predviđate odeljenjsku zajednicu koja postoji i sada. Znamo čemu ona služi, čemu treba da ih nauči, a onda neki učenički parlament, a ima i tog studentskog parlamenta, dajemo značaj tim mladim ljudima da su navodno neka institucija, a radi se o deci koja su poslovno nesposobna. Samim tim činimo im magareću uslugu. Treba da znaju ko su, šta su, treba da znaju ko su im autoriteti, doke idu njihova prava, šta oni mogu da postignu, a šta moraju da slušaju, jer tako ćemo jedino imati građane koji će moći da izgrađuju demokratski sistem i demokratsko društvo, a ne da sprovode anarhiju. Pored toga ovaj član je u suprotnosti sa Zakonom o srednjem obrazovanju, jer tamo ste, čini mi se, propisali samo da u trećoj i četvrtoj godini može da se organizuje učenički parlament, a sada vidim da može u trećem ciklusu osnovne škole i u srednjoj školi, znači u svim razredima može da se organizuje učenički parlament, tako da će morati da se izvrši ispravka i u Zakonu o srednjem obrazovanju po ovom pitanju, ali nije ovo jedino što je u suprotnosti sa tim zakonom i zbog toga sam bila mišljenja, a to sam vam već rekla, da je trebalo u paketu te zakone usvajati i dati na diskusiju u parlamentu i izvršiti odgovarajuće izmene, jer možda ono što je propušteno u ovom zakonu našlo bi mesta u tom osnovnom zakonu o osnovnoj ili srednjoj školi i onda bi svi bili mnogo zadovoljniji i upućeniji u ono što je eventualno nejasno, jer ovaj zakon zaista jeste okvir, a mi ne želimo da ostavimo mnogo toga nedorečenog.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 99. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke.
Izgleda da je cilj da se igramo nečim što nema nikakve svrhe. Ako posmatramo član 98. iz kojeg bi trebalo u školama da proističe i član 99. kao organizacija na nivou ustanove ili drugačije rečeno škole, kaže se da učenici jednog odeljenja škole obrazuju odeljenjsku zajednicu, a ovlašćenje i način rada te odeljenjske zajednice u odeljenju reguliše se statutom škole i drugim aktom. Mi sada izigravamo parlament da pokažemo mladim da stvaramo lažne veličine. O čemu se tu radi? Koga mi to zavaravamo i šta mi tu nudimo srpskom narodu ovde? Nudimo parlament učenicima. Šta je to parlament? Umesto da ono što je tradicionalno, ono što je bilo prisutno, uz određena odstupanja, koja nisu bila dobra i treba reći kada nije dobro da nije bilo dobro, a normalno je bilo da posle stava odeljenjska zajednica da stoji školska zajednica učenika. Njen delokrug rada se može, po onome što je napisano, naći tamo većina stvari i nije bio sporan taj delokrug rada, ali zašto mi sada hoćemo da kažemo - znate deco uveli smo vam parlament, vi ste sada osposobljeni za rešavanje društvenih, državnih, parlamentarnih problema. Vratimo se nekada tradiciji, a ova tradicija zaista ne zadire u koncept. Ako ima dobre volje i ako hoćemo da sledimo, a ne zadire u koncept, uopšte mislim da ne zadire, imamo učeničku zajednicu, školsku zajednicu učenika. U onome što sam ja naveo, u delokrugu, ni tu ne zadire i nije problematično. Mislim ako postoji među nama gospođa Cerović, na vas apelujem da ovo prihvatite zajedno sa ministrom.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 99. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Đuro Popović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, Stranka srpskog jedinstva podnela je amandman na član 99. Predloga zakona. U članu 99. stav 1. reči "može da se organizuje" zamenjuju se rečima "organizuje se". Prihvatanjem ovog amandmana obavezuje se svaka škola da organizuje učenički parlament koji bi obezbedio aktivnije učešće učenika u vaspitno-obrazovnom procesu i u radu stručnih organa škole. Omogućio bi bolju saradnju između učenika i nastavnika, kao i bolje informisanje učenika, pa u tom smislu predlažemo gospodinu ministru da usvoji predloženi amandman.
Reč ima ministar prosvete Gašo Knežević.
Očitao da ovde kod pitanja parlamenta postoje suprotni stavovi. Ovaj stav se zalaže za imperativnost parlamenta. Ne možemo nikome nalagati da osnuje nešto što neće i zbog toga Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Ja lično nemam ništa protiv da bude imperativno, jer mislim da je to važno za socijalizaciju dece, ali da bi terali decu na nešto što predstavlja obavezu, mislim da nije u redu i zbog toga smo zadržali ovakvo srednje rešenje, ni levo, ni desno.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 102. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 102. amandman je podneo narodni poslanik Golub Rajić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na Predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja na član 102. ispred Socijalitičke partije Srbije podneo sam amandman, gde sam predložio da se u ovom članu u stavu 5. brišu reči "a iz vladanja u skladu sa posebnim zakonom" i da se stav 6. briše. Ovaj član zakona reguliše ocenjivanje u osnovnoj i srednjoj školi i mislim da je u redu, sem stava 5, koji kaže da se zaključna ocena izvodi po utvrđenim kriterijumima na kraju prvog i drugog polugodišta i tu bi, po meni, bio kraj ovog stava, da je nepotrebno, kada jeu pitanju vladanje, da se to obavlja u skladu sa posebnim zakonom. Isto tako treba brisati da se vladanje učenika ocenjuje opisnom ocenom, opet u skladu sa posebnim zakonom, jer je autonomno pravo nastavnika da ocenjuje učeniketo ne treba da vrši ministar ili propisuje posebnim zakonom ili nekim drugim propisom. Zakonodavni odbor je tvrdio da je amandman pravno moguć, a Odbor za prosvetu ga nije prihvatio, kao ni Vlada uz obrazloženje da bi njegovim prihvatanjem ostala neuređena materija ocenjivanja vladanja učenika, što ne stoji. Ja predlažem, da u danu za glasanje, prihvatite ovaj amandman, bez obzira što se ovaj izuzetno loš zakon,pre svega za generacije koje dolaze, ne može popraviti i ne treba ga prihvatiti u celosti. Zahvaljujem.
Da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Ovde je kolega Golub Rajić uglavnom ukazao na problem koji se javlja, više zbog ove ocene iz vladanja. Međutim, ovde se i u petom stavu javlja problem, ono što sam ja malopre isticao, a što nije bilo u okviru određenog člana, a to je ocenjivanje. Obaveza nastavnika je sada da učenika mora da oceni u jednom polugodištu najmanje četiri puta. To bi bilo u redu ako bismo sve ostale izvore znanja prilagodili novonastaloj situaciji, iako bi ova reforma bila kompletna. Međutim, polazeći od toga da se skoro nigde u zakonu ne pominje promena metoda rada, što je jako bitno, bez toga nema reforme, ako mi radimo isto kao i do sada, ako radimo isto kao i pre sto godina, onda nema tu reforme, a ispada onda će biti tako. Znači, mi moramo zakonom predvideti promenu metoda rada, a to podrazumeva da se izvrši promena i kod samih izvora znanja, a izvori znanja su različiti. Izvor znanja može biti nastavnik. Znači, mi se tu konačno dogovaramo da promenimo nastavnika. Tu ima nekih šansi. Teško ćemo promeniti sve, jer u njima još uvek kuca nešto drugo. Mi moramo promeniti izvor znanja, to je udžbenik. Mi sa ovakvim udžbenicima ne možemo ocenjivati učenika četiri puta u jednom polugođu. Nema teorijske šanse. Mi moramo promeniti učenika, i on treba shvatiti da ne radi za ocenu, da radi za znanje i da on bude taj aktivni činilac koji će promeniti. Mi moramo promeniti nastavnika u smislu da će nastavnik biti samo koordinator tog posla, a ne i onaj koji će sa katedre držati samo predavanje pred 250 ljudi, na kraju, da li ćemo moći da propitamo. Imate fakultete, imate i škole, ne govorimo sada o fakultetima. Ima škola koje imaju po 38 učenika u odeljenju. Ono što je najvažnije, nigde ne vidimo u kojoj meri mi možemo smanjiti sadržaj, ne samo predmete. Dajte da smanjimo sadržaj, da smanjimo programe, ali vrlo energično. Bilo je nekih istraživanja koja kažu - ako bi 50% sadržaja izbacili iz pojedinih predmeta, učenici bi postigli mnogo bolje rezultate. Mislim da je to šansa. Ako to ne uradimo, onda nema ništa ni od ovog zakona. Nas pogađa ovde, i kolega Golub Rajić je upravo intervenisao, kada se radi, da mi dozvoljavamo, da nastavnik je autonoman kada se donosi ocena iz uspeha, ali kada se radi o vladanju, onda mi predviđamo neki novi akt, neki novi zakon. Kojim to zakonom? Ko je taj što treba da predvidi kakvu će ocenu nastavnik dati? (Predsedavajući: Vreme.) Izvinjavam se, završavam. Da li mi uopšte u tom procesu možemo deliti obrazovni od vaspitnog rada? Sigurno da ne možemo i nećemo donositi posebne zakone, nego ćemo u okviru svega toga moći da određujemo i ocenu iz vladanja. Teško se može odvojiti jedno od drugog, odnosno obrazovni od vaspitnog rada.
Hvala, da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 102. amandman su sa ispravkom zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Ovaj član 102, bez obzira što nije prihvaćen amandman koji smo predložili, nije definisao sve što je trebalo da bude definisano, a sa druge strane ostavlja, da li podzakonskim aktima, novim zakonima iz tog dela, da reguliše ovaj deo predloga, odnosno člana 102. Ja sam predložio da se član 102. menja i glasi: "Uspeh učenika iz predmeta i vladanja ocenjuju se". To je ocena normalno, pet, četiri, dva, tri, brojčano sa time i vladanje učenika, kao i do sada što je to bilo. Uspeh redovnog učenika ocenjuje se u toku vaspitno-obrazovnog ciklusa dva puta. Ministre, mogu se ocenitiučenici i pet i šest puta. Može da se napravi petominutno ispitivanje, može se dati kontrolni. Ono što je bitno jeste da kao neki minimum bude bar dva puta učenik usmeno ocenjen u toku školovanja, uz testove i ostalo. Kada nemamo taj deo kontakta između nastavnika i učenika, nije dobro. Može se napraviti i pet i deset ocena uz petominutno ispitivanje. Nema nikakvih problema. Vi idete ovde na četiri ocene, niti koje, niti kako itd. Dalje, ide se na predlog da nema ponavljanja. Drugo, da se popravni ispit polaže u junu. Mislim da ono što je u praksi prosvetnih radnika jeste sledeće, ne znam kada planirate da završavate školsku godinu, ali ako je planirate da završava 20, onda popravni ispiti kao takvi ne mogu se polagati u junu, izuzetak završnih razreda. Tu treba da stoji, ako nećete praviti novi zakon, popravni ispit se polaže za završne razrede, one koji završavaju ranije u julskom i avgustovskom ispitnom roku, a za ostale učenike u avgustovskom ispitnom roku. Posle jednog lošeg iskustva, koje je Srbija imala sa četiri slabe ocene, ja se čudim da u Ministarstvu nisu taj deo sugerisali i ne znam da li su to ocenili kao pozitivna tekovina koja je bila za četiri, da ide na popravni ispit, to je bilo jednom u Srbiji, i prosvetni radnici su onda konstatovali da to nije dobro. Znači, mi se sada vraćamo još jednom da pitamo, da li je nešto što nije dobro bilo dobro. A ovo što je ponuđeno, niko ne ponavlja, to je nešto apsurdno. Šta će biti sa učenikom koji nikada ne položi malu maturu? (Predsedavajući: Vreme.) Hoće li taj učenik da nastavi školovanje i pod kojim kriterijumom, znači, koji ne položi malu maturu. Mislim da ćete korigovati bar ovaj deo, kada je vezano za broj slabih ocena, da se nađe neko rešenje. Mislim da to može.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, narodni poslanik Bora Stanimirović.
Zbog vremena malopre nisam mogao da obrazložim ovaj član do kraja, član 102, ali bih samo zadnji stav da vidite. Mi tvrdimo i u jednom članu piše da škole imaju svoju autonomiju, i ta autonomija se proteže po pitanju programa, ocenjivanja i tako dalje. Međutim, ovaj zadnji stav člana 102. je dosta nejasan i u velikoj meri zadire u autonomiju osnovne i srednje škole, i to upravo u onaj deo autonomije koji je prioritetan za osnovce. Recimo, standarde o stvarnosti ishoda. Pazite, kod ishoda nam niko nije rekao šta su to ishodi. Kod određivanja zadataka mi možemo, dobro zadaci, da vidimo koji su sada ishodi. Da li to ministarstvo može samo da odredi ishode, ja bih voleo da se to protumači, znači, standarde o stvarnosti ishoda obrazovanja i ocenjivanja učenika, kao i kriterijume- način i postupak ocenjivanja učenika iz pojedinih predmeta i vladanja i druga pitanja od značaja za ocenjivanje, na predlog nadležnog centra, propisuje ministar. Znači, mi smo potpuno od nastavnika oduzeli ono što je osnovno, a to je njegova autonomija, to je njegov rad, to je njegov program, to su ocene koje on može da da, da li je to vladanje ili ne. Znači, čitav vaspitno-obrazovni sistem se sada kontroliše iz Ministarstva. Ministar svakoga dana daje poneku izjavu gde kritikuje prethodni režim, kako je Ministarstvo bilo centralizovano, kako su škole mogle samo da sprovode pojedina pitanja, odluke koje donosi Ministarstvo, a ovde samo na jednoj strani u pet članova oseća se nadležnost Ministarstva po ovim pitanjima. Dakle, donosi jednu stvar, donosi program završnog ispita, donosi program, samo na jednoj strani imate sve na šta ministar utiče. To nije centralizam, a centralizam je bio ono kada je nastavnik mogao sam da ocenjuje na osnovu rada učenika, njegovog zalaganja, aktivnosti, da prati obrazovni rad. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 102. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojana Aleksić, u ime predlagača.
Član 102. stav 8. Vlada predlaže da svi učenici koji imaju nedovoljne ocene iz predmeta, ne kaže se koliko, pretpostavljam da se misli da teoretski mogu biti u pitanju i svi predmeti, može da polaže popravni u junskom ili avgustovskom roku. Smatramo da to nije dobro, da, ako bi se to dozvolilo, onda učenik ne bi imao praktično nikakvu ambiciju da preko godine sedi i redovno uči, govorim o slabijim učenicima, ne govorim o odlikašima, već bi se jednostavno ponašao kao student, verovatno bi i bežao sa časova, verovatno ne bi pratio nastavu i onda bi jednostavno u maju krenuo da uči, nabubao kampanjski, izašao pola u junu, a pola u avgustu, podelio to i položio razred praktično potpuno isto kao vanredni učenik. Mislimo da je to za decu jako loše, pre svega za onu decu koja nemaju velike ambicije, koja više vole da se igraju, da igraju fudbal i zbog toga mislimo da je broj od četiri, mislim na nedovoljne ocene, i to na kraju godine, najbolja granica, a pre toga je bilo dva ispita, to je previše malo. Četiri je, po nama, pravi broj, znači, učenici koji imaju do četiri nedovoljne ocene mogu da izlaze na popravni u junu i avgustu, a ako imaju više od četiri, automatski ponavljaju razred. Hvala.
Reč ima ministar prosvete Gašo Knežević.
Moram reći da je ovo bila jedna od krupnih dilema Ministarstva, a ja sam pokušao da vam objasnim šta je cilj ove zakonske promene koja je bila u predlogu sadržana. Cilj je da se postigne objektivno ocenjivanje koje se stavljanjem limita na bilo koji broj malo deformiše. Mislim da je sa čistog pedagoškog aspekta, dakle, samo pedagoški posmatrano, ovo naše predloženo rešenje solidno, jer dovodi do toga. Međutim, zaista posle dugih razgovora sa, da kažem uslovno, ja se izvinjavam, stručnjacima iz DSS i posle čnjeinice da su nam prezentirali neke stvari koje mogu izazvati i kontraefekat, mi smo veoma spremni i ja ću to učiniti da prihvatimo ovaj amandman, s tim što bi ovo rešenje, ja to sada obećavam unapred, mi ćemo to pratiti, pa ćemo videti kako se dalje razvija i u kom pravcu ćemo otići, ali postoje neki ozbiljni razlozi da se ipak stavi neka granica i mi prihvatamo amandman, ali ne samo zato što je Bojanin i što sam obećao da ću to reći.
Možemo da konstatujemo da je ministar prihvatio, ali će amandman ipak biti na glasanju. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 103. a tiče se prigovora učenika i roditelja na dobijene ocene u školi. Članom 103. predviđeno je da direktor škole u roku od tri dana na osnovu nekog prigovora, a trebalo bi da sarađuje sa psihološkom službom, ocenjuje da li je neka ocena bila opravdana ili neopravdana. Ja sam tražio ovim amandmanom da u procenjivanju učestvuje i stručni aktiv, predlagač, odnosno Vlada su tako odbili moj amandman, uz obrazloženje da amandman ne treba prihvatiti, jer bi učešće stručnog aktiva moglo da utiče na objektivnost u odlučivanju. Smatram da to nije pravo obrazloženje, da Vlada, odnosno predlagač, oni imaju pogrešne procene, jer ko može biti objektivniji nego profesori i nastavnici koji tom učeniku predaju i ako je neka ocena sporna i ako se neko od učitelja, nepravedno je doneo, odnosno ocenio neki njegov rad ili neko njegovo izlaganje. Smatram da je neophodno da i taj stručni aktiv koji poznaje tog učenika duže vreme, može da bude daleko objektivniji, jer ne može da se desi da jedan učenik bude vrlodobar ili odličan od osam ili devet predmeta, a da mu samo jedan predmet nije odgovarajući, pogotovu ako je reč o sličnim, odnosno srodnim predmetima, kao što su matematika, fizika, hemija i slično. Trebalo bi u tom postupku da učestvuje i školski aktiv, znači, stručni aktiv koji poznaje tog učenika lično i smatram da ne može da se utiče na objektivnost u odlučivanju, jer je još uvek direktor škole taj koji će da preseče, takva će biti odluka i smatram da bi predlagač ovaj amandman morao da prihvati.
Da li se u ime ovlašćenih predstavnika neko javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik, narodni poslanik Vladimir Garčević.
Samo hoću da ukažem na ovaj deo ovde koji nema nikakve logike. Pravo na prigovor na ocene u toku školske godine, ima učenik, odnosno roditelj ili staratelj. U roku od tri dana od saopštenja ocene, a šta to znači? To znači na svaku ocenu se obrazuje komisija i ona utvrđuje, meni je logično kada se izvede godišnja ocena ili polugodišnja ocena da ima pravo prigovora na ocenu, da se onda obrazuje komisija i da ta komisija utvrđuje, ali ovde proizilazi da učenik na svaku ocenu koja se da, da treba da se obrazuje komisija. Mislim da je to van pameti, nisam stavio amandman, mogu da stavim koliko god hoćete, ali treba Skupština da izbaci ono što nema logike. Sami pogledajte, tu nema logike.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Zaista mislimo da je na mestu amandman i da treba da bude prihvaćen, jer kada se žalba podnosi direktoru zbog nezadovoljstva ocenom, podrazumeva se, uglavnom, da je došlo do nekih poremećenih odnosa između nastavnika i đaka, da postoji neki animozitet. Ne možemo da prenebregnemo činjenicu da je i to moguće. Ovde je direktor u jednoj nezavisnoj poziciji. Uglavnom iskustvo govori da se odobravaju ovakvi ispiti, ali je i činjenica da je na tim ispitima zaista mala prolaznost, uglavnom zbog činjenice da kolege ne žele da se zamere kolegi koji je dao negativnu ocenu, pa su tu učenici u jednoj poziciji da imaju neke mogućnosti roditelji da traže, navodno, neku pravdu ili se uhvate za ovu mogućnost u zakonu, da ne bi došlo do ponavljanja razreda ili da se ne bi išlo na popravni ispit i traže da se to znanje preispita. Zaista smo u situaciji da su naša odeljenja u školama toliko brojna da učenici i ne dobiju više od dve ocene u toku polugodišta ili ne mogu da pokažu pravo znanje ili nastavnik nije bio kadar da potpuno sagleda mogućnosti učenika i da je onda ovo opravdano. Pošto stručni akti i tako posle učestvuje na tom ispitu, znači, tu su neki drugi nastavnici koji će ispitati đaka, a ne predmetni nastavnik koji je dao negativnu ocenu, bilo bi dobro, zbog samog direktora i zbog neke pravedenosti, ako hoćete da se stručni aktiv već u ovom delu uključi u davanje svog mišljenja direktoru koji treba da donese pozitivnu ili negativnu odluku.
Reč ima ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Podneta su dva amandmana iste sadržine. Ovom prilikom ću da odgovorim i Petru Petroviću, Dragici Radulović, Milošu Lukiću, Đuri Popoviću i Adamu Uroševiću i Veroljubu Arsiću. Usvajanje ovog amandmana, kako ste vi predložili, dovodi do principa "kadija te tuži, kadija ti sudi". Stručni aktiv čine profesori istog predmeta iz škole, a među njima i onaj koji je dao ocenu. Pošto on jedini zna učenika, onda će on da kaže kakav je taj učenik, pošto je u konflikt već ušao, znate kakva je transmisija dalje. Zbog toga je ideja da se izbegne princip "kadija te tuži, kadija ti sudi" i zbog toga je drugo telo.
Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Bora Stanimirović.
Nije baš "kadija te tuži, kadija ti sudi". Ima u drugim članovima toga, ali zna se da ocenu predlaže predmetni nastavnik, aktiv utvrđuje, a nastavno-naučno veće donosi konačnu odluku. Međutim, ipak pedagog, psiholog, pa i direktor koji uglavnom vodi sednicu nastavničkog veća, on može da zna situaciju. Mi ne tražimo da nastavnik koji je dao ocenu bude prisutan, može, ali ne mora, nego da budu predstavnici aktiva ili veća, neko stručan. Nisu to isti ljudi. Ovo u toliko pre što se omogućava da se formira posebna komisija. Šta to znači? Čim formirate posebnu komisiju, vi u toj posebnoj komisiji morate ponovo da konsultujete nastavnika, opet kadiju. Ne možemo da izbegnemo ljude koji rade, koji odgovaraju, pogotovo što se ovde radi o osnovnoj ili srednjoj školi, svejedno. Znači, nećemo čak pozvati ni predmetnog nastavnika, ali ćemo pozvati predstavnike veća i predstavnike aktiva. U stavu 1. člana 103. stoji: "Učenik osnovne i srednje škole, njegov roditelj ili staratelj ima pravo da podnese žalbu na ocenu, u skladu sa posebnim zakonom". Koji su to posebni zakoni? Dajte jedan zakon o osnovnoj školi, jedan o srednjoj školi i nema posebnih zakona. Na kraju, da reklamiram Poslovnik, član 88. Stvarno ima mnogo kartica, a malo ima narodnih poslanika, pa bih zamolio službu da kartice pokupi kod svih poslanika koji su odsutni i da se onda utvrdi kvorum.
Narodni poslanik Bora Stanimirović je, na osnovu Poslovnika, reklamirao član 88. - pitanje kvoruma. Član 88. Poslovnika Narodne skupštine kaže: "Narodna skupština odlučuje posebno o svakom predlogu za izmenu i dopunu predloženog dnevnog reda. Nove tačke koje su unete u dnevni red, na osnovu predloga za dopunu dnevnog reda, za spajanje rasprave ili predloga za hitan postupak, uvršćuju se u dnevni red po redosledu predlagača, osim ako je predlagač predložio redosled razmatranja, o čemu se Narodna skupština izjašnjava bez pretresa. O dnevnom redu u celini Narodna skupština odlučuje bez pretresa". S obzirom da ovaj član Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije ne tretira pitanje kvoruma, narodni poslanik Bora Stanimirović je zatražio da stručna služba elektronsko-računarskog sistema Skupštine Srbije pokupi kartice koje se nalaze u poslaničkim jedinicama narodnih poslanika koji nisu prisutni. Zamolio bih stručnu službu elektronskog-računarskog centra da pristupi skupljanju kartica i da ih dostavi, u skladu sa Poslovnikom, sekretaru Narodne skupštine. Zamolio bih narodne poslanike koji su prisutni u sali, da budu i dalje prisutni, u skladu sa Poslovnikom. [[Žagor u sali.]] Ne tražim utvrđivanje kvoruma, molim vas da se saslušamo bez nervoze. Gospodin Bora Stanimirović je tražio da stručna služba elektronsko-računarskog centra prikupi kartice poslanika koji nisu u sali, a koji su, prilikom izlaska iz sale, svoje kartice ostavili. S obzirom da je u sali, prema evidenciji, prisutno 107 poslanika možemo da nastavimo sa radom. Na član 103. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li se od ovlašćenih predstavnika neko javlja za reč? (Ne.) Na član 104. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Pal Šandor, narodni poslanik Branislav Blažić i zajedno narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. (Pal Šandor, s mesta - povlačim amandman.) Narodni poslanik Pal Šandor povlači svoj amandman. Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić ima reč.
Možda do amandmana ne bi ni došlo, bez obzira što se mi srpski radikali zalažemo za to da se ne proverava naknadno znanje učenika, nego da se verifikuje ono što su oni postigli tokom devetogodišnjeg ili osmogodišnjeg školovanja i zbog nastavnika i zbog učenika, da vi nama u obrazloženju bilo kada napišete zbog čega ste se sada opredelili za završni ispit a ne za prijemni ispit. Do kakvog ste zaključka došli, imajući u vidu značaj prijemnog ispita ili završnog ispita, pa da onda mi možemo da procenjujemo da li je ovo nešto bolje ili gore. Po našem mišljenju, ovako kako mi to možemo da vidimo, to je apsolutno isto, nema nikakve razlike, nije šija nego vrat, drugačije se zove, a pogotovu što u ovom zakonu nije rekli koje će gradivo biti predmet završnog ispita. Da li devetogodišnje gradivo ili će to biti recimo poslednji kvartal ili poslednje tri godine, ili šest godina. Do sada je bilo gradivo šestog, sedmog i osmog razreda kada je bio prijemni ispit, a sada imamo završni ispit, ali ovde čak ne kažete - ni u skladu sa posebnim zakonom, da će to biti regulisano. A, ako tako i kažete znači opet možemo da očekujemo izmene Zakona o osnovnom i srednjem obrazovanju i evo još jednog argumenta da smo pogrešili što to nismo odmah menjali i u ova dva zakona nakon što bi završili raspravu po ovom zakonu, da u skupštinsku proceduru i dabatu stavimo i jedan i drugi razlog. Dakle, kada dobijemo obrazloženje od Vlade. Uglavnom imamo obrazloženje koje se tiče potrebe za promenom sistema a onda kada dođemo do pojedinih odredbi ili pojednog poglavlja nigde nema motiva ili nekog istraživanja ili nekih rezultata koji bi nas usmerili na to. Vi verovatno imate sve te informacije, ali narodni poslanici nemaju, a koji bi nama omogućili da kvalitetnije vodimo raspravu. To je osnovna zamerka. Mislimo da ovde po našem mišljenju ne treba da bude završnog ispita ali ako i ostanete pri tome ne znamo šta će on obuhvatiti.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Ovde je pogrešno i jedno i drugo. Vidite, stvar je u kriterijumima. Prvo mi nismo u mogućnosti polazeći od kadrovskih, pa i lokalnih, geografskih, materijalnih i drugih uslova da imamo sve odlične učenike u jednoj školi, istog znanja kao i učenika u drugoj školi. To je bio razlog zbog koga su se ranije uvodili klasifikacioni i drugi ispiti. Međutim, verovatno je Ministarstvo pošlo od činjenice da treba verovati ljudima da treba raditi devet godina sada, ili oni koji rade tri-četiri godine u srednjoj školi, da posle toga polažu maturu, završni deo. E, sad, pitanje je i tu treba obratiti malo pažnju kod polaganja te mature. Ne govorimo o programu pogotovu što ga donosi Ministarstvo, nego ranije, nekada davno, imali smo jako dobru praksu da prilikom polaganja završnog ispita, odnosno mature, pogotovu u srednjoj školi, Ministarstvo pošalje svoje izaslanike koji prate maturu, rad, i kad ljudi znaju da dolazi predstavnik Ministarstva, što važi i za đaka i za nastavnika i za direktora, oni se daleko ozbiljnije pripremaju za taj ispit, što je dovoljno, pod uslovom da se kasnije upisuju u srednje škole, tj. na fakultet, polazeći od uspeha i ove mature, tj. uspeha koji su postigli na kraju osnovne tj. srednje škole. Kasnije će oni svojim radom tj. selekcija koja će se vršiti na prvoj godini studija ili srednje škole pokazati ko je u pravu.
Reč ima ministr gospodin Gašo Knežević.
Ovde se radi o dve različite vrste ispita, o završnom i o prijemnom ispitu. U čemu je suštinska razlika između njih? Završni ispit je eksterni. Dakle, on je organizovan van kuće za razliku od prijemnog koji je produkt kućnog rada. Završnim ispitom je obuhvaćena cela generacija. Mi trenutno imamo za ovu školsku godinu, za prijemni ispit u srednje škole ove školske godine puno više ljudi koji su prijavili da polažu ispit a nisu prijavili potrebu da upišu četvorogodišnju školu. Znači da deca sama osećaju potrebu da učestvuju na ispitubez obzira što njihova želja nije da upišu školu za koju je taj ispit potreban. Mi smo srećni zbog toga. Jer, što više generaciju obuhvatimo mi možemo reći više o toj školi. Ako u jednoj školi prijemni ispit polaže 50% đaka, a to je koncept prijemnog ispita, u tom slučaju sa 50% verovatnoće se može izvlačiti zaključak o kvalitetu škole. Ako 70% đaka polaže, verovatnoća je 70%. Ako 100% polaže onda mi imamo uvid u stanje u školi. Zbog toga je završni ispit za razliku od prijemnog ispita.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević.
Ovde se kaže - posle devet godina, faktički svi će polagati završni ispit, ili neće. I dalje nisam dobio odgovor od ministra kakva je situacija ako uzmemo za osnovnu pretpostavku da jedan broj učenika ne položi završni ispit, šta ste planirali sa njima. Ko će se upisati u neku dvogodišnju ili neku priučenu, jer mi ne možemo računati da sto posto učenika položi završni ispit, ako je on ozbiljan. Taj deo posla nigde u zakonu nije regulisan. Šta je sa tim učenicima? U nekim rešenjima drugih zemalja to je drugačije rešeno i to sam pročitao malopre ali ovde toga nemamo. S druge strane, kaže se da će se završnim ispitom postići visok stepen znanja. Mislim da će završnim ispitom svakako, jer završni ispit je jedan deo provere znanja. Za taj završni ispit, hteli mi ili ne, jedan stepen ubrzane pripreme mora biti i obnavljanja, pored redovnog rada. Uzmite, recimo, na fakultetu ispit, pa imate praćenje čitave godine, pa na kraju kada polažete to ipak malo morate obnoviti. Učenici ne mogu doći, pa ono što sam učio u petom razredu i da se nađe tu i ja se toga sećam i da to pamtim. Nije tako. Stvari se i zaboravljaju, a onda se trebaju i obnoviti. Znači da završni ispit podrazumeva jednu vrstu prijemnog, po meni, ispita, s tim što nije pojedinačno, nije samo fizika, matematika, ne znam šta će biti tamo previđeno. Obuhvaćena je sva populacija. Neka razmišljanja sada jesu da za prijemni ispit, ovakav kakav je sada, spušten na nulu, a na nulu, jer je broj poena na prijemnom ispitu nizak, možda mogu položiti i možda se mogu napraviti zadaci da se položi. Ako hoćemo kvalitet,budimo realni, kvalitet za jedno srednje stručno obrazovanje, ne govorim, nazovimo školu u privredi ili trogodišnju, kako god hoćete. Kriterijum mora biti niži. To znači njima treba omogućiti i sa nižim kriterijum opšteg znanja, kako bi on mogao biti upisan. Ne mislim da završni ispit, zdravo bili, vrlo brzo će tri godine biti, pa ćemo videti koliko će položiti, a videćemo i koliko će taj završni ispit, jer ovde smo imali da ovaj deo je polagalo 50% ili 60% učenika koji imaju i kvalitet i znanje, a ostali su upisivali na osnovu uspeha iz osnovne škole. Ako vi uspete 100% da obuhvatite populaciju, da položi, onda smo pitanje, a ja ne verujem u takav rad. Osnovnu bi trebalo svi da završe, a onda nema kvaliteta.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Mi smo imali mogućnost i stručnih škola, pa da se upisuju na fakultet. Mislim da sa ovim i pogotovo ono što sam čuo da se opšta matura mora polagati u nekoj drugoj školi, ako je tako i ako ostane sa Odbora za prosvetu. Mislim da se uskraćuje jedno pravo na upis jednoj populaciji, jednom delu. Zašto ne bi moglo sa stručnom maturom iz medicinske škole biti upisan na medicinski fakultet. (Gašo Knežević, s mesta: Može.) Ovde ne vidim, ako može onda nema šta da diskutujem dalje. Uzeo sam primer, ali ovde gore stoji da ne može iznad. Neka Skupština konstatuje da sa stručnom maturom se može upisati na odgovarajući fakultet. Onda nemam šta da diskutujem.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 111. amandman, u istovetnom tekstu podnela je narodni poslanik Neda Arnerić i zajedno narodni poslanici Bratislav Đurić i Marin Krešić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 112. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Golub Rajić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, u ime predlagača. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, u ime SPS-a zajedno sa kolegom poslanikom Golubom Rajićem, podneo sam amandman na član 112. Predloga ovog zakona. U ovom članu propisuju se uslovi koje mora da ispuni nastavnik, vaspitač i stručni saradnik da bi mogao da bude primljen u radni odnos u obrazovno - vaspitnu ustanovu. Između ostalog, u stavu 1. tačka 3. propisuje se kao uslov zasnivanje radnog odnosa da kandidata, citiram - nije osuđivan pravosnažnom presudom za krivično delo za koje je izrečena bezuslovna kazna zatvora u trajanju od najmanje šest meseci ili nije pravosnažnom presudom osuđen za krivično delo protiv dostojanstva ličnosti i morala. Poslanici SPS-a podržavaju princip da u obrazovno - vaspitnim ustanovama treba da rade neporočni i časni ljudi. Podržavamo predloženi uslov da u obrazovno - vaspitne ustanove ne treba da budu primani kandidati koji su pravosnažnom presudom osuđeni za krivično delo protiv dostojanstva ličnosti i morala i to bez obzira da li je kazna bezuslovna do šest ili preko šest meseci. Međutim, smatramo da isuviše rigorozna mera da kandidat ne može biti primljen u radni odnos u obrazovno - vaspitnu ustanovu ako je osuđen pravosnažnom presudom za bilo koje krivično delo na bezuslovnukaznu u trajanju od preko šest meseci. Uzmimo za primer profesora koji je zbog saobraćajnog udesa kažnjen sa šest ipo meseci ili sedam ipo meseci zatvora. Da li to treba da bude skoro doživotni uslov da ne može raditi kao profesor? Ne mislim ovde na profesora u srednjoj saobraćajnoj školi koji predaje predmet - bezbednost saobraćaja, pa da kažemo, baš je to vezano specifično za njegovo zanimanje, za njegovu struku i ostalo. Govorimo uopšte o profesorima. Amandmanom smo predložili da se izvrši izmena i da u radni odnos u obrazovno vaspitnu ustanovu ne može biti primljen nastavnik, vaspitač ili stručni saradnik ako je osuđen na kaznu zatvora za krivično delo protiv dostojanstva ličnosti i morala i to nezavisno od dužine kazne, a za ostala krivična dela preko šest meseci i to za krivična dela koja ih čine moralno nepodobnim za rad u obrazovanju i vaspitanju. Dobili smo odgovor Vlade i kaže da je zauzela stav da amandman ne treba prihvatiti, jer je prema njihovom mišljenju amandman neprecizan da bi se mogao primenjivati u praksi. Stav Vlade je ipak neubedljiv. Ukoliko se prihvati amandman, podrazumeva se da bi ministar bio dužan da propiše aktom koja su krivična dela, pa da se unapred znaju koja čini profesora moralno nepodobnim za rad u obrazovanju, ako je napravio krivično delo, a zašto je kažnjen preko šest meseci zatvora. Doći ćemo u jednu apsurdnu situaciju, recimo zbog saobraćajke, pa da ne može više nikad raditi kao nastavnik ili profesor u prosveti. Mislim da su razlozi dosta ubedljivi da amandman bude prihvaćen, a podrazumevase da je ministar unapred propisao aktom koja su to dela koja čine nepodobnim, odnosno moralno nepodobnim za rad u obrazovanju ako je neko kažnjen preko šest meseci. Hvala.
Hvala. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo, poslanički klub SRS bi podržao ovaj amandman. Imali smo sličan amandman, a mislim da je bio usvojen kod Zakona o sudijama, kod ispunjavanja uslova sudija za obavljanje te visoke državne funkcije. Sada ne vidimo razloga, zaista da kod nastavnika ne možemo da preciziramo ovako kako je to amandmanom napisano. Mislim da je to čak i preciznije nego što je dato u Predlogu zakona. Htela bih da vas podsetim na jedan nemio događaj, koji se skoro desio. Supruga gospodina ministra Vlahovića, a koja je direktor škole, imala je saobraćajnu nesreću. Žena je na mestu bila mrtva. Da li je bilo prekoračenja brzine? Nije, to će sud utvrditi. Zamislite da šest meseci dobije zatvora i ne može više da bude direktor škole ili nastavnik. Mora da se vodi računa o tome šta je, a zbog mnogo čega čovek danas može da ode u zatvor. Na pravdi boga danas može da ode u zatvor. Ima ljudi danas po zatvorima koliko hoćete, koji ne znaju ni sami zašto su tamo. Saznaće valjda jednog dana, ali ovde kada je prosveta u pitanju treba zaista potencirati ovo dostojanstvo ličnosti i morala, jedino ta krivična dela, a za ostalo nemojte da ljudima onemogućavamo da zarađuju za svoj hleb i trebalo bi malo više širine kod prihvatanja ovog amandmana. Mislim da je bilo mnogo ljudi koji su se zaista u poslednjih nekoliko meseci našli u zatvoru ili koji će biti na bilo koji način u sudskom sporu osuđeni za neka krivična dela, za koja će se kasnije dokazati da nisu ni bila i da oni nisu počinioci, a uzećemo im hleb iz ruku, a pogotovo u ovakvoj državi gde se manipuliše pravosuđem i policijom, sve je moguće. Vidite i oko ove lustracije dokle smo stigli. Nadam se da nismo stigli do toga da će se to zaista i desiti, jer prosto ne mogu da verujem da ćemo tu komisiju za lustraciju bilo kada ovde formirati. Ne možemo jedan radiodifuzni savet da formiramo, a kamoli takvu jednu komisiju koja će na osnovu onoga što je BIA sakupljala i šta je ko rekao u brijačnici, na pijaci o nekome, da bude razlog za lustriranje ljudi, jedino ako nećete na ovaj način, znajući za neke slučajeve, opet da sprovodite lustraciju u prosveti, ali mislim da to nije u redu.
Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Tražim da bude prihvaćen ovaj amandman. Kolega Petrić i ostali su jasno i argumentovano rekli koji su to razlozi kada se može izgubiti posao. Mi imamo u Krivičnom zakonu, to je posebno definisano i zamislite da i u drugim strukama, ako bude osuđen na šest meseci, ne može da radi posao. Znači, to važi za lekare, važi za sudije. Kod sudija je usvojeno, ali zašto kod prosvete? Ne radi se ovde o nekim pedofilskim sklonostima, ne radi se o nekim nemoralnim itd, pa i tu ima vremenskih ograničenja. Ne možete vi nekog da osudite doživotno. U prvoj godini službe je napravio neki banalan prekršaj, recimo čak i moralni, zbog čega je kažnjen šest meseci i nikada u životu ne može taj posao raditi. To su strašne stvari. Teža je osuda društva nego ono što je on uradio. Prema tome, to je jedan jak argument. Ne radi se ovde samo o prosveti, jer čuli smo malo pre i saobraćajka i nešto sasvim treće može da bude, da bude osuđen. Ne verujem da se tu radi o lustraciji, lustracija je nešto drugo. Nije se ovde mislilo na lustraciju, ali je veoma teško da društvo osudi nekog na početku svoje karijere zbog toga što je šest meseci otišao, zbog nekog banalnog prekršaja, neka greška, da udari čoveka ili bilo šta, da ne može da radi u toj struci 40 narednih godina i zato molim predstavnike Vlade da prihvate ovaj amandman, jer mi smo ga obrazložili sasvim dovoljno.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 113. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, približavamo se kraju rasprave zakona u pojedinostima i iskoristila bih ovu priliku, pošto u ime poslaničke grupe SRS sam podnela amandman na član 113, ali više nemam amandmana, da kažem svoj završni sud, koji ujedno proističe iz izlaganja svih naših poslanika, da je ovo jedan jako loš zakonski projekat, pisan po nalogu Soroša, po nalogu tzv. evropskih savetnika Ministarstva, samog ministra, Vlade i to je zakon koji, po našem mišljenju, a mnogo toga smo u prilog toj argumentaciji ovde izrekli, će unazaditi naš obrazovni sistem i pre svega to je za nas srpske radikale najvažnije, potpuno ukinuti naš nacionalni identitet i to će se sprovoditi kroz ceo tok školovanja. Ovaj amandman tretira jednu novoustanovljenu kategoriju, koja se doduše pominje na samom početku zakona i mi tražimo da se taj stav izbriše ili da se bar onako kako je to u obrazovnom smislu za te osobe jedino moguće preformuliše. Naime, ministre, vi ste uveli jednu kategoriju - pomoćni nastavnik. To je dosadašnji saradnik u nastavi, jer to je Vlada dala, odnosno vi u obrazloženju u tački 10, jer je kolega Slobodan Janjić imao amandman. Nemoguće je da uvedete kategoriju pomoćni nastavnik. Prvo, trebalo bi da nam neko objasni, najpre vi, šta taj neko radi, da li učestvuje u pripremi, da li sprovodi nastavu, šta pomaže, da li ocenjuje i kakva je njegova uloga, jer mi znamo koji ne radimo u prosveti šta je uloga saradnika u nastavi. To je njegova stručna kvalifikacija i obrazovanje četvrtog stepena za saradnika u nastavi i postoje nastavnici koji uče decu predškolskog uzrasta u predškolskom obrazovnom programu, znači učitelji, a to su ustvari nastavnici razredne nastave, kao i profesori za pojedine predmete, odnosno nastavnici ili profesori za pojedine predmete. Apsolutno je neprihvatljivo da se ljudi, koji su stekli kvalifikaciju saradnika u nastavi četvrtim stepenom obrazovanja, a koliko se ja sećam taj četvrti stepen i takav naziv za to zanimanje je uveden uvođenjem Šuvarovog programa usmerenog obrazovanja, bar je toga u Kragujevcu bilo, takvog odeljenja, a koliko sam čula od kolega i u Nišu i u Pirotu itd. Sada mi te ljude degradiramo, koji inače sa četvrtim stepenom obrazovanja rade u prosveti i dajemo im zvanje - pomoćnik nastavnika, a u stvari oni su saradnici u nastavi. Zato mislim da je potrebno da prihvatite ovaj amandman, jer vi u obrazloženju, odnosno Vlada, kažete u tački 10 - a to su inače dosadašnji saradnici u nastavi. Zašto dosadašnji saradnici, zašto ne ostanu to, nego su pomoćnici nastavnika i nigde ne govorite o njihovom delokrugu rada, šta oni rade.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 113. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 114. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže Narodnoj skupštini da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Amandmanom na član 114. predložila sam da se tačka zameni zapetom i da se doda tekst koji glasi: "nakon čega mu prestaje svojstvo pripravnika". Osnovni tekst kaže: "Pripravnik ima pravo da polaže ispit za licencu posle navršenih godinu dana rada". Ništa logičnije od ovog nastavka, koji sam ja predložila amandmanom, a Vlada u svom obrazloženju zašto amandman nije prihvaćen - amandman ne treba prihvatiti, jer je trajanje pripravničkog staža utvrđeno stavom 2. člana 114. Predloga zakona. To je upravo ono što sam i ja predložila. Vladi jedino nedostaje da u obrazloženju napiše - amandman se ne prihvata zato što je upućen iz poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Ovim amandmanom gospodine ministre, vama se obraćam, uopšte se ne dira, kao što vidite, u suštinu zakona. Radi se samo o jednom pravnotehničkom uređenju redakcije ovog člana 114. i precizira se ono što ste i vi hteli da kažete, ja sam samo amandmanom to precizirala. Činjenica da niste prihvatili, da Vlada nije prihvatila ovaj amandman, govori samo o tome da vama u stvari nije stalo ni do toga kako će zakon da izgleda, stalo vam je samo do onih koji su vam dali da prepišete njihove zakone, nije vam stalo ni do nastavnika, ni do učenika. Ja vam to potvrđujem jednim primerom. Pitaju vas, ministre, nastavnici srpskog jezika - zašto se juče u beogradskim osnovnim školama, pre podne, nije održavala nastava srpskog jezika, to mora da se nadoknadi, a još je četiri - pet dana do kraja školske godine, a iz Ministarstva su, kažu, pozvali sve nastavnike srpskog jezika da dođu u školu "Drinka Pavlović"u Beogradu, bilo je ljudi iz Obrenovca, Lazarevca, sa teritorije celog Beograda. Trebalo je da saznaju nešto vezano za polaganje prijemnog ispita, okupili su se tamo po onoj vrućini, došao je neko iz ministarstva, izdelio im neki papirić, na kome nema ni potpisa ni pečata, gde piše pola boda, jedan bod, ovaj zadatak, onaj zadatak. Njima ništa nije jasno, a verovatno ni onome ko im je to doneo, ali je suština da oni juče nisu bili na času srpskog jezika, ni nistavnici ni učenici i pitaju se kada će to da nadoknate. Meni kaže jedna grupa nastavnika - pitaj, molim te, ministra, da li on vodi računa o nama, da li on u toj svojoj priči, da vodi javnu raspravu, da li će mu pasti na pamet, pre nego što se zakon donese, da zaista sasluša prosvetne radnike, koji, ja vam po peti put ponavljam, ne prihvataju ovaj zakon i neće ga primenjivati u praksi, gospodine Gašo Kneževiću.
Da li se od ovlašćenih predstavnika neko javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 114. amandman su sa ispravkom zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodni poslanik Vladimir Garčević.
To je otprilike i u naredna tri amandmana. Ja ću iskoristiti priliku da ukažem da uvođenje licence je prenešni izum, a ne znam gde tačno, jer nisam video da je napisano i ne znam ni kome služi. Ono što je sigurno, mi smo imali polaganje stručnog ispita u obrazovanju posle godinu dana, a ranije je to bilo i do pet godina, mogao je da radi u obrazovanju bez položenog stručnog ispita i taj krajnji rok je bio pet godina rada, da mora položiti. Znači, menjao se taj deo, gornja granica je bila jednog trenutka do pet godina. Sada je to jedna godina i da posle mora položiti za jednu godinu, stiče pravo, i mora položiti stručni ispit. Sada da je polaganje to nazovi ga sada licenca, nazovi ga kako kod hoćeš, to i da je onda stručno usavršavanje koje se omogućava i da je opremanje škola, ja bih voleo sada da imamo ovde utvrđeno stanje i kada bi se pridržavali normativa, bez obzira kakvi su, možda su nekada suvišni, možda će trebati korigovati u nekim komisijama kod škola za zdravstvo. Mi smo razmatrali skidanje i promene normativa da prilagodimo situaciji i vremenu. Moraće se taj deo eliminisati, a ako mislite da je dovoljno da skupite ljude da dođe da ispriča, kao što je bilo pre neki dan oko prijemnih ispita, pa onaj koji treba da piše član komisije, nije stigao za dva sata, a ljudi čekaju. Prosvetari su dosta ozbiljni ljudi i dosta ozbiljna profesija, bez obzira na anomalije koje postoje, kao što postoji u društvu. Mislim da licencu nije imalo potrebe uvoditi, a ako bi ona bila uslovljena, da je obaveza čoveka i da se ona automatski produžava ukoliko čovek ide na stručne ispite, omogućava se stručno usavršavanje, onda je to nešto drugo. Međutim, u jednom segmentu tamo stoji nešto drugo. Nisam siguran, imam dosta iskustva u obrazovanju i sada sam u obrazovanju, može se licencirati koliko god hoće, ali ako dođe u obrazovanju da radi neko ko ne voli svoju profesiju i ne voli omladinu, odnosno decu, džabe te licence i džabe ti sve to. Nema bez toga ništa, ako nema neko svoju prirodnu obdarenost za tu vrstu posla. Mi u obrazovanju to ne možemo dok ne postignemo to da obezbedimo ekonomsku situaciju.
Hvala, da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, prof. Bora Stanimirović.
Problem licence se na kraju javlja više, jer se prelazi konkretnije, međutim, imali smo, ja ne vidim iz ovog zakona šta će ta licenca obuhvatati. Da li će moći da obuhvata onaj stručno pedagoški rad koji je potreban za rad jednog nastavnika, pogotovo što znamo da mnogi studenti, diplomirani, dolaze sa raznih nastavničkih i drugih fakulteta i uključuju se u proces nastave. Oni u svom obrazovanju nemaju pedagoško - psihološkog - metodičkog obrazovanja. Njima je daleko teže da se uključe u taj proces i oni mogu da znaju struku, ali ne znaju kako da prenesu deci. Mislim da je tu problem. Mislim da se licencom to neće moći postići. Ne možemo mi napraviti jednu univerzalnu licencu, univerzalni program za licencu koja će važiti za sve prosvetne radnike i za one koji su prošli onaj proces obrazovanja o kome sam govorio malopre, oni koji nisu čuli, za neke predmete koji su i te kako važni za vaspitno obrazovni proces. Ne samo to, ono što posebno pogađa, ovde je problem što se i sada u odeljenjima ministarstva, ne u ministarstvu, već ljudima koji treba da odrade neke poslove, da okupe ljude iz raznih razloga, da slušaju neka stručna predavanja itd, preti samo - nećete dobiti licencu. To je sada kao strašni sud. Licenca je strašni sud za prosvetne radnike. To je ono što smeta. Ne kažemo da je to lustracija, ali će se ona na neki način, dovoljno je da vi nekom večito pretite. Ja tvrdim, a praksa će pokazati, da zbog ovakvog oblika uvođenja licence, da će dolaziti sve više do negativne selekcije na nastavničkim i sličnim fakultetima, gde se pripremaju profesori za određenu struku. Neće niko da mu stalno pretite prstom, licencom - ili ćeš raditi, ili ćeš izgubiti licencu, da dođe u prosvetu da radi za 250 evra. Prema tome, mi sada imamo negativnu selekciju. Nema goreg za jedno društvo nego kada vam najslabiji dolaze na nastavničke fakultete i kada najslabiji ljudi rade u prosveti, gde se udara naročito u osnovnoj školi i srednjoj, gde se udaraju temelji budućih generacija i buduće države. Prema tome, to su slabe strane licence koja će se sigurno zloupotrebljavati i kada već govorimo o ovom zakonu, da nije praktično celovit, ovde je licenca ta koja na neki način izaziva mnogo revolta i mnogo otpora u obrazovanju.
Hvala, da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 115. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja? (Ne.) Na član 115. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za prosvetu je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nataša Milojević.
Ovo je amandman koji se odnosi na poslednji stav člana 115. Ja se ne sećam da Vlada nije prihvatila, ja mislim da je prihvaćen, da, to je razlog što sam izašla da kažem. Naime, na matičnom odboru je Vlada prihvatila ovaj amandman, Odbor je glasao za, a koliko znam i Zakonodavni odbor je rekao da je amandman pravno moguć, tako da amandman ima sve uslove da postane sastavni deo zakona. Potvrđuje ministar Knežević da je amandman prihvaćen, inače, da kažem kolegama o čemu je reč. Naime, našim amandmanom uređujemo nadležnost ministra kada je reč o sadržaju i obrascu licence i on glasi: "Ministar propisuje sadržaj i način vođenja registra kao i obrazac licence", sa čim su se i nadležni odbori i Vlada saglasili.
Reč ima ministar prosvete gospodin Gašo Knežević.
Vlada u pismenom obliku nije, to će naknadno biti i to je prihvaćen amandman.
Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Gospodine ministre, vi nikako da se dozovete pameti, evo, već treći dan mi pokušavamo da vam kažemo da od ovog zakona neće biti ništa, vi nećete biti ministar kada dođe vreme za primenu ovog zakona, izbori su na pragu, biće u septembru ili oktobru i džabe ovde gubimo vreme, mogli smo da utrošimo ovo vreme da nešto poboljšamo građanima, na primer život. Ja sam svojim amandmanom tražio da nikakve agencije, nikakav centar za profesionalni razvoj ne izdaje sertifikate prosvetnim radnicima, pa da posle kada dođe do zloupotrebe toga i taj centar bude krivac, a da ministar i ministarstvo ostanu zaštićeni, kada se bude tražila odgovornost što je nekome zbog nečijeg hira zabranjeno da radi u prosveti, da izgubi status nastavnika ili profesora, a vi u svim ministarstvima, pa tako i u vašim, isturate ispred ministarstva, ispred ministra neke komisije, neke agencije, a sada se to ovde zove - centar za profesionalni razvoj. To će biti krivci koji će zloupotrebljavati struku ljudi, onemogućavati im da se bave poslom za koji su se školovali 20 godina, posvetili su ceo život i sutra će neki vaš centar ili neka vaša komisija da kaže - vi gospodine nemate licencu, ne možete više da budete predavač ili prosvetni radnik, a s kojim pravom to? Ako je on za vreme svog dugogodišnjeg školovanja pripremao se, polagao ispite, sticao znanje za taj svoj poziv, sada će neka vaša partijska komisija, a to će tako biti, jer uz sve što ste do sada radili, svodilo se na vaše izvršavanje partijskih naloga, tako će i ovi ljudi biti obespravljeni što se tiče njihovog posla. Niti će nama biti uzor neko koga ćete vi promovisati i koga ste promovisali za dve i po godine, našoj deci će biti uzori studenti kakvi su bili dr Vojislav Šešelj, junaci kakav je gospodin Šljivančanin, za koga ste rekli da ste pronašli krivce, a niste ga amnestirali da ga ne progone razne belosvetske ubice, a ako ste pronašli krivce za ono streljanje, to je bilo mesto Ovčara, za šta njega opštužuju, onda ste morali da kažete - mi štitimo tog našeg građanina, jer imamo krivce u zatvoru i ubice, a međunarodni zločinci ga još uvek traže. Tema će biti za vas vrlo brzo nezgodna i ja verujem da, kada ta tema dođe na dnevni red, svaki čas se približava, da vas neće biti ovde u sali, jer vi ste bili uvek jaki samo kada ste bili u gomili i vaša je odlika gomila, dobacivanje i vređanje. Izađite za govornicu i kažite šta imate. Vi ne znate koja je tema. Tema je da vi odlazite sa vlasti, ali niste obavešteni da ste sišli.
Pošto se niko ne javlja povodom ovog amandmana, samo da konstatujemo da je amandman na član 115. narodnog poslanika Nataše Milojević, pošto je ministar prihvatio, postao sastavni deo zakona. Ovim bi završili prepodnevni rad, nastavljamo u 15,00 časova i do kraja rasprave o zakonu je ostalo još 37 amandmana, a prvi govornik će biti u ime podnosilaca amandmana koji su podneli na član 116. narodni poslanici Branislav Ivković i grupa poslanika. Možemo da budemo u 15,00 tačni kako bi danas završili rad povodom ovog zakona i nastavili dalje aktivnosti po utvrđenom dnevnom redu. Hvala. [[Posle pauze – 15,50]] Možemo da počnemo sa poslepodnevnim radom. Zamolio bih narodne poslanike da utvrdimo kvorum, kako bi mogli da vidimo da li imamo uslove da radimo. Imamo kvorum za rad. Narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković zajedno su jednim amandmanom predložili da se članovi 116. do 120. brišu. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 116. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od predlagača javlja za reč? (Ne.) Na član 116. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Nešović i Rade Bajić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 117. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branko Ružić i Rajko Baralić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 122. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, ispred poslaničke grupe Socijalističke narodne stranke sam podneo amandman kojim predlažem da školski odbor kao jedno telo ne dozvoljava sebi pravo da neodgovori po žalbi bilo koga. Da pogledamo kako izlgleda jedan praktičan primer: nezadovoljan radnik žali se školskom odboru na odluku direktora. Da li je školski odbor zaista u funkciji direktora, u funkciji koga ili je školski odbor u funkciji, da li taj čovek sutra može platiti takse i sve što ide uz tužbu, voditi sudske sporove itd. Možda se može, odlukom školskog odbora, kao organa upravljanja škole, ispraviti propust direktora. Mislim da nema razloga da se oko toga sporimo, da bude obaveza školskog odbora da donese odluku, bilo da je ona pozitivna ili negativna, jer ako smo rekli da je školski odbor sastavljen i od roditelja i od predstavnika društvene sredine i radnika, mislim da se to može prihvatiti ne remeti zakon, a ipak bi stvorilo malo sigurnosti. Da ne dužim, ministre na vama je da se opredelite.
Da li se još neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Ne.) Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik Vlastimir Budimović. Međutim, narodni poslanik Vlastimir Budimović je povukao amandman na član 124. Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Članom 124. regulisane su mogućnosti da se nastavnik uputi na rad u inostranstvo. Mi našim amandmanom tražimo da se u stavu 3, koji glasi: "nastavnik se upućuje na rad u inostranstvo na vreme od godinu dana, uz mogućnost produženja", da to bude u periodu od četiri godine. Smatramo to primerenijim, obzirom na neki kontinuitet, iskustvo u radu i sve ono što ide u prilog tome da taj rad bude što kvalitetniji. To su nastavnici koji treba da drže nastavu, pre svega našoj dijaspori. Ne bi bilo dobro da taj rok bude ovako kratak. To su razlozi zbog kojih smo ovaj amandman uputili. Mislimo da je taj argument da je taj period primereniji za ovako nešto, pogotovo ako se ima u vidu da su to nastavnici razredne nastave, pa treba jednu generaciju da izvedu. Jeste sada trogodišnji, umesto ranije četvorogodišnji period trajanja učiteljskog dela nastave, ali smo išli ka tome, jer je koncepcija naših amandmana u tom pravcu da se ne menja dužina trajanja osnovnog obrazovanja. Na ministru je da odluči da li je amandman na mestu. U svakom slučaju, mislim da se nije dovoljno promislilo kada se ovaj vremenski period ograničio na godinu dana, jer jedna školska godina je veoma mali period za nastavnika koji treba da se upozna sa tom decom i sa uslovima rada i da nešto više u stručnom i pedagoškom radu pruži deci kojoj će biti nastavnik.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 126. amandman je podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 126. su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Dragica Radulović, Miloš Lukić, Đuro Popović i Adam Urošević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od podnosilaca želi reč? (Ne.) Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Molim vas za malo tišine, kako bi mogli da nastavimo sa radom, s obzirom da je do kraja Predloga zakona ostalo svega 20 amandmana o kojima se raspravlja. Na član 128. amandman su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Kao što se od početka ovog zakona borimo za prava kolektivnog odlučivanja, kolektivnog pristupa ... (Glas iz sale: Samoupravljanja.) Da li i samoupravljanja? Neće pobeći niko od nas, od radnika, pa prema tome, nećeš ni ti, druškane moj. Izuzetak je kod Milojevićke, nešto što je usvojeno, ali beži se od toga da se spominje kolektivni ugovr. Daragi drugovi nećemo decentralizaciju, nećemo uredbe Vlade Srbije, da se tako vlada Srbijom. Hoćemo da se Srbijom vlada kolektivnim ugovorom kako je svugde u Evropi. Postoje opšti zakoni koji se primenjuju. Vratite nam pravo kolektivnog ugovaranja. Zašto ovde smeta da se ne prihvati, ako se kaže da se godišnji odmori regulišu zakonom i kolektivnim ugovorom. Pa, valjda, će zakon znati šta da reguliše, da se godišnji odmori moraju održavati za vreme letnjeg raspusta znači da kada su đaci na raspustu da su i prosvetni radnici na godišnjem odmoru, znači tad treba da koriste svoj godišnji odmor. Ali, da li će to biti 18 dana, da li 20 dana, da li 25 ili 30 to se mora regulisati kolektivnim ugovorom. Stalno bežimo od toga. Neko će to morati da izmeni, neko mora prihvatiti realnost u Srbiji, da postoji radnička klasa, da postoji 100.000 zaposlenih i da oni žele da pored Vlade i oni odlučuju o svojoj sudbini. Ovde se ne dozvoljava radnicima izgleda ništa o čemu bi oni mogli da odlučuju. Ako uzmemo da su 106.000 zaposlenih najkvalifikovanija struktura u jednom zanimanju odnosno profesiji, onda mislim da joj treba ukazati poverenje u tom delu, da imaju pravo na kolektivne ugovore i na sve ono što proizilazi iz njih. No, vaše je pravo da odlučujete a pravo radnika će biti da se izbore za ono za šta treba da se izbore, a to znači da se obrazovanje decentralizuje, da se vrati osnovnim ustanovama i da se na taj način obezbedi funkcionisanje škola.
Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, po Poslovniku.
Gospođo predsedavajuća, moram da ukažem na povredu Poslovnika jer se konstantno dešava da imamo amandmane od strane odbora, ovog puta od strane matičnog odbora, a koliko sam ja upoznata sa Poslovnikom to je nemoguća situacija. Jer, članom 142. jasno je propisano ko podnosi amandmane. Članom 140. da predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada su dužni da pre sednice Narodne skupštine razmotre amandmane a član 144. da samo u toku glasanja u pojedinostima, dakle ne u toku rasprave, nego u toku glasanja u pojedinostima amandmane u pisanom obliku mogu da podnose predlagač zakona, nadležni odbori, odnosno Vlada, samo ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugo amandmana. Ovo nije ta situacija, i da vas naravno podsetim i na član 140. stav 4. da postoji mogućnost da ako Narodna skupština usvoji više amandmana može zastati sa usvajanjem predloga zakona u celini i zatražiti od Zakonodavnog odbora da u saradnji sa predlagačem zakona izvrši pravno-tehničku redakciju teksta predloga zakona. Zaista ne znam kakvu smo to novu praksu usvojili, ako mislite da tako treba dajte onda izmenu Poslovnika pa da znamo da to odbori mogu da rade. Ovako, kako neki odbor to koristi, neki ne koristi a koliko ja vidim to je protivno Poslovniku i ja ovom prilikom hoću da ukažem na povredu člana 144. i člana 140. Poslovnika Narodne skupštine.
Obavezna sam da dam odgovor. Vi ste tumačili jednu odredbu Poslovnika člana 144, koji ste naveli, u kome se daje pravo odboru da u toku glasanja u pojedinostima može, zbog prihvatanja nekog drugog amandmana, da u toku rasprave podnese i drugi amandman. Međutim, znate, kad reklamirate povredu Poslovnika ne bi bilo loše da imate u vidu tekst celokupnog Poslovnika. Da li razumete? Ne mogu se pojedinačne odredbe koristiti mimo konteksta čitavog Poslovnika, jer član 135. molim vas da saslušate šta on kaže, jasno kaže - ukoliko nadležni odbori i Vlada predlože privhatanje zakona u načelu, dužni su da navedu da li zakon prihvataju u celini ili sa izmenama koje predlažu u formi amandmana. Dakle, nadležni odbori i Vlada imaju pravo da predlažu amandmane. Ako niste zadovoljni mojim odgovorom možemo uputiti ponovo zahtev Administrativnom odboru. U redu, prihvatate. Izvolite, druga povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, mislim da sam sa uvažavanjem izašla za ovu govornicu i da sam vam se obratila na način koji ne vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Vaš način ophođenja prema meni posebno a i prema mnogim kolegama ovde u Narodnoj skupštini je takav da zaista dovodi u pitanje dostojanstvo Narodne skupštine i ja zbog toga izlazim da reklamiram član 97. i da vas upozorim da od vas očekujem da ne držite pridike. Ja sam vas lepo saslušala, niste morali da sa takvim tonom razgovarate samnom, i da vam kažem da to ubuduće neću da tolerišem, bez obzira koliko me to koštalo, ja ću onda na isti način da razgovaram sa vama, a vi znate da ja to mogu. Prema tome, ne možete samnom na kraj da izađete a ja evo danima pokušavam ovde zaista da radim onako kako nam to priliči i onda vi dođete ovde i ponašate se kao da ste moja učiteljica. Vi niste moja učiteljica. Vi ste predsedavajuća Narodne skupštine. Evo, i ovo sam vam rekla, čini mi se, na najblaži mogući način i lepo sam vas zamolila i upozorila - nemojte ubuduće takvim tonom da razgovarate ni samnom ni sa bilo kojim kolegom ovde u Narodnoj skupštini. Mi to jednostavno ne zaslužujemo s vaše strane.
Uvažena koleginice, narodna poslanice, Gordana Pop-Lazić, u Poslovniku uopšte ne postoji kojim tonom se poslanici ili predsedavajuća obraćaju. Takođe ne mislim da sam se apsolutno uvredljivo ili drsko prema vama ponela, nikada, iako sam od vas doživela hiljadu puta uvrede, nikada nisam iskoristila pravo da vas uvredim i ja vas molim da to poštujete, a ukoliko vam se ne dopada to ni meni se često ne dopada vaš ton i tu je u pitanju ukus, a to ne postoji u Poslovniku. Nadam se da smo se razumeli. Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Bora Stanimirović.
Dame i gospodo, vidim da je situacija napeta, bliži se kraju, verovatno smo umorni, ali kada se radi o članu 128. stav 1. je dobar - zaposleni u školama po pravilu koriste godišnji odmor za vreme školskog raspusta. Međutim, nije u redu drugi stav koji limitira trajanje godišnjeg odmora kao i kod ostalih u državnim organima. To nikada nije bilo do sada a ima milion razloga za to. Tehnologija posla u vaspitno-obrazovnom procesu je drugačija nego što je u drugim državnim organima. Drugo, primera radi, uzmite jednog početnika, profesora, koji bi po ovom drugom stavu mogao da koristi samo 18 dana odmora. Šta bi on radio? Prvo, zna se koliko je potrebno za pripremu nastave, pripremu nove školske godine, za pripremu godišnjeg programa rada, za pripremu nastavnika itd. To su uglavnom razlozi a i poslovi rada sa dceom su specifičniji nego rad u državnim organima.
Na član 131. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podneo narodni poslanik Pal Šandor. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, mene je gospodin Popov ubedio da bi bilo dobro da povučem amandman i ja ću to uraditi. Moja ideja je naime, bila da jedno lice ne polaže dva stručna ispita, odnosno da ne polaže stručni ispit za prosvetnog radnika i za stručni ispit, ono što se zove ovde, za rad u organima državne uprave. Dozvolite mi da kažem jednu rečenicu, a zbog toga sam izašao, loše je formulisan ovaj stav 2, jezički je vrlo teško to razumljivo. Molio bih vas da u tehničkoj redakciji, a to otprilike glasi nekako ovako, znači može da bude prosvetni inspektor, lice sa visokim obrazovanjem, pa onda kaže, položenim stručnim ispitom u oblasti obrazovanja, odnosno licencom, jer kada ima licencu onda ima položen ispit. Znači, licencom za nastavnika, vaspitača ili stručnog saradnika i sada tu dođe, i najmanje pet godina radnog staža u oblasti obrazovanja i vaspitanja, kao i stručnim ispitom za rad u organima državne uprave. Onda je tu jasno šta je zakonodavac mislio da kaže. Hteo je da kaže, može da bude prosvetni radnik koji ima stručni ispit, odnosno licencu za nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika, najmanje pet godina radnog stažau prosveti i treba da ima stručni ispit za rad u organima državne uprave. Ponoviću još jednom formulaciju ako ste skloni tom nekako tehnički da rediguje i mislim da je moguće da bi zakon bio prosto čitljiv, znači, lice sa visokim brazovanjem, položenim stručnim ispitom u oblasti obrazovanja, odnosno licencom za nastavnika, vaspitača ili stručnog saradnika sa najmanje pet godina radnog staža u oblasti obrazovanja i vaspitanja, kao i stručnim ispitom za rad u organima državne uprave. Tako da povlačim ovaj moj amandman, ako bude redigovan kako treba. Hvala.
Narodni poslanik Pal Šandor povukao je amandman na član 138. Na član 140. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Narodni poslanik Nenad Lemajić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS, povukao je ovaj amandman na član 140. Na član 143. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nije prisutna. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 143. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević.
U ovom amandmanu je pokušano da se nađe nešto kao rešenje koristeći iskustva drugih, pa da vidimo šta je to država u obavezi da finansira, a na osnovu onoga što je država u obavezi da finansira u obrazovanju proizilazi i budžet Republike i proizilazi obaveza, pa onda proizilazi iz toga sklapanje ugovora o finansiranju ustanova, odnosno škola. Mi nemamo nijednog elementa ugrađenog sada u obrazovanje, nemamo ga ni od ranije, bez faktora odeljenja kao celine i broja radnika po odeljenju, zavisno od broja časova. Međutim, kada se radi o materijalnim troškovima, imamo jedan deo fiksni, a ostali deo, kada je vezano, grejanje, struja,a šta je sa svim onim što proističe iz tih obaveza. Gledajući to iskustvo, gledajući ono što je neophodno, škola da se finansira, naveo sam šta bi trebalo, pored plata, doprinosa, pored investicionog održavanja, opreme za đačke domove, a kada su u pitanju učenički domovi, materijalni troškovi. Dalje, naknada troškovaradnika u skladu sa kolektivnim ugovorom, naknada i troškovi obavezne ekskurzije, sredstva za pripremu i izvođenje mature i završnih ispita. Mi to nemamo nigde. Mature se izvode, materijal se naplati od učenika, ako je u pitanju materijal koji je potrošno sredstvo, ako nemate novca, pa ćemo dolaziti u situaciju, odmah se napada Ministarstvo ili škola. Dalje, sredstva za razvoj nastavne tehnologije, sredstva za školsku televiziju, radio i internet. Ako hoće da se priključite na internet, intencija jeste, iz kojih sredstava će se to platiti. To se mora predvideti. Pa, međunarodni susreti, sredstva za obrazovanje u inostranstvu, a to se odnosi na naše koji se nalaze u inostranstvu, sredstva za inovacije, kada se radi o učenicima itd. Normalno je i meni razumljivo što Vlada Srbije neće da prihvati, a verovatno i u drugom sazivu neće da prihvati, jer to su obaveze, gde se svaka ustanova, odnosno škola može pozvati i reći, molim vas, kriterijumi su ti, a ima još tu kriterijuma koji su trebali da dođu. Kriterijumi su ti i Vlada Srbije treba da finansira obrazovanje ili opštine u onoj njenoj delatnosti gde su u pitanju opštine, one treba da finansiraju obrazovanje. Bez jasnih kriterijuma, ako se imaju samo ova dva - tri kriterijuma, odeljenje i broj učenika, to nije dovoljno, jer život škole nije samo to. Zbog toga navođenje u ovoj prilici, nema ekonomske mogućnosti Vlada da prihvati, ali mi moramo razraditi kriterijume tačne u zakonu o obrazovanju, šta je to što treba finansirati.
Za reč se javila narodni poslanik Nataša Milojević, predsednica poslaničke grupe Socijaldemokratske partije.
U ovom amandmanu koji je kolega obrazlagao postoji jedan razlog zašto Vlada ne može da ga prihvati u prethodnom, koji nisam obrazlagala i neću sada zloupotrebiti govornicu, jasno je naveden razlog zašto ovaj ne može da se prihvati, a to je da se obračun plata i ostalih nadoknada i primanja obavlja u skladu sa kolektivnim ugovorom. Pošto sam već, mislim više od deset puta izlazila za ovu govornicu istim povodom, a da ne bih dosađivala i vama i svima ostalima, sa obrzaloženjem na kraju rasprave u pojedinostima ću napraviti jedan rezime svih obrazloženja koja su išla od početka do kraja, a kada je reč o amandmanima moje poslaničke grupe. Molim da se i ovom prilikom, kada se tumači obrazloženje i zašto se amandman kolege Garčevića odbija, pa da se ima u vidu da je koncept za koji se zalažemo, koncept kolektivnih ugovora koji se primenjuje u skladu sa Zakonom o radu. Taj koncept ni na koji način neće narušiti reformski ton ukupnog zakona o obrazovanju i vaspitanju,a pretpostavljam da ćemo naići na razumevanje za ovo, na čemu, očigledno i previše insistiramo. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 144. amandman je podneo narodni poslanik Vlastimir Budimović. Narodni poslanik Nataša Milojević je podnela amandman, sa ispravkom, na član 144.čime je ovaj amandman postao istovetan amandmanu narodnog poslanika Vlastimira Budimovića. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 144. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? (Ne.) Na član 145. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Poslanička grupa Srpske radikalne stranke predlaže ovim amandmanom da se u članu 145. izbrišu reči "roditelja učenika", jer je nespojivo i neprihvatljivo da u nečemu što se zove obavezno i besplatno, pa makar i kada je u pitanju obezbeđenje uslova za viši standard u ustanovama obrazovanja, da se učešćem roditelja učenika obezbeđuju dodatna sredstva. Naravno, tu stoje i drugi razlozi. Verovatno predlagač nije ni primetio da je napravio logičku grešku, jer u ovom zakonu ustanova je dečiji vrtić, osnovna i srednja škola, a dečiji vrtić još uvek nema učenike nego ima decu koja ga pohađaju, tako da roditelji učenika ne mogu da budu roditelji dece koja su u dečijem vrtiću. Naravno, to su neki mentalni problemi, koji će se vremenom sigurno izlečiti. Nije dobro i ne sme da stoji u onoj oblasti gde država garantuje, gde država planira u svom budžetu sredstva, gde obavezuje lokalnu samoupravu da u svom budžetu planira sredstva, nije dobro u jednoj oblasti, gde država snosi potpunu odgovornost, da se propisuje mogućnost roditeljima da učešćem svojih sredstava pomažu tu školu. Ja bih samo ukazao na jedan problem kompletnog člana, što on ukazuje na obezbeđenje višeg standarda obrazovanja. Država ima obavezu da obezbedi onaj neophodni minimum obrazovanja u Pirotu, u nekom selu i u centru Beograda i država je obavezna da garantuje isti nivo znanja i približno isti nivo standarda uslova u kojima se obavlja ta delatnost obrazovanja i vaspitanja. Praksa je pokazala da roditelji učenika svojim sredstvima su poprilično uticali na ishod za rezultate školovanja, jer su neka deca na taj način obezbeđivala dobre ocene, prohodnost i neznanje i uvek sigurno neznanje. Osim toga treba voditi računa da se u školi nalaze deca koja moraju biti ravnopravna i naravno mora da se vodi računa o tome da svi roditelji nisu u istoj materijalnoj mogućnosti i ne bi smeo da se otvara prostor da onaj sa malo boljim mogućnostima može da kupuje znanje i sve drugo što ide uz to. Zato predlažemo da se ovaj amandman usvoji, jer se na ovaj način ipak održava neki minimum.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Došli smo do onog, čini mi se, ključnog amandmana koji tretira ono na šta smo najosetljiviji, a to su pare. Gde su pare i imamo li mi para za sve ovo što zakon propisuje. Očigledno je da nemamo i evo kao dokaz tome ja ću vam pročitati, to je "Službeni glasnik Republike Srbije" od 17. septembra 2002. godine - na osnovu Zakona o srednjoj školi pravilnik o dopuni pravilnika o bližim uslovima u pogledu prostora, opreme i nastavnih sredstava za ostvarivanje planova i programa obrazovanja i vaspitanja za stručne predmete u trogodišnjem i četvorogodišnjem trajanju u stručnoj školi za područje rada mašinstvo i obrada metala. Recimo, za nastavni predmet mašinski elementi i konstrukcije imate 53 stavke, razno-raznih alata, slika, shema, dijapozitiva, grafofolija. Uzorci, modeli, makete, ukupno imate 44 stavke i sve to treba da kupi ta lokalna samouprava da bi škola mogla da radi. Znači, to je ono što nam je neophodno da bi jedna ustanova mogla da ispunjava osnovne uslove za rad. Sumnjam da bilo koja škola ovo ima. Ako bih vam pročitala koji su to alati ne verujem da bi vam mnogo značilo, ali evo da vam pokažem koliko je to ambiciozno od strane Vlade, koja donosi te pravilnike, svesna da ona nema novaca za to, svesna da lokalna samouprava takođe nema para za to, a pre svega je njena obaveza po osnovu Zakona o osnovnoj školi i Zakona o lokalnoj samoupravi, pa vas pitam koja će to škola, ovako stručna, ispunjavati uslove za rad po osnovu ovog najnovijeg zakona. Ja sam ubeđena da neće nijedna. Prvo, ovo košta jako mnogo i ako se nađu pare pitam se gde će sve to da se smesti i čemu onda ovoliko pisanije i ovoliki neki alati, materijali, sheme i ne znam ni ja šta. Samo jedna shemica košta 6.000 dinara, to sam se raspitala, a za jedan školski predmet ne mogu da procenim koje su to pare u pitanju i da li postoji neki rok da se to uradi, ali pravilnik bi morao da ima u vidu ekonomske mogućnosti, finansijske mogućnosti lokalne samouprave. Dakle, to je samo jedan dokaz kako, kada govorimo o tome ko obezbeđuje sredstva za finansiranje delatnosti osnovnih i srednjih škola, pa kažemo da su to teritorijalna jedinica, Republika i autonomna pokrajina i da je to lokalna samouprava i da se naravno ovde oslanjamo na donacije, sponzorstva i učešće roditelja dece, ali ako kažemo učešće roditelja dece da li mislimo na istu stvar, da li mislimo na sponzorstvo ili donaciju. Očigledno ne, jer je to posebno terminološki ovde izvedeno, ili roditelji učestvuju sa nekim finansijskim sredstvima u obrazovanju za koje kažemo da je besplatno. Mislim da je ipak ovo drugo. Čini mi se da smo na tako nešto već prešli izmenama i dopunama Zakona o srednjem obrazovanju i da je već postojala neka mogućnost da se propiše u školi iznos nekih sredstava koji roditelji treba da plate. Dakle, da se opredelimo deklarativno ili je besplatno ili nije besplatno ili ograničeno besplatno, a ostalo mora da se plati.
Za reč se javio ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Vlada prihvata amandman na član 145. Dakle, brišemo "roditelja učenika".
Konstatujem da je predstavnik Vlade prihvatio amandman na član 145. Na član 146. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miomir Ilić i Branko Ružić. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 147. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Živodarka Dacin i Marko Ćulibrk. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 148. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Todorović i Milan Janković. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 149. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Ljubojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, glava DžI određuje i definiše kaznene odredbe ovog zakona i mi možemo da se složimo sa čl. 146, 147, 148. i visinama kazni koje su definisane ovim članovima, a možda bi u članu 146. ove kazne posebno za ustanove mogle biti i veće, ali član 149. na koji je Srpska radikalna stranka podnela amandman i insistiramo na tome da se ovaj član briše i to iz razloga što Srpska radikalna stranka insistira na tome da centri ne smeju da budu u ovom zakonu, odnosno ovaj amandman na član 149. predstavlja logičan sled do sada podnetih amandmana Srpske radikalne stranke, koje Vlada nije prihvatila. Pretpostavljam da ni narodni poslanici skupštinske većine neće prihvatiti amandmane koji su podneti u cilju brisanja, iz zakona, centara, tako da gubi smisao brisanje i ovog člana 149. Vlada je u svom obrazloženju - zašto ne prihvata ovaj amandman, prepisala obrazloženje koje ide uz član 51. gde kažu da se amandman ne treba prihvatiti, jer se mora obezbediti funkcionisanje sistema obrazovanja i vaspitanja. Mi i dalje stojimo na stanovištu da se uvođenjem centara u obrazovni sistem neće pospešiti i poboljšati funkcionisanje sistema obrazovanja i vaspistanja. Smatramo, tvrdimo, a vreme će pokazati da smo bili u pravu, da će to biti samo bacanje para, iziskivanje dodatnih finansijskih sredstava za neke paralelne institucije sistema, neke organe koje apsolotno ne trebaju i ne smeju da postoje u sistemu obrazovanja. U svom amandmanu, na član 18, kojim smo insistirali i tražili da se brišu centri, kada sam obrazlagao taj amandman, rekao sam ko će sve biti zaposlen u tim centrima, ko će doći na budžetska sredstva, na državne jasle, koga će iz kojih razloga Vlada Republike Srbije, odnosno preko budžeta Republike Srbije, građani Srbije finansirati. Još jednom podvlačim, ne očekujem da će biti prihvaćen ovaj amandman, ali smatram da će vreme pokazati da smo i kod ovog amandmana bili u pravu. Hvala.
Da li se neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, ovlašćeni predstavnik, tj. zamenik predsednika poslaničke grupe Srpska radikalna stranka.
Kada smo kritikovali član 27. i podneli amandman koji je prouzrokovao i ovaj amandman na član 149, jer mislimo da ovakvu situaciju ne treba uopšte predvideti. Ako smo već stvorili neki centar, koji je neko stručno telo i koji treba da radi po inicijativi ministra, ne treba uopšte da mu dozvolimo mogućnost da se ogluši o to, pogotovo što je on neki specifični organ državne uprave, barem je tako ovde zamišljen. Na budžetskim je jaslama, ima profesionalce zaposlene. To bi vam isto bilo, ministre, kao kada bi vam neko u vašem odseku u ministarstvu rekao - ja to neću da uradim, pa sednete sami i uradite to. Zašto onda imate ministarstvo i zašto imate ljude u ministarstvu, ako možete sve sami da uradite. Prema tome, ne treba tolerisati ovu situaciju iz člana 27. i zbog toga smo tražili da se i član 149. briše, i ako je nešto nelogično, onda je nelogična situacija u koju vi sebe želite da dovedete, da imate paralelno ministarstvo. Znači, ti uradi, onaj kaže - neću, vi kažete - dobro, neka uradi neko iz vašeg odseka u ministarstvu. To je nešto što je nepojmljivo, sem ako čitav zakon oko ovih centara i komisija nije farsa.
Hvala, da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 151. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, podnosilac amandmana.
Realno je očekivati da nakon ovakve diskusije predlagač ne prihvati amandman Srpske radikalne stranke, već na kraju taj amandman obesmislio bi sve ovo što je Vlada, i predlagač Vlade, prihvatao. Čudne stvari su se dešavale kada su u pitanju predlozi amandmana. Malo je iznenađujuće, samo pravim malu digresiju, kako je ministar, kao predlagač, prihvatio amandmane gospodina Pal Šandora, a matični odbor, nakon rasprave o tim amandmanima, odbio amandmane. Govorim čisto principijelno, da se pravi izuzetak od strane ministra, bez obzira kakva je odluka matičnog odbora. Uzimam kolegu Pal Šandora, ne kao povodom da mu dam razlog za repliku, nego kao jedan pozitivan primer u odnosu na njegove političke protivnike. Naime, o čemu se radi. Mi smo predložili ovim amandmanom, imali smo želju da ovi saveti, koje predlaže Vlada, za koje smo u jednoj raspravi razjasnili šta je suština tih saveta. Suština je da se na neki način dislocira odgovornost ministarstva, odnosno da ministar ima neka pomoćna tela, što bi u pravom smislu značenja bilo, ali na neki način i da deo odgovornosti ministarstvo može da prebaci na savet, pa da kaže - znate gospodo, to je savet koji od šest godina ne govorim, za personalno sadašnje rešenje, nego za mogućnost manipulacija sa savetima; znate gospodo, to je savet koji je šest godina u stalnom savetu, odnosno, ovo je prvoizabrani tri godine određeni broj članova, to je 29 članova plus jedan predsednik. Ja bih molio grupu građana samo da ne smeta govornicima, dok ne budete na drugim izborima izabrani leguralno, da se malo smirite. Šta je suština? Suština je sledeće. Nemojte da zamerite ako je ovde i malo žučnija rasprava bila, i ako je malo lična.Ja sam jedan u nizu roditelja koji je ove godine upisao dete u prvi razred. Treba meni, ministre, prvo da objasnite, kako to tumačite da do dana današnjeg sa programom polaznika, učenika prvog razreda, nisu njihovi predavači upoznati. Znači, nema taj program. Zamislite kakva je to neizvesnost. Upisujete dete po ovom novom zakonu, koji ćete najverovatnije većinom usvojiti, a mi kada budemo imali većinu, prvo što ćemo doneti to je ukidanje ovog zakona, ali gledajte, sada imate takvu neizvesnost: prvo, kakvu ćete učiteljicu, odnosno učitelja naći, kakve će lične afinitete ti ljudi imati; drugo, kakav će im program biti, da li će im u tom programu biti zastupljeno individualnošću predavača, onaj alternativni program, ruke u testu ili šta ja znam, koji su već alternativni predmeti, ili će biti matematika izvorni predmet, ili će biti maternji jezik ili neki drugi, to su obavezni. Zavisi od afiniteteta učitelja, odnosno učiteljice. Znate, ja sam ipak bio na tom prvom roditeljskom. (Predsedavajući: Vreme.) Rekli su mi ljudi koji rade u toj školi, još je neizvesnost. Šta je suština, da ne idemo na lično. Suština je, šta ako ovaj savet predloži ministru neki drugi program, šta ćemo onda? Bolje je da ministarstvo i dalje ima odgovornost ili bi bolje, u krajnjem slučaju, bilo da ste krenuli sa jednim oglednim odeljenjem, pa to odeljenje da je završilo osmogodišnje, odnosno devetogodišnje školovanje, pa sve nedostatke preko tog odeljenja da ste otklonili, nego ovako - jednu generaciju u kojoj se, sticajem okolnosti, nalazi i moje dete. Da bude veća tragedija, drugo dete mi polaže prijemni ispit, ministre... (Predsedavajući: Molim vas da vodite računa o vremenu.) ... i te kako će vas zapamtiti, pogotovu po tome što ste vi prepoznatljivi kao reformator.
Hvala, da li se neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Da.) Replika, narodni poslanik Pal Šandor pomenut je od strane narodnog poslanika Milorada Mirčića. Niste uvredili, ali pomenuli ste narodnog poslanika.
Da je gospodin ministar prihvatao ne samo moje, nego i druge amandmane, ja mislim i amandmane Srpske radikalne stranke, koji su bili u istom statusu kao i moji, to znači sledeće, da se nije dogmatski držao onoga što je smislio kada je dolazio u Skupštinu, nego da je bio sklon demokratskoj raspravi, da smo ga ubeđivali argumentima, po nekad i ubedili. Ja mislim da je to njegova retka vrlina, za razliku od nekih svojih kolega, koji se ukopite pa ništa neće da promene. Prema tome, prihvatao je vaše amandmane, prihvatao je ponešto amandmana DSS, prihvatao je neke amandmane SPS, znači, prihvatao je amandmane za koje je mislio da mogu da poboljšaju, eventualno da učvrste tekst zakona tamo gde se to u njegovoj generalnoj koncepciji slaže. Prema tome, ja tu nisam nikakav izuzetak, a da znate da je zakon što plenum izglasa, jer svi odbori mogu da odbiju svaki amandman. Ako ministar to prihvati, a skupština glasa za to, onda je to zakonski tekst i tu nema ništa sporno.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 152. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je amandman na član 152. Predloga zakona u nameri da, kada bi poslanička većina u Skupštini Srbije prihvatila ovaj amandman, došlo do toga da se, obzirom da se mi iz SRS koncepcijski ne slažemo sa postojanjem ovih centara i ovaj član, odnosno da se u Predlogu zakona briše ovaj član, da ne bi opstala mogućnost postojanja centara u sistemu obrazovanja i vaspitanja našeg obrazovnog sistema. Što se tiče konkretnog amandmana, obzirom da ovaj član Predloga zakona predviđa nadležnosti Vlade da u roku od šest meseci od stupanja na snagu ovog zakona osnuje odgovarajuće centre, a u roku od godinu dana opet neke druge centre, gde je po Predlogu zakona, određeno jedno ovlašćenje a tu su i obaveze. Smatramo mi u SRS da osnivanje ovih centara povlači za sobom trošenje većih budžetskih sredstava, a i ovako u materijalnom i tehničkom pogledu određene troškove ste preneli na jedinice lokalne samouprave, a do sada su postojale samo kod osnovnog obrazovanja, a sada ste ih preneli kao obavezu na srednje obrazovanje. Odgovarajući centri treba da odobravaju licence i proveru posle određenog vremena, što predstavlja po vašem Zakonu odgovornosti za kršenje ljudskih prava, svojevrsnu lustraciju. Da li će centar o kome se radi prihvatiti po kvalitetu odgovarajući strani program, da li će omogućiti odgovarajućem stranom licu da formira ustanovu za predškolsko obrazovanje, vaspitanje ili za osnovno i srednje obrazovanje, a to je pitanje datog centra na volju, sa čim se mi u SRS mnogo ne slažemo. Dalje, da li će u postupku, ja znam da je to posao direktora, organa upravljanja, a na kraju opštinskog suda, kada su u pitanju odgovarajuće teže povrede radne obaveze gde se predviđa, odnosno kao teža povreda radne obaveze postojanje stranačkih obeležja. Da li je stranačko obeležje olovka sa grbom SRS ili majica sa likom prof. dr Vojislava Šešelja, da li je to političko delovanje u prostoriji, odnosno u ustanovi za vaspitanje, da li srednje ili osnovno i zanima me ko će to da proceni i kako. Dalje, gospodine ministre, nije u vezi sa amandmanom, mislim da ne postoji nijedan amandman na ovu nelogičnost i besmislenost odredbe člana 116. stav 1. pravo na izdavanje licenci, ovde mislim na vaspitače, odnosno na stručne saradnike, jer licencu izdaje centar za profesionalni razvoj zaposlenih uobrazovanju, treba da stoji - pravo na dobijanje, jeste, onda se izvinjavam, nisam pratio sve.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 153. amandman sa ispravkom su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Vlada kao svaka vlada, Ministarstvo kao svako ministarstvo, hoće vlast u svojim rukama, a mi treba samo da donesemo one neke okvire što se može vladati, što se može raditi, pa da budemo na marginama kao narodni poslanici. Radi se o mreži škola. Jedna je stvar izmena ovih mreža, a drugo je utvrđivanje detaljnog plana mreže škola ispočetka, jer po ovom zakonu u roku godine, jedne godine, treba utvrditi mrežu i ja sam u amandmanu išao na mrežu srednjih škola, gde zavisi i od Ustava, od decentralizacije, od regiona šta će se pojaviti i nije bilo smetnje da republička Skupština donese tu mrežu. Nije bitno sada da Vlada dalje kada nastupe problemi, da izmeni tu i tamo mrežu, ali mislim da su najodgovorniji poslanici, da sagledaju sve, jer svi smo sa različitih teritorija, jer mreža škola je interes regiona i sredine i ljudi koji žive i rade. Ako zastupamo te ljude, onda mislim da imamo to pravo da tim građanima možemo dati informaciju i u krajnjem slučaju boriti se za interese sredine. Ovako mreža će se doneti na Vladi Srbije, bez obzira koja je vlada, da li je ova, da li je druga, vlada vlada, pa ko bude njoj bliže to će udovoljiti, a mislim da ovde u Skupštini ipak se sagledava kompletan koncept. Nije smetalo da se omogući da Skupština tu mrežu donese na predlog Vlade Srbije i autonomne pokrajine. Znači, nisam izbegao ni jedno ni drugo, što se tiče ovlašćenja, ali značaj mreža škola je jako bitan, jer deca u školovanju, u jednom siromaštvu, nije svejedno da li će imati školu ili neće, da li će moći da putuju, a nemaju mogućnosti za domove i privatne stanove. Ako želimo da Skupština radi svoj posao koji ne zadire u neke druge, mislim da je trebalo ovo prihvatiti, ali kako će Vlada da radi, to ćemo videti. U celini, ovaj zakon nije po koncepcijama i prilazu i nije ni dao ništa ubedljivo, ono što sam tražio, a to je broj časova, iako se počinje sa osnovnom školom, kao garanciju da verujem da može nešto dati, a mi ćemo glasati normalno protiv takvog zakona i borićemo se da se taj zakon izmeni, dopuni i objašnjavati sve dok ne budemo imali druge argumente koji će biti za.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Na član 155. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, u ime podnosilaca amandmana.
Gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, amandman poslanika DSS na član 155. jasno iskazuje naš odnos prema celom ovom zakonu i posebno prema planu reformisanja obrazovnog sistema u Srbiji. Naime, mi smatramo, i ovim amandmanom smo to sugerisali, da je uz ovaj zakon bilo neophodno, ili da je neophodno što pre doneti i posebne zakone najavljene ovim sistemskim zakonom, kako bismo imali zaokruženu i celovitu zakonsku osnovu za reformu. Drugo, smatrali smo da je vrlo važno da reviziju i modernizacija školskih programa a revizija i modernizacija postojećih programa je nužna - treba da se radi postupno i vrlo pažljivo i da se u kreiranje programa uključe sva relevantna stručna pedagoška udruženja. Vama je verovatno poznato, kao i nama, da oni stavljaju primedbu da nisu bili dovoljno konsultovani ni u izradi ovog zakona, ni u sastavljanju i eventualnom projektovanju novih programa. Na primer, Filološki fakultet je nezadovoljan tretmanom srpskog jezika i književnosti, Društvo matematičara se žali, itd. Možemo sada da to ostavimo po strani. U članu 152. predviđate da će Centar za razvoj programa obrazovanja i vaspitanja i za udžbenike biti formiran u roku od godinu dana. Nije moguće vršiti nikakve promene u obrazovanju dok se ne donesu novi programi i dok se ne napišu novi udžbenici. Vama je poznato, više no ikome ovde, koliko su udžbenici loši, koliko se roditelji žale na sadržaje udžbenika. Ako će se Centar organizovati tek za godinu dana - a pretpostavlja se da Centar treba da dade ključnu podršku i ključni impuls reformisanju programa i izradi novih udžbenika - onda bi bilo, smatrali smo, svrsishodno i mudro da se nikakvi novi školski programi ne propisuju dok se taj Centar ne formira, dok ne da svoje rezultate, dok svoje rezultate ne prezentuje nacionalnom prosvetnom savetu, kako smo predlagali mi, ili Prosvetnom savetu, kako tražite vi, i dok Prosvetni savet te rezultate teorijski ne osmisli i pronađe modus kako će istraživački rezultati Centra biti operacionalizovani u konkretne školske programe. Najdobronamernije smo smatrali da bi promene u obrazovnom sistemu ipak trebalo da počnu od školskih programa i od novih udžbenika, za razliku od Ministarstva koje je, čini mi se, sklono shvatanju da je prvo nužno usavršiti nastavni kadar. (Predsedavajući: Vreme.) Ako je mogućno neka idu oba procesa uporedo, ali ovaj drugi - izrada novih programa i izrada udžbenika, mora da bude zaista temeljan, da bude rezultat konstruktivne saradnje sa mnogo širim krugom stručnih udruženja, pedagoških saveta i, naravno, sa kulturom i prosvetom javnosti uopšte.
Reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Profesore zbog visokog uvažavanja koje osećam prema vama, imam potrebu da izgovorim samo nekoliko rečenica. Vi znate da je doneta neka rezolucija u Francuskoj 7, u kafanskim prostorijama Kluba književnika i da je tu rezoluciju potpisao određeni broj ljudi, među kojima se nalazi jedna ličnost koju ću ja sada pomenuti. Njemu se izvinjavam što nije tu. Ta ličnost je profesor Aleksandar Lipukovski. Ta ličnost je potpisala rezoluciju, istovremeno je član tima za reforme.Prema tome, očigledno se radi o malo šizofrenom ponašanju čoveka koji je istovremeno i jedno i drugo. Plašim se da na ovakav način i sa ovakvom borbom, shvatam da je vaš program izmena planova i udžbenika, a naša izmena profesora i tu ste vi u pravu. Spajaćemo koliko god možemo. Za šest meseci ćemo imati potpun plan za promenu udžbenika. Ne možemo sebi dozvoliti da uništimo nešto što je u ovoj zemlji postojalo, a to je kakva takva udžbenička podloga času, samo zarad toga što hoćemo izmenu. Pustićemo ovako da ide sistem sa udžbenicima inoviranim i popravljenim u meri u kojoj može, a za šest meseci ćemo, nadam se na bazi širokog konsenzusa, doneti neki akcioni plan za izmenu udžbenika za školsku 2004/2005.
Da li se još neko od ovlašćenih predlagača javlja za reč? (Ne.) Na član 158. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Radulović.
Sad su postale jasnije koncepcijske razlike između DSS i Ministarstva prosvete: DSS smatra da je centralni tok kad se menja jedan obrazovni sistem izmena nastavnih programa i udžbenika, a Ministarstvo da je to usavršavanje nastavnika. Mi smo na član 158. podneli amandman predlažući da Ministarstvo dobije vremena da istovremeno pokrene i paralelno vodi oba procesa i da ili priključi i vrlo važan treći, a to je donošenje posebnih zakona o svim nivoima obrazovanja. Za godinu dana Ministarstvo bi uradilo veliko delo kad bi formiralo tri saveta, sedam centara, kad bi donelo posebne zakone o svim novima osnovnog i srednjeg obrazovanja i kad bi organizovalo vrlo široku stručnu raspravu o tome u kom će se smeru menjati nastavni programi. Kad pomenuste skup u "Književnim novinama", na tom skupu nisam bio prisutan. Morate da shvatite motive tih ljudi. Oni imaju jednu jednostavnu predstavu. Oni, naime, tvrde da Ministarstvo favorizuje jednu vrstu metoda na račun drugih i jednu vrstu programa i programskih sadržaja za đake na račun nekih drugih. Konkretno, oni smatraju da Ministarstvo suviše forsira postmoderne pedagoške doktrine, a da zanemaruje i zapostavlja klasične i tradicionalne. Ako biste vi sačekali godinu dana, mislim da tu više nikakvih nesporazuma ne bi bilo. Onda biste vi mogli da kažete da ste fleksibilni, da niste, što se pedagoške doktrine tiče, monistični, da ne zastupate metode prosvećenog apsolutizma kojima se nešto dobro nameće ljudima koji to još nisu razumeli ili koji nemaju volje da razumeju. Takođe, dobili biste vremena da se dogovorite sa ministrom finansija i sa celom Vladom da se obezbede sredstva za reforme. Ovde to niko ne pominje. Reformisanje obrazovnog sistema u Srbiji mora da košta. Tu nije u pitanju samo ovih sedam centara i tri saveta koji će morati da budu plaćani. U pitanju je i bolji materijalni tretman nastavnika. Vi sad tražite od nastavnika da učestvuju u kreiranju nastavnih programa, da učestvuju u inoviranju metoda i pritom mislite da sve to može da se radi sa platama koje imaju sada. (Predsedavajući: Vreme.) Nije mogućno da neko pristane na to da mora da traži licencu za rad, da mora sam da kreira program, da mora da inovira metod, da mora da prati nova saznanja u svojoj struci, i da pritom mora da dodatnim radom van struke održava egzistenciju svoje porodice.
Reč ima ovlašćeni predstavnik, narodni poslanik Nenad Lemajić.
Ideja ovog našeg amandmana, kao i niza amandmana koji slede, vezana je za odlaganje početka reforme obrazovanja u učionici za godinu dana. Usvajanje zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja u Skupštini Srbije u ovom obliku, stvorilo bi pravni osnov za trenutno otpočinjanje reforme obrazovanja unutar učionice. Naravno, to je dobro. Ono što nas brine jeste činjenica da pedagoški i finansijski osnov za tako ozbiljne zahvate, po našem mišljenju još uvek nije stvoren. Moguće posledice takve odluke mogle bi biti dalje ruiniranje našeg obrazovnog sistema i kompromitovanje same ideje reforme obrazovanja. DSS se stoga zalaže da se početak reforme odgodi za godinu dana. Taj period da se iskoristi za formiranje nacionalnog prosvetnog saveta, odnosno prosvetnog saveta, koji bi postigao saglasnost vezanu za pedagoške aspekte reforme, formiranje centara, obuku nastavnog kadra, izradu udžbenika, što su osnovni preduslovi za uspešnu reformu. Ovaj period bi morao poslužiti i za jasno definisanje finansijske osnove reforme obrazovanja. Trenutna izdvajanja za obrazovanje jedva prelaze 3% nacionalnog društvenog proizvoda, što je daleko ispod evropskog standarda koji se kreće između pet i šest procenata nacionalnog proizvoda. Morate priznati da sve ovo izaziva prilične konfuzije kod naše javnosti, pogotovo kod ljudi koji su vezani za obrazovanje. Činjenica je da se Srpska pravoslavna crkva, jedna institucija srpskog naroda par ekselans, odnosno sv. Arhijererejski Sinod Srpske pravoslavne crkve izjasnio ne protiv reforme obrazovanja nego je zahtevo da se ovaj zakon povuče upravo zato što postoje značajne rezerve, značajni strahovi vezani za reformu obrazovanja. Ovde ima niz saopštenja, raznoraznih pedagošskih udruženja, katedara za srpski jezik, republičkii seminar u nastavi matematike, društva matematičara, zaključke okruglog stola itd, unije sindikata prosvetnih radnika, svi oni imaju dileme oko ove činjenice. Upravo je ministar malopre naveo slučaj gospodina Litkovskog, ako se ne varam, znači čoveka koji istovremeno učestvuje u kreiranju reforme ali ima i značajne rezerve. Naveo bih i primer profesora Ivića, mada se on nije direktno izjasnio, ali sam bio prisutan na jednoj veoma posećenoj konferenciji koju je upravo Ministarstvo organizovalo, gde je gospodin Ivić izrazio značajne rezerve. Očito je da postoje rezerve. DSS u tom smislu ima ove amandmane jer su upravo i kod nas značajne rezerve pa je preovladalo mišljenje da ipak nisu stvoreni uslovi da reforma počne već ove godine. Amandmani koji proizilaze iz ovoga, reč je o nekoliko amandmana od 160, 171, 173. i 174. što su posledični pa ih nećemo posebno komentarisati.
Hvala. Da li neko od ovlašćenih predlagača želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bora Stanimirović.
Evo, pošto privodimo kraju opšte je raspoloženje, opšte je mišljenje, znači koliko sam razumeo nijedna partija nije protiv reformi. Apsolutno je neophodno da se reforma izvrši i to smo i na početku rekli, da mi radimo kao i pre 120 godina i da tu treba nešto menjati. Ali, to je toliko ozbiljna stvar, toliko se predlažu izmene ne samo zakona nego čitavog jednog vaspitno-obrazovnog sistema, jednog vaspitno-obrazovnog procesa, da je prosto neverovatno i nemoguće da se danas, posle nekoliko meseci od 1. septembra krene sa ovim izmenama. Mislim da ovi predlozi koji idu ka rešenju da se ovo odloži za godinu dana, da se zakon usvoji a da se prihvati amandman, tj. izmena da se sa ralizacijom ove reforme krene tek od naredne školske godine, negde 2004. godine, to je vreme od godinu dana koje nije takođe dovoljno, ali je ipak vreme kada se može animirati čitava jugoslovenska javnost. Ako nemamo podršku zaposlenih u obrazovanju, nemamo podršku struktura koje smo malopre čuli, ne samo Srpske pravoslavne crkve nego su uglavnom svi protiv ovakve reforme, a ministar je u nekoliko navrata istakao kako ćemo roditeljima reći, to je 400.000 roditelja, ako reforma ne krene od danas, pa ako su roditelji čekali toliko dugo za reformu neće ni ova godina ništa doneti dobro, naprotiv imaćemo mnogo težih reperkusija i mislim da takva reforma neće biti prihvaćena. Zbog toga se pridružujem mišljenju da se ovaj amandman prihvati, što se tiče odlaganja reforme.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković, zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 160. doda novi član 160a. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 164. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Milojević. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 171. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 172. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 172. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 173. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Slobodan Tomović i Milan Stanković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 173. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 174. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Lemajić, Milan Radulović, Bojana Aleksić, Vladimir Andrić i Marina Stamenković. Vlada i Odbor za prosvetu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? Izvolite, reč ima ministar Gašo Knežević.
Najpre bih konstatovao činjenicu da ne postoji nesporazum među političkim strankama o pitanju da li je promena potrebna. Očigledno je da jeste i tu smo na istom. Radi se o jednom možda ni strategijskom, jer mislim da ozbiljnih koncepcijskih razlika nema kod onih koji koncepcijski misle, već o jednoj taktičkoj razlici, dakle, razlici nižeg intenziteta. U takvoj situaciji hteo bih da vam svima jako puno zahvalim na sugestijama koje ste nam dali. Ministarstvo se trudilo da zaista primi one amandmane koji su odgovarali a da ne poremeti koncepciju zakona i nije vodilo računa o tome s koje strane oni dolaze. To je činjenica koja proizilazi iz amandmana koje smo usvojili. Vaše sugestije i vaša saradnja nama su bili dragoceni. Naravno, ja ću biti tu i kod glasanja i držaćemo pesnice da ovaj projekat uspe i da mi imamo novu školu i decu pripremljeniju za novi život. Hvala.
Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dan za glasanje povodom ove tačke dnevnog reda je utorak, 17. juni u 11, 00 časova. Obavestio bih narodne poslanike u toku je sednica Vlade Republike Srbije tako da će poslaničke grupe dobiti predlog za deveto vanredno zasedanje u toku dana. Zahvaljujem se i vidimo se u utorak u 11,00 sati.