Poštovane dame i gospodo, otvaram sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 113 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 138 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović, prof. dr Slavica Đukić Dejanović, Nataša Vučković i prof. dr Vesna Besarović. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenom u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno za petak zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je utvrđen u zahtevu Vlade. Dostavljen vam je Zapisnik Jedanaeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da u tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Jedanaest sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godine, održane 22, 24. i 25. decembra 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 131, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 14 od ukupno prisutnih 145 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Jedanaest sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2015. godini, koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je i zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za sednicu ovog zasedanja Narodne skupštine u 2015. godini određen je sledeći D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o dopuni Zakona o ministarstvima, 2. Predlog zakona o osiguranju depozita, 3. Predlog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, 4. Predlog zakona o Agenciji za osiguranje depozita, 5. Predlog zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim nabavkama, 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije, 7. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama. Narodni poslanik Đorđe Milićević, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o dopuni Zakona o ministarstvima, Predlogu zakona o osiguranju depozita, Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, Predlogu zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim nabavkama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama. Pitam narodnog poslanika Đorđa Milićevića da li želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 137, protiv – pet, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 148 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Marko Đurišić, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: - Predlogu zakona o dopuni Zakona o ministarstvima, Predlogu zakona o osiguranju depozita, Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, Predlogu zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim nabavkama; i - zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama. Pitam narodnog poslanika Marka Đurišića da li želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, želeo sam da nam pomognem svima da poštujemo Poslovnik Skupštine. Danas smo dobili predlog Vlade Republike Srbije da se izjašnjavamo o sedam zakona, predloga i izmenama nekoliko zakona i tri nova zakona. Pet zakona koje nam je uputila Vlada dobili smo juče ujutru i oni, da bi građani mogli da vide, izgledaju ovako, ovoliko ima papira. Pet zakona, jedan dan da se poslanici upoznaju sa sadržinom tri cela, kompletna zakona i dve izmene i dopune zakona. Svi ove zakoni o kojima danas treba da raspravljamo po predlogu predlagača treba da krenu da se primenjuju od 1. aprila 2015. godine. Nikako ne mogu da razumem potrebu Vlade da izbegne da poslanici imaju dovoljno vremena da se upoznaju sa sadržinom ovog zakona. Kako očekujete da vodimo kvalitetnu raspravu, kada smo imali jedan dan da proučimo sve ove zakone, ili mislite da treba da verujemo na reč Vladi da su ovo najbolji mogući predlozi? Podsećam vas da su dva predloga izmena i dopuna zakona koje danas treba da razmatramo, koje je podnela Vlada, zakoni koje je predložila ova Vlada pre šest meseci ili pre dve godine, takođe smatrajući da su oni savršeni i najbolji, a sada dolaze sa izmenama. Zašto se tada niste setili da to treba da se menja, nego danas dolazite sa tim izmenama na ovaj način da nismo mogli da se upoznamo sa sadržinom? Druga dva zakona, odnosno izmene i dopune zakona su zakoni koje je predložila NBS. Oni su u skupštinsku proceduru ušli pre 10 dana i vrlo su obimni. Uvode mnoge nove institute. Mislim da je bilo potrebno i da je potrebno razdvojiti diskusiju, jer ne vidim kako su po članu 157. povezani predlozi zakona koje je predložila Vlada, koji su došli juče u Narodnu skupštinu i predlozi zakona i dopuna koje je predložila NBS, koji su došli u Skupštinu pre 10 dana. Ni na koji način nisu u skladu sa članom 157. uslovljena rešenja iz predloženih zakona i nema osnova da se o svih sedam zakona vodi objedinjena rasprava. Želim da nam pomognem da poštujemo ovaj Poslovnika do donošenja novog, ako ovaj već ne valja i zato vam predlažem objedinjenu raspravu o pet zakona koje je predložila Vlada, kao jedna tačka dnevnog reda, i o dva zakona koje je predložila NBS, kao druga tačka dnevnog reda. Verujem da ćete usvojiti ovaj predlog, jer je on jedini moguć po našem Poslovniku. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje predlog poslanika Marka Đurišića. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 136 od ukupno prisutnog 151 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: dr Dušan Vujović, ministar finansija, Željko Sertić, ministar privrede, dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, dr Jorgovanka Tabaković, guverner NBS, Nenad Mijailović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Zlatko Milikić, pomoćnik ministra finansija, Đorđe Jevtić, direktor Uprave za nadzor nad finansijskim institucijama u NBS, Bojan Terzić, generalni direktor Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u NBS, Dejan Dević, zamenik generalnog direktora Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u NBS, Milena Kovačević, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Inga Šuput Đurić, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Marina Papadakis, savetnik guvernera Narodne banke Srbije za pravna pitanja, Pavle Đurić, glavni analitičar za propise u Sektoru za kontrolu poslovanja banaka u Narodnoj banci Srbije i Srđan Kokotović, savetnik ministra finansija. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. od 1-7 dnevnog reda, podsećam vas da ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o dopuni Zakona o ministarstvima, Predlogu zakona o osiguranju depozita, Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, Predlogu zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Predlogu zakona o izmenama i dopuni Zakona o javnim nabavkama, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, po Poslovniku.
Poštovana predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, reklamiram član 87. Poslovnika Narodne skupštine. Opšte poznata stvar je da je danas petak. Hvala kolege iz SNS. Konačno ste i vi priznali opšte poznatu stvar, kalendar i Julijanski i Gregorijanski, ali reklamiram Poslovnik zato što se kaže u ovom članu da sednice Narodne skupštine po pravilu se održavaju utorkom, sredom i četvrtkom. Molim vas, još jedan aplauz zato što danas nije ni utorak, ni sreda, ni četvrtak. Zbog čega je to sporno i zbog čega sam reklamirao Poslovnik? Zato što se sednice gotovo po pravilu ne održavaju utorkom i četvrtkom. Zašto se ne održavaju sednice, vi to, naravno, predsednice, dobro znate, zato što je utorkom i četvrtkom moguće postaviti poslanička pitanja. Zbog toga vi izbegavate da se sednice održavaju utorkom i četvrtkom. Ove nedelje smo imali sednicu ponedeljak, sreda i petak. Ne samo što ste izbegli poslanička pitanja utorkom i četvrtkom, nego ste izbegli, sedmi mesec za redom, i pitanja Vladi koja se održavaju poslednjeg četvrtka u mesecu. Vi na taj način, predsednice Narodne skupštine, ugrožavate naše pravo i mogućnost da pitamo Vladu, i sa pravom reklamiram Poslovnik…
Vreme.
Samo da završim, zato što je aplauz trajao desetak sekundi. … poslednju mogućnost da pitamo Vladu.
Prvo ste rekli član 87, piše - po pravilu. Vi kao pravnik znate da postoji i stav 2. u članu 87. i ovo ću shvatiti kao vašu želju da istaknete nešto drugo. Po pravilu znači – drugo. Znate da mi u pravnoj nauci imamo i tumačenja, ali postoji i stav 2. gde se kaže da predsednik Narodne skupštine može da odluči da se sednica održi i drugim danima i da se radi posle 18.00 časova. Nadam se da delimo jednako zadovoljstvo što radimo skoro svaki dan, često i vikendom i da vi nemate ništa protiv, iako ste u opoziciji, da ovaj parlament radi stalno. (Janko Veselinović, s mesta: Ali da nekada radimo utorkom i četvrtkom.) Da, naravno da radimo utorkom i četvrtkom. (Janko Veselinović, s mesta: Ne, ne radimo utorkom i četvrtkom.) Pogledaćemo koliko smo imali sednica i kada smo radili. Zahvaljujem što delite zadovoljstvo sa mnom što radimo skoro svaki dan. Što se tiče, kako vi to kažete, izbegavanja sednica gde se postavljaju pitanja Vladi, to takođe ne stoji. Molila bih vas onda da diskutujete duže, pa da sednicu ne završavam sredom u pola četiri, nego se trudite da sednica onda traje, da bi se omogućile poslovničke odredbe. Znači, ne postoje posebne sednice, to isto znate, nemojte da obmanjujemo javnost, nego morati trajati sednica da bi ispunili uslove za održavanje dela sednice sa postavljanjem pitanja Vladi poslednjeg četvrtka u mesecu. Trudiću se da ispravim i da vas podsećam na to kada budu došle takve situacije da što duže govorite, ne bi li došli do četvrtka. Ja ne mogu veštački od srede od pola četiri da 24 sata ovde sedim. Poslednji put u sredu je skupštinska sala bila skoro prazna, nas je bilo troje-četvoro. Nisu svi članovi odbora. Znači, vi ste mogli ostati ovde u sali i pričati 24 sata. Tako da, ja mislim da predsedavajući nema nikakvu ulogu u kršenju Poslovnika, jer ja sam ovde sedela i vodila sednicu dok je moglo. U pola četiri više niko od vas nije bio zainteresovan da se priča i prešli smo na glasanje. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, poštovana gospođo Tabaković, poštovani ministre Vujoviću i poštovani gosti iz Narodne banke Srbije i iz Vlade Republike Srbije, smatram da su prekršeni članovi Poslovnika 283. i 284. Poštovana predsednice Narodne skupštine, narodni poslanik Zoran Živković se redovnim putem prijavio za diskusiju povodom sedam tačaka dnevnog reda koje se nalaze na današnjoj sednici, ali je narodni poslanik Zoran Živković, ja mislim, suprotno dobroj demokratskoj praksi, Poslovniku Narodne skupštine, Zakonu o Narodnoj skupštini i Ustavu naše Republike, sprečen da danas učestvuje u raspravi povodom ovih sedam predloga zakona. Poštovana predsednice Narodne skupštine, želim ovim povodom samo da vas podsetim da ova dobra praksa jeste zabeležena u jednom dokumentu koji se zove Poslovnik Evropskog parlamenta. U Poslovniku Evropskog parlamenta, poštovana predsednice, za koji ćemo se, ja se nadam, i vi i ja kandidovati jednog dana da budemo poslanici tamo, u članu 167. piše – narodni poslanik može predsedniku, odnosno predsednici podneti žalbu u roku od dve nedelje od obaveštenja o sankciji koju je izrekao predsednik, odnosno predsedavajući. Žalba, poštovana gospodo narodni poslanici, ima za posledicu prekid primene sankcije. Dakle, u članu 167. Poslovnika Evropskog parlamenta kaže se da je dovoljno da poslanik ovde uloži žalbu predsednici i onda će se to uvažiti i prekinuće se primena sankcije, a nama u našoj Skupštini nije dovoljno ni što je narodni poslanik Zoran Živković izjavio žalbu Ustavnom sudu, poštovana gospodo. Poštovana predsednice, molim vas da se gospodinu Živkoviću omogući učešće na današnjoj raspravi u našoj Skupštini, a sve sledeći dobru praksu, Poslovnik, zakon i Ustav naše Republike. Hvala.
Hvala vam. Pozvali ste se uobičajeno na čl. 283. i 284. i nemam ništa novo da vam dodam, okolnosti se nisu nikakve promenile, pa ne bih trošila naše dragoceno vreme na ponavljanje. Što se tiče Poslovnika Evropskog parlamenta, nisam u situaciji da primenjujem Poslovnik Evropskog parlamenta. Kada Srbija bude članica EU, sa zadovoljstvom ćemo usaglasiti naš Poslovnik sa Poslovnikom Evropskog parlamenta. Žao mi je što niste citirali druge odredbe, da u tom istom poslovniku postoje odredbe poštovanja svih sankcija koje mogu biti sprovedene i po tom poslovniku, a u odnosu na neprimereno ponašanje određenog poslanika Evropskog parlamenta. Znači, ako se pozivamo na neki evropski dokument, onda moramo u celini da ga sagledamo, tako da mislim da bi poslanik Živković i tamo bio kažnjen. Vidim da je iskoristio svoje pravo da uđe u toku glasanja po Poslovniku, a glasao nije. Znači, primenjuje ono što želi da primeni, a ono što neće, neće. Naravno da ima pravo, nego nije hteo da iskoristi to svoje pravo. Ušao je i izašao sa osmehom, što podržavam. Dakle, ne znam koju odredbu je mogao predsednik u ovom slučaju da povredi, pošto Poslovnik Evropskog parlamenta ne važi za nas. Da li želite da glasamo o članovima 283. i 284, ali to se ponavlja iz dana u dan? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, povreda Poslovnika.
Hvala, predsedavajuća. Javljam se po članu 103. – narodni poslanik ima pravo usmeno da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog Poslovnika. Predsedavajuća, mi smo već dosta dana svedoci ovde zloupotrebe člana 103. od strane samostalnog poslanika koji je govorio malopre. Mislim da ste trebali da reagujete. Sada vas molim da ubuduće, pošto postoje indicije da će se ova praksa nastaviti, reagujete pre javljanja za reč. Dakle, imam potpuno razumevanje za gospodina Pavićevića, za činjenicu da mu nedostaje i fali njegovog kolega Zoran Živković, ali moram da vas pitam i tražim odgovor od vas. Da li to znači, s obzirom da mi očekujemo da Zoran Živković kada se jednom vrati u parlament, ako ima imalo morala i časti, podnese ostavku, kao što je obećao, kao što duguje ovom parlamentu, da li to znači da ćemo mi do kraja ovog mandata morati da trpimo zloupotrebu i reklamiranje Poslovnika i kuknjavu da mu nedostaje njegov stranački kolega? Hvala vam.
Zahvaljujem. Moja dužnost je da dajem reč po povredi Poslovnika odmah kada se poslanici jave i ja tu dužnost moram da ispunim, iako sam veliki protivnik pozivanja na povredu Poslovnika u ovom parlamentu. Da imam moć da izmenim taj deo Poslovnika, ja bih ga izmenila. Tako da, ukoliko imate neku inicijativu u tom pravcu, ja ću odmah to da ispunim. Mislim da je to nešto što nije potrebno našem parlamentu, niti građani Srbije imaju bilo kakvu korist od povreda Poslovnika. To je moj odgovor na član 103. i na sve članove, a da li će neki poslanik podneti ostavku, na to ne mogu da utičem. Da li želite da glasamo o povredi člana 103? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 113. i član 109, a u vezi reklamacije koju već dugo dana podnosi naš kolega Pavićević. Slažem se da je mera iz člana 113. drakonska, da ona propisuje da poslanik koji je udaljen sa sednice ne može da prisustvuje, ali može da glasa, dvadeset radnih dana rada u Narodnoj skupštini. Ta odredba jeste drakonska, ali tu odredbu nije donela ova garnitura, ovaj saziv Narodne skupštine, čak ni prošli. Ovaj Poslovnik je usvojen, ako se dobro sećam, odnosno poslednji put je dopunjen pre pet godina. Dakle, ukoliko uvaženi kolega Pavićević želi da pokaže da je ovde zabranjena sloboda izražavanja, da je povređen Ustav, da je povređen Poslovnik Evropskog parlamenta, on treba onda da kaže da je ovde u ovaj parlament izabran na listi upravo onih koji su doneli ovaj, po njemu protivustavni, protivevropski, protivevropskoparlamentarni Poslovnik. Tako jedna proevropska partija svakako nije zaslužila da se na njenoj listi nađe poslanik te veličine kao što je gospodin Pavićević. Ukoliko želi da nama nešto spočita, treba prvo da pogleda oko sebe i da pogleda na čijoj je listi izabran, a stara poslovica kaže: „S kim si, s njim si, a s kim si, onakav si.“ Hvala.
Hvala. Članove 113. i 109, poslaniče, mislim da apsolutno sprovodimo. Za sprovođenje mera zadužen je i nadležan generalni sekretar parlamenta i ona to sprovodi stopostotno, tako da tu povrede Poslovnika nema. Hvala. Dajem reč predlagačima zakona. Reč ima dr Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, pre svega želim da u jednoj jedinoj rečenici objasnim zašto se o predloženom dnevnom redu razgovara u objedinjenoj raspravi. Jednostavno, razlog je što je to paket međusobno uslovljenih zakona i jedini mogući način da razgovaramo o ovim rešenjima je da o njima razgovaramo u objedinjenoj raspravi i da vam i na delu pokažemo šta znači koordinacija monetarne i fiskalne politike na delu. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci Srbije je onaj deo o kojem ću ja govoriti u ime Narodne banke Srbije kao predlagača. Zbog javnosti želim da kažem da je Predlog izmena i dopuna Zakona o bankama objavljen na sajtu još 18. decembra prošle godine, a ministar će reći da su zakoni koji su u njegovoj nadležnosti i o kojima će on govoriti više od 20 dana bila na javnoj raspravi. Pred vama je Predlog zakona koji predstavlja ključni deo paketa koji su, u sklopu reforme finansijskog sektora, na razmatranje na ovoj sednici predložili Narodna banka Srbije i Vlada Republike Srbije. Osnovna namera kojom smo se rukovodili jeste da se pravni okvir za restrukturiranje banaka u Republici Srbiji unapredi tako da preventivnim delovanjem u rešavanju pitanja problematičnih banaka i proširivanjem mera i instrumenata za njihovo restrukturiranje obezbedimo postizanje osnovnih ciljeva restrukturiranja, a to je da očuvamo stabilnost finansijskog sistema, kontinuitet u obavljanju kritičnih funkcija banke i zaštite deponenata uz minimiziranje troškova za poreske obveznike. Trenutno važeći pravni okvir za rešavanje pitanja problematičnih banaka proizašao je iz potrebe da se ublaže negativne posledice svetske finansijske krize i očuva finansijska stabilnost u našoj zemlji. Ali, iskustvo pokazuje da je pružao ograničene mogućnosti u pogledu izbora instrumenata restrukturiranja i da nije omogućavao dovoljnu fleksibilnost pri izboru strategija za rešavanje problematične banke. Na primer, imovina i obaveze banke u restrukturiranju mogu se preneti i na drugu banku tek nakon što se banci oduzme dozvola za rad. Iskustvo u primeni postojećeg pravnog okvira za rešavanje pitanja problematičnih banaka u Republici Srbiji ukazalo je na potrebu za njegovim unapređenjem, s obzirom na to da problemi sa kojima se Republika Srbija suočila nisu jedinstveni. Slična potreba je prepoznata i na nivou Evropske unije, pa je u prvoj polovini 2014. godine usvojena i Direktiva o oporavku i restrukturiranju kreditnih institucija i investicionih društava. U takvim uslovima pripremljen je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama, čiji je celovit okvir za restrukturiranje banaka usresređen na preventivno delovanje. Ulogu tela, i to je jedna od najbitnijih novina, nadležnog za restrukturiranje preuzima Narodna banka Srbije, dok se istovremeno unapređuje sam postupak restrukturiranja banaka, i to tako što se stavlja na raspolaganje širi spektar instrumenata restrukturiranja, obezbeđuje fleksibilnost pri odabiru instrumenata za svaki konkretan slučaj i omogućava se da se postupak restrukturiranja sprovodi i nad bankom kojoj nije oduzeta dozvola za rad, pa se predviđaju i konkretni mehanizmi zaštite akcionara i poverilaca. Novine koje donosi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama možemo da svrstamo u tri oblasti – preventivno delovanje, rana intervencija i restrukturiranje banke. Dok je u prve dve oblasti akcenat na pravovremenom odgovoru same banke na pogoršanje njenog finansijskog stanja, u fazi restrukturiranja odgovornost prelazi na Narodnu banku Srbije koja u saradnji sa Agencijom za osiguranje depozita, koja je do sada najvećim delom i bila nadležna za ovaj posao, i Ministarstvom finansija treba da preduzme mere koje će na najbolji način zaštititi finansijski sistem i obezbediti da posledice lošeg poslovanja u najvećoj mogućoj meri snose akcionari banke, a tek onda, ako je potrebno, poverioci banke i na samom kraju poreski obveznici. Mišljenja smo da se ključne novine koje donosi Predlog ovog zakona mogu najbolje sagledati ako vam sam pristup izložimo po fazama koje ga čine. Ja se nadam da nećete ovo doživeti preterano dugim izlaganjem i predavanjem, kako neki koje mnogo ne zanima ova tema žele da kažu, nego prosto poštovanjem poslanika kojima želimo do detalja da objasnimo razloge i instrumente koje sadrži ovo zakonsko rešenje. U ovoj fazi, znači preventivnoj, kada se banka ne suočava sa problemima u svom poslovanju, očekujemo od nje da preduzme konkretne korake kako bi se što bolje pripremila za moguće suočavanje sa problemima na koje može da naiđe u prevazilaženju tih problema. Dakle, svaka banka je dužna da izradi i redovno ažurira plan oporavka u kojem utvrđuje koje mere može primeniti u slučaju znatnog pogoršanja finansijskog stanja, a sve sa ciljem da se ponovo uspostavi održivo poslovanje i odgovarajući finansijski položaj. Pošto je plan oporavka dokumenat zasnovan na samoproceni banke, na Narodnoj banci Srbije je da oceni da li je taj plan realan i održiv, odnosno da li bi planirane mere u razumnom roku mogle da spreče da banka dođe u stanje da ne može da nastavi da posluje. Ako ocenimo da ova svrha ne bi mogla da se postigne primenom mera iz plana oporavka, Narodna banka Srbije može da naloži banci da ovaj plan izmeni, ali i da sprovede potrebne promene u svom poslovanju. U slučaju da mere za oporavak koje je sama banka primenila nisu delotvorne ili adekvatno primenjene, pa njeno finansijsko stanje počne brzo da se pogoršava, Narodna banka Srbije preduzima tzv. mere rane intervencije, kako bi predupredila da banka dođe u takvo stanje da ne može da nastavi da posluje. U ovoj fazi, Narodna banka Srbije može, između ostalog, da naloži banci da sprovede jednu ili više mera iz plana oporavka, da izradi plan aktivnosti za rešavanje identifikovanih problema u poslovanju ili plan pregovora u restrukturiranju duga sa poveriocima banke, a može i da razreši dužnosti članove organa upravljanja banke. Ako ni ove mere ne budu dovoljne da se popravi finansijsko stanje, Narodna banka Srbije može da imenuje privremenog upravnika. Iako se sve ove pomenute aktivnosti i mere preduzimaju da bi se sprečilo da banka dođe u stanje da ne može da nastavi da posluje, Narodna banka Srbije se mora blagovremeno pripremiti za slučaj da banka u takvo stanje ipak dođe. Zato je Narodna banka Srbije dužna da za svaku pojedinačnu banku izradi plan restrukturiranja kojim, uzimajući u obzir sve specifičnosti te banke, predviđa primenu odgovarajućih instrumenata i mera. Važan deo postupka izrade planova restrukturiranja iz obaveza Narodne banke Srbije je da proceni mogućnost restrukturiranja, da identifikuje prepreke za restrukturiranje i utvrdi mere koje se mogu preduzeti kako bi se te prepreke otklonile. Pri tom je važno imati u vidu da nije svaka banka podjednako značajna za finansijski sistem, te da je jedan od mogućih scenarija u planu restrukturiranja i otvaranje stečajnog postupka nad bankom. Izvinjavam se, molim poslanike da ja ne delujem u televizijskom prenosu kao neko ko ne čuje dobro pa govori mnogo glasno. Razlog zašto govorim prilično glasno je buka u sali. Kada stanje banke postane takvo da ona ne može da nastavi da posluje, a nije verovatno da bi bilo koja druga manje invazivna mera mogla u razumnom roku da otkloni smetnje za nastavak poslovanja banke, Narodna banka Srbije će postupak restrukturiranja pokrenuti ako utvrdi da je restrukturiranje banke u javnom interesu. Vodeći računa o zaštiti akcionara i poverilaca banke, predvideli smo obavezu da Narodna banka Srbije, pre pokretanja ovog postupka, obezbedi nezavisnu, poštenu i realističnu procenu vrednosti imovine i obaveza banaka. Ovu procenu vrši spoljni revizor sa liste Narodne banke Srbije ili drugo lice koje je nezavisno od bilo kog organa javne vlasti ili institucije kojoj je povereno vršenje javnih ovlašćenja, kao i od banke na koju se procena odnosi ili bankarske grupacije čiji je ona član. Na ovaj način se obezbeđuje ono drugo mišljenje koje je objektivno i koje je garancija akcionarima i poveriocima da će njena imovina o obaveze biti realno sagledane i iskazane. S obzirom na to da odluku o pokretanju postupka restrukturiranja NBS donosi po slobodnoj proceni, precizno je utvrđeno u kojim će se slučajevima smatrati da su propisani uslovi ispunjeni. U tom smislu, smatraće se da je stanje banke takvo da ona ne može da nastavi da posluje ako su nastupili propisani razlozi zbog kojih bi joj NBS mogla oduzeti dozvolu za rad, ili će ti razlozi uskoro nastupiti, pa ako je banka nesolventna ili nelikvidna, ili je verovatno da će to uskoro biti, kao i ako je banka zatražila vanrednu finansijsku podršku od države, osim ako se ova podrška pruža pod uslovima utvrđenim u zakonu. Što se tiče uslova ispunjenosti koje se odnosi na javni interes, postoji pretpostavka da je ovaj uslov ispunjen ako je reč o sistemski značajnoj banci, a ako to nije slučaj, kada NBS proceni da bi se sprovođenjem restrukturiranja mogao na odgovarajući način ostvariti jedan ili više ciljeva restrukturiranja, koji se ne bi mogao ostvariti u istoj meri sprovođenjem stečajnog ili likvidacionog postupka nad bankom. S tim u vezi NBS je dužna da izradi test najmanjih troškova kojim se utvrđuje da li bi sprovođenje postupka restrukturiranja bilo celishodnije u odnosu na sprovođenje stečajnog ili likvidacionog postupka nad bankom, naročito uzimajući u obzir troškove isplate osiguranih depozita i odobravanje finansijske podrške kao i ograničenja koja se odnose na korišćenje sredstava Fonda za osiguranje depozita u postupku restrukturiranja. Nacrta testa najmanjih troškova NBS dostavlja Agenciji za osiguranje depozita radi dostavljanja svog mišljenja. Važno je imati na umu da su u fazi kada odlučuje o pokretanju postupka restrukturiranja i kada sprovodi ovaj postupak NBS rukovodi jasno propisanim i ciljevima i načelima restrukturiranja. Zakonskim propisivanjem ovih ciljeva u fokus svakog postupka restrukturiranja nedvosmisleno se stavlja potreba da se u što većoj meri ostvari kontinuitet u obavljanju kritičnih funkcija banke, da se izbegne znatni negativni uticaj na finansijsku stabilnost sistema i da se zaštite budžetska i druga javna sredstva deponenata i investitora. Narodnoj banci Srbije se ovim nameće zahtev da pri donošenju svake pojedinačne odluke u tom postupku vodi računa da li će se doprineti ostvarivanju ovih ciljeva. Rukovodeći se zahtevom da teret restrukturiranja treba, pre svega, da snose oni koji su doprineli da finansijsko stanje bude takvo da ona ne može da nastavi da posluje, kao jedno od načela postupka restrukturiranja utvrđeno je da gubitke prvo snose akcionari, pa poverioci banke, s tim što ova lica ne mogu pretrpeti veće gubitke od onih koje bi pretrpeli da se primenjuje postupak stečaja nad bankom. Napominjem da su deponenti do iznosa osiguranog depozita posebno zaštićeni i potpuno. I posebno i potpuno zaštićeni. Kako bi se obezbedila ravnoteža između potreba da se sprovođenjem postupka restrukturiranja zaštiti javni interes i nužnosti da se upravo zbog zaštite tog javnog interesa prava akcionara i poverilaca banke ograniče. Jedno od načela ovog postupka je i primena odgovarajućih mera zaštite akcionara i poverilaca banke koje su propisane ovim zakonom. U postupku restrukturiranja NBS će na raspolaganju imati širi spektar instrumenata i mera koji će joj omogućiti da strategiju restrukturiranja prilagodi okolnostima svakog pojedinačnog slučaja što će obezbediti navedene ciljeve uz minimalne troškove za budžet i javna sredstava. Neophodnu fleksibilnost u sprovođenju postupka restrukturiranja obezbediće i mogućnost da NBS u ovom postupku primeni jedan ili više instrumenata koji se odnose na prenos akcija, odnosno imovine i obaveza, primenom nekog od instrumenata koji će se vršiti i više puta u toku tog postupka. Primena instrumenata prodaja akcija, odnosno imovine i obaveza omogućava da se sticaocu prodaje akcija banke u restrukturiranju ili njena celokupna imovina i obaveze ili njihov deo primene tako da ovaj instrument u primeni NBS obaveže da preduzme sve razumne mere da bi se prenos po osnovu prodaje akcija, odnosno imovine i obaveza izvršio po tržišnim uslovima, a to znači, da se obezbedi transparentnost postupka prodaje, spreči diskriminacija potencijalnih kupaca, mogući sukob interesa i slično, što je takođe mehanizam zaštite akcionara i poverilaca banke. Instrument prenosa banci za posebne namene omogućava da se ako na tržištu nema uslova da se sprovede prodaja akcija, imovine ili obaveze banke u restrukturiranju. Akcija ove banke, odnosno njena celokupna imovina i obaveze ili njihov deo prenesu na banku za posebne namene čiji osnivač može biti Republika Srbija. Svrha ovog instrumenta je da se preuzimanjem akcija, imovine ili obaveza banke u restrukturiranju, održe njene kritične funkcije i da se kasnije izvrši prodaja prenetih akcija, odnosno imovine i obaveza. Uzimajući u obzir dosadašnja loša iskustva u primeni ovog instrumenta, kao u slučaju osnivanja nove Agrobanke, a kako bi se predupredila situacija u kojoj bi se njegovim neadekvatnim korišćenjem problem banke u restrukturiranju u stvari samo prelio na banku za posebne namene, izričito je propisano da ukupna vrednost obaveza prenetih banci za posebne namene ne može preći ukupnu vrednost imovine koja je prenete ili obezbeđena iz drugih izvora. S obzirom na njenu svrhu banka za posebne namene se može osnovati na određeni rok koji po pravilu ne može biti duži od dve godine. Osnovna vrednost instrumenta odbijanja imovine je da se omogući da se na Agenciju za osiguranje depozita ili drugo pravno lice prenese takozvana loša aktiva banke u restrukturiranju. Narodna banka Srbije može preduzeti, odnosno primeniti ovaj instrument u kombinaciji sa nekim od drugih instrumenta u nekom od sledećih slučajeva. Ako je stanje na tržištu takvo da bi prodaja ove imovine u stečajnom postupku mogla negativno da utiče na finansijsko tržište. Ako je prenos potreban da bi se obezbedilo nesmetano poslovanje banke čija se imovina ili obaveza prenosi ili ako proceni da je potreban prenos radi ostvarenja najvećeg mogućeg prihoda od unovčenja, odnosno prodaje prenete imovine uz što manje troškova. Predviđeno je da se prenos imovine i obaveza u okviru ovog instrumenta može vršiti i na Agenciju za osiguranje depozita, s obzirom na to da ona raspolaže potrebnim resursima i iskustvom u obavljanju ovih i drugih sličnih poslova, pa su razlozi ekonomičnosti i racionalnosti oni koji nalažu da se ti resursi iskoriste. Posebno je važno uvođenje instrumenta raspodele gubitaka, jer se primenom ovog instrumenta obezbeđuje da glavni teret restrukturiranja banke podnesu, pre svega, akcionari, a zatim i neobezbeđeni poverioci. Narodna banka Srbije će primeniti ovaj instrument u sledećim slučajevima: kada želimo da postignemo dokapitalizaciju banke u restrukturiranju, u meri neophodnoj za dalje nesmetano poslovanje banke u skladu sa zakonom i održavanje dovoljnog poverenja na finansijskom tržištu u tu konkretnu banku ili radi konverzije u kapital kao i radi otpisa glavnica obaveza ili dužničkih instrumenata koji se prenose banci sticaocu. Zakonom su izričito utvrđene obaveze banke koje nisu podobne za otpis i konverziju u okviru ovog instrumenta restrukturiranja, a to su, na primer, obaveze po osnovu osiguranih depozita, obaveze čije je ispunjenje obezbeđeno založnim pravom, zakonske obaveze prema zaposlenima i slično. Pored ovih obaveza, Narodna banka Srbije može izuzetno isključiti primenu otpisa i konverzije i na druge obaveze banke, pod propisanim uslovima. Predloženim zakonom su utvrđena jasna ograničenja u pogledu zadiranja u imovinska prava akcionara i poverilaca kako bi se obezbedilo da se u svakom konkretnom slučaju, prilikom primene ovog instrumenta poštuju principi srazmernosti i ravnopravnosti i to: akcionari i poverioci ne mogu trpeti veće gubitke nego što bi ih trpeli u stečajnom postupku, poštuje se hijerarhija među poveriocima utvrđena Zakonom o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje i otpisu i konverziji se pristupa tek kada su iscrpljene sve druge mogućnosti. Pored navedenih instrumenata restrukturiranja, predviđen je i otpis i konverzija kapitala. To je jedna od mera koju NBS može da preduzme, pre pokretanja postupka restrukturiranja ili pre primene nekog od instrumenata restrukturiranja. Reč je o efikasnoj meri koja je naročita ako se preduzima pre pokretanja postupka restrukturiranja ima stabilizujući efekat na tržište i kojom se vrlo efikasno ostvaruje zaštita deponenata i budžetskih i drugih korisnika javnih sredstava. Treba imati u vidu da se sprovođenje restrukturiranja banke i preduzimanje bilo kog instrumenta ili mere vrši uz primenu odgovarajućih mera zaštita akcionara i poverilaca banke. Pored pomenute nezavisne procene, koja se vrši pre pokretanja postupka restrukturiranja, NBS je dužna da obezbedi da se odmah nakon što je poreknut ovaj postupak ili nakon što su primenjeni instrumenti restrukturiranja izvrši posebna nezavisna procena gubitaka akcionara, poverilaca i Fonda za osiguranje depozita u postupku restrukturiranja i u stečajnom postupku. Cilj ove nezavisne procene je da se utvrdi da li bi ova lica pretrpela manje gubitke da je na dan pokretanja restrukturiranja pokrenut stečajni postupak nad bankom i za koliko bi ti gubici bili manji. Ako se utvrdi da su akcionar ili poverilac banke, odnosno Fond za osiguranje depozita u postupku restrukturiranja pretrpeli veće gubitke od gubitaka koje bi pretrpeli u stečajnom postupku, ova lica imaju pravo na nadoknadu razlike do visine gubitaka koje bi pretrpeli u stečajnom postupku. Ovo je jedna zaista značajna novina koja govori da sva pitanja koja se mogu otvoriti naknadno, otvaramo u pravom momentu pre započinjanja postupka. Predloženim zakonom se takođe uređuju i posebne mere zaštite druge ugovorne strane u finansijskom ugovoru, zaključenom sa bankom, nad kojom je pokrenut postupak restrukturiranja u slučaju primene nekog od instrumenata restrukturiranja koji predviđa prenos imovine i obaveza ove banke. Najzad, predloženi zakon uvodi dodatnu zaštitu sredstava Fonda za osiguranje depozita u odnosu na postojeći režim. Naime, ako se ukupni gubici u restrukturiranju ne mogu podneti i pokriti na teret akcionara i deponenata, primenom instrumenata raspodele gubitaka i mere otpisa i konverzije kapitala, sredstva za finansiranje restrukturiranja obezbeđuju se iz Fonda za osiguranje depozita, ali samo u skladu sa jasno propisanim ograničenjima. Preduslov za korišćenje sredstava Fonda za osiguranje depozita za ovu svrhu je da je primenom instrumenata restrukturiranja obezbeđeno da deponenti banke u restrukturiranju i dalje slobodno raspolažu njihovim depozitima. U slučaju da je ovaj preduslov ispunjen, sredstva Fonda za osiguranje depozita mogu se koristiti za finansiranje restrukturiranja u iznosima precizno utvrđenim zakonom. Dodatna garancija zaštite sredstava Fonda za osiguranje depozita je izričito propisivanje da iznos ovih sredstava koji se može koristiti za finansiranje restrukturiranja ni u kom slučaju ne može preći iznos koji bi bio isplaćen iz sredstava Fonda za osiguranje depozita u slučaju da je umesto postupka restrukturiranja nad bankom pokrenut stečajni postupak ili postupak likvidacije, kao i utvrđivanje apsolutnog ograničenja od 2,5% od ukupne sume osiguranih depozita. Pored izmena i dopuna koji se odnose na restrukturiranje banaka, predloženim zakonom menjaju se i pojedine odredbe kojima se uređuje poslovanje banaka i vršenje kontrole nad tim poslovanjem i to radi otklanjanja određenih nedoumica uočenih u primeni zakonskih odredaba, unapređenja pojedinih rešenja radi efikasnijeg obavljanja poslova kontrole banaka i daljeg postepenog usklađivanja sa međunarodnom praksom, dobrom međunarodnom praksom i propisima EU. Istakla bih one izmene kojima se Narodnoj banci daju dodatna ovlašćenja u vezi sa praćenjem kvaliteta instrumenata obezbeđenja i praćenjem kvaliteta rada lica koja vrše procenu tih instrumenata, kao i ovlašćenje da propiše slučajeve u kojima je banka dužna da otpiše bilansnu aktivu i vanbilansne stanke određenog stepena naplativosti. Pred toga, značajne su izmene koje se odnose na jasniju podelu odgovornosti između organa upravljanja banke, a koje će doprineti kvalitetnijem korporativnom upravljanju i efikasnijem upravljanju rizicima u poslovanju banke. Na kraju, skrenula bih vam pažnju na to da su dodatno unapređene odredbe kojima se uređuje izricanje novčanih kazni banci i članovima njenih organa upravljanja, što će omogućiti i efektivnije i efikasnije postizanje svrhe ovog kažnjavanja. Imajući u vidu da je strateško opredeljenje Republike Srbije da pristupi EU, kao i činjenicu da je direktiva o oporavku i restrukturiranju kreditnih institucija i investicionih društava, kodifikovala najbolju praksu evropskih zemalja u ovoj oblasti, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama je usklađen sa ovom direktivom u značajnijojmeri, s obzirom na makroekonomsku situaciju i postojeće i regulatorno, ali poslovno okruženje. Uvereni smo da pravni okvir za rešavanje pitanja problematičnih banaka, koji uvodimo ovim zakonom, predstavlja veliki iskorak koji će unaprediti pristup restrukturiranju banaka u Republici Srbiji, a samim tim doprineti da se stabilnost finansijskog sistema i zaštita deponenata i poverilaca banke obezbeđuje uz najmanje moguće troškove za poreske obveznike. Ovo uverenje, između ostalog, zasnivamo i na činjenici da je predložen zakon rezultat detaljnih i dugotrajnih razmatranja svih ključnih rešenja kroz intenzivnu saradnju NBS sa Ministarstvom finansija i Agencijom za osiguranje depozita, kao i da su u radu na reformi pravnog okvira za restrukturiranje banaka u Republici Srbiji, pored pomenutih domaćih institucija, učestvovali i stručnjaci i predstavnici Međunarodnog monetarnog fonda, Evropske banke za obnovu i razvoj i Svetske banke na način da dogovaramo rešenja najprimerenija Srbiji, a ne da prepisujemo tuđa rešenja ili prihvatamo nametnuta koja nismo namerni da primenimo ili čiju primenu nismo u stanju da obezbedimo. Ja bih vašu pažnju zadržala samo još par minuta, da vam kažem koje su to izmene i dopune Zakona o Narodnoj banci Srbije koje su uslovljene izmenom izmena i dopuna Zakona o bankama i molila bih za strpljenje. Biću mnogo kraća nego kada je prethodni zakon u pitanju. Osnovni cilj donošenja izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci Srbije jeste da uskladimo već donet u ovom parlamentu Zakon o platnim uslugama i predloženi Zakon o izmenama i dopunama Zakona o bankama, odnosno da stvorimo preduslove da NBS kao institucija koju su tim zakonima poverena već usvojenim i ovim koji ćemo, nadam se, usvojiti posle rasprave, da možemo da radimo u skladu sa tim poverenim ovlašćenjima i to u oblasti nadzora nad finansijskih institucijama i restrukturiranjem banaka i da blagovremeno započnemo vršenje tih ovlašćenja i funkcija. To da ovim zakonima jesmo bliži odredbama ugovora o EU i ugovoru o funkcionisanju EU, a naročito odredbama Statuta evropskog sistema centralnih banaka i Evropske centralne banke, a imajući u vidu taj naš strateški opredeljen put ka EU. U tom smislu, mi smo izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije učinili izvesne korake u pravcu jačanja uloge NBS i njene odgovornosti. Precizirali smo odredbe koje se tiču odobravanja kratkoročnih kredita bankama, a u vezi sa restrukturiranjem, o kojem sam govorila, ali smo i preciznije definisali zabrane monetarnog finansiranja koje važe za NBS. Ja bih izdvojila nekoliko ključnih novina i prva od njih je svakako jasno utvrđena nadležnost NBS da izdaje i oduzima platinim institucijama dozvole za pružanje platnih usluga, a institucijama elektronskog novca dozvole za izdavanje ovog novca, da vršimo nadzor nad pružanjem platnih usluga i izdavanjem elektronskog novca, kao i da obavljanje poslova zaštite korisnika usluga koje pružaju ove finansijske institucije. Drugo, jasno se ovim zakonom propisuje nadležnost NBS - da utvrđuje ispunjenost uslova za pokretanje postupka restrukturiranja banaka, odnosno članova bankarske grupe i da te postupke sprovodi; da odlučuje o primeni instrumenata i merama koje će preduzeti i da obavlja sve druge poslove koje proističu iz toga, ali u skladu sa Zakonom o bankama. Izvršni odbor NBS je utvrđen kao organ nadležan za donošenje propisa, drugih opštih i pojedinačnih akata u oblasti restrukturiranja banaka. U skladu sa principima koji su sadržani u pravnim aktima EU i preporukama međunarodnih finansijskih institucija, predviđeno je da se poslovi nadzora nad finansijskim institucijama i poslovi koji se odnose na restrukturiranje banaka u NBS obavljaju na način kojim se obezbeđuje odvojeno rukovođenje svakim od tih poslova i njihova organizaciona razdvojenost i da se spreči potencijalni sukob interesa, s obzirom na dosadašnje nadležnosti u postupku nadzora nad radom finansijskih institucija. Dakle, najveći broj poslova koji proizilazi iz zakona koji je pred vama obavljaće organizaciona jedinica koja je i organizaciona, ali i hijerarhijski odvojna od Uprave za nadzor nad finansijskim institucijama, ali će ova uprava biti nadležna za ocenu tzv. planova oporavka i obavljanja drugih poslova koji se tiču tih planova, kao i za preduzimanje mera rane intervencije prema bankama, imajući u vidu da taj deo poslova predstavljaju deo nadzorne funkcije nad bankama, a ne deo funkcije restrukturiranja, čime želim da naglasim odvojenost ove dve vrste nadležnosti, od kojih jednu imamo, a drugu dobijamo ovim zakonom. Pored toga, utvrđuju se i osnovi za vršenje ove nove funkcije, propisivanjem prava NBS da pri sprovođenja restrukturiranja vrši uvid u poslovne knjige i drugu dokumentaciju banke i lica koja su sa njom povezana imovinskim, upravljačkim ili poslovnim odnosima, kao i uređivanjem saradnje i razmene podataka pribavljenih u obavljanju funkcije restrukturiranja banaka između NBS, s jedne strane, i Agencije za osiguranje depozita, domaćih organa, institucija nadležnih za nadzor u oblasti finansijskog poslovanja, stranih tela nadležnih za restrukturiranje finansijskih institucija i za nadzor u oblasti finansijskog poslovanja, kao i drugih nadležnih tela sa druge strane. Preciziraju se i poslovi Narodne banke koji se tiču odobravanja kratkoročnih kredita bankama i to tako što se kreditiranje banaka radi obezbeđivanja njihovih redovnih potreba za likvidnošću kao jedan od instrumenata monetarne politike razdvaja od hitne podrške likvidnosti koja se u izuzetnim slučajevima obezbeđuje isključivo solventnoj banci koja se samo privremeno suočava s problemima likvidnosti. Ono što želim posebno da naglasim jeste zabrana monetarnog finansiranja, koja se, u skladu sa pravnim aktima EU, proširuje tako da pored postojeće zabrane kreditiranja javnog sektora, koji obuhvata zabranu Narodnoj banci da Republici Srbiji, AP ili jedinici lokalne samouprave, javnim preduzećima ili drugim licima čiji je osnivač Republika Srbija, AP ili jedinica lokalne samouprave, odnosno u kojima Republika Srbija, AP ili jedinica lokalne samouprave imaju kontrolno učešće, zabranjuje se i davanje garancija i drugih oblika obezbeđenja. Znači, pored dosadašnje zabrane kreditiranja i poslovi po garancijama i drugih oblika obezbeđenja. Sledeće odredba koja utvrđuje odgovornost za štetu koja nastane u obavljanju poslova NBS, usklađuje se sa evropskim standardima i najboljom uporednom praksom zastupljenom u državama članicama EU, koji nalažu da se odgovornost Centralne banke i njenih zaposlenih odnosi na onu štetu koja je prouzrokovana postupanjem, koja se ne može svrstati u pravni standard postupanja u dobroj veri. Znači, ono što su krajnji nemar i nepažnja svakako će biti sankcionisani, ali one štete koje mogu da nastanu u trenutku postupanja u dobroj veri, a ipak se dese, moraju da budu rešene i obezbeđene na način kako se to čini u zemljama u okruženju. Najzad, pošto postoji pravna praznina u pogledu izdavanja numizmatičkog novca u Republici Srbiji, kao izvesni problemi i nedoslednosti u uređivanju izdavanja i distribucije kovanog novca, otklanjaju se svi problemi i nedoslednosti, a uređuje se izdavanje numizmatičkog novca. Uverena sam da će rešenja sadržana u predloženom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije pozitivno uticati ne samo na organizaciju i poslovanje Narodne banke Srbije, već da će doprineti efikasnijem vršenju njenih funkcija, a samim tim i uspešnijem ostvarivanju propisanih ciljeva, ali i podizanju odgovornosti na jedan viši nivo, jer stvaramo praksu i postavljamo temelje da nekim narednim ljudima na ovim poslovima nikada ne ostavimo probleme kakve smo zatekli, nedorečene i otvorena pitanja koja sutra mogu da budu izgovor za probleme u finansijskom sektoru. Počinjemo od sebe i posle dve i po godine u Narodnoj banci ja sa svojim saradnicima nemam prava da odgovornost za zatečeno stanje u bankarskom sektoru prenosim na loša rešenja, na zatečeno stanje, već evo kao što vidite postupamo po onoj da se tradicija dobra ne samo nasleđuje, ona se i stvara donošenjem ovakvih zakona, ali i njihovom primenom i poštovanjem. Nadam se da ćete, u tom smislu, podržati ove zakone i pomoći i Ministarstvu finansija i Agenciji za osiguranje depozita, ali i Narodnoj banci da svako od nas uradi najviše moguće u poštovanju javnog interesa i održavanju stabilnosti Srbije u našem delu, pre svega finansijske stabilnosti. Zahvaljujem se na strpljenju i na pažnji.
Zahvaljujem, dr Jorgovanki Tabaković, guverneru Narodne banke. Reč ima ministar dr Dušan Vujović.
Hvala lepo. Pokušaću da budem kratak posle guvernera. Vrlo ste detaljno upoznati o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije i Zakona o bankama. Da se vratim na uvodne napomene, zašto ovaj paket zakona ide zajedno? Prvo, na tom paketu zakona je radila jedna domaća ekipa podržana od strane tri međunarodne organizacije, već pomenute ovde, šest meseci prošle godine, zajedno su ih pripremali. Oni su očigledno povezani zakoni koji uvode jedan novi nivo finansijske discipline kontrole rizika profesionalizma, transparentnosti i usaglašavanja sa EU. Znači, ovi zakoni su rađeni tako da budu usklađenim sa poslednjim direktivama EU o rešenju, odnosno razrešenju i restrukturiranju banaka. Prema tome, ovde Srbija hvata korak sa najnovijim standardima i ide ispred svojih obaveza i želi da napravi sistem koji će biti transparentan, odgovoran, profesionalan, što je najvažnije, koji će kod građana svih deponenata, kod investitora, međunarodnih banaka i svih drugih ljudi, koji žele u Srbiji da rade i investiraju, stvoriti nedvosmisleni utisak da rade u jednom uređenom finansijskom sistemu koji se prati od početka do kraja, od registracije finansijskih organizacija, do praćenja njihovog svakodnevnog rada, do reakcije na sve moguće probleme u njihovom radu, do preduzimanja mera kojima se ti problemi ograničavaju, odnosno posledice tih problema ograničavaju, i u onim najtežim situacijama kojima se ide na jednu zakonom uređeno razrešenje statusa tih organizacija. Šest dokumenata, koji se pred vama danas nalaze od sedam, su striktno u tom domenu i neposredno su povezani. Lakše je odgovoriti zašto su oni zajedno, nego pokušati objasniti da bi oni mogli da budu razdvojeni. Obratite pažnju radi se o tri zakona i tri izmene i dopune zakona. Tri zakona su Zakon o depozitima, Zakon o Agenciji za osiguranje depozita, Zakon o stečaju i likvidaciji banaka i finansijskih institucija, osiguranja, itd, da ne citiram ceo naziv zakona. Izmena Zakona o ministarstvima u jednom članu menja nadležnost Ministarstva finansija zbog promene uloge i funkcije Agencije za osiguranje depozita. Znači, Ministarstvo finansija mora na sebe da prihvati taj deo. Jedna rečenica se menja. Ova tri zakona, kao što je koleginica Tabaković objasnila, su direktno povezana sa izmenama i dopunama Zakona o bankama i Zakona o Narodnoj banci Srbije. Znači, reč je o jednom integralno povezano setu izmena zakona i novih zakona koji obezbeđuju da Srbije uđe u druge mnogo kvalitetnije institucionalne uslove funkcionisanja celog finansijskog sektora, dakle, pre svega banaka, ali i osiguravajućih društava i svih drugih finansijskih institucija kojih će, nadam se, biti sve više, kao što se to dešava u svetu paralelno sa razvojem finansijskih sistema. Zakon koji je dodat, koji nije ovde direktno povezan, jedan član defakto Zakona o javnim nabavkama, a to je član 86. u kome se menjaju stope, premije koje domaći ponuđači imaju. Tri preostala člana su prelazne odredbe koje definišu primenu tog zakona. Dozvolite mi da prvo objasnim taj zakon, koji je u stvari povezan na nivou ukupnih reformi koje preduzimamo, ali nije direktno povezan sa ovim zakonima, mada jeste u onom domenu koji se odnosi na pružanje finansijskih usluga, koji poskupljuje inače visoke kamate i sve naknade koje banke naplaćuju. Znači, reč je o tome da se prethodne stope od 10,15 i 20% smanjuju na 5% premijer. Domaći ponuđači će imati, pri jednakim ostalimuslovima, i dalje prednost u odnosu na inostrane ponuđače, ali se ona smanjuje na 5%. O tome smo dobili mišljenje EU, a oni se sa tim slažu i smatraju da idemo ispred svih drugih zemalja koje su bile na putu pristupanja EU i da ranije sprovodimo te zakone. Mi smo tome prišli sa stanovišta smanjenja troškova u budžetu i smanjenja troškova funkcionisanja javnog sektora, ali time omogućavamo i svima ostalima da od toga imaju koriste i efikasnije poslovanje. Smatramo da je 5% premije u ceni paralelno sa prednošću koje domaće firme imaju zato što se nalaze na licu mesta, što imaju manje transportne troškove, što znaju pravni sistem, što znaju regulatorne uslove, što imaju ljude, pravnike i sve ostalo, i to je više nego dovoljna prednost koja ne opterećuje previše budžet, odnosno ceo javni sektor. Zamislite da neko ponudi sto ili stolicu i pri jednakim uslovima, potpuno jednaki sto i stolica, on dobije premiju od 15 ili 20%. Smatramo da je 5% više nego dovoljno. Ako ponude potpuno isti proizvode, 5% je više nego dovoljna premija i ona opterećuje budžet, ali je ona prihvatljiva. Ove izmene i dopune Zakona o javnim nabavkama izazvale su burnu raspravu na Vladi. Javili su se mnogi koji smatraju da je veća premija, odnosno veća premija za domaće ponuđače povoljnija, ali su zaboravili da to ima svoju pozitivnu i svoju negativnu stranu. Sa jedne strane, želimo da podržimo domaće ponuđače, a sa druge strane, ne želimo da dozvolimo eskalaciju troškova. U sklopu naše strategije kontrolisanja budžetskih rashoda i kroz smanjenje budžetskog deficita i duga Srbije smo predložili jedno rešenje za koje mislimo da je dobar kompromis i korak u pravom smeru. Što se tiče ova tri zakona koja predlažemo i povezanog Zakona o ministarstvima, želeo bih samo da naglasim sledeće. Kod Zakona o osiguranju depozita, želim da naglasim da kod nas osiguranje depozita postoji duže vremena. Šta ovaj zakon nudi na nivou principa i ciljeva? On precizira obaveze prema deponentima, ograničava diskreciono odlučivanje o ovim depozitima, odnosno o fondovima za osiguranje depozita, promoviše poverenje javnosti i svih učesnika u finansijskom sistemu u sistem osiguranja depozita i smanjuje troškove rešavanja depozita. On stvara osnovu da se na duži rok, upravo učesnici, obezbeđuju sredstva za osiguranje depozita. Danas se nalazimo u situaciji u kojoj su Agencija za osiguranje depozita i Fond za osiguranje depozita bili ispražnjeni do poslednjeg dinara. Stečajem banaka, zaštitom deponenata, mi smo naknadno morali da intervenišemo i da štitimo deponente da očuvamo poverenje u finansijski sistem i time što potrošili sva sredstva. Država je posegnula, imali ste priliku da to vidite, za sredstvima međunarodnih organizacija, pre svega Svetske banke, odnosno IBRD, i Evropske banke za obnovu i razvoj, da bi obezbedila neophodna sredstva, da se na ovom nivou obezbedi Fond za osiguranje depozita kreditom Svetske banke i stend baj kreditom Evropske banke. Znači, to će biti sredstva u rezervi i koja će se povlačiti samo ako za to bude potrebe, a nadamo se da neće biti potrebe, ali su ona tu. Te organizacije traže da donesemo zakone koji će urediti i pitanje osiguranja depozita i pitanje rada Agencije za osiguranje depozita u skladu sa međunarodnim standardima, postaviti transparentu osnovu za alimentaciju sredstava ovih agencija u budućnosti, znači, sve banke, sve štediše će deo svojih ušteda usmeravati na punjenje tog fonda koji će u budućnosti biti nezavisan od sadašnje uloge države i imaće, ono što je jako važno, objedinjujemo oba zakona u ovoj diskusiji, imaće pretežno nezavisne članove upravnog odbora. Znači, NBS će imati jednog člana u tom odboru. Vlada Republike Srbije je na predlog Ministarstva finansija će imati drugog stalnog člana u tom odboru, a tri člana će biti nezavisna. Ljudi koji će biti i stručni i odgovorni da kontrolišu rad Agencije za osiguranje depozita. Sem ovoga, ono što se bitno menja to je da se domen Agencije za osiguranje depozita sa jedne strane sužava, a sa druge strane produbljuje, čini transparentnijim, odgovornijim i usmerenim na ono što je stvarno uloga Agencije za osiguranje depozita. Agencija, ne samo zato što ima takav upravni odbor, nego ima potpuno drugačiji zakon koji funkcioniše njeno transparentno funkcionisanje u našem sistemu i usklađenost sa evropskim sistemom. Znači, Agencija treba na osnovu ovog zakona postane optimalno korpororatizovana agencija i što nezavisnija u svom radu od svih organa države. Ona će polagati račune svima, ali neće biti u svom radu zavisna od drugih, ona će nezavisno donositi odluke i konsekvence tih odluka. Ono što je najvažnije ona time štiti i interes deponenata i javni interes i treba da bude osnova stabilnosti finansijskog sistema. Stari sistem je bio da se nudi nominalna zaštita depozita, do 50.000 evra svi su zaštićeni, ali mehanizmi koji su to obezbeđivali nisu bili dobro razrađeni tako da učesnici u tom sistemu nisu bili svesni da svaki sistem osiguranja ima svoje troškove. Neko mora da plati premije da bi neko bio osiguran. Prema tome ostvarili smo tzv. situaciju moralnog hazarda, da su oni koji su ulagali imali, de fakto imali inicijativu da ulažu, ne razmišljajući. Štediše nisu razmišljale u koju banku će da ulože sredstva do 50.000 evra pošto su znali da će Agencija, odnosno država zaleći iza toga i pokriti te štedne depozite. Super je što je tako bilo. Odlično je što smo mi našli sredstva da to sve pokrijemo i da niko ne bude oštećen ni za jedan evro, ni za jedan dinar, ni za jedan dolar, ali moramo da znamo da su troškovi takvog postupanja bili dosta visoki. Ovi zakoni trebaju da stvore trajnu osnovu da se u budućnosti to dešava u okvirima sistema, da ne moramo da posežemo za budžetskim sredstvima tamo gde država nije vlasnik. Da ne moramo da potežemo za budžetskim sredstvima tamo gde organizacije i institucije finansijskog sistema to mogu da obezbede normalnim poslovanjem u skladu sa institutima koji postoje u Evropi i u svetu. Treći zakon koji se nalazi pred vama je Zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Ovde bih se naslonio na izlaganje koleginice Tabaković i rekao sledeće – mi smo godinama imali Zakon o stečaju banaka koji se razlikovao od Zakona o stečaju preduzeća i kada smo se suočili sa problemima banaka 2000. i 2001. godine ono što smo saznali to je da faktički ni jedan stečaj banaka nije urađen, ili nije završen ili nije urađen na transparentan način koji poštuje naše zakone i međunarodne zakone. Posle toga je došlo do mnogo teških situacija u kojima su neke banke otišle u stečaj, ali smo videli da su posledice tih procesa stečaja bile ogromne, nepredvidive i dan danas rešavamo neke od problema koji su se tu stvorili. Ovaj zakon u kombinaciji sa institucijama koje je koleginica Tabaković opisala pri NBS odvojene tzv. zidom s kineskim zidom ili tzv. „firewall“, unutar NBS moraju da obezbede ne samo praćenje, nego i efektivno delovanje u svakoj situaciji koja zahteva intervenciju i eventualnu pomoć, odnosno razrešenje problema. Da objasnim narodskim jezikom. Narodna banka na osnovu ocene svih faktora daje dozvolu za rad finansijskim institucijama, odnosno bankama. Prati njihov rad i u knjigama i na terenu, ali ne može sve da se otprati mora da postoji neko specijalizovano telo koje će dublje, bolje, svestranije da posmatra rad, da vidi rizike i predviđa rizike. Prema tome pravi se posebna jedinica u okviru NBS koja može da ponudi informacionu osnovu i ponudi stručnu osnovu da to telo koje se engleski zove „firu“, srpski bi se zvalo - telo za praćenje i razrešenje situacija u finansijskim institucijama koje uključuje banke, pre svega onda i sve ostalo. Ono mora da bude tu da na osnovu informacija kojima raspolaže i na osnovu kretanja na tržištu i na osnovu praćenja klijenata tih banaka i finansijskih institucija, predviđa teškoće i predlaže mere reagovanja. Pored toga obratite pažnju postoji ceo jedan mehanizam koji nudi najprofesionalniju ocenu metoda najmanjih troškova da se na te situacije reaguje. Znači, nije nam cilj ni da olako predlažemo dokapitalizaciju, ni da olako guramo te institucije u stečaj. Cilj je da se pronađu metodi rane intervencije, sprečavanja teškoća, a posle toga ako neke situacije ne mogu da se kontrolišu, da se predlažu metodi realne procene teškoća tih institucija i realni izvori sredstava kako bi se to rešilo, naravno, u onom delu u kom se to odnosi na depozit, odnosno eksponiranost ovih institucija prema obavezama, deponentima, građanima, običnim preduzećima, itd, Tu u tandemu funkcioniše taj mehanizam u okviru Narodne banke i mehanizam koji nudi Agencija za osiguranje depozita, odnosno Fond za osiguranje depozita. Dakle, to je jedna nerazdvojiva celina. U toj celini smo mi izvršili preraspodelu nekih funkcija. Sa Agencije za osiguranje depozita se skidaju neke funkcije koje su ranije tamo bile stavljene, a po standardima Evrope i po našem profesionalnom mišljenju moraju da pripadaju drugim učesnicima u ovom sistemu. Prema tome, uloga Narodne banke se pojačava u pružanju utočišta za ovu stručnu instituciju koja će to ocenjivati i u tom delu Agencija gubi te funkcije. U delu gde je Agencija ranije funkcionisala kao „proksi“ što se kaže na engleskom, odnosno kao predstavnik Vlade u bankama gde je Vlada imala svoje vlasništvo, ta se funkcija seli u Ministarstvo finansija, tj. u Vladu i zbog toga i samo zbog toga menjamo Zakon o ministarstvima. Menja se samo jedna rečenica u članu Zakona o ministarstvima koje se te funkcije dodaju Ministarstvu finansija zato što su one skinute sa Agencijom za osiguranje depozita. Znači, to je blisko i direktno povezano. Nema smisla razmatrati amandman na član Zakona o ministarstvima ako prethodno ne gledate šta smo promenili u načinu funkcionisanja Agencija za osiguranje depozita, u načinu funkcionisanja Fonda za osiguranje depozita, širenju ingerencija, nadležnosti, pre svega te uloge omogućavanja pravovremenog ocenjivanja tih rizika u NBS, odnosno uloge i odgovornosti koje komercijalne banke u celom tom sistemu na sebe primaju i svesno primaju na sebe da bi se to ostvarilo na pravi način. Ne želim da dužim. Biće prilike još u odgovorima na diskusije i pitanja da ponavljamo još mnogo stvari, ali hoću da vam kažem da je dubina, ozbiljnost i spremnost NBS da bude domaćin jedne vrlo ozbiljne profesionalne pripreme ovih zakona koja je rađena, ponavljam, u tandemu, koja je rađena zajednički, da je ona u zajedničkim fazama podeljena po nadležnostima na Ministarstvo finansija i NBS, da je obavljena javna rasprava, NBS 18. decembra svoje zakone, svoj deo zakona, ova dva zakona stavila je na svoj sajt. Mi smo zvanično tražili od Vlade istog dana mišljenje o tome da li je potrebna javna rasprava i dobili smo mišljenje da je potrebna i mi smo 26. decembra otvorili javnu raspravu koja je trajala zvanično do 14. janura. Od 14. januara ti zakoni sa unetim izmenama i dopunama u skladu sa javnom raspravom stoje do dana današnjeg na sajtu. Prema tome, razumem da kolege poslanici očekuju da sve dobiju u dokumentima koji se dele u sali, ali mislim da oni kao i cela javnost Srbije imaju pristup i našim sajtovima i tim objavama i pozivima na javnu raspravu. Prema tome, svi su imali od 26. decembra potpuni uvid u svako slovo predloženih zakona i mogućnost i da ih čitaju i da ih štampaju i da diskutuju, da se javno uključe i da daju svoje predloge i pre skupštinske rasprave. Mislim da je skupštinska rasprava poslednje finale koje je najvažnije, ali mislim da ne smemo da potcenjujemo procese javne rasprave pošto oni daju mogućnost da svi građani Srbije i cela stručna javnost prate šta se dešava i sudeluju tome. Želim da naglasim dva momenta koji su jako bitni, već sam ih pomenuo, oni su jako bitni za kraj. Ovim pravimo značajan korak u pravcu približavanja standardima i direktivama EU, ne zbog toga što su to formalne obaveze nego zato što je poslednjih nekoliko godina su doneti kriterijumi posle svetske globalne finansijske krize da se u Evropi i u svetu poboljša kvalitet transparentnosti i odgovornost u celom tom sistemu. Mi se ovim približavamo onome što makar u zakonima moramo da uradimo. Naravno, ostaje najteža stvar, a to će biti implementacija, ostaje najteža stvar, a to će biti da ove organizacije sve nađu dovoljno stručnosti, odgovornosti i sposobnosti da primene ove članove zakona, kao što je određeno i da u praksi ne dozvolimo da nas teške situacije i na kraju neki stečaj ili bankrot iznenade. Mi ponekad ne možemo da sprečimo da banke koje su loše plasirale sredstva uđu u teškoće i snose konsekvence tih teškoća. To se dešava. Ljudi prave pogrešne poslovne odluke, ali ono što možemo da sprečimo to je da se u bankama kriju rizici koje nismo ocenili na vreme, da se kriju rizici eksponiranosti koji samo čekaju momenat da eksplodiraju i rezultiraju u ogromnim gubicima i za budžet Srbije i posle toga za sve građane Srbije. Prema tome, ovim želimo da sprečimo one rizike koji su obeležili prethodne godine, ovim želimo da prekinemo trend da finansijske organizacije mogu da donose odluke koje se njima čine oportune, ali koje ne sagledavaju sve elemente rizika i time celu zemlju, posebno budžet i ceo finansijski sistem dovode u nelagodnu poziciju. Očekujem da će opšte rasprava dati mogućnost da još detaljnije odgovorimo na sva pitanja i sve probleme koji možda tu postoje. Nemamo iluzija da je bilo šta idealno u zakonima, ali mislimo da je ovaj naš napor da se jednim integrisanim setom zakona odgovori na ova pitanja nešto što je za pohvalu, pogotovo što to pokazuje i sposobnost našu da sarađujemo unutar Vlade i između Vlade i NBS. Mislim da je to dobar korak i da to treba da očuvamo u svim domenima gde se naše stvarne nadležnosti prepliću. Hvala lepo.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovana guvernerko, cenjeni ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, poslanička grupa SDPS podržaće set predloženih zakona koje danas imamo pred sobom iz razloga što smatramo da će oni doprineti većoj finansijskoj stabilnosti u Srbiji, većem poverenju građana u bankarski sistem u Srbiji i svakako ubrzanju procesa prilagođavanja našeg zakonodavstva pravnim tekovinama EU. U današnjoj diskusiji ću naglasak staviti više na ova dva zakona koja nam je predložila NBS, naročito na Zakon o bankama, mada je potpuno jasno da je o ta dva zakona nemoguće govoriti van konteksta svih zakona, s obzirom da su ti zakoni međusobno povezani, međusobno uslovljeni, odnosno da ne kažem usmereni ka jednom istom cilju. Nećete mi zameriti što ću na početku napraviti jedan teorijsko-istorijski osvrt, ali verujem da ću uspeti da pokažem da je on i te kako povezan sa onim o čemu danas govorimo, da je vrlo ilustrativan u smislu zbog čega je važno da donesemo ove zakone danas. Današnje finansijsko poslovanje karakteriše nešto što se naziva simetričnost informacija koja najčešće izaziva probleme kao što je nepovoljna, odnosno inverzna selekcija koju bi najbolje mogli da ilustrujemo primerom slučaja kada banke iz različitih razloga postavljaju vrlo visoke kamatne stope koje deluju destimulišući za preduzeća koja su kvalitetna, a sa druge strane nisu destimulišuća za preduzeća koja nisu kvalitetna ili preduzeća koja imaju problem da se zadužuju na drugim mestima i preduzeća koja se, kao se to kaže, kockaju za spas, odnosno nemaju drugog rešenja nego da posegnu sa za takvom vrstom kredita. Drugi problem koji je povezan sa simetričnim informacijama je tzv. moralni hazard o kome je govorio i ministar, a koji se najčešće vezuje za poslednje utočište koje u našem slučaju predstavlja NBS i Vlada RS ili krajnja instanca MMF. Poslednje utočište znači da neki ljudi mogu da donese neracionalne odluke zato što znaju da postoji neko ko će na kraju krajeva platiti cenu tih odluka, odnosno ko će spasiti bankarski sistem ukoliko on dođe u problem. Poslednji problem koji karakteriše prisustvo simetričnih informacija jeste i najgori problem koji zna da se desi na kraju balade, što bi rekli. To je tzv. fenomen stada, odnosno slučaj jedne vrste bega kapitala, odnosno slučaj kada većina igrača na finansijskom tržištu svoje oči uglavnom ima uperene u one koji su za njih i po njihovom mišljenju najjači igrači ili oni koji imaju najsuperiorniju, odnosno superiorne informacije i kada neko od tih igrača, koji imaju superiornu informaciju jer se smatra da ima superiornu informaciju, se naglo povuče sa finansijskog tržišta, vrlo često se dogodi da većina ljudi sa tog tržišta odnosno igrača na finansijskom tržištu naglo povuče sredstva. Najčešće kada govorimo o krizama govorimo o svetskoj ekonomskoj krizi. Ona je najsvežija i pogodila je nas u priličnoj meri, ali ima i jedna druga kriza koja je vrlo ilustrativna, a to je tzv. azijska kriza iz 1997. godine koja je nastala upravo zbog nedovoljno dobre regulacije u finansijskom sektoru i nedovoljno dobre supervizije, ali i nekih skrivenih slabosti koje su se uglavnom ogledale u tome kakav je bio odnos između kratkoročnog i dugoročnog zaduživanja, ali i kakav je bio odnos između zaduživanja u stranim valutama i zaduživanja u domaćim valutama. Ta kriza je jednom na izgled bezopasnom platnom bilansu na Tajlandu izrasla u jednu vrlo ozbiljnu regionalnu krizu koja je rezultovala dramitičnim begom kapitala iz jugoistočne Azije. Da bi se rešili problemi te krize, vlade tih država su bile prinuđene da ulože ogromna sredstva za rekapitalizaciju banaka. Koreja 50 milijardi dolara, Indonezija 70 milijardi dolara, Tajland 20 milijardi dolara. Kada ovaj primer pogledamo čini mi se da će mnogi od nas primetiti da postoje određene sličnosti sa situacijom sa kojom smo se mi nedavno susreli. Najveći teret te krize koja se desila u Aziji su osetili građani. To nisu plaćali oni koji su se kockali i koji su u stvari bili oni koji su izazvali ovu krizu. Naša loša iskustva koja smo imali poslednjih godina, odnosno uglavnom 2012. i 2013. godine su upravo nastala zbog nepovoljne selekcije moralnog hazarda, rekao bih, koji je u određenim situacijama prerastao u kriminalno ponašanje, nedovoljno dobre regulacije i nedovoljno dobre supervizije i naravno svetske krize koja je u tom trenutku bila aktuelna. U određenoj meri smo imali sreće što nismo platili tako ozbiljnu cenu kakvu su platile zemlje jugoistočne Azije, ali cena koju smo platili je za našu ekonomsku snagu, koja je mnogo manja, nego ekonomska snaga jedne Koreje npr, bila i te kako previsoka i nije apsolutno bila prihvatljiva. Razlog zašto nismo platili, zato što je ipak dovoljno dobro bio regulisan naš finansijski sistem, zato što je ukupna adekvatnost kapitala celokupnog bankarskog sistema bila dovoljno dobra i likvidnost celokupnog bankarskog sistema bila dovoljno dobra da je on mogao da izdrži, a intervencija države je pomogla da se ne suočimo sa onim poslednjim problemom, a to je fenomen stada koji bi bio poguban za našu ekonomiju u tom trenutku. Ipak, čini mi se da je taj primer iz nedavne prošlosti u svetlu ovoga o čemu sam govorio ukazao da je neizbežno da posegnemo za jednom ozbiljnom reformom regulative koja se tiče finansijskog sistema i da donesemo jednu regulativu koja će na ozbiljan način i u svetlu novih rešenja i novih svetski praksi i direktiva EU, koje su donete, nekoliko njih u međuvremenu, a za nas je važna ova iz maja 2014. godine, koju ću kasnije pomenuti, da praktično na jedan drugačiji način postavimo nadgledanje, superviziju i reagovanje kada je finansijski sistem u pitanju. Dakle, kada smo se suočili sa problemima, odnosno potencijalnom ozbiljnom bankarskom krizom, odnosno sa problemima nekoliko nelikvidnih, da ne kažem potpuno uništenih banaka, mi smo se našli pred dilemom. Mogli smo da prepustimo tržištu da ono reguliše tu bankarsku krizu u nastanku ili smo mogli da reagujemo, odnosno da prenesemo određena sredstva i da pokušamo da spasemo čitav bankarski sistem. Naravno, doneli smo odluku istu onakvu kakvu je donela i ogromna većina zemalja četiri godine ranije kada je nakon propasti Investicione banke „Leman bradrs“ nastala svetska finansijska kriza i mi smo praktično spasili ovaj naš bankarski sistem, odnosno sprečili ga da uđe u jedan cirkulus siciozus kojim bi se ta spirala verovatno završila pogubno. Cena ishoda onog prvog koji sam pomenuo, a to je da prepustimo tržištu da reši probleme, na kraju krajeva je verovatno bila daleka veća nego ova koju smo platili i sasvim sam siguran da je odluka koju smo u tom trenutku doneli bila dobra. Ono što je sporno, jeste što cenu nečijeg neznanja ili još gore, nečijih kriminalnih radnji odnosno kriminalnih radnji pojedinaca, nisu platili oni koji su za to bili odgovorni već su, na kraju krajeva, platili građani, odnosno svako od nas, građana Republike Srbije, poreskih obveznika ove zemlje. U oktobru 2012. godine smo doneli Zakon o preuzimanju imovine i obaveza određenih banaka koje su se našle u finansijskim problemima. Taj Zakon je prestao da važi 31. 12. 2014. godine, što će reći da u ovom trenutku čak ne može da primenjujemo i ono što nam je taj zakon davao kao mogućnosti u slučaju nastanka neke krize. Tim Zakonom smo, pod znacima navoda rešili problem nove „Agrobanke“, ali pod znacima navoda, zato što smo, da bismo ga rešili, preneli 250 miliona evra sa računa Agencije za osiguranje depozita odnosno Fonda za osiguranje depozita i time praktično ga onesposobili za bilo kakvo dalje normalno funkcionisanje. Ono što je sporno i problematično u celoj priči jeste da su nakon toga nastali problemi sa oduzimanjemdozvola jednog niza banaka – „Razvojne banke Vojvodine“, „Privredne banke Beograd“, „Univerzal banke“. Dakle, mi smo došli u situaciju da država Srbija mora stalno da spašava neke banke ili da daje garancije za njihovo spašavanje. Mi smo se prilikom sklapanja sporazuma sa MMF obavezali da više nećemo davati nikakve garancije, osim onih koje su projektnog karaktera. U tom smislu može biti čudno to što jedina garancija koja je u budžetu za 2015. godinu, a koja nije projektnog karaktera, jeste upravo garancija vredna 200 miliona evra za Agenciju za osiguranje depozita. To nije nikakva slučajnost niti odstupanje od pravila, nego je upravo posledica jednog dogovora koji podrazumeva jednu vrstu implicitne obaveze, a to je da donesemo ovaj set zakona u najkraćem mogućem roku, odnosno, dogovoreno je da to bude do kraja januara 2015. godine. Otud hitnost da se ovi zakoni što pre donesu. Naravno, to ne znači da nas je neko naterao na to da donesemo ove zakone. Mislim da su ovi zakoni vrlo važni i vrlo korisni za našu zemlju. U krajnjem slučaju, kao što je ministar i rekao, na ovim zakonima se radi već prilično dugo vremena. Dakle, oni nisu nastali i rad na njima nije počeo u decembru mesecu kada smo razgovarali sa MMF. Nas je MMF, da tako kažem, pod znacima navoda, naterao da malo ubrzamo proceduru i da ih po možda malo ubrzanijoj proceduri donesemo. Dakle, suočeni sa ozbiljnošću posledica sanacije krize i razmerama krize koja je mogla da nastane, mi smo odlučili da, a s obzirom na to da smo doneli odluku da vodimo odgovornu fiskalnu i monetarnu politiku, na potpuno jedan drugi način postavimo superviziju finansijskog sistema i da u stvari naglasak više stavimo na preventivno i blagovremeno delovanje odnosno na sprečavanje pojave krize, a da kada do krize dođe, na nju reagujemo na način da sprečimo odnosno da minimiziramo troškove za građane a da veći teret eventualnog nastanka krize, makar ona bila partikularna u jednoj od banaka, podnesu oni koji i treba da podnesu taj teret, a to su na prvom mestu akcionari, a potom poverioci te banke. Jedan tim, sastavljen od Ministarstva finansija, NBS i Agencije za osiguranje depozita, u koordinaciji sa Svetskom bankom, MMF i Evropskom bankom za obnovu i razvoj, je u stvari napravio ovaj predlog zakona koji se danas nalazi pred nama. Zakonska rešenja iz 2010. godine koja su i dalje važeća, dokle god ne usvojimo ovo, nisu bila u stanju, da budemo iskreni, da se izbore sa problemima i izazovima koje su pred nas postavljale problematične banke. Istini za volju, svetska ekonomska kriza je pokazala da ni mnogo ozbiljnije i uređenije zemlje od nas nisu imale rešenja za neke nove pojave sa kojima smo se suočili u poslednjih pet, šest do 10 godina. Zato je ideja u ovim predlozima koji se pred nama nalaze, kao što sam već rekao, upravo da se više radi na preventivi i na blagovremenom reagovanju, ali isto tako i na davanju jednog širokog spektra mera instrumenata nadležnim institucijama kojima će oni moći na jedan fleksibilan način da reaguju u svakom pojedinačnom slučaju na poseban način. Dakle, da praktično nemamo jedan uzak skup mera koje onda primenjujemo bez mnogo razmišljanja, nego imamo jednu vrlo veliku disperziju kada su mere i instrumenti u pitanju i vrlo veliku fleksibilnost u njihovom kombinovanju, da bismo u stvari i na taj način postigli da primena tih mera i instrumenata bude i efikasnija i delotvornija. Na osnovu preporuka Bazelske komisije za superviziju banaka i regulative Evropske unije, uočena je potreba da se napravi jedna vrsta preraspodele nadležnosti između Agencije za osiguranje depozita, Ministarstva finansija i Narodne banke Srbije, odnosno uočeno je da, to je, doduše, sad već moje tumačenje, da je Agencija za osiguranje depozita imala malo preveliki broj nadležnosti u odnosu na sopstvene kapacitete, a i da je možda preveliki broj nadležnosti bio u rukama jedne institucije, što, naravno, nikad nije dobro. Bolje je da te nadležnosti budu podeljene između više institucija i zbog toga što time možemo da postignemo veći kvalitet primene tih nadležnosti, ali i zbog toga što možemo da postignemo veću nezavisnost u odlučivanju. Očekivani efekti primene regulative koja se danas nalazi pred nama su, u svakom slučaju na prvom mestu – očuvanje stabilnosti funkcionalnosti održivosti finansijskog sistema. Na drugom mestu je smanjenje cene restrukturiranja banaka. Na trećem mestu je smanjenje troškova za budžet odnosno za građane Republike Srbije. Kao krajnji cilj primene svih ovih mera na srednji i dugi rok jeste u stvari stvaranje jednog uređenog i stabilnog bankarskog sistema i dalji rast, rekao bih, poverenja građana u bankarski odnosno u finansijski sektor. To bi trebalo da omogući prikupljanje sredstava i, čini mi se, bolju alokaciju sredstava, nego što je to slučaj danas i što je bio slučaj u prošlosti, u produktivnije projekte, a to opet može da obezbedi odnosno da generiše snažniji privredni rast. Inače, ovi zakoni su, rekao bih, samo deo aktivnosti NBS, ali i Ministarstva finansija, o čemu sam prilično govorio pre mesec dana, kada sam govorio o budžetu za 2015. godinu pa se na to neću vraćati. Dakle, oni su samo deo aktivnosti NBS koje su usmerene na poboljšanje poslovnog okruženja i sigurnosti u finansijskom sektoru. Ja bih u tom smislu dao samo dva primera, koji se u priličnoj meri oslanjaju na ovu moju današnju diskusiju. Pre nekoliko meseci NBS je donela jednu odluku koja upravo ima, rekao bih da je na istoj liniji sa onim o čemu danas govorimo, a radi se o odluci o objavljivanju podataka i informacije banke, kojom se praktično proširuje broj informacija koje banke moraju da učine javnim. Jedna od njih jeste i informacija o adekvatnosti kapitala. Praktično, mi poslovanje banaka činimo transparentnijim, odnosno približavamo te informacije građanima, na koji način smanjujemo moralni hazard u onom delu o kome je govorio ministar finansija. Dakle, nisu građani krivi ukoliko, povedeni većom kamatnom stopom, odu i ulože novac u onu banku koja im je ponudila najveću kamatnu stopu. Ali, ukoliko mi nateramo banke, pod znacima navoda, naravno, da daju veću količinu informacija i ako bolje informišemo građane i ako Narodna banka svojom vrlo važnom aktivnošću koju ima, a to jeste upravo komunikacija sa javnošću, iskomunicira sve to sa javnošću, onda time povećavamo odgovornost građana za eventualno investiranje svojih sredstava u banke koje su sklone donošenju pogrešnih odluka ili su na nekom pogrešnom putu. Da ne govorim da imamo sve ove mere koje će od naredne nedelje, nadam se, kada usvojimo ove zakone, na raspolaganju imati NBS da reaguje i da spreči bilo kakvu lošu putanju našeg bankarskog sistema. Druga odluka o kojoj bih rekao nekoliko reči jeste odluka o smanjenju stope na deviznu obaveznu rezervu i promena strukture devizne obavezne rezerve u smislu povećanja izdvajanja u dinarskim iznosima, koja treba da pospeši naročito dugoročno kreditiranje i smanjenje kamatnih stopa. Dakle, sa jedne strane, donosimo tzv. prudencijalnu regulativu, odnosno, pod znacima navoda, zatežemo finansijski sistem i stvaramo jedan finansijski sistem u kome su praktično igrači na finansijskom tržištu prinuđeni da posluju na jedan mudar način. S druge strane, koliko god i gde god je to moguće, smanjujemo restriktivnost monetarne politike i na taj način pokušavamo da stvorimo jedan balans u kreiranju monetarne politike, da bismo pospešili ono što je za nas vrlo važno, a to jeste upravo kreditna aktivnost. Ali, nama nije važno samo da kreditna aktivnost raste, nama je važno da kreditna aktivnost bude usmerena na pravi način, odnosno da lokacija kapitala bude adekvatna, tj. da kapital bude usmeren u one aktivnosti koje su produktivne i koje su profitabilne, a ne ka onima koji pokušavaju da spasu svoje kompanije tako što se zadužuju prekomerno i bez ikakvih sredstava obezbeđenja. Na kraju, imam vrlo malo vremena, ali ću samo u nekoliko reči o predloženim rešenjima, mada ste vi, guvernerko, zaista vrlo ozbiljno i opširno to izložili. Vrlo kratko ću, zaista samo u nekoliko reči, o onim stvarima koje su se meni učinile iz mog ugla najvažnijim od svega onoga što ste rekli. Naravno, ne osporavam važnost drugih stvari. Dakle, ono što je vrlo važno, jeste prenošenje nadležnosti iz Agencije za osiguranje depozita na Narodnu banku Srebije za proces restrukturiranja banaka. Ono što je druga stvar koja je vrlo važna, jeste da se praktično unapređuje saradnja svih nadležnih institucija, odnosno Narodne banke Srbije, Ministarstva finansija i Agencije za osiguranje depozita. Kroz taj neki sinergetski zajednički nastup mi možemo da ostvarimo u svakom slučaju bolje efekte. Treća stvar koja je vrlo važna, jeste ono što sam pomenuo, a to je preventivno delovanje Narodne banke Srbije. Na prvom mestu mislim na zakonom propisanu obavezu izrade plana oporavka za banke, koji će nadgledati Narodna banka Srbije, a koji podrazumeva da banke naprave vrlo ozbiljan plan oporavka, da predvide sve moguće problematične situacije u koje mogu da dođu i da za svaku od njih naprave plan oporavka, s tim što ne može više banaka praviti identične ili vrlo slične planove oporavka, zato što one u te planove oporavka moraju da ugrade sve one elemente koji ih karakterišu, da li je to snaga na tržištu ili je neki drugi element. Dakle, jedan vrlo ozbiljan plan oporavka koji moraju da naprave. Druga stvar koja je vrlo važna, jeste proširenje supervizorskih ovlašćenja Narodne banke Srbije, koja se ogledaju u merama ranih intervencija. Dakle, ovog puta opet kada primenjujemo mere mi moramo da te mere primenimo već u nekim prvim fazama, odnosno kada postoje prve naznake da bi neka banka možda mogla da donese neku pogrešnu odluku. Treća stvar koja je vrlo važna, jeste propisivanje mehanizama koji omogućuju da kapital banke apsorbuje gubitke. Dakle, da ne čekamo da banka uđe u ozbiljne probleme. Ima tu još dosta vrlo važnih rešenja, ali pošto nikako ne bih voleo da me moj dragi kolega Konstantin prekine u mojoj diskusiji, koja je već prešla 20 minuta, ja ću još jednom samo ponoviti da će, naravno, poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije podržati ove zakone. Zahvaljujem vam na pažnji.
Drago mi je što nisam morao da vas prekinem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, poštovana guvernerko, predstavnici Vlade, pridružio bih se oceni nekih mojih prethodnika vezano za vremenski rok u kome smo dobili ovaj predlog zakona. Mislim da je ovih sedam zakona izuzetno važno. Javna rasprava je postojala, slažem se, ali u njoj učestvuje stručna javnost, a poslanici svoje ocene o ovome iznose u Narodnoj skupštini. Mislim da to više govori o odnosu Vlade prema Narodnoj skupštini, nego o bilo čemu drugom, jer ne predstavljamo mi ovde sebe, nego predstavljamo građane koji su nas birali. Tako da, ne treba nikako stavljati znak jednakosti između javne rasprave i rasprave u Narodnoj skupštini, s obzirom da ovde ne raspravljamo o nekakvim nacrtima i draftovima, nego o finalnim verzijama tih zakona i na takve zakone dajemo amandmane i predloge. Mislim da smo mogli dobiti ovaj set zakona ranije, no dobro. Hteo bih takođe da pozdravim činjenicu da imamo sa nama i predstavnike Narodne banke. Mislim da je to izuzetno važno, jer ih retko viđamo. Ukoliko želimo da se reforme sprovedu u našoj zemlji, pored fiskalne politike i restrukturiranja privrede, mislim da je nepošteno zanemarena i monetarna politika, koja, kao što vidimo, u razvijenim kapitalističkim zemljama sada igra primarnu ulogu u pokretanju privrednog razvoja, a mislim da o tome ovde ne čujemo dovoljno, kao i generalno o merama koje planira Narodna banka. Svi vrlo dobro znamo kakvo je stanje danas u našoj privredi. Imaćemo negativan rast i ove godine. U recesiji smo izuzetno dubokoj i ona traje. Uglavnom ovde pričamo stalno o javnom dugu, a niko ne pominje privatni dug. Kada se primenjuju mere štednje, prethodnik moj je pomenuo začarani krug, ztv. „circulus vitiosus“, u kome se trenutno nalazi naša privreda, a to je da kada smanjujete javnu potrošnju, takođe opada rast i vama stalno i konstantno raste odnos javnog duga u odnosu na BDP. To je taj začarani krug u kome se mi danas nalazimo. Situacija u finansijskom sektoru je na neki način samo krvotok stanja u privredi, jer, da skratim, po cenama po kojima mi nešto proizvodimo to niko ne želi da kupi. To je glavni i osnovni problem naše privrede i ja sam to više puta i naglašavao. Naš finansijski sektor je takoreći bankocentričan. Mi nemamo tržišta kapitala, nemamo druge načine na koja preduzeća mogu da dođu do kapitala. Ne postoji berza, postoji formalno, naravno, ali to vrlo slabo funkcioniše. Jedino gde i građani i privreda mogu doći do sredstava za razvoj i investicije, to su nažalost banke. Banke danas uglavnom finansiraju državu i kupe depozit od građana i to replasiraju finansirajući javni dug i od toga se sastoji naš finansijski sektor. Imamo osam milijardi štednje građana, imamo neke četiri milijarde evra štednje privredne, odnosno depozita, ukupna aktiva banaka je oko 24 milijarde, imamo 12 milijardi evra iz inostranstva i nekih šest milijardi krosbordera, tako da mislim da je ukupna aktiva sa plasmanima iz inostranstva negde oko 30 milijardi, a vi me ispravite ako grešim. Po meni je to izuzetno zabrinjavajuće u odnosu na ono što je dužna država, jer svaki dan se suočavamo sa novim problemima, da krediti u privredi i krediti koje su podigli građani više ne mogu da se vrate. Imamo četiri milijarde nenaplativih potraživanja, odnosno NPL-ova u bankama i to je osnovni problem u koji je zapala naša privreda. Draga mi je da se konačno izašlo sa predlogom da se osnuje nekakva institucija ili loša banka, ili kako će se to već zvati, u kojoj je moguće izmestiti plasmane koji su toksični, kako se to kaže, ili nenaplativi, odnosno, makar se stvara ta mogućnost. Da li će se to i sprovesti, ne znam, ali upravo taj odnos privrede i banaka, jer vi i dan danas imate funkcionalna preduzeća koja su pred stečajem, stečaj se ne proglašava i tako dalje. Trenutno je status kvo da vi imate nekakve unapred pripremljene planove reorganizacije, koji praktično samo služe tome da se prolongiraju problemi, a ne da se iz tog problema izađe, jer se sve svodi na neke nove reprograme. Većina banaka u svojim bilansima i dalje prikazuje vrlo čudne procene kolaterala, odnosno obezbeđenja. To je upravo nešto što održava ovakav sistem. Naglašavam, nisam siguran da su sve banke prikazale rezervacije na način na koji bi trebale, upravo da bi ispunile neke nivoe kapitalne adekvatnosti i izbegle možda mere Narodne banke. Bazelska pravila koja naša zemlja takođe poštuje, u smislu toga da moramo da ih se pridržavamo, su dobra, ali mislim da neke stvari ne možemo samo prepisivati. Ta pravila postoje u sistemima koji su izuzetno razvijeni, u smislu finansijskog tržišta i bankarskog tržišta, ali mi daleko zaostajemo za zemljama u kojima se to primenjuje. Problem je, recimo, da vi imate situaciju da klasifikacije klijenata se uglavnom dobijaju od strane centrala stranih banaka kod nas i ako ih se strogo pridržavate, retko kome da vi uopšte možete u Srbiji danas da odobrite kredit. Što se tiče restrukturiranja koje je predloženo ovim zakonom, mislim da su predlozi dobri, daju se veća ovlašćenja Narodnoj banci Srbije i diskreciona prava. Ponavljam, nadam se da će koncept gde će se loši plasmani izmestiti iz banaka i možda uraditi nekakva reprivatizacija preduzeća gde je to moguće, odnosno uraditi konverzija u kapital, ili šta je već planirano. Izuzetno kasnimo sa takvim merama. Od kada sam izabran za poslanika 2012. godine, svakom ministru finansija sam spominjao takva rešenja koja se odavno primenjuju u nekim drugim zemljama, ali ne znam zašto za to nije bilo sluha. Iz prostog razloga, važno je da krupan kapital i građani budu jednako tretirani u odnosu na Narodnu banku i na Ministarstvo finansija jer trenutno imao situaciju da pogotovo u bankama koje su propale niko ne postavlja pitanje zbog čega se ti plasmani ne vraćaju, ko je uzeo te kredite i zašto ih ne vraća i zašto im se omogućava da konstantno, upravo kroz te unapred pripremljene planove reorganizacije, prolongiraju te svoje obaveze. Sa druge strane, sada imamo veliki broj građana koji je uzeo kredite u švajcarskim francima i kaže se da Narodna banka ne može da se meša u takve stvari i kaže se – tržište je takvo kakvo je, ugovori su takvi kakvi su i Narodna banka ne može ništa da im pomogne, iako su to, da kažem, spekulativni poslovi bili od strane banaka, svojevremeno, jer banke nisu imale izvore u švajcarskim francima, nego su kupovale svopove itd, odnosno to su bili poslovi koji su profitabilni za banke. Da kažem i koju reč vezano za javne nabavke. Mislim da predloženo rešenje nije dobro - da se umanji procenat kojim se naši ponuđači stavljaju ispred stranih, iz razloga što u velikom broju zemalja postoji mogućnost da se dobiju subvencije za izvoz i stimuliše se izvoz raznoraznim merama, tako da proizvodi koji dođu, odnosno usluge koje dođu u našu zemlju su često jeftinije nego što koštaju kod njih na domaćem tržištu. Mislim da ova razlika od 5% nije dovoljna da takve nekakve damping cene u proizvodima i uslugama pokrije, tako da te izmene zakona nećemo podržati. Što se tiče izmena Zakona o Narodnoj banci i o bankama, predložili smo neke amandmane. Ukoliko budu usvojeni, taj zakon ćemo podržati. Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije su jako zainteresovani za ovu temu, budući da smo i u prethodnim vladama ukazivali na to da su posle 5. oktobra najbolje reforme sprovedene u oblasti fiskalne i monetarne politike, što je uslovilo i monetarnu stabilnost, makroekonomsku stabilnost i u oblasti Ministarstva odbrane. Mislim da putem kojim je krenula Narodna banka Srbije, a i guvernerka Tabaković nastavila, treba da krenu sve ostale institucije sistema i naravno da smo mi na prošlim izborima, učestvujući na listi SNS, obećali snažne reforme u svim oblastima društvenog života. Zbog čega? Zbog toga što su banke bile, da se ne vraćamo u neku daleku prošlost, u vreme Kraljevine Srbije dinar je imao zlatnu podlogu, u jedno vreme vredeo je i dva dolara. Ratovali smo šest godina, od 1912. do 1918. godine. Inflacija je bila 38% i to je bila ozbiljna država. U ovom delu i merama koje vi sada preduzimate i ono što je jako pohvalno, u saradnji sa svetskim finansijskim institucijama, pre svega Svetskom bankom, Evropskom bankom za obnovu i razvoj i MMF-om, vi preduzimate mere koje možda i niste u ovom momentu morali, da kažemo pod navodnicima, da preduzmete, ali u svakom slučaju, one su pre svega u interesu banaka, ali više od toga u interesu svih građana deponenata i u interesu države i u interesu potencijalnih investitora i stabilnosti jednog veoma ozbiljnog i značajnog sistema. Kažem, bez nekog vraćanja u dalju prošlost, mi takvo ponašanje države nismo imali samo pre 16, 17 ili 18 godina. Očekivao sam i pratio da li će neko pomenuti iskustva naša iz skorije prošlosti. Imali smo organizovanu, banditsku državu koja je omogućavala kriminalcima da osnuju banke. Država nije kontrolisala poslovanje tih banaka, ojađeni su građani, a kriminalci nisu dobili zasluženu kaznu. Pomenimo samo banke - Dafina, Jezda itd. Koliko se država upinjala u svojoj banditskoj delatnosti pokazuje, recimo, jedan prilog iz Drugog dnevnika, u kome je tadašnji visoki funkcioner SPS-a i direktor televizije omogućio gospođi Milanović Dafini da prikazuje sefove prepune novca, deviza, zlata itd. i država se upinjala da prevaru koju je organizovala prikaže kao stabilnost i građane ubeđivala da nema nikakve potrebe da se brinu za svoje novčane uloge. Epilog takvog ponašanja države svi znamo. S druge strane, primera radi, da ne izlazim mnogo iz teme, tokom akcije „Sablja“ mi smo imali, što se tiče ekonomije, suzbijenu sivu ekonomiju. Pokazalo se da država, kada želi da interveniše i ozbiljno da zavrne rukave, da to može da se uradi u veoma kratkom roku. Zbog toga ja želim prvo da pohvalim mere koje se preduzimaju ovim zakonskim rešenjima. Istovremeno, mislim da je dužnost svih predstavnika Vlade, svih političara i svih odgovornih ljudi da, budući da u našoj javnosti još uvek ima dosta tih negativnih predznaka kada se pomene pre svega MMF, imamo i stranku koja je i sada deo vladajuće koalicije koja se hvalila da je njihov predsednik pre dve godine rekao čuveno „ne“ MMF-u, pa se pozivao na države koje su to uradile, a vidimo, mislim da treba pošteno priznati, da bez saradnje sa MMF-om u svetskim finansijskim organizacijama, bez primena Direktive EU, mi ne bismo ni u ovoj oblasti izvršili ozbiljnije zahvate i pozitivne reforme. Mislim da to treba pozitivno da deluje na razmišljanje javnog mnjenja koje je u velikoj meri okrenuto nekim državama koje uopšte ne mogu, po svojoj ozbiljnosti i strukturi i organizaciji institucija, da pariraju državama EU, a znamo svi da je naš krajnji cilj da budemo deo porodice evropskih naroda. Šta se desilo sa bankama posle 5. oktobra, sa državnim bankama? Uglavnom stečajevi tih banaka nisu još uvek završeni. Apsolutno tada država nije postupala na način na koji sada postupa, niti je bilo preventivnog delovanja, niti je bilo mera upozorenja, niti je bilo onoga što nudi sadašnji zakon, a to je u procesu restrukturiranja prilagođavanja mera svakom konkretnom slučaju. I danas danji u javnosti, čak i u stručnoj javnosti postoje kontradiktorni stavovi da li su neke banke zato da bi se otvorio prostor za delovanje i tržište stranih banaka jednostavno likvidirane, odnosno odvedene u stečaj a da za to nisu ni postojali uslovi. Drugo što treba reći, to je da strane banke, u stvari nisu strane banke, da su to banke samo sa stranim kapitalom, da su to domaća pravna lica koja posluju po zakonima ove zemlje, a opet posle 5. oktobra imamo nešto što u nekoj meri podseća na ono što se dešavalo 90-ih. Imamo da propast banaka nastaje tamo gde ima upliva države, odnosno politike. Ni jedna banka sa privatnim kapitalom, sa stranim kapitalom, nije otišla ni u stečaj ni u likvidaciju, niti joj je oduzeta dozvola za rad. Tu sudbinu su doživele banke kažem, gde je politika imala svog interesa, gde je postavljala svoje ljude sa, čini mi se, sistemskom namerom da se očerupaju te banke i da se namerno gurnu u likvidaciju ili stečaj. Šta je krajnja mera? Ko plaća obaveze tih banaka? Plaćaju svi građani Srbije iz javnih sredstava, posebno posle donošenja Zakona po kome smo depozite svih fizičkih lica, deponovana novčana sredstva u bankama osigurali na iznos od 50.000 eura, što je mera koju mi u potpunosti podržavamo. Šta je osnova zbog čega su doneti svi ovi zakoni koji su zaista međusobno toliko isprepletani da uopšte ne može da se govori o jednom zakonu, a da se ne pominju svi ostali? Zbog toga što je država shvatila da ne može da samo snosi posledice stečaja i likvidaciju banaka, već da treba, pre svega i pre dolaska banke u krizu, da propiše obavezu banke da donese svoj program u slučaju dolaska u krizu. To je tzv. to preventivno delovanje. Zatim, što ako se u fazama rane intervencije, ako i banka uđe u krizu, posebne jedince Narodne banke, stručne jedinice Narodne banke Srbije su dužne da propišu mere i da prate sprovođenje mera da bi došlo do ozdravljenja banke. I, treća faza, faza restrukturiranja u kome država na sličan način postupa sa ciljem da bolesni pacijent ozdravi. Čak ako se i to ne desi mislim da su odredbe koje su propisane za stečaj banaka mnogo bolje u odnosu na sve prethodne odredbe. Ono što je takođe dobro, to je što će većinu u upravnim odborima Agencije za osiguranje depozita sada imati ljudi koji nisu, da kažemo partijski ili iz politike, već zato što su eksperti. Zatim, dobro je što se deli odgovornost između Agencije za osiguranje depozita i svih ostalih organa u kontroli poslovanja finansijskih organizacija, pre svega banaka, i što se ta sužena nadležnost Agencije za osiguranje depozita dodatno produbljuje. Ministar Vujović je rekao da štediše nisu do sada mnogo obraćale pažnju u koju banku deponuju svoja sredstva, što je apsolutno tačno, posebno posle tih izmena i dopuna od pre neku godinu kada je država preuzela obavezu da odgovara za deponovana sredstva u iznosu od 50.000 eura. Ali, mislim da već građani sa ovim iskustvima koja imaju i sa Razvojnom bankom Vojvodine i sa Metals bankom i sa Agrobankom, i sa novom Agrobankom i sa svim ostalim bankama, koje su se ponašale kako su se ponašale, već sada mogu da procene koja je to banka koja pruža veći stepen stabilnosti, ulaganja njihovih depozita u odnosu na druge banke. Takođe, jedna velika zabluda koju mislim da treba razbiti, često se u našoj javnosti od običnih građana i pitaju nas narodne poslenike, pitaju nas – pa zašto su likvidirane domaće banke, bez obzira što i naravno ima još uvek na našem tržištu banaka sa domaćim kapitalom, zašto nam ovi stranci ne daju povoljnije kredite nego su tako velike kamatne stope? Moj odgovor je onaj odgovor za koji mislim da je tačan, da je naprosto naše ekonomsko i privredno stanje takvo da su rizici povećani da se to pravda visinom kamatnih stopa, da istovremeno i te pod navodnicima „patriotske banke“ sa kojima je većinski domaći kapital ili isključivi, takođe nude iste kamatne stope. To su naprosto uslovi poslovanja i mislim da i tu vrstu javne zablude koja postoji kod naših građana treba da razbijemo. Ono što je takođe dobro kod seta ovih mera, to je budući da smo doneli Zakon o platnim uslugama, da naravno da je potrebno i sve organizacije koje se bave elektronskim plaćanjem kontrolisati i Zakon o Narodnoj banci propisuje i uslove pod kojima se izdaju dozvole za rad, oduzimaju licence, kako se vrši kontrola i tu su rešenja takođe dobra kao rešenja, što se tiče banaka. Znači, postoji jedna fleksibilnost mekoća, razumevanje za poslovanje i ne postoji ta vrsta rigidnosti. Naprosto je nemoguće da sada bilo ko, da li je to guverner NBS, ili Izvršni odbor NBS, da u kontroli nadzora naprosto nekim jednostavnim aktom pre vremena, pre svega bankama, oduzme dozvolu za rad. Zbog toga kažem da je ta vrsta preventivnog delovanja, ta vrste fleksibilnosti, zaista nešto što je možda najveći kvalitet ovog seta zakona i ta ozbiljnost države da budući da banke raspolažu sa velikim finansijskim kapitalom, da je tu veliki investicioni kapital, da su to veliki ulozi privrednih društava, da su to veliki ulozi građana, da država naravno mora da bude zainteresovana kako se posluje i šta se radi sa sredstvima kojima upravljaju banke, a koja u velikoj meri nisu sredstva tih banaka, nego su sredstva građana ili pravnih lica. To je takođe jedna odlična poruka koja se šaljesvim sadašnjim i budućim investitorima, jer ozbiljni ljudi kada investiraju u neku zemlju, oni pre svega gledaju ovu vrstu stabilnosti o kojoj smo danas pričali i to je nešto što je sasvim prirodno. Dok država ne uspostavi ovakav sistem, naravno da tamo gde je sistem neuređen privlačimo neke druge vrste investitora koji žele da posluju, pre svega na ivici zakona ili polukriminalna i ta iskustva je naša zemlja imala u skorijoj prošlosti. Zbog toga SPO – Demohrišćanska stranka Srbije zaista kao kod Zakona o osiguranju, vi ste skoro bili gospođo Tabaković u Narodnoj skupštini Republike Srbije, žele zaista da iskažu jedno veliko zadovoljstvo što je NBS sa Ministarstvom finansija, ovim problemima prišla na jedan zaista i stručan i životni način. Mislim da će pored toga što će korist od ovoga imati i bankarski sistem, i NBS, i Ministarstvo finansija i što će biti znatne uštede javnih sredstava, mislim da će najveću korist od ovoga imati investitori i svi naši građani. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić.
Gospođo guverner, uvaženi predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici. Ja ću vam objasniti zašto će Poslanička grupa JS podržati ovaj set od šest zakona i mogu da kažem, možda jedini koji se nije uklopio u današnju temu, ali svakako vrlo bitan da se donese i zakon o javnim nabavkama, tako da ću prvo početi od njega da bih ostalo vreme posvetio setu zakona. U ovom zakonu možemo da vidimo da je došlo do tih brojčanih iznosa u smislu pondera koji silaze sada, smanjuju se sa 10 na 5% i procenata koji sa 15 silaze na pet. Ja kažem zašto Poslanička grupa JS podržava ovaj zakon. Zato što je gospodin Dragan Marković predsednik Poslaničke grupe JS, više puta izneo šta su mane zakona o javnim nabavkama. Ovo što danas, ovu izmenu koju danas imamo, ne vidim kao veliku manu iz prostog razloga jer našim proizvođačima i dobavljačima koji se nadmeću u tenderima sa kolegama iz iste branše iz inostranstva, nikada nije bila problem cena, nego mogućnost da uopšte stanu u red i da budu u mogućnosti da učestvuju u javnim nabavkama. Tako da i ovaj momenat je nešto što mislim da utiče svakako na 1.5 milijardi uštede, koliko ste planirali da ćemo izmenom ovog zakona da ostvarimo i da uštedimo, a obzirom da smo duboko već zašli u reforme, ovo nije ni malo beznačajna cifra i pre svega zato podržavamo ovaj zakon. Ostali zakoni, ili set zakona, ne bih se složio sa kolegama da nisu trebali da idu svi zajedno, prosto oni moraju da se donose zajedno zato što su uzajamno povezani i naslanjaju se jedan na drugi. Kao prvi po nekom našem dnevnom redu je bio i zakon o dopuni Zakona o ministarstvima, kao kruna svih ovih zakona. To je zakon koji se, pre svega, usaglašava sa Zakonom o Agenciji za osiguranje depozita, a onda se sve ostalo lančano i dešava. Ovom dopunom propisani su novi poslovi državne uprave koje obavlja Ministarstvo finansija. Pored ostalog, učestvovanje u upravljanju bankama, društvima za osiguranje i drugim finansijskim institucijama čiji je akcionar Republika Srbija, kao i organizovanje i sprovođenje postupaka prodaja akcija istim. Ono što je bitno da u jednom vremenu, ajde da kažem svetske ekonomske krize za koju niko sa sigurnošću ne može da kaže da li još traje ili je prošla, svakako je najveći udar iza nas. Mnoge banke su posrnule u tom trenutku, a upravo zakoni o kojima danas raspravljamo i mehanizmi kojima su oni raspolagali bili su dovoljno uspešni da mogu da sačuvaju poverenje građana u finansijski sistem Srbije. Ja koristim priliku samo da postavim možda jedno pitanje ministarki, u stvari, izvinjavam se, guverneru- da li je MMF nama izašao u susret kroz pomoć sa 200 miliona dolara, ili je to bio kredit da bi mogli da zaključimo „stend baj“ aranžman, tj. da uopšte dobijemo jedan rok u kome smo trebali da donesemo sve ove zakone. Da li je to bio kredit ili je to bila njihova pomoć našem monetarnom sistemu? Sledeći zakon je zakon o osiguranju depozita, i ovim zakonom uređuje se obavezno osiguranje depozita fizičkih lica, preduzetnika, mikromalih srednjihlica kod banaka radi zaštite depozita istih tih lica. Preuzeti rok ili obaveza za usvajanje ovog zakona od Evropske banke za obnovu i razvoj i Međunarodne banke za obnovu i razvoj upravo zbog ovog momenta koji sam malopre postavio kao pitanje je kraj 2014. godine, a sada i novi rok, a to je kraj januara 2015. godine, i dokaz da ovo trebamo da uradimo, pre svega, ne u kratkom roku, ne bih se sa tim složio. U ovom roku u kom i donosimo, jeste, opet ponavljam, taj momenat da smo ušli u reforme i da su pred nama obaveze i rokovi koje moramo da poštujemo da bi i na tom putu reformi istrajali. Ono što je najbitnije za građane Srbije, to je momenat da, kada su u pitanju osiguranja depozita fizičkih lica do 50.000 eura, ništa se naravno nije promenilo. Ja još jedan put mogu da pohvalim i Narodnu banku i Ministarstvo finansija zato što su u teškim trenucima ekonomske krize uspeli da zaštite svoje građane i kako je to ministar finansija malo pre i rekao, da sačuvamo poverenje svih tih građana i da to malo štednje, možda je nekom puno, možda je nekom malo, u vremenu u kome živimo, 50.000 je ozbiljan iznos. Prosto, damo dodatnu sigurnost ljudima da i dalje imaju poverenje u Narodnu banku Srbije, da i dalje imaju poverenje u ovu državu, Ministarstvo finansija. Izglasavanjem ovog zakona, ponavljam, dobijamo efikasnosti, bolje osiguranje, poverenje istih tih deponenata kroz neke mehanizme koji do sada nisu bili dostupni. Što se tiče zakona o stečaju, likvidaciji banaka i društava za osiguranje, ovaj zakon je opet kao i ovi svi prethodni uslovljen, inicirana je njegova izmena upravo svetskom ekonomskom krizom, u kojoj su finansijske institucije i bankarski sektori mnogo većnijih i moćnijih sistema i zemalja, kao što je kolega Bauer malo pre i rekao, svimananeo određene poteškoće, ali svako se na svoj način borio sa tom krizom i ja još jedan put kažem, mogu da pohvalim način na koji se sa mnogo skromnijim sredstvima i Republika Srbija, tj. naša Narodna banaka Srbije izborila sa tim problemom. Ponavljam, ono što povezuje sve ove zakone, to je upravo taj momenat efikasnosti i stabilnosti i održivosti funkcionalnog sistema našeg bankarskog sistema. Jedan od bitnijih efekata za dovođenje investitora u Srbiju je naravno i upravo sistem o kome pričamo, sistem finansija. On mora da uliva sigurnost svakom investitoru koji dolazi u Srbiju i zato trebamo da budemo svesni i momenta zašto se ovo radi, kojom brzinom se radi, i kakvu sigurnost svim tim investitorima ovaj zakon donosi. Ja kao i uvek ponavljam da nije premijer jedini koji trba da se bavi dovođenjem investitora, da to ne trebaju da rade ni samo ministri, da to trebaju da rade svi oni koji se nalaze na funkcijama izvršne vlasti, mislim i na gradonačelnike, i na predsednike opština. Jedan od primera kako to treba dobro da se radi, upravo je gradonačelnik Jagodine, predsednik naše poslaničke grupe, gospodin Dragan Marković Palma. Ovih dana smo imali, dozvolićete mi da samo malo skrenem sa teme, gospodine predsedavajući, najnovija istraživanja koja su pokazivala i pokazala popularnost ljudi koji se bave politikom u Srbiji. Na prvom mestu po popularnosti je gospodin Aleksandar Vučić, iza njega nadrugom mestu je gospodin Dragan Marković Palma. To je još jednom dokaz da se rezultati u ovoj zemlji prepoznaju i da svakako trebamo da podržimo i ovo što vi danas radite, jer to niko ne radi zbog neke svoje lične promocije, kao što imamo priliku da vidimo da neke određene kolege u sali rade. Ovo se radi za dobrobit svih građana Srbije i pre svega, ovim dokazujete da ste ozbiljni i odgovorni u poslovima koje vi sprovodite. Zakon o agenciji osiguranja depozita je svakako zakon koji u ovom setu nije uopšte manje bitan od svih prethodnih zakona, a zašto, vraćam se na činjenično stanje i situaciju kroz koju smo prošli, a to je da zbog delom ekonomske krize, a delom i zbog nekog neodgovornog vođenja poslovne politike određenih banaka, imali smo situaciju da su neke banke ostale bez licence i da su im oduzete dozvole za rad. Takve banke su bile Poljoprivredna banka, Agrobanka, Nova Agrobanka, Razvojna banka Vojvodine, Privredna banka Beograd i Univerzal banka. Upravo da nije bilo jednog ovakvog sistema koji je uspeo da sačuva deponente i da obezbedi sigurnost njihovih depozita u ovim istim bankama, nastao bi jedan, slobodno mogu da kažem, tehtonski poremećaj u finansijskom smislu na tržištu. Država je, ponavljam, stala iza svojih deponenata, uspele su i agencija i sve institucije koje su imale direktnu vezu sa očuvanjem tog sistema da svoj posao odrade na najbolji mogući način. Zajedno sa ovim zakonima, mi danas imamo izmenu Zakona o NBS, i izmenu i dopunu Zakona o bankama. Opet dolazimo na to da je ovo uzročno posledično sve vezano. Ovim se daje jedno veće ovlašćenje NBS što je sasvim normalno da, pre svega može pojedinačno da se bavi slučajem svake banke da od situacije može da reaguje, da prosto ne postoji jedan sistemski način po kome reaguje, nego u odnosu na to s kakvim problemima se sreću banke pojedinačno. Izglasavanjem tog zakona NBS će pre svega kao telo nadležno za restrukturiranje raspolagati takvim instrumentima koji omogućavaju taj individualan pristup. Još jednom ponavljam, Poslanička grupa JS će u Danu za glasanje podržati set ovih zakona o kojima sam pričao. Hvala na pažnji.
Reč ima ministar Vujović. Izvolite.
Samo jedno kratko pojašnjenje. Ja sam pomenuo kredit Svetske banke, odnosno od Međunarodne banke za obnovu i razvoj koji je već iskorišćen. Znači, on je u evro protivvrednosti bio 145,3 miliona evra. To je bilo za popunjavanje Fonda za osiguranje depozita, od toga je 110 miliona već povučeno. Nije bio uslov za korišćenje kredita donošenje ovih zakona ali se i Svetska banka i evropska banka za obnovu i razvoj koja je dala dopunskih 200 miliona ali kao rezervna sredstva koja se neće povlačiti ako to ne bude potrebno. Prema tome, nadamo se toplo da to nikada neće biti potrebno. One stoje tu u rezervi i jedan i drugi kredit su tražili da se bolje uredi sistem kojim će biti stabilniji, ceo finansijski sistem biti stabilniji i da se verovatnoća povlačenja, odnosno korišćenja Fonda za osiguranje depozita smanji na normalne komercijalne rizike, a ne na ove vanredne rizike koje smo imali u prethodnim godinama. Već ste pomenuli banke koje su posegle za tim sredstvima. Prema tome, fond je popunjen ovim sredstvima. Dopunska sredstva koja stoje na raspolaganju ovih razlika od 110 do 145 miliona evra i celih 200 miliona evra Evropske banke za obnovu i razvoj su na raspolaganju za ne daj Bože, što naš narod kaže, a, kažem, mi smo se obavezali u sklopu tih pregovora da ćemo unaprediti sistem. To je kod IBRD uslov efektivnosti zajma, a kod Svetske banke to je bilo dogovoreno da će biti sastavni deo unapređenja institucionalnog okvira. Pored toga smo se u sklopu šireg dogovora kao program Vlade, deo programa Vlade mi obavezali da ćemo do kraja januara, sami smo to rekli, usvojiti ovaj set zakona na kojima se radi od polovine prošle godine, da bismo mi stvorili bolje uslove za funkcionisanje, stavili rizike pod kontrolu, imali bolje preduslove da rešavamo druge probleme koji uključuju ove kredite koji se ne finansiraju i sve ostalo. To nam je jedna od strukturnih mera koje smo sebi postavili kao cilj, a Fond je podržao i sada će to biti odraženo u pismu, to se zove Memorandum ekonomske i finansijske politike koji će biti potpisan, čini mi se, negde sredinom sledeće nedelje. Znači, u roku, da bude predat sa setom dokumenata za Savet direktora međunarodnog valutnog fonda, Međunarodnog monetarnog fonda. Hvala.
Reč ima guvernerka Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ne samo zato što ste smatrali da ja treba da vam odgovorim, već bih i inače dodala da nikakvo uslovljavanje Međunarodnog monetarnog fonda, ni novcem, ni pomoći, ni bilo čime nije predstavljalo uslov za razgovor o ovim zakonima koje je život nametnuo kao nepohodnu potrebu da izmenimo regulativu zbog uočavanja preplitanja, praznina i ne efikasne, u stvari, zaštite akcionara, poverilaca, depozitara i građana u slučaju preuzimanja prekomernog rizika od strane banaka i nemogućnosti regulatora, što je Narodna banka da se u tome uključi. Ono što je dragocena pomoć i novina u Republici Srbiji danas jeste, da je pomoć Međunarodnog monetarnog fonda predstavljena tehničkom i ekspertskom pomoći u sačinjavanju ovih zakona, a po prvi put u delu ovih poslova bez ikakvih posrednika, zvučnih, bučnih, agencija, advokatskih kancelarija, itd, već u punom doprinosu ljudi koji sede ovde iz Ministarstva finansija i Narodne banke i onih koji ne sede ovde, ljudi koji primaju platu u Agenciji, Narodnoj banci i Ministarstvu finansija, pravnici su mladi, kreativni i oni sa više iskustva, bez ikakvih dopunskih troškova. Posrednicima koji se u mnogo slučajeva po principu ostavljanja jedne dobro ne izmalterisane i uglavljene cigle u građevinu sutra, kada više nisu u dobroj komunikaciji sa ljudima po državnim organima i javnim institucijama, pojavljuju kao branioci onog drugog interesa, one druge strane koja izvlačenjem te jedne cigle od tih takvih vrsnih eksperata u stvari prave državi krupne i ozbiljne probleme i štete. Znači, imate pred sobom zakonsku regulativu koje su radili ljudi koji mogu da vam odgovore na svaki stav i član zakona o razlozima i efektima. I ono što je najvažnije, a meni najdragocenije, to je što svima vama mnogo znači da su ovi zakoni doneti u saradnji, neposrednoj saradnji državnih institucija, Narodne banke, ministarstva, agencije i svih za to nadležnih i pozvanih, što garantuje ne samo minimalne troškove i najveću odgovornost, nego i najbolju i najmaksimalniju efektivnost u primeni ovih zakonskih projekata u kojima, da kažem samo kolegi koji je pomenuo diskreciju, da Narodna banka ima diskreciono pravo, ali i vrlo precizno propisanu proceduru primene određenih instrumenata i mera za restrukturiranje banaka koje mogu i zapadnu u probleme. Znači, diskreciono pravo se nikako ne može identifikovati ili izjednačiti kao arbitrernost ili bilo kakva proizvoljnost u preduzimanju određenih mera. To je pristup sa kojim mi na ovim zakonima započinjemo i koji će sigurno biti nastavljen i u radu drugih organa unutar države Srbije. Hvala poslanicima što to ističu kao jedan od najvažnijih rezultata ovih zakona koji su danas pred nama, a to je da smo svi na istom poslu tako da se zahvaljujem na mogućnosti da ovo istaknem kao jedan bitan rezultat.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovana guvernerko, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama sedam zakona, gotovo da bi se moglo reći da oni koji su pravili unutrašnje uređenje Narodne skupštine, nisu predvideli ovakve mogućnosti pa mi na našim klupama nemamo mesta dovoljno da stavimo sve te zakone. Naravno, kolega Đurišić je rekao da su zakoni iz različitih oblasti. Malo pre je i ministar Vujović rekao da Zakon o javnim nabavkama nema gotovo nikakve veze sa ovim ostalim zakonima i nije jasno zbog čega ste spojili ove zakone. Zbog čega, guvernerko, zbog čega ministre opet po hitnom postupku? Zbog čega opet pred narodne poslanike dostavljate ovu hrpu zakona, propisa po hitnom postupku kako ne bi mogli ni na adekvatan način da ih pročitamo i da na adekvatan način pomognemo da ih popravim, ako se oni uopšte mogu popraviti? Čemu hitnost kada svi ovi zakoni stupaju na snagu 1. aprila, osim dva, koji stupaju na snagu 1. jula. Da li slučajno ili ne, ovaj 1. april ste izabrali za stupanje na snagu vaših zakona, čija realizacija odgovara tom zakonu, makar kakav je do sada bio slučaj. Dobro je što će ovi zakoni biti po prvi put posle ne znam kog vremena objavljeni, odnosno stupiti na snagu osmog dana po objavljivanju u „Službenom glasniku“ Republike Srbije. Nadam se da neće biti nikakvih problema oko štampanja tog „Službenog glasnika“ i da će to funkcionisati kako treba. Zašto su ovi zakoni loši za građane Srbije? To je ključna stvar. Pored činjenice da su došli po hitnom postupku, dužnost mi je da kažem zbog čega su ovi zakoni loši po građane Srbije, kakvi su bili u ostalom svi do sada, što se vidi i po standardu građana Srbije. Oni će omogućiti da budu produbljeni problemi i kriza u našoj državi. Daću primer za prvi od njih ili jedan od njih, baš pomenuti Zakon o javnim nabavkama. Očekivali smo kada smo dobili Zakon o javnim nabavkama da će u njemu biti ključne stvari koje će rešiti probleme koji se pojavljuju u javnim nabavkama. Koji su to problemi? To je zastoj u javnim nabavkama, pa ne moguće je nabaviti aparate bitne teško obolelim licima u zdravstvenim ustanovama. Nemoguće je nabaviti na vreme lekove. Nemoguće je bilo koji infrastrukturni projekat, malo ih je, ali gotovo da nijedan ne počne pre oktobra meseca. Evo, ja sam svedok, u Novom Sadu i svi koji žive u Novom Sadu mogu da vide na čega liči grad sada trenutno. Juče sam prošao pored Socijalnog. Vi, gospođo guvernerka, znate gde je Socijalno, tamo su ulice raskopane, neobeležene. Počeli su radovi u oktobru ili novembru, nezavršeni, baš zbog toga što Zakon o javnim nabavkama ne funkcioniše. Ne funkcioniše zato što postoji usko grlo u Komisiji za javne nabavke, zato što veliki broj primedbi koje stižu ne mogu da budu obrađene i ništa od onih ušteda od milijardu evra po javnim nabavkama. Gde su te pare? Zbog čega ste smanjili plate zaposlenima, penzionerima penzije, kada su ostvarene te uštede? Ne, vi sada kažete da će se ovim zakonom uštedeti milijardu i po dinara. Dakle, sa milijardu i po evra ste došli na milijardu i po dinara. Evo slikovito ću vam reći zbog čega je ovaj zakon štetan po građane i zbog čega ga je trebalo menjati u drugom smislu. Dakle, nije samo loše ono što piše u njemu i što će biti oštećene domaće kompanije bez razloga, jer nije bilo nužno da se taj zakon izmeni i još nekih pet-šest meseci imamo mogućnost da se poštuje sadašnji zakon. Recimo, u Kruševcu teški bolesnici koji imaju probleme sa zgrušavanjem krvi moraju da kupuju lekove, recimo „Sinkum 4“ u privatnim apotekama zato što ne funkcioniše sistem javnih nabavki. U Nišu nema lekova, deficitarni su lekovi, a i sanitetski materijal u Kliničkom centru, zato što ne funkcioniše Zakon o javnim nabavkama. U Novom Sadu pacijenti ne mogu da dobiju „PCR testove“ koji su bitni za utvrđivanje hepatitisa C zato što ne funkcionišu javne nabavke, itd. Ne rade aparati za zračenje. Imamo sada problem, evo sada čitamo, da su se žalili i bibliotekari ne mogu da nabave knjige zato što javne nabavke onemogućavaju nabavku, pa tako ako je neka knjiga bitna da se nabavi, ona može da se nabavi u nekim objedinjenim javnim nabavkama kada više nije interesantna. Međutim, pored ovog Zakona o javnim nabavkama vrlo je interesantno i kada smo dobili Zakon o ministarstvima, mi smo se iskreno obradovali. Pomislili smo da će u tom zakonu u ministarstvima doći do značajnih promena i da će to na neki način otkočiti rad ove Vlade koja je ovakva kakva jeste. Njena ocena je jedinica ili ako ima neka niža ocena od jedinice, nula. U stvari, iskreno da kažemo, nismo očekivali da ćete vi umesto Zakona o ministarstvima, da će predsednik Vlade predložiti promenu ministara, promenu nesposobnih ministarstava, jer nema ministarstva u kome ima bilo kakvog napretka. Iskreno da kažem, ja lično smatram da čak je u pitanju i sastav tima. Obično kada stvar ne funkcioniše, a ne funkcioniše već tri godine, onda se menja selektor, a selektor se zna ko je. To je Aleksandar Vučić. Bilo bi normalnije da je umesto ovog Zakona o ministarstvima došlo pitanje promene ministara ili promena selektora. Naravno, gospođo Tabaković, ne bi ni vi u toj selekciji ostali na toj funkciji, jer smatramo da je stanje u oblasti koju vi uređujete i kojom se vi bavite katastrofalno. Sada prelazim na ove ostale zakone. Mi smo danas ovde očekivali da ćemo pričati o tome koje ste mere preduzeli da ih dostavite pred narodne poslanike kako bi se rešilo pitanje naglog skoka švajcarskog franka, kako bi 20.000 porodica koje su se zadužila u švajcarskim francima, najčešće da bi rešili stambene potrebe, dobili mogućnost, kao u drugim zemljama, da ih ne pogodi taj cunami iz Švajcarske, kako bi mogli da reše to pitanje i kako bi mogli da nastave normalan život, jer se ne radi samo o finansijskoj krizi tih porodica, tu se radi o teškim stanjima u tim porodicama, jer imali smo primer neki dan jednog građanina koji nam se javio. Reko je da mu je za 100 evra porasla rata za njegov kredit i da jednu celu svoju platu i pola plate od bračnog druga daje za otplatu kredita koji je, iako ga isplaćuje svakog meseca, sve veći. Očekivali smo da ćete dati rešenje, gospođo Tabaković, i za sve one koji imaju kredite u evrima. U suštini, očekivali smo da ćete nam danas doći i predstaviti mere za stabilizaciju dinara. Šta se dešava sa dinarom? Kako ga vi pohvalite, evro odleti u nebo. Mi smo očekivali u tom smislu da ćete vi predstaviti mere koje bi zaštitile građane, a ne mere koje se tiču izdavanja kovanog novca. Predstavili ste to danas i u svom dosta podugačkom ekspozeu i to da ste uredili pitanje izdavanja kovanog novca. Sada Narodna banka ne samo što štampa, odnosno kuje novac, Narodna banka izdaje novac i ona odlučuje o tome koji novac će izdati, koji će se likovi na tom kovanom novcu naći zajedno sa Vladom Republike Srbije. Poštovana gospođo Tabaković, bilo bi vrlo interesantno da nam date odgovor na pitanje zbog čega niste, po Zakonu o Narodnoj banci, predvideli bolju zaštitu klijenata banaka? Ona sada gotovo i da ne postoji. Zbog čega niste predvideli, umesto tog kovanja novca sa likovima znanim i neznanim, zaštitnu ulogu NBS po pitanju građana koji budu bili pogođeni nepredvidivim merama koje se dese na međunarodnom finansijskom tržištu? Vi ste imali mogućnost i prema starom Zakonu da nešto uradite, pa je bilo rečeno da Narodna banka obavlja poslove zaštite prava i interese korisnika usluga koje pružaju banke, davaoci finansijskog lizinga, društva za osiguranje i društva za upravljanje dobrovoljnim finansijskim fondovima u skladu sa zakonom. Istatakva odredba u članu 4. stavu 11. postoji sada. Mi smo dali predlog da se dopuni taj Predlog zakona sa jednom odredbom u kojoj bi bilo predviđeno da Narodna banka ima ovlašćenje da reaguje u ovako kriznim situacijama, jer nisu građani Srbije štediše krive za to, kao što nisu krivi ni za poplave, zato što je došlo do poremećaja na finansijskom tržištu. Radi se o višoj sili. Gospođo Tabaković, imamo mi za vas brojna pitanja. Narodna banka je 2014. godine poslovala sa gubitkom. Kako to? Otkud gubitak NBS? Imamo da vam postavimo jedno vrlo važno pitanje – koliko je, recimo, vaša plata i da li je tačno da primate 586.000 dinara kao platu za guvernera Narodne banke Republike Srbije i da li je tačno da ste ovih dana raspisali javni tender za nabavku držača za noge za vaše zaposlene, dok građani jedva preživljavaju, između ostalog i zbog činjenice da kurs dinara, odnosno kurs evra leti u nebo? Nije u pitanju samo nabavka tih držača. Imali ste vi tendere i za sportske terene, teniske terene, za golf, za kuglanje. Raspisivali ste tendere koji su se ticali i nekih drugih stvari, usluga lečenja, ginekologa itd. Gospođo Tabaković, mi nemamo ništa protiv da zaposleni u Narodnoj banci imaju zdravstvenu zaštitu, ali tu zdravstvenu zaštitu, gospođo Tabaković, ne treba da plaćaju građani Srbije, jer, gospođo Tabaković, vaši zaposleni imaju duplo veću platu od prosečne zarade u Republici Srbiji, ako ne duplo veću zaradu i u odnosu na javni sektor. Zašto bi, gospođo Tabaković, vaši radnici imali plaćene usluge teniskih terena, iako imate vaše sportske terene, zašto bi vaši radnici imali pravo na besplatno lečenje, besplatne preglede, dok ostali građani Srbije nemaju mogućnost ni da nabave lek… Džaba se obraćate predsednici ne može vas predsednica Skupštine zaštititi jednostavno se ovde radi o istini na koju morate dati odgovor. Dakle, umesto da ste predložili mere kojim bi povećali kontrolnu funkciju NBS i zaštitili građane od monopola banaka, vi ste predvideli neke mere koje u suštini utvrđuju taj monopol, ali u suštini vi ste prema ovim zakonima Narodnu banku stavili u ulogu i onog koji donosi propise, sprovodi propise i kontroliše sama sebe i kontroliše ostale. Ne samo to, postoji nekoliko zakona koji se tiču, recimo, Zakona o osiguranju depozita, rekli ste, oduzeli ste praktično ovlašćenja koja se odnose na tu agenciju, Agenciju za osiguranje depozita, da ćete na taj način omogućiti jednostavnije poslove. Kaže se – pojednostavljuju se poslovi Agencije za osiguranje depozita. Pojednostavljuju se tako što ste im oduzeli ovlašćenja i ta ste ovlašćenja dali gospodinu Vujoviću njegovom Ministarstvu finansija, da li je tako? I sad će Ministarstvo finansija od svih svojih muka i problema. (Dušan Vujović, s mesta: Neću da slušam ovo.) Molim vas, gospodine Vujoviću, da ne dobacujete.
Ministre, molim vas, nemate prava da dobacujete poslaniku. (Dušan Vujović, s mesta: Neću da slušam ovo. Izbacite me iz sale.) Zašto bih vas izbacila iz sale. Ministre, možete da se javite za reč. Dužna sam da vam kažem da ne možete… (Dušan Vujović, s mesta: Neću da slušam ove gluposti. Ljudi u prenosu slušaju ove gluposti.) Molim vas, ministre. Nemate pravo da dobacujete. Molim ministra Vujovića da uzme pauza za sebe. Nema prava da dobacuje poslaniku. Određujem pauzu od minut da izađe ministar Vujović napolje. Izvolite ministre. (Aleksandar Martinović, s mesta: Nema prava da se lično obraća bilo kome.) Molim vas, poslaniče Martinoviću, nema prava zaista ministar da se direktno… (Aleksandar Martinović, s mesta: Nema prava da se lično obraća bilo kome.) Molim vas, poslaniče Martinoviću, zaista za primenu Poslovnika, bez obzira ko je u pitanju. Ne može ministar da viče. Mir u sali. Ne može da viče na poslanika u toku trajanja diskusije i da kaže da ne može to da sluša. Ministar ima pravo, kao i guvernerka koja se javila za reč, da odgovori. To piše u Poslovniku. (Narodni poslanici dobacuju s mesta.) Molim vas, nemojte mi dobacivati i ministar je zamolio da izađe napolje i to smo učinili. Nije ništa sporno. Ministar ne pravi problem, nemojte ni vi. Izvolite, nastavite, vratiću vam ovaj minut. (Janko Veselinović, s mesta: Mislim da je bilo malo duže.) Nije, samo vam se čini. Nastavite vašu diskusiju, jer guvernerka želi da vam odgovori. Izvolite.
Hvala, predsednice Narodne skupštine. Moram priznati da je ovo prvi put da ste postupili po Poslovniku, ali moram priznati da sam vrlo iznenađen nervozom gospodina ministra. Dakle, u slučaju stečaja banke, ono što sam hteo da kažem, a što me je ministar prekinuo na tren, kada je u pitanju Predlog zakona o osiguranju depozita, ovim zakonom Narodna banka odlučuje koja će to banka preuzeti depozite te banke koja ide u stečaj. Pitamo guvernerku zbog čega je to tako, zbog čega se ne raspiše javni tender za te poslove u kojima bi se jasno definisalo šta se traži od banke koja bi trebala da preuzme te depozite, kako bi mogla da obavi tu svoju funkciju? Siguran sam da u zemlji Srbiji postoji više banaka koje bi te poslove mogle da obavljaju, a ne samo jedna banka, kako se to do sada dešavalo, a koja je nastala pod imenom Štedionica i koja dobija sve depozite da reguliše obaveze po njima. Sa druge strane, gospođo Tabaković, nije nam jasno zbog čega ste obavezali banke da direktno primenjuju jedinstvene međunarodne računovodstvene standarde. Dakle, u ne izmenjenom obliku, u engleskoj verziji. Imamo jasnu primedbu na to. To je slično kao što se dešavalo, svojevremeno, u Bugarskoj kada su zakoni direktno primenjivani bez prevoda. Bilo bi normalno da se ti zakoni, odnosno da se ta uputstva prevedu, da se objave u „Službenom glasniku“ na srpskom jeziku uz određene komentare i uputstva koja bi prilagodila ta uputstva, odnosno bolje objasnila način njihove primene. Kada ste branili neke stavove u ovom zakonu, rekli ste da je to praksa i u nekim drugim zemljama, značajna praksa u nekim drugim zemljama. Tada ste naveli pet zemalja Evrope, iako u Evropi postoji mnogo, mnogo više zemalja. Dakle, to nije značajna praksa koja bi vas navodila da vi te standarde, kao eksperiment, ne mislim samo na ove standarde, primenjujete u Srbiji. Poštovana guvernerko, naravno, razumem, vi ste zamrzli članstvo u SNS, ali i dalje ste potpredsednik u SNS…
Vreme vam je isteklo. Zahvaljujem. (Vladimir Đukanović, s mesta: Poslovnik.) Prednost ima prvo predlagač, pa ćete dobiti reč, jer želi da odgovori na sve što je izneo poslanik Veselinović. Izvolite.
Imam dugo poslaničko iskustvo i mnogo strpljenja i razumevanja za vaš širok otkos primedbi, koje ste ovde izneli, ali sam uključila taster za mikrofon u trenutku kada ste izneli jednu izuzetno opasnu tvrdnju. Izneli ste, namerno se čineći neveštim, da je Narodna banka ovde došla sa jednim zakonskim rešenjem po kojem želi da izdaje novac. Molim prisutne poslanike, molim srpsku javnost, molim devojke koje vode stenografske beleške da ubeleže i da se čuje da je reč o izdavanju numizmatičkog novca i prigodnog kovanog novca, kao i da se to, ni u kom slučaju, ne može izjednačiti sa terminologijom koju ste vi, vrlo svesno, jer niste neuki, vi ste pravnik, upotrebili ovde i rekli da je Narodna banka došla da izdaje novac, da zatraži odobrenje od poslanika da izdaje novac… (Janko Veselinović, s mesta: Kuju.) … kuju se i metalni novci koji služe kao određena poenska struktura u regularnom prometu. Nije reč o tom novcu. Reč je o prigodnom novcu i numizmatici. Ako smo izašli s predlogom, kojim ograničavamo sebi pravo, da ne samo da poštujemo zabranu monetarnog finansiranja bilo kog nivoa vlasti u Srbiji, nego i to pravo ograničavamo na ne davanje garancija bilo kom nivou javne vlasti. Izvinite, vi ste predstavnik građana Srbije koje uznemiravate na ovaj način, dovodeći ih u sumnju da će NBS štampati novac, izdavati, kovati, a NBS postiže istorijski rezultat u najnižoj inflaciji do sada zbog koje je donedavno bila prvak u okruženju i zbog čega danas pričamo o stambenim kreditima u stranoj apoenskoj strukturi, odnosno indeksirani u francima, evrima, a ne u dinarima. Razumem vaše protivljenje Zakonu o javnim nabavkama i to što sam guverner mi ne zabranjuje da stvarnost gledam sa oba oka. Ne može niko da mi zabrani da se sećam kako su u gradu iz koga vi i ja dolazimo nabavljana čak i ambulantna kola po partijama, jel to nedostaje? Što više nije moguće … Da, dobro ste me razumeli, nabavljana su ambulanta vozila po partijama, šasija, točkovi itd. Ne pričam novinski tekst, pričam o dokumentaciji koju sam u ovom parlamentu iznosila i predala nadležnom ministru, tada predsedniku Vlade. Da li je u redu da vi danas na priči o NBS i na jednom odgovornom rešavanju problema građana pominjete „Sinkum 4“ meni? Meni koja je kupovala „Sinkum 4“ takođe privatno 2006. i 2007. godine zato što od karcinoma bolestan čovek nema pravo, po tadašnjem pravilniku da dobije na lekarski recept „Heparin“ koji treba da prima svakog dana, već to može samo onaj koji je operisan i kome je ugrađen stent. Koliko je od onda do danas unapređena lista lekova, kolika je lista lekova koja se prepisuje na recept, koliko su lekovi pojeftinili? Koliko je više onih koji mogu da pristupe zdravstvenoj zaštiti gde nije sve idealno kao nikada i nigde, trudimo se da bude bolje. Nije korektno. Znate da ne pričam o empatiji i saosećanju prema drugima reda, radi ili iz političkih razloga, pričam o tome kao čovek koji je to preživljavao, koji je sada jedan od mnogih koji ima takvog bolesnika, pa snosi takve troškove. Nije u redu da u isto vreme pominjete i raskopane ulice i nabavku lekova, da bi rekli kako ništa ne valja. Znate, imate pravo na ocenu svakog od nas, ali nemate pravo da prenebregavate činjenice, da iskrivljujete podatke i da time uznemiravate javnost. Jer, ako nekome kažete da je ušao u nabavku držača za stopala čitajući tabloidnu štampu, pitam vas jel vi to od mene zahteva da ne poštujem Zakon o bezbednosti i zdravlju po čijem pravilniku proizilazi obaveza da onome koji radi za računarom obezbedite držač za noge? Izvinite građevinski radnik koristi šlem, a to što vi ne poznajete Zakon o bezbednosti i zdravlju i obavezi poslodavca koji ako ovo ne obezbedi treba da plaća, da dobije prekršajnu prijavu. Vas neznanje ne sme da izvinjava. To što je po aktu o proceni rizika koji takođe proizilazi iz pravilnika iz istog zakona, poslodavac dužan da obezbedi i ginekološki pregled i oftamološki pregled za onog koji broji novac ili vozi, to je zaista ispod nivoa koji sam očekivala od vas. Znate, kažu u ratu i u ljubi su sva sredstva dozvoljena. Ovo nije ni ljubav ni rat, ovo je život građana Srbije u kojem NBS ima odgovornost da brine, ne o jednom malom deliću finansijskog sektora, da vrlo važnom, 20.875 partija je tu i NBS brine o njima. Ali, ne brine u javnosti i u novinama i ne pravi od toga buku, nego sa nadležnima i odgovornima razgovara o tome. Tako da ne naruši pravnu sigurnost, tako da ne dozvoli da banke odavde odu, tako što prepisuje rešenja od drugih i iznad svega tako što želi da sačuva ovu državu time što će u njoj biti moguće da se otvaraju nova radna mesta dolaskom investitora koji bez banaka ne mogu da rade, jer su u tim bankama i depoziti privrede, ali i štednja građana. Koje vi to građane huškate jedne na druge, one koji imaju kredite u švajcarcima na ove koji imaju kredite u evrima ili na one koji nemaju nikakav kredit, na primer na one na jugu Srbije koji nisu ni bili u prilici da se usude na takav rizik živeći tri generacije u jednom stanu i za nadnicu, ne bivajući kreditno sposobni da uopšte podignu kredit. Da li i oni preko budžeta treba da snose trošak npr. jedne grupe klijenata kojima tako naglo poraste kamata, kao što vi kažete, verujem da ima i takvih slučajeva. Svaki slučaj je slučaj za sebe. Završiću moje izlaganje rečima, svako ko želi da neki problem reši ne rešava ga konfrontacijom, sukobom ipodizanjem zida naspram one druge strane sa kojom treba da reši problem, NBS se tako odgovorno i ponaša. Za sve učesnike u poslu problema švajcarskog franka, osiguranja depozita, rešavanja pitanja problematičnih banaka otvoreno razgovaramo, svaki interes uvažavamo i tu su brojke neminovne. U ovaj parlament sam došla danas sa istom željom i sa istim namerama. Poznajete me takvu, kao osobu koja otvorenog uma i srca spremna na razgovor, uvek hoće rado da posluša argumentovanu primedbu, ali izaći sa tvrdnjom da je NBS došla ovde, da traži dozvolu da izdaje novac je zaista nešto na šta ne može da se ćuti. O svim konkretnim pitanjima koja se tiču zakona, načinu izbora banke i svega ostalog vrlo argumentovane odgovore ćete dobiti u daljoj raspravi, ali prosto neću u ovom trenutku da odgovaram na ta pitanja, jer ćemo imati još vremena. Neću dozvoliti da ovakve namerne insinuacije stvaraju zabunu u javnosti ili strah kod građana. Koliko je NBS uspela da za dve i po godine održi stabilnost, u kakvim uslovima, sa kakvim nasleđem i kakvom privredom i kakve su se sve nestabilnosti dešavale u najbližem okruženju, koliko su slabile valute mnogo jačih ekonomija, ja to vama neću ponavljati, jer onaj ko ne želi da čuje njemu ne vredi ponavljati. Oni koji žele da u Srbiji dočekaju budućnost svesni da se dokazuje na delu tvrdnja, da se samo kamenje ne može promeniti, ono što ova Vlada radi i koordinacija monetarne politike koja će pomagati u podsticanju i stimulisanju banaka da ulažu u ovu državu, a ne kontrolom, nadzorom i nalogom, preventivno delujući, očekujući ne samo strpljenje nego i interakciju i pomoć svih onih koji su zainteresovani za napredak Srbije jeste jedini put kojim možemo da izađemo iz problema u kome smo se našli, a zaista smo ih mnogo zatekli. Meni moje lično, porodično ali i političko vaspitanje i taj „bekgraund“ sa kojim se ponosim stranke koja je na vlasti, kojoj pripadam, zbog zakonskih određenja sam zamrzla svoju funkciju, mi ne dozvoljava da te probleme elaboriram onako otvoreno, kako bi možda zasluživala opasnost vaše primedbe. Ja pokazujem strpljenje, jer mi je iznad želje da pokažem koliko vi niste dobronamerno reagovali za interes Srbije, interes građana za koje je mnogo važnije da u ovoj sali vide sve one koji žele da pomognu i NBS i Ministarstvo finansija i Agenciji gde vi pokušavate da unesete nemir i razdor ko je kome uzeo nadležnosti pa podcenjujete našu zrelost i našu posvećenost rešavanju problema Srbije. Ja vas molim da u budućoj diskusiji, zaista možete da govorite šta god hoćete, ali nemojte da iznosite, kvalifikacije možete i na moj lični izgled, ponašanje ili bilo šta, ali nemojte da iznosite neistinite činjenice poput ove o izdavanju novca koja nije ni omaška, ni slučajno… (Janko Veselinović dobacuje sa mesta.)
Poslaniče, nemojte da dobacujete.
Molim vas da kada govorite o rešenjima iz zakona pažljivo pročitate jer iako tvrdite da su stigli juče ti zakoni, oni jesu bili javno dostupni i niko vam nije branio da se sa njima upoznate od 18. decembra i od onog trenutka kada ih je Vlada stavila na sajt. Znači, nemojte pred građanima da govorite kao da je reč o papirima koji su sinoć za danas izašli na svetlo dana. Oni su bili na javnoj raspravi. Da li ste vi imali vremena, da li ste stigli zato što radite, zaista u to neću da ulazim. Ali, nemojte da potcenjujete ni deo stručne javnosti, zajedno sa kojom smo sve ovo radili. Nemojte da mi zamerite. Vi me poznajete koliko sam energična. Ovo nije ni ljutnja, ni bilo koja vrsta gneva. Vi znate da ja to nemam. Ali, zaista ne mogu da podnesem da neko ko ne ume dovoljno dobro da proceni jer mu ni pravničko, ni ekonomsko znanje nije svojstveno, ali mu je strah od sutrašnjice veliki, da ga vi uznemiravate izjavom, pogotovo one koji o hiperinflaciji znaju ih devedesetih, još uvek slušaju priče o onim mnogobrojnim nulama. A priča o izdavanju novca je priča o inflaciji. Moje je da radim na tome, a vaše je da naš rad ocenjujete i ja protiv toga nemam ništa. Ali, vas molim da govorimo jezikom činjenica. Zahvaljujem se.
Povreda Poslovnika, Vladimir Đukanović.
Uvažena predsedavajuća, baš ovo što je uvažena gospođa Tabaković ovde iznela je mene u govoru mog kolege povelo da citiram čl. 106. i 107. i pozivam se na njih. Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ja nisam čuo da je plata guvernera deo dnevnog reda, a pri tom da se ne prisetimo plate gospodina Šoškića u njegovo vreme, kolika je ona bila recimo kada se sada tako nešto prigovara, ili gospodina Jelašića. Bilo bi dobro da pogledamo. I ovo što je gospođa Tabaković iznela, trebalo je da reagujete kada je gospodin Veselinović ovde iznosio neverovatne neistine koje izuzetno vređaju kredibilitet ovog parlamenta i uzbuđuju javnost na neki način, uzbunjuju i stvaraju paniku u javnosti, jer, ako već pričamo o tim javnim nabavkama, bilo bi dobro da se prisetimo kako su naša preduzeća opustošena kroz nabavke direktnom pogodbom u njihovo vreme gde je to apsolutno bila jedna dominantna vrsta javne nabavke. Ne bi bilo loše da se podsetimo, pošto govorimo o kontroli, a inače sada se baš ovim zakonima i te kako kontrola finansijskih transakcija stavlja apsolutno u jednu normalnu ravan, u njihovo vreme novac se iznosio iz Srbije kako god ste hteli. Nikakvu kontrolu finansijskih transakcija nismo imali i to naravno govore relevantni podaci. Izneto je 55 milijardi evra iz ove države u njihovo vreme. Opustošili su nam državu, a sada su našli ovakve neistine da ovde iznose i da ovako vređaju i inteligenciju ljudi i svih nas ovde. Hvala vam.
Član 106. i član 107. govori se samo o tački dnevnog reda i nije dozvoljeno neposredno obraćanje poslanika poslaniku. (Marko Đurišić, s mesta: Poslovnik.) Nemojte vikati. Stvarno, držite se malo dnevnog reda. Što vičete? Niste se javili. Javili su se i drugi pre vas za povredu Poslovnika i nemojte da mobingujete čitav parlament vašom željom da se vama uvek da reč kada zatražite. Malo kulture dok neko pokušava da odgovori a da ga vi ne prekidate dobacivanjem kafanskim. Nema smisla. Dakle, sama guvernerka Narodne banke je tražila da ona lično odgovori na sve neistinite navode koje je poslanik izneo u svom obraćanju. Čak je želeo da isprovocira i rekao je – neće vas predsednica zaštiti, a to guvernerka nije ni tražila. Ona se štiti svojim znanjem i svojom profesijom i svojim umećem. Prema tome, ona mu je odgovorila na sve što je izneto. Da li tražite? (Ne) Zahvaljujem. Reč ima Vučeta Tošković, povreda Poslovnika.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko i članovi ministarstva, povređen je Poslovnik i ja moram da ponovim ono što je gospodin Đukanović rekao, čl. 106, 107. i 108, iz prostog razloga što u članu 106. Poslovnika kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Vi ste možda tu indirektno upleteni, zato što ga niste opomenuli u momentu kada priča svašta a ne priča o temi o kojoj se vrši pretres. U članu 107. se govori da se narušava dostojanstvo ove Narodne skupštine. Ne da se narušava, nego nekih par poslanika iz opozicije ne da narušavaju, nego je ruše, ovu Skupštinu, što nije dobro za ovaj parlament. Trebali ste ga opomenuti. U članu 108. se govori da predsedavajući vodi, odnosno da se o „radu na sednici Narodne skupštine stara predsednik Narodne skupštine ili predsedavajući“. Mislim da je prethodni govornik od strane DS, ne znam ni ja više kako se zove, povredio toliko ovu Skupštinu da je zaslužio opomenu. Zamislite vi kakav je to govor mržnje kad je isprovocirao ministra za finansije da je morao da napusti salu, samo zato što se iznose lažni podaci i lažne stvari.
Hvala vam. Nije ministar napustio salu zbog toga, odlučio je da ostane, nego je morao na trenutak da izađe i vratiće se. Došlo je do zabune. Bez obzira što su od strane poslanika Veselinovića često upućene i uvrede, jer i neistine mogu da budu uvrede, iznošenje neistina je takođe uvreda. Što se tiče govora o samoj tački dnevnog reda, četiri minuta sam ja vodila sednicu, 16 minuta potpredsednik. Još jednom ponavljam, guvernerka se javila i želela da odgovori na to, jer je to njen resor, a upućeni su neistiniti navodi na njen račun i račun vođenja Narodne banke Srbije i to joj je omogućeno. Povreda Poslovnika, Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Smatram da ste povredili čl. 103. i 104. Prva povreda člana 103. koji govori da narodni poslanik ima prava da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika, neposredno po učinjenoj povredi. Vi ste posle izlaganja mog kolege, gospodina Veselinovića, dali reč gospođi guvernerki, a onda posle njenog izlaganja, dva su se poslanika javila i ukazala na povredu Poslovnika, što je suprotno članu 103. stav 1. koji sam vam citirao. Stav 2. ste takođe povredili kada se drugi poslanik javio i ukazao na iste tačke Poslovnika koje su povređene, kao i prvi, a stav 2. člana 103. kaže: „Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano“. Znači, napravili ste dve povrede. Takođe, napravili ste i povredu člana 104. kada ste gospođi guvernerki, i sami ste rekli, u njenoj želji da odgovori na tvrdnje koje je izneo kolega Veselinović, suprotno članu 104. stavu 4, koji govori da „replika ne može da traje duže od dva minuta“ dali pravo da kao ovlašćeni predstavnik govori 13 minuta, a praktično samo replicira. Znači, ako hoće da se javi po replici i da replicira, onda ima pravo dva minuta. Izvinite, zato što i mi ovde imamo dva minuta, ne možemo da govorimo više od toga, hajte i vi budite korektni i govorite i vi dva minuta. Napravili ste tri jako ozbiljne povrede i ja vas molim da se pridržavate Poslovnika u daljem radu ove sednice. Hvala.
Trudim se koliko mi omogućite, naravno, trudim se, zaista. Prvo, poslanik Tošković se pozvao na 106, 107. i 108. Na 106. i 107. se nismo ni obazirali, nego na 108, o staranju. (Marko Đurišić, s mesta: Govorili ste i o 106. i 107, sve ima u stenogramu.) Evo, opet vi vičete. Eto ga sada ponašanje. Poslaniče, vičete, upadate u reč, ponašate se nepristojno i nevaspitano. Uzdržaću se od izricanja mera, jer vi to i želite. Vi to i želite, kao poslanik, i pojedine vaše kolege i u ovom Parlamentu od 250 poslanika samo tri poslanika prave ovakvu atmosferu. Znači, to nema veze sa predsedavajućim i sa kršenjem Poslovnika, svi predsedavajući imaju sa tri poslanika probleme, zato što misle da oni mogu da rade u parlamentu što god hoće i kako hoće i Poslovnik ne važi za njih. Repliku guvernerka nije tražila. Ona je predstavnika predlagača zakona. Vi ste pisali i glasali za taj Poslovnik i omogućili predstavnicima predlagača zakona da u ovom delu sednice govore neograničeno, a kada su amandmani, obrće se situacija i oni mogu samo dva minuta da govore, bez obzira na količinu govora i pitanja koje dobijaju. Tu nešto nije u redu, ali vi ste o tome trebali da razmišljate kada ste pisali ovaj Poslovnik i kada vam je ovaj Poslovnik savršeno odgovarao.Nisam povredila Poslovnik, koji ste vi pisali, pa treba malo da uzmete vremena da ga proučite i da znate šta ste uradili, jer nešto ovako ozbiljno se piše za sva vremena, a ne onda kad ste vi na vlasti, pa posle vam zasmeta. Da li ste zadovoljni odgovorom? (Marko Đurišić, s mesta: Ne, naravno.) Niste. Hoćemo da glasamo za povredu? Da, ne? (Marko Đurišić, s mesta: Ne mogu da vičem, kaznićete me.) Ne vičete, nego odgovorite na pitanje. Nismo u zabavištu, a niste ni duhoviti. Da ili ne? (Marko Đurišić, s mesta: Da li mogu u mikrofon?) Mikrofon se ne dobija za to. Da ili ne? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Da. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite [[Marko Đurišić, s mesta: Zašto replika?]] Pominjali ste SNS, svaka treća rečenica.
Reče gospodin Veselinović da mu smeta sedam zakona koji su spojeni i o kojima danas raspravljamo, a nije mu smetalo kada je 29. maja 2009. godine predložio 57 zakona i spojio ih u jednu tačku dnevnog reda. Reče – nisu spojivi ovi zakoni, a, recimo, on je spojio zakon o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, Zakon o zdravlju bilja i Zakon o spoljnim poslovima. Vrlo spojimo u režiji SDS i Janka Veselinovića. Reče Janko Veselinović da mu nedostaje predsednik Vlade ovde, da bi imao neka pitanja da mu postavi. Nema Vlade u parlamentu. Gospodo, 2008. godine Vlada DS i Mirka Cvetkovića i Janka Veselinovića ni jednom nije došla u parlament, 2010. godine ni jednom nije došla u parlament, 2009. godine tri puta. Pa, za ceo mandat nas je gospodin Cvetković, znate gospođo Tabaković, bili smo zajedno naordni poslanici, udostojio sedam puta po 15 minuta, koliko je bio u parlamentu, a ovde su češće i više prisutni ministri u Vladi i predsednik Vlade nego opozicionih narodnih poslanika. Reče gospodin Janko Veselinović, iznoseći neke tvrdnje, vođene političkom mržnjom, ali ni jedan predlog. To je odraz nestručne, nesposobne i nekompetentne SDS gospodina Janka Veselinovića, ali mu zato nije nedostajalo znanje, ni volja da podrži rešenja kada je Razvojna banka Vojvodine preuzela ulogu Fonda za kapitalna ulaganja, nije mu smetalo da glasa da se iz Razvojne banke Vojvodine daju sredstva nenaplaćena Ananiju Pavićeviću i firmiNS DON.
Vreme.
Možda nema tih lekova, ni lekara, ni svega toga što je navodio gospodin Veselinović, jer je otišlo u firmu NS DON, valjda „Novosadski Don“, „Novosadski gazda“ Ananije i Janko Veselinović. Nije mu smetalo da glasa da se dva puta dokapitalizuje sa po 90 miliona evra nešto što je na kraju pod njihovom vlašću vredelo 10 ili 100 puta manje.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, replika.
Nadam se da ćete mi dati dva i po minuta, kao i gospodinu Babiću. Gospođo Tabaković…
Izvinjavam se, kome ste želeli da replicirate?
Gospođi Tabaković.
Ona je odgovorila na sve vaše tvrdnje, a ne može – posle ću. Vi ste dobili repliku na izlaganje Zorana Babića.
Dakle, odgovorno tvrdim za svaku reč, za svaku rečenicu koju sam izgovorio, a to mogu da posvedoče i građani, da nema ni jedne neistine u njima, ni jedne neistine. Mogu da se složim sa gospođom Tabaković da sam možda bio do kraja ne sasvim precizan, ali se iz šireg konteksta moglo razumeti da sam rekao da je Narodna banka, govoreći o odredbama koje nisu bile toliko bitne da se regulišu sada, da su bile bitnije odredbe o zaštiti građana, potrošača, govorio sam i o štedišama koji štede u evrima, odnosno čiji je kredit vezan za evre i švajcarce, govorio sam o kursu dinara. Smatrao sam da bi bilo bitnije da o tome raspravljamo, nego, rekao sam, da se raspravlja o kovanju novca i pravu koje NBS sebi dala, a kovati se može samo metalni novac. Sada, u modernom finansijskom sistemu, ne postoji metalni novac koji ima neku značajniju vrednost. Rekao sam – novac koji će na sebi imati određene likove. Iz toga se moglo zaključiti da se radi o numizmatičkom novcu koji je posvećen određenim događajima. Meni je važnije da kažem sledeće, kada se radi o javnim nabavkama…
Vreme.
… gospodin Lončar, ministar zdravlja, kada je gostovao ovde, kada je bio u Narodnoj skupštini pre desetak dana, rekao je da javne nabavke ugrožavaju nabavku lekova.
Nemamo to na dnevnom redu, nemamo Zakon o zdravstvu na dnevnom redu. (Janko Veselinović, s mesta: Dali ste dva minuta i 30 sekundi Zoranu Babiću. To nije u redu.) Vi – dva minuta i 20 sekundi. Ne znam šta je u redu, a šta nije u redu, dva minuta i 22 sekunde, dva minuta i 20 sekundi – prešli ste na ministra Lončara. Nema korektnijeg od mene ovde, zaista. Reč ima dr Jorgovanka Tabaković, guverner, dva minuta.
Trajaće i kraće od dva minuta. Gospodine Veselinoviću, bili ste u parlamentu, ali ste očigledno zaboravili. U decembru mesecu smo ovde usvojili inoviran Zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga, čime smo podigli nivo zaštite svih korisnika finansijskih usluga na viši nivo, 18. decembra je izglasan. Zaista ne vidim razloga da to prenebregavate i kažete da smo trebali da izađemo sa takvim zakonom. Da vam ponovim, zato što prigodni kovani novac NBS inače prodaje, kao i sve druge centralne banke, u prostorijama svojih izložbenih prostora ili muzejskih delova, mi smo to hteli da uredimo zakonom, jer se ponašamo i radimo po zakonu.
Zahvaljujem. Saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik dr Dušan Vujović, predlagač zakona.
Zahvaljujem. Reagovao sam na rečenicu gospodina poslanika koji je rekao da smo mi, tj. ja, lično je upotrebio moje ime, možemo da tražimo iz zapisnika, da smo uzeli, da ne upotrebim teži izraz, funkcije Agencije za osiguranje depozita. Zamolio sam vas da pročitate rečenicu. Sada ću pročitati rečenicu kojom smo mi nešto uzeli. Rečenica glasi i to je jedina izmena Zakona o ministarstvima – učestvovanje u upravljanju bankama, društvima za osiguranje i drugim finansijskim institucijama čiji je akcionar Republika Srbija se prenosi na Ministarstvo finansija, kao i organizovanje i sprovođenje postupka prodaje akcija u istim. Znači, ako Ministarstvo finansija, tj. država Srbija nema pravo da upravlja svojim akcijama, ja ne znam onda o čemu vi govorite. To je neko nekada dao nekoj agenciji koja je time upravljana na način i odredbama koje su tada važile. Vraćanje toga u nadležnost Republike Srbije je po meni savršeno logično, konzistentno sa promenama zakona koji se predlažu i reagovao sam zato što ste to formulisali kao ličnu uvredu, pominjali ime i implicirali da je neko nešto nekome oduzeo, ukrao ili na drugi način. Molim vas, tražite stenogram da vidite šta ste rekli, to je jako važno. Ja sam vrlo tolerantan. Za one stvari oko Zakona o nabavkama, tu sam samo rekao, nije napismeno, ali sam rekao da podnosimo samo jedan član koji omogućuje primenu ušteda koje smo ovde doneli sa budžetom i ništa drugo. Nisam time rekao da ima jako mnogo nelogičnosti. Očekuje nas pregovor o poglavlju koje se tiče javnih nabavki se Evropom i to će biti prilika da usaglasimo ceo Zakon o javnim nabavkama sa Evropom, da izbegnemo nelogičnost i sve ostalo. Bilo je drugih članova i mi smo u internoj raspravi rešili da ovaj put nećemo usputne promene, nego samo jednu koja je nužna - da se smanje troškovi. To je sve što sam hteo da kažem. Prema tome, molim vas, ja sam vas zamolio da pročitate rečenicu iz koje bi bilo jasno da ono što ste rekli ne stoji. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je odluka RIK-a o dodeli mandata narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Branimiru Rančiću, izabranom sa Izborne liste Aleksandar Vučić – „Budućnost u koju verujemo“, Srpska napredna stranka, Socijaldemokratska partija Srbije, Nova Srbija, Srpski pokret obnove, Pokret socijalista. Na osnovu odluke RIK-a i izveštaja i predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Branimiru Rančiću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Poštovani narodni poslaniče, molim vas da, saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupite polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanik ponavlja.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodnog poslanika da potpiše teksta zakletve. Dozvolite da vam poželimo uspešan zajednički rad u tekućem mandatnom periodu. Reč ima Ivan Jovanović. (Janko Veselinović, s mesta: Izvinite, a ja?) Vi nemate reč. Po članu 104. stav 3, predsednik Narodne skupštine odlučuje o replici. Nije bilo osnova za repliku. Vama je odgovoreno od strane ovlašćenih predstavnika. Zaista nema osnova. Pročitajte dobro Poslovnik. Izvolite, Jovanoviću.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, guvernerka i ostali gosti iz Narodne banke i iz Ministarstva, hitan postupak po kome donosimo ove zakone nije u redu, a još manje je u redu tajming, odnosno vreme koje je bilo ostavljeno narodnim poslanicima da se upoznaju sa zakonima i da se pripreme za raspravu. Ja sam dobio zakone koji su došli iz Vlade, ne govorim o Narodnoj banci, juče u devet sati, a već u deset smo imali Odbor za finansije. Na koji način Narodni poslanik može da se upozna sa predloženim izmenama za samo sat vremena, koje su vrlo značajne i za građane i za privredu, da o njima kvalitetno diskutuje, a onda za 24 sata da uputi kvalitetne amandmane? Mi smo čuli ovde od predstavnika Vlade i Narodne banke da mi možemo da se upoznamo na sajtovima izvršne vlasti i Narodne banke sa predloženim izmenama, sa nacrtima, da idemo na javne rasprave i da proveravamo kako izgledaju ti zakoni. Mislim da je to ponižavajuće za Narodnu skupštinu da se na taj način govori o narodnim poslanicima, da oni treba da traže i da mole da se njima dostavi predlog zakona na vreme. Mislim da bi predsedništvo ove Skupštine trebalo u tom smislu da obavi konsultacije sa Vladom Srbije, u smislu poštovanja Poslovnika. Prvo ću govoriti o Zakonu o Narodnoj banci Srbije, o zakonu kojim se na neki način proširuju ingerencije Narodne banke Srbije u skladu sa Zakonom o platnom sistemu, ali, s druge strane, provlače se neke odredbe koje nemaju veze sa usklađivanjem ni sa ovim, ni sa drugim zakonima koji su danas u proceduri. Pokušava da se umanji odgovornost guvernera i funkcionera Narodne banke u nekim slučajevima i umanjuje se mogućnost kontrolnog rada Skupštine, izveštavanje nadležnost skupštinskog odbora. Iz kog razloga se smanjuje, odnosno ukida izveštavanje nadležnog odbora kada je u pitanju šestomesečni izveštaj o monetarnoj politici? Nema nijednog razloga za ukidanje ovog izveštaja, kao ni za ukidanje izveštaja o regionalnoj saradnji koji se svodi na onaj godišnji izveštaj. Mogao je on da bude i šestomesečni, nije morao da bude tromesečni, slažem se, ali nije dobro ukidati ove odredbe iz prostog razloga što ako se zalažemo za reformu propisa, ako smo za približavanje EU, veći nadzor, veća kontrola od strane nezavisnih organa, od strane Narodne skupštine i od radnih tela Skupštine svakako je potrebna i ja sam siguran da ćete se vi sa tim složiti. Mislim da je stanje u bankarskom sistemu izuzetno loše i da nam ovako ponuđena rešenja na brzinu, koja nisu mogla da se prodiskutuju, ne idu u korist. O čemu sam govorio? Član 86b. – odgovornost funkcionera Narodne banke. Na jedan vrlo neadekvatan način menjaju se odredbe odgovornosti funkcionera Narodne banke kada je u pitanju šteta koja je prouzrokovana namerno ili krajnjom nepažnjom. Predlaže se da se definicija da su odgovorni za štetu prouzrokovanu namerno ili krajnjom nepažnjom promeni i da se kaže da su odgovorni ako se dokaže da nisu postupali u dobroj veri. Prilično jedno rešenje koje ne može tačno da se definiše u zakonu. Zakon o obligacionim odnosima prepoznaje prouzrokovanu štetu i krajnju nepažnju, ali ne prepoznaje ovaj relativan stav o postupanju u dobroj veri. Iz kog razloga se to radi? Da li na taj način želi Narodna banka da se ogradi od moguće štete koja će nastati i za koju ne želi da odgovara? Dalje, ukoliko izvršni odbor donosi odluku o ukidanju dozvole za rad platnoj instituciji, zašto se briše odredba, to niste čak naveli ni u obrazloženju, zašto se briše odredba da guvernerka potpisuje to rešenje? Ko ga potpisuje ako guvernerka predsedava izvršnim odborom, nego guvernerka? Zašto se to briše iz zakona? Da li će u svom poslovniku i statutu predvideti da neko drugi treba da potpiše to rešenje, kao što je u predloženom zakonu Narodna banka predložila da guvernerka Narodne banke može odrediti drugo lice da prisustvuje sednicama Narodne skupštine po pitanju zakona iz njihove nadležnosti? Da li je moguće da u ovako teškoj situaciji, u bedi zbog koje su pritisnuti finansijski i građani i privreda, guvernerka ne može da prisustvuje sednicama Skupštine ili viceguverneri? Zašto to nije moglo tako da se definiše? Koja to druga lica mogu da prisustvuju po ovlašćenju guvernera Narodne banke? Ja mislim da ne mogu druga lica i da samo u izuzetnim slučajevima guverner može da odredi viceguvernera da zastupa Narodnu banku po pitanju zakona iz nadležnosti Narodne banke. To govori o odnosu prema građanima, to govori o odnosu prema privredi. U kom smislu? Malopre je gospodin Vujović govorio da je dobro što su ovi zakoni objedinjeni, objedinjena je rasprava, zato što se tiču jedni drugih i red je da budu zajedno. Onda je rekao da su izmene Zakona o javnim nabavkama dobre i neće štetiti našoj privredi zato što je ona u prednosti jer posluje na domaćem terenu jer, u odnosu na inostrane firme, ima tu veliku prednost da poslovne prostorije ima na teritoriji Republike Srbije. Ali, pitam - da li, gospodine Vujoviću, domaće firme imaju istu mogućnost kreditiranja kao inostrane firme, da li zelenaške kamate koje se nude našim kompanijama mogu da budu i približno male kao što su male u razvijenim ekonomijama? Naravno da ne mogu i naravno da ne mogu domaće firme poslovati u istim uslovima kao strane kompanije, kao veliki sistemi. Mislim da nije dobro da se na ovaj način govori o domaćoj privredi. Ona treba da se podrži, da se pomogne, a ne da se na ovaj način gleda da se uštedi milijarda i po dinara. Ali, o tom zakonu ću govoriti kasnije. Samo sam napravio digresiju u odnosu na Zakon o Narodnoj banci. Pitanje za gospođu Tabaković po pitanju bankarskog sistema je - koliko će građane Srbije koštati transformacija Srpske banke u banku za podršku vojnoj industriji? O tome nismo čuli ništa. To pitanje interesuje građane i ja vas molim da zbog narodnih poslanika i građana nas obavestite koliko će to koštati građane Srbije. Drugo pitanje, kolika je devizna štednja građana, odnosno koliki je iznos depozita do 50.000 evra kod četiri grčke banke? Da li će budžet Srbije i građani Srbije biti primorani da spašavaju one koji su položili novac u ovim bankama? Da li je tačno da je 20% depozita ili 1,7 milijardi evra štednja u ovim iznosima u četiri grčke banke? Šta će biti ako se iskomplikuju pregovori ovih banaka, imajući u vidu najnoviji razvoj političke i ekonomske situacije u Grčkoj? Da li imamo odgovor na to pitanje? Koji je odgovor na pitanje građana koji su se zaduživali u švajcarskim francima? Kako će se njima pomoći jer, istina je, oni su sami najodgovorniji za to što su se zadužili u francima, ali ukoliko država interveniše po mnogim drugim manje značajnim temama i donosi zakone čak za neke manje važne grupe, mislim da je red da se i o ovom problemu država na neki način postara. Što se tiče Predloga zakona o Agenciji za osiguranje depozita, ovo je zakon koji je na neki način donet u prinudi, pod pritiskom Evropske banke za obnovu i razvoj i Svetske banke. Vi govorite da to nije slučaj, ali to se može jasno videti iz obrazloženja ovog zakona. Nije prvi put da obrazloženje koje Vlada šalje nije u skladu sa nastupima predstavnika u parlamentu. Evo šta kaže predlagač u obrazloženju – ovakva promena statusa Agencije propisana je kao obaveza Republike Srbije prema ugovoru kojim je odobrena kreditna linija od strane EBRD radi obezbeđivanja stend-baj linije za potrebe finansiranja Fonda za osiguranje depozita. Dakle, potpuno je jasno da je intencija Svetske banke i Evropske banke za obnovu i razvoj bila da se napravi maksimalno nezavisna regulatorna agencija i telo. Mislim da Vlada u svom pokušaju nije uspela i nije se ni približila jednom takvom rešenju. Kako Vlada Srbije zamišlja nezavisnu agenciju, najbolje govori član 11, o načinu na koji se bira upravni odbor agencije. Jednog člana na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija imenuje i razrešava Vlada. Jednog člana imenuje i razrešava Narodna banka Srbije. Nezavisne članove upravnog odbora imenuje Vlada, na predlog ministarstva nadležnog za poslove finansija, uz prethodno pribavljenu saglasnost Narodne banke Srbije. Da li iko u ovoj sali i da li iko od građana može da veruje da je ovo rešenje to koje će nam doneti nezavisnost Agencije za osiguranje depozita? Šta nama garantuje da, kao kod slučaja izbora direktora „Železnica“ od strane Vlade, neće biti ova rešenja menjana preko noći, ali da jedini kriterijum ipak ostane samo pripadnost najjačoj političkoj stranci vlasti? Drugo rešenje koje je izuzetno zanimljivo i pokazuje vaš odnos prema parlamentu i pokazuje vaš odnos prema predlaganju zakona, vi ste predložili zakon u kome ostavljate da upravni odbor agencije utvrdi da li će agencija imati jedno direktora ili će imati odbor direktora. Zašto niste to utvrdili ranije na Vladi? Da li je moguće da je upravni odbor od pet članova, kažem sad opet, zavisnik od Vlade, da su oni kompetentniji nego što su svi ministri u Vladi zajedno? Da li je moguće da ste uputili nepotpun predlog, predlog koji nije dorečen? Jer, vi kažete da će upravni odbor, nakon donošenja ovog zakon i nakon izbora upravnog odbora, odlučiti o tome da li će ova agencija imati jednog direktora ili više direktora. Pri tom, ovo građani Srbije treba da znaju, smanjuju se ingerencije ove agencije, ali se povećava broj direktora, potencijalno. Do sada je agencija imala jednog direktora, a sada će imati više direktora. Takođe, neće važiti Zakon o ograničenom broju službenika, a smanjuju se ingerencije. To isto piše i u ovom predlogu. Zašto ovaj predlog nije dobro razmotren? Zaštonisu nađena konačna rešenja, nego se ostavlja na arbitrernosti nekakvom upravnom odboru, koji će navodno biti nezavisan, a potpuno je jasno da danas u Srbiji niko ne može da radi bez pritiska i ništa nije nezavisno, upravo zbog takvog odnosa vlasti. Na kraju, Zakon o javnim nabavkama. Ovo je, da kažem, jedan predlog koji pokazuje svu neozbiljnost vlasti i pokazuje koliko je Vladi bitno kako funkcioniše privreda, koji je položaj domaćih ponuđača i pokazuje jednu potpunu nespremnost da se Vlada uhvati u koštac sa recesijom, sa problemima privrede, sa bedom koja svakog dana sve više pritiska građane Srbije. U obrazloženju ovog zakona, gospodine Vujoviću, vi kažete da će ovo rešenje dovesti do ušteda od oko 1,5 milijarde dinara na godišnjem nivou, izmena Zakona o javnim nabavkama. Ako se svi dobro sećamo u Narodnoj skupštini, kada je donošen Zakon o javnim nabavkama, imali smo velike najave, da će ovaj zakon doneti takve fenomenalne uštede, da će građani Srbije tek osetiti te blagodeti i da će bukvalno uživati. To je bila jedna najava u rangu fabrike za proizvodnju čipova ili, recimo, kanala Dunav-Morava-Egejsko more. Predstavnici vladajuće većine su bili puni hvale za zakon koji će omogućiti da se smanji korupcija, da se obezbedi u budžetu dodatno finansiranje za najpogođenije slojeve stanovništva, da se omogući jedan pravi procvat Republike Srbije. Na žalost, ništa od toga se nije desilo. Imamo situaciju da je korupcija još veća, što potvrđuju nezavisne svetske agencije, i ne možete vi neprestanim ponavljanjem da je neka bivša vlast kriva za sve to, izbeći odgovornost za to. U prošloj nedelji imali smo gospodine Vojinoviću, izveštaj revizora, koji govori upravo o javnim nabavkama. Umesto da se pobrinete za promenu Zakona o javnim nabavkama, kvalitetnu primenu, pre svega kada su u pitanju državni organi, ministarstva, vi ste posegli za tom merom da odmah zavučete ruku u džep kod građana ili kod privrede, zato što samo tamo još može nešto da se izvuče. Kod krupnog kapitala više ništa ne može, jer smo se obračunali sa svim kriminalom i korupcijom, sada su na redu i dalje građani, kojima se smanjuju plate i penzije. A Državni revizor kaže da, od kontrolisanih 135 subjekata, u kojima se potrošilo 16,5 milijardi dinara za potrebe javnih nabavki, imamo 363 slučaja nezakonitih javnih nabavki. Imamo 7,56 milijardi dinara nezakonitih javnih nabavki, imamo 45,81% slučajeva kontrolisanih koji su nezakoniti u slučajevima javnih nabavki, i to, navešću neke primere. Imate primer Ministarstva građevine i urbanizma u 2013. godini, imate, nije bivša vlada, ova Vlada, ili bivša Vučićeva i Dačićeva vlada, ili Ministarstva za saobraćaj za 2013. godinu, ili imate Kancelariju, čuvenu, za Kosovo i Metohiju, Aleksandra Vulina, gde takođe imate ogromne nepravilnosti prilikom javnih nabavki i dodele sredstava udruženjima. Zašto niste tu pokušali da primenom Zakona popravite i da omogućite da se ne smanjuje mogućnost domaćoj privredi da bude konkurentna stranim ponuđačima prilikom javnih konkursa i tendera koje organizuje država. Zašto ste posegli za merom od 1,5 milijardi dinara, prema privredi, kada ste već uštedeli milijardu evra samo na osnovu donošenja ovog zakona. Samo što tu milijardu, nažalost, niko još uvek ne vidi. Niko ne vidi, a građani vide da žive sve lošije, da žive u sve gorim uslovima, da država Srbija pomaže samo krupne kapitaliste, pomaže samo one koji dolaze sa strane, i to po ne transparentnim uslovima, od čuvenih Potenkinovih sela koji se tiču fabrike čipova, avio delova i ostalih šarenih laža, koje treba da umire građane Srbije da se oni strpe još malo, a već 2017, 18, 19 ili 20. krenuće boljitak po njih. Pa, neće krenuti zato što iz ovog postupka, iz ove procedure kojom vi nastupate u Narodnoj skupštini se potpuno vidi da nemate interesa da budete odgovorni, da zakone predlažete onako kako treba u skladu sa Poslovnikom, u skladu sa Ustavom, u skladu sa zakonima, i to je nešto što dovoljno govori o načinu na koji shvatate reforme. Reforme se na ovaj način ne sprovode, reforme ne mogu biti izgovor, one treba da budu uzrok, a posledica treba da bude ipak bolji život. Hvala.
Predlagači su se javili. Reč ima ministarka Tabaković. Izvolite.
Poštovani poslaniče, počeću od primedbi koje su tema za našu diskusiju, potvrđujući i svoju otvorenost za razgovor. Počeću od onog što je formalno. Izjednačavanje NBS kao predlagača zakona u ovom domu, sa ostalim predlagačima podrazumeva da može da predstavlja i neko drugi, onaj koga ovlasti guverner, ali se slažem sa vašom primedbom da to treba da bude do nivoa direktora uprave i viceguvernera za koje se mandat dobija upravo glasovima poslanika u ovom domu, znači da se niže od tog nivoa ne spusta lica ovlašćeno da predstavlja zakone koje predlaže Narodna banka. Znači, mi smo predložili da to ne bude samo guverner, jer može da se desi potreba da je on bolestan, da je na putu, a da neko drugi treba da bude prisutan u parlamentu. Da ne postoji ta vrsta ograničenja, ali da neko ko predstavalja Narodnu banku ne bude nižeg nivoa od viceguvernera ili direktora uprave. I tu smo spremni, ako ste podneli takav amandman, da usvojimo. Nemam nikakav problem. Takođe, jučerašnja primedba koju ste izneli oko roka dostavljanja, odnosno dinamike dostavljanja izveštaja o sprovođenju monetarne politike. Stručne službe iz NBS su imale problem sa šestomesečnim dostavljanjem monetarne politike, pa onda godišnjem. Ispostavilo se da vam u onom godišnjem dostavljaju dva puta izveštaj za prvih šest meseci. Takođe, nemam problem sa time da ostane ta dinamika šestomesečna, makar se u onom godišnjem izveštaju ponavljao izveštaj iz prvih šest meseci. Vrlo sam otvorena da sve ono što doprinosi našoj boljoj saradnji izveštavanju, usvojimo. Ako postoji takav amandman, usvojićemo ga, ako ne, možemo ga i na odboru nadležnom zajednički definisati da bude kao amandman odbora s tim da se to, evo ja javno iznosim, da je to vaša ideja koja je potpuno na mestu. Kada smo kod izveštavanja za saradnju sa međunarodnim institucijama, ne mislim da se neke bitne stvari dešavaju u roku od tri meseca. Ali, ako smatrate da je sada zaključivanje aranžmana iz predostrožnosti sa MMF nešto što bi moglo da doprinosi boljem i da kažem, osnovanijem dolasku u ovu Skupštinu gde imamo zaista šta da vam predstavimo jer će MMF imati te svoje izveštaje i redovnu kontrolu sprovođenja preuzetih obaveza, ne vidim razlog da i to ne bude tromesečno. Znači, nisam uopšte za sužavanje prostora za informisanje narodnih poslanika i podizanje na viši nivo odgovornosti NBS ovom parlamentu. Ono što jesam dužna da vam objasnim jeste potpuno srpski i otvorena priča o tome, a šta su nezavisni članovi uz prethodnu saglasnost NBS, odnosno Ministarstva finansija u tom organu nadzoru upravljanja u Agenciji za osiguranje depozite. Izvinite, gospodine Jovanoviću a da li bi vi nešto platili, a da vam neko samo podnese račun i da od vas traži novac, a da vi uopšte ne vidite gde ide taj novac? Zašta se troši? Za mene je to Ministarstvo finansija. Ministarstvo finansija koje u ime Vlade jeste neko ko iz budžeta Republike Srbije troši deo novca za slučajeve koji se podrazumevaju ovim zakonom, pa zato mora i da zna ko će odlučivati o trenutku kada se taj državni novac upotrebljava za održavanje finansijske stabilnosti. To je argument zašto Ministarstvo finansija, odnosno Vlada imenuje, ana predlog ministra finansija. Zašto uz saglasnost NBS?Pa, ako mislite da NBS nema dovoljno posla i da sada ima ovu jedinicu organizacionu koju zovemo FIRU koja će se baviti restrukturiranje banaka, pre svega preventivno, vara te se. Mi imamo dosta posla. Ali, naši kapaciteti, stručni, informaciono tehnološki, ali pre i iznad svega odgovornost koju imamo za ove slučajeve podrazumeva da treba nešto i da radimo i da se pitamo za ono zašta ćemo biti odgovorni. To je elementarna logika i nema tu nikakve filozofije. Nema tu primene, prinude ili bilo ko. To je elementarna logika. Ako za nešto treba da odgovaram, moram da budem upoznata, da se pitam i da u pravom trenutku, a kako se najviše pitate, kako ste pravi moćni vlasnik. Ako imate predstavnika koji može da utiče na donošenje odluka. Zbog čega smo došli u situaciju da me danas, između ostalog, pitate za Srpsku banku? Pa, zato što država vlasnik jeste bila nemoćan vlasnik u bankama u kojima je imala akcije, odnosno imala vlasnički udeo. Vreme je da sa tom praksom prekinemo, a ovo su mehanizmi kako se to čini. Zašto je mehanizam kolektivni organ kao mogućnost koja stoji u zakonu? Pa, da li vi vidite da u transformaciji banaka uzimamo dobru praksu, nigde više nemate jednog čoveka isključivo koji odlučuje o tome. Imate predsednika Izvršnog odbora ali ga čini kolektivni organ koji se zove Izvršni odbor. Po ugledu na tu praksu da više ljudi više zna, kao što ja u dogovoru sa vama želim da poboljšam amandmanima neka rešenja, a zato što ranija rešenja jesu pokazala svoje manjkavosti koje su se na kraju iskazivale kao trošak koji je neko morao da potpiše i da plati, izašlo se sa rešenjem koje jeste dobro ali nismo hteli da ostavimo alternativu nego mogućnost. Ima jednog direktora ali to može da bude i kolektivni organ. Da li se povećava broj zaposlenih? Pa, povećaće se i u ovom delu gde Narodna banka mora da ustanovi ovu novu organizacionu jedinicu. Nažalost, nove odgovornosti nameću i novi broj ljudi, ali je ta Agencija za osiguranje depozita i do sada pokazala da za nadležnosti koje ima nema dovoljno resursa. Znate onaj izgovor koji je ranije često bio i pred mene i pred vas iznošen, da mrtve banke troše kao žive za nezavršene stečajeve, za mnogobrojna pitanja koja se otvaraju i na koja ne mogu ni ja da dobijem odgovor, ne vi. Kada kažem – ja, a ne vi, ne smatram da je reč ni o kakvoj superiornosti nego o mestu na kojem jesam, pa mogu da dobijem više odgovora. Verujte da ne mogu lako da se dobiju ti odgovori, jer kada nešto dugo traje kao stečajni postupci koji traju od 2001, 2002. godine nezavršeni do danas, zaista jesu razlog da unapredimo praksu onog što smo zatekli kao otvorena, a ne zatvorena pitanja i da nikada više takva pitanja ne otvorimo. Sad, ono što nije moja nadležnost ali jeste moje iskustvo i obaveza da vam kažem. Izvinite, a koji to zakon samim činom donošenja čini uštedu? Da li postoji jedan zakon koji je ikad iko doneo, da je samim činom donošenja ušteda bila 100 dinara, a ne milijardu? Donošenje zakona ne podrazumeva uštedu u tom trenutku. Jako imam dugo parlamentarno iskustvo i nemam efekte, nisam imala priliku da čitam efekte zakona koji se predlažu i koji će biti doneti. Imam vama jedan vrlo direktan odgovor. Pre donošenja aktuelnog Zakona o javnim nabavkama, 28% od ukupnih postupaka je bilo pregovaračkih. Hajde za građane da to prevedemo, u četiri oka, kako kažeš - tako će biti. Dve strane se dogovaraju, naručilac - isporučilac. Znate li koliko je takvih pregovaračkih postupaka iza zatvorenih vrata danas? Svega 10%. Ne može preko noći ništa ali postepeno može. Kako moja uvažena Gordana Čomić koleginica koju i sada rado slušam kaže – korak, po korak. Samo da znamo da idemo u dobrom pravcu. Ne možete da kažete da je Zakon o javnim nabavkama pogrešan pravac. Ali, zašto gospodine Jovanoviću, svakog poslanika uvažavam, posebno onog ko se posveti ovim problemima, ne kažete da je od svih kontrolisanih subjekata od strane Državne revizorske institucije, NBS ona koja nije imala nijedan prekršaj, nijedan dinar sredstava koji nije usmeren gde ne treba, ništa kao osnov za prekršaj, tri tehničke preporuke koje se odnose na knjiženje zaliha vezano za izdavanje ličnih dokumenata. Jedan ogroman problem koji se trudimo da raščistimo u tom nekom trojnom ugovoru oko štampanja dokumenata, raniji izvođači, Ministarstvo policije i mi. Ja vama priznam da ste izneli prilično dobrih primedbi. Ono što smatram da nije uredu obrazlažem. Pa, bi zaista bio red da u dobroj veri, dobroj nameri uzvratite pohvalom onome ko to zaslužuje makar u kontroli poslovanja, a to je NBS. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem gospođo Tabaković. Gospodine Jovanović, vi ste se prijavili ponovo? (Ivan Jovanović, s mesta: Replika.) Replika na? (Ivan Jovanović, s mesta: Replika na gospođu Tabaković.) Hajte molim vas u jednoj rečenici samo, pošto čekaju drugi ovlašćeni. Izvolite.
Ne mogu u jednoj rečenici, zato što je reč o važnoj materiji i moramo da je do kraja, ja se zahvaljujem na prihvatanju sugestija koje se tiču Narodne skupštine, izveštavanja nadležnog odbora. Ja sam podneo amandmana, iako ovo shvatam kao prihvatanje njih unapred, to je onda i oko izveštavanja tromesečnog, ja sam predložio da bude šestomesečno, ali da ih bude upravo zbog saradnje sa Međunarodnim monetarnim fondom i tu mislim da se slažemo. U svakom slučaju nije trebalo snižavati nivo izveštavanja upravo zbog važnosti Narodne skupštine. Imam amandman i oko nezavisnih članova. Mislim da treba da ih predloži nadležni odbor a da ih izglasa Narodna Skupština, tri nezavisna člana Upravnog odbora. Mislim da onda ne bi bilo dileme. Bilo bi potpuno javno, transparentno i sigurno da bi bilo prihvatljivije kao rešenje za neko takvo telo. Nisam rekao da ne treba da postupa Vlada po sugestijama IBRD i MMF, nego sam rekao da nije tačno da nema oko toga dogovora sa njima, nego da dogovor, prosto o njemu se govori i u obrazloženju, a čuli smo prilikom predlaganja zakona da nisu uticale ove institucije. Izvršni odbor jeste kolektivna odgovornost. Zato sam pitao, čudi me da se briše stav o tome ko potpisuje rešenje. Prosto, upada u oči, ništa drugo, ali prosto kada vidimo da se menja i odgovornost po pitanju funkcionera Narodne banke u drugim nekim stavovima, onda izaziva pažnju. Slažem se sa vama, Narodna banka nije imala primedbi revizora u tom smislu, kao i još samo par institucija što je zaista poražavajuće za zakon od koga se toliko očekivala. Sama primena je izuzetno loša, o tome sam govorio.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Tabaković. Izvolite.
Ostala sam vam dužna na odgovor oko potpisivanja rešenja izvršnog odbora, prosto tehnička stvar. Po Zakonu o opštem upravnom postupku predviđa se da predsedavajući uvek potpisuje rešenja. Dakle, guverner uvek potpisuje rešenja izvršnog odbora i to uopšte nije sporno. Pričala sam o izvršnom odboru u organu upravljanja Agencije za osiguranje depozita i nezavisnim članovima. Ovo je potpuno nesporna stvar i tehnički detalj, ali vam dugujem odgovor za Srpsku banku i grčke banke. Kada je u pitanju Srpska banka ja sam zaista zaprepašćena jednom dozom interesovanja i radoznalosti nečeg što se zove istraživačko novinarstvo i što je gospođa Ljilja Smajlović koju moram da citiram nazvala – uzimanjem tuđa tri krompira koja su spala sa kamiona kao sopstvena tri krompira koja je neko uzgajio i kaže evo to je plod sa moje zemlje. To je istraživačko novinarstvo gde se sve što može da ugrozi neki međunarodni ugovor, nekog investitora, smatra javnom tajnom koja treba da bude obnarodovana u trenutku kada neki pojedinac ili grupa to poželi, čak u mnogo slučajeva imamo dokaza sa željom da se neko od investitora zaplaši, a svi znamo koliko je kapital plašljiva ptica i koga i najmanji znak nesigurnosti može da otera odavde. Sad na fonu tog da sve treba da bude javna tajna i na dostupnosti informacija javnosti, govorimo i o Srpskoj banci. Mislim da koliko nekoliko dana, danas je Narodna banka davala mišljenje i kada pogledam u telefon nemojte da mislite da se sa nekim dopisujem, radim i dalje, skida oznaku poverljivosti sada kada je već taj postupak restrukturiranja Srpske banke od strane odgovornog osnivača države pri kraju. O tome će Vlada kao vlasna za koji dan da izađe sa skidanjem oznake poverljivosti sa tog dokumenta. Kada je u pitanju vaša radoznalost, opravdana, ali ja mislim preuranjena, oko grčkih banaka i depozita, moram da vam kažem da ovde jesu Austrija, Francuska, Grčka, Italija, Kipar, Mađarska, Nemačka, nabrajam ih po visini učešća u ukupnom bankarskom sektoru, sve su banke kao banke dobrodošle i niko od nas nema nikakve sposobnosti gledanja u kristalnu kuglu šta će se dešavati, ali s druge strane imamo obavezu da budemo spremni na neke scenarije koja mogu da se dese, ali zaista nije trenutak da sa bilo kojom dozom napetosti govorimo o posledicama koje može da proizvede stanje u Grčkoj. Oprezni smo, razmatramo, računamo, gledamo, ali nije vreme da o tome pričamo i ja se nadam da će oni prvo zbog sebe, a onda i zbog banaka koje su van Grčke donositi odgovorne odluke, pa nećemo ni mi u vezi sa tim imati troškove ili posla. Izvinjavam se na dužini odgovora.
Zahvaljujem, gospođo Tabaković. Reč ima ministar dr Dušan Vujović. Izvolite.
Prvo, hvala na konstruktivnim primedbama povodom Zakona o javnim nabavkama. Mislim da naš spisak se poprilično poklapa sa vašim i čak mislim da je onaj deo stvari i šteta do koga ovaj zakon dovodi time što ne dozvoljava činjenje, znači, prouzrokuje nečinjenje, u stvari mnogo veće od onog dela gde bismo imali primedbe. Znači, zakon, jednostavno, mnoge stvari blokira. Proces je toliko dugačak i komplikovan i nije prilagođen našim uslovima i to je ozbiljna tema. Rekao sam da će otvaranje poglavlja o javnim nabavkama sa Evropom biti prilika da pogledamo taj zakon i da pretresemo sve što se tog zakona tiče, realnosti, pogotovo onih stvari gde smo delimično preuzimali rešenje iz Evrope i sveta, a nismo uzimali paralelna rešenja koja omogućavaju neke hitne procedure. To se odnosi na čitav niz vrlo korisnih primedbi koje smo već rekli ovde. Znači, to u tim zakonima originalnim postoji, ali kod nas ljudi koji su pravili taj zakon su mislili da nama ta olakšanja nisu potrebna, bele liste nisu potrebne, ubrzane procedure nisu potrebne, šoping domaći, međunarodni šoping u oblastima gde on funkcioniše, svaka mala firma će vam to potvrditi. Prema tome, postoji ogroman prostor za unapređenje. Slažem se sa vašim sugestijama, ali dajte da napravimo, ako treba, jednu radnu grupu koja će u sklopu priprema za glavu o javnim nabavkama to sve da pretrese i izađe sa jednim usaglašenim predlogom. Da budem ponovo konstruktivan pa ću se vratiti na ovaj zakon. Spreman sam, ako kao amandman ponudite to da se Skupština, odnosno odbori uključe, nađite način, formulaciju, u naimenovanje nezavisnih članova. Apsolutno nemam ništa protiv. Prema tome, nađite formulaciju, nemam ništa protiv namere da budu nezavisni. Ovde je Ministarstvo finansija trebalo isključivo zbog odgovornosti koju ima, jer trenutno su sredstva Agencije za osiguranje depozita, sredstva koja Ministarstvo finansija ispred država odgovara za njih i zbog toga je ta pojačana uloga Ministarstva finansija, ali inače nemam ništa protiv da Skupština i Odbor budu uključeni u naimenovanje tih ljudi i da neko ima pravo da kaže od spiska deset ljudi, čije ćemo biografije da pogledamo, stručnu kompetentnost da pogledamo, itd, da biramo ljude. To je suviše važno mesto da bi bilo ko, bilo kakve lične, pojedinačne, da ne govorim o partijskim interesima, pokušavao. Ovo je suviše važno mesto i ono šalje signal svima o pouzdanosti i transparentnosti finansijskog sistema. Prema tome, svaka vaša sugestija da se to popraviti će biti prihvaćena. Što se tiče ove izmene u Zakonu o javnim nabavkama, koju ovde stavljam, moram da potrošim jedan minut da vam objasnim suštinu. Iako suština deluje možda malo drugačije, suština je da se na strani ponuđača nalaze i domaće i strane firme, ali ovo je naš Zakon o nabavkama, ovde su svi kupci naši. Znači, tih 5% pogađa sve nas, a korist od 5% imaju samo neke naše firme, a nemaju stranci.Prema tome, vodite računa da 5% svako ko mora da plati, uključujući ovaj paradoks koji ste rekli da su kod nas finansije skupe, verujte, pogledajte staru verziju zakona, naše banke su imale pravo na 20% veću kamatu, iako je ona ionako visoka. Znači, ono što se ponekad ne vidi u ovim zakonima, ne vidi se koji su pravi efekti zato što nemamo ni dovoljno ljudi, ni podataka da to pravilno izračunamo. Ovaj zakon sigurno u sprovođenju budžeta za 2015. godinu daje tih milijardu i po uštede. To je uklopljeno u program i mi ovo donosimo u krajnjem momentu da bi primena ovog zakona omogućila uštede koje smo sebi postavili kao cilj. Prema tome, to je moje jedino obrazloženje. To nije celina promene zakona, to ne negira druge predloge i sugestije. Mislim da njih sve zajedno pogledamo u kontekstu priprema za glavu o javnim nabavkama. Što se tiče ovih drugih stvari koje izlaze iz domena Ministarstva finansija, ne bih komentarisao. Želim samo jednu stvar da kažem – Ministarstvo finansija ima odgovornost za osiguranje stambenih kredita. Deo ovih problema koje pominjete se tu prelama i naš je predlog da pokušamo da nađemo rešenja koja će biti i pravedna, ali i fiskalno izvodljiva. Znači da ta Agencija nastavi da funkcioniše, da građani ne budu povređeni, ali takođe da znamo da u budućnosti imamo transparentna pravila koja, između ostalog, ovi zakoni promovišu. Hvala.
Zahvaljujem, dr Vujoviću. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Gospođo Tabaković, gospodine Vujoviću, kolege i koleginice narodni poslanici, mi danas raspravljamo o setu, kako je gospođa Tabaković rekla, uslovljenih zakona koji na jedan temeljan i sveobuhvatan način uređuju materiju restrukturiranja stečaja i likvidacije banaka, kao i nadležnost Agencije za osiguranje depozita Narodne banke Srbije i Ministarstva finansija. Zbog toga bih ja kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nove Srbije želela da vas obavestim da ćemo mi u danu za glasanje podržati sve ove predloge zakona. Tačno je da je finansijski sektor u Republici Srbiji, a kao njen glavni eksponent su upravo poslovne banke, suočen sa ozbiljnim posledicama svetske ekonomske krize. S tim u vezi Narodna banka Srbije je dozvolu za rad oduzela i „Agrobanci“, kao i njenom sukcesoru „Novoj Agrobanci“ Razvojnoj banci Vojvodine, bivšoj „Metals banci“, Privrednoj banci Beograda, „Univerzal banci“, dok je „Srpska banka „ nedavno, gašenjem svoje poslovne mreže, filijala i ekspozitura po unutrašnjosti, svedena na nivo nekadašnjeg vojnog servisa iz kojeg je i nastala. Naravno da ta dugotrajna globalna recesija u kojoj se nalazi svetska ekonomija, sa pesimističkim prognozama za period koji je pred nama nikako ne ide na ruku oporavku finansijskog sektora. U obrazloženju uz jedan od predloženih zakona navedeno je da razvoj, stagnacija, odnosno nazadovanje finansijskog sistema ima dramatično veliki uticaj na ekonomsku aktivnost. Potpuno je tačna i konstatacija da stabilan bankarski sektor predstavlja osnov dobrog funkcionisanja privrednog sistema bilo koje razvijene tržišne privrede, jer nivo razvijenosti finansijskog sektora predstavlja ključni osnov konkurentnosti privrede svake zemlje, s obzirom na to da s jedne strane mobiliše novčana sredstva, dok s druge strane prikupljena sredstva ulaže u najproduktivnije svrhe. Moram ovde da dodam da ne sme da se zaboravi da govorimo o sistemu spoljnih sudova i da finansijski sistem ne može da postoji i funkcioniše ukoliko je realan sektor u problemu. U okruženju u kojem smo mi sada imamo mnogo grešaka iz prošlosti, pre svega ogroman broj privrednih subjekata više ne postoji, veliki broj radnika je ostao bez posla, standard stanovništva nije na zavidnom nivou i u takvoj situaciji kao posledica takvog nedomaćinskog poslovanja u poslednjih nekoliko decenija ni banke ne mogu da očekuju bezbedno i profitabilno poslovanje. Često se ovde pravi paralela sa prvom polovinom devedesetih godina prošlog veka sa hiperinflacijom sa kojom smo bili suočeni, odnosno sa kupovnom moći stanovništva, ali bih tu želela da naglasim jednu činjenicu koja se zaboravlja, da su građani u tom periodu imali veliki nivo ušteđevine iz prethodnih boljih vremena i da su se te rezerve u poslednjih dvadesetak godina istrošile i da većina kućnih budžeta u Srbiji funkcioniše od danas do sutra. Samim tim, ne samo kreditiranje privrede, već i stanovništva postalo je rizična delatnost. Pri tome je i konkurencija banaka na našem tržištu izuzetno velika bez obzira što je došlo do određene prekompozicije odnosa snaga kao i posledice gašenja nekih banaka i dolaska novih i svako ko ima i malo stabilan tekući račun u jednoj od naših banaka, praktično je bombardovan najraznovrsnijim mogućim ponudama kada su u pitanju bankarske usluge, prvenstveno krediti. Iz ovoga se lako može izvući zaključak da ključni problemi bankarskog sektora nisu tzv. problematični, odnosno loši plasmani. Oni u stvari predstavljaju samo logičnu posledicu činjenice da banke, s obzirom na izuzetno smanjen obim ukupne privrede, nemaju gde da plasiraju prikupljena novčana sredstva i zato nas vuku za rukav ne bili nas privoleli da uzmemo kredit. Sredstva koja su obezbeđena pri tome sve su fleksibilnija i onda i ne čudi činjenica da mnogi plasmani vrlo brzo postaju problematični, kada je u pitanju mogućnost njihove naplate, naravno, ne mogu ovom prilikom da ne pomenem i da imamo veoma visoke kamatne stope kredita banaka koje ih nude. Kada sam pomenula neraskidivu vezu između finansijskog i realnog sektora, želim i ovom prilikom da kažem da banke, odnosno bankarski krediti nisu jedini način finansiranja privrednih aktivnosti. Nažalost, naša izvršna vlast u periodu kada su donošeni ovi zakoni, kada je u stvari predlagala izmene seta ovih zakona, mislim na 2010. godinu isključivo je vodila računa o očuvanju stabilnosti poslovnih banaka i u tom smislu je, između ostalog, donet i Zakon o osiguranju depozita, gde kao i po novom rešenju država garantuje za depozit u iznosu do 50.000 evra, ali se, po mom mišljenju, zapostavilo domaće tržište kapitala i mi tu cenu plaćamo sada. Vrlo dobro znamo da u razvijenim tržišnim privredama kapital i sredstva koja se emisijama akcija ili kooperativnih obveznica prikupe na berzi koštaju mnogo manje od bankarskih kredita. Mi, kao što sam i rekla, nismo uradili mnogo toga da svoje tržište kapitala u kakvoj takvoj meri sačuvamo od udaraca koje trpelo kao posledicu globalnih dešavanja i sada nam se to indirektno sveti, između ostalog, i kroz nelikvidnost banaka i velike probleme u sektoru koji se prvenstveno želi sačuvati. Kada govorim o Agenciji za osiguranje depozita, smatram da je dobro rešenje u novom zakonu po kome se značajan broj poslova izuzima iz njene nadležnosti i delegira Ministarstvu finansija. Više puta sam ovde govorila i to se, nažalost, pokazalo kao tačno, da nadležna Agencija nije imala dovoljan kadrovski potencijal za sve poslove koji su joj povereni. Vidim da je kao deo ovog finansijskog aranžmana predviđeno i jačanje kadrovske strukture kako u odgovarajućem sektoru u Ministarstvu finansija, tako i u samoj Agenciji. Međutim, mišljenja sam da ovo telo, kao što sam i rekla, do sada nije ispunilo očekivanja. Takođe se iskreno plašim da će i u narednom periodu, s obzirom na nova zaduženja koja ima, takođe, nisam sigurna da će ispuniti sva predviđena očekivanja. Predlaže se da Agencija ostane nadležna za obavezno osiguranje depozita, poslove stečajnog ili likvidacionog upravnika u bankama, društvima za osiguranje i davaocima lizinga, kao i da joj budu dodate srodne nadležnosti, poput upravljanja imovinom prenetom u postupku restrukturiranja banaka, u skladu sa predloženim zakonom i organizovanja fonda za zaštitu investitora. Kada pominjem zadržanu nadležnost Agencije nad obavljanjem poslova stečajnog upravnika u bankama i osiguravajućim društvima, koje je zadesila ova nevesela sudbina, želim da podsetim sve nas da je postupak stečaja nad „Beogradskom bankom“, „Jugobankom“, „Investbankom“ i „Beobankom“ upravo ušao u četrnaestu godinu. Bez obzira na opravdanost i složenost ovolike dužine stečajnog postupka, potpuno jejasno da tu najviše gubi država i građani Srbije. Kada su ove četiri bivše banke u pitanju, ram da iskoristim priliku da navedem i podatak da se trenutno pod ingerencijom Agencije kao stečajnog upravnika nalazi, pored ove četiri banke, kao što sam rekla, još 14 banaka, osam osiguravajućih društava i četiri štedno-kreditne zadruge i dobro je što se odredbama novog Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje uspostavlja mehanizam koji bi trebalo da ubrza okončanje postupka stečaja. Ohrabruje me i činjenica da su u izmene ovog zakona ubačene i uzete u obzir ozbiljni nedostaci u praksi, na koje su ukazale i stečajne sudije. Kada je Agencija u pitanju, takođe mislim da je dobro novo rešenje kojim se umanjuje direktan uticaj države, što se manifestuje kroz odredbe o sastavu upravnog odbora Agencije. Na ovaj način, postiže se jedan od principa efikasnog sistema osiguranja depozita, kojim se obezbeđuje da osiguravač bude operativno nezavisan, transparentan, odgovoran i zaštićen od neopravdanog političkog uticaja i uticaja bankarskog sektora. Zašto ovo apostrofiram kao dobro rešenje? Zato što da je Agencija u bliskoj prošlosti bila manje zavisna ili potpuno nezavisna od politike, možda mi danas ne bi imali slučaj „Agrobanke“, odnosno „Nova Agrobanke“, koja poreske obveznike Republike Srbije košta stotine miliona evra, a sa još uvek nezavisnim ishodom. Tim povodom me zanima šta nadležni organi misle da preduzmu povodom konstantnih pritužbi stranih akcionara ove banke, koje se upućuju na sve moguće i nemoguće adrese i u zemlji i u inostranstvu i koje mi kao narodni poslanici često dobijamo. Mislim da „Agrobanka“ treba da predstavlja pouku, doduše, izuzetno skupu za sve one koji donose odluku kada je u pitanju bankarski sektor. Kada je 2002. godine pokrenut postupak stečaja u četiri najznačajnije domaće banke, negde je tu izostavljena „Agrobanka“, iz nekog razloga. Godine 2006. i 2007. na talasu tadašnje euforije na berzi urađeno je nekoliko dokapitalizacija. Međutim, ishod je potpuno jasan. Sve to, nažalost, nije dalo rezultata. Kada pričamo o rešenju u Zakonu o osiguranju depozita, ponoviću konstataciju predlagača, da je Fond za osiguranje depozita praktično ispražnjen radi namirenja deponenata „Nove Agrobanke“ i „Razvojne banke Vojvodine“, što je, između ostalo, uslovilo potrebu za finansijskim aranžmanima sa međunarodnim kreditorima. Mislim da je država u ovom slučaju postupila odgovorno, trudeći se da prevenira sve moguće problematične situacije koje bi mogle nastati u bankarskom sektoru. Kaže se da u svakom zlu ima ponešto i dobro, pa tako i ovde mislim da je situacija koja je nastala pražnjenjem Fonda za osiguranje depozita uslovila brzu reakciju nadležnih državnih organa, u vidu predlaganja novih, boljih zakonskih rešenja, koja bi trebalo da preduprede slične situacije u budućnosti. Pohvalila bih NBS kao predlagača izmena i dopuna Zakona o bankama i izmena i dopuna Zakona o NBS zbog novih rešenja, koja pre svega imaju za cilj prevenciju. Mislim da nova, veća ovlašćenja NBS i novopredviđeni modeli restrukturiranja banaka blagovremeno će sprečiti eventualno zapadanje poslovnih banaka u situacije u kojima je često stečaj jedina opcija. Na kraju svog izlaganja, gospođo Tabaković, imala bih nekoliko pitanja. Prvo pitanje se odnosi na to kakva sudbina očekuje domaće banke, preostale domaće banke, kao što su „Čačanska banka“, bivša „Kredi banka“ iz Kragujevca, „Srpska banka“ i „Dunav banka“? Šta država planira sa Poštanskom štedionicom? Da li se planira osnivanje nove banke koja bi trebalo da ima za cilj podržavanje domaće privrede kroz povoljnije kreditne linije? Kako NBS planira da reaguje povodom velikih valutnih pomeranja? Pre svega, mislim na preko 20.000 stabilnih kredita indeksiranih u švajcarskim francima. Kakvo je vaše predviđanje, s obzirom da je dinar izgubio između 10 i 15% vrednosti u odnosu na američki dolar i britansku funtu, u budućem periodu? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Hvala, potpredsedniče. Uvažena guvernerko, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, današnja objedinjena rasprava o ovom setu zakona, izmena i dopuna zakona, može slobodno reći, pokriva nekoliko bitnih pravaca reformi u kojima se kreće naša zemlja. Sa jedne strane možemo da kažemo da se postavljaju nove institucionalne pretpostavke da se ne dese novi slučajevi banaka koje jasno idu u pravcu, koje su u krajnjoj instanci značile da se prelivanje njihovih loših odluka na račun svih građana u Srbiji, a da ključni institucionalni akteri, kao što je NBS, koji se staraju o stabilnosti bankarskog i finansijskog sistema, mogu samo da ukazuju na to da nas čekaju problemi, tako je bilo i do sada. Mi nismo jedina zemlja na svetu koja pati od regulatornih problema. Nismo jedini koji imamo banke koje su upale u velike probleme. Nemamo mogućnost da to sakrijemo u fioku, kako to rade mnoge uređenije i bogatije zemlje. Zato moramo donositi ovakva rešenja koja će biti preventiva svemu onome i voditi računa da se u vreme kada uspemo da visoki budžetski deficit preokrenemo u mirnu budžetsku luku i da nam se ne dese novi neki rashodi koji su plod grešaka nekih pojedinaca, koji su neodgovorni, nesposobni da vode one organizacije za koje su zaduženi. Naša odgovornost je višestruko veća, jer ne možemo da se obratimo Evropskoj centralnoj banci, ne možemo da pretimo da ćemo obustaviti evrointegracije i niko na celom svetu nema obavezu da finansira naše greške i toga moramo biti svesni. Zato moramo stalno da radimo na tome da našu regulativu što pre upodobimo, da bude kompatibilna sa direktivama EU, a da istovremeno budemo i korak ispred. Zato što naše greške koštaju više, a mogućnost da neko drugi, barem delimično, to pokrije jednostavno ne postoji u praksi. Nemojte pogrešno da zaključite iz mog izlaganja da mislim da je naš bankarski sektor suštinski lošiji od nekih uređenijih zemalja. Problemi koji postoje u Srbiji postoje i drugde, samo što NBS ne može neograničeno da kupuje loše plasmane, kao što to može da uradi Evropska centralna banka. Mi smo zemlja sa malo manevarskog prostora koja mora što pre da dobije više mesta za razumne politike, a to jedino možemo da postignemo ako nastavimo da idemo u pravcu EU i našeg usklađivanja sa njihovim zakonima i ono što sam rekao da povremeno budemo i korak ispred. Nama su potrebne izmene koje će omogućiti, ne samo da budemo proaktivni, a to se posebno odnosi na NBS koja je jako dugo vremena bila u nelagodnoj poziciji savetodavca, jer su tačke kada ona može da stupi u akciju postavljene veoma visoko, odnosno tada je već kasno i može se govoriti samo o sanaciji štete, nego o istinskoj preventivi. Sa druge strane, nama je potrebno da imamo razumne procedure koje mogu da raspetljaju uvek prisutno klupko onih dužničko-poverilačkih odnosa u bankama i osiguravajućim kućama koje idu u stečaj. Ako je sam stečaj, u lošijem slučaju likvidacija banke, loš po ceo finansijski sistem, a efekti se prelivaju u realni sektor, najgora je stvar da taj proces traje godinama. Ako se može razvlačiti i blokirati bez jasne ideje, kada će se taj proces završiti u praksi. Koliko god je bitno učiniti sve da do lošijih ishoda ne dođe, toliko je bitno da postoje razumne procedure koje potiču iz razumnih zakona, a koje čine proces stečaja instrumentom zaštite poverilaca. Iznad svega u svetu se insistira da država danas propisuje regulatorne kriterijume, a da je na bankama da iste poštuju, a tek onda kada ono što im je nekada bio ključni posao da same postave svoje kriterijume upravljanja rizikom. Sistem kakav ćemo, kada ovo izglasamo, imati znači maksimalnu sigurnost depozita. Pravci razvoja će verovatno biti takvi da će klasično komercijalno bankarstvo imati sve više rizika pokrivenih različitim vidovima osiguranja. Stoga je naše uklapanje u svetske trendove neminovnost. Kao što nismo mogli i nismo trebali da bežimo o Bazela jedan, dva i tri, tako ne smemo ni kada je reč o osiguranju depozita. Ovo je proces koji će verovatno biti kontinuiran. Novi razvoj na svetskom tržištu značiće za nas i nove izazove. Moram da kažem da je stav naše poslaničke grupe da treba podržati ove zakone i izmene i dopune zakona, a koje za cilj imaju više sigurnosti, kako zaštite od rizika, tako i pravne sigurnosti. Izmena zakona koja je možda najmanje indikativna i zaslužuje malo više pažnje je izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama. Izmena Zakona o javnim nabavkama, moram da kažem da mi danas smanjujemo stepen preferencijalne zaštite za domaće proizvođače. Mislimo da nije bilo potrebe da se žuri sa tim, jer raditi izmene i dopune zbog jednog člana, jer nam predstoji još rada na doterivanju ovog zakona, jer je to izuzetno kompleksna materija koja je posebno bitna u ovo vreme kada sređujemo javne finansije. Meni je drago što tu sedi čovek koji je sebe dao da ovaj zakon ugleda svetlost dana. Svi zajednički smo radili da ga maksimalno napravimo da on bude funkcionalan, efikasan, ali nažalost uvek kada zakon ode, kada počne da se primenjuje dolazi do onih stvari da morate nešto menjati, jer otežava primenu zakona. Moram da kažem da svaka zemlja koja vodi razumnu politiku sagledava širu sliku i posledice neke politike. Preferencijalni tretman nije jedinstvena praksa. On je posledica činjenice da kada date posao domaćoj firmi, a tu mislim na firme koje su registrovane u Srbiji, država ima više koristi kroz poreze, kroz zapošljavanje, kroz razvoj preduzeća ili, kako hoćete, kroz supstituciju uvoza domaćih proizvoda. Efekti su multiplikovani i preferencijali kada se pametno koriste mogu da daju solidan vetar u leđa našoj domaćoj privredi. Kažem, kada se pametno koristi. Kao i svako rešenje, kada se ono ne postavi na pravi način, ako se pretvori u prostor za beskonačno izvrdavanje onih kriterijuma koje smo propisali, ono postaje suprotnost onome što smo hteli zakonom da uradimo i što je zakonodavac želeo. Dakle, mi moramo dobro razmisliti oko preferencionih tretmana. Postoje obaveze koje će nas čekati i kada budemo išli u pravcu EU, ali taj proces će istovremeno značiti otvaranje tržišta zemalja EU za naše firme u procesu javnih nabavki. Međutim, da bi one tu imale šanse, bilo bi dobro da im se pruži prilika da ojačaju u Srbiji, a da potom gubitak preferencijala, pošto nas to očekuje, to je naša realnost, dožive kao svoju šansu, jel je on u potpunosti vezan sa istim takvim tretmanima za naša preduzeća u drugim zemljama. Moramo biti obazrivi i pametno dozirati odrastanje naše privrede i njeno uklapanje u mnogo veće tržište koje nudi mnogo šansi, ali i pregršt opasnosti za one koji ne budu spremni za takvo tržište. Od samog smanjenja preferencijalne zaštite mnogo je bitnije da podzakonskim aktima otklonimo njene zloupotrebe koje su omogućile da strane firme ili proizvodi stranih firmi postanu domaći. Naravno da nam se svi smeju kada ponuđač dobije potvrdu da je oslić domaće proizvodnje. E, to je korišćenje preferencijala. I naravno da se zato ide ka tom pravcu da se to smanji. Ono što je još bitnije kada su postupci javnih nabavki u pitanju i procedure, mi moramo da ih učinimo dovoljno strogim. Ali ne kao što je do sada slučaj, jer moramo da napravimo i da budu prijateljski za razumna rešenja koja neće javne nabavke učiniti procesom koji može da traje mesecima, što smo imali prilike da vidimo i da čujemo. Jako je bitno da kada propisujemo kriterijume imamo u vidu da javne nabavke predstavljaju oblast koja ima specifičan karakter. Ovde rešenja neće biti idealna, ali je bitno da reagujemo na opravdane primedbe. Kada bi sad pričali, da ne ispadne da se bavim konkretno ovim izmenama i dopunama, pošto imamo set zakona, ali mislim da bi u narednom periodu trebalo razmišljati, jer ima dosta tih nekih primedbi iz prakse kada su u pitanju član 40, član 51, član 52, član 3, itd. Ja mogu i da pojasnim, nije problem. Evo, na primer, član 40. uređuje okvirni sporazum i to je jedan od dva posebna oblika postupka javne nabavke. Znači, na tome bi trebalo u budućnosti razmisliti i poraditi. Članom 52, ono što nam dosta otežava, regulisani su i uređeni uslovi za pokretanje postupka i utvrđeno je da naručilac može da pokrene postupak javne nabavke ako je nabavka predviđena u planu nabavki. Znači, tu se javlja dosta problema zato što je kalendarska godina zaključena sa 31, a onda dok se usvoji plan, kolega Bojan Terzić to najbolje zna. Član 3, stav 1, tačka 10, predstavnik naručioca je član upravnog ili nadzornog odbora naručioca, a onda imamo da su u praksi primećene poteškoće prilikom primene pojma predstavnik-naručioc, jer mi imamo različitih organizacionih jedinica u firmama i celine koje funkcionišu su razdvojene, nemaju nikakve veze sa sprovođenjem postupka javnih nabavki, a mi moramo da taj pojam koji se odnosi na rukovodioce koji obavljaju posao javnih nabavki postaje povezan sa poslovima javnih nabavki. Ima tu još primera i primera, naravno o tome trebamo da pričamo i razgovaramo kao i o onome što smo i tada, kada smo donosili Zakon o javnim nabavkama, oko amandmana koji je podnela SPS tada, da trebaju svi planovi javnih nabavki da budu transparentni i javni, ostaćemo dosledni pri tome da ništa ne treba da bude van javnosti. Sve treba da bude transparentno. Iznad svega onoga što se tiče javnih nabavki što bih rekao i što muči sve nas, a znamo to iz prakse jeste da i sama država mora da bude najbrža i da kroz svoje planove omogući drugima da mogu na vreme da planiraju javne nabavke. Tu imamo ozbiljnih problema. Mislim da nam je ova godina i po planu da nešto radimo oko izmena i dopuna Zakona o javnim nabavkama, ali dobro, krenuli smo sa preferencijalom, pa ćemo ići dalje. Dame i gospodo, narodni poslanici, još jednom ponavljam da će naša poslanička grupa podržati najavljene izmene i dopune zakona i zakone. Na samom kraju, morao bih da kažem nešto što javnost uvek želi da čuje, a mi moramo da kažemo. Mi smo proevropska stranka sa najdužim stažom, kako u politici tako i u približavanju Srbije u evropskim vrednostima. Uz sve to mi ćemo uvek podržati ono što vodi boljem sistemu i reformama u Srbiji, zajedno sa našim partnerom koji je jednako posvećen reformama kao i mi. Pored toga što se sa moje desne strane čuju onako sarkastični osmesi, meni je žao ali i procenti govore ko je kakav, ko koliko vredi i ko je dosledan u svojoj politici. Zahvaljujem vam se na pažnji. Nadam se da ćemo imati prilike malo više da pričamo konkretno kada bude rasprava u pojedinostima. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Radenkoviću. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, narodni poslanici, u ovih proteklih skoro pet sati rasprave oko jednog seta zakona, naslušao sam se svega i svačega. Nešto što ne mogu da razumem kod narodnih poslanika koji su podržavali bivši režim ili učestvovali u bivšem režimu, jeste da neke stvari koje su oni izgovarali, stvarno ne bih imao hrabrosti da to kažem u ovoj zgradi, u ovoj sali među narodnim poslanicima. Znate, teško je kriviti nekog drugog za nešto što ste sami radili. Čak i kolega poslanik je išao toliko daleko da na određen način je u svom izlaganju namerno ili slučajno falsifikuje, odnosno ne pročita sve što piše u zakonu, nego samo ono što bi nekom kritikom napao. Čak je bilo priče i oko toga kako, evo zašto se u izmenama i dopunama Zakona o NBS daje imunitet za guvernera, viceguvernera, ako se dokaže da je ta šteta prouzrokovana namerno ili sa krajnjom nepažnjom. Kaže – to se menja i sada je to da nisu postupali u dobroj veri. To je argument da se neko napadne, a ne pročita poslednji stav u kome piše – ako je u odgovarajućem postupku pravosnažnom odlukom utvrđeno da su lica iz stava 1. ovog člana pričala na štetu iz tog stava, namerno ili krajnjom nepažnjom. Šta je to nego izrugivanje svega onog što predlagač radi i o čemu Narodna skupština raspravlja? Još veća hrabrost treba, dame i gospodo narodni poslanici, da neko kaže da je korupcija u Srbija veća nego ranije. To bih voleo da mi stvarno neko i dokaže, da ga pitam u kom je to crtanom filmu gledao? U kojoj to bajci je slušao? Srbija iz godine u godinu napreduje na listi nekorumpiranih zemalja. Za 2014. godinu napredovali smo devet mesta. Ako je nekome žao što je tako, što ta zasluga pripada ovoj Vladi i SNS, ja tu ne mogu da mu pomognem. Što tu borbu protiv korupcije nije sprovodio dok je vršio vlast? Isto tako, ne mogu ni sa nekim svojim kolegama poslanicima da se složim da postoje lopovske stranke, ne postoje lopovske stranke. Ne mogu ni za jednu političku stranku da kažem da su u njoj isključivo lopovi, niti ni za jednu političku stranku da kažem da su u njoj isključivo pošteni ljudi, ali postoji razlika. Kada neko vrši krivično delo, da li ga rukovodstvo te stranke podržava u tome, da li ga štiti, da li vrši pritisak na pravosudne organe i nosioce javnotužilačkih funkcija da on ne bude procesuiran i sa druge strane na političke stranke koje bez obzira na političku pripadnost osuđuju i stavljaju na raspolaganje pravosudnim i tužilačkim organima takve funkcionere političkih stranaka. To je jedna promena od 2012. godine u srpskom društvu. Hteli vi to iz bivšeg režima da prihvatite ili ne, to je vaš problem i ja tu da vam pomognem ne mogu. Spominje se taj čuveni Zakon o javnim nabavkama. Spominje se izveštaj državnog revizora. O čemu ste ovde kolege narodni poslanici raspravljali? O izveštajima Državnog revizora do 2012. godine, o tome kako je podneta prekršajna prijava protiv ministra zato što je platio ćevapčiće iz budžete Republike Srbije, a nije napisao izveštaj sa kime ih je pojeo. Smešno jeste, ali istinito. Tužno. Zakon o javnim nabavkama. Gde su krivična dela za kršenje Zakona o javnim nabavkama do 2012. godine? Pisane su prekršajne prijave. Taj zakon je dobar. Za koga? Za lopuže. Ni za koga više. Svi ti otpori koji se dešavaju u vezi Zakona o javnim nabavkama prave lopuže. Ja sada pitam kolege poslanike - koga hoće da brane? One koji misle dobro svojoj zemlji, koji sprečavaju korupciju, krađu ili oni koji će da brane lopuže? Možda je to nekome smešno, meni nije. Uštede u Zakonu o javnim nabavkama. Trošili ste milijardu i po, dve milijarde evra i pravili 14 kilometara puta. Sada se pravi 60. Koja vam ušteda veća treba? Ušteda je kada se sa istom količinom novca uradite više ili dobijete veću uslugu. Kada je u pitanju taj Zakon o javnim nabavkama, priča se o Komisiji za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, pošto jedan kolega koji je doktor pravnih nauka ne zna ni kako se zove ta komisija, ali zna da priča o njoj. Neće da kaže da stara komisija nije uopšte funkcionisala, da zakon nije ni postojao koji je ona primenjivala, da je po istim pravnim problemima različito odlučivala, jer Bože moj, morao je neko, prijatelj, miljenik režima da dobije posao. Čekalo se po šest do osam meseci. Sada na onih 30 dana još 10 do 15. Toneko ne može da se strpi bar još toliko. Baš toliko je tih 10 do 15 dana problem. Taj rok se smanjuje iz meseca u mesec. Zašto smo dobili tako dugačke rokove? Zato što stara komisija nije postupalaod septembra meseca 2012. godine do 1. aprila 2013. godine i zatrpala je novu komisiju starim predmetima i starim zakonom. Postavlja se pitanje - kome su podnete krivične prijave po nalazu revizora? Nije problem uopšte, to će biti obelodanjeno. Ali, ja postavljam jedno drugo pitanje - po starom Zakonu o javnim nabavkama kome su podnete krivične prijave za milijarde koje su opljačkane? Napisan je zakon po kome može da se krade. Nije podneta ni jedna. U tome jeste problem. Svi koji sada pričaju nešto o tome jednostavno se ponašaju kao da zabijaju glavu u pesak i kriju istinite činjenice. Ova sada izmena zakona jeste da se olakša posao u postupcima javnih nabavki. Nemojte da se sekirate. Znamo mi da Zakon o javnim nabavkama nije savršen. Biće ponovo formirana radna grupa za izradu izmena i dopuna zakona, gde ćemo sve one probleme koje smo uočili u sprovođenju zakona da otklonimo. Ali, unapred da obavestim, povratka na staro nema. Nema zaštićenih ni naručilaca, ni izvođača radova, ponuđača. Takvih više nema, neće ih više biti. Povratka na staro nema. Najveći problem sa Zakonom o javnim nabavkama jeste što je uspostavljen takav sistem do 2012. godine koji je jako teško razmontirati. Neki iz tog sistema sprovode i novi Zakon o javnim nabavkama i namerno ga sabotiraju da bi se vratili na stari zakon, da bi ponovo mogle da nestaju milijarde iz budžeta. To je problem sa novim zakonom. Jedini. Zašto se povećava broj žalbi koje se upućuju Republičkoj komisiji za zaštitu u postupcima javne nabavke? Samo iz dva razloga. Jedan je zato što se sabotira rad komisije, ulažu se prigovori i žalbe na sve i svašta. Drugi razlog, zato što oni pošteni ponuđači imaju poverenja u komisiju da će da reši njihov problem u skladu sa zakonom za razliku od prethodne komisije na kojoj se nije vodio ni zapisnik, ni stenobeleške, nije se znalo ko je član komisije, ovlašćen predstavnik komisije po određenom predmetu, gde su članovi komisije rešavali po predmetima tako što se sazove komisija i stavi se hrpa materijala na sto i kaže – pogledajte ako nekoga interesuje, ali ja predlažem ovo rešenje. Tako je ta komisija odlučivala o 4 i po milijarde evra godišnje budžeta RS. Sramota da se ne zna ko je izvestilac po kom predmetu. Da se krije dokumentacija od ostalih članova komisije. Posle se čudimo što u istoj pravnoj stvari imamo više rešenja. Toga više nema. Kada je u pitanju Agencija za osiguranje depozita, uopšte stečaj, postupak likvidacije i stečaja banaka, meni je jako zanimljiva tema. Jako zanimljiva, prvo, zbog ove naše nesretne „Agrobanke“ i drugo, zbog Razvojne banke Vojvodine. Kada je prva u pitanju – kako to da je sistem kontrole od strane Narodne banke potpuno zakazao kada je „Agrobanka“ u pitanju? Kako je „Agrobanka“ mogla da dobije prolaznu ocenu za nastavak njenog rada u 2012. godini? Kako to da viceguverneru koji je bio zadužen za kontrolu rada banaka ni dlaka sa glave ne fali zato što je oštetio svojim nečinjenjem državu za 600 miliona evra dok je bio guverner Šoškić? Baš bih voleo da vidim kako ćete da ga branite zbog ovoga. Baš me zanima. Hoćemo li isto kao i kod Razvojne banke Vojvodine? Nekome je smešno milijardu evra što je nestalo građanima Srbije. To je nekome smešno. Meni nije. Može da bude smešno nekome ko je učestvovao u tome. Ali, znam da i ja i većina ovih naših kolega bez obzira iz kojih stranaka i građani Srbije treba da vratimo tih milijardu evra u budžet iz svog džepa, od svojih porodica da uzimamo. Meni to nije smešno iz tih razloga. Baš me jako interesuje gde su do sada sredstva od banaka, pogotovo za banke kojima je oduzeta dozvola za rad 2003. godine, gde su bila deponovana ta sredstva? Možemo li da se kladimo da su bila deponovana kod nekih privatnih banaka? Spreman sam da dam opkladu. Kod privatnih banaka i da su te iste banke sa našim sredstvima koja pripadaju državi Srbiji kupovala naše državne hartije od vrednosti i sa našim novcem nam naplaćivali kamate. Hajde da vidim ko će sada ovakva zakonska rešenja da napada, čiju će banku da brani? Koja će banka da mu napiše amandmane? Privatna naravno. Baš me interesuje. I to je za mene pljačka. Taj novac pripada budžetu RS do isplate štete koju su pretrpeli građani Srbije čija su sredstva bila deponovana u tim bankama. Poverioci tih banaka koji su im davali kredite naravno, ali nešto predugo traje. Trinaesta je godina od kako su neke banke izgubile dozvolu za rad. Interesuje nas sve, i Odbor za finansije i kontrolu trošenja budžetskih sredstva – šta se radi sa tim, sa imovinom tih banaka? Bez obzira što je Miroljub Labus potpisao onu čuvenu aferu oko SARTID-a, otpisao milijardu i 200 miliona dolara dugovanja SARTID-a prema domaćim bankama, evo, priznajem, možda je čovek i bio u pravu, ali to je bilo u stečaju i antidatumirao je potpisivanje i dokazano je da je tako. To više ne sme da se desi. Napada se da agencija treba da bude nezavisna u svom radu. Čijim sredstvima raspolaže ta agencija? Koga zastupa, koga treba da obešteti? Državu. Znači, nije smetalo kada je Miroljub Labus likvidirao srpske banke, tada se nije tražila njegova nezavisnost u čuvenoj aferi SARTID. To se krilo od građana Srbije, a sada tražimo da jedna agencija koja je državni organ bude nezavisna. Po Ustavu Republike Srbije nezavisni su nosioci pravosudnih funkcija, nosioci javno-tužilačkih funkcija, podležu nadzoru Narodne skupštine, nezavistan je i Zaštitnik građana, nezavistan je Poverenik za informacije od javnog značaja, nezavistan je revizor, nezavistan je Poverenik za zaštitu i ravnopravnost polova, ali, ljudi moji, oni radi posao koji im je poveren ili Ustavom ili im je Narodna skupština dala tu nezavisnost da rade izvorne nadležnosti Skupštine u ime i za Narodnu skupštinu, o tome podnose izveštaj. Kome će ova agencija da podnosi izveštaj? Hoćemo mi da vodimo stečajeve banaka? To rade sudovi, ne Narodna skupština. Agencija je običan državni organ. Čini mi se da se mnogima ta priča oko nezavisnosti državnih organa jako svidela. Sviđa se i meni, samo nekima je to zakasnelo sviđanje. Njima se više sviđao državni revizor dok su vršili vlast i dok im je državni revizor pisao prekršajne prijave za plaćanje i pojedene ćevapčiće, a ne napisan izveštaj sa kim su bili. E, dotle ste sveli DRI. Sa izmenama i dopunama ovih zakona jedna jako zanimljiva oblast se konačno reguliše i tačno se zna u celom sistemu ko šta treba da radi u određenoj situaciji, pogotovo kada su u pitanju banke, zato što država garantuje za svaki ulog do 50.000 evra, bez obzira koja je banka u pitanju, da li državna, da li privatna. Država ima pravo da se štiti zakonom od neodgovornog, neprofesionalnog ili zlonamernog ponašanja vlasnika banke, zato što ona garantuje za njegove uloge koje je primio. Zato ćemo bez dvoumljenja, bez razmišljanja, kao poslanički klub SNS u danu za glasanje da podržimo ovaj zakon. Isto tako, u raspravi u pojedinostima oko besmislenih amandmana nećemo ni učestvovati. Bez obzira na koju se poslaničku grupu odnose amandmani, ukoliko idu u poboljšanju zakona, podržaćemo ih i zamoliti predlagača zakona da ih takođe podrži. Hvala vam lepo.
Pošto su ovlašćeni predstavnici iskoristili svoje pravo, sada prelazimo na spisak prijavljenih narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana gospođo guverner, poštovani ministre sa timom, dame i gospodo narodni poslanici, komentarisaću i diskutovaću o izmenama i dopunama Zakona o NBS i Agenciji za osiguranje depozita. Smatram i pokušaću da dam jednu širu sliku negativnih efekata koji su se dogodili, a o kojima su mnoge moje kolege pre mene pričali, a vezano je za bankrotstvo banaka u prethodnih nekoliko godina, počevši od „Agrobanke“, završavajući sa Privrednom bankom Beograd, ono što je budžet i poreske obveznike, građane Republike Srbije, koštalo blizu milijardu evra. Možda to ne bi bio ni toliko drastičan, ni toliko veliki problem da je to samo pitanje monetarne politike, da to nema jasne i ogromne negativne efekte i na fiskalnu konsolidaciju, na ukupan javni sektor i, naravno na kompletnu nacionalnu ekonomiju. Ne mogu da ne pomenem da su se ovakve stvari dešavale u predhodnom periodu, od kada je kriza nastala u samoj evro zoni, dakle u EU, u SAD, u Japanu još 2007/08. godine i pomenuću da je sama EU uložila nekih 100 milijardi dolara kako bi mogla da pomogne bankarskom sektoru, pogotovo u zemljama koje čine periferiju EU. Španije je u onom prvom koraku dala četiri i po milijarde evra za svoje privatne banke, u drugoj fazi 19 milijardi,kako bi mogla i kako bi na taj način spašavala bankarski sistem. Međutim, kod nas se dešava nešto drugo. Mi kao zemlja sa svim drugim specifičnostima, kao zemlja koja, to je jedan od veoma važnih pokazatelja, još uvek nema tržišnu ekonomiju u tom punom kapacitetu, dešava se sasvim dijametralno jedna suprotna stvar, a to je da mi imamo problem sa državnim bankama, da kod nas privatne banke sa svim korektno funkcionišu i na sasvim korektan način su prevazišle svetsku ekonomsku krizu. Mi u periodu od 2008. do 2012. godine imamo jednu jasnu krizu menadžmenta, jasnu krizu i povezivanje menadžmenta državnih banaka sa oligarsima koji su na kraju ovu državu koštale direktno milijardu evra, indirektno sigurno nekoliko milijardi evra. Imajući u vidu da ne treba puno znati ekonomsku teoriju da to ima jedan negativni, multiplikativni, prelivajući efekat i na tražnju i na ono što Vlada Republike Srbije hoće da uradi, a to je fiskalna konsolidacija na pad privrednog rasta i, naravno, ogromne negativne efekte na ukupnu nacionalnu ekonomiju. Naravno, imalo je efekte na javni dug i ima efekte na mogućnost zaduživanja naše zemlje u inostranstvu. Podsetiću da se Španija u to vreme najveće krize zaduživala sa kamatnom stopom na dugoročne obveznice sa čak 6,5%. Mi smo se u tom periodu 2010/11. godine zaduživali sa čak 7,5%, da bi sada taj procenat bio mnogo niži. Ono što mene najviše zabrinjava, to je da sama fiskalna konsolidacija, koja je neodvojivi deo konsolidacije i neodvojivi deo ekonomske reforme ove zemlje, ne može da se odvija i ne može da ima kvalitetne rezultate bez snaženja i jačanja privatnog sektora, a sve ovo što se događalo sa državnim bankama imalo je veoma negativan efekat i negativne konsekvence na sam privatni sektor. Ne znam razlog i ne znam zašto tadašnje rukovodstvo NBS, zašto tadašnje monetarne vlasti, naravno u saradnji sa finansijskim vlastima, nisu preventivno delovale i nisu pristupile možda nekom od modela akvizicija, merdžovanja ili bilo čega drugog, kako bi mogli na vreme da reaguju i kako bi potencijalno pokušali da spasu ove banke kroz strateško partnerstvo ili neki vid privatizacije. Zalažem se ispred moje stranke, u svakom slučaju, za to da privatni sektor u našoj zemlji treba da ima primat i da se pokazalo prethodnih 25 godina da državni menadžment vrlo teško može da opstane, pogotovo u konkurenciji koju sada imamo i na nivou regiona, da ne govorim na nivou EU. Mi smo sve to mogli da uradimo, ostaje to pitanje zašto se to tada kada je to moglo da se uradi nije uradilo. Što se tiče Agencije za osiguranje depozita, njena uloga je prosto obesmišljena krajem 2012. godine, kada je Agencija za osiguranje depozita morala da uplati Poštanskoj štedionici 199,6 miliona evra, da prosto isprazni svoj fond, jer samo ta jedna banka je koštala toliko, a imamo posle jedan sled događaja, kada nam se dogodila i Razvojna banka Vojvodine i sve ove druge banke o kojima su kolege pričale celo prepodne. Ali, pored toga što je ona ispraznila i morala da isprazni račun iz nama svima poznatih razloga, ona je gotovo pet miliona evra svake godine trošila pogrešno investirajući na tržištu kapitala. Tako da, ovo preuzimanje ingerencija od strane Narodne banke Srbije od Agencije za osiguranje depozita je jedan dobar potez, potez koji će osigurati, potez koji će unaprediti i omogućiti jednu bolju kontrolu bankarskog sistema, bolju kontrolu banaka, kako se ovo nikada više ne bi događalo. Naravno, podsetiću da se u Srbiji to događalo 90-ih godina. Nismo usamljeni, u Hrvatskoj se ovako nešto dogodilo već dva puta, ali mislim da sa ovakvom politikom, ovakvim izmenama zakona, a pominjali smo i na Odboru za finansije, budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava ideju da se uvede i da se osnuje tzv. rezulutivni fond koji će upravo troškove svih tih grešaka koje se tiču banaka, da li privatnih ili državnih, prebaciti na bankarski sistem, prebaciti na tržište, a ne na građane Srbije. To će biti u stvari jedan krajnji rezultat i ovo je samo jedan korak i jedna faza koja će da stvori jedan red, disciplinu i jedno odgovorno i kvalitetno poslovanje i nadzor, kada je u pitanju bankarski sistem i kada je bankarski sektor u pitanju. Siguran sam da ovakvih gubitaka, koji su napravljeni u tom periodu krize od 2008. do 2012. godine, ne može čak biti ni u teoriji. Jer, da je neko ovo smišljao, da je danima sedeo u kabinetu smišljajući gubitke i smišljajući kako da ispumpa iz državnih banaka ovoliki novac, ja mislim da to ni najveći stručnjaci, ljudi koji najbolje poznaju monetarnu politiku i sistem ne bi mogli da smisle i da urade. Imamo i primer iz Švedske. Švedska je 90-ih godina, kao skandinavska, kao zemlja bogata resursima, kao jedna zemlja koja je poznata po socijalnoj pravdi, poznata po bogatstvu njenih građana, imala isti problem. Mnoge banke u Švedskoj su 90-ih godina bile pred bankrotom. Šta je Švedska uradila? Nacionalizovala je te banke, restrukturirala te banke, oživela te banke i prodala ih na tržištu. Sada Švedska sa time nema nikakvih problema. Ono što bih posebno istakao kao jednu vrednost izmena i dopuna ovih zakona, to je da će se u punom kapacitetu štititi interesi deponenata, da će doći do sigurno veće discipline na tržištu i da će doći do veće, intenzivnije i kvalitetnije saradnje između same Narodne banke Srbije i Agencije za osiguranje depozita, jer ta koordinacija između tako važnih državnih institucija mora da bude gotovo na dnevnom nivou i mora da bude u svakom slučaju usaglašena, konkurentna i da podrazumeva jedan najkvalitetniji mogući vid nadzora koji očekujemo od kolega iz Narodne banke Srbije. Pošto takvih problema, a nemamo ni sitnijih problema kada je u pitanju funkcionisanje Narodne banke Srbije sa guvernerom, gospođom Tabaković, uveren sam da ćemo maksimalno unaprediti ovaj sistem i da ćemo u tom nekom smislu uređenosti potencijala i mogućnosti za nadzor ući u domen i ući u krug onih razvijenih zemalja sa tržišnom ekonomijom, koje posao nadzora vrše na najbolji i najkvalitetniji mogući način. Takođe bih napomenuo, apelovao i dao sugestiju i monetarnim vlastima i predstavnicima Ministarstva finansija, da se razmišlja i o tome da se osnuje jedan garantni fond, ali garantni fond koji će imati dupli ključ. Mi sada imamo Fond za razvoj i izglasali smo u Narodnoj skupštini Republike Srbije izmene i dopune Zakona o Fondu za razvoj. Međutim, jasno je, da bi jačali privatni sektor, da bi monetarna politika bila maksimalno usaglašena sa fiskalnom politikom, sa fiskalnom konsolidacijom, da bi ti rezultati bili jasni, da bi bili konkretni, da bi rezultovali privrednim rastom, smatram da je potrebno doći do nekog rešenja da se obezbede povoljna sredstva, pogotovo za domaće privrednike, za start ap preduzeća, ali samo i pod uslovom duplog ključa, odnosno jedne obostrane kontrole između privatnih banaka, privatnog sektora u bankarstvu i države, kako bi mogli da dođemo do najboljeg modela za kreditiranje i oživljavanje privatnog sektora u našoj zemlji. Na kraju ću se osvrnuti na predlog kolege Ivana Jovanovića, koji je predložio da se o članovima upravnog odbora Agencije razmatra, diskutuje i da se biraju u Narodnoj skupštini Republike Srbije u okviru matičnog Odbora za finansije, budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Smatram da je to odlična ideja. Smatram da bi na taj način mogli da pojačamo i da pospešimo kontrolu nad imenovanjem ljudi koji će sami vršiti nadzor nad radom Agencije i koji će biti odgovorni za situaciju i za stanje u bankarskom sistemu naše zemlje. Mislim da i sam Odbor i Narodna skupština imaju pun kapacitet, i stručni i svaki drugi, da urade taj posao na najbolji mogući način i da preuzmemo tu ingerenciju, kako bi tu došli najbolji i najkompetentniji ljudi. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Gospođo guvernerko, poštovani gospodine ministre, kolege narodni poslanici, moram da ponovim neslaganje i nezadovoljstvo što o ovako bitnim izmenama i dopunama zakona raspravljamo po hitnom postupku, bez mogućnosti da smo imali dovoljno vremena da se upoznamo kvalitetno sa ovim predlozima. Gospođa guvernerka je dugo bila narodni poslanik i zna da je u roku od jednog dana, koliko smo imali da proučimo sve ove predloge Vlade, bilo jednostavno nedovoljno vremena da se upoznamo sa svima njima, da sagledamo sve one novine i da reagujemo amandmanima, jer smo amandmane mogli podneti samo danas do početka rasprave. Ne razume iz tog ugla nervozu kada se kaže kako Ministarstvo finansija sada uzima neke nadležnosti od Agencije za osiguranje depozita. Ne znam zašto je ta reč: „uzimati“ uvredljiva i bilo koga vređa. Činjenica je, ministar je sam pročitao, taj jedan član Zakona o ministarstvima koji sada Ministarstvu finansija daje nadležnosti da određuje i učestvuje u upravljanju ovom agencijom. Možemo da kažemo i da imenuje ljude koji će učestvovati, predlaže i da je to dobro ili nije, ali za to se vodi rasprava o predlogu zakona, pa razmenimo argumente pre nego što zakon dođe ovde, a ne vređamo se kada se to kaže. Verujte, mene mnogo više vređa kada neko kaže – znate, bila je javna rasprava od 26. decembra do 14. januara, zato što su zakoni stajali na sajtu. Od 19 dana, devet je neradnih dana u tih 19 dana, a vi sad kažete – to je javna rasprava. Nemojte, molim vas. Kakva javna rasprava? Da li je bilo neko javno slušanje ovde u parlamentu o tim zakonima? Da li je bio neki skup na kome se razgovaralo? Ne, nego je neko mogao da zna, da pogleda, pa da nešto tamo kaže, pošalje neki dopis. Govorim o ovim vladinim zakonima. Lepo je što je Narodna banka to radila malo duže, ali mislim da je neprimereno da se ovako obimne izmene Zakona o bankama i Narodnoj banci daju kao dopune i izmene zakona, preobimne su. Biće teško pratiti zakon sada sa ovako usvojenim obimnim izmenama i dopunama. Postoje i neka pravila na koji način se i šta je primereno kako menjati i dopunjavati zakon, a kada treba da se radi novi zakon. Mi smatramo da je u slučaju ovako obimnih izmena bolje da se išlo na pisanje novog zakona. Da je bilo prave javne rasprave, moglo bi sada da se govori o tome da li je davanje ovih ovlašćenja Narodnoj banci, preuzimanja nekih ovlašćenja koja je do sada imala Agencija za osiguranje depozita, prenošenje u Narodnu banku i formiranje posebnog tela, specijalizovanog tela, ja se izvinjavam što nisam zapamtio izraz kako je ministarka nazvala to telo, da li je to dobro rešenje. Mi smatramo da nije, u načelu. Da, Narodna banka dobija sada ulogu i policajca i sudije i izvršitelja. Mnogo velika ovlašćenja u rukama Narodne banke. Govorili ste o tome da u drugim državama, odnosno, da je to nešto ka čemu zemlje EU teže i da mi idemo možda korak napred u tome. Mislimo da, bez obzira što mi tu želju da budemo deo EU politički zastupamo četvrt veka, za razliku od nekih drugih, ne treba u svakom trenutku žuriti i možda je bolje primeniti neka iskustva koja su dokazano bila dobra. Recimo, to su iskustva Španije i Irske koje su imale obimna restrukturiranja banaka u poslednjih pet godina, od vremena svetske ekonomske krize, a gde to nisu radile njihove nacionalne banke, nego su radila neka posebna tela. Mislimo da bi razdvajanjem toga bila pojačana uloga i odgovornost svakog od njih. Ovako možemo da dođemo u situaciju da Narodna banka preuzme restrukturiranje neke banke, a onda uslovljava da se određena rešenja poštuju oduzimanjem licence ili nešto slično. Mislimo da to jednostavno nije dobro i da će praksa verovatno pokazati da, bez obzira na to što ministarka veruje da imamo dovoljno kvalitetnih ljudi, i u Narodnoj banci i van nje, i da će se oni sada oformiti, odnosno skupiti u tom specijalizovanom telu, ostaje bojazan koliko će oni biti nezavisni u svom radu. Naravno, u ovoj diskusiji bi mogli da pričamo i o tome šta je sa srpskim bankama. Zašto je danas praktično bankarstvo u Srbiji, klinički mrtvo. Da li je država odgovorna za loše stanje i koliko je odgovorna za stanje u onim bankama koje su i danas pod upravom države. I,da li je to moglo da se izbegne. Zašto danas „Telekom“ pred privatizaciju najavljenu, kupuje jednu banku, vrlo diskutabilnog stanja, sa potpuno nepoznatim elementima i pitanje cene, i to zašto se kaže da je „Telekom“ morao da kupi banku, mogao da se uradi dobijanjem licence koja košta 10 miliona evra, a ovako se preuzimaju i neka nenaplativa potraživanja, svakakve stvari, i pitanje je da li će tako samo dodatno otežati prodaju „Telekom“-a. U svakom slučaju, rasprava kada se donose ovako važni zakoni je važna. Ne možete da nas ubedite da je bila potrebna ovakva brzina od trenutka kada su zakoni usvojeni na Vladi, došli u parlament juče, a danas treba da se usvoje. Spominjali ste da smo se mi obavezali kao država na neki kraj januara kao usvajanje ovih zakona. Kraj januara je sutra, ovi zakoni neće biti usvojeni ni do kraja januara, pa možemo da vam kažemo i da taj rok koji smo sami sebi odredili nećemo ispoštovati. Mislim da za tim rokom nije bilo potrebe i mislim da ovo pokazuje, još jednom, bahatost i nesposobnost vladajuće stranke koja ne može da nađe rešenja za probleme u kojima se nalazi ekonomija Republike Srbije koja neprestano, kada se kritikuje samo pronalazi krivce negde u prošlosti, pa nekad nije dovoljno 2008, 2009, 2010, vraćamo se u 2003, 2002, devedeset i neku, ne znam ni ja gde. Niko ne govori šta je rađeno u 2013. u 2014. šta se dešava danas, zašto država ćuti na probleme građana koji imaju kredite u švajcarskim francima, kada u svim drugim zemljama, neke mere se predlažu, usvajaju, reaguju i njihove nacionalne banke i ministarstva. Samo se kod nas ćuti i prebacuje odgovornost na one koji su uzimali te kredite. To je najbolji pokazatelj neodgovornosti ove vlasti, nepoštovanja građana Srbije i činjenica i pokazatelj najbolji da je došlo vreme da se ova Vlada promeni. Hvala.
Gospodin Babić, po Poslovniku.
Po Poslovniku gospodine predsedavajući, povređeni su član 106. i 107. Meni kao nekom ko je po vokaciji matematičar, ne prija mi razum, u zdravom razumu, da neko ko u političkom smislu kao Socijaldemokratska partija ili Nova demokratska stranka ili kako god, postoji godinu dana, a kaže, to su ideje za koje se zalaže i čiji je čuvar vatre četvrt veka. Kako može neko ko postoji u političkom sistemu, ko recimo, u Mionici, nije uspeo da skupi ljude ni koji će stati na listu i podržati tu listu, ili potpise podrške na listi i da se kandiduje, može da kaže – mislimo da ova Vlada može da ode. Pa mislim da prvo vi koji to kažete trebate da pređete cenzus. Ili da skupite ljude koji će podržati listu. S druge strane, mislim da nije važno ko je čuvar vatre, već je važno ko će preseći vrpcu i podići rampu Srbije prema EU. A siguran sam zbog reformske politike koju vodimo, zbog posvećene politike promene naše zemlje i stvaranja jednog pristojnog, normalnog društva, a dugo, isuviše dugo smo tapkali u mestu, ponašali se kao da hodamo po pokretnoj traci, gde su nam politiku vodili nereformatori, već medijski magovi i oni koji su pakovali prazno u lepu mašnicu i tako servirali građanima Republike Srbije. To vreme prethodnog govornika, njegovog lidera Borisa Tadića je davno prošlo vreme, a tu vrpcu i rampu prema EU Republike Srbije i punopravno članstvo, siguran sam da će podići SNS i Aleksandar Vučić.
Gospodine Babiću, nažalost vi ste vršili repliku, a ne povredu Poslovnika, ali ajde progledaću na to. Molim vas, vi imate dosta načina i po povredi Poslovnika i po osnovu replike je bilo, meni je bilo logično da je bila replika. Nemojte mene da dovodite u poziciju sada da ja stvarno kršim Poslovnik, jer ovo što ste vi obrazložili nije bilo kršenje Poslovnika, ali dobro. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Zoran Babić, s mesta: Ne.) Reč ima guverner NBS Jorgovanka Tabaković.
Prvo ću dati načelnu primedbu o tome koliko dugo zastupaš neku ideju. Kakav je to kvalitet kad merimo vas i mene, na primer. To koliko zastupaš neku ideju govoreći o njoj, nastupaš na političkim skupovima, daješ intervjue, je jedan par cipela, što bi rekli naši ljudi. Ali, kada se na nekoj funkciji gde si u prilici da donosišzakone kojim sistemski uređuješ svoju državu, na način kako je to uređeno u toj Evropi kojoj stremiš i koja ti je strateški cilj. To je mera privrženosti evropskom putu, odnosno sistemski uređenoj državi u kojoj je propisana procedura gde će zajednički da radi Ministarstvo finansija, NBS i Agencija za osiguranje depozita, kao što jesu radili, nezavisno od toga da li u Agenciji sedi Lidija Perović koja je mnogo učinila i radila na ovim zakonima. Da li sedi gospodin Dušan Vujović sa svojim timom ili u NBS sedi Jorgovanka Tabaković, Đorđe Jeftić i ostala ekipa. Gradimo sistem koji neće da zavisi od imena ljudi i od toga ko kojoj političkoj opciji pripada nego od toga koliko je ko iskreno rešen da delima dokazuje svoje reči. Zakon koji smo vam predložili, Predlog izmenama i dopunama, uređen gospodine Đurišiću, dragi moj kolega potpuno u skladu sa metodološkim pravilima koja propisuju da li i kada neki zakon treba da ide kao izmena i dopuna ili kao nov i nismo dostigli tu granicu izmena i dopuna Zakona o bankama koji bi nas obavezivao da idemo na jedan kompletno nov zakon, što ne znači da nećemo uraditi prečišćen tekst i objaviti u nekoj pogodnoj formi celinu zakona koji će omogućiti lako snalaženje jer nam nije cilj da budemo nerazumni nego naprotiv da nas lako razumeju i da se zakon primenjuje. I još dve kratke informacije oko sukoba interesa i koncentracije ovlašćenja. Znate, NBS je prošle godine obeležila 130 godina postojanja i jedna je od retkih, ali ne jedina institucija te vrste koja pod jednim krovom objedinjuje gotovo sve nadležnosti i regulatorne i nadzorne i monetarnu politiku i ima svoj specijalizovani deo koji se bavi izdavanjem, štampanjem i kovanjem novca. Po tome nismo jedini ali jesmo specifični, pa smo i iskustva koja ima Narodna banka u prednosti da pod jednim krovom ima monetarnu i nadzornu funkciju, ali da su one dovoljno organizaciono i hijerarhijski razdvojene, da ne budu u sukobu dobili poverenje onih koji su nam bili tehnička i ekspertska pomoć, govorim o Međunarodnom monetarnom fondu i Evropskoj banci za obnovi i razvoj, kao i Svetskoj banci koje su, znajući kakvim kapacitetima u ukupnom smislu raspolaže NBS, da nikada neće doći u situaciju da bude princip o kojem ste vi govorili da smo i sudija, i tužilac, i izvršitelj, jer nam nije cilj da nikoga ko nije zreo za restrukturiranje uvodimo u takav problem. Naprotiv, cilj nam je da precizno definisanim koracima preventivnog delovanja sačuvamo javni interes i da rizike za neodgovorno donete odluke snose upravo oni koji su za to najodgovorniji ali bez ikakvih iznenađenja, već u precizno propisanoj proceduri. I to da imamo koncentraciju ovlašćenja jednostavno nije tačno. Mislim da ćete kroz pojedinačnu raspravu po konkretnim članovima zakona sami biti u prilici da utvrdite da ne postoji nikakva koncentracija ovlašćenja, već prednost brze reakcije onog ko je zadužen da vrši nadzor i ima kontrolnu ulogu i da sugeriše planove restrukturiranja, odnosno preduzimanje mera koje treba da omoguće najniži trošak za srpsko društvo. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Vujović. Izvolite.
Samo dva kratka pojašnjenja i jedno mišljenje. Znači, zbog pravilnog informisanja naših gledalaca i da ponovim pred kolegama, odnosno pred poslanicima i kolegama iz tima Narodne banke i Ministarstva finansija. Kolege iz Ministarstva finansija su u susednoj prostoriji rade na amandmanima, prate ovo na ekranima, znači, ne pozivam se na duhove. Znači, vaš kolega je pomenuo oduzimanje nečega. Reč je o vraćanju, a ne o oduzimanju. Svojevremeno je funkcija upravljanja akcijama koje su u vlasništvu države, akcijama banaka koje su u vlasništvu države, poverena Agenciji za osiguranje depozita, u novom kontekstu izmenjenih uloga nadležnosti funkcija Agencija za osiguranje depozita. Ta funkcija više tamo ne pripada i ne može tamo da se realizuje. Zbog toga se ona vraća Ministarstvu finansija. Ja bih voleo da nemamo tu dopunsku odgovornost, pravo i obavezu, ali se ona konzistentno i u skladu sa svim drugim zemljama u svetu vraća Ministarstvu finansija kao Ministarstvo koje je zaduženo da upravlja tim delom državne imovine. Znači, na osnovu toga će Ministarstvo finansija morati da sudeluje u upravljanju bankama u kojima država ima svoje akcije i odlučivaće o tome šta će sa tim akcijama biti. Kao što znate, usvojena je prošle godine strategije države u kojoj država smatra da onog momenta kada finansijski sektor bude funkcionisao dovoljno efikasno, država treba da izlazi iz vlasništva akcija u komercijalnim bankama i da to prepusti kvalitetnom menadžmentu i tržištu. Prema tome, ovo je u skladu sa našom dugoročnom tendencijom. To se nažalost ne može ostvariti ni preko noći, nijednim korakom. Ovo je jedan od važnih koraka da se to prvo vrati na državu, a da onda država upravlja i postepeno izlazi iz vlasništva državnih banaka. Isto tako je jako važno da naglasimo da se na ovaj način menja kvalitet upravljanja svim rizicima. U tom kontekstu, to što je uređeno da u okviru, pod okriljem, pod krovom NBS funkcioniše posebno specijalizovano, pre svega, stručno telo koje će više od standardnog praćenja gledati situaciju u bankama i predlagati mere reagovanja, restrukturiranja itd, naglašavam, biće odvojeno zidom od ostatka Narodne banke i Narodna banka neće imati pravo da administrativno ili na druge načine utiče na rad tog tela osim u onom delu gde će ono izveštavati Narodnu banku i sve druge koje su zainteresovani, bilo svojom pozicijom u sistemu odlučivanja, bilo vlasništvom u situaciji u pojedinim bankama i predloženim merama gde će se mere koje su najjeftinije i najcelishodnije primenjivati, a ne mere koje su nekome najpodobnije ili najzgodnije ili daju najbolje efekte za nekog pojedinačnog učesnika u tom procesu ili pojedinačnog vlasnika u tom procesu. Znači, time se sistematski stvara prostor, kao što su neki diskutanti pre primetili, da se izbegavaju situacije rizika i još važnije, da se spreči situacija da rizik vidimo tek onda kada se šteta već dogodila. Znači, ovo treba da obezbedi sistem ranih upozorenja u finansijskom sektoru, a kao što znate to pretpostavlja izuzetno dobru bazu podataka koju samo Narodna banka ima iz direktnih i supervizija na terenu i supervizija na osnovu podataka u knjigama i na osnovu izuzetno stručnog rada provere, testiranja modela, praćenja dešavanja na domaćem tržištu i u okruženju. Prema tome, čitav niz stvari koje danas primećujemo kao probleme bi ovaj novi sistem trebalo da primeti, otprati i predvidi. Konačno, zahvaljujem se na tonu i pozivu da se konstruktivno sve stvari rešavaju. Ja sam kod javne rasprave, nisam govorio o javnoj raspravi nego sam govorio isključivo o dostupnosti dokumenata. Drugim rečima, dokumenti su na sajtu i mislim da svi mi kao što mi odlazimo na sajt Skupštine da gledamo koji zakoni su usvojeni, šta je usvojeno i koji je konačni tekst zakona koji je usvojen, mislim da bi isto tako bilo u redu da očekujemo da će svi poslanici da prate sredstva modernih komunikacija i saznaju šta su ministarstva stavila na svoje zvanične sajtove. Hvala.
Hvala. Veroljub Arsić, po kom osnovu se javljate?
Nesposobnost vladajuće stranke.
Imate pravo.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo moj kolega poslanik koji je govorio pre mene, a nije vezano za reklamiranje Poslovnika nego pripadnik iz bivšeg režima kaže ovako – ne znam kako se zove rešenje za funkcionere Agencije za osiguranje depozita, ali znam da su loše. Pazite vi, to je bez uvrede prilično jedno populistički politički nepromišljena rečenica. Isto tako nepromišljena rečenica – vladajuća stranka je nesposobna da reši probleme građana. Mogu o tome da raspravljam, ali nije vladajuća stranka napravila probleme građana. Probleme je pravio bivši režim, DS, stranke koje su nastale iz DS i mi kao jedna odgovorna stranka ništa ne krijući od građana Srbije, uvek ćemo da kažemo koje probleme imamo i ko je te probleme prouzrokovao, da li se neko toga stidi ili ne to je njegov problem i uopšte me ne interesuje. E sad, kada su u pitanju problemi građana, mnogo lakše bi mi rešavali te probleme da recimo samo u dve banke, Razvojnoj banci Vojvodine i Agrobanci nije opljačkano milijardu evra. To je ceo kredit u švajcarskim francima koji imaju građani Srbije, a taj dug mora da plati država i jako je teško da izađe svima u susret i pokušava da se nađe rešenje za te probleme. Isto tako ta politička stranka zaboravi zašto je granica za zaduživanje 45% BDP, zato što kada pređete tu granicu, počinjete sve više da se zadužujete da bi ste vratili stare kredite. Mnogo bi lakše bilo Vladi Republike Srbije da reši probleme građana da ove godine ne mora da odvoji 134 milijarde dinara za kamate koje ova Vlada nije podizala.
Gospodine Đurišiću, po kom osnovu?
Replika gospodinu Babiću, gospodinu Arsiću, gospođi Tabaković, gospodinu Vujoviću.
Na izlaganje gospodina Babića nemate pravo replike zato što je on reklamirao povredu Poslovnika. Što se tiče gospodina Arsića, on je samo obrazlagao onu rečenicu koju ste vi stvarno izrekli o bahatosti i nesposobnosti vladajuće stranke, ali nije ništa uvredljivo prema vama rekao. Dakle, i po tom osnovu ne bi imali. Mogu da prihvatim da želite zbog pojašnjenja nekih pitanja sa gospođom Tabaković i ministrom Vujovićem, pa, evo, po tom osnovu ću vam dati pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Nažalost, nisam dobio uveravanja da je ovaj princip koji se predlaže, da nadzorni organ kao što je Narodna banka, sada dobije i aktivnu ulogu u predlaganju načina restrukturiranja banaka, dobar. Naveo sam vam primere zemalja koje nisu na taj način rešavale. Ministar nije tu sada, ali on je rekao i pozivao se na taj neki zid kojim će, ne znam kakav zid, kojim će to specijalizovano telo biti odvojeno od organa upravljanja vođenja Narodne banke. Dozvolite meni sumnju da je taj zid dovoljno jak da izdrži pritisak od strane organa upravljanja Narodne banke i da će se postaviti objektivno u svakoj situaciji. Rekli ste da su vam neke institucije preporučile i pohvalile ovaj model, a nismo čuli koje konkretno su to institucije uradile, da bismo možda poverovali da ovaj novi način koji sada predlažete je dobar. Dozvolićete nama da ne budemo ubeđeni da je to dovoljno dobro rešenje i najbolje moguće rešenje. Znači, insistirate u svojim diskusijama da to neće biti uopšte zavisno od politike Narodne banke i menadžmenta Narodne banke. Ako toliko insistirate na tome, dajte da ga izdvojimo da ne bude u Narodnoj banci uopšte. Dajte da osnažimo Agenciju za osiguranje depozita i da se ona onda bavi time, a Narodna banka vrši onu funkciju koja je predviđena Ustavom i zakonom. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima guverner Narodne banke Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Đurišiću, što ste mi dali priliku da vam odgovorim na to pitanje konkretno, a i ostala sam vam dužna za još jedan odgovor. Prvo, vi ste se pozvali na irski model. Irska je najmanje slična zemlja našoj sa kojom možemo da se uporedimo, zato što je u Irskoj sve vreme odvojena institucija koja se bavi monetarnom politikom i ona institucija koja se bavi nadzorom, odnosno regulatorno telo za finansijske institucije. Imala sam priliku da kao poslanik sa još nekim odavde boravim 2007. godine u toj instituciji da vidim da je to najmanje sličan primer onome što postoji u Srbiji. Međutim, zemlje u kojima je ovakvo rešenje zastupljeno, reč je o evropskim zemljama, gde se ovakva zaduženja dodeljuju telu koje već vrši superviziju, pa sada radi i restrukturiranje banaka -Nemačka, Holandija, Mađarska i Hrvatska. Ne bih da nabrajam dalje, ali smatram da ove zemlje ne zaslužuju tu vrstu kvalifikacije i sumnje unapred. Nemam ništa protiv da vi sumnjate unapred, ali nemate nijedan argument kojim bi dokazali da je i do sada zid koji se zove dovoljno visok, odvojen i jak deli dve nadležnosti centralne banke u Srbiji ugrožen. Vi možda mislite da je to žargonski – Kineski zid, koji je dovoljno visok, da se ne mešaju nadležnosti, da ne postoji sukob interesa, ali dovoljno nizak da se vrši razmena informacija i da se reaguje što pre. To je uobičajeni termin koji se koristi u institucijama koje se nalaze pod jednim krovom, ali moraju da budu odvojene zbog specifičnih poslova. Ono pitanje vaše – šta Narodna banka Srbije radi po pitanju kredita indeksiranih u švajcarskim francima, ja ne znam koliko puta treba da ponovim vama i svima onima koji ne žele da čuju da Narodna banka Srbije, od kad sam ja na mestu guvernera sa svojim timom tamo, ne radi poslove u javnosti, ona radi poslove sa svim učesnicima u ovom poslu tamo gde je to mesto, u salama gde se dogovaraju rešenja. Imali smo sastanak sa bankarima i imamo ga 2. februara u 11,00 časova, Odbor za rizike u Udruženju banaka, na operativnom nivou dogovor sa bankama oko konkretnih rešenja. Iduće nedelje ćemo izaći sa nekim od rešenja koja su na principima koje smo objavili, ne želeći da ijednog trenutka nekome dajemo lažnu nadu da lične i pojedinačne odluke mogu da budu potpuno prenete u vidu rizika ili troška na bilo koga trećeg. Ne postoji ta prinuda pitanjima, prozivkama u medijima zbog koje će Narodna banka Srbije da dozvoli sebi i da se upusti u raspravu koja nikome neće doneti koristi. Vrlo svesno sam prihvatila odijum koji se stvara u javnosti da Narodna banka ćuti, a vi odlično znate da to nije tačno, Narodna banka to samo radi na način koji je primeren NBS. Meni ne smeta što ste vi mene nazvali ministarkom. Verovatno je bio lapsus, ali morate da prihvatite da je posao Narodne banke nešto diskretniji u odnosu na poslove ministarstava i morate da priznate da se ja kao guverner zaista ponašam kao guverner NBS, nijednog trenutka ne podržavajući bilo koju grupu građana kao zaduženih, bilo koju grupu štediša u kojoj god valuti da imaju tu štednju, bilo koju interesnu grupaciju, čak ni državu u meri u kojoj to nije interes građana preko interesa države, a o tome može da vam posvedoči i moj kolega gospodin Dušan Vujović. Ta moja vrsta tolerantnosti na neosnovanu kritiku je u stvari odgovornost da dođemo do najboljih rešenja, bez stvaranja očekivanja koje ne možemo da ispunimo zbog mnogih okolnosti i onog što se zove srpski nasleđeno stanje nedostatka novca, niti da u trenutku promovisanja evropskog puta, zagovaranja tržišne privrede donosimo bilo koju vrstu netržišnog rešenja, niti ću se ikada zalagati da trošak vaš plati neko drugi, niti da trošak plaća neko treći. Svako od nas mora da vodi računa o tome da ne podgreva nerealna očekivanja, jer to je odgovornost koju imamo svi pred javnošću Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, uvažena guvernerko, gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set vrlo bitnih zakona i na samom početku ono što moram da kažem kada je u pitanju pre svega Zakon o dopuni Zakona o ministarstvima, jedna mala primedba uvaženom ministru, gospodine Vujoviću, nemate nikakvog razloga da se prosto pravdate za stvari koje su duboko ispravne. Ono što posebno hoću da naglasim, nisam neko ko voli bilo šta da hvali za ovom govornicom, ali suština je da sam se uvek zalagao da se smanji nadležnost agencija, pa bilo to i Agencija za osiguranje depozita. Naravno, i neke druge agencije da preispitate. Vi ste ministar finansija i to možete. Kada je bila ovde rasprava o budžetu za 2015. godinu, jasno sam napomenuo ispred poslaničke grupe Nove Srbije da je potrebno preispitati rad mnogih drugih agencija i plate u istim tim agencijama. Više puta sam za ovom skupštinskom govornicom pominjao na primer Agenciju za borbu protiv monopola i za jačanje konkurentnosti, nazovite je kako hoćete, gde tamo ljudi imaju bezobrazno visoke plate, gde predsednik te agencije ima platu od 350.000 dinara i zbog toga je ovo što radite danas, a to je samo vraćanje nadležnosti resornom ministarstvu. Pa, ko će bolje od Ministarstva finansija i Vlade Republike Srbije da raspolaže imovinom, a to je finansijska imovina u bankama i da odlučuje kada će i po kojim uslovima ona biti eventualno i prodavana? Podsetio bih vas da je ovo možda trebalo i ranije da se donese i onda se možda ne bi neke greške dešavale koje su se dešavale, a koje su ipak koštale građane Republike Srbije. Mnogi su ovde zaboravili priču koju biste možda mogli da pomenete šta je sa akcijama države Srbije, naprimer, u „Zagrebačkoj banci“? Zašto se nije na pravi način ranije reagovalo oko toga? Ovde se pominjala i „Tesla banka“ i mnoge druge banke i zbog toga je ovo dobra stvar, da se prosto ministarstvu daju jasne nadležnosti i jasne odluke i na kraju, za te odluke se snosi odgovornost. Promena Zakona o javnim nabavkama, dosta su kolege govorile oko toga. Ja bih samo jednu stvar posebno da napomenem, koja muči pre svega lokalne samouprave i lokalna javna preduzeća, a to je da imate firme koje su prosto našle novu delatnost, gospodine ministre, a to je da se profesionalno pojavljuju na tenderima i javnim nabavkama. Kada izgube te tendere, oni naravno ucenjuju, odnosno uslovljavaju onoga koji prvoplasirani da će se žaliti. Na taj način se neograničen vremenski period odlaže realizacija određenih poslova. Zbog toga bih voleo da razmislite o jednom predlogu, a to je da firma koja se do tri puta žali ako je drugoplasirana, trećeplasirana na nekoj od pojedinačnih javnih nabavki i nikada uprava za nabavke ne potvrdi njihovu žalbu, da jednostavno izgubi pravo da može više da se žali. Na ovakav način vi možete ometati poslove koji ne mogu da čekaju, nego se prosto moraju na brz način realizovati. Kada se govori o Zakonu o likvidaciji banaka, građani su sa razlogom zabrinuti uvek kada se pominje likvidacija banaka. Već su uvažene kolege ovde govorile o nekim bankama, kao što su „Agrobanka“ i „Vojvođanska Razvojna banka“. Ne bih oko toga da se ponavljam. Video sam i strah kod ljudi. Da se vratim ponovo na tu raspravu o budžetu, pitao sam vas - šta će se desiti sa „Srpskom bankom“? Dosta su građani i u toku ove zime čekali tamo u redovima, stajali, smrzavali se da bi gasili svoje račune. Zašto se sa „Srpskom bankom“ nije postupalo kao sa nekim ranijim bankama, kao što je „Univerzal banka“ i mislim da su kod „Srpske banke“ građani koji su imali tekuće račune, prosto bili izloženi određenom dodatnom maltretiranju? Što se tiče same Narodne banke, ovde se dosta govorilo i o kontrolnim mehanizmima Narodne banke, o svemu ostalom i ono što je uvažena guvernerka rekla da hoće da napravi jasno jedan efikasan tim u NBS koji će se ove izmene moći da iznese. Ja i moje kolege ćemo to apsolutno podržati. Ono što građane koji gledaju ovaj prenos, pre svega, interesuje, a to je sigurnost njihovih računa u bankama i sigurnost da im se ne dešava upravo ova situacija koju sada pominjemo sto puta, a to je šta će guvernerka u ponedeljak reći za ljude koji imaju, nažalost, te kredite u tom švajcarskom franku, a koji sa stvarno ogromnim strahom čekaju svaki prvi naredni u mesecu kada im dolaze te rate kredita i da li će te rate, ne znam, za 20%, 30% veće kako ta valuta skače. Slažem se da nije NBS ta koja je kriva zašto je neko uzimao kredit u švajcarskim francima pre pet, šest ili sedam godina, ali NBS je tu i vi ste tu, uvažena guvernerko, vas su građani birali, da se trudimo da pomognemo građanima, a s druge strane, mislim da u pojedinim izjavama ljudi pre svega iz Saveta guvernera, po meni, previše štite poslovne banke. Na to moram da vam skrenem pažnju. Smatram da to nije dobro, jer i mi narodni poslanici, evo, ja sam jedna od tih, a i građani koji sa pažnjom posmatraju ovu raspravu, smatraju, mislim da se ponekad poslovne banke u Srbiji ponašaju kao, moram da kažem, mali lešinari. Naplaćuju svoje usluge i uzimaju od naroda kako god stignu. Ovako, ovi svi problemi koji se dešavaju sa ovim kreditima i sa vraćanjem ovih kredita, dolaze kao šlag na tortu i tu, nažalost, svi prosto vapimo za onom starom, dobrom službom društvenog knjigovodstva, odnosno službom platnog prometa, koja je nekada postojala i da ste mogli na jasan i na efikasan način da vršite uplate – isplate i da kontrolišete da li je ko uplatio doprinose i sve ostalo. Zbog pomanjkanja vremena, moram samo da vam skrenem pažnju, iako su moje kolege nešto već u prethodnoj raspravi govorile, ali to je kod samog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o NBS, a to je već ovaj član, neke su ga kolege još u prepodnevnoj raspravi pominjale…
Vreme.
Samo 30 sekundi, uvažena predsednice. Član 7, a to je odgovornost za štetu nastalu vršenjem dužnosti utvrđene ovim zakonom. Mislim da sama definicija u tom zadnjem pasusu nije najsrećnija. Ja sam uložio dva amandmana u vezi samog teksta, pa bih vas zamolio, uvažena guvernerko, da obratite pažnju na ta dva amandmana.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Poštovana predsednice parlamenta, poštovana guvernerko, poštovani gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege, čuli smo od mojih kolega, uglavnom poslanika iz opozicije, česte primedbe koje se ponavljaju iz zasedanja u zasedanje Skupštine, a to je stalni hitni postupak usvajanja zakona. Stvarno, mi smo dobili predloge sedam zakona, izmena kompletnih zakona, juče ujutru. Ja ću ponoviti ono isto što su i moje kolege rekle. Naravno da nije bilo vremena za ozbiljnu analizu i ozbiljne predloge izmena i dopuna kroz amandmane i jedan pravi pristup, gde sam siguran, svi znamo da jeste cilj da će doći do najkvalitetnijeg predloga. Ali, dolazimo u situaciju da posle 99% usvojenih zakona na ovaj način, prosto bude besmisleno ponavljati tu istu primedbu i mi se lagano navikavamo na to da to jeste sasvim normalno i da je besmisleno davati tu vrstu primedbe, uz poštovanje ministra, koji kaže – naravno da očekujemo da poznajete nove tehnologije i da imate računare, imate internet i možete da pristupite bazama podataka i sajtovima što ministarstva, što NBS ili Skupštine, ali mislim da je vrlo važno da poštujemo procedure i da probamo da čujemo na pravi način poslanike koji sasvim opravdano daju tu vrstu primedbe. Evo, sada imam nekih sedam, osam minuta mogućeg vremena da analiziram sedam predloženih zakona. Nije moguće po minut vremena ozbiljno reći bilo šta o bilo kom od ovih predloga zakona. Ali, zadržao bih se kod suštinskih stvari koje smo ovde, na sreću, čuli. Prezadovoljan sam da je po prvi put posle tri godine Vlada, vladajuća većina u ovoj Skupštini od gospodina ministra Vujovića čula nešto što je ohrabrilo danas, a to je da priznaje i javno ovde kaže da Zakon o javnim nabavkama, o kome se toliko govorilo u superlativima, bez trunke spremnosti da se na bilo koji kritički način analizira svaki zakon, pa i taj, jer je svaki zakon, naravno, moguće promeniti na bolje. Mislim da je upravo ta rečenica meni obeležila ovu današnju raspravu i mislim da je to vrlo važan pristup, uz još jedan vrednosni stav, koji je vrlo bitan i koji bih ja analizirao kroz ove predloge zakona, a to je pominjanje efekta zakona koje mi usvajamo u ovoj Skupštini. Da li možemo dovoljno kvalitetno da odlučujemo i radimo na zakonskim predlozima ukoliko stvarno nemamo povratnu informaciju šta smo to usvojili i kakvi su efekti onoga što usvajamo. Danas imamo jedan od primera izmena Zakona o javnim nabavkama, gde se smanjuju preferencijali sa 10%, 15%, 20% za domaće ponuđače na 5%. Ne bih ulazio previše u tu vrstu analize, ali može da se da primedba – a, zašto, pošto smo čuli u obrazloženju, pa, međunarodne institucije ne očekuju od nas tako brzi prelazak i tako brzo smanjenje tih preferencijala. Mi ipak idemo i brži smo od drugih, opet, uz saznanje da, ukoliko se varam, vi ćete me ispraviti, strategija govori da do kraja godine treba ući u izmene i predloge izmena i dopuna postojeće Zakona o javnim nabavkama. Da li smo mogli to tada da uradimo ili napravimo jedan međukorak danas, a onda sledećim korakom do kraja godine, kada ionako radimo na izmeni i dopuni tog zakonskog rešenja, u zaštiti naše privrede i naših domaćih ponuđača, koji imaju velikih problema danas na tržištu. Da se vratim na one efekte o kojima se ovde u materijalu govori, a to je jedan od argumenata za ovakve izmene u Zakonu o javnim nabavkama da će efekti na budžetu biti 1,5 milijarda. Pitam se – ko je izračunao, na koji način i kojom metodologijom da će to upravo biti takvi efekti od 1,5 milijardi i šta nama garantuje za takav argument koji ćemo izglasati, verovatno, posebno većina, da li je tako, u ponedeljak, kada je i ministar Vujović rekao da nemamo dovoljno kapaciteta u ministarstvima i da nemamo analizu efekata prethodnih zakona, a kako ćemo onda argumentovati da je upravo ovo ključni argument za usvajanje ovog zakona? Mi smo ovde za ovom govornicom postavljali pitanja u vreme ministra Lazara Krstića, kada je sedeo ovde i obrazlagao zakon uz vašu veliku podršku, o usvajanju tzv. solidarnog poreza. Postavili smo pitanje – kakvi će biti efekti, ko će odgovarati za te efekte usvojenog zakona? Videli smo kakvi su bili efekti. Morali smo da menjamo kasnije zakon i da odustanemo od tog rešenja, kao i da idemo sa smanjenjem plata i penzija. Tada smo postavili pitanje – hajde da vidimo kakvi će biti efekti i ko zaista odgovora za takvu vrstu predloga u donošenju zakona? Zbog toga govorim o tome, naravno, ne bežeći od odgovornosti i prethodnih saziva Skupštine i prethodnih vlada, radimo upravo na toj odgovornosti, zajedno, ovde u Skupštini, na insistiranju da uspostavimo mehanizme na kojima možemo kredibilno da razgovaramo o efektima donošenja zakona i načina na koji ćemo biti izveštavani o tome uz usvajanje i brigu o odgovornosti onih koji predlažu tako nešto. Siguran sam da ćemo mi imati više argumenata i da ćemo mnogo bolje raditi u ovim klupama. Kada sam pomenuo gospodina ministra sa tom spremnosti da prizna da nisu sva rešenja u ovom Zakonu o javnim nabavkama idealna, uzimajući u obzir ovo domaće iskustvo i domaće tržište. Dakle, nije moguće nakalemiti neka rešenja koja mogu da budu najsjajnija u EU i nekim drugim razvijenim zemljama, ali to prosto nije moguće na našem tržištu i zato je potrebno raspraviti u ovakvom sastavu, imajući u vidu iskustva mnogih od nas, a i ljudi koji bi dali svoj doprinos u javnoj raspravi na kreiranju tog rešenja i predviđanju šta to može da da kao efekte. Možemo da napravimo i tu analizu. Mislim da je vrlo važno da danas govorimo o tome. Gospođa guvernerka je bila jedan od glavnih kreatora ekonomske ponude SNS-a na izborima 2012. godine i jedna od ključnih ponuda biračima, koji su vas podržali u tome, je upravo ta najava novog zakona o javnim nabavkama uz najavu da će efekti tog zakona biti ušteda od 600 miliona do jedne milijarde evra u nabavkama. Da li je tako? Druga ključna ponuda, i to su bile dve ključne ponude, je bila Kancelarija za brze odgovore. Na to smo malo zaboravili. Doduše, i nismo videli neke efekte rada Kancelarije za brze odgovore, ali je bilo velikih obećanja. Da se vratim na Zakon o javnim nabavkama i efektima. Godine 2012. je kroz javne nabavke u Srbiji plasirano negde oko 300 milijardi ili 290 milijardi dinara, što je ekvivalent oko tri milijarde evra, okvirno. Vi verovatno imate preciznije podatke. Godine 2013. je bilo minus 40 milijardi u odnosu na 2012. godinu. Tada smo govorili i dobili informaciju – eto efekata uštede od 300 miliona evra sa usvajanjem novog zakona. Dakle, nije bilo milijardu evra, bilo je 300 miliona, makar sa takvom interpretacijom, ali kada napravite dublju analizu, vidite da je realizovano mnogo manje ugovora od onoga što je bilo u realizaciji 2012. godine. Ne možete onda da govorite o uštedi, nego možete da govorite o manjem plasmanu tih planiranih sredstava. Mislim da je ovde važno da na takav način, odgovorno i iskreno, razgovaramo o tome. Videćemo informacije i za 2014. godinu. Imaćemo informacije i najbolji podaci će biti upravo procenti koje ćemo dobiti iz tih javnih sistema, javnih preduzeća, iz budžetskih institucija u plasmanu planiranih investicija. Ako imamo planiranih tri milijarde, pretpostavljam, evra u plasmanu kroz javne nabavke, ukoliko je realizacija 50% tih nabavki, ne tvrdim da je to toliko, onda imamo 1,5 milijardi manje u tokovima privrede Srbije i realizacije naših usluga i domaćih preduzeća i domaćih proizvođača. Sve ovo sam upravo govorio zbog želje da ukažem kolika je vaša odgovornost u toj analizi efekata svakog donesenog rešenja u ovoj skupštinskoj sali. Drugi Zakon o Agenciji za osiguranje depozita, mislim da je tu ključan član 12., a to je povećanje… On kaže – Agencija utvrđuje stopu redovne premije za narednu godinu najkasnije do 30. septembra, dakle na nivou od 0,2% kvartalno. To povećanje treba da donese efekte, makar je to moja informacija, a vi ćete to potvrditi ili demantovati, od oko 80 miliona evra Narodnoj banci Srbije. Mislim da je vrlo važna ta vrsta analize u ovim turbulentnim vremenima, posebno za bankarski sektor kada odgovorni ljudi moraju da vode računa o svakoj izgovorenoj reči, posebno kada se radi o bankarskom sektoru kako bismo sačuvali taj sektor i tu vrstu stabilnosti u nestabilnom okruženju. Mislim da je važno govoriti o ključnoj odgovornosti NBS i Vlade Republike Srbije. Nadležnosti se uzimaju i kroz izmenu Zakona o ministarstvima i imenovanje članova izvršnog odbora i nezavisnih članova Agencije za osiguranje depozita. Naravno, sa iskustvom koje smo imali pre dva-tri dana kada smo videli kakav je odnos predstavnika ove Skupštine prema nezavisnim institucijama koje insistiraju na poštovanju ustavnosti i zakonitosti rada svih naših institucija, kako god se zvale. Mislim da predstavnici opozicije mogu da postave pitanja bez prava na nervozu i nervozne odgovore, nego argumentovane odgovore, na koji način ćemo obezbediti pravu nezavisnost tih ljudi koji će biti na tako važnim mestima i osigurati stabilnost bankarskog sektora. Jedno pitanje koje su mnoge kolege iz pozicije danas pomenule, a to je status građana koji su se zadužili indeksirajući svoje kredite u švajcarskim francima. Mislim da je tu važna odgovornost guvernerke koja je tu sa nama i koja je nama rekla da je obavila veliki broj sastanaka sa predstavnicima banaka i sastanaka sa institucijama. Čini mi se da je jedna izjava posebno pogodila građane korisnike ovih kredita indeksiranim u švajcarskim francima, a to je da se uglavnom govorilo o institucijama i poslovnim bankama. Gospodin Jovanović je malopre spomenuo da se čini da se štiti taj bankarski sektor, nego građani Srbije, a siguran sam da je vaša odgovornost i vaša želja da pre svega zaštitite dvadesetak hiljada korisnika kredita indeksiranim u švajcarskim francima. Važno je da ste danas rekli da vi i mimo javnosti govorite i radite na tom rešenju i razgovarate sa bankama, sa drugim institucijama, idući ka tom rešenju, da kažete i nastavite rečenicu time da ste kontaktirali, bio bih zadovoljniji, društva za zaštitu potrošača i predstavnike korisnika tih kredita, da napravite susrete sa tim ljudima, da čujete šta oni misle o tome. Mislim da i mi kao poslanici želimo da čujemo tu spremnost da čujete i jednu i drugu stranu, a moja pozicija je svakako zaštita građana Srbije, pre nego samih institucija. Na kraju jedno pitanje za ministra privrede, mi nismo protiv aranžmana sa MMF, daleko od toga, on treba da znači dugoročnu stabilnost u Srbiji, ali mislim da je važno da dobijemo odgovore šta smo i da li smo preuzeli neke obaveze za koje do sada ne znamo i za koje sama javnost u Srbiji ne zna? Da li ovaj set zakona znači pripremu za privatizaciju preostalih banaka koje imaju većinski državni kapital, to su još Poštanska štedionica i Komercijalna banka? Ja se ne bih složio sa kolegom koji je rekao da u definiciji taj državni menadžment je neefikasan, mislim da su to banke koje rade dosta uspešno i da su sticajem okolnosti dovedene u dosta značajne izazove preuzimajući nedovoljno efikasno poslovanje nekih prethodnih banaka, tu mislim na Poštansku štedionicu. Mislim da je važno reći da li je Vlada Srbije po najavama premijera u svom ekspozeu da će privatizovati i Telekom i EPS, da će privatizovati Dunav osiguranje, da li smo preuzeli obaveze i da li sa ovim setom zakona u stvari pravimo pripremu za brzu privatizaciju i ovih banaka koje sam danas spomenuo, a to su Komercijalna banka i Poštanska štedionica? Hvala.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Najava privatizacije, biću potpuno kratka i konkretna na vaša pitanja, da li ima najave privatizacije, a po onome što se dešava vi mislite da ima ali vas niko nije obavestio. Zbog javnosti Srbije i vas, DSS kao stožer koalicije je 2009. godine primila kredit od Svetske banke. Prvi je iznosio 49,5 miliona evra za smanjenje državnog učešća u finansijskom sektoru i to bankarskom i sektoru osiguranja i da izađe iz oblasti u kojima je akcionar sa precizno utvrđenim rokovima do kada to treba da se desi. Znači, prvo biste morali da pogledate jedan od tih ugovora obaveza koja je preuzeta a nije izvršena. Neću davati političku kvalifikaciju šta to znači za one koji su to uradili 2009. godine a nisu ispunili. (Goran Ćirić, s mesta: Rekli ste DSS.) Izvinjavam se DS, hvala što ste me ispravili. Molim vas prosto te službene glasnike, međunarodne ugovore gde to stoji, nećete naći taj procenat kojim treba da se smanji učešće države u sektoru banaka i osiguranja zato što su razlozi za dobijanje tog kredita, znate gde napisani? Samo u obrazloženju zakona. To možete od mene da dobijete, lično ću vam poslati, jer sam poslanik koji čuva te papire, a možda ima i gospođa Čomić, jer ima nas štrebera u Skupštini koji čuvamo sve. Šta je važno? Nemojte mene danas da pitate da li postoji obaveza zato što je ta obaveza ustanovljena onda, a nije izvršena. Mi smo dužni da izvršavamo po svaku cenu. Kako vam to dokazujem? Pismo koje će biti potpisano sa MMF je već u setu ostalih papira. U tom setu papira je sadržano pismo kojim se guverner NBS, odnosno ja i Vlada saglašavamo da ni jedna od mera koja će biti preduzeta neće ostati tajna za građana Srbije, već će stajati na sajtu i MFF, ali i Vlade RS. Dakle da ponovim, neće biti nikakve tajne, nikakvih uslova sa kojim građani Srbije neće biti upoznati. Kada kažete da treba da štitimo interese građana, samo ponavljam jedno prosto pitanje svima – izvinite, da li su građani Srbije samo korisnici kredita ili su građani Srbije i štediše koji imaju štednju u tim istim poslovnim bankama, jer neko hoće da podmetne tezu da NBS, članovi Saveta, bilo ko štiti interese banaka. U tim bankama su i depoziti preduzeća u kojima radite i vi na primer i ja i bilo ko. Mnogi od građana Srbije su zaposleni u preduzećima čiji su depoziti po viđenju računa njihovih firmi u tim bankama gde su krediti delom, jedan mali delić koji nije sistemski važan, ali je važan svaki pojedinačni čovek. Zato idemo na pojedinačno rešavanje problema. Nemojte da se prikazujete kao neko ko brine o građanima, ali gledate samo jednog građanina koji ima kredit u švajcarcima. Dužna sam, a nije mi bilo teško da to naučim, jer imam troje dece, pa imate tri sveta i morate da volite svako dece iako je različito. Uopšte mi nije teško da sada sagledavam situaciju depozitara, korisnika kredita, štediša, investitora, preduzeća koja treba da zapošljavaju nove ljude, države koja treba da snosi trošak ukoliko bilo kojom neodgovornom izjavom bankarski sektor Srbije koji je preko 75% u rukama matica koje nemaju sedište u Srbiji, ovde u Srbiji je suština bankarskog sektora. Vraćam se na ono što je gospodin Bauer rekao na početku, da, posluje simetričnost informacija, neko je znao više neko manje, ali ne možete da se borite za individualna prava građanina koji je poslovno sposoban i da kažete – prevaren sam, a da onda tom istom građaninu osporavate individualno pravo da rešava svoj pojedinačni problem i da ga prevaljuje na kolektivitet. Svi treba da pomognemo, ali ne tako da odabrana grupa koja je bila svesna rizika manje ili više, to delimo na valutni rizik u koji je građanin ušao, kamatni rizik u koji je banka ušla i verujte da postoji raspoloženje banaka da to reši. Vi ste suočeni u javnosti samo sa zaista tužnim pričama koje mi nije lako da čujem, jer nisam od onih kojima na jedno uvo uđe a na drugo izađe, upijam svu ljudsku nesreću i zato se bavim ovim poslom. Vi ne dobijate mejlove, a kabinet NBS zagušen je mejlovima onih drugih koji kažu – šta će biti sa našom štednjom, strani investitor, radim u stranoj firmi, ako on nema podršku toj banci, a vezani su, ako oni odu šta će biti sa mnom i sa mojom decom? Ovo je rešenje u kome će morati svako po malo da popusti a da neko za pojedinačnu odluku traži odgovornost nekog trećeg. Ne znam zašto me to pitate, možda niste stigli da vidite saopštenje. Nema novina koje nisu prenele jučerašnje saopštenje u kojem NBS, potpisujem kao guverner izjavu koju sam napisala gde kažemo – ne štitimo interese banaka kao nekih imaginarnih finansijskih institucija, već smo dužni po zakonu da štitimo finansijsku stabilnost a mi je štitimo stvaranje stabilnih uslova za rad banaka. Neko je postavio pitanje šta će biti sa grčkim bankama ako odu? Na nama je da tu stabilnost održavamo. Zahvalna sam svima vama koji shvatate šta znači odmerena reč u teškoj situaciji, ali ako neko postavlja pitanje danas šta znači član 86b odnosno ona odgovornost guvernera, viceguvernera i tih ljudi koji se bave supervizijom i kontrolom, gde ih navodno sada prvi put štitimo u vršenju svoje kontrolne funkcije supervizije, ako radeći u dobroj veri naprave neki propust pa mi tražimo da oni budu ovde zaštićeni. Oni koji ne znaju, da ne kažem kako se stvarno zovu ti koji ne znaju sada hoće od toga da naprave novi medijski bum i da kažu da Narodna banka traži nešto za sebe. Reč je o odredbi koja postoji u ovom zakonu. Ja sam sedela tamo negde kada sam se bunila protiv nje, što štitimo guvernera Jelašića, tada guvernera u ostavci koji je 2010. godine ovde u ovoj sali branio standard EU, ali tako loše definisan da ga je Ustavni sud poništio kao neustavnu odredbu. Reći ću dve reči o nezavisnosti, o Ustavnom sudu, ali i o sebi, ali moram prvo da završim sa obrazloženjem odredbe. Član 86b. raniji i ovaj sada, promenjen je u jednoj sitnoj stvari gde se kaže - ako onaj ko radi kontrolu i superviziju napravi propust u dobroj veri. Znači ne nemarom i nepažnjom, nego verujući da radi ispravno, taj ima zaštitu. Ali, ako stranka kojoj se ne osporava pravo da utvrdi da je njoj naneta šteta tim postupanjem, bilo kom građaninu, dokaže da je ipak reč o nepažnji ili propustu, iako Narodna banka takvog svog funkcionera ili čoveka koji radi kontrolu štiti, tražiće od njega da regresno naplati i troškove odbrane što je stajala iza njega do trenutka dok se nije dokazalo da je on u dobroj veri napravio propust. To je novina u kojoj NBS poštuje standard iz EU, po kojem onaj ko radi superviziju i ide u kontrolu ne sme da drhti nad time što će mu neko, osnovano ili neosnovano, sutra podneti krivičnu prijavu. To postoji od 2010. godine. Sada je poboljšano na teret odgovornosti NBS, i neko kaže – pogledajte šta sada Jorgovanka radi. Ne, guverner Jorgovanka. To je praksa Belgije, Poljske, Velike Britanije. Ni za jedno slovo ni zarez nismo izmenili rešenje, već smo poštujući Ustavni sud, koji nije, javno kažem, dovoljno poštovao Narodnu banku, pa nismo čak ni imali uvid u pismena bila predmet odlučivanja, poništio je ovu odredbu. Još nije ni objavljena. Ali, ovo je prilika u kojoj smo, pored naše odgovornosti za superviziju finansijskih platnih institucija i sve što treba da radimo, uneli i odredbu koja je i tada na zahtev međunarodnih finansijskih institucija kao dostignut nivo slobode da se radi svoj posao od strane inspektora i funkcionera uveden tada u zakon. Ali, ako Zaštitnika građana štiti Poverenik za informacije, a Poverenika štiti Zaštitnik, ako je moja funkcija zamrznuta, ja se našalim pa kažem – guvernera nema ko da brani. Guverneru ne treba odbrana, guverner radi svoj posao zakonito i u interesu države Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Zoran Babić, replika. Spominjali ste stranku i onda ministar Vujović.
Zahvaljujem se predsednice. Pošto je bilo dosta reči o ispunjenim i neispunjenim obećanjima, ja moram da konstatujem da kada bi govorili o neispunjenim obećanjima DS, trebalo bi nam mnogo više vremena nego što moja poslanička grupa ima. Spreman sam da organizujem i jednu sednicu Skupštine na kojoj ćemo govoriti o svim neispunjenim obećanjima DS. Reći ću samo dva, pošto je i gospodin Ćirić, probao da govori o dva ispunjena ili neispunjena obećanja.Govoriću o 200 hiljada radnih mesta, koliko su DS i Boris Tadić obećali 2008. godine, pa od 200 hiljada novih radnih mesta smo došli do 400 hiljada ljudi koji su ostali bez posla, osim ako niste za tih 200 hiljada novih radnih mesta mislili na sve one ljude u redovima u filijalama u službi za zaposlenje. Podsetiću vas i na 1000 evra obećanih po svakom stanovniku, svakom građaninu Republike Srbije, jasno priznatom, da je sve to urađeno i obećano, nerealno, ali samo da bi Boris Tadić dobio izbore i pobedio Tomislava Nikolića 2008. godine. Tačno je da su javne nabavke i Zakon o javnim nabavkama čedo SNS i ponosimo se time, kao što se ponosimo kada smo vam predlagali izmene i dopune i 2010. i 2011. godine, kada niste želeli ni da razgovaramo o tome, a kamo li da raspravljamo u Narodnoj skupštini. Tačno je to što ste rekli da je taj podatak od 300 miliona evra ušteda, a podatak je iz Uprave za javne nabavke, iste one Uprave za javne nabavke, koje ste vi dislocirali i prebacili tamo u neki špajz u Ustaničkoj ulici ili krajem Ustaničke ulice. Isti ti ljudi rade na osnovu zakona, rade korektno i pošteno. Zar je malo 300 miliona? Samo što niste shvatili dobar vremenski period. Nije za godinu dana, već za devet meseci važenja Zakona o javnim nabavkama, jer je stupio na snagu 1. aprila 2013. godine. Oprostite mi, ako budem promašio, ali 1. aprila je startovao. Takođe Kancelarija za brze odgovore, „van stop šop“, zašto vam smeta tako nešto kao ideja koja je već zaživela...
Vreme.
… još samo jednu rečenicu a to je, i ako pitanje nije bilo upućeno meni, već gospodinu Vujoviću, ako niste protiv aranžmana sa MMF, zašto ste onda oterali MMF 2011. godine? Zašto ste ga onda oterali i to predstavili kao pobedu Vlade…
Vreme, molim vas.
… i pobedu nas kao društva, a sada niste protiv saradnje sa MMF i niste protiv aranžmana sa MMF?
Hvala. Reč je tražio Dušan Vujović. Po Poslovniku gospodine Ćiriću? Razmišljam uporno. Član 104. stav 2. vi nemate prava ne repliku. Ili predsednik … (Goran Ćirić, s mesta: Pomenuo je moje ime i prezime.) … poslaničke grupe. Nemojte dobacivati. Poludeću. (Goran Ćirić, s mesta: Ne date mi reč.) Nije u pitanju reč, nego replika. (Goran Ćirić, s mesta: Pitajte ga da li je pomenuo moje ime i prezime.) Da li imam ja pravo na nešto na zasedanju? Na nešto barem? Mogu li da pročitam član 104.? (Goran Ćirić, s mesta: Imate pravo da mi date reč.) Niste ni duhoviti. Otužno je već. Stvarno je otužno. Ako hoćete da me saslušate, ako nećete, radite šta god hoćete. Napravite od parlamenta ne znam ni ja šta, dobrovoljno pevačko društvo. Neka radi ko šta hoće. Član 104. stav 2. uz moju najbolju nameru govori o tome kada se pominju političke stranke da pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Neki put se dešava ovde da damo ovlašćenom. Niste ni jedno ni drugo. Sada radite šta god hoćete, a na meni je da kažem da je član 104. stav 2. takav i na meni je da pokušam da vodim sednicu, što mi se stalno osporava, a ja ću da se borim za to dok god mogu da se borim. Uz svo uvažavanje vaše da želite da odgovorite, ne znam kako. Daću reč ministru, dr Dušanu Vujoviću. Možda on vas lično nešto spomene.
Samo da, pošto je bilo upućeno direktno pitanje oko programa sa fondom, želim da, to smo govorili već pre, naglasim jednu važnu stvar. Prvo, ovaj fondov program, odnosno naš program sa fondom, fondov program podržava naš program. To je ono što mislim da smo mi uspeli ovaj put da to bude naš program koji će fond da podrži. Naravno, fond ima dopunskih uvek zahteva, očekivanja i ostalo. Prepoznaćete da je naš program po tome što on ne liči na standardne fondove programe. On ima stabilizaciju, makrostabilizaciju, rashodnu i prihodnu stranu. Ono što nigde nema, on nema reformu starih preduzeća. On nema plan razrešenja tih preduzeća koja se nalaze u portfoliju, odnosno portfelju Agencije za privatizaciju. On nema pitanje rešavanja velikih preduzeća, kao što su „Smederevo“, hemijski kompleks itd. Fondov program po pravilu nema programe rešavanja javnih preduzeća tzv. monopola prirodnih i pravnih monopola, kao što su „Srbijagas“, EPS, „Telekom“ i ostali. Ono što je novina u našem programu, i pored toga fond i kada ima te strukturne mere, one nisu potkrepljene detaljima koje ćemo mi imati u programu. Drugo jako važno, oni nikada za mojih 9.000 dana iskustva u Svetskoj banci nisu imali potpuno uparene strukturne kredite Svetske banke koji će podržati reforme tih preduzeća. Ovo sve što govorite, deo toga će biti u programu, a deo toga se priprema. Prema tome, nas čeka jako veliki posao da se to razradi, sinhronizuje i ostalo. Većina tih projekata se nalazi u fazi pripreme i očekujem da budu realizovani u mesecima nakon potpisivanja sporazuma sa fondom. Gde se nalazimo? Poslednje detalje dogovaramo, ispunjavamo. Između ostalog smo se obavezali sami da ćemo ovaj set zakona, koji sređuje situaciju, da će biti 1. februara. Da li će biti 1. ili će biti 2. ili će biti…To su sve sitnice. Mi smo rekli do kraja januara meseca. Jako je važno da do predaje dokumenata za savet direktora fonda to uradimo, da nađemo rešenje. Oni su čak prihvatili kod nas onog momenta da kažemo da smo predali taj set zakona, da smo ušli u raspravu, za njih je više nego dovoljan znak da će to biti prihvaćeno sa amandmanima ili bez amandmana, ali suština tih dokumenata je tu, koja podiže nivo organizacije finansijskog sektora koja smanjuje rizike, koja eliminiše one probleme koje smo imali u prošlosti. Pre svega, njih interesuje koja je eksponiranost budžeta na moguće gubitke u finansijskom sektoru. To je pre svega aspekt fonda. Prema tome, ja mislim da tu već imamo rešenja koja obećavaju dosta. Što se tiče konkretnih privatizacija, mi ne idemo sa programom u kome najavljujemo, mi vam najavljujemo naše namere, mi objavljujemo naše principe i kažemo – primer „Telekoma“, već mesecima postoji ideja u javnosti, objavljena i potvrđena, da želimo da razmotrimo privatizaciju „Telekoma“. Zašto? Nekoliko faktora: situacija na tržištu, nedostatak ogromnih finansijskih sredstava da bi „Telekom“ držao korak sa dešavanjima tehnološkim i drugim u svetu. Prema tome, sada se nalazimo u fazi da ćemo raspisati tender za savetnika za „Telekom“ i očekujemo da ćemo dobiti odlične uslove i da se „Telekom“ privatizuje. To ne znači da ćemo ga prodati bud zašta, prošli put je propao pokušaj privatizacije, ali ćemo pokušati u ovoj situaciji da se integralni „Telekom“, koji uključuje sve, klasičnu telefoniju, modernu kablovsku televiziju sa optičkim vlaknima, mobilnu telefoniju sa 4G kapacitetom i sve ostalo što je potrebno da se proda na najbolji način. Sada nam kažu u preliminarnim razgovorima da „Telekom“ može da postigne cenu veću nego što ikada pre imao. Naravno, prodavaće se onaj deo koji je vlasništvo države, a ne onaj deo koji je u vlasništvu malih akcionara. Znači, naša namera je da iskoristimo pogodnu situaciju na tržištu da potražimo strateškog investitora i da pokušamo da dobijemo najbolju moguću cenu. Sličnim principima se rukovodimo i kada je u pitanju privatizacija udela države, odnosno državnih akcija u pojedinim bankama. Mi imamo strategiju privatizacije i povlačenja države, kao što je ovde već pomenuto. Ni tu nećemo davati zabadava i tu ćemo pokušati uvek da dobijemo najbolju moguću cenu i najkvalitetnije donošenje odluka u finansijskom sektoru. To je naše. Država ne želi da se meša u donošenje finansijskih odluka, ali želi da obezbedi da se izbegnu rizici koji su pre postojali u tom sektoru. Što se EPS-a tiče, prva stvar kod EPS-a, kod „Železnica“, kod „Srbijagasa“, jeste pravno-organizaciona konsolidacija tih preduzeća, da se uđe sa jasnim modelom organizacije, modernim menadžmentom. Onog momenta kada oni budu organizovane firme koje će efikasnije poslovati, da li će one privlačiti dopunske investicije, pre svega kao model dokapitalizacije u stvari, a ne privatizacije, ili ne, to će biti stvar tržišta, to će biti stvar uslova i svega drugoga. Takođe, jako važno, i to je deo koji je već pominjan u javnosti, ali mislim da moram da ga naglasim, da sa fondom imamo dogovor da sve privatizacije, sredstva od privatizacije služe za delimičnu otplatu dugova, onih najskupljih dugova koji nam najviše opterećuju budžet, 130 milijardi su kamate u ovogodišnjem budžetu, i završavanje onih kapitalnih projekata koji daju najveći prinos. To su oni projekti koji se godinama rade, a nisu završeni. Nema reči o potrošnji. Znači, ne možemo da privatizujemo stvari, a da to ide u tekuću potrošnju, pošto to nije racionalno. Postoji tu jedan sivi slučaj, a to je investicija u ljudski kapital, ali to je nešto o čemu možemo da razgovaramo uz saglasnost međunarodnih organizacija. Znači, principi su bitni. Ne možemo sada da vam kažemo tačne odgovore, pošto ih niko ne zna. Zato unajmljujemo savetnike, zato želimo da istražimo situaciju i u datom trenutku ćemo doći pred parlament, ako treba da razgovaramo o strategiji privatizacije, strategiji dobijanja tih resursa i najboljeg trošenja tih resursa zarad ubrzanja privrednog rasta i korišćenja prilike koju ćemo stvoriti, nadam se, uspešnom fiskalnom konsolidacijom i održavanjem makroekonomske stabilnosti u narednim mesecima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vera Paunović, a neka se prijavi poslanik Ivan Karić.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana guvernerko Narodne banke Srbije, poštovani ministre, stanje u kome se nalazi naš bankarski sistem se već duži vremenski period može definisati kao veoma složeno. Takav položaj bankarstva je svakako pod uticajem višegodišnje ekonomske krize koja se zakonomerno preliva iz svetskih finansijskih centara i na našu zemlju, a što sve negativno utiče na sve tri bazične vrste bankarskih poslova: kredite, depozite i posredovanje u plaćanjima. Zabeleženi su stečajevi četiri banke, čime se stvaraju i dodatno multiplikuju problemi koji opterećuju čitavu našu privredu i tržište. Namera NBS kao predlagača ovog paketa zakona je upravo pokušaj da se ovakvi slučajevi i poteškoće u budućnosti izbegnu ili makar ublaže njihove štetne posledice. Stoga je NBS zatražila da ima šira i jača ovlašćenja u postupku kontrole rada i poslovanja samih banaka, ali i da se ovom zakonskom izmenom stvore novi i preciziraju neki stari instrumenti za poboljšanje položaja banaka koje bi se našle u eventualnom finansijskom problemu. U tom pravcu mislim da je dobro što će se sada u Zakonu o bankama prepoznati pojam: „sistematski značajna banka“, kao ona koja je po svojim karakteristikama važna za stabilnost celog finansijskog tržišta i da se radu tih banaka posveti posebna pažnja i nadzor. Rizici kojima su banke izložene do sada su u zakonu bili striktno definisani kroz granice određenog procenta kapitala koji se mogao angažovati na raznim stranama i mislim da je dobro ako se Narodnoj banci sada poveri pravo da ona sama propiše te granice kao jedno fleksibilnije rešenje kojim će moći brže da se reaguje na aktuelna događanja u finansijskom sistemu. Dodavanjem novih članova 36a do 36g uvodi se institut plana oporavka koji mora da predloži banka koja je potkapitalizovana i koji će se podnositi Narodnoj banci Srbije na ocenu, što bi trebalo da utiče na pažljivije poslovanje banaka. Predviđa se kontrola u vidu dijagnostičkog ispitivanja, kao jedan vid preventivne kontrole koju će vršiti NBS neposrednim uvidom u knjige i druge dokumentacije. Prerađeni su članovi koji se odnose na korektivne i prinudne mere koje NBS može da izrekne u postupcima kontrole, tako da su oni sada detaljnije razrađeni, a predviđaju se i mere rane intervencije i mogućnost uvođenja privremene uprave na godinu dana. Najveći deo ovih izmena i dopuna zakona odnosi se na sam postupak restrukturiranja banaka, kojima je posvećeno čak 20-ak novih članova. Značaj ovog instituta najbolje se može videti iz članova 128a i 128b koji nabrajaju ishode i načela ovog postupka, a to su: ostvarivanje kontinuiteta u poslovanju, izbegavanje negativnih uticaja, zaštita deponenata i klijenata, da gubitak treba da snose u prvom redu akcionari banke, da se članovi uprave razrešavaju, kao i drugi postulati za vođenje postupka restrukturiranja. Član 128e predviđa četiri modela za sprovođenje ovog postupka, prodaju ili prenos akcija, odvajanje imovine i raspodelu gubitaka na akcionare i poverioce koji su u daljem tekstu zakona precizno normirani. Kao dodatni vid zaštite akcionara i poverilaca predviđena je nezavisna procena da li bi eventualni postupak restrukturiranja proizveo veće gubitke u odnosu na stečajni postupak. Nešto manji broj izmena sadrži Predlog izmena i dopuna Zakona o Narodnoj banci Srbije. Najveći deo njih je u vezi i u skladu sa predloženim izmenama Zakona o bankama i Zakona o Agenciji za osiguranje depozita i sa njima čini jednu logičnu celinu. Ovde bih istakla detalj da je dobro što je prepoznato da se uredi oblast izdavanja prihodnog i numizmatičnog novca, jer se na taj način mogu steći prihodi od njihove prodaje. Predlog Zakona o osiguranju depozita i Agenciji za osiguranje depozita imaju za cilj da se obezbedi bolje funkcionisanje i obezbeđenje sredstava u ovom fondu, koji je u poslednje vreme znatno iscrpljen usled pokrivanja potraživanja nastalih stečajeva banaka. Novim Zakonom o stečaju i likvidaciji banaka unete su određene novine u ove postupke radi njihovog efikasnijeg sprovođenja i zaštite poverilaca, ali i princip da će po odlukama Narodne banke pokušaji restrukturiranja imati prvenstvo u odnosu na stečaj i likvidacije. Poštovani narodni poslanici, poslanička grupa PUPS, smatra da izmene postojećih i predlozi novih zakona koje je predložila NBS, mogu doprineti da se stanje u jednoj tako važnoj oblasti dodatno uredi na dobar način i da se izbegnu rizici da se ponove nedavni stečajevi banaka i time dodatno narušava stabilnost finansijskog sistema, pa će u danu za glasanje dati svoju podršku ovim zakonskim predlozima. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Imate šest minuta i 11 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, uvažena guvernerka, uvaženi ministri, poštovane koleginice i kolege, ja ću govoriti o jednom malo drugačijem aspektu, nažalost u Srbiji se o njemu ne govori mnogo. Govoriću o javnim nabavkama kroz održivi razvoj i kroz zelene i ekološke javne nabavke. Neću ulaziti u polemike koje su bile u toku današnjeg dana. Samo hoću da vam kažem da sve zelene partije, ekološke organizacije i borci protiv klimatskih promena će 13. i 14. februara pozvati svoje vlade, državnu upravu, lokalne samouprave u celoj Evropi da prestanu da ulažu u prljave tehnologije i da prestanu da ulažu ili da počnu da prestaju da ulažu u prljave tehnologije i u fosilna goriva. Zelene stranke širom Evrope pozvaće, pre svega, svoje vlade da donesu zakone o javnim nabavkama koje ne favorizuju prljave tehnologije nego upravo koje stvaraju ambijenti, uslove za zelene javne nabavke koje bi mogle da podrže zelenu ekonomiju, koje bi mogle da podrže cirkularnu ekonomiju okojoj se u Srbiji vrlo malo govori i naravno javne nabavke koje bi mogle da podrže otvaranje novih zelenih radnih mesta. To će biti ove godine najveća ekološka akcija u celom svetu. Zbog toga,kao predstavnik Zelenih Srbije koristim skupštinsku govornicu da uputima i na vas, pre svega, gospodine ministre ovaj apel da pokušamo da makar malo ekonomiju Srbije ozelenimo i makar malo da joj damo održivosti u narednom periodu. Država Srbija s razlogom razmišlja o uštedi u javnim nabavkama i kroz javne nabavke i naravno zaustavljanju, s razlogom razmišljamo o zaustavljanju korupcije u ovoj oblasti koja je veoma podložna, nažalost korupciji. Nemojte da imate, da kažem razmišljanje, Zeleni Srbije vas u tom naporu podržavaju. Međutim, sa druge strani ni parlament kao zgrada ni parlament kao institucija ni naša Vlada, još uvek nažalost ne razmišljaju o održivosti i održivom razvoju. Moram da kažem da vrlo često u Vladi i oko Vlade i to se ne odnosi samo na ovu Vladu, nego na većinu prethodnih vlada, sede zastareli neoliberalni ekonomisti, a mi u 21. veku zaključujemo na osnovu dešavanja, pre svega u Americi, da je neoliberalni kapitalizam gotovo mrtav. Nažalost, ti neoliberalni ekonomisti kojih još uvek ima u Srbiji ne shvataju da sve investicije i nabavke imaju zaboravljene troškove, ako tako smem da kažem, pod znacima navoda „zaboravljene troškove“, koji se ogledaju u zagađenju životne sredine, prekomernim emisijama štetnih gasova u atmosferu, gubitaka u poljoprivredi, sve većih zdravstvenih troškova koji ne ulaze u račun ni jednog proizvoda u Srbiji, pa ni električne energije, iako se koristim logikom uvažene guvernerke, čiju logiku vrlo podržavam. Nemojte da ostali građani Srbije ne plaćaju to što se deca u Obrenovcu razboljevaju zbog toga što struja nema stvarnu cenu i zbog toga što elektroprivreda ne misli o zaštiti životne sredine i o deci u Obrenovcu koja imaju astmu, bronhitis, imaju alergijska oboljenja. Tih gubitaka ima i u poljoprivredi i u pojavi, sada već možemo da kažemo epidemija teških oboljenja. Kao predstavnik Zelenih daću vam nekoliko primera. Nažalost, složićemo se verovatno u tome. Naše škole koriste peći na mazut, naši vrtići koriste peći na mazut, naša deca se hrane brzom hranom, punom aditiva, šećera, hrane se hranom sa puno štetnih i transmasti i vrlo često sa sadržajima pesticida. To utiče na njihovo zdravlje i ma koliko jedna nabavka brze hrane bila jeftinija nema opravdanja da podržimo tu javnu nabavku. Zgrade u kojima se nalaze državne institucije uglavnom se greju na fosilna goriva i mi kao predstavnici državnih institucija imamo obavezu da prvi podstaknemo zelene nabavke. Mi moramo da počnemo da popravljamo svoje okruženje pre svega popravljajući nas same, da predupredimo klimatske promene time što ćemo početi odgovorno da se ponašamo. Hajde, da pokušamo da damo prioritet obnovljivim izvorima energije, da damo umesto peći na mazut, hajte da damo i izaberemo peći na pelet, ne biomasu, sa toplotnim pumpama, pa bar su danas toplotne pumpe tako reći beskonačna i beskonačno jeftina energija. Mogu da se koriste i zimi i leti. Hajte, da koristimo solarne panele sa led dijodama. Hajte, da nabavljamo organsku hranu i ako je za nijansu skuplja zbog naše dece u vrtićima i u obdaništima. I, hajde da se podrže ekološke inovaciju u Srbiji zbog toga što imamo veoma dobre ekološke inovatore. Global Divestment Day, znači da treba oduzeti podršku i treba oduzeti podsticaj štetnim nabavkama. Zeleni Srbije će vas podsetiti 13. i 14. februara, uvaženi ministre na to i mislimo da je došlo vreme da podržimo zelenu ekonomiju, zelena radna mesta i cirkularnu ekonomiju pre svega menjajući Zakon o javnim nabavkama. Zahvaljuje se.
Hvala. Reči ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Poštovana guvernerko gospođo Tabaković, poštovani ministre, poštovani predstavnici Narodne banke i ministarstva, imajući u vidu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS drug Dejan Radenković kao ovlašćeni predstavnik kategorički potvrdio da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje i prihvatiti i glasati za ove zakone, ja ću se osvrnuti na samo jedan iz seta ovih zakona, a to je Predlog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava osiguranja i to sa nekoliko krajnje dobronamernih sugestija. Imajući u vidu nekakve situacije koje su se dešavale u dosadašnjoj praksi, imajući u vidu moj profesionalni deo posla u sudovima, a naročito u stečajnim predmetima. Smatram da će te dobronamerne sugestije, kao i amandmani koje je poslanička grupa SPS doprineti da nakon analize tih amandmana ocene njihove opravdanosti i potrebe da se isti prihvate, naši amandmani postati sastavni deo predloženih zakona. O čemu se radi? Pre svega, mi socijalisti polazimo od nečega što je suštinsko kada je u pitanju stečaj. Polazimo od zaštite poverilaca i to poverilaca svih banaka. Počev od regionalne razvojne banke, preko Agrobanke, do Univerzal banke i svih drugih banaka koje se nalaze u situaciji stečajeva po propisima o kojima mi danas raspravljamo. Zbog čega ovo govorim? Zbog toga što se često u sudskoj praksi poverioci stavljaju u neravnopravni položaj, to jest jedni se privileguju, drugi diskriminišu, a mi u stečaju imamo jednu obavezu, a to je obaveza da se poštuje prevashodno osnovni cilj stečaja, jer ovde moramo poći od toga da imamo Zakon o stečaju kao jedan okvir, a zakon o kome mi raspravljamo ipak je „lek specijalis“ u odnosu na taj zakon, jer se primenjuje na banke i društva za osiguranje. Šta je to cilj stečaja? Pa, to je onako kako to zakon kaže, najpovoljnije kolektivno namirenje stečajnih poverilaca ostvarivanjem najveće moguće vrednosti stečajnog dužnika, odnosno njegove imovine. Kako se postiže? Postiže se poštovanjem načela stečaja. Prevashodno zaštite stečajnih poverilaca kroz kolektivno i srazmerno namirenje i kroz jedna tretman i ravnopravnost. Ja moram da skrenem vama pažnju jer znam da potpuno identično razmišljamo, da ova načela do sada nisu bila poštovana. I to posmatram kroz prizmu stečajnog upravnika kada su u pitanju stečajevi nad bankama, a to je Agencija za osiguranje depozita. Agenciji za osiguranje depozita nesumnjivo treba dati adekvatnu ulogu. Ni u kom slučaju preširoku autonomiju s jedne strane, a s druge strane vrlo jasne i precizne nadležnosti kako se ne bi Agencija pojavila kao neko ko će da generiše probleme tokom trajanja stečaja. A ti su se problemi pojavljivali. I to ne mali, ja sam uveren da vi to znate, gospodine ministre, jer je Agencija determinator problema koji su sada uslovili angažovanje Ustavnog suda. Na žalost, kako reče, sa pravom, gospođa Tabaković, Ustavni sud još uvek nije reagovao na neke probleme, na koje je morao da reaguje i to jako hitno. Ne samo kada je u pitanju Narodna banka, već kad su u pitanju zakonske procedure koje su sistematizovaneu ovom zakonu. Pa posebno, kakva jeuloga Agencije za osiguranje depozita. Ja ću samo da podsetim da, kada se radi o supstituciji, a često se dolazi do supstitucije, i to jedno vrlo sporno pitanje, gospodine ministre, jeste praksa kada Agencija za osiguranje depozita ulazi na mesto deponenta kome je isplaćen osigurani iznos i na taj način ona ulazi faktički u legitimaciju stečajnog poverioca. Ali, to nije problem. Problem je što se ona primarno naplaćuje i ona se namiruje zajedno sa troškovima stečaja znatno pre svih ostalih poverilaca. Pa kako će onda da celu ovu situaciju posmatraju poverioci Univerzal banke, Agrobanke, Regionalne razvojne banke i svih ostalih poverioca. Da li su oni stavljeni u neravnopravni položaj u odnosu na Agenciju za osiguranje depozita? Pa jesu. I to je veliki problem ovog zakona, odnosno dosadašnjih zakonskih rešenja. Ja sam uveren da, s obzirom na ovaj problem, mi moramo da nađemo rešenje kako se to ne bi dešavalo. Zbog čega ovo govorim? Poznato je da poslovne banke u skladu sa zakonom o osiguranju depozita imaju obavezu da kod Agencije za osiguranje depozita osiguravaju depozite fizičkih lica, preduzetnika i malih i srednjih pravnih lica, tako da osigurani iznos po svakom deponentu predstavlja iznos, koliko ja znam, do skoro je bio 50.000 eura. Ne znam da li je to tačno, možda grešim. Mislim da je tačno. Ovaj iznos, Agencija je dužna da isplati u slučaju pokretanja postupka stečaja ili likvidacije banke. A potraživanje deponenta se u tom slučaju, po osnovu osiguranih depozita, prenosi na Agenciju. U praksi, ovakva situacija ne bi bila sporna kada bi Agencija imala potpuno ravnopravan tretman sa ostalim poveriocima. Ali nema. Ona je do sada imala privilegovan status, ili je pre svih ostalih poverilaca naplaćivala svoje potraživanje zajedno sa troškovima stečaja. Kakav onda status imaju poverioci shodno odredbama Zakona o stečaju? Da li se narušava načelo ravnomernog namirenja poverilaca? Apsolutno da da. A ova Vlada Republike Srbije itekako, vodeći računa o interesima građana, mora da prepozna i znam da prepoznaje, znam da vi o tome vodite računa, upravo ovaj problem koji se pojavljuje kad su u pitanju neravnopravni statusi poverilaca, naročito u odnosu na Agenciju za osiguranje depozita. Zato Poslanička grupa SPS podržava izmene kada je u pitanju Zakon o Agenciji za osiguranje depozita, i podržava sve ono što predstavlja izlazak iz problema koji su do sada postojali u sudskoj praksi. Sledeća krajnje dobronamerna sugestija, jeste da se Agenciji strogo i striktno odredi nadležnost, kada je u pitanju njena obaveza pobijanja pravnih poslova i pravnih radnji stečajnog dužnika. Zašto ovo govorim gospođo Tabaković i gospodine ministre? Osnovna uloga stečajnog upravnika u stečajnom postupku je da čuva stečajnu masu, da je unapređuje, da je uvećava, da preduzima pravne i druge radnje kako bi obezbedio prodaju stečajne mase na najpovoljniji način, uzimajući u obzir najpovoljniju ponudu kupaca, da postigne najpovoljniju cenu, i na taj način, što efikasnije izmiri poverioce srazmerno njihovim potraživanjima. Sada ovde imamo situaciju da smo u članu 14. Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava osiguranja, predvideli na pravi način obavezu Agencije da pobija pravne radnje i poslove, ako se pogoduju jedni poverioci ali se oštećuju drugi. Ali, gospodine ministre, dozvolite da mi u Poslaničkoj grupi SPS, smo sagledali malo šire i došli do saznanja da se ovde pojavljuje jedan problem, zato što ova norma nije potpuna. Ako će se pobijati samo pravni poslovi i pravne radnje, i ako se pogoduju jedni, a stavljaju u inferiorni položaj drugi poverioci, onda to nije dovoljno. Mi moramo obuhvatiti situacije kada se namerno oštećuju stečajni poverioci, kada se namerno pričinjava šteta, jer u praksi imamo takvih situacija. Zaključuju se štetni ugovori, pa nisu banke abolirane i amnestirane u praksi, u zakonu jesu, ali u praksi nisu, i tako se i ponašaju. Da nekad dođe do namernog oštećenjapoverilaca, a mi u Zakonu o stečaju, u članu 122. imamo sistematizovanu normu koja ukazuje upravo na tako nešto da se sankcioniše namerno oštećenje poverilaca. Mislim da smo i amandmanima na to ukazali, i da ćete vi znati da sagledate upravo ove probleme na koje vam ukazujemo. Ja moram samo još jednom da skrenem pažnju. Kada je u pitanju Agencija za osiguranje depozita, treba reći da se svaki oblik diskriminacije sprečava upravo na ovaj način, sistematizovanjem normi koje zabranjuju diskriminaciju, jer Agencija za osiguranje depozita ima identično potraživanje kao i ostali stečajni poverioci. I tu je zapravo reč o delu potraživanja stečajnih poverilaca, koji je samo prešao na drugo lice, s tim da to drugo lice, a to je Agencija za osiguranje depozita, svoje potraživanje naplaćuje prioritetno na teret stečajne mase. Sad se postavlja pitanje – zašto na teret stečajne mase ako imamo fond? Pa treba da ide na teret fonda, a ne na teret stečajne mase. Zašto umanjujemo stečajnu masu? Zašto onemogućavamo poverioce da iz te stečajne mase namire svoja potraživanja? Naravno, ovo ni u kom slučaju nije kritika. Ovo je najdobronamernije, ovo je jedan iskren pristup, uz maksimalnu podršku svim naporima koje čini NBS, svim naporima koje čini Ministarstvo, svim naporima koje čini Vlada RS, svemu onome što smo doprineli jednim dobrim Zakonom o stečaju koji je ovde nedavno usvojen i na koji načinsmo obezbedili investitorima da uđu u Srbiju, da investicije plasiraju uz određeni, ne mali, nego izuzetno veliki stepen pravne sigurnosti u odnosu na ono što je ranije bilo i sada je vreme da i u ovom zakonu intervenišemo na način koji podrazumeva i zaštitu poverilaca, a istovremeno i zaštitu investitora. Zato gospođo Tabaković i gospodine ministre, Poslanička grupa SPS daje bezrezervnu podršku ovim predloženim zakonima, ovom setu zakona, naravno uverenju da ćete prihvatiti krajnje dobronamerne sugestije koje sam u ime Poslaničke grupe SPS istakao, i kako reče naš uvaženi drugi Dejan Radenković, imajući u vidu da zaista krajnje iskreno želimo da ne samo hodamo proevropskim putem, nego na tom putu da dođemo do konačnog cilja, a to je da uđemo na ona vrata gde nas Evropa očekuje, a to je da postanemo stalni član evropske zajednice. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Vi znate, četiri minuta i dve sekunde.
Zahvaljujem. Zakon za koji ću pokušati obrazloženje da zasluži vašu pažnju, tiče se Agencije. U suštini, o čemu se radi u ovom zakonu? O tome da se regulacijom ustanovljava mehanizam, da ako se zovete Marijan Marić to je vaš ulog u dinarima ili u evrima ili u francima siguran, ako imate javni novac tamo, da je to sigurno, ako imate zarade tamo, da je to sigurno, jer tu je država koja će to da kontroliše i da procenjuje rizike i sanira štetu. To je sistem kontrole u koju svi moramo da imamo poverenja. Kako izgleda kad nema kontrole? To je `90.-tih kada vam pokradu deviznu štednju, kada hiper inflacijom opljačkamo sve nas, kada država podrži piramidalne banke, kada deviznim kursom omogućite da neki ljudi zarade, kada u bankama nema novaca, kada ulazite godinama u banke i pitate – jel imate para? Zato što banke nisu likvidne. Ja sam za tih godina čula četvoro ljudi koji su govorili o kontroli i o javnosti. Ti ljudi su bili: Dragoslav Avramović guverner Narodne banke, Boško Perošević predsednik Izvršnog veća Vojvodine, Milan Beko savezni ministar, Jorgovanka Tabaković republička ministarka za privredu i privatizaciju. Naši vrednosni sistemi su se razlikovali ali ja sam uvek imala dovoljno oštro uvo da čujem da govore o kontroli i o javnosti, jer je to ključni problem kojim se još uvek bavimo. Zašto i na koji način sada ja smatram da će izmenama Zakona o agenciji ono malo kontrole koju smo postigli biti porušeno? Ja razumem razloge, zašto su ovakve izmene i dopune i razumem i okolnosti u kojima se donose i imajući iskustvo pažljivog čitanja i propisa i pažljivog gledanja ponašanja i u situacijama kada ima mehanizama kontrole da bi moj novac bio siguran i kada ih nema, ja vam tvrdim ovo neće biti dobro. Igrarija sa nezavisnim članovima Upravnog odbora može da prođe, zato što ima većine ali neće dati dobre posledice. Ja vas molim da o tome razmislite, da u situaciji da Vlada menja Zakon o ministarstvu, jer je bila Vlada ta koja je kontrolisala pa nije valjalo, pa je izašla, pa je ušla u Agenciju, pa kaže – ne valja ni kada Agencija radi, pa ćemo da se vratimo u Ministarstvo, pa ćemo posle opet da izađemo pokazuje vam šta treba da budete da bi varali ljude u sistemu gde ima kontrole. Godina 90-tih, trebali ste samo da nema kontrole, da imate neograničenu moć. Sada, pravi prevaranti nisu u Srbiji i oni moraju da imaju završen Harvard, Mit, Viston, Oksford da bi zaista mogli da prevare. Ovim i svima njima idete na ruku. Ja ću kada budem razgovarala o amandmanima detaljno obrazložiti zašto smatram da nijedno rešenje iz agencije i zakona i da je bolje da onda potpuno stavite van snage Zakon o agenciji, nego da na ovakav način stvarate ogroman prostor za prave prevarante, ne za one kojima samo nedostatak kontrole za 10 godina u Srbiji je omogućio da bahato rade šta hoće i da opljačkaju ljude i unište sve što je i ličilo na zdrav finansijski sistem. Molila bih vas da u toku rasprave o amandmanima zaista pažljivo slušamo jedni druge, jer ja mislim da mi delimo zajednički cilj, a to je da objasnimo na kraju ove rasprave na koji način će se sistem ranih upozorenja za rizike ovde ostvariti kada niko nije umeo od raznih eksperata sa Harvarda, Kembridža, Mita i Prinstona, da nas upozori na noć u kojoj je skočio švajcarac. Srbija dovoljno kasni da bi mogla sebi da dozvoli da ne ponavlja tuđe greške. Hvala vam.
Vreme. Reč ima guvernerka Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ja ću vrlo kratko da prokomentarišem ovu, neko bi je mogao nazvati sumnju unapred, koju ima gospođa Čomić, a ja bih je nazvala sumnjom iz iskustva i rekla bih stihom jedne pesme – kad ti jednom srce slome, ne veruješ nikome. Ili što bi rekao Oskar Vajld – ljudi imaju običaj da svoje greške nazivaju iskustvom. Time što sam istakla da je na ovom zakonu radio pravni tim iz NBS, iz Ministarstva finansija, Agencije za osiguranje depozita uz stručnu i ekspertsku pomoć, ali ne uz naloge i ne uz prećutno prihvatanje bilo kog saveta, ja vam već time dajem garanciju da ovo može da bude samo pesma i da nemate razloga, iako su vam slomili srce ti mladi, stručni iz, ne samo vama, nego svima nama, da zaista imate puno razloga da verujete u neke nove, mlade, a i stare iskusne ljude koji neće, i sebe ubrajam u njih, koji neće da dozvole tu grešku da se ta kontrola u stvari samo zove kontrolom i da budemo još jednom prevareni, jer mi na to zaista više nemamo prava. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana guvernerko Tabaković, gospodine ministre Vujoviću, kolege poslanici, pa ja bih se možda i nadovezala na ovu diskusiju guvernera, da nije samo sumnja iz iskustva. Znate, neko ima i realno iskustvo. Moje realno iskustvo 2006. do 2011. godine što se tiče stambenog kredita u švajcarcima i verujte mi, taj povraćaj kredita je iznosio 20% više na kursnim razlikama plus otplaćenih 56% sa porastom rate za 100% u dinarskoj protivvrednosti. Tada nije bilo medija da se tako glasno jave da kažu da su ugroženi deponenti jer je tada stalo tržište nekretnina. E, to je rezultat jedne neodgovorne politike, a ono kada govorimo o tome šta se dešava od formiranja Vlade 27. aprila kada je u ekspozeu premijer Vučić rekao da je potreba da jednostavno privredu pokrenete zahvaljujući tome što ćete izdvojiti ta nenaplativa potraživanja i odgovornost jedne političke stranke koja je na izborima izašla i rekla narodu da je situacija u finansijama katastrofalna. Mi smo jedina država koja je u tom bankarskom sektoru dozvolila sebi da permanentno, kroz osam godina vršimo finansijsko rastakanje, ne samo finansijskog sistema, nego i monetarnog sistema. To su sada sve posledice. Na nama je ostalo da formiranjem nove Vlade rešavamo probleme koji su ostali za nama, a problemi su pokazali jednostavno da tim rastakanjem u prethodnih osam godina, odnosno 12 godina do 2012. godine neki neodgovorni ljudi, ne samo na političkim mestima koji su sedeli, nego i zauzimali odgovorna mesta u bankama koje je učešće imala država su davali velike kredite bez određenih garancija, te svoje obaveze prebacivali na budžet Srbije. Budžet Srbije se na osnovu ne realnih prihoda iz privrede zaduživao i doterao da se zaduži po kamatnim stopama čak do 8% na godišnjem nivou. Kada smo došli do toga da jednostavno moramo da rešimo, ne samo finansijski sistem da ustrojimo i uspostavimo određenu disciplinu, došli smo do toga da su potrebne ekonomske reforme. Te reforme jednostavno nisu samo Zakon o planiranju i izgradnji i nisu samo Zakon o radu i nisu samo Zakon stečaju i nisu samo Zakon o privatizaciji, nego su i zakoni koji podrazumevaju uređenje monetarne i fiskalne politike Republike Srbije. Doneli smo budžet u skladu sa novim zakonom o budžetskom sistemu. Doneli smo zakone ovde u Skupštini koji treba da otvore taj investicioni ambijent i dozvole i stranim i domaćim investitorima da posluju ovde pod istim uslovima, ako ne i boljim ili možda malo gorim nego što to funkcioniše u zemljama u okruženju, a i onim koji funkcionišu kada govorimo o zemljama nerazvijenim, odnosno manje razvijenim zemljama EU. Ono kada pričamo sada o setu zakona koji nam je predložen, možemo da kažemo da ovaj set treba da uredi finansijski sistem i dobro je da postoji veza između NBS i razumevanje i Ministarstva finansija i ja ne vidim da tu dolazi do nekih preuzimanja nadležnosti, nego jednostavno dolazi do definisanja tačnih poslova kroz određene nadležnosti NBS, ali i Ministarstva finansija. Ono što je još važno reći, da je zaštita javnog interesa danas pokazuje viši kvalitet uopšte finansijskog sistema u društvu. Kako? Do sada su znači naše štediše bile praktično zaštićene u tom nivou do 50 hiljada evra i uvek je postojao neki strah ako dođe do problema na finansijskom tržištu kada banke se uplaše zbog određenih promena, one će vam isplatiti isključivo taj depozit do 50 hiljada. Nekako su se štediše uvek kretale da štede u tom domenu i jednostavno ne samo da je došlo do smanjene ponude i potražnje finansijskih potreba, odnosno rada banaka, došlo je na neki način i do umrtljavanja kompletnog tržišta kapitala. Ja ću vas podsetiti da se mi kao država zalažemo da otvorimo određena poglavlja. Jedno od prvih koje je i ova Skupština usvojila, na predlog Vlade, je Poglavlje 32. To je poglavlje koje se odnosi na finansijsku kontrolu. Mi želimo da uđemo sa Evropskom unijom u otvorene pregovore po ovom pitanju, pa onda moramo da primenjujemo, odnosno da usaglašavamo sva svoja poslovanja i vođenje i monetarne i fiskalne politike sa ovim direktivama. Tako smo došli i do toga da javne nabavke, o kojima danas pričamo i o tom spornom članu 86, jednostavno donose nam direktivu koja kaže da ono što smo mi zvali kao podršku, subvencije kroz određeno ponderisanje prilikom javnih nabavki domaćih firmi, gde mi njih pomažemo 10% do 15%, u ovom delu smanjujemo na 5%. Zbog čega? Zato što ta direktiva kaže – izrazite tu svoju pomoć kroz cenu, odnosno kroz samu ponudu i ta cena ima svoju neku numeričku vrednost. Znači, ona se izražava u dinarima. Zbog toga gospodin Vujović kaže da u određenim budžetskim stavkama nama to predstavlja mnogo veća davanja kroz budžet i, jednostavno, dolazimo u situaciju da transponovanjem ovakvih direktiva mi pravimo mnogo veće troškove nego što treba. Upravo je to razlog zbog čega ovakav član 86. se daje praktično u nadzor Narodnoj banci Srbije, ali se i smanjuju troškovi kada govorimo o samom budžetu. Kada pričamo uopšte o efektima Zakona o javnim nabavkama, čuli smo ovde od kolega iz opozicionih stranaka da se u tom numeričkom delu pojavljuje da izgleda kao da su kao efekti manji. Jesu možda manji, ali karakteristika da je manji broj ugovora nije relevantna karakteristika zbog koje treba vratiti zakon kakav je bio. Zašto? Zato što broj ugovora pokazuje da nema više malih nabavki, nema zaobilaženja Zakona o javnim nabavkama, nego se on striktno poštuje onakav kakav je jednostavno napravljen u skladu sa evropskim standardima, da se neće više dešavati da se male nabavke javljaju svega po dve do tri firme, nego se podiže taj nivo standarda koji se odnosi na zemlje Evropske unije koji kažu da je prosek javljanja kompanija na javne nabavke između 7 i 8. Prema tome, sve ovo pokazuje da ipak napredak Srbije po pitanju uopšte monetarne politike i politike koja se odnosi na kreiranje novog budžeta, odnosno takozvanog planskog budžeta, ide u smeru razvoja. Ono što treba pohvaliti to je sigurno da mehanizmi apsorbovanja gubitaka koji su dati ovde praktično kroz ove zakonske predloge i uvođenje jedne posebne jedinice koja će se baviti time je dobro rešenje. Zašto? Zato što i IBRD i Svetska banka imaju svoje takozvane mentore koji uvek prate određene svoje klijente od početka kada određeni klijenti imaju probleme, ne dajući da padnu u svom poslovanju. Takav model je Narodna banka Srbije primenila. Znači, daje jednu jedinicu koja će od početka to pratiti, ali razdvaja, što kažete, kao Kineski zid praktično poslove koji će davati efekte takvog poslovanja. Tu zaista treba da postoji jednostavno razmak između toga ko projektuje poslovanje od onoga ko kontroliše i to vam je jednostavno kao i u inženjerskom poslu. Projektant kada projektuje određeni objekat ne može da izvodi te radove, ali može da bude u onom delu kontrola, odnosno revizija celog posla. Ono što treba još pohvaliti to je da instrumenti koji su dati idu u prilog zaštite akcionara i poverenika za 100%, a oni se odnose kada se govori o bankama o prodaji akcija imovina i obaveza, kada se govori o prenosu akcija da je to jedan od instrumenata, kao i kada govorimo o otpisu dugovanja i konverziji duga. Znači, sve su to tačno definisani instrumenti koji do sada su poznati i kod poslovanja drugih centralnih banaka razvijenih ekonomija. Ono što se pojavljuje kao jako pozitivan efekat u Zakonu o Narodnoj banci je što treba izvršiti licenciranje ljudi koji će zaista to raditi. Praktično treba obuhvatiti mnogo veći broj mera kod nadzora i postupanja. Zašto? Zato što do sada NBS nije uvek mogla da reaguje kada su privredni subjekti bili oštećeni u različitim prevarama od strane banaka. Jednostavno je morala da čeka na neki način kako će se sud izjasniti po određenim predlozima i prolaze dani i godine i prolaze problemi, nadolaze sve veći i veći troškovi, privredni subjekti su praktično ekonomski potpuno bili ruinirani, a Narodna banka nije mogla da reaguje na adekvatan način. Sada se ovim rešenjima i primenom evropskih direktiva i direktnom transpozicijom daje mogućnost da Narodna banka može u tom početnom trenutku, kada jednostavno banka može da izađe iz zakonskih rešenja, može da reaguje i da vrati stvari u zakonske tokove. Ono što na kraju treba takođe pohvaliti to je da se ovakvim rešenjem, kada govorimo o javnim nabavkama, uvodi ta liberalizacija tržišta, ali negde smo svi zaboravili, a članovi smo i Odbora za evropske integracije i za spoljne poslove, da smo potpisnici i praktično implementaciju imamo Sporazuma o pridruživanju i stabilizaciji EU od 1.9.2013. godine i da praktično time ove direktive nas obavezuju da moramo da ih primenjujemo striktno. Ono što je bitno, do kraja 2018.godine sva davanja koja idu iz budžeta u vidu subvencija jednostavno će nam biti nametnuta da ne mogu da postoje. Do te 2018. godine, za koju smo se obavezali da ćemo sprovoditi SSP, mi dolazimo u situaciju da jednostavno postupno, korak po korak, pripremamo našu ekonomiju za trenutak kada više država neće moći da isplaćuje bilo kakvu pomoć iz budžeta. Zbog toga kažemo damnogo kvalitetniji sistem finansija dobijamo sa uvođenjem ovakvih direktiva. Dobro je što ovakve obaveze sada neće važiti samo za republički nivo vlasti nego i za lokalne samouprave. Oni moraju da se spremaju da uče, isto kao što svi republički organi uče i prilagođavaju se novim evropskim direktivama i njihovi budžeti moraju da se prilagođavaju u pripremanju programskih budžeta i to je ono što pokazuje da je zaista ova Vlada okrenuta suštinskim reformama, što kaže ministar Vujović, po dubini. Zbog toga danas i govorimo o tome da jednostavno mi nemamo korak nazad i ne možemo više da zaustavimo promene koje projektujemo za budućnost, koje će nas odvesti tamo gde smo zacrtali, gde su građani Srbije u prošloj godini preko 50% dali saglasnost i gospodinu Vučiću i SNS i zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Novica Tončev. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana guvernerko Tabaković, poštovani ministre Vujoviću, poštovani predstavnici Vlade Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, ja ću u mom govoru danas najviše pažnje da obratim na Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama. Izmenom člana 86. skoro da smo izjednačili uslove za učešće na tenderima stranih i domaćih ponuđača. Za mene lično ništa ovo ne menja. Čak i ovih 5% je moglo da bude da bi bili skroz izjednačeni naši i strani ponuđači. Za mene je pitanje kriterijumi, odnosno postavljaju se takvi kriterijumi da naše firme, posebno u oblasti građevinarstva, ne mogu uopšte da učestvuju na pojedine tendere, ali kada već učestvuju, onda cena nije bitna, tako da mogu i ovih 5% da budu uslov kada je ekonomski najpovoljnija ponuda, da budu isti. Mislim da treba da vodimo malo više računa, znamo u kakvom stanju nam je građevinska industrija, da ove kriterijume koje propisuju posebno državna preduzeća i ministarstva, smanje kako bi mogla i naša građevinska industrija da bude nosilac posla, a ne samo podizvođač na nekom projektu. Navešću primer preduzeća za puteve. Ako znamo da na Koridoru kod nas rade preduzeća iz Bugarske, iz Grčke, Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Češke, pa ta preduzeća su sigurno reference dobila u svojim zemljama kad su radili puteve i sigurno su tamo bili kriterijumi takvi da su ona mogla da dobijaju tamo poslove. Ako mi sada završimo Koridor i puteve, koje će naše preduzeće da ima referencu da može dalje da učestvuje na tenderu, da dobija poslove ne samo kod nas već i u inostranstvu? Zbog toga, ministre, kako sam čuo malopre i vas gospodina Arsića da radna grupa priprema izmene Zakona o javnim nabavkama, uzmite ovo u obzir kako bi ovu posrnulu našu građevinsku industriju mogli da stavimo na noge. Takođe, primer, naša ministarka građevine stavlja neke bele i crne liste. Video sam tamo firmu koja je kod nas na crnoj listi, a ona izvodi građevinske radove u Aziji i Africi. Pa, pitam se da li će firma i dalje moći da nastavi radove u tim zemljama ako vide da je u svojoj zemlji na crnoj listi? Znači, treba malo više da vodimo računa oko naših preduzeća i da razvijamo našu industriju. Ali, pošto ste rekli da menjamo ovaj član i da će biti uštede u budžetu, mi sigurno, i ja kao poslanik i moja poslanička grupa, podržaćemo ovaj zakon. Kako ste rekli da će biti izmena i da radna grupa radi, osvrnuću se još na nekoliko članova Zakona o javnim nabavkama, kako bi mogli da ga popravimo i da stvarno napravimo uštede i da naša preduzeća mogu da budu konkurentna sa stranim ponuđačima. Evo, na primer, u članu 77. Zakona o javnim nabavkama, stav 2. tačka 2) podtačka 2. navedeno je dokazivanje stručnih referenci koja prati spisak najvažnijih izvedenih radova, odnosno isporučenih dobara ili pruženih usluga. U dosadašnjoj praksi, ministre, za ispunjenost ovih uslova tražena je od ponuđača u većini slučajeva potvrda investitora, koja ponekad nije mogla kod nas da se dobije po 15 i više dana. Napominjemo da je po Pravilniku Uprave za javne nabavke o dodatnim uslovima ostavljena nedoumica, jer je naveden samo način ispunjenja osnovnih uslova, dok je za dodatno ostavljeno, citiram – ispunjenost dodatnih uslova iz člana 76. zakona dokazuje se putem javnih isprava, kao i na neki drugi način u skladu sa zakonom. Naš predlog je da se potvrde o izvršenim radovima propišu tako da se izdaju nakon završetka radova i važe sve do isteka garantnog perioda po ugovoru, u kom periodu bi bila validna za učešće na tenderu, a da se posle isteka garantnog perioda izda trajna potvrda koja bi uvek koristila za učešće na tenderu. Naime, da razjasnim, dešava se da neko preduzeće, neka firma učestvuje na dvadesetak ili 30 tendera, možda dobije jedan, dva ili nijedan, ali mora 30 istih potvrda da dobije za jedan isti objekat, što predstavlja opterećenje i za dato preduzeće, a predstavlja i za nas u lokalnim samoupravama, a i za ministarstva koja izdaju te iste potvrde, samo na drugom obrascu. Zbog toga treba ovom izmenom to utvrditi. Takođe, dobro je što je guvernerka danas tu, problemi u vezi bankarskih garancija. Problemi bankarskih garancija takođe pritiskaju ionako oslabljenu građevinsku industriju. Da bi se za učešće na bilo kom tenderu obezbedila bankarska garancija ili pismo o namerama banke, prave se tzv. okvirni krediti, koji se ažuriraju kod banaka i koji su namenski samo za tu svrhu. Istovremeno, te bankarske garancije i pismo o namerama bez razloga opterećuju finansijske pokazatelje firme, te se firme dovode u neravnopravan položaj, npr. novootvorene firme ili firme koje nisu imale veliki promet imaju bolje finansijske pokazatelje od firmi koje su opterećenje bankarskim garancijama i pismima o namerama za učešće na tenderima, a da nikada nisu kod banaka uzimale bilo kakav kredit za poslovanje, već su poslovale svojim sredstvima. Takođe, te firme se stavljaju u neravnopravan položaj i sa stranim firmama, da ne pominjemo troškove koje banke naplaćuju, prosečno 0,4% za obradu zahteva, 0,4% za izdavanje garancija, a onda ide i 0,4% kvartalno za održavanje garancija do njenog važenja. Moje iskustvo pokazuje da npr. za održavanje, odnosno za plaćanje garancija, prosečna firma koja godišnje pravi promet oko jedne milijarde dinara otprilike banci plati 15 do 20 miliona samo za servisiranje ovih papira, iako od banke nikad nije uzeo ni jedan dinar kredita. Moj predlog je da se izmeni Pravilnik Uprave za javne nabavke i to član 12, kao i Zakon o javnim nabavkama i unese odredba da se za učešće na javnim nabavkama propiše da za učešće na tenderima za dobro izvršenje posla i za otklanjanje grešaka u garantnom periodu propiše se da može preduzeće da da menice, a ne garancije banke, a da se za avansno plaćanje, odnosno za primanje avansa daje obavezno garancija banke, jer se radi o novčanim sredstvima. Takođe, malopre je guvernerka rekla da kad se radi o pregovaračkom postupku, da se tu otprilike dešava da se pregovara u četiri oka i da tu dolazi najviše do korupcije. Evo, iz iskustva vam kažem da nema nijednog projektanta, nijednog inženjera koji može da napravi takav projekat, a naročito kod rekonstrukcije objekata, da se posle toga ne pojavi ni jedan naknadni rad. Znamo kakve probleme imamo i koliko treba dana da Uprava za javne nabavke odgovori za te naknadne radove. Po meni, u građevinarstvu pregovarački postupak se ne radi u četiri oka. Tu odgovorni izvođač radova, koji ima licencu, napravi analizu cenu, odgovorni projektant da zeleno svetlo da stvarno ti radovi nisu uključeni u premeru i predračunu, a onda investitor i nadzorni organ, koji takođe imaju odgovorne izvođače, proveravaju te navode, cene i da li su ti radovi stvarno izvedeni ili ih treba izvesti i daje se zeleno svetlo. Ne vidim razlog da na mnogo objekata u Srbiji stoji, jer Uprava za javne nabavke neće u roku od pet ili 10 dana da odgovori kako da se nastave ti radovi. Ja ću da vam kažem da u nekoliko lokalnih samouprava koje sam proverio već ima negde oko dvadesetak sudskih sporova, gde izvođači pokušavaju da naplate svoje radove, jer ne mogu da dobiju ugovor, odnosno nisu dobili odgovor za pregovarački postupak. Ovo naročito važi, kao što sam rekao, za objekte koji su u rekonstrukciji, odnosno za objekte gde se vrše bilo kakvi građevinski radovi za prepravku ili doradu tih objekata. Takođe, još i ovo hoću da kažem o Zakonu o javnim nabavkama, da ima problema i kod biblioteka o Zakonu o javnim nabavkama, da ima problema i u zdravstvu. Takođe, imamo problem sa listom ponuđača. Na osnovu svih odredaba, Vlada je trebalo da postavi, ovo se naročito odnosi na komunalna preduzeća, da nam Vlada da spisak komunalnih preduzeća kojima su osnivač Vlada ili lokalne samouprave, koji mogu biti na listi, a za njih ne važi Zakon o javnim nabavkama. Takva lista, evo, šest meseci, još nije izašla. Onda imamo situaciju da našim komunalnim preduzećima, koja su sto 100% vlasništvo lokalnih samouprava, ne možemo da dajemo poslove jer se javljaju izvođači koji sa nižim cenama, a ne dobrim kvalitetom, nam izvode radove. Onda nam ta komunalna preduzeća održavaju te radove i onda dolazi do problema da su ti radovi, odnosno te usluge nekvalitetne. Još samo nešto da kažem, ministar je malopre rekao da u ministarstvima treba pojačati kadrove, dovesti ljude. Video sam ugovor koji Ministarstvo privrede pravi sa izvođačima. Tu je i guvernerka koja zna. Kaže – avans od 25%, 30% biće plaćen izvođaču u roku od 45 dana od dana prijema avansne situacije i dostavljanja bankarske garancije. Ako kažemo avans, svi ovde znamo da se avans i avansni račun i avansna situacija daju na dan primanja avansa. Da li je po vama avans ako se uplati posle 45 dana? Nije. Zato vas molim da u ministarstvima ne dobijamo ovakve ugovore. Stvarno treba da dobijemo ugovore koji su po zakonu. Po meni, avans nije ako se plaća za 45 dana. Zbog toga sam saglasan da se naša ministarstva ojačaju stalno u kadrovima i da se ovakve situacije ne ponavljaju. Molim vas da neke od ovih primedbi date radnoj grupi i da stvarno kad razgovaramo sledeći put o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama ovo uvrstimo, ne samo ovo, već i druge stvari koje koče, a u cilju boljeg izvršenja radova, u cilju održavanja naše građevinske industrije i u cilju ušteda u budžetu. Kao što rekoh, naša poslanička grupa će podržati ceo set zakona i ja vam se zahvaljujem što ste me saslušali.
Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević.
Dame i gospodo, zakoni o kojima danas raspravljamo u stvari su deo seta koji se tiče fiskalnog sektora. Ako pogledate ovaj finansijski sektor o kome danas pričamo, suštinski govorimo o Zakonu o bankama i to je krucijalni zakon o kome danas raspravljamo. Svi ostali zakoni su u paketu i prate taj zakon. Zašto mi danas raspravljamo o ovom setu zakona? Zato što je praksa u bankarskom sektoru u Srbiji u poslednje dve godine pokazala da nešto ne funkcioniše. Prvog septembra 2010. godine doneli smo sličan paket zakona i raspravljali smo otome da Srbija mora da spreči probleme koji će nastati u vezi ekonomske krize koja je 2008. godine počela da dolazi. Posle dve godine shvatili smo da baš nemamo najizraženiji i najsigurniji bankarski sektor i zato smo napravili taj set zakona. Šta smo shvatili za dve godine? Da moramo potpuno da promenimo sve zakone. Više nismo došli u situaciju da ih menjamo, već smo doneli nove. Danas kada raspravljamo o bankarskom sektoru, onda je poverenje suština bankarskog sektora. To je ključni proizvod koji banke prodaju, a sve ostalo, fiskalni derivati, sve ono što je vezano za funkcionisanje banaka sa privredom i stanovništvom potiče iz tog poverenja. U Srbiji, kao i u svetu, postoji ubeđenje da je bankarski sektor povezan sa ekonomskom elitom, da postoji niz regulatornih tela i državna administracija koja jasno i precizno definišu funkcionisanje tog sektora. Postaje potpuno nejasno kako dođemo u situaciju da i u Srbiji i u svetu imamo probleme u bankarskom sektoru i, naravno, banke propadaju i propadale su, možda danas propada neka banka na globalnom tržištu i propadaće i tu ne postoji nikakva značajnija regulativa koja bi to mogla da spreči. Problem funkcionisanja i propadanja banaka svodi se na loše poslovne odluke koje se donose u tim bankama. Loše poslovne odluke donose menadžeri tih banaka. Još je Edit Peroz konstatovala da svako preduzeće funkcioniše loše zato što je loš menadžment, ni u bankarskom sektoru nije drugačije, nije drugačije ni u bankarskom sektoru u Srbiji. U poslednje tri godine, jedna za drugom, nestalo je pet banaka. Pet banaka koje su doživele svoj kraj i pitanje je da li je to kraj problema u bankarskom sektoru. Ti problemi u bankarskom sektoru koštali su državu Srbiju, budžet države Srbije, građane države Srbije koji plaćaju porez 250 miliona evra u Agenciji za osiguranje depozita, 145 miliona evra Evropska banka za obnovu i razvoj i 200 miliona Svetska banka. Ta sredstva nisu sva potrošena. Neka jesu, ali su sva ta sredstva tu da bi otklonili probleme koji mogu da nastanu u nekom narednom vremenskom periodu i koji su nastali u prošlosti. Kada danas pokušavamo da promenimo ove zakone, promenićemo ih sigurno, mi u stvari hoćemo da promenimo mehanizam funkcionisanja i da nekim institucijama, koje su se pokazale nedovoljno dobro u prethodnom vremenskom periodu, praktično izuzmemo jedan deo nadležnosti i poverimo ih drugim institucijama za koje smo ubeđeni da će sektor stanovništva i privrede ojačati i omogućiti da u vrlo komplikovani i kompleksnim odnosima sa bankarskim sektorom to funkcioniše na efikasnijim, jasnijim i transparentnijim principima. Od 2008. godine traje velika ekonomska kriza. Nema naznaka da je pri kraju. Danas prisustvujemo velikoj valutnoj tenziji. U Srbiji, kao i obično, kada se dešavaju ozbiljne promene, gledamo sa strane, zabavljeni svojom mukom, ne shvatajući koliko će te promene na globalnom finansijskom tržištu izazvati potrese koji mogu da pogode Srbiju u nekom narednom vremenskom periodu. Srpska monetarna politika, srpski bankarski sektor samo su deo, ali sitan deo, globalnog ekonomskog sistema i mora se imati u vidu da promene i posledice kriza i turbulencija imaju posledice na srpski finansijski sektor, na monetarnu politiku i bankarski sektor. Ono što je ključno, po meni, što bi Narodna banka i Ministarstvo finansija morali da rade u narednom vremenskom periodu jeste da jasno i transparentno, na osnovu percepcije dešavanja, predvide i da se u Srbiji ne dešavaju iznenađenja u sferi bankarstva, monetarne politike i funkcionisanja finansijskog sektora. Svako neprijatno iznenađenje narušava suštinu funkcionisanja finansijskog sektora, a to je poverenje. Kraj dana je, suviše smo slušali danas o funkcionisanju bankarskog sistema. Posle guvernerke i ministra finansija teško je reći bilo šta novo. Hteo bih da podržim predsednika Odbora za budžet gospodina Arsića i da kažem – da, jeste, Zakon o javnim nabavkama, gospodine ministre, jeste dobar i on funkcioniše. Bez izmena o kojima ćemo danas raspravljati, o kojima danas raspravljamo, on je doneo bitne promene u funkcionisanju javnih nabavki u državi Srbiji. Problemi koji proističu, proističu iz nesposobnosti ljudi koji se bave javnim nabavkama u preduzeću, proističu iz njihovih neprilagođenosti u funkcionisanju i njihovim zlim namerama, da tako kažem, koruptivnih mehanizama. Znate šta? Plan javnih nabavki definiše sve. Ako imate tim ljudi u svom preduzeću, u javnom sektoru, koji na početku godine predvidi sve moguće posledice, nemate nikakvih problema u funkcionisanju ovakvog Zakona o javnim nabavkama. Ovaj zakon, ovu malu promenu koju predlažete, u stvari je jedan antimonopolski zakon, mali, nebitan. Kažete – da, više nećemo davati subvencije neprimereno jednom delu preduzeća, ma kakva ona bila, iako se to kreće od 5% do 15% zato što to košta poreske obveznike države Srbije. To tako ne može. Nikada ovakve mere nisu doprinele jačanju privrede u bilo kojoj zemlji, pa neće doprineti ni Srbiji, a svakako ova mera doprinosi uštedama u budžetu Republike Srbije. Veliko je zadovoljstvo kada u Narodnu skupštinu dođe zakon koji potiče iz Ministarstva finansija, odnosno Vlade, Narodne banke. To govori o timskom radu te dve ključne finansijske institucije u Srbiji. Narodna skupština Republike Srbije će podržati ove suštinske izmene, ali je svakako na Ministarstvu finansija i Narodnoj banci da u narednom vremenskom periodu ovo što je izglasala Republička Skupština sprovede i da pokažete da nastavljate težak, mukotrpan put reformi u oblasti finansija, monetarnih i fiskalnih, i da nastavite da radite onako kvalitetno kao što ste i do sad. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Vujoviću i poštovana gospođo Tabaković, danas raspravljamo u objedinjenoj raspravi o sedam predloga zakona i hteo bih svojih pet minuta da iskoristim i da uputim jednu kritiku, pre svega, predlagačima, poštovana gospodo. Da krenem redom od Predloga zakona o dopuni Zakona o ministarstvima i tu je kritika, pre svega, upućena ministru Vujoviću. Imam jedno zapažanje, jedan komentar i molio bih gospodina Vujovića za komentar u odnosu na ovu kritiku. Dakle, poštovana gospodo narodni poslanici, Zakon o ministarstvima usvojili smo ovde u ovoj Skupštini krajem aprila 2014. godine. Onako kako ja vidim naš zakonodavni rad, mesto Skupštine u našem ustavnom sistemu, Zakon o ministarstvima je, poštovani gospodine Vujoviću, bio utemeljujući zakon za ovu Vladu Republike Srbije. Predlog dopune Zakona o ministarstvima, o kojem danas raspravljamo ovde, je za mene jedna vrsta znaka ozbiljne klimavosti ove Vlade. Koliko je nestabilna Vlada svedoči činjenica da zakon, kojim se definiše sastav, struktura, nadležnosti po ministarstvima te Vlade, nije mogao da izdrži ni godinu dana, a da se ne promeni. Ja se sada pitam kako to, da li to onda znači da ljudi koji su u toj Vladi koji su je pravili nisu imali jasan, precizan, čvrst plan toga šta će ta Vlada da radi narednih godina. Kada tome dodam prvu rečenicu obrazloženja, meni se čini da onda postaje potpuno jasna ova slika jedne dezorijentisane Vlade. Samo da vas podsetim gospodine Vujoviću, prva rečenica u razlozima za donošenje zakona glasi – razlozi za donošenje Zakona o dopuni Zakona o ministarstvima u vezi sa očekivanim donošenjem prvenstveno Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Šta sada zaključujem? Imamo jedan utemeljujući zakon, to je Zakon o ministarstvima, on se menja, a u razlozima on se menja zbog neočekivane promene nekog drugog zakona. Dakle, mi utemeljujući zakon Vlade, delanja Vlade, njene strukture vežemo za očekivane izmene nekog drugog zakona. Gospodine Vujoviću, meni to deluje kao kada bismo Ustav prilagođavali uredbi ili zakonu. Dakle, nečemu što je po značaju ipak jednog nižeg nivoa. Smatram da nije u redu da se to tako radi. Gospodine Vujoviću, da vas podsetim, kada smo ovde usvajali taj Zakon o ministarstvima, Zoran Živković i ja smo podneli mnogo amandmana, predložili naš koncept Vlade sa devet ministarstava i predsednikom Vlade i da ste tada usvojili npr. našu koncepciju uopšte ne bi bilo potrebe da danas razgovaramo o ovim izmenama. Hoću samo da kažem ako je nešto propušteno da se uradi dobro, ako je napravljena greška prvo da se ovde dođe i da se kaže – pogrešili smo, a onda da se kaže narodnim poslanicima – hajde zajedno da dogovorimo promene kako bismo dalje delovali bolje. Za gospođu Tabaković takođe imam jednu kritiku. Videli smo se ovde pre manje od mesec dana, 28. januara su primljeni u našu Skupštinu predlozi četiri zakona koje je pripremila Vlada, a 20. januara i dva predloga zakona NBS. Ja se čudim guvernerki Tabaković i to moram da kažem, koja obrazlažući hitnost postupka i objedinjavanje rasprave jutros, pažljivo sam slušao vaše izlaganje, zapisao, o sedam predloga zakona u jednoj tački, tvrdi da je reč o paketu međusobno uslovljenih rešenja i zato je u redu da poslanici nemaju više vremena da pročitaju, nego da to treba brzo da usvoje, a 20. januara je to ovde stiglo. Čekajte gospođo Tabaković, rekli ste danas da je na sajtu NBS to postavljeno još u decembru, ali ste onda poručili da je stvar poslanika da trče okolo, da traže nacrte i predloge zakona i ko je hteo i imao vremena mogao je. Dakle, ja narodni poslanik sada treba da se snalazim na ovaj ili onaj način da gledam gde je zakon, predlog, nacrt umesto sledeći principe našeg ustavnog sistema, da narodni poslanici koji prema članu 99. gospođo Tabaković, biraju, razrešavaju guvernerku NBS mi budemo prvi koji ćemo to da dobijemo. Naš odgovor na ove propuste je 186 amandmana na članove ovih sedam predloga zakona, poštovana gospođo.
Reč ima ministar Vujović. (Aleksandar Martinović, s mesta: Nisi stigao da pročitaš a podneo si 186 amandmana.) (Vladimir Pavićević, s mesta: Gospođo Tabaković nisam mogao da pročitam ova dva predloga zakona …) Molim vas nemojte dobacivati. (Aleksandar Martinović, s mesta: Samo mi nije logično.) Reč ima ministar Vujović.
Moram nekoliko stvari da pomenem. Prvo, mislim da za bilo koju diskusiju u parlamentu moramo svi da imamo odgovornost za javno iskazanu reč i to želim da se ostvari u svakom momentu. Drugo, mislim da nema nikakvog osnova da širimo logične zaključke, pogotovo kada oni nisu zasnovani na predloženom tekstu izmena i dopuna zakona, na neke zaključke koji se apsolutno ne odnose na ovo. Prema tome ne želim da komentarišem vaše zaključke, izvode o klimavosti ili ne klimavosti bilo čega. Treće, ovo je upravo znak da Vlada ima čvrst plan i da dinamički mora da prilagođava stvari. Dozvolite, pravno nismomogli u Zakonu o ministarstvima da damo tu funkciju Ministarstvu finansija gde ona pripada pošto se ona tada nalazila u Agenciji za osiguranje depozita. Bila bi ista funkcija dodeljena dvema institucijama. Ovim ispravljamo grešku. Neko je delegirao tu funkciju na mesto gde ona ne treba da bude, posle šest meseci rada i prilagođavanja radna grupa je predložila nacrt zakona, ne Ministarstvo finansija. Predloženo je da se nova funkcija Agencije za osiguranje depozita prilagodi standardima u Evropi i svetu i da ona ima prevashodno funkciju optimalnog upravljanja Fondom za osiguranje depozita, a ne preuzimanjem neovlašćeno funkcije upravljanja imovinom Vlade za koju Vlada inače po Ustavu i po Zakonu o ministarstvima odgovara ovom narodu. Prema tome, ovo je samo vraćanje na rešenje koje je koegzistentno. Dodati jednu rečenicu, čak nije ni rečenica već deo rečenice, u Zakonu o ministarstvima gde Ministarstvo finansija dobija u nadležnost da upravlja akcijama države Srbije u bankama i raspolaže tim akcijama tj. predlaže, a Vlada odlučuje da raspolaže tim akcijama je potpuno logično i normalno rešenje. Inače Ministarstvo finansija ne moglo da ima odgovornost, a prema tome onda niko u Vladi ne može da ima odgovornost. Zašto je to povezano? Samo zato što Zakon o osiguranju depozita, odnosno Zakon o Agenciji za osiguranje depozita predlaže promene koje tu funkciju izuzimaju iz nadležnosti Agencije za osiguranje depozita. Ona mora negde da bude alocirana. Prema tome, ovo je sekvenca, a ne nivo značaja. Ovo je posledica. Ako je neko nešto ostavio, onda neko drugi to mora da preuzme. Prema tome, Zakon o Agenciji za osiguranje depozita je sa te agencije skinuo odgovornost za upravljanje akcijama države Srbije u komercijalnim bankama i ta funkcija je preneta na Ministarstvo finansija, a to se radi preko Zakona o ministarstvima. Želim krajnje jasno da kažem da to nije nikakva greška i danas mogu da vam kažem da ćemo očekivati čitav niz zakona koji će biti povezani sa promenom pravnog statusa, reorganizacije, restrukturiranja javnih preduzeća. Ako neko meni kaže danas da će sve te izmene zakona koje će se naći pred vama, a koje su rezultat jedne koegzistentne planirane aktivnosti da se ova privreda dovede u red, da bude transparentna, prihvatljiva investitorima, uspešna itd, ako to smatrate nekoegzistentnošću onda nešto nije u redu. Onda mi jedno drugog ne razumemo. Mi znamo koja će biti načelna rešenja, ali ne možemo unapred da donosimo ta rešenja dok ne dođemo u situaciju i kod privatizacije Telekoma, i kod reorganizacije EPS, „Srbijagasa“, „Železnica“ itd. Vi ćete imati pravo i priliku da o tome odlučujete kada vreme bude sazrelo, kada predlozi budu na stolu i kada predlozi budu razrađeni zajedno sa međunarodnim finansijskim organizacijama, sa konsultantskim firmama koje znaju struku u tim sektorima i sa rešenjima koja će Republici Srbiji doneti bolje korišćenje resursa, veću efikasnost i situaciju u kojoj će najveći giganti koji raspolažu milijardama evra vrednosti prirodnih i državnih resursa države Srbije davati dividende, kao što već sada pokazujemo. Dividende iz novembra meseca, januara i februara meseca su višestruko više nego u prethodnim periodima. Prema tome očekujemo da će to samo rasti u budućnosti i da će to biti pravi pokazatelj uspešnosti restrukturiranja tih preduzeća. Što se tiče drugih primedbi i sugestija, zamolio bih koleginicu Tabaković da vam odgovori. Naša kolegijalnost je prilikom pripreme ovog seta zakona očigledna, ali da ipak ona ima priliku da kaže svoju reč. Hvala.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Sva pitanja koja je postavio uvaženi gospodin Pavićević su već dobila odgovore u više navrata. Izvinite, nisam pratila da li ste bili tu ili ste odsustvovali, ali odgovorili smo na sva pitanja koja se tiču i objedinjene rasprave i potrebe da formalno dostavimo u Skupštinu 18. odnosno 20, kada je Ministarstvo dostavljalo, javnu raspravu u meri u kojoj je to bilo moguće. Zaista, samo mogu da se zahvalim svima na konstruktivnoj raspravi i da budem ponosna koliko su posebno pojedini poslanici, sa kakvom ozbiljnošću su prišli ovoj temi i očekujem da ovako nastavimo da radimo i u raspravi u pojedinostima. Na sva pitanja na koje nismo odgovorili danas, a postavlja se kao pitanje otvoreno i dalje, ostaje nam prostor da od ponedeljka nastavimo da radimo i možete da računate da ćemo isto kao i danas u ovakvoj finoj i konstruktivnoj atmosferi nastaviti da radimo. Samo mogu da se zahvalim svima.
Poslednji govornik Marijan Rističević. Izvolite. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Ne znam zašto. Replika i dijalog ili diskusijesu različite stvari. Replika je odgovoriti na nešto što postoji u članu 104, a ministar je vama odgovorio na vaša pitanja. Jorgovanka Tabaković, guvernerka, je rekla da vam je u ranijim izlaganjima već sve odgovorila. Znači, reč ima Marijan Rističević. A vi kada budete ispunili uslove iz člana 104. da replicirate na nečije izlaganje, kao što znate, vama dajem vrlo rado reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću naravno podržati ove predloge zakona, s tim što nešto moram da kažem o banka i javnim nabavkama, s obzirom da je to tema dnevnog reda. Kako su naše banke poslovale u vreme bivšeg režima mi smo dobro i prošli, posebno ove banke sa državnim kapitalom. Oni koji su svojevremeno privatizacijom ceo društveni kapital presuli u svoje džepove su prešli na banke sa državnim kapitalom. Tako da su dobitnici tranzicije praznili te banke, pa sam se ja opravdano zapitao - sa koje strane šaltera se u stvari pljačkaju banke? Koliko i sam video po „Agobanci“ i po Razvojnoj banci Vojvodine, uglavnom, i nekim drugim bankama, uglavnom se to pljačkalo sa unutrašnje strane šaltera. Dakle, kapital je odlazio, onaj deo državnog kapitala je odlazio prema onim dobitnicima tranzicije koji su inače bili dobitnici tranzicije prilikom privatizacije kada sve što je bilo narodno, sve što je bilo društveno, postalo je njihovo. Nekoliko porodica je počelo da kontroliše velika bogatstva. Posle toga je naravno došlo do toga da neko taj račun mora da plati, a onda oni koji su u tranziciji bili opljačkani oduzimanjem društvenog kapitala, koji je bio njihov, da bi to postala imovina nekoliko onih koji čak ni, iako su dobitnici tranzicije, čak ni jahte koje su kupili zahvaljujući poslovanju sa državom, zahvaljujući privatizacijama, nisu registrovani u ovoj zemlji, u ovoj državi, već su to stavili pod neke zastave Maldiva, tamo, gde su se zajedno sa pripadnicima bivšeg režima brčkali, grickali jastoge itd. Oni su uglavnom bili oni dobitnici koji su ponovo iz banaka izvukli kapital.Taj dobitak milionera platili su osiromašeni milioni. Dakle, oni za koje naš narod kaže da nema za šta pas da ih ujede, morali su kroz Agenciju za stečaj i sanaciju banaka da plate sve dugove i sva sredstva koja su ispumpana iz banaka sa državnim kapitalom, za vreme vladavine bivšeg režima. Uglavnom se radi o istim dobitnicima koji su dobili i društveni kapital, svojevremeno zahvaljujući grabizaciji, a ne privatizaciji. Dugovi milionera prešli su na dugove milionera čije siromaštvo gotovo neizdrživo za gledanje. Što se tiče kredita u švajcarcima, s obzirom da je bivša vlast dovele banke do toga da više nemaju kome da daju kredit jer ekonomska politika koja se vodila toliko je osiromašila građane i privredu da više banke imaju toliko nenaplativih kredita, hipoteka i nekretnina koje nemaju kome da prodaju, stala je cela građevinska industrija zbog toga, oni otprilike posluju samo sa državom. Dakle, bivši režim kada je opljačkao narod, pomoću uglavnom banaka u kojima je bilo državnog kapitala, ostalo su držale strane banke, strani trgovinski lanci itd. koji se nisu tako lako dali, uzeli su hipoteke. Te hipoteke ne mogu da prodaju. Krediti su nenaplativi. Sada su se bili dosetili pa je bivši režim od tih banaka stranih, koje su registrovane kao domaće, su uzimali kredite po jako visokim kamatama pa ono što nisu uzeli više od klijenata, osiromašenih građana direktno, da bi ovi povukli kredite, onda su se setili da kroz državu povuku te kredite, a kada se država zadužuje, onda opet ovi siromašni garantuju za sve ono što država povuče. Tako da je bivši režim povukao te kredite i ove godine samo za kamatu treba da platimo 134 milijarde kamata. Od toga više od polovine pada na domaće strane banke. Tako da ono što više ne može da digne stanovništvo podigne država, a stanovništvo koje je osiromašeno, opljačkano ne znam koliko puta, to mora ponovo da vrati. Iz tog razloga se zapravo čudim poslanicima bivšeg režima što takav jedan koncept, koji je razvijen onako demokratsko zločinačkim poduhvatom da bi se očerupao osiromašeni narod, čudim se što imaju snage da kažu da je ova Vlada potpuno dezorjentisana. Verujem da je bila orjentisana. Uglavnom je bila orjentisana da dopusti enormnu pljačku celog našeg stanovništva u korist nekoliko desetina porodica u Srbiji. Kada smo već kod javnih nabavki, moram da kažem da do našeg dolaska državne tajne su bile javne, kao što vidite, oni pokušavaju to i dalje, ali su javne nabavke bile tajne. Prigovori oko javnih nabavki ne stoje. Ja ću samo navesti, s obzirom da stalno optužuju za neke farme, neke javne nabavke za tri štale. Ovo je bivši predsednik stranke bivšeg režima, Vrbovski, to je kod Beograda PKB, tri štale u javnim nabavkama. Početna cena bila je tri miliona 448 hiljada. Krajnja cena tri štale koje su pravljene bez građevinske dozvole, koje ni dan danas nemaju upotrebnu dozvolu, je 11 miliona 700 hiljada evra, što je između sedam i osam miliona evra više od početne cene. Kakva je to javna nabavka bila sa samo jednim ponuđačem koji je ispunjavao uslove? Pri tome je izvođač firma „Turbogas“ koja je registrovana na trgovinu veliku i malu. Nikada nije pravila nikakve štale, staje, farme itd. Opravdano se pitam kakve su to javne nabavke bile, kakav je bio sastav onih koji su to dali, jer je uglavnom 2011. godine u PKB dovedena postava „Delta sitija“, „Delta holdinga“? Godine 2011. pre ovakvih javnih nabavki dug PKB je bio 2.724 miliona. Mnogo. To je dug još od osamdesetih godina. Onda je za dve godine, 2013. godine kada su padom bivšeg predsednika stranke bivšeg režima otišli oni koji su vodili PKB ostao dug od 9.997 milijardi, što je više za 7.273 milijarde, što je ukupno 70 miliona evra. Ta sredstva od 70 miliona evra su bila dovoljna da se isplati 727.300 seljačkih penzija. Ako neko govori o javnim nabavkama, ako neko govori o sadašnjoj situaciji, red bi bio da navede i ovaj podatak, a tu ima još nešto, ti gubici su se krili, pa je recimo gradonačelnik bivši predsednik bivše vladajuće stranke bivšeg režima negde 8.4.2013. godine, kako je napisao shodno impresivnim rezultatima u PKB, dozvolio da se podeli bonus od 5% na milijardu 400 i nešto miliona dinara. Tako da jemenadžment trebao da podeli 72 miliona za te impresivne rezultate, a radilo se o gubitku od 70 miliona evra. Kakve su to javne nabavke bile u PKB kada su se zadale tri štale bez građevinske dozvole koje nikada nisu dobile upotrebnu dozvolu i koje su koštale, gle čuda, 11 miliona 700 hiljada evra? Da su pravili hotel „Hajat“ da li bi koštala toliko štala za obične krave? Toliko o farmama, s obzirom da me mnogi optužuju zato što sam farmer. Ovu državu nisu upropastili seljaci i farmeri, ovu državu su upropastili ovi farmeri iz grada, takozvani šarmeri i zato se još više čudim prigovorima oko javnih nabavki. Idemo dalje, ovde je jedan uvaženi kolega koji je zamenik šefa poslaničke grupe, jedne opozicione grupe, govorio o javnim nabavkama u zdravstvu. E, sada odmah da vam kažem. Kao član Fonda za zdravstvo republičko, imenovan kao zemljoradnik na mesto predviđeno za zemljoradnike, moram da vam kažem da sam dobio podatke oko javnih nabavki u Kliničkom bolničkom centru Vojvodine u Urgentnom centru. Upravnik Urgentnog centra je Vesna Pajtić, supruga novog predsednika DS. Barem mislim da je još uvek predsednik, oni se često menjaju. On je samo u 2011. godini, a budžetska inspekcija je to proverila, pokrenuo 108 javnih nabavki za devet meseci bez donošenja finansijskog plana i plana javnih nabavki, za šta je po zakonu bio obavezan. Vrednost javnih nabavki je bila dve milijarde dinara, a to je blizu 20 miliona evra. Još nešto, kapija izgrađena u Urgentnom centru je ista onakva kao ispred kuće direktora Kliničkog bolničkog centra, gospodina Draškovića, koji je opet dobio krivičnu prijavu, ali je on tetkić jednog visoko pozicioniranog tužioca u Republičkom tužilaštvu, tako da te prijave za ovakve javne nabavke miruju. Još nešto, dotični je dozvolio milion i 828 hiljada da primi Etički odbor od stranih farmaceutskih kuća. Zamislite taj Etički odbor Kliničkog bolničkog centra Vojvodine koji od stranih farmaceutskih kuća prima za godinu dana, za devet meseci milion i 828 hiljada dinara. Stvarno etički. Ne znam šta bih ovde mogao da dodam. Idemo na Urgentni centar, čuveni dijagonala – potrošeno dva puta više sredstava. Institut u Sremskoj Kamenici je trebao da košta opremljen 10 miliona, a sa izgradnjom je već koštao 20 miliona evra, ali se zato na Institutu za onkologiju čeka tri meseca, lista čekanja je od 1.000 bolesnika, jer nema dovoljno aparata za zračenje, takozvanih linaka, zato što je umesto na aparate novac potrošen na zgradu, na 5.000 kvadrata. Enormna suma je potrošena, ali pacijenti se ne leče. Dakle, nemaju aparate, poslednji je iz 2007. godine i njemu je po broju sati rok istekao. Lista čekanja od 1.000 ljudi na tri meseca. Evo, neka mi kaže gospodin, da ga direktno ne prozivam, gospodin Blažić, ako je negde u okolini, koliko će pacijenata umreti zato što neće biti zračeno na vreme, a potrošeno je 10 miliona evra više na zgradu. Gle čuda, direktor je bivši pokrajinski ministar zdravlja, kum potpredsednika Gorana Ješića iz DS, a njegov zamenik je bila njegova majka, inače medicinska sestra. Oni su naručili takav institut, a sada kada su javne nabavke za opremu, onda je taj gospodin Vučić prešao i postao direktor Instituta za onkologiju i poslednji tender je pao ovako. Firma „Barien“ je za dva aparata za zračenje tražila 10 miliona evra i nešto, a švedska kompanija je bolje aparate ponudila za šest. Naravno, oni su izabrali onu skuplju varijantu. Zbog toga je tender pao i životi onih 1.000 pacijenata su još više ugroženi. Ja pitam sve doktore – ko će da odgovara za smrt najmanje 500 pacijenata koji će zbog neadekvatnog lečenja umreti? Odmah da kažem da zdravstvo u Vojvodini i sve te rukovodioce ne bira Skupština Srbije, ne bira Republički fonda za zdravstvo, mi samo dajemo novac, a oni biraju rukovodstva koja će se starati o bolnicama, urgentnim centrima, institutima itd, na teritoriji Vojvodine. Mi čak nemamo pravo bez njihovog pristanka ni da ih pitamo gde su toliki novci – a di su njihovi novci završili, u koje dijagonale i koje sve firme za trgovinu na veliko i malo, koja se zovu „Turbo gas“, koje su imale povećanje prometa kada su pravili ove štale za 1.000 miliona? Od jednom su sa 200 miliona skočili na 1.200 i nešto miliona. To su slavne javne nabavke, ako su uopšte bile javne, a ja misli da su bile tajne, koje su oni izvršili. Stoga, želim još nešto da pitam. Oprema u Vrbasu, gospodine Bečiću, umesto dva miliona, koštala je šest, ali oni vama neće dati podatke, jer je rukovodstvo bolnice izabrala pokrajinska Skupština, odnosno pokrajinska Vlada. Jedan sto za porodilje, umesto 7.000 evra, fakturisanje 28.000 evra, četiri puta skuplje. Ja vas pitam - šta tužilaštvo radi? Naravno, pokazao sam ovde umreženo. Šta tužilaštvo radi? Šta organi gonjenja rade da ovo suzbiju? Šta mi radimo ovde? Što ne menjamo te tužioce? Bez obzira kako su oni doneli te zakone itd, zakoni se donose u ovoj Skupštini, iznad ove Skupštine je samo Bog i mi moramo da završimo sa takvim nezavisnim pravosuđem, barem po meni, da jednom stavimo to na zdrave noge. Ne zato što mi hoćemo zavisno sudstvo, oni su nezavisni od nas, ali sam već pokazao da su zavisni od stranaka bivšeg režima koji su ih tu postavili da štite pljačku, da štite pljačkaše od države, a ne državu od pljačkaša. Još nešto na kraju, dragi moji građani. Ako vi mislite da će vas u bolje sutra odvesti oni koji su vas opljačkali juče, onda ste vi zreli za ovog novog poslanika koji je došao ovde, koji je neuropsihijatar. Ne verujte, verujte sebi. Ne verujte onima koji vas pozivaju na ulice da menjate vlast da bi vas sutra još jednom dopljačkali. Hvala.
Da li se neko javlja da iskoristi svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres. Nastavljamo sa raspravom u pojedinostima u ponedeljak u 10.00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas daubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 128 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici - Aleksandar Senić i dr Ninoslav Stojadinović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O MINISTARSTVIMA. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, dr Dušan Vujović, ministar finansija, Željko Sertić, ministar privrede, dr Jorgovanka Tabaković, guverner Narodne banke Srbije, Nenad Mijailović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Zlatko Milikić, pomoćnik ministra finansija, Đorđe Jevtić, direktor Uprave za nadzor nad finansijskim institucijama u Narodnoj banci Srbije, Dejan Dević, zamenik generalnog direktora Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u Narodnoj banci Srbije, Milena Kovačević, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Inga Šuput Đurić, viši savetnik u Ministarstvu finansija, Marina Papadakis, savetnik guvernera Narodne banke Srbije za pravna pitanja, Pavle Đurić, glavni analitičar za propise u Sektoru za kontrolu poslovanja banaka u Narodnoj banci Srbije, i Srđan Kokotović, savetnik ministra finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Gordana Čomić, Goran Ćirić, Vesna Martinović, Dejan Nikolić i Borislav Stefanović. Primili ste izveštaj nadležnih odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su zajedno narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević i zajedno narodni poslanici Gordana Čomić, Goran Ćirić, Vesna Martinović, Dejan Nikolić i Borislav Stefanović. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.