Uvažena gospođo predsedniče, gospodo potpredsednici, poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi gosti, ovaj član predviđa one poverene poslove od strane Republike autonomnoj pokrajini koji se odnose na više obrazovanje. Gospodin Bora Stanimirović predlaže da se kompletan član briše. Uvažavam njegovo obrazloženje, jer kako ste čuli i sam je protiv tih ingerencija koje se poveravaju, ali je suština da se te ingerencije ne navode u ovom predlogu zakona, već da se regulišu, a i biće regulisane zakonom o višem i visokom obrazovanju, upravo zakonom o univerzitetu. To jeste tačno, ali smatram da svaki akt, svaki zakon mora imati potporu u nekom višem aktu, pa prema tome i budući zakon o univerzitetu mora imati potporu, temeljno nešto na čemu će se zasnivati u nekom višem aktu, a to je za mene baš upravo ovaj predlog zakona o proširenju nadležnosti autnomne pokrajine. Zato, uz svo uvažavanje gospodina Stanimirovića, njegov doprinos i stručnost u oblasti obrazovanja ipak moram predložiti Narodnoj skupštini da ovaj amandman, iz ovih razloga koje sam naveo, ne prihvati.
Hvala. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman koji su na član 14. podneli poslanici mrSrboljub Živanović i Bora Stanimirović. Za 52, protiv 91, uzdržanih 29, nije glasalo četiri, od 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 14. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Deretić i Zoran Novaković. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Jovan Deretić, podnosilac amandmana na člana 14.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani slušaoci, mi smo podneli amandman na član 14, koji kaže da - autonomna pokrajina imenuje direktora više škole; imenuje deo članova organa upravljanja kao predstavnika osnivača na višim školama. Po svim pozitivnim zakonima onaj koji je osnivač i koji je uložio novac u neku ustanovu ima pravo da određuje i postavlja direktore i upravni odbor. U ovom slučaju ne radi se o osnivaču autonomnoj pokrajini, nego o Republici Srbiji. Republika Srbija je osnivač viših škola i njoj pripada pravo da određuje direktore i upravne odbore, a za one škole koje bude osnovala Autonomna Pokrajina Vojvodina, ona će imati to isto pravo osnivača. Ovde se radi o preuzimanju, bolje rečeno, o otimanju pojedinih viših prosvetnih ustanova od strane autonomaša. Vlada je ovde dala svoje mišljenje, da se tu radi o poveravanju nadležnosti. Ne radi se o poveravanju nadležnosti u slučaju preuzimanja imovinskog prava. Zbog toga su oni predložili da se u članu 14. brišu tačke 4) i 5) Na vama je da ocenite da li je to ispravno ili ne.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 51, protiv 93, uzdržanih 30, nisu glasala tri, od 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Branislav Blažić i narodni poslanik Bora Stanimirović. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Ima reč narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ovim članom Predloga zakona se, u stvari, razotkriva prava namera predlagača. Ovde ne može biti reči o nekom ekonomskom interesu kada je u pitanju visoko školstvo. Kakav je onda interes ako nema ekonomskog interesa? Očigledno se ovde radi o razbijanju jedinstvenog sistema visokog obrazovanja u cilju indoktrinacije i manipulacije mladim ljudima na fakultetima. Mladim ljudima je najlakše manipulisati i to su pokazali i Amerikanci u periodu pre 5. oktobra. Ja ću vam reći kako je to bilo nekada u Vojvodini, kada su autonomaši bili na vlasti. Nakon završenog Medicinskog fakulteta i obavljenog staža polagali smo stručni ispit, takozvani državni ispit. Da bi dobili dozvolu da polažete u Beogradu taj stručni ispit, morali ste da idete u Izvršno veće Vojvodine i da im molbom tražite. Otišao sam tamo i dočekali su me kao da sam tražio ne znam šta; ona žena kojoj smo predavali tu molbu samo što nije pala sa stolice, zašto u Beogradu da polažemo stručni ispit? Vratila me je, sutra sam ponovo išao u Novi Sad kod jednog čoveka koji mi je prvo držao neka predavanja da mi kaže zašto to posle završenog fakulteta, sada stručni ispit polažem u Novom Sadu. Mnoge moje kolege prošle su kroz to i najzad sam dobio tu potvrdu da mogu u Beogradu polagati stručni ispit, a mnogi to nisu dobili. Kolege iz Vršca morali su da putuju, da prolaze pored Beograda da bi otišli u Novi Sad da traže da mogu da u Beogradu polažu. Lakše je bilo dobiti dozvolu da idete u Segedin da tamo studirate ili čak polažetetamo neke stručne ispite, nego u Beogradu. To je vreme onih priča koje se i danas pričaju o dobrim namerama autonomaša, da nije cilj razbijati Srbiju, nego da se lakše funkcioniše. Eto, kako smo funkcionisali, a te priče se i danas slušaju. I ovaj zakon je potkrepljen mnogim pričama, prošle godine slušali smo same priče, mnogo je bilo priča, Srbija se pretvorila u pričanje i nikada se nije više pričalo, a manje radilo. Prema tome, ovo je u funkciji nekih pričanja, a pozadina svega je isključivo razbijanje države. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Da li podnosilac amandmana, narodni poslanik Bora Stanimirović, želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, ovde se radi o nekim autonomnim pravima, pošto član 15. govori o visokom obrazovanju, ali ako pogledamo zakon koji je ušao u skupštinsku proceduru, o kojoj to autonomiji mi tu govorimo. Koja su to autonomna prava koja, praktično nacionalne manjine u Vojvodini neće imati, što pored ostalog, nigde u svetu nema? Po Ustavu, član 8. stav 2, na univerzitetu i fakultetu nastava se može izvoditi i na jeziku nacionalnih manjina i na nekom od svetskih jezika. Vi mi pobrojte zemlje u svetu koje imaju univerzitet, odnosno fakultete gde se nastava izvodi na jezicima manjina, a mi smo to već predvideli u zakonu o univerzitetu, koji će za nepun mesec dana praktično, i verovatno biti izglasan. Član 15. ovog zakona o autonomnoj pokrajini u samom nazivu upravo govori nešto što nije do kraja jasno. Prvo, Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, ali koje? Misli se na Vojvodinu, da li i Kosovo? Govorimo o Srbiji, praktično i kada neko kritikuje one koji su protiv autonomije, a u stvari nisu, uglavnom ističu njihova shvatanja da ne dajemo dovoljno prava svim narodima, svim građanima zemlje. U tom slučaju, svako će prema ovom predlogu i prema ovoj karti, koju smo videli juče ili prekjuče, imati neka autonomna prava u Srbiji, gde za četiri sata možete kolima preći od severa do juga. Znači, radi se o velikoj zemlji i svako će moći da ostvaruje tu autonomiju. Član 15. je sporan i mi tražimo da se briše, a evo iz kojih razloga? Prvo, zato što je zakon o univerzitetu ušao u skupštinsku proceduru i što se neke stvari ponavljaju. On predviđa osnivanje fakulteta i univerziteta, utvrđuje ispunjenost uslova za početak rada obrazovane delatnosti, fakulteta, upućuje, odnosno utvrđuje broj studenata, imenuje deo članova organa upravljanja i vrši, ono što je važno, upravni nadzor. Prema tome, to je predviđeno i zakonom o univerzitetu gde će, ne samo Novi Sad, nego će svako mesto koje ima fakultet moći da rešava ta pitanja, naročito kada se radi o upisnoj politici, a posebno kada se radi o organima upravljanja. Meni samo nije jasno, a verovatno ću tražiti objašnjenje kod onih koji to kasnije tumače, po kom zakonu će se, što se tiče univerziteta, raditi u Vojvodini? Da li po ovom zakonu o univerzitetu koji se predlaže i koji je u skupštinskoj proceduri ili po ovom koji se predlaže sada o autonomiji. Biće dualizma, a istorija srpske Vojvodine je bila u toj fazi dualizma, naročito kada je bila pod vlašću austrougarske monarhije, sa carem u Beču, sa kraljem u Pešti. Da li mi sada, stvarajući ovakva dva zakona, i dalje želimo da vladamo sa carem u Beogradu, sa kraljem u Novom Sadu, mislim na Čanka. Prema tome, ako je tako, onda je sigurno da je neophodno da se ovo briše i da se mnoga druga pitanja reše da bismo došli do onoga što želimo. Niko nije protiv autonomije, nije to izmišljena kategorija, ali prošli put sam rekao, tražim ovde decentralizaciju koja će ići i dalje od Novog Sada. Ovde se radi samo o tome da se vlast podeli između dva centra, a šta onima drugima preostane,to je problem o kome će se diskutovati. Mi, ako ne možemo da promenimo Ustav Srbije, možemo puno toga da promenimo. Mi menjamo mnoge sistemske zakone, a da nismo praktično promenili Ustav Srbije. Valjda se prvo donosi ustav pa onda zakon. Da li ćemo posle, kada promenimo Ustav Srbije, menjati sve ove zakone na kojima smo izgubili godinu ili ćemo izgubiti još jednu godinu više. To je razlog zbog čega upravo SPS predlaže da se ovaj član briše, a ne zbog toga što je to manja autonomija. Ako nas neko kritikuje da je praktično to samo jedna strategija Socijalističke partije, nije u pravu; mi možemo reći obrnuto. Zašto neko sada vrši pritisak? Čuli smo gospodina Čanka prvog dana kada je govorio i kada je praktično rekao - ili ćete usvojiti ili ćemo se ponašati ovako. Kada on predsedniku Vlade kaže - ili ćete usvojiti taj zakon ili će naših 19 poslanika otkazati poslušnost Vladi, mislim da bi Vlada mogla da nađe nekog boljeg koalicionog partnera i da se ne plaši za svoj status.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, kako dublje ulazimo u raspravu o pojedinim članovima ovog nakaradnog zakonskog projekta, sve više do izražaja dolazi krajnja pravnička nestručnost ljudi koji su ovo pisali. Na primer, tvorci ovog člana 15. smatrali su da ovom pravnom normom već postojeće univerzitete i fakultete u Vojvodini koji su vlasništvo Republike Srbije, čiji je osnivač Republika Srbija, predaju autonomnoj pokrajini kao osnivaču. Ali, po ovom članu to ne može da se izvrši. Po ovom članu zakona, buduće fakultete i univerzitete može da formira pokrajina, one koji još ne postoje. Drugo, ne zaboravite, po važaćem Zakonu o univerzitetu, a verovatno po nekom budućem, ukoliko bude donošen, neće država imati monopol da formira univerzitete i fakultete. Pored države, to će moći da rade i privatna, pravna ili fizička lica koja ispunjavaju određene uslove. Po ovome to može da radi i autonomna pokrajina, možda će moći da radi i opština i grad, ali to što se povećava broj mogućih subjekata osnivanja fakulteta i univerziteta, u principu ovde ne znači ništa. Po ovom zakonu vi i ne možete da predate već postojeći univerzitet i već postojeće fakultete u nadležnost pokrajini, niti možete pokrajinu da proglasite njihovim osnivačem. Oni koji su vam ovo pisali ništa ne znaju, a skrećem vam pažnju na to, ne bih li vas ubedio da odustanete od ovog nakaradnog zakona. Zatim, ovde potenciram posebno onu primedbu, koju sam video i u četvrtak, kad je bilo reči o višim školama. Kako je moguće da ovde postoji odredba kojom se pokrajini daje u nadležnost vršenje upravnog nadzora? Kako je to moguće u sadašnjem pravnom poretku? Kako je to moguće u današnjem sistemu organizacije državne uprave? To pitanje postavim ministru pravde i lokalne samouprave, Vladanu Batiću, koji je zastupao Vladu na prošloj sednici, on izađe da mi odgovori i kaže da sam profesor, odnosno doktor predvojničke obuke. Pitam da objasni stručno pitanje, a on meni odgovara da sam ja doktor predvojničke obuke. Posle sednice ga pitam što nije odgovorio na direktno pitanje, kaže - moram da pročitam, pa ću na sledećoj sednici (izgleda da još uvek čita udžbenike i nije došao do adekvatnog saznanja, koje bi mu omogućilo da se pojavi za ovom skupštinskom govornicom). Ali, pretpostavljam da među vama DOS-ovcima ima još poneki pravnik u sali, pa neka on izađe da objasni to pitanje. Kako je moguće ovakav zakon provesti? Vi ste ukinuli Ustavni sud.
Molim da ne dobacuju, da vas ne ometaju.
Meni niko ne dobacuje i niko me ne ometa, prema tome, nema potrebe da me štitite, meni to ništa ne smeta. Ukinuli ste Ustavni sudi mislite - dok nema ustavnog suda, sve što vam, bukvalno, padne na pamet, možete da uobličite u pravnu normu. Možete. Znate, bilo je rimskih imperatora koji su i svog konja proglašavali za senatora. Dakle, ovakve stvari u istoriji nisu nikakav novum, ovakve stvari su se i ranije dešavale u istoriji, ali koliko su dugo trajale - trajale su veoma kratko vreme, a pamte se hiljadama godina. Mislim da vi u toku ovog vašeg kratkog mandata upravo radite stvari koje će se pamtiti hiljadu godina. Praktikumi na pravnim fakultetima će se pisati na osnovu ove vaše zakonodavne prakse, na osnovu ove vaše zakonodavne aktivnosti, i generacije i generacije studenata na tome će se učiti kako se ne sme zloupotrebljavati pravo. Razjasnite pitanje upravnog nadzora. Zašto to niko nije u stanju? Evo, neka objasni šef poslaničke grupe DOS-a to pitanje upravnog nadzora, neka dođe neki ministar da objasni, da vidimo ko to zna od vas da objasni i kako vi to mislite u praksi da provedete?
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, neću ovo iskoristiti kao priliku da prethodniku pružim neko objašnjenje, pošto je toliko toga negativnog rekao da mislim da bi to bilo izgubljeno vreme. Zamoliću vas samo da u potpunosti pročitate član zakona o kome se u ovom trenutku vodi diskusija i pogotovu da pročitate poslednji stav u kome se kaže da je zapravo reč o poverenim poslovima osnivanja fakulteta i univerziteta, utvrđivanja ispunjenosti uslova za početak rada i obavljanja delatnosti fakulteta, imenovanja članova organa upravljanja kao predstavnika osnivača na fakultetima i univerzitetima i obavljanja upravnog nadzora. Mislim da je veoma jasno da ovim zapravo pružamo sve one kvalitetne odgovore na eventualne probleme, koji bi mogli proisteći iz primene ovog zakona zbog neusklađenosti, koja je i suvišeozbiljna da bi mogla biti korigovana samo jednim zakonskim projektom. Što se tiče svega ostalog, mislim da svako od nas odgovara za svoje političke postupke, pa tako naravno i mi, baš kao i naši prethodnici, koji su bar po pitanju obrazovanja dovoljno rekli usvajanjem Zakona o univerzitetu koji je degradirao u potpunosti tu oblast našeg društvenog života, na takav način da mi ni do danas nismo uspeli da korigujemo svojevrsne anomalije koje su iz njega proistekle.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-a po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 15. poslanik SPS-a je dao amandman da se član briše. Dobili smo, praktično zajedno, još jedan zakon u materijalima koje smo dobijali, a to je zakon o univerzitetu, pa se pitam - pošto u obrazloženju ovog zakona o Vojvodini (mada ovde ne piše da je o Vojvodini, nego o nekoj pokrajini), na strani 30. kaže: "Zakonom o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine se po poblastima utvrđuju one nadležnosti autonomne pokrajine oko kojih je postignuta saglasnost u okviru Radne grupe za koordinaciju rada Vlade Republike Srbije i Izvršnog veća AP Vojvodine, formirane u maju". Ako je to usaglašeno sa Vladom, zašto smo onda od Vlade dobili jedan zakon koji to malo drugačije tretira i uobličava? Zato što smo se naslušali ovde priča o nekoj autonomiji, naslušali se puno toga što sa nekom stvarnošću nema neke velike veze, i, ako hoćemo da imamo... [[žagor u sali]] ne znam zašto bi se posebno žurili. Ne znam zašto je uopšte ovakva formulacija, jer je već više puta pominjan upravni nadzor. Sada je stigao ministar, možda će on obrazložiti kako to može sa tim upravnim nadzorom, makar da tu ne treba da očekujemo neka prevelika čuda, zato što neki drugi zakoni koje dobijamo iz tog ministarstva nisu nam baš bili previše jasni, a neki su bili od četiri člana, sa tri amandmana Vlade, a videćemo, možda ovde bude neki bolji rezultat u objašnjenju. Prema tome, mislim da su argumenti koje su iznela dva poslanika SPS-a i SRS-a apsolutno na toj strani da ove amandmane treba prihvatiti, a član 15. brisati iz Predloga zakona.
Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS, Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je gospodin Čedomir Jovanović rekao suštinsku stvar kada je u pitanju ovaj amandman priložen na ovaj član. Zapravo, radi se o poslovima Republike poverenim autonomnoj pokrajini. To poveravanje poslova sagledavam kao prvi korak u razbijanju ekstremnog centralizma u sistemu obrazovanja. Taj ekstremni centralizam je, sama reč kaže, bio posebno izražen u ovoj sferi, koja predstavlja fundament svakog sistema. S druge strane, ovde su se čule neke tvrdnje da ne postoji slučaj u nekim drugim zemljama da se nastava na univerzitetu izvodi na jeziku manjinskih naroda. To nije tačno, vi ćete naći u Americi nekoliko takvih univerziteta. Znam, recimo, za jedan, meksički, na kome se izvodi nastava na meksičkom jeziku, tako da to prosto ne stoji. A kad je reč o autonomiji, sam prenos izvesnih ingerencija na nivo autonomne pokrajine u stvari za mene predstavlja ono što treba da se desi, a to je da se dogodi autonomija samih ustanova, škola i univerziteta, odnosno fakulteta. To je, dakle, samo jedna stepenica, jedan korak na tom putu. Zahvaljujem. I naravno, amandman ne treba prihvatiti.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 58, protiv 83, uzdržanih 29, nije glasalo 17, od 187 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Deretić i Zoran Novaković. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Jovan Deretić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, u članu 15. Predloga zakona imamo još jedan flagrantniji slučaj preuzimanja prerogativa Republike Srbije u korist autonomne pokrajine, a to je tačka 4), gde autonomna pokrajina uzima pravo da imenuje člana organa upravljanja kao predstavnika osnivača na fakultetima i univerzitetu. Autonomna pokrajina nije osnivač fakulteta ni univerziteta. Šta se onda ovde želi postići? Ovde se želi jednostavno na svakoj tački postići da se što više nadležnosti uzme od Republike, jer se ne radi o stvaranju neke autonomije nego o stvaranju nove nezavisne države Vojvodine. Mi ovde imamo takav način postupanja gde se ne preza da se gaziUstav i drugi pozitivni zakoni u prilog stvaranja te nove države. Vlada Srbije nije u pravu kada kaže da su to poverene nadležnosti. Želeo bih da nam gospodin, ministar pravde, ovde objasni kakva je to razlika između poverene nadležnosti ili davanja u nadležnost. Da li tu u krajnjem ishodu ima ikakve razlike sa pravne tačke gledišta, a mi znamo da je to samo igra reči i da se radi o nečem sasvim drugom od onoga što se ovde predlaže u ovom predlogu zakona. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospodin Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS.
Amandman profesora Deretića, dame i gospodo, potencira još jedno pitanje: pitanje upravljanja fakultetima koje formira, eventualno, autonomna pokrajina. Ako autonomna pokrajina dobije u nadležnost da formira univerzitete i fakultete, pod pretpostavkom da se to sa ustavnog aspekta uopšte može postići, onda Republika nema pravo da joj se meša u pitanje upravljanja. Ne može onda ovim zakonom Republika da joj kaže da će samo deo upravnog odbora ili upravljačkih garnitura da postavlja pokrajina. To bi onda po prirodi stvari, pokrajina morala svojim propisima da reguliše. Ako su ti propisi u koliziji sa republičkim zakonom, onda se pitanje kolizije tog nižeg pravnog akta sa republičkim zakonom rešava pred Ustavnim sudom. A ne može na ovaj način. Ali, vi jednostavno niste svesni kakav haos produkujete u pravnom poretku ovakvim zakonom. Malopre je Čedomir Jovanović rekao da je ovde reč o poverenim poslovima. Pa, upravo najveći problem proizilazi iz toga što ovde nema ni jedan povereni posao. O tome smo vodili raspravu po pitanju naziva zakona. Mi smo tražili da se naziv zakona promeni i da se odredi - zakon o poveravanju određenih poslova autonomnoj pokrajini. Da je reč o poveravanju poslova onda bi rasprava bila drugačija. Mnoge bi od tih stvari onda mogle da se povere. Može država da poveri pojedine poslove iz upravnog nadzora nižim oblicima političkih institucija, kao što su - autonomna pokrajina, region, lokalna samouprava, grad, opština itd. Može država da poveri i opštini obavljanje određenih poslova upravnog nadzora, ali ne može nadlženost upravnog nadzora pripadati pokrajini, ne može nikome osim državi. To je suština. Dakle, nema ovde poveravanja. Nemojte novu zabunu da sada unosite govoreći o poveravanju. Najveći problem ovog zakona i jeste u tome što se njime ne poveravaju određeni poslovi iz republičke nadležnosti, nego se utvrđuju nadležnosti pokrajine protivno Ustavu.
Hvala. Za reč se javio gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Kratko pravo na repliku, pošto me je gospodin Šešelj pomenuo u prethodnom izlaganju. I suviše konfuzije za bivšeg profesora Pravnog fakulteta, što dovoljno govori o zemlji u kojoj smo ranije živeli. Gospodine Šešelj, radi se o poverenim poslovima, a između ostalog i u oblasti osnivanja fakulteta i univerziteta. Ako vam tako nešto nije jasno, predlažem vam da se prijavite u junu mesecu na Pravni fakultet, završite ga ponovo kao sutdent i potom otklonite nejasnoće koje opterećuju naš rad.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima gospodin Vladan Batić, ministar pravde i lokalne samouprave.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom vas molim da pažljivo pročitate odredbu člana 109. stav 2. Ustava Republike Srbije. Pored Ustava, postoji i zakon koji se zove Zakon o državnoj upravi, koji je prvi put donet 1992. godine, više je puta menjan, a koji u članu 8. tačka 3. predviđa da ministarstva vrše upravni nadzor. U članu 11. nabrajaju se vrste nadzora. To može biti nadzor nad zakonitošću akata, nad zakonitošću rada i tzv. inspekcijski nadzor. To je nešto što je potpuno legitimno i što se može poveriti autonomnoj pokrajini. Čak suprotno, član 16. Zakona o državnoj upravi kaže da ministarstva ne mogu preuzimati poslove iz nadležnosti organa uprave grada, Grada Beograda, ostalih gradova i autonomne pokrajine. Ne može u obrnutom smeru, a može u ovom smeru.
Zahvaljujem. Niste spomenuti i nema osnova za repliku (obraća se poslaniku Šešelju.) Stavljam na glasanje amandman na član 15. narodnih poslanika Jovana Deretića i Zorana Novakovića. Za 57, protiv 88, uzdržana 33, nije glasalo 11, od 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Petar Petrović i narodni poslanik Vladimir Garčević. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, ima reč narodni poslanik Petar Petrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predložio sam u ime poslaničkog kluba Stranke srpskog jedinstva da se član 16. Predloga zakona briše iz sledećih razloga. Naime, učenički i studentski standard je vrlo važna oblast i važna kategorija u društvenom životu da bi se prepustilo da autonomna pokrajina na poseban način ovu oblast reguliše za studente i đake sa svoje teritorije. Da bih vas podsetio o čemu se radi u ovom članu pročitaću samo nekoliko tačaka. Dato je pravo autonomnoj pokrajini da "utvrđuje mrežu domova učenika i studentskih centara i drugih ustanova učeničkog i studentskog standarda". Zatim, dato je pravo da "sprovodi konkurs za prijem u domove učenika i studenata; utvrđuje uslove za regresiranje prevoza učenika i studenata u međugradskom saobraćaju; imenuje i razrešava članove upravnog i nadzornog odbora u ustanovama učeničkog i studentskog standarda". Ovde sam istakao samo nekoliko tačaka i pokušaću da objasnim zašto se poslanički klub SSJ ne slaže sa predlogom ovakvih rešenja u ovom članu i zato traži brisanje. Naime, postavlja se pitanje da li će učenički i studentski standard, učeničke i studentske stipendije i krediti biti na poseban način utvrđene i njihova visina uređena u autonomnoj pokrajini u odnosu na ostale delove Srbije. Ako govorimo o konkursu za prijem u domove učenika i studenata, i do sada su se konkursi sprovodili na fakultetima gde je sedište tih fakulteta, a uslovi su bili jedinstveni, koliko je meni poznato, za celu teritoriju Srbije. Zašto bi se sada drugačije određivalo? Sa druge strane, kada govorimo o načinu regresiranja prevoza učenika i studenata u međugradskom saobraćaju, kako će se regresirati prevoz nekog učenika ili studenta iz nekog mesta koje je 50 kilometara od Beograda na teritoriji autonomne pokrajine, a studira u Beogradu i obrnuto, ako neki student studira u Novom Sadu i putuje svakog dana iz Beograda do Novog Sada? Ko će utvrđivati regres i na koji način će se pomagati tom studentu, odnosno učeniku? Kada se govori o upravnom nadzoru i vršenju upravnog nadzora, mislim da su i vrapci na granama već mogli da nauče, na osnovu prethodnih diskusija, da ovo ne može da se uradi i da ne može da se poveri autonomnoj pokrajini jer je to u direktnoj suprotnosti sa ustavnim rešenjima Ustava Republike Srbije, kao i sa zakonima koji regulišu razne društvene oblasti života i rada u Srbiji. Iz ovih razloga, i mnogih drugih koji su se čuli, a da ih ne bi ponavljao, Stranka srpskog jedinstva je između ostalog i predložila da se briše ovaj član i molim vas da prihvatite da se ovaj član briše iz Predloga zakona koji je pred nama.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, mi sa ovim zakonom normalno nastavljamo dalje razjedinjavanje Republike Srbije, a obrazloženje koje je dala Vlada Srbije, odnosno podnosilac zahteva za ovaj zakon je takvo da nema ni jednog normalnog uporišta da se objasni. Broj domova na teritoriji Vojvodine, kada se radi o studentskom i učeničkom standardu, je suviše mali, da ne bi to moglo da se reguliše na nivou Republike Srbije. Sa druge strane, pa neće valjda pokrajina ili država da raspisuje konkurs za dom. Konkurs je zajednički za teritoriju Republike, pravila su ista i zna se šta ide u konkursu za dom. Neće valjda pokrajina rešavati ko će da dobije dom, jer se zna kakvo je sprovođenje i kako se sprovodi. Kažemo da hoćemo jedinstvenu socijalnu politiku na nivou Republike. Da li mi ovim zakonom to postižemo? Ne. Mi i dalje razjedinjavamo. Gospodo draga, vratite onda nadležnost učeničkih domova na opštinsku upravu, pa onda neka ona brine o njoj, jer se ovde kaže da će biti bolje funkcionisanje države ako se vrate domovi učenika. Ako ima 20 domova na teritoriji pokrajine, valjda država ne funkcioniše loše zbog toga. Država ili funkcioniše ili ne funkcioniše. Prema tome, ako se funkcionisanje države zasniva na 20 učeničkih domova, onda od te države nema ništa. Vi vodite vlast, dragi drugovi, i što je niste organizovali kako treba za ovih godinu i po dana? Što niste unapredili upravu? Kaže se da se vrši upravni nadzor. Dokle ćemo mi o tome pričati? Ako je država mora imati upravni nadzor. U preambuli ne piše povereni. Pročitajte i lepo piše - Predlog zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti. Ako je utvrđivanje nadležnosti neka stoji ovde i što niste napisali - poverenih poslova. Onda bi to bilo sasvim drugo. Međutim, na prvom mestu stavljate kao zakonski akt, a na drugom - znate, mi smo se igrali, vama smo poverili neke poslove i nije to, jeste to. S druge strane, ne vidim ovde nigde finansiranje. Da li to znači da će pokrajina dobiti izvorne prihode za finansiranje svih domova? Iz ovog dela zakona se ne vidi. Ovde ne piše da će se prebaciti određena sredstva ili šta će se uraditi. Ne vidim da sa ovim unapređujete domove. Moram reći da je Republika i do sada vodila računa o učeničkom standardu, onoliko koliko je imala mogućnosti. Prema tome, radilo se, ulagalo i adaptiralo. Republika je na teritoriji Vojvodine radila, a reč je sada o Sremu, ulagala onoliko koliko je imala sredstava. Znači, u opštinu Mitrovica je uloženo oko 2.100.000 maraka u izgradnju škole koja je danas ponos Mitrovice. Uloženo je u adaptiranje učeničkog doma, koji je svoje kapacitete povećao sa 80 na oko 150 do 200 učenika, zahvaljujući upornosti direktora i državi Srbiji. Rađeno je na unapređenju vaspitnih ustanova u Rumi, Inđiji i u Beškoj. Prema tome, moji dragi autonomaši, nema ekonomske logike za to što vi hoćete i što pričate narodu Srbije. Izgleda da sadašnja vlast ne može da funkcioniše bez njih. Bilo bi dobro kada bi vi našli nekoga ko hoće da očuva Srbiju, pa da lepo vladate ili ne vladate ili da izađemo na izbore u pokrajini. Dajte izbore u pokrajini, pa lepo kada završimo izbore videćemo šta će ko da dobije i čije je mesto gde. Tvrdim vam, građani, sa kojima se susrećem i sada ih pozdravljam u Sremu, su za očuvanje Srbije; ima dovoljno srpskog življa i nacionalnih manjina koje žele da Srbija ostane jedinstvena i mi ćemo pobediti u tome.
Podsećam narodne poslanike da, prema članu 138. Poslovnika, rasprava o amandmanima traje najviše pet minuta, upozoravam vas da ću morati to da poštujem i da razlikujemo situaciju kada u istovetnom tekstu podnose narodni poslanici iz više poslaničkih grupa i kada podnose zajedno. Prema članu 142, znači u istovetnom tekstu i ukoliko amandmane podnose narodni poslanici iz različitih poslaničkih grupa, ima svako pravo da dobije reč. Druga je situacija kada podnesu zajedno amandman. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS, a posle njega narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
U nemogućnosti da mi odgovore na ključno pitanje vođenja upravnog nadzora kao nadležnosti, Vladan Batić kaže da sam doktor predvojničke obuke, Čedomir Jovanović kaže da sam bivši profesor Pravnog fakulteta i hajde još kažite da sam Hrvat, pa me do kraja uvredite, ali tom uvredom vi ne možete moju argumentaciju da pobijete. Za vas je to suviše teška argumentacija. Vladan Batić se poziva na član 109. Ustava, u kome se kaže: "Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnoj pokrajini vršenje pojedinih poslova iz okvira svojih prava i dužnosti i preneti joj sredstva za te poslove". To mi neprekidno govorimo. Republika može poveriti, a ovo nije zakon o poveravanju, nego o utvrđivanju nadležnosti. Član 71. stav 2. kaže: "Drugim organima i organizacijama u Republici Srbiji može se poveriti izvršavanje zakona i ostalih propisa i opštih akata iz okvira prava i dužnosti Republike Srbije, s tim što su republički organi odgovorni za njihovo izvršavanje". Vi možete poveriti nekom sekretarijatu za prosvetu Vojvodine i više škole i fakultete, ali snosite sami odgovornost za sve ono što oni urade u toj sferi. Dakle, upravni nadzor mora ostati striktno u vašim rukama, vi morate neprekidno proveravati kako oni to obavljaju umesto vas. Vi ste im to poverili, poverili ste nekom organu pokrajine da upravlja fakultetima i univerzitetima u Vojvodini. Poverili ste mu da to radi u vaše ime i umesto vas. Morate neprekidno da ih kontrolišete i vi snosite odgovornost za sve ono što oni urade. Vi ovim zakonom pokušavate ono što je vaša odgovornost preneti njima, ono što je vaša nadležnost preneti njima kao njihovu nadležnost, utvrditi njihovu nadležnost. To vi radite. To je suština. Čedomir Jovanović nije pravnik i meni je razumljivo što ne može da se uključi u stručnu raspravu. Vladan Batić je pravnik, dugogodišnji. Postoji kod njega drugi problem; on je dugo godina advokat i on je kao advokat morao da brani sve što uzme kao slučaj.
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda, gospodine Šešelj.
Ovo je veoma važan pravnički argument, ne prekidajte me. On je, dakle, bio obavezan da brani svakog klijenta, slagao se sa njegovim postupkom ili ne slagao. Sada je Vladan Batić ministar, sada on više nije u ulozi advokata, da mora da zastupa i ono sa čim se ne slaže i onde gde misli da taj argument, akt nije dobar itd. Vi sada ovde morate, pre svega, vašoj pravničkoj profesiji u svakom trenutku odavati poštovanje i pokazivati da se razumete u pravo. A ne izlaziti kao advokat, bez obzira šta je ovde na dnevnom redu, imalo pravnih manjkavosti, ne imalo...
Upozoravam vas da ste dobili reč da pričate o amandmanu na član 16.
Upravo o tome i govorim. Vi ne vidite da i tu postoji, u članu 16, vršenje upravnog nadzora u tački 14. Malo čitajte to, malo se udubite, i vi ste neki pravnik, koliko sam čuo. Da li je to istina? Malo se udubite u to.
Gospodine Šešelj, molim vas da se vratite na temu, upozoravam vas poslednji put.
Ja ovde potenciram stručnu pravničku raspravu i pravničkim argumentima osporavam član po član zakona. Najjači argument pri osporavanju tog zakona je pitanje ove tačke o vršenju upravnog nadzora. To je i u članu 14, 15. i 16. Zbog toga, kroz ova tri člana, traje rasprava u kontinuitetu o vršenju upravnog nadzora. Na to niste u stanju da date nikakav odgovor, a vi uopšte ne razmišljate o čemu je reč ovde. Ključna je stvar i u članu 16. vršenje upravnog nadzora. Drugo, ovde se ponavlja ista argumentacija. Ako će pokrajina moći da formira ustanove učeničkog i studentskog standarda, nameće se odmah pitanje, a šta sa već postojećim koji su u rukama Republike Srbije. Gde je taj pravni akt kojim će već postojeće biti prenete na pokrajinu. Taj pravni akt ne postoji. Neverovatno je šta radite ovim zakonom, kako orete kroz pravni poredak. Zaoravate i baš vas briga... (Predsednik: Vreme.) Šta ispada i šta se pojavljuje tamo. To je suština. Dajte, jednom, objasnite ovo pitanje upravnog nadzora. Izađe Batić, pa moje argumente koristi sasvim neadekvatno. Neka objasni ovde: Ustav kaže poveravanje, a vi kažete utvrđivanje, u zakonu. Razjasnite razliku imeđu poveravanja i utvrđivanja, hajde, ako ne znate da objasnite pitanje upravnog nadzora.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS po ovoj tački dnevnog reda.
Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o članu 16, gde se isto govori kao i u tački 14, vodi se o upravnom nadzoru. Sve ovo što je nama gospodin ministar pričao možda bi verovali da na ovaj isti član zakona nemamo amandman Vlade, koji glasi: U članu 16. stav 1. tačka 13) se briše. Predlaže se da se tačka 13 navedena u članu briše, obzirom da je neophodno da se navedeni poslovi obavljaju jedinstveno. Kako to da za jedan član treba da se obavljaju jedinstveno, a za drugi ne treba. A onda još ministar kaže kako tamo u Ustavu, nisam pravnik pa neću da se igram sa terminima, piše da ne sme to da se radi u Vojvodini: u jednom članu sme, a u jednom ne sme. Neko će to morati da razjasni, zato što na isti član imamo amandman Vlade, koji kaže da se u ovom slučaju nadzor ne dozvoljava u Vojvodini. Ove druge aspekte su kolege pristojno i dobro obrazložile i mislim da ne treba trošiti reči. Samo da kažem ovako, ako neko u Vojvodini ima dvoje dece, pa jedno studira u Beogradu, a jedno u Novom Sadu, pod kojim će to uslovima biti što se tiče tog studentskog standarda. Da li se to računa da oni žive u dve države ili će to biti jedinstveno regulisano.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite. Ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Očigledno je da se zaboravlja ko je predlagač ovog zakona. Predlagač je Skupština AP Vojvodine. Ovde predstavljam Vladu u onom delu koji se tiče Vlade i koji se tiče amandmana koje je na Predlog zakona podnela Vlada. Vlada je, naravno, dala mišljenje i o svim amandmanima podnetim od strane narodnih poslanika. To je jedna stvar. Druga stvar, objasnio sam, a zaista nemam vremena da sada vršim nekakvu pravničku obuku nad ljudima koji su laici i nemaju razloga da budu profesionalci ni stručnjaci, jer to i nije suština parlamentarne demokratije u ovom obliku, dakle, citirao sam odredbe Zakona o državnoj upravi koje uređuju pitanje upravnog nadzora. Doslovce tačno, sa naznakom članova koji regulišu ovu materiju. Ko ima vremena, može da pročita Zakon o državnoj upravi. To je upravo zaštita profesije i, naravno, to je ono što može da interesuje i narodne poslanike i širu javnost.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Niko. Stavljam na glasanje amandman koji su na član 16. podneli narodni poslanici Petar Petrović i Vladimir Garčević. Za 54, protiv 99, uzdržanih 38, nije glasalo sedam, ukupno 198 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 16. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Predstavnik predlagača nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 90, protiv 66, uzdržanih 35, nije glasalo šest, ukupno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. [[Žagor u sali.]] Određujem pauzu da bi se izvršile određene konsultacije. Pauza od 30 minuta, znači rad nastavljamo u 12,30 časova. [[Posle pauze - 13,15.]] Obaveštavam narodne poslanike da, na osnovu člana 95. Poslovnika, određujem pauzu do 15,00 časova. [[Posle pauze - 15,40.]] Nastavljamo rad. Radi utvrđivanja kvoruma, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Obaveštavam vas da smo za vreme pauze imali konsultacije i na osnovu člana 84. stav 2. pozivam predstavnika predlagača, potpredsednika Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine, dr Predraga Filipova, da nam da potrebne informacije.
Poštovana predsednice, poštovane dame i gospodo, nakon obavljenih konsultacija poslaničkih grupa, nakon obavljenih političkih konsultacija sa predlagačem, kao ovlašćeni predstavnik Skupštine Vojvodine prihvatam amandmane: 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13. 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29. i 30. koje je predložila Vlada Republike Srbije, na sednici održanoj 17. januara 2002. godine, povodom Predloga zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine. Takođe vas obaveštavam, a vi to sigurno znate, da je Vlada Republike Srbije povukla amandman 26 na član 66. Predloga zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, na svojoj sednici koja je održana 24. januara 2002. godine.
Zahvaljujem gospodinu Filipovu. Povodom Poslovnika, dajem reč gospodinu Borislavu Peleviću, zameniku predsednika poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva.
Poštovani građani Srbije, uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici nevladinih organizacija, pozivam se na član 95. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, stav 2, koji glasi: "Predsednik Skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje." Moje pitanje za uvaženu gospođu predsedavajuću je: sa kojim poslaničkim grupama su se obavile konsultacije, s obzirom da je ovaj stav 2. člana 95. neprecizan? Da li gospođa predsedavajuća misli da je ovo narodna skupština DOS-a ili skupština Vlade Srbije? Dozvolite mi da primetim da je ovo skupština naroda Srbije, a ne pojedinih poslaničkih grupa. Formalno - pravno DOS čak i nema većinu u parlamentu, jer trenutno ima 103 poslanika u Narodnoj skupštiniRepublike Srbije. Dakle, pitam: po kom osnovu je gospođa predsedavajuća, odmah nakon što je izglasano nepoverenje amandmanu Vlade Srbije, zakazala pauzu koja je trajala više od tri sata? Da li je trebalo konsultovati i ostale poslaničke grupe ili ovde postoji samo DOS? Da li je ovo samo skupština DOS-a, da li je skupština samo Vlade Srbije ili je ovo skupština naroda Srbije. Moje drugo pitanje za gospođu predsedavajuću je sledeće: zašto smo danas počeli rad u 11,00 časova? Po Poslovniku, član 81, Narodna skupština počinje da radi u 10,00 časova. Znam da će gospođa predsedavajuća reći da je proverila u službi Skupštine da nije bilo dovoljno poslanika da bi započela rad u određeno vreme. Ali, podsećam da je dužnost gospođe predsedavajuće da tačno u 10,00 sati bude na svom mestu, da pritiskom na zvonce pozove sve poslanike;time ona skida sa sebe odgovornost i prebacuje odgovornost na narodne poslanike koji su, i te kako, neodgovorni. Sa kojim pravom je gospođa predsedavajuća danas, kada je dva puta odložila zasedanje Skupštine u vreme pauze, došla u salu u 15,25, a zakazala je sednicu u 15,00 časova. Pitam vas, da li građani Srbije koji rade u preduzećima i fabrikama imaju tu lagodnost da dođu na posao sa zakašnjenjem od sat vremena i kakve oni sve sankcije zbog toga trpe? Trpe neviđene sankcije, a često i otkaz. Znam da je ovo sve farsa i da se dogovorilo u pauzi da predlagač prihvati amandmane Vlade Srbije, ali vas pitam da li ono što je izglasano u Skupštini može da se povuče prihvatanjem predlagača? Naravno da ne može. Hvala na razumevanju.
Gospodine Peleviću, u člana 95. stav 2, na koji ste se pozvali, piše: "Predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje". Ja sam vas na osnovu ovog člana obavestila i svi zainteresovani su mogli da prisustvuju sastanku. Znači, prava pripadaju ljudima, meni je žao što vi niste imali interesovanja. (Negodovanje u sali.) Drugo pitanje, do zakašnjenja ove sednice je došlo, između ostalog, i zato što su se održavale sednice odbora i čekali smo ih da završe rad.
Stavite na glasanje.
Stavljam na glasanje primedbe koje je izneo narodni poslanik Borislav Pelević. Za 76, protiv 101, uzdržana dva, nije glasalo 16, od 195 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije došlo do povrede Poslovnika Narodne skupštine koje je istakao narodni poslanik Borislav Pelević. Još jedno javljanje povodom primene Poslovnika. Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić želi reč, ovlašćeni predstavnik grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Skupštine je po običaju prekršio član 28. Poslovnika, gde se kaže da se, između ostalog, stara i o primeni Poslovnika itd. U sredu, kada sam govorio, rekli ste da nije istina da niste bili na vreme, pa ste rekli da ste bili u 10,15. Koliko znam, još ni jedna sednica nije bila zakazana za 10,15. Danas ste dali pauzu bez božije volje, iz samo vama znanih razloga; sada sa nekom pričom kako su svi mogli da dođu na konsultaciju, kao da je to bila neka neobavezna žurka. Vi sa govornice niste rekli da zovete na konsultacije šefove poslaničkih grupa, nego ste samo brže - bolje dali pauzu, u čudu šta da radite sad. Rekli ste da je pauza do 12,30. Posle toga, u 13,15 kažete da dajete pauzu do 15,00 časova. Osnovni je red, kada date pauzu, da se tadapojavite, ako treba da produžite pauzu, produžite, ali treba da se držite osnovnog reda.
Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić je, u stvari, istakao iste primedbe kao i prethodni poslanik Borislav Pelević. Da li želite da stavimo na glasanje? (Da.) Stavljam na glasanje primedbe koje je Stevan Ž. Gudurić izneo. Za 67, protiv 99, uzdržanih 8, nije glasalo 26, ukupno 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije povređen Poslovnik u članu 28, koji je reklamirao narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić. Predlažem da nastavimo rad. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Šteta što Vlada nije prihvatila ovaj amandman, inače se ne bi dešavalo ovo što se dešava u ovoj skupštini. Naime, predložio sam u članu 16. da se briše stav 2, koji kaže: "Poslovi iz stava 1. tačka 1. do 6. i 9. do 13. vrše se kao povereni". Izmena se predlaže zato što se radi o poslovima koji ne mogu da se povere autonomnoj pokrajini zbog svog značaja jer se krši Ustav, član 71. i 73. Sigurno da je ovaj član veoma važan. Mi, srpski radikali, znamo koliko je važan i za ovom govornicom SRS je više puta upozoravala na ovaj član i član 15. i član 14. Naime, autentični sam Vojvođanin, jedna od najstarijih je moja porodica u Vojvodini i ne može i nema niko pravo, ko je juče došao, da nosi maramu i da kaže da hoće to, da hoće ovo. Sigurno je jedno: Vojvodina je moja zemlja i za Vojvodinu se mole i bore svi; svi smo hteli i uspeli smo da se pripojimo matici srpskoj, da se pripojimo Srbiji. Sigurno je da svi Vojvođani to žele. Drugo, i ovde oni koji su Vojvođani ili nacionalna manjinadobro znaju da je nacionalna manjina veoma cenjena, da ima sva prava i više nego što ima u drugim zemljama. To što ste im obećali, vi što ste tražili, to se sada dešava u Skupštini. Male stranke, kao što je izdajnička stranka, stranka Velje Ilića, prodala se za paklu cigareta ili za fabriku cigareta. Sada se to dešava ovde, sutra ćete isključiti jednu stranku od četiri poslanika samo zbog toga. Da se ovo ne bi dešavalo, SRS vas upozorava da prihvatite ovaj amandman kako bi bilo sve u redu.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, povodom člana 16. Predloga zakona Skupština se nalazi u jednoj apsurdnoj situaciji, u situaciji u kakvu je veoma često dovodite, ne samo predsednik Skupštine načinom na koji Skupštinu vodi, nego i poslanička većina, koja je jedinu meru saglasnosti pronašla onda kada je birala Vladu Republike Srbije. Od onda se zaista ponašate kao rogovi u vreći. Mi smo odbili amandman Vlade na isti ovaj član, to je izazvalo konfuziju u vladajućoj većini, a onda su se konsultovali predlagač zakona i Vlada Republike Srbije. Smatram da je i to moguće, da je dopušteno, da je i poželjno, ali ne mogu da razumem zašto je predsednik Narodne skupštine ponizila Narodnu skupštinu i uvela je u bezakonje, u anarhiju, uvela je u to da nam se sada obrati jedan od predstavnika predlagača zakona i da samog sebe pogazi i proguta za ovom govornicom. Jedini stav predlagača zakona koji je merodavan za Narodnu skupštinu je onaj pisani koji je stigao pre neki dan, koji je potpisala ista osoba koja je bila ovde za govornicom i koja je rekla koje amandmane prihvata, a koje ne prihvata. Doslovce nam je predlagač rekao da ne prihvata 13 amandmana Vlade Republike Srbije, pisano, imate i pečat Autonomne Pokrajine. Sada da vas upozorim na članove 144. i 145. Poslovnika. Član 144. kaže: "Predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada dužni su da, pre sednice Narodne skupštine, razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije." Taj posao je predlagač uradio i više predlagač zakona nema ovlašćenja da prihvata ili odbija bilo koji amandman u toku procedure. Postoji još jedno ovlašćenje iz člana 145. koje glasi: "U toku pretresa predloga zakona, amandmane u pisanom obliku mogu da podnose predlagač zakona, nadležni odbori, odnosno Vlada, ali samo ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugog amandmana". Ako predlagač zakona prihvata da Srbija i Vojvodina igraju igru pritisaka, ucena, kompromisa, otimala - davala, uzimala, on tu igru može da prihvati, ali samo na Poslovnikom utvrđen način. Neka oni u Skupštini Vojvodine rade kako god hoće, ako im to odobrava Poslovnik Skupštine Vojvodine, u to Srbija nema pravo da im se meša. Ali, ovde, u ovoj Narodnoj skupštini radićemo isključivo po ovom poslovniku. Predlagač zakona koji nije prihvatio amandmane i obavestio nas o tome pismeno u vreme kada procedura traje, ne može više da menja svoj stav o amandmanima.Znate koliko je to ružno i besmisleno da se postavlja pitanje šta je uopšte želja predlagača zakona? Ako je imao neki koncept zakona i ako ga je Vlada ugrozila svojim amandmanima, ako je rekao da ne može da se složi sa stavom Vlade da mu tako upropasti zakon svojim amandmanima, otkud to da jedan dan rasprave, u kojoj se ništa nije dokazalo, utiče toliko na predlagača da prihvati sve amandmane Vlade Srbije. Šta ćemo dobiti čak i kada prođe ovaj zakon u celini? Hoće li to srediti odnose između otuđenog rukovodstva Vojvodine i Republike Srbije, Narodne skupštine, Vlade, građana Srbije, birajte koga god hoćete u ovoj raspravi. Ništa neće promeniti, ucene i pritisci se nastavljaju dalje. Zakon tek sada neće ličiti ni na šta. Ovde smirujete i one koji su bili za to da amandmani prođu i one koji su bili za to da amandmani ne prođu, i svi gledate da neokrnjeni izađete iz ove rasprave o davanju suštinske autonomije, besmislene autonomije, Vojvodini i svi se pravite kao da se ovde ništa ne događa. Zakon se zove, završavam, zakon o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine, a vi nas ubeđujete da su svi ovi poslovi povereni. Menjajte zakone koji poveravaju poslove, pa napišite u zakonu o univerzitetu - poslovi iz člana tog i tog biće povereni autonomnoj pokrajini i završili smo posao; a ne poslove će obavljati autonomna pokrajina kao poverene, a predlog zakona se zove zakon o utvrđivanju nadležnosti. Nemojte da nas terate, mi srpski radikali veoma ozbiljno pristupamo raspravama o zakonima koje ovde podnosite. Nažalost, nijedan naš predlog ne stavljate na dnevni red i prinuđeni smo da raspravljamo po vašem dnevnom redu, ali poštujte ga bar vi. (Predsednik: Upozoravam vas na temu i na vreme.) Evo završavam, od vas 177, koliko vas ima, ko sada zna tačno šta je želja Vlade Srbije kako da izgleda zakon, a šta je želja predlagača Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine kako da izgleda zakon? Danas u prošlom glasanju, gde je pao amandman Vlade, jedna ista poslanička grupa iz DOS-a različito je glasala, i to ovi mali što vam odlučuju o sudbini zemlje.
Gospodine Nikoliću, imate dve opomene, sledeća mera je oduzimanje reči. Da li se još neko prijavljuje za reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? Reč ima ministar pravde i lokalne samouprave, gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u samo par reči, još jednom, geneza čitavog ovog projekta. Na pripremi Nacra zakona o utvrđivanju nadležnosti autonomne pokrajine radilo je Izvršno veće Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine i resorna ministarstva iz Vlade Republike Srbije. Skup tih nadležnosti, koje treba da budu utvrđene kao nadležnosti AP Vojvodine, dogovorene su na tom nivou. Pravno-tehničku redakciju i Predlog zakona napravila je Skupština AP Vojvodine. Kada je Vlada videla taj predlog, radi ustavno-pravnog i zakonodavno-pravnog usaglašavanja i radi pravno-tehničke redakcije, predložila je određene amandmane. Dakle, u pogledu spektra nadležnosti nije bilo nikakvih nesporazuma. To je konsenzus. U pogledu pravno-tehničke regulative došlo je do određenih manjkavosti, koje je Vlada pokušala da izmeni svojim amandmanima. Možda su kolege iz jednog dela poslaničkog kluba DOS-a, ili nekih drugih stranaka koje gravitiraju ka DOS-u, to drugačije protumačile. Još nešto moram da kažem, jer je tu bilo puno polemike oko izvornih i poverenih nadležnosti. Ovaj zakon se zove Zakon o utvrđivanju određenih nadležnosti, i to ne znači da one ne mogu biti i izvorne, i poverene. Ne znam gde ste pronašli tu logiku da jedno isključuje drugo. Utvrđuju se nadležnosti, i izvorne i poverene. Znate, pravna norma može da se tumači na više načina. Postoji tzv. pojmovno ili etimološko tumačenje pravne norme, postoji semantičko, postoji logičko, postoji gramatičko, postoji jezičko. Dakle, dovoljno je samo jezičko tumačenje pravne norme, da bi se došlo do toga da utvrđivanje nije negacija ni izvornih, ni poverenih poslova.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 56, protiv 95, uzdržanih 35, nije glasalo 11, od 197 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predloženi amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Đura Lazić. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Đura Lazić.
Poštovano predsedništvo, uvažne koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi gosti, braćo i sestre sa Kosova i Metohije, amandman koji sam podneo na član 17. u ime SPS-a, poslaničkog kluba SPS-a, nadovezuje se na članove zakona od 12. do 16. i od strane poslaničkog kluba SPS-a predloženo je brisanje ovih članova, pa je logično da se iz uzročno-posledičnih razloga briše i ovaj član, jer samo Republika Srbija svojim budžetom može obezbeđivati sredstva za finansiranje obrazovnog sistema. Predložena rešenja iz člana 12. do 16. daju tolike nadležnosti AP da razbijaju jedinstvo obrazovnog sistema Republike Srbije. To potvrđuju i same činjenice, koje stoje u Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine. Recimo, po ovom predlogu daju se nadležnosti autonomnoj pokrajini da vrši upravni nadzor, da vodi kadrovsku politiku, utvrđuje mrežu, programe, daje saglasnost na akte o sistematizaciji itd. Mislim da ovolike nadležnosti zaista razbijaju jedinstveni obrazovni sistem u Republici Srbiji i to može prouzrokovati više posledica. Pre svega, kad je u pitanju sačinjavanje programa u obrazovanju,tu može da dođe do hiperprodukcije kadrova zbog neusklađenosti programa u određenim oblastima, a, s druge strane, može doći i do deficitarnih kadrova u drugim oblastima. Ako se ovaj član 17. usvoji bez amandmana, pitam se - kakav će status srpsko obrazovanje imati na Kosovu i Metohiji i ne odriče li seovim Srbija tog obrazovanja, zatim zdravstva; i ne ostavljaju li se na milost i ne milost šiptarskim vlastima,ko će ih finansirati, i što je najvažnije, po čijim će programima raditi u obrazovanju na Kosovu i Metohiji? Jer, videli smo u naslovu zakona - ne odnosi se ovaj zakon samo na AP Vojvodinu, nego stoji da se odnosi uopšte na autonomnu pokrajinu. Znači, ako ovaj zakon primenjujemo i na Kosovu i Metohiji, pitam - šta će se dogoditi sa srpskim obrazovnim sistemom na Kosovu i Metohiji? Uostalom, i u ranijem periodu najveći problem u toj južnoj pokrajini bio je vezivan za program u obrazovanju. Mnogi kvazinaučnici su, forsiranjem separatizma kroz program, pogrešno tumačili istoriju i to nametali učenicima i studentima u toj oblasti, pa su zbog toga i nastale takve posledice. Ovaj zakon je, po mom mišljenju, podvala i prevara, jer je prvi korak ka statusu republike Vojvodine. Uostalom, i predlagači ovog zakona taj cilj ne kriju, to su potvrdili i za ovom govornicom, a koliko znam, pripremaju i novi ustav za republiku Vojvodinu, koji će upravo da koriste osnov ovog predloga zakona za ono što planiraju. Takođe se napada Ustav Republike Srbije od 1990. godine, kojim je, navodno, ukinut status pokrajina. To jednostavno nije tačno, jer je Ustavom od 1990. godine ukinuta državnost pokrajinama, koju su imale zahvaljujući Brozovsko-Kardeljevskom Ustavu od 1974. godine. Takva određenja iz tog ustava od 1974. godine znamo koliko su nam posledica i muka donela i u jednoj i u drugoj pokrajini. Politika savezne države i Republike Srbije prema Vojvodini na ekonomskom i socijalnom planu takođe se osuđuje kao diskriminatorska, eksploatatorska i pljačkaška, pod plaštom da oni hoće naše pare. Ova tvrdnja i optužba u neku ruku me podseća na poznatu tezu šiptarskih separatista u ranijim godinama bujanja tog separatizma, kada suprovaljivali da, navodno, "Trepča radi, Beograd se gradi", da treba ta sredstva dole da se ostave i tome sl. Tako se dogodilo da danas i "Trepča" ne radi, danas dole nema ni struje, po nekoliko dana građani nemaju struje, bojim se da takva sudbina, ukoliko se ide dalje ka separatizmu, ne snađe i našu severnu pokrajinu. Umesto korekcija političkih i ekonomskih mehanizama, koje bi popravile položaj pokrajine, a da pri tom ne bi oštetile i oslabile već nestabilnu državu, traži se što veći stepen njenog udaljavanja od države, što bi dovelo do potpune destabilizacije i destrukcije države. Zato se za pokrajinu traže svi bitni elementi posebne državnosti - potpuna zakonodavna, izvršna i sudska vlast, sve ingerencije u prosveti i kulturi, što veće zatvaranje prema Srbiji, a otvaranje prema susedima, kako na ekonomskom, tako i na drugim poljima. Ovo bih potkrepio i sa tačkom 7) iz oblasti sporta, čak se krug zatvara prema Srbiji, a daju se ingerencije autonomnoj pokrajini da se i u oblasti sporta ugovaraju međunarodni sportski turniri i tome sl. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 57, protiv 89, uzdržano 28, nije glasalo 20, od 194 narodnaposlanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, upravo su ovi događaji vezani za ovaj zakon, koji su se dešavali ovih dana oko glasanja u načelu, a i danas, pokazali pravu suštinu i karakter ove DOS-ovske vlasti. Naime, danas su konačno građani Srbije mogli da shvate o kakvoj se vlasti radi. DOS-ovska vlast je, u stvari, jedna dosta heterogena trgovačka asocijacija, koja ne preza ni od kakve trgovine, s bilo kim, samo da bi ostala na vlasti. Da je država pravna, za kakvu su se zalagali u predizbornoj kampanji, onaj "panonski Arafat", sa onom šarenom maramom koji je.... (Predsednik: Gospodine Jovanoviću, upozoravam vas da se vratite na temu.) ... pre neki dan obrazlagao zakon, trebalo bi da nosi ono prugasto odelo, za sve ono što je učinio u Televiziji Novi Sad pre par meseci. Nažalost, država nije pravna i taj "panonski Arafat" može u ovakvoj državi da drži slovo u Narodnoj skupštini, pa čak i da preti Narodnoj skupštini i premijeru Vlade Republike Srbije. Što se tiče samog amandmana na član 17, Srpska radikalna stranka je podnela amandman koji se odnosi na stav 1. člana 17. Taj prvi stav, po ovom predlogu, glasi: "Autonomna pokrajina obezbeđuje sredstva za rad i ostvarivanje programa ustanova iz članova 12. do 16. ovog zakona". Ovim stavom Predloga zakona obuhvaćene su srednje i više škole, fakulteti, kao i ustanove učeničkog i studentskog standarda. Amandman Srpske radikalne stranke na ovaj stav 1. govori o tome da je potrebno brisati reči: "članova 12. do 16." Sada bi to glasilo: "Autonomna pokrajina obezbeđuje sredstva za rad i ostvarivanje programa ustanova iz člana 16. zakona". Drugim rečima, to znači da autonomna pokrajina može da obezbeđuje sredstva samo za rad ustanova učeničkog i studentskog standarda, pošto su sve druge ustanove, tu se misli na visoke škole, znači na fakultete i univerzitete, na više i srednje škole, u nadležnosti Republike Srbije, koja je osnivač tih ustanova i finansira ih. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, groteska u koju je Narodna skupština uvedena otvaranjem rasprave povodom ovog zakonskog projekta postaje sve veća i veća. To se vidi i po ovom članu 17. Zakona, u kome stoji da autonomna pokrajina obezbeđuje sredstva za rad i ostvarivanje programa iz članova 12. do 16. ovog zakona. Autonomna pokrajina - obezbeđuje sredstva. Ne stoji - da autonomna pokrajina dobija sredstva od naplate poreza, taksi itd, dakle odizvornih prihoda Republike, nego - autonomna pokrajina sama obezbeđuje sredstva. Na koji način autonomna pokrajina može daobezbedi ta sredstva? Raspisivanjem sopstvenih poreza, taksi, doprinosa i samodoprinosa, na kraju krajeva. Ko zna šta im sve može pasti na pamet. Mi znamo iz ranije istorije da ko god je raspisivao samodoprinos pobeđivao je, jer je on brojao glasačke listiće prilikom izjašnjavanja građana. Kako će to autonomna pokrajina da obezbedi sredstva? Što na to pitanje niste dali odgovor? Da bi se dao odgovor na to pitanje treba prvo reformisati poresko zakonodavstvo. Poresko zakonodavstvo se moralo reformisati pre ovog zakona. Ne može prvo da se oblači kaput pa košulja. Treba prvo da se obuče košulja pa kaput, tako je bar kod normalnih ljudi. Način na koji vi usvajate ovaj zakon podseća na čoveka koji prvo obuče zimski kaput pa onda košulju preko kaputa. To govorim da bi vam bilo jasnije o čemu se ovde radi.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Niko.) Stavljam na glasanje amandman. Za 60, protiv 91, uzdržanih 26, nije glasalo 16, od 193 narodnaposlanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Branko Ružić i Miloš Lukić. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, podneo sam amandman na član 18. Predloga zakona, a taj amandman se odnosi na službenu upotrebu jezika i pisma. Podsetiću vas samo na reči premijera koje smo čuli prilikom odbrane ovog zakona pred ovom skupštinom, kada je rekao da treba biti oprezan i ići postupno. Ako je nešto osetljivo i ako negde treba biti oprezan, to je ova materija. Službena upotreba jezika i pisma već je pozitivnim propisima uređena u Republici Srbiji, a iz obrazloženja za odbijanje ovog amandmana vidi se da je to uređeno i Statutom Autonomne Pokrajine Vojvodine. Prema tome, postavlja se tu nekoliko pitanja. Prvo, da li je neko nezadovoljan ovim propisima? Da li nešto nije bilo dobro uređeno, pa sada to treba ponovo urediti na neki valjaniji način. Ako jeste bilo loše uređeno, da li je neko pokušao da ukaže na to da to nije dobro uređeno i da pokuša da ispravi ove nepravilnosti. Zatim, ako je taj neko ko je nezadovoljan i ukazivao na to da nešto nije u redu, da li je od nekog organa ove države dobio negativan odgovor, odnosno da li je bilo kojim gestom pokazan negativan odnos prema ovoj materiji i da li je neko želeo da ugrozi ova prava. Takođe, u obrazloženju Vlade se kaže da je sasvim u redu da se ove nadležnosti prenesu na autonomnu pokrajinu, jer tamo ima pretežan broj nacionalnih manjina, ali se ne negira da ih ima i u ostalim delovima Srbije, tako da se opet postavlja pitanje - šta će biti sa onim ljudima, na ostaloj teritoriji, jer će ova materija biti različito uređena. Ako smo već kod osetljivosti ove teme pitam vas - šta će se desiti u onim opštinama gde su Srbi manjina u Vojvodini i ko će tada da postavlja ista pitanja koja mi sada ovde imamo i ko će garantovati Srbima ova prava. Setimo se samo kako je u Kninskoj Krajini počelo sa "balvan revolucijom" zbog ćiriličnih i latiničnih natpisa imena gradova i sela. Znači, još jednom napominjem da je ova materija uređena i republičkim ustavom i pokrajinskim statutom, kao i mnogim drugim propisima, da tu ništa nije sporno i da niko do sada nije izrazio nezadovoljstvo time kako je ova materija uređena, pa ne vidim razloga ni da ostane na snazi član 18. Takođe, u stavu 2. imamo da se vrši nadzor nad primenom zakona i drugih propisa iz ove oblasti, što je praktično ustupanje suvereniteta i ustupanje nadležnosti koje su Ustavom Srbije već određene, a kada ih jednom ustupite teško ih možete vratiti nazad, tako da još jednom ponavljam predlog da se član 18. briše.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu?
Dame i gospodo poslanici, i kod člana 18. u suštini se nalazimo u onom delu materije koji jeste najsporniji kada je u pitanju Predlog ovog zakona. Pod tačkom 2) člana 18. se predviđa da pokrajina vrši nadzor nad primenom zakona i drugih propisa. Ono što nikako predstavnici predlagača, niti Vlade Republike Srbije, nisu želeli prethodna tri dana, a i danas da odgovore, to je pitanje - ko daje pravo ovoj skupštini da nadzor i kontrolu nad primenom republičkih propisa preda jednom delu teritorije i to oduzima od Republike kao države. Može se zakonskim projektima prenositi deo nadležnosti pri rešavanju o pravima i obavezama i nadležnost za pojedine oblasti, ali do sada nikada niko nije prenosio pravo nadzora i kontrole nad primenom republičkog zakona; tu je taj problem koji se pojavio pre podne i u prethodna tri dana. Ako vi jedan deo oblasti poverite, u okviru zakonskog rešenja za Republiku Srbiju prenesete prava novosadskom rukovodstvu, jer to i jeste u pitanju, i istovremeno dajete pravo da sami sebe nadziru i kontrolišu, gde je onda tu Republika Srbija, gde su tu građani ostalog dela Srbije, ako je nakon ovog zakona Vojvodina i dalje deo Srbije? Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma Republike Srbije ova oblast je na nivou cele Republike vrlo precizno uređena. Ponoviću pitanje koje sam prethodnih dana skupštinskog zasedanja rekao: neka neko iz Vojvodine, a među vama je najmanje 30 do 35 poslanika, izađe i kaže da li se taj republički zakon bilo gde kršio na teritoriji Republike Srbije i da li je neko primetio bilo koji problem u primeni Zakona o upotrebi jezika i pisma Republike Srbije? Nije. Znači, Republika je 100%, 1.000% funkcionisala u toj oblasti. Zašto sada i kome treba da na pitanju "di su naši novci" odjednom prebacuje pravo donošenja propisa o upotrebi jezika i pisama, kada već postoji zakon na nivou Republike Srbije, koji je već toliko godina u primeni i koji nikada nije imao problema u primeni. Ne samo da se to navodno prenosi, nego se i pravo nadzora nad primenom tih zakona daje onom istom kojem se daje pravo da po tom zakonu postupa. Znači, kadija te tuži, kadija ti sudi i ta priča je našem narodu najjednostavnija. Međutim, Skupština AP Vojvodine je obavezna da svojim statutom bliže uredi službenu upotrebu jezika i pisma. Ona je to obavezna i nema šta mi njima to da prenosimo. Ona statutom to mora da uradi, ali nema nikakvih ingerencija da donosi posebnu odluku, niti da uređuje službenu upotrebu jezika i pisma nad nekim drugim aktom, isključivo za teritoriju Vojvodine. Nema i nigde to ne piše da može da uradi, pa niti to ova skupština može da uradi dok ne izmeni republički propis iz te nadležnosti.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 59, protiv 87, uzdržanih 26, nije glasalo 17, od ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Podnosilac amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 18. Predloga ovog zakona, kojim sam tražio da se u stavu 1. brišu reči "nacionalnih manjina". Jer u Ustavu Republike Srbije, član 8. stav 2, termin nacionalna manjina ne postoji, već postoji termin narodnosti. U Zakonu o službenoj upotrebi jezika i pisma takođe stoji - "jezik, odnosno jezici narodnosti" i predložio sam u ime poslaničke grupe SRS da se stav 2, taj čuveni stav o nadzoru, briše. Evo šta ste vi uradili članom 18. Ono što je do sada bilo u nadležnosti opština, jer u Zakonu o upotrebi jezika i pisma, u članu 11. piše: "Jezik, odnosno jezici narodnosti koji su u službenoj upotrebi u opštini utvrđuju se statutom opštine". Vi ste sada to sa opštine preneli u nadležnost autonomije. Znači, tako vršite decentralizaciju, kako je vi zovete. Decentralizacija se ne radi tako, nego se valjda radi tako da ono što je u nadležnosti pokrajine, da se to spušta na nivo opština. Jezici narodnosti koji su u službenoj upotrebi u radu organa autonomne pokrajine, ali samo organa autonomne pokrajine, utvrđuju se njenim statutom. Znači, došli smo do srži problema. Problem je izmestiti kasu iz Beograda i prebaciti je u Novi Sad. Problem su novci. Ovde se već dva dana polemiše o tom čuvenom nadzoru. Nadzor se sada prenosi kao pravo na organe autonomne pokrajine u svim članovima, osim u članu 16, gde on predstavlja izvorno pravo. Tako je odlučila ova skupština, valjda je taj zakon zbog toga tako i dobar, jer član 16. iskače od svih ostalih članova. Rekli smo, dakle, da je nadzor kamen spoticanja u diskusijama u ovoj skupštini već nekoliko dana, pa čak i ako se određene nadležnosti povere nekome. Nadzor mu se ne može poveriti i to vam je isto kao kada poverite baštovanu da vam pokosi travu, pa mu onda još i date pravo da on sam utvrdi da li je travu dobro pokosio ili je nije pokosio. Valjda onaj koji prenosi nadležnosti ima pravo nadzora, ali je nadzor deo koji donosi novce, a novci treba da budu u Novom Sadu. Da vam ne bih ostao dužan mog komentara u stihovima, nadzora i sličnih stvari, sada ću da vam kažem zašto je taj nadzor tako bitan. Zato što je Ustav klimav, a nadzor tanak, treba ponovo puniti čanak, nadzor je nužan u ovom času, treba ponovo puniti kasu; nije baš sve ovde u novcu, treba pružiti šansu i lovcu. Ustav ne valja i vrlo greši, jer novce treba predati Neši; ako ostane novca u masi, onda ga treba predati Kasi; preostalu bi trebalo lovu, dati Draganu Veselinovu; a i srediti osnovu novu, da Isakov dobije lovu. Osnovu svega, mi nismo ovce, predstavlja ko će dobiti novce; normalno je da se to krije, pod plaštom neke demokratije; od demokratije biće u stvari, nekima puni buđelari; a narod će opet ostati tanak, kada novce dele Đinđić i Čanak.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Da. Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Nataša Mićić je, ako me pamćenje ne vara, prvi pravnik, predsednik Narodne skupštine i nikada nam više nije trebalo da imamo Ustav Republike Srbije u ruci ili na poslaničkoj klupi kada se pripremamo da diskutujemo o predlozima zakona ili o proceduri koja se provodi u Narodnoj skupštini. Nažalost, ali je istina. Na primer, vi gospođo Mićić...
Gospodine Nikoliću, dala sam vam reč da pričate o amandmanu na član 18, a ne po Poslovniku. Imate dve opomene, a treća mera je oduzimanje reči, upozoravam vas.
Zašto vi meni pretite? Pustite vi taj svoj fitilj još samo pet milimetara duži, pa da čujete šta ću da kažem. Onda rešavajte, u vašim je rukama i nož i pogača. Vi to možete, kako god hoćete. Vi nama čitate ovde najpre amandman Vlade, pa onda amandman poslaničke grupe SRS, pa me sada slobodno izbacite. Amandman Vlade je stigao u 12 sati 18. januara u Skupštinu, a amandman poslaničke grupe SRS u 11,30 časova. Sada bi trebalo ja vama da oduzmem reč. Da vi malo brinete o svom autoritetu, vi biste malo više ćutali, jer bi to bio znak da dobro vodite Narodnu skupštinu. Ne morate vi mene ovde, mene nijedan komunistički diktator nikada nije ni opomenuo, a kamoli oduzimao mi reč... [[žagor u sali]]
Gospodine Nikoliću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Manje su me voleli nego vi sada. Imali su mnogo razloga, a tako isto i vi. Evo o čemu se radi. Bespredmetno je raspravljati dalje o ovom predlogu zakona. Mi smo davali amandmane na Predlog zakona, na one članove koji su bili tako uobličeni. Čak, odbijeni su svi amandmani na jedan član zakona i mi se usredsredimo na taj član zakona. Danas raspravljamo o tom članu, a pre pet minuta ga je predlagač promenio, prihvativši amandmane Vlade Republike Srbije i oni su postali sastavni deo Predloga zakona, bez mogućnosti da sada intervenišemo u Predlogu zakona. Da li je zvanično obaveštenje bilo da ti amandmani... ne znam ko je ovaj što se krevelji ovde. Da li vi znate ko je ovaj čovek?
Znam, gospodine Nikoliću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda i nemojte da polemišete sa mnom.
Zašto nas niste obavestili da postoji neko u sali koga vi niste pozvali. Da li znate kako se zove?
Ne moram da znam tačno kako se zove.
Kako ne morate da znate ko sedi u Skupštini i koje mu je mesto. Razumem na galeriji, rekli ste da sede predstavnici nevladinih organizacija koje se finansiraju iz budžeta. Neke da, a neke ne. Ko je ovaj čovek, ne znate ni vi. Sada ćete vi meni da oduzimate reč. Ukazujem vam na osnovni problem pri donošenju ovog zakona. Osnovni problem je da je predlagač pre tri minuta ovde prihvatio ono što mu nije padalo na pamet da prihvati. Osnovni problem je što predstavnik Vlade ovde drži vakele i govore, a predstavnici njegove političke stranke glasali protiv amandmana Vlade. Vi mene ubeđujete, sve je normalno u ovoj skupštini, samo treba meni oduzeti reč. Da se vratimo na službenu upotrebu jezika i pisma. Sve je regulisano zakonom, dame i gospodo narodni poslanici, i ustavom. Ubacujete termin nacionalne manjine, koga nema u Ustavu Republike Srbije. Odakle vam to pravo? Otkidate jedno pravo lokalnoj samoupravi, koje je bilo izvanredno, dato Zakonom o službenoj upotrebi jezika i pisma. Sama lokalna samouprava može da utvrđuje merila za službenu upotrebu jezika i pisma narodnosti koje žive na teritoriji opštine. Sada imate novi centar u Novom Sadu, koji će da određuje kakva će biti službena upotrebajezika i pisma u opštini Bečej, iako se čak ni Beograd nikada u to nije mešao. Govorio je, u Bečeju će ljudi sami, kada izglasaju lokalnu samoupravu, statutom opštine utvrditi kako će izgledati postupak i kako će se primenjivati jezici narodnosti koje žive u toj opštini. Vi sada to formulišete i vraćate u nadležnost Novog Sada, tobož nije bilo dobro rešeno, nego će sada Vojvodina za teritoriju cele AP da to reši. Šta ćemo ako bude drugačije nego u drugim delovima Srbije? Gde će postojati zaštita onih građana koji će smatrati da nisu ravnopravni u ovoj državi i da njihova prava, recimo u Dimitrovgradu, nisu regulisana na isti način kao prava građana u Subotici. Na koji će zakon da se pozivaju, službena upotreba jezika i pisma reguliše se isključivo zakonom. (Predsednik: Vreme.) Autonomna pokrajina ne može da donosi zakon, neće moći uopšte da reguliše službenu upotrebu jezika i pisma. Ona ima statut i ima opšte akte manje vrednosti. Kako će da određuje, kada Ustav u članu 8. stav 2. kaže, službena upotreba uređuje se zakonom, dame i gospodo narodni poslanici. Taj zakon je kristalno jasan, čist i ništa u njemu ne treba menjati. Nikada nijedan pripadnik bilo koje narodnosti nije imao primedbu ni na jedan postupak da je mogao da kaže... a ko si ti? A ko si ti? (Meho Omerović dobacuje sa mesta.) A ko si ti? Ovde se priča o ljudima koji ne govore srpski.
Upozoravam vas na prekoračenje vremena, gospodine Nikoliću.
Ovde se priča o ljudima koji ne govore srpski. Ti govoriš srpski, šta je tebi?
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 52, protiv 84, uzdržanih 25, nije glasalo 23, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 19. predloženog zakona od strane Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine tretira još jednu oblast našeg društvenog života koja ne može da bude na ovakav način regulisana ovim tzv. omnibus zakonom. Podnela sam amandman na član 19, u kome se govori o informisanju na teritoriji AP Vojvodine i ispred poslaničke grupe SRS sam tražila da se brišu tačke 1), 6), 8) i 9). Obrazložiću vam šta je najvažnije, a govori se u tački 1) ovog predloženog člana zakona, za čitavu državu i zbog čega je neophodno da narodni poslanici Narodne skupštine prihvate ovaj amandman poslaničke grupe SRS koji sam podnela. Zbog toga što se u njemu krije jedna velika opasnost po opšti društveni interes, a na kraju krajeva, manipulacija u medijskom smislu može da dovede do ugrožavanja opštih nacionalnih interesa, imajući u vidu ko je taj koji predsedava Skupštinom AP Vojvodine i ko su oni koji tamo predstavljaju danas većinu. Tačka prva kaže, a inače član govori o tome da autonomna pokrajina na svojoj teritoriji može da osnuje javna glasila, javna preduzeća i ustanove, znači ubuduće. Tačka 1. glasi: "Autonomna pokrajina, preko svojih organa u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast javnog informisanja: 1) određuje interes za građane autonomne pokrajine u oblasti informisanja." Kako je moguće uopšte da se napiše ovakav član zakona, kada imamo u vidu da ste najbolje mogući zakon koji je Srbija imala u oblasti javnog informisanja, koji je Skupština usvojila u vreme kada je Aleksandar Vučić bio ministar informisanja, prošle godine ukinuli i niste doneli novi. A sada kažete da ovaj član treba da bude usklađen sa zakonom o informisanju koji vi uopšte nemate. Sa druge strane, kažete da će autonomna pokrajina da određuje šta je to interes za građane autonomne pokrajine iz oblasti informisanja. S obzirom na to da je Nenad Čanak predsednik Skupštine AP, da svi autonomaši i separatisti vode glavnu reči u AP i mi smo imali do sada prilike da vidimo kako bi to izgledalo kada Nenad Čanak određuje šta je to u interesu građana. Valjda interes u oblasti informisanja treba da bude opšti za sve građane Srbije, a ne samo za one koji žive na toj teritoriji. Nećete valjda da kažete da ne može Nenad Čanak, a on po vašem ponašanju danas i onome što predlaže ovim zakonom može sve, da dođe sa svojom štakom da lupi i kaže - ne možete vi sa mnom tako i nije to u interesu građana koji žive na teritoriji AP, bez obzira na to što je RTS pod potpunom vašom kontrolom. Daće Bog, uskoro će da se promeni vlast, pa nacionalna televizija, nacionalni radio moraju objektivno, profesionalno i nepristrasno da informišu. Mogu Čanak i njegova družina da se sastanu i da kažu - naš interes je, zbog toga što u Vojvodini žive neki Hrvati, da se prenosi skupština nove NDH; može da kaže - naš interes je da se prenosi skupština Pokrajine Kosova i Metohije i šiptarskih bandita koji će predsedavati i voditi glavnu reč, zajedno sa svojim možda, budućim koalicionim, partnerima iz koalicije "Povratak". Može svašta toj družini da padne na pamet, ali to nije interes građana Srbije. Još nešto, ako želite da budete objektivni, ako želite da bude nepristrasni, a za to ste se zalagali, mogli biste zajedno sa predsednikom Skupštine da učinite uticaj, i vaš ceo DOS-ovski lobi na RT Srbije, i da umesto onih propagandnih spotova koje mi imamo prilike svakog dana da vidimo na toj televiziji, koja je pod potpunom DOS-ovskom kontrolom, vidimo neki spot koji bi, otprilike, glasio i tako: da razbiješ državu, da se struja poveća sedam - osam puta, da građanima odereš kožu velikim poreskim stopama, da učiniš sve da građanima Srbije bude život što teži, što gori, da živimo kao nenormalan svet, nije teško biti DOS-ovac. Zaista, nije teško. Treba biti srpski radikal, srpski patriota, braniti svoju državu i ne dati separatistima i autonomašima da je razbijaju na ovakav protivustavan način.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Gledam da ugrabim još koji put da izađem za govornicu, a da mi ne oduzmete reč, jer očigledno da na sednici Skupštine može da prisustvuje neko koga i ne poznaje predsednik Skupštine, a poslanik ne može da govori o onome što je na dnevnom redu. Dame i gospodo narodni poslanici, za one koji ne znaju kako izgleda predlog zakona, a ne znaju svi oni koji su glasali za i protiv iz DOS-a, jer ne znaju i kako treba da glasaju, ovim članom 19, se tobož reguliše javno informisanje na teritoriji autonomne pokrajine, čitaj Vojvodine, pošto se sve vreme govori o jednoj pokrajini, ali "da se vlasi ne dosete", predlagač zakona, da ne bi stavio u neravnopravan, neustavan položaj stanovnike dveju pokrajina, govori o pokrajini u jednini, a misli, i to će se videti u članu 50, isključivo na APV. Dakle, reguliše se oblast javnog informisanja i da vidimo kako. Iako Ustav Republike Srbije, član 109. stav 1. tačka 3) kaže - Autonomna pokrajina može, preko svojih organa da uređuje pojedina pitanja od interesa za građaneu oblasti obaveštavanja i javnog informisanja - predlagač zakona (ubeđujući nas da se radi o blagim nadležnostima Vojvodine koja nikada neće ni pomisliti da ide daleko od Srbije, a kamoli da pravi svoju državu) kaže doslovce ovako: "Autonomna pokrajina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast javnog informisanja, da određuje interes građana u autonomnoj pokrajini u oblasti informisanja".Ustav Srbije vam ne da za pravo da poverite autonomnoj pokrajini da odredi interes građana u oblasti informisanja. Kaže - samo da uredi neka pitanja iz oblasti informisanja. Desiće se da svi budemo zgranuti, kao što smo bili pre nekoliko meseci, znate već imam 50 godina, a već 40 godina nemam majku i može svako da mi psuje majku, ali ne sme da mi psuje Srbiju. (Galama u sali.) Gledaosam na televiziji, dragi moj bukači, kako vam Čanak psuje majku i Srbiju i vi sada navijate za njega. Gazi nogama i kaže: "Protiv ovog đubreta i ovog govneta smo se mi 5. oktobra borili". I, vi to olako primate i još kažete, ajde ti sada Nenade odredi koji je naš interes u oblasti informisanja u Vojvodini. Onda će on reći - naš je interes da se ne vidi RTS na teritoriji Vojvodine, mi to đubre nećemo da gledamo, jer tu piše Srbija, tu piše RT Srbije, a mi sada podstičemo novu (pošto moj kolega reče, i on uči neki novi jezik, pa će sada u Vojvodini postati neka nova nacija), mi sada formiramo neku novu naciju, kakva Srbija. Ako budemo hteli sa Srbijom u nekim pitanjima da sarađujemo, sarađivaćemo, a ako ne budemo hteli, nećemo. Vi ćete sada glasati za to da onakav sastav Skupštine AP ili ovakvi ljudi koji je ovde predstavljaju određuju koji je interes građana Vojvodine iz oblasti informisanja. Šta ćete im još dati u ruke? Tačka 2) kaže: "Osniva javna glasila i javna preduzeća i ustanove za obavljanje novinsko-izdavačke delatnosti, štampanja i reprodukcije snimljenih medija i osniva radioteleviziju. To je tačka 2) "A, naš Ustav u članu 46, pa u stavu 4. kaže: "Organizacije radija i televizije osnivaju se u skladu sa zakonom." Sada vas pitam - po kom će to zakonu osnovati u Vojvodini svojradio i svoju televiziju? Hoće li oni doneti zakon o osnivanju? Imamo li zakon o radioteleviziji? Čak i Vlada zna da nemamo taj zakon. Uništavani su zakoni o informisanju otkako ste došli na vlast, pa kaže, amandmanom na osnovu zakona kojima se uređuje jedna i druga oblast. Ni Vlada ne zna koji su to zakoni koji su sada na snazi, niti zna kako će izgledati zakoni, ako Bog da zdravlja, koje jednog dana Vlada uopšte namerava da donese. Naravno, svi ovi nadzori, upravni nadzori nad radom radiotelevizije, koje ćete poveriti u ruke autonomnoj pokrajini, onda će oni reći - Radio-televizija Srbije nije objektivna, ne prenosi korektno informacije, zabranjuje joj se rad na teritoriji APV. Nećemo mi radikali biti mnogo ugroženi kao politička stranka, niti kao pojedinci. Nas na RT Srbije nema otkako ste vi došli na vlast, ali će biti ugrožena zajednička država, ova naša lepa Srbija. (Predsednik: Upozoravam na vreme.) Eto, upozoravam vas da gubimo Srbiju pred vašim očima, a vi mene da sam prekoračio u diskusiji 30 sekundi.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS.
Poštovana gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću vas samo podsetiti na ustavom definisana prava i slobode koje mi kao poslanici moramo da poštujemo. Ovim korekcijama koje predviđa zakon, o kome danas raspravljamo u pojedinostima, upravo se čini nešto tako. Podsećam vas da se u članu 108. važećeg Ustava Republike Srbije, koji bardo sada nisam imao prilike da čujem, niko ovde u parlamentu ne osporava, autonomne pokrajine mogu obrazovati u skladu sa kulturnim svojstvima takav oblik unutrašnjeg uređenja koje će u potpunosti, recimo u oblasti kulture ili javnog informisanja, izaći u susret potrebama stanovništva na teritoriji autonomne pokrajine. Dakle, reč je o Ustavom zagarantovanom pravu, koje je potom bilo suspendovano nekim drugim zakonima, koje mi danas pokušavamo da izmenimo i na takav način da pokrajini dopustimo ono što je dopušteno, recimo opštini ili gradu. Beograd ima svoja sredstva javnog informisanja, baš kao i bilo koja druga opština u Srbiji ili bilo koja druga opština na prostoru Vojvodine. Ako takvo pravo dajemo Subotici, Novom Sadu, Zrenjaninu, Pančevu, Kikindi, Somboru, ne postoji ni jedan razlog da imamo takvu vrstu skepse i sumnje kada se ta prava podižu na jedan viši nivo. Pogotovu što se time ne dovodi u pitanje bilo kakva vrsta slobode ili prava koja su zagarantovana u našem društvu. I suviše se često personalizuje sama Vojvodina, što samo po sebi može biti deo jednog političkog stava, ali nema puno logike u tome, jer se u pokrajinskom parlamentu nalaze izabrani predstavnici građana Vojvodine. Nemojte sumnjati u te ljude, u onom smislu u kome se može prepoznati ta vrsta sumnje kada se govori o pojedincima koji će navodno zloupotrebiti nečije pravo i dovesti u pitanje neku vrstu slobode. Mislim da smo davno polemisali o Zakonu o javnom informisanju, da smo rekli ono što smo imali da kažemo pre godinu dana, o pozitivnim ili negativnim posledicama takvog pravnog akta, ali ovo što danas činimo, jeste izlazak u suret interesima građana koji žive na prostoru Vojvodine i istovremeno radimo demonopolizaciju medijskog prostora, koji je monopolisan početkom devedesetih godina i od čega nismo imali kao društvo, ne kao političke snage u njemu, apsolutno nikakvu korist, već naprotiv, puno štete. O tome su govorili svi predstavnici političkih snaga u našem društvu, istina ne u isto vreme, ali u zavisnosti od političkih prilika, svako je kritikovao monopol RTS-a i ovo je zapravo korak u pravcu demonoplizacije. Otud jesasvim sigurno jasno zbog čega mi kao poslanička grupa insistiramo baš na ovom članu zakona, s obzirom da je oblast javnog informisanja za nas veoma važna, ne kao oblast gde ćemo mi imati neku vrstu kontrole, već kao oblast gde ćemo od sistema javnog informisanja napraviti servis građana.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 54, protiv 89, uzdržano je 13, nije glasalo 23, od 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Deretić i Zoran Novaković. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amdnaman. Reč ima narodni poslanik Zoran Novaković.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom na član 19. želimo da ukažemo na nekoliko nelogičnosti. Pošto je već javnost čula da je reč o članu 19, koji reguliše javno informisanje na području AP Vojvodine, mi smo amandmanom predložili da se član 19. briše u celosti. Zašto? Zato što se izrazito daje pravo autonomnoj pokrajini da kreira svoju politiku u oblasti informisanja, nezavisno i različito od politike Republike, po našem mišljenju. Po istoj logici, autonomna pokrajinamože da blokira proticanje informacija koje stižu iz Republike. Šta to znači? To znači, možda je ovo demokratsko opredeljenje da autonomna pokrajina ima pravo da uređuje koncepciju javnih glasila i radio i TV stanica u pokrajini, ali da li može istom analogijom da, ukoliko im ne odgovara koncepcija nacionalnih televizija, recimo da je to RTS , "Pink" ili "Ju-info",da jednostavno naloži ukidanje repetitorskog rada tih istih kuća na području autonomne pokrajine. To se nigde ovde ne vidi, tako da je to, po našem mišljenju, jedna od sloboda koje sasvim nepravedeno i nepravično ima autonomna pokrajina. Ovde se kaže da se određuje interes za građane autonomne pokrajine u oblasti informisanja, zatim, za osnivanje javnih glasila,javnih preduzeća i ustanova za obavljanje novinskih, izdavačkih delatnosti, štampanja i reprodukcije snimljenih medija i osniva radio-televiziju. I još, pod tačkom 7) - vrši nadzor u javnim preduzećima i ustanovamau oblasti javnog informisanja. Ne bih ponavljao šta su kolege poslanici rekli pre mene, ali je dovoljno i samo pomisliti šta to znači, da li Republika time ima ikakve ingerencije u ovoj oblasti. U odgovoru koji je dala Vlada na naš amandman, kaže se - da Vlada ne prihvata amandman s obzirom na to da predloženo rešenje proizilazi iz ustavnog ovlašćenja organa autonomne pokrajine utvrđenog odredbom člana 109. stav 1. tačka 3. Ustava Republike Srbije. Ne bih da ponavljam prethodnika za ovom govornicom, koji se čas zalaže za Ustav, čas ne, ali bih ponovio konstataciju koju je za ovom govornicom izrekao premijer pre neki dan, gde je doslovce rekao - Ustav i zakon su jedno, a život je nešto sasvim drugo. Pošto nam Vlada mesecima kreira naš život, odnosno naše životne uslove, ne znam otkud u odbranu ovog člana logika povezivanja sa postojećim Ustavom i zakonom. Ono što mi smatramobitnim, to je da je ovo što, zaključno sa ovim članom, nudi predlagač, a podržava Vlada Srbije, u kontradiktornosti sa principima našeg programa, odnosno programa demokratskih nacionalnih stranaka i partija u Srbiji. Prema tome, bilo kako da se ovde odluči, mi ćemo se boriti za vraćanje i dostojanstvo istorijske uloge Srbije, a sve ono što bude izglasano u ovoj skupštini a da se ne poklapa sa srpskim nacionalnim interesom, vrlo brzo te demokratske nacionalne snage će promeniti u istoj ovoj skupštini. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Da, narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržao bih amandman na član 19. - da se član 19. briše, ali sa potpuno drugačijom argumentacijom od ove koja je upravo izložena. Zato što očigledno ovaj član pokazuje koliko su kreatori tog tzv. omnibus zakona robovali starim komunističkim dogmama i predrasudama.Oni toliko robuju komunističkoj ideologiji, da u prvoj tački ovog člana kažu daautonomna pokrajina preko svojih organa određuje interes za građane u autonomnoj pokrajini u oblasti informisanja. Slušajte tu formulaciju - autonomna pokrajina određuje interes za građane. Neverovatna formulacija. Naravno, vi ćete za nju glasati, kao što za sve glasate, nije to bitno. Baš vas briga kakve će biti posledice. Prvo, po osnovnim pravilima srpskog jezika ne može se reći - određuje se interes za građane, nego određuje se interes građanima ili umesto građana. Izjasnite se šta zapravo želite da kažete? Da li vi želite da AP umesto građana odredi interes? Ili da odredi nešto što je interes građanima? Pa, ja koji sam se borio protiv komunističkog režima, u vreme kada je to bilo veoma opasno, ne bih mogao nešto ovako da progutam. Prvo, vi DOS-ovci gazite svoj predizborni program. Vi ste se zaklinjali u privatizaciju, vi privatizaciju nakaradno i na brzinu provodite, gde je to veoma opasno i gde treba biti do kraja oprezan, vagati svaki korak, kao npr. u pogledu ukidanja ovih najvećih državnih banaka, a u sferi informisanja nema ni pomena o privatizaciji. Pa šta će uopšte pokrajinska javna glasila? Šta će opštinska javna glasila? Ako nam je cilj privatizacija, onda je privatizaciju mnogo lakše provesti u društvenim delatnostima, nego u sferi finansijskog sistema. Sfera medija je idealna za provođenje potpune privatizacije, a vi ovde tu sferu monopolišete pokrajinskim organima, dajući jeu njihove ruke, pa pored toga čak i ne pominjete da će biti medija osim onih o kojima se izjasne pokrajinski organi, koje oni ustanove. Ta druga strana vasuopšte ne interesuje. Šta tu ima što vodi u pravcu privatizacije - ništa. Vi ćete na ovaj način, a taj proces je počeo u Srbiji još od 1996. godine, od dolaska ranije Koalicije "Zajedno" na vlast u velikom broju opština, ići ka potpunoj etatizaciji javnih medija, pogotovu elektronskih. Umesto da se organi lokalne samouprave ili autonomni organi pokrajine pre svega staraju da učine snošljivijim život građana na svom području, sada će se međusobno takmičiti predsednici opština, pogotovu ovi predsednici koji će imati apsolutnu vlast u upravnoj grani vlasti, ko će imati medij sa većim dometom, sa jačom frekvencijom? Budžetska sredstva, umesto da se koriste za društveno korisne svrhe, biće trošena isključivo za ličnu i drugu promociju. Šta bi bilo bolje rešenje - hitno privatizovanje novosadske televizije, novosadskog radija i hitna privatizacija svih lokalnih medija u Srbiji. To bi bilo demokratsko rešenje. Što sada neko drugi da kreira Mađarima emisije na mađarskom jeziku, što da to radi država, kada svako selo može imati i srpsku i mađarsku lokalnu televiziju? Svako mesto, svaki grad, svaka opština. Zar je to sada neki problem? U sferi školovanja treba voditi računa da prava svih nacionalnih manjina budu striktno poštovana, da im se obezbedi u državnim školama nastava na nacionalnom jeziku itd, ali zašto ovako izrazit etatistički pristup u sferi medija, kada je ta sfera već odavno zrela za potpunu privatizaciju?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam amandman, koji su podneli zajedno narodni poslanici Jovan Deretić i Zoran Novaković, na član 19. na glasanje. Za 54, protiv 74, uzdržanih 15, nije glasalo 27, ukupno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19.amandman je podneo narodni poslanik Branko Ružić. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Ima reč narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem one koji dobacuju, jer jednostavno, oni znaju unapred šta treba da glasaju, a vi pokušajte da razumete nas, koji pokušavamo ponovo da vam kažemo da baš i ne morate više da znate kako treba i šta je najbolje. Vidite, o informisanju je već govoreno, govoreno je i o RTS-u, dopustiću sebi da koju reč kažem o ekskluzivnom dnevniku subotnjeg informativnog programa, koji je vodila jedna korpulentna dama, čujem, ljubimica novog glavnog i odgovornog urednika, a o tome više kasnije. Član 19. govori o tome da autonomna pokrajina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom, uređuje određene delove u oblasti javnog informisanja. Međutim, tu nailazimo na jedan problem, koji niko od prethodnih govornika nije pomenuo - do sada smo imali priliku da diskutujemo o onim oblastima života u Srbiji koje su uređene zakonima i mi smo iz opozicije stavljali prigovor da do sada nikada nije pravo nadzora i kontrole nad primenom republičkih zakona prenošeno, niti se to može uraditi, na određenu oblast, upravo jednog dela Srbije, i faktički, tako izuzimati suverenitet. Kada je informisanje u pitanju, imamo mnogo neprijatniju situaciju - zakon o javnom informisanju u ovoj skupštini je ukinut. Mi nemamo zakon o javnom informisanju. Mi imamo samo stav da se pozivamo na rešenjavezana za informisanje u Ustavu Republike Srbije. I šta se sada događa - ako mi tačkama 6) i 7) definišemo da Pokrajina Vojvodine vrši upravni nadzor nad primenom odredama Zakona o javnom informisanju, koji više ne postoji, jer on kaže da važi odredba Ustava Srbije, i pod 7) vrši nadzor u javnim preduzećima i ustanovama u blasti javnog informisanja, mi faktički kažemo sledeće - da pravo nadzora i kontrole nad ustavnim rešenjima iz oblasti informisanja, Republika, kao jedinstvena država, Republika Srbija, prenosi na Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu. Znači, njoj daje pravo da uređuje i sama da nadzire i kontroliše primenu Ustava Srbije. To je verovatno daleko iznad svih prava i mogućnosti koje ova skupština može sebi da dopusti, izuzev da donese novi ustav, pa prema njemu da određuje sve. Ovaj član 19. nije u skladu sa ustavnim principima, zbog toga što se državni interes u oblasti informisanja mora na jedinstven način urediti u jednoj jedinstvenoj državi. Ako mi članom 3, 6, 7. i 8. suštinske državne aktivnosti prepuštamo AP Vojvodini, mi dopuštamo da jedan deo teritorije nema jedinstveno rešenje, onako kakvo je u Republici Srbiji. Šta dalje govoriti o tome? Već je ovde i rečeno - ovo je daleko više od običnog i pukog prenosa nadležnosti. A, što se tiče RTS i informativnog programa, koji je vodila jedna dama, tokom leta, subotom, u ekskluzivnom terminu, dovoljno je reći da njoj, sve ono što se događalo na Kamčatki, gde je nestanak struje bitno narušio bezbednost te neverovatne zemlje, pa nadalje, nije bilo bitno i da je taj dnevnik pokazao visok pad profesionalnih vrednosti na RTS-u.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 52, protiv 80, uzdržanih 20, nije glasalo 23, od 175 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Amandman na član 19.zajedno su podneli narodni poslanici Ratimir Svirčević, Živica Predojev, Teodora Vlahović i Kermeci Karolj. Predstavnik predlagača i Vlada nisu prihvatili ovaj amandman, aZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko u ime podnosilaca amandmana želi reč? (Niko.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 10, protiv 104, uzdržanih 22, nije glasalo 38, od 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Branislav Grubački. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, narodni poslanik Branislav Grubački.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, poštovani posmatrači sa galerije, u Predlogu zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine na član 19. stav 1. tačka 5) podneo sam amandman u cilju preciziranja tačke 5). Potrebno je izvršiti jasniju formulaciju, tako da tačka 5) ovog člana glasi: "Imenuje i razrešava članove upravnog i nadzornog odbora, bira i razrešava direktora javnog preduzeća i ustanove i odgovornog urednika novina i programa radio-televizije čiji je osnivač autonomna pokrajina". Zbog čega sam podneo ovaj amandman, iako sam od eksperata u hodniku, do čijeg mišljenja držim, čuo konstataciju da je to u stvari pravni pleonazam, ovo što će biti. Mislim da to nije tako, a sada ću i reći zbog čega. S obzirom na odredbe člana 109. tačke 3. Ustava Republike Srbije, s obzirom na izraženo raspoloženje građana i radnika elektronskih medija u Vojvodini, kao i s obzirom na postignute načelne političke dogovore da se i osnivačka prava Autonomne Pokrajine Vojvodine prema javnim glasilima zaokružuju vraćanjem pravaAutonomnoj Pokrajini Vojvodini da osniva radio i televiziju, logično je da se to na potpun i precizan način potvrdi ovim zakonom. U obrazloženju zakona predlagač kaže, a povodom javnog informisanja, znači, u obrazloženju svog predloga - Autonomna Pokrajina Vojvodina je do donošenja Zakona o radio i televiziji bila osnivač Radio televizije Novi Sad. Donošenjem tog zakona, Radio televizija Novi Sad postala je deo preduzeća RTS-a. Podsetio bih i građane i poslanike da je 1991. godine, praktično, tim zakonom izvršena aneksija RT Novi Sad i time oduzeta Televizija Novi Sad građanima Vojvodine, koji su svojim novcem gradili tu istu televiziju.Do sada je nepreciznost ovakvih odredaba izazivala ponekad i vrlo krupne nesporazume, komplikacije i špekulacije u funkcionisanju elektronskih medija i podizala političke tenzije u odnosima između organa Republike i Pokrajine. Navešću primer za to. Recimo, u jednoj apsolutno neregularnoj i nekorektnoj situaciji, ove jeseni mi smo od Upravnog odbora RTS-a, legalnog odbora, po ovom zakonu koji je i sada važeći, umesto kandidata Skupštine Vojvodine, kandidata za direktora Televizije Novi Sad, kao i za glavne urednike za koje je glasala većina poslanika u Skupštini Vojvodine, a da podsetim od 120 ima 118 članova DOS-a, znači većina, umesto njih dobili smo "Pere i Miće" za direktore i urednike Televizije Novi Sad. Naravno, takvi direktori i urednici subili znani do tog trenutka samo Upravnom odboru RTS-a. Takođe, usled jedne takve neregularne priče smo dobili, umesto Urbansa, inače jezgra buduće televizije kakvu zaslužuju građani Vojvodine, reciklirane Vučelićeve kadrove, spremne da brane interes Vojvodine baš kao što su to činili proteklih godina, u vreme režima Slobodana Miloševića. Sve više takva Televizija Novi Sad počinje da liči na jednu drugu televiziju, novosadsku televiziju "Most". Za instaliranje jedne takve politike na Televiziji Novi Sad su najodgovorniji članovi Upravnog odbora RTS-a, koji je sastavljen tako da jednostavno nema sluha za vojvođansku situaciju i čiji su članovi više brinuli za svoja, zamalo, ambasadorska mesta i vraćanje tuđih dugova sa nacionalističkih pozicija, naravno. Smatram da iz tih razloga treba, radi upotpunjavanja i preciziranja člana 19. zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine, ugraditi u njega i amandman koji sam predložio. Ovakvo upotpunjavanje i preciziranje potrebno je radi dosledne primene principa koji su uvaženi u članovima 7, 12, 13, 14. i 15. ovog zakona, jer funkcija radija i televizije se ne iscrpljuje samo u informativnom domenu, nego ima veoma značajnu stvaralačku i propulzivnu ulogu u domenu kulture i obrazovanja. Hvala lepo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč. Reč će dobiti narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić kao predstavnik poslaničke grupe, a zatim Aleksandar Vučić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ako je ovo jedini papir koji je dostavio narodni poslanik Branislav Grubački, onda mu vi gospođo niste mogli dati ni da govori, pošto ovde piše - amandman u članu 5, pa onda ide tekst o kome je on govorio. Koliko se razumem, mi pričamo o članu 19. Prema tome, uopšte mu niste mogli dati ni da govori, a i kada ste mu dali reč, to što smo čuli samo nas je učvrstilo u uverenju da ne treba glasati ni za ovaj amandman narodnog poslanika Grubačkog, a ni za zakon u celini, koji će slediti na kraju višednevne priče. Ali, ako neko podnese amandman na član 5, onda se on ne može razmatrati pod članom 19, jer jednostavno to nije isto.
Dešava se zbog umora da se ne prati pažljivo. Dakle, na član 19. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Branislav Grubački. U svakom slučaju, intervencija bi bila validna da nema ispravke i skratili bi vreme da ste čuli da je amandman podnet sa ispravkom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narode i građani Srbije, poslanička grupa SRS protiv je predloženog amandmana iz više razloga. Ne zato što on suštinski menja ono što je predloženo Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti, već zato što on na jedan psihološki način pokušava da kaže građanima Srbije i svim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije da bismo mi morali da damo još veća prava, ingerencije i prerogative vlasti autonomnoj pokrajini, odnosno budućoj republici Vojvodini. Zašto sam ovo rekao? Ovde je danas bila jedna neverovatna rasprava o tome koji su poslovi povereni autonomnoj pokrajini, a koji su poslovi u njenoj isključivoj nadležnosti. Postavlja se sada pitanje, ako su i ovo povereni poslovi, a jesu povereni poslovi, ko je taj koji će kao nadzorni organ, kao upravni odbor ili bilo koje drugo telo vršiti kontrolu nad radom poverenih poslova bilo kome u Radio-televiziji Novi Sad ili bilo kojoj drugoj ustanovi, koju će od ovog trenutka na izvestan način kao poverenim poslom upravljati AP Vojvodina. Mislim da mi ovde radimo nešto drugo. Pravimo jedan presedan, koji će biti dovoljan osnov za kasnije, drugačije pravno-političko tomačenje i za formalno-pravno izdvajanje, i u ovoj sferi društvenog života, AP Vojvodine iz celokupnog sistema Republike Srbije, pa čak i u medijskoj sferi. Zašto smo protiv ovog amandmana? Kao što sam rekao, ne menja ništa značajno, osim što kaže kako će odgovorne urednike birati osnivač, odnosno autonomna pokrajina, pa se postavlja pitanje kako je moguće za nešto, gde je najvišim pravnim aktom Srbije ustanovljeno da je osnivač neko drugi, kako iznenada može postati AP Vojvodina osnivač? Kako, ukoliko je to imovina nekog drugog? Kome će to biti dato na upravljanje? Kažete da treba da se napravi javni servis od Radio-televizije Srbije, a da neće postojati više državni mediji, već će biti privatizovani i da će morati da rade profesionalno i objektivno, a malopre nam je predstavnik, odnosno predlagač ovog amandmana, sa ove govornice uputio upozorenje da sve treba da nam liči na Urbans, onako kako on to misli. Mislim da je to najgori program, da je to antisrpski program. Mislim da Srbi to očima ne mogu da gledaju u Vojvodini. Ne zaboravite - Srbi, kojih je preko 80% u severnoj srpskoj pokrajini. On je svoje lično mišljenje predstavio i rekao - to je objektivno, to tako mora da bude. Ako ne može to tako da bude i ako postoji neko ko će se, recimo, drznuti i braniti Radovana Karadžića, Ratka Mladića, ostale srpske rodoljube, taj ne može tako da se ponaša. Zato što to ne odgovara Grubačkom ili bilo kome drugom. Zato što je on zamislio da to bude objektivno, onako kako se to njemu sviđa, onako kako bi to oni želeli. Zašto nam ne kažete da je to suština takvih predloga? Zašto nam ne kažete šta želite da uradite sa Vojvodinom, šta želite da uradite sa Republikom Srbijom na takav način, potpuno otvoreno? Ovo je dobro, bar smo konačno čuli šta je cilj predlagača zakona i predlagača amandmana. Za svaki slučaj da se obezbede da se niko drugi slučajno ne upliće u takav posao. Ne znam koji su i čiji kadrovi. Ne mogu da kažem, predlagač amandmana nije ništa ni govorio o bilo kome iz Srpske radikalne stranke, ali moram da kažem nešto, da ako vi govorite o objektivnosti te televizije, da ne govorim o drugim televizijama, ali to je državna televizija i ne zaboravite da je plaćaju i oni koji su glasali za SRS u Vojvodini, a odmah iza DOS-a Srpska radikalna stranka je na decembarskim izborima dobila najviše glasova, iza jedinstvenog DOS-a na teritoriji AP Vojvodine, za one koji ne znaju. Tamo nema srpskih radikala, nema ih ni za živu glavu, ali ćete zato da dovodite Sonju Biserko, Natašu Kandić, sve moguće antisrbe da govore Srbima kako ne treba i ne mogu da budu Srbi, sve što im padne na pamet, na način na koji im padne na pamet i tada ćete reći - to je demokratija, to je ono za šta se mi zalažemo. Sačuvaj nas bože takve demokratije, sačuvaj nas bože takvog vašeg uspeha, vaše pobede u ovom vrhovnom zakonodavnom telu. Nadam se da ovaj zakon, koji unosi haos u pravni poredak, u pravom smislu te reči unosi haos u pravni poredak, zato što se ne zna koji zakoni važe danas, koji zakoni ne važe, neće proći. (Predsedavajuća: Pet minuta i 30 sekundi.) Završiću, video sam, gospođo predsedavajuća, vi me bar ne prekidate tri sekunde pošto pređe to vreme, sačekali ste 30. Dakle, ne zna se koji je ledž specialis u odnosu na koji zakon, koji će biti pozitivni, koji će dakle važiti, a koji neće važiti i zato vas pozivam da ovakav zakon, naravno i ovakve amandmane, ne prihvatimo. Jer ako ne prihvatimo ovakav zakon pokazaćemo da nam je stalo do prava, do države, a prihvatanjem ovakvih amandmana pokazali bismo celokupnom narodu Srbije, svim građanima naše Republike, da nam nije stalo ni do građana Srbije, ni do građana Vojvodine, ni do Vojvodine kao teritorije, ni do Srbije kao države.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Rečima narodni poslanik Borislav Pelević.
Poštovani građani Srbije, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, SSJ neće glasati za usvajanje ovog amandmana iz prostog razloga što ovaj amandman još radikalnije zadire u cepanje jedinstvenog informativnog sistema Srbije, pa i cele Republike Srbije. Smatramo da ukoliko se pocepa jedinstvena nacionalna informativna kuća, kakva je Radio-televizija Srbije, to pre svega znači istovremeno i prvi korak ka cepanju jedinstvene Republike Srbije. Meni je sasvim jasno da predlagač ovog amandmana dolazi iz stranke gospodina Nenada Čanka, koja u svom programu ima razdvajanje Srbije u šest republika i koja Vojvodinu vidi isključivo kao republiku. Time padaju u vodu sve priče o vraćanju nadležnosti autonomije AP Vojvodini. Oni, jednostavno, žele nezavisnu republiku Vojvodinu i žele Čanka kao novog Ibrahima Rugovu u severnoj srpskoj pokrajini. Verovatno zato nosi šal, jer mu je Ibrahim Rugova idol i uzor.
Molim narodnog poslanika da se vrati na predmet amandmana koji popravlja i pravno definiše imenovanje direktora i glavnih i odgovornih urednika.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, ali ja sam upravo u temi. Prema tome, ovaj amandman još više želi da da autonomije, odnosno još više prava autonomnoj pokrajini Vojvodini u uređivanju jedinstevne nacionalne Radio-televizije. Da ponovim ono što sam rekao u načelnoj raspravi, Stranci srpskog jedinstva apsolutno ne bi smetalo ukoliko predlagač predlaže da se Televizija Vojvodine zove Radio-televizija Srbije - Radio-televizija Vojvodine. To je za nas prihvatljivo, ali da vas podsetim da smo 1991. godine imali odvajanje informativnog programa, pa je nastala Radio-televizija Hrvatske, Radio-televizija Slovenije, Radio-televizija Makedonije, a imamo u južnoj srpskoj pokrajini Radio-televiziju Kosova. Nikako ne bih želeo da se napravi još jedna nezavisna Radio-televizija Vojvodine, potpuno nezavisna od RTS-a i potpuno nezavisna od Srbije, a upravo je to ono što predlagač želi i zato apelujem na sve da se ovaj amandman ne prihvati,da se ovaj zakon u celini odbije i da se vrati predlagaču na doradu, kako bi se zaista vratila autonomna prava Vojvodini, a nikako kako bi se uspostavila nezavisna republika Vojvodina.
Narodni poslanik Branislav Grubački, replika na izlaganje narodnog poslanika Aleksandra Vučića.
Upravo zbog ovakvih komentara, koje smo čuli ovde od sva tri komentatora, rekao bih da Vojvodina mora imati punu kontrolu u medijskoj sferi, da bi se izvršila denacifikacija i dekontaminacija u medijskoj sferi. Toliko. (Tomislav Nikolić, sa mesta: povreda Poslovnika.)
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Povreda Poslovnika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da to što gospođa potpredsednik privremeno vodi ovu sednicu, baš kao i ova koja je predsednik, ne daje za pravo da se ogluši o svaku reč koja se izgovori za ovom govornicom. Mogu čak i da razumem da ste u onom zanosu posle 5. oktobra govorili o državnoj televiziji da je nacistička. Eto, držao je neko pre vas, a tog ste skinuli sa vlasti, ne može da se odbrani više ni na koji način, u redu je. Ali, od 5. oktobra do danas, 18 meseci RTS drži DOS. Kako ne reagujete ovde kada vam se kaže da je ova televizija nacistička. Kako vas nije sramota da primite na Srbiju greh da joj televiziju vode nacisti, pa makar i da ste iz DOS-a. Gde su te odlike nacizma na RTS, na koje nam ukazuje vrli poslanik, koga ste ovde uveli u Narodnu skupštinu Republike Srbije zahvaljujući svojim glasovima i svom ugledu. Šta, da ne bi ovakav ušao nekada u Narodnu skupštinu Republike Srbije. To je to. Otvorili ste Pandorinu kutiju. Kopate po Srbiji, tražite ratne zločince, tražite leševe, nacistička vam je televizija i sve to prihvatate. Kada izađem da vas zbog toga blago ukorim,svu svoju mržnju usmerite na mene. Da li je kriv, kao Spartancima, onaj koji donosi lošu vest ili onaj ko je tamo negde izgubio neku bitku. Neću da trpim ovde u ovoj skupštini da nekažnjeno prođe onaj koji kaže da nam je RTS nacistička. Ako to hoćete, izvolite. Predlažem ovom koji je to rekao da idući put obilazi okolo kada izlazi za govornicu ili kada se sa nje vraća.
Bez obzira što narodni poslanik nije pomenuo član Poslovnika koji je prekršen, podrazumeva se da se radi o odgovornosti za javno upotrebljenu reč za govornicom. Možemo pogledati stenogram. Narodni poslanik Branislav Grubački govorio je o denacifikaciji u sferama života. To je taman onoliko objektivno ili subjektivno koliko i svaki drugi poslanik kada izriče svoje stavove, nije pomenuta televizija i karakteristika televizije. Rekao je denacifikacija medijske sfere, to je njegov stav. Da je ostao za govornicom, zamolila bih ga da vodi računa o tome da time može da izazove ovakve reakcije. Ako za sebe uzimate pravo da imate svoj stav i plasirate ga kao objektivan, onda istovremeno primate i obavezu da slušate tuđe stavove kao objektivne. Narodni poslanik Borislav Pelević se javio za repliku pretpostavljam. Osnov za repliku, komentar prethodna tri govornika. To je prepoznavanje. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća, prepoznali ste šta je mislio u stvari poslanik Lige socijaldemokrata, kada je govorio o denacifikaciji. Kada poslanik Lige socijaldemokrata Vojvodine kaže za SSJ da je fašistička, a kada se zna da lider te stranke skida simbol nacionalne televizije, baca ga na pod, gazi, a pri tome se veoma nekulturno ponaša, čak i prostački psuje, onda je za SSJ kompliment kada takvi poslanici i takav lider DOS-a nazove SSJ strankom fašista i nacista. Zahvaljujem na komplimentu, gospodine poslaniče, neka vam služi na čast.
Javio se narodni poslanik Živica Predojev, kao predsednik poslaničke grupe Reformisti Vojvodine Sandžačka demokratska partija, povreda Poslovnika Narodne skupštine. Zatim, narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, po istom osnovu, pa onda narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gosti, poštovano predsedništvo, moram izgleda uvek da ukazujem na isti član ovog poslovnika koji se konstantno povređuje za ovom govornicom. Govorim o članu 220, a pročitaću prvi stav tog člana ponovo: "Narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika." Zašto sam to rekao? Zato što je toliko stvari rečeno za ovom govornicom, da to postaje izuzetno naporno slušati. Tako bih rekao. Zbog toga ću da uradim jedan deo stvari. Moraću da obavestim određeni broj poslanika u ovoj skupštini o nekoliko stvari: moram vam reći, draga gospodo, Tito je umro, Slobodan Milošević je u Hagu, a Vojvodina je autonomija Republike Srbije i nema nameru da nešto drugo bude sem toga; u Ustavu, gospodo, Vojvodina je većinski srpska.; u toj Vojvodini, koju vi ovde proglašavate talibanskom republikom ili nečim drugim, to je deo Republike Srbije, koji želi zapravo da ova Srbija bude bolja i lepša sutra, za razliku od mnogih vas koji sedite ovde. Hvala. Tražim da se Skupština izjasni o tome da li je prekršen član 220.
Po članu 220, narodni poslanik ima pravo da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funckije narodnog poslanika. Pretpostavljam da kršenje ove odredbe Poslovnika podrazumeva da neki narodni poslanici nisu konzumirali isto. Molim Narodnu skupštinu da se izjasni da li je prekršen stav 1. člana 220. Poslovnika Narodne skupštine. Za29, protiv 52, uzdržanih 15, nije glasalo 84,ukupno 180 narodnih poslanika. To znači da Poslovnik Narodne skupštine nije povređen u ovom stavu. Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, izgleda da se ovde sluša samo kada govore opozicioni poslanici i kada govore neki drugi, pa onda predsedavajući nešto previdi, prečuje, ne razume, zato su se za takve stvari ovde izricale opomene, ako neko priča ovakvim jezikom kakvim priča gospodin Grubački, to svakako zaslužuje nešto. Ono što je svakako nužno, ako pričamo o dekontaminaciji, onda da pričamo o dekontaminaciji u srpskom narodu da ga predstavljaju gospodin Čanak i slični; zaista treba da budu dekontaminirani iz srpskog naroda.
Narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić nije naveo odredbu Poslovnika koju smatra prekršenom. Uz moje izvinjenje, nisam uspela da ispratim na koju bi od tih odredaba mislio. Narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narode i građani Srbije, slušali smo nekoliko godina, a posebno godinu i po dana sve i svašta o srpskom narodu, o srpskoj državi. Svako kome je palo na pamet usudio se da sprovodi nekakvu denacifikaciju, jer tobože u Srbiji žive nacisti, žive oni koji su stvarali nacističku Srbiju, srećom pa je njihov projekat propao, a sada su došli novi, fini i pametni koji će od toga da izleče narod i građane Srbije, da nas odvedu u Evropu, da mi budemo mnogo bolji, finiji i drugačiji nego što smo bili do sada. To je, gospodo, sramota za Srbiju i to je nakazno lice Srbije. Nakazno, jer sve ono što je srpsko hoćete da bacite pod noge i za sve ono što su ljudi radili i borili se prethodnih godina, decenija i vekova, hoćete da kažete da je bila najveća i najgora sramota za naš narod. Tako su za vas Srbi koji su se borili za slobodu istočne Slavonije i zapadnog Srema nacisti, zločinci, pa se izvinjavate Hrvatima i ustašama, kako god hoćete, za ono što su oni počinili, ubijajući pripadnike srpskog roda koji su branili i štitili svoja ognjišta, u stanju ste da njihovim velikodostojnicima otkrivate spomenike ...
Molim vas da govorite o povredi Poslovnika.
Ne govorim o povredi Poslovnika, nego repliciram gospodinu Grubačkom. On nije dobio repliku na moje izlaganje, već ko zna na čije, trojicu koje je pomenuo, čak se na njih nije ni pozvao. Nemojte da reagujete, gospođo predsedavajuća, a vreme ćete mi uračunati zbog dobacivanja nekih iz klupa, koji govore da im se ne dopada ovo što pričam, pa bi želeli da me prekinu.
Gospodin Branislav Grubački je dobio pravo na repliku u vezi vašeg izlaganja i gospodina Pelevića.
Onda vam je potpuno dovoljno to što je vređao, ne samo narodne poslanike, nego i celokupan narod u Srbiji.
Vi ćete morati da iskoriste mehanizam po Poslovniku kao predstavnik poslaničke grupe.
Ali, mogu li da završim svoju diskusiju?
Naravno. Tražili ste reč kao i poslanička grupa SPS. Funkcionišete i sa predsednikom i sa zamenikom poslaničke grupe, i tako ste dobili pravo na reč. Kao predstavnik poslaničke grupe morate se pozvati na povredu Poslovnika. Izvolite.
Dakle, predsedavajuća je morala da spreči, izrekne opomenu govorniku koji je takve uvrede na račun srpskog naroda i na račun narodnih poslanika iznosio. Zašto to čine pojedini narodni poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Oni argumenata nemaju. Njihovi argumenti su da samo oni govore, a da se njihovim političkim protivnicima ne pruži nikakva šansa da im kažu bilo šta, ono što misle. Da vam kažem nešto, možete vi da pričate o Srbiji, o denacifikaciji, možete da pričate o lustraciji, možete da govorite o čemu god hoćete, ali ta sramota koju ste ostavili na obrazu srpskog naroda, neće se lako izbrisati, budite sigurni. Ali, bez obzira na to, nije Vojvodina vaša, ne branite vi Vojvodinu i nećete vi da govorite da su tamo nacisti. Moji su odande koliko i vaši. Neće biti da biste vi tamo dobili više glasova nego mi srpski radikali. Ne biste dobili ni 2% glasova. Neki drugi su vas uveli u ovu skupštinu, govoreći da se nikada ne bi zalagali za republiku Vojvodinu, govoreći neke druge priče, a ne priče o denacifikaciji Srbije. Nije ova Srbija vaša prćija. Nisu u njoj nacisti, već jedan slobodoljubivi narod, narod koji je branio svoju slobodu, svoju otadžbinu, svoje ognjište. Nećete vi, zato što biste želeli da gledate Urbans, zato biste želeli da Srbe optužite zato što su ubijani u Kninu, u Benkovcu, u Vojniću, u Klini, Petrovcu, Ključu, Drvaru, da za sve to optužite srpski narod i da kažete - za vas Srbe je omča, za vas je lomača. Vi, demokrate, mislite da ćete moći na takav način da upravljate Autonomnom Pokrajinom Vojvodinom. Neće moći tako, budite uvereni. (Glasovi: Tako je Vučiću.)
Ima reč narodni poslanik Branislav Grubački.
Samo ću reći da sam vrlo precizno rekao - denacifikacija u medijskoj sferi. To možete pogledati u stenogramu. Svako ko gleda televiziju širom Srbije može videti da se širi mržnja, i verska, i rasna i svakojaka sa raznih televizija. U tom smislu sam govorio da treba izvršiti denacifikaciju sa ovih prostora.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman na član 19, sa ispravkom, koji je podneo narodni poslanik Branislav Grubački. Za 18, protiv 116, uzdržanih 26, nije glasalo 24, ukupno 184 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 19. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman Vlade Republike Srbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20.amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Milan Stanković i narodni poslanik Dragan Marković. Predstavnik predlagača, Vlada i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ispred SPS podneo sam amandman na član 20, kojim se uređuje oblast zdravstvene zaštite u APV. Ovo uređivanje se ostvaruje članom 20, u 10. tačaka. Znači, autonomna pokrajina osniva, preko svojih organa, zdravstvene ustanove, donosi posebni program zdravstvene zaštite, utvrđuje ispunjenost propisanih uslova, obrazuje komisiju za polaganje stručnog ispita, daje mišljenje na predlog za dobijanje naziva primarijusa, ugovara cenu pojedinačnih usluga, odnosno programa zdravstvenih ustanova koji idu na budžet, vrši poslove zdravstvene inspekcije, vrši nadzor nad stručnim radom zdravstvenih ustanova i vrši nadzor nad zakonitošću rada zdravstvenih ustanova. Mnogi od pomenutih poslova koje bi Vojvodina sama autonomno obavljala nisu uopšte sporni za SPS. SPS se zalaže za svako rešenje koje će svim građanima olakšati zdravstvenu zaštitu i, naravno, istovremeno se zalaže za jedinstvenu Srbiju, jer samo ovakva država može građanima da pruži potpunu bezbednost i sigurnost. SPS je predložila brisanje člana 20. iz najmanje dva razloga. Prvi razlog je taj što predloženi član ovog zakona, znači član 20, je protivustavan. Tačkom 9) i 10) predloženog člana poverava se nadzor, i to u tački 9) se kaže - vrši nadzor nad stručnim radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, a u tački 10) - autonomna pokrajina vrši nadzor nad zakonitošću rada zdravstvenih ustanova. Pitanja nadzora se, po Ustavu, ne mogu poveriti pokrajinskim organima. Drugo, pri prenosu prava moraju se obezbediti odgovarajuća sredstva u budžetu. Sa druge strane, postavlja se jedno praktično pitanje, da li bi građanima u Vojvodini bilo bolje, odnosno da li bi se oni bolje lečili, čak i ako bi se prekršio Ustav. Ustav je očigledno prekršen kada je u pitanju nadzor, a nadzor nema mnogo veze sa običnim građanima. Neće građanima biti bolje ako im nadzor umesto Đinđića vrši Čanak. Sledeći veliki razlog zbog čega smo predložili brisanje ovog člana je što bi se njegovim usvajanjem narušio jedinstveni sistemzdravstvene zaštite, a on je potreban, jer je, prvo, jeftiniji, a, drugo, daleko pravedniji. Jeftiniji jer ne duplira administraciju, ako radi sto inspektora u Beogradu, ukoliko bi se ovaj zakon usvojio, moralo bi i u Novom Sadu da radi barem isto toliko. Jedinstveni sistem je pravedeniji jer sve građane Srbije, pa i Vojvodine, stavlja u ravnopravan položaj. Ako bi se predloženi zakon usvojio, to znači, na primer, da građani Pančeva neće moći da idu na pregled bliže u Beograd, nego čak u Novi Sad, i na taj način se poskupljuje njihovo lečenje. Ili, neće moći da dobiju uput za lečenje bronhitisa, nekih drugih bolesti specifičnih za Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu, kao što su astma, emfizem itd, pa neće moći da se leče po banjama u unutrašnjosti Srbije. Na taj način će se naneti direktna šteta građanima, a od ovog zakona jedinu korist će imati vladajuća oligarhija u Vojvodini.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe.
Dame i gospodo poslanici, jasno mi je da umor čini svoje i da svako od nas gubi strpljenje, ali, jednostavno, svako od nas ima i moralnu obavezu da zastupa interese građana koji su nas u ovu skupštinu birali. Oblast zdravstva i zdravstvene zaštite, pored obrazovanja, je zasigurno i oblast koja neminovno svakome od nas mora da podigne pažnju i zahteva da, ipak, ono što mislimo kažemo u ime onih koji su nas birali. Za ovom govornicom, u prošli utorak, govorio je čovek koji nam je zapretio da nam slučajno ne padne na pamet da ustanemo protiv ovog zakona, a da ne dopušta ni jedan amandman na onu varijantu koju je predložila Skupština kojom on predsedava. Jasno je i najvećem političkom laiku u Srbiji da je ključ i destabilizirajući faktor u političkom smislu Srbije upravo Pokrajinska skupština kojom predsedava Nenad Čanak, Nenad Čanak koji je dopustio sebi da 117 poslanika u ovoj skupštini nazove fašistima, samo zato što nisu glasali za zakon u načelu. Eto, taj čovek je zavapio - di su naši novci; da bi došli do ovogašto imamo u članu 20. predloženog "autobus zakona" ili "bus zakona", kako ga zovu. U članu 20. se govori o zdravstvu. U članu 20. nigde nema priče o tome - di su naši novci. Ali, ima priče da pokrajina vrši nadzor nad stručnim radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika, vrši nadzor nad zakonitošću rada zdravstvenih ustanova. Sva rešenja data u članu 20. u oblasti zdravstva moraju da nam ukažu na to da su potpuno protivna Ustavu, član 72. stav 2. Ustava Republike Srbije, jer Republika Srbija po Ustavu, član 72. stav 2, jedinstveno na celoj teritoriji uređuje oblast zdravstvene zaštite. Znači, ovim rešenjem mi u suštini dobijamo neku vrstu građana prvoga, građana drugoga, a verovatno i građana pedesetog reda, jer sada će Pokrajinska skupština, iako formalno pripada teritoriji Republike Srbije, moći u svih ovih deset tačaka, potpuno u disharmoniji sa celinom Republike Srbije, da učestvuje u uređenju zdravstva i zdravstvene zaštite. Naravno, ovde nema ništa o elektroprivredi Srbije, nema ništa o rudnim bogatstvima, to će da se uzima, a ono što je svoje, to se drži.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava je pokazala da Predlog zakona ne valja. Rasprava je pokazala da predlagač ne zna šta hoće ovim zakonom, zato što je najpre prihvatio deo amandmana Vlade Srbije, a onda sve amandmane. Ali vas upozoravam da smo tek sada, odnosno da ćemo tek sada napraviti takvu kašu u ovom zakonu, da će on biti praktično neprimenjiv ili će biti tako primenjiv da će nam se ljudi nalaziti u čudu. Naime, ako vas podsetim na naše diskusije danas i juče, upozoravali smo vas na taj upravni nadzor, na nadzor nad zakonitošću akata, nad sprovođenjem zakona, uvek ste nam govorili da to poverava Republika organima autonomne pokrajine i da može da poveri, da ima pravo da poveri, iako je to nadležnost koju bi trebalo utvrditi Ustavom Srbije i statutom autonomne pokrajine, ali vi ćete posle amandmana koji su podneli narodni poslanici na član 20. verovatno primiti informaciju da je predlagač prihvatio i amandman Vlade na član 20. Amandman Vlade Republike Srbije, gle čuda, prvi put u ovih 20 članova Predloga zakona oduzima ili ne želi da pruži Vojvodini pravo da vrši nadzor u zdravstvenoj zaštiti. Sada se postavlja pitanje, akoautonomna pokrajina može da vrši upravni nadzor i nadzor nad zakonitošću akata i nad sprovođenjem zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma, u oblasti informisanja, visokog i višeg školstva, otkud to sada da Vlada Republike Srbije amandmanom briše tačke 8) 9) i 10) ovog člana Predloga zakona. Dakle, neće dati utonomnoj pokrajini poslove zdravstvene inspekcije, neće dati nadzor nad stručnim radom zdravstvenih ustanova, zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika i neće dati nadzor nad zakonitošću rada zdravstvenih ustanova, a predlagač zakona kaže - prihvatamo sve amandmane Vlade Republike Srbije. Ko to sada tu nije dosledan, odnosno pošto niko od vas nije ovde dosledan, ko je manje dosledan u ovom predlogu zakona, u amandmanima, u njegovom konačnom tekstu? Ima li jednog predlagača zakona ko bi se složio da mu ovako iskasape tekst i da to ostane kao njegov predlog zakona; ili, kakva je to Vlada Republike Srbije, koja čeka Skupštinu AP da joj donese jedan ovako važan paket zakona ili omnibus zakon, pa da onda na taj predlog da 30 amandmana i da uceni pojedine poslaničke grupe ovde da moraju da prihvate sve amandmane Vlade Republike Srbije, pa čak i kada su potpuno suprostavljeni predlogu koji je podneoovlašćeni predlagač - Autonomna Pokrajina Vojvodina. Molim vas, dame i gospodo narodni poslanici, da zastanemo sa radom na donošenju ovog zakona, da ovo sve bacimo u korpu za otpatke, ovaj zakon ne zaslužuje ništa drugo. Samo ustrojstvo autonomne pokrajine ako menjamo, tako da u preko 30 zakona počne da obavlja ove funkcije, trajaće godinama. Mi ove godine moramo da menjamo Ustav Republike Srbije. Ne možemo ovako da ga menjamo, da kažete - ono što piše, ne važi, kakav mi zakon donesemo, primenjivaće se; dok se konstituiše Ustavni sud, pa dok on odluči šta će biti, mi ćemo imati novi ustav, sa kojim će biti sve ovo u skladu. Bacite ovo, dame i gospodo narodni poslanici, da funkcionišemo kao država, a vi menjajte, uđite u promene Ustava. Nemojte sa Skupštinom Vojvodine da pregovarate mesecima o ovom predlogu zakona. Ako vam treba njihova podrška, pregovarajte o promenama Ustava, nemojte da gubite dragoceno vreme. Godinu dana imamo ovo đubre (pokazuje materijal), ovo nije zakon, ovo ni na šta ne liči - ko će potpisati sada ovaj zakon i reći - jeste, baš ovo sam hteo kad sam vam dao Predlog tog zakona? Predstavnik predlagača? Pa ovo nije njegov zakon. Vlada Srbije? Pa ona ni ovo neće dati nikome na upotrebu. Dajte da radimo ozbiljnije poslove, da razmišljamo o tome - zašto su visoke cene, zašto Elektroprivreda Srbijepljačka građane, kako nam reče predsednik Vlade sinoć. Dajte da radimo nešto ozbiljno. Ovo je ozbiljna Narodna skupština, nije ovo skupština na fudbalskom igralištu, posle utakmice, a pre ili posle kafane. Molim vas, zastanite sa donošenjem ovog zakona. Donesite neki drugi predlog, podnesite prihvatljiv predlog, dogovarajte se kao politička grupacija koja je bila na jednoj političkoj listi. Nemojte svoje sukobe preko naših leđa da iskaljujete.
Kao predsedavajući Narodne skupštine, po članu 84. stav 2. i članu 220. stav 1. Poslovnika, dužna sam da pružim potrebna obaveštenja narodnom poslaniku i odgovor napitanje da zakone, nakon usvajanja u pojedinostima i u celini, potpisuje predsednik Republike Srbije. Sigurna sam da je omaškom narodni poslanik zaboravio taj podatak iz Ustava i procedure. S obzirom da smo završili današnji rad, rad nastavljamo na ovom amandmanu, sutra u 10,00 časova. Hvala vam.