Molim narodne poslanike za još malo strpljenja. Materijal nam je na umnožavanju, dobili smo ga pre 5-10 minuta od Vlade, tako da vas molim za još desetak minuta strpljenja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Treću sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam odobrio odsustvo sledećim narodnim poslanicima: Ljubiši Đokoviću, Mihajlu Markoviću, Branimiru Trajkoviću, Ištvanu Ipšanoviču, Aniti Beretić, Karolju Kermeciju, Zoranu Mićoviću, Milutinu Prodanoviću, Muji Mukoviću, Milanu Milosavljeviću, Sretenu Mitroviću, Goranu Ćiriću, Višnji Nežić, Zoranu Boškoviću, Miliji Jovanoviću, Bošku Ristiću, Miroslavu Martiću, Branku Beševiću i Rodoljubu Šabiću (pre podne). Obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Pre prelaska na utvrđivanje dnevnog reda sednice, podsećam vas da je Narodna skupština na jučerašnjoj sednici, na osnovu dogovora predsednika poslaničkih grupa, a zbog stanja na Kosovu i Metohiji i položaja srpskog naroda i drugih nealbanskih zajednica, odlučila da se prekine rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini radi hitnog održavanja Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, sa samo jednom tačkom dnevnog reda, i to: Predlog rezolucije o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda, koju je podnela Vlada Republike Srbije radi razmatranja po hitnom postupku. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlogu za hitan postupak.Vlada Republike Srbije predložila je da se, po hitnom postupku, razmotri Predlog rezolucije o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da se po hitnom postupku razmotri ovaj predlog i molim narodne poslanike da se o tome izjasne. Za 202, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 5, ukupno207 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlogu za hitan postupak, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda Treće sednice prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, predlažem da se prvoj tački dnevnog reda dodaju još sledeće reči, dakle, da glasi - Predlog rezolucije o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda i drugih nealbanskih zajednica. Mislim da komentar ovakvom predlogu ne treba, pogotovo što je i gospodin predsednik u svom izlaganju jedan takav tekst i naveo. Zahvaljujem.
Dao sam vam reč o predlogu dnevnog reda, mada je vama poznato, po Poslovniku, na koji način se vrše izmene i dopune dnevnog reda. (Zeldžo Hurić (sa mesta): Nismo imali vremena, juče smo dobili.) Juče ste dobili, a do danas ste mogli to što ste sad izrekli da pripremite u skladu sa Poslovnikom i da predložite. (Zeldžo Hurić (sa mesta): Po Poslovniku je tri dana.) U svakom slučaju, vaš predlog nije u skladu sa Poslovnikom i ne mogu staviti na izjašnjavanje. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Za 205, protiv niko, uzdržana dva, nisu glasala tri, ukupno 210 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG REZOLUCIJE O STANjU NA KOSOVU I METOHIJI I POLOŽAJU SRPSKOG NARODA Primili ste Predlog rezolucije, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Imajući u vidu značaj pitanja koje je tema današnje sednice i potrebe da se što hitnije usvoji tekst Predloga rezolucije, zbog ozbiljnog stanja na Kosovu i Metohiji, u cilju efikasnijeg rada i postizanja jedinstvenog stava, a na osnovu prethodno postignutog dogovora sa predsednicima poslaničkih grupa i na osnovu predloga i sugestija koje sam dobio, predlažem da danas radimo na sledeći način: - da Narodna skupština obrazuje posebnu radnu grupu koja bi pratila tok rasprave i Narodnoj skupštini predložila eventualne izmene i dopune teksta Predloga rezolucije, o kome bi se Narodna skupština izjasnila; - da radnu grupu čine prestavnik Vlade, predsednik Narodne skupštine i predsednici i zamenici poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. Da li se slažete sa ovim? Molim vas da se izjasnimo glasanjem. Za 188, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 24, ukupno 212 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Saglasno članu 153. Poslovnika, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Da li predsednik Vlade, dr Zoran Đinđić, želi reč? (Želi.) Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, prilikom formiranja Vlade, a i u njenom tromesečnom delovanju u vezi sa problemom, teškim nasleđenim problemom stanja na Kosovu i Metohiji, utvrđena su tri prioriteta. Oni se poklapaju i sa onim što je u našoj javnosti prihvaćeno kao važno i sa onim što Srbi i drugi nealbanski žitelji Kosova i Metohije smatraju bitnim. Prvi od tih prioriteta odnosi se na uspostavljanje lične i imovinske bezbednosti ljudi koji su ostali da žive na Kosovu i Metohiji, delimično u enklavama, delimično kao pojedinci u vrlo teškim okolnostima, a delimično u onom delu, severnom delu Kosova i Metohije, gde su uslovi za život nešto bolji. U celini, svakodnevni uslovi za ličnu bezbednosti i imovinsku bezbednost su jako loši. Prvi zadatak Vlade i svih organa iz SRJ i Srbije, naravno u okviru njihovih mogućnosti i nadležnosti, uz saradnju sa onim organizacijama koje su prema međunarodnim nadležnostima dužne da se brinu za ličnu i imovinsku bezbednost, jeste da se što pre uspostavi bar minimalni nivo lične i imovinske bezbednosti svih građana Kosova i Metohije. Tu je uključeno i rešavanje pitanja otetih i nestalih lica, znači da se reši sudbina svih onih koji su nestali ili se vode kao nestali. Druga tačka odnosi se na obezbeđivanje povratka izbeglica i proteranih lica, bez čega ne može da bude nikakvog rešenja za Kosovo i Metohiju, ni trajnog ni privremenog. Treći prioritet i treća važna stvar odnosi se na stvaranje pravnog okvira i minimalnih institucija koje mogu da obezbede trajnu zaštitu prava ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji. Ne može se govoriti o povratku znatnijeg broja proteranih i izbeglih lica, ako oni ne mogu da računaju na institucije koje bi trajno štitile njihova individualna i kolektivna prava i koje bi garantovale da oni neće biti majorizovani i da neće biti svedeni na status građana drugog reda na Kosovu i Metohiji. To su tri cilja koja smatram da su opšta, da oko njih nema spora u Srbiji i oko njih nema spora ni među političkim strankama, a ni među građanima Srbije koji žive u centralnoj Srbiji i koji žive na Kosovu i Metohiji, koji su privremeno izbegli sa Kosova i Metohije i koji su još uvek ostali na Kosovu i Metohiji. Ako pogledamo šta se desilo u ovih 100 dana, otkako ova vlada ima određene nadležnosti i ima mogućnosti da nešto učini, sa žaljenjem moramo da konstatujemo da nije bilo nekog konkretnog napretka ni na jednom od ova tri postavljena cilja. Iako je pozicija naše zemlje veoma ojačana u međuvremenu, iako su svi razlozi za diskriminaciju i Srbije i Srba isključeni, pa više nema apsolutno ni jedne zemlje u svetu koja može javno da traži da se bilo kakva diskriminacija preduzima prema građanima Srbije, prema Vladi Srbije, prema Srbiji i Jugoslaviji u celini, ta generalna podrška našoj politici nije rezultirala nekim konkretnim poboljšanjem stanja na samom Kosovu i Metohiji i poboljšanjem perspektive za rešavanje bar jednog od ova tri navedena prioriteta. Posebno zabrinjavaju poslednji događaji, znači događaji iz poslednja dva ili tri meseca, a događaji iz proteklih nekoliko dana su i razlog da Vlada, uz saglasnost sa poslaničkim klubovima u Narodnoj skupštini, predloži zasedanje, vanredno zasedanje ove skupštine i predloži rezoluciju, u kojoj bi se Skupština izjasnila o nekim od tih događaja iz poslednjeg vremena. Najpre imamo fenomen izvoza terorizma sa Kosova i Metohije na susedna područja, a pre svega na jug Srbije, a zatim i u Makedoniju. Zatim imamo zabrinjavajuće postupke delovanja međunrodnih organizacija, koje imaju nadležnost da uređuju život na Kosovu i Metohiji, uvođenjem carinskih punktova na administrativnoj granici prema centralnoj Srbiji. Zatim, imamo i zabrinjavajući razvoj diskusije i procesa utvrđivanja pravnog okvira, od koga srpski narod očekuje i institucije bezbednosti i zaštite prava, a prema informacijama, delimično potvrđenim, delimično nepotvrđenim, ta diskusija o pravnim okvirima se pre kreće u suprotnom pravcu, da se ne stvara nada, ne samo onima koji žive tamo, nego i onima koji bi trebalo da se vrate odakle su proterani, da će ako budu živeli na Kosovu i Metohiji njihova prava, lična i kolektivna, biti zaštićena. Mi smatramo da postoje rešenja i verujemo da su moguća ta rešenja i zbog toga ovu današnju sednicu ne razumemo samo kao kritiku i kao proteste, nego je razumemo kao davanje podrške opravdanim zahtevima srpskog naroda i onih koji učestvuju u komisiji za izradu pravnog okvira i oni koji učestvuju u raznim drugim organima i pokušavaju da kroz aktivno učešće pokažu da žele da žive na Kosovu i Metohiji, da žele da žive u miru, da žele da se okrenu budućnosti i koji time pokazuju da srpski narod nije problem. Srpski narod je ovog trenutka rešenje problema Kosova i Metohije. Problem je na drugoj strani. Taj problem treba definisati, treba ga raščlaniti na pojedine delove i treba ga rešavati. Mi kao Vlada prvi problem vidimo u tome što terorizam na Kosovu i Metohiji nije na dovoljno jasan politički način međunarodno definisan i nije tretiran na tako jasan način. Mi uočavamo da na Kosovu i Metohiji postoji podela posla između jednog političkog krila i jednog vojnog krila. Političko krilo se javno, deklarativno zalaže za ekstremne ciljeve, a koje vojno krilo onda na terenu pokušava da ostvari. Mi smatramo da nije dovoljno da međunarodna zajednica i demokratske vlade osuđuju samo posledice, da osuđuju samo delovanje militantnih delova, to vojno krilo. Oni moraju da optužuju na pojednak način i uzroke. Uzrok su svi oni političari albanske nacionalnosti na Kosovu i Metohiji koji govore o promeni granica, koji govore o primeni nasilja, koji ne osuđuju primenu nasilja kao sredstva da se postignu politički ciljevi. Mi smatramo da je osnov civilizovane političke i Evropske politike da se politički ciljevi mogu ostvarivati samo političkim sredstvima. Nijedna demokratska vlada na svetu ne treba da ostvaruje bilo kakve kontakte sa bilo kojom političkom organizacijom, koja se jasno ne odrekne nasilja kao sredstva za ostvarivanje političkih ciljeva. Nama je jako žao što na Kosovu i Metohiji preovladavaju i većinski uticaj imaju političke stranke i organizacije koje nasilje prihvataju kao sredstvo za ostvarivanje političkih ciljeva i koje političke ciljeve definišu suprotno svim međunarodnim deklaracijama. Sve međunarodne konvencije i deklaracije potvrđuju nepromenljivost granica, pre svega nepromenljivost granica drugim sredstvima osim politički. Zbog toga mislimo da postoji još mogućnost da se deluje i politički na međunarodnom planu i da se jasno stavi do znanja da nema nikakve podrške za bilo kakve političke organizacije i pojedince, koji se jasno ne odreknu nasilja i koji ne prihvate postojeće granice kao okvire u kojima se bore za ostvarivanje svojih prava poltičkim sredstvima. Mi ohrabrujemo pripadnike srpske nacionalne zajednice, kao i pripadnike drugih nacionalnih zajednica, da učestvuju u svim aktivnostima koje mogu da doprinesu stvaranju uslova za normalan život. Mada smo svesni toga da postoji zamor zbog toga što nema rezultata, što se jako mnogo na deklarativnom planu govori o Rezoluciji 1244, a na terenu se ona ne sprovodi. Postoji fenomen da su delovi međunarodne zajednice, upleteni u jednu situaciju koju nisu očekivali, delimično postali taoci te situacije. Mi smo spremni da zajedno sa njima i zajedno sa demokratskim svetom postepeno uvedemo demokratiju, red na ceo ovaj prostor, time što smo spremni da mi poštujemo zakone, da se mi ponašamo kao jedna demokratska vlada, ali očekujemo od svih drugih da čine to isto, očekujemo konkretne rezultate. Nismo odustali ni od jedne od ove tri tačke, jer svesni smo toga da postoji veliki zastoj u ostvarivanju obaveza koje je međunarodna zajednica na sebe preuzela. Takođe smo svesni toga da samo u saradnji sa međunarodnom zajednicom mi možemo da ostvarimo svoje interese u tako komplikovanoj situaciji, kakva je ona koja sada postoji na Kosovu i Metohiji i u celom okruženju Kosova i Metohije kao kriznog centra jedne malo veće regionalne krize. Dakle, ne želimo konfrontaciju sa međunarodnim organizacijama, želimo saradnju, ali želimo rešavanje problema. Podstičemo i ohrabrujemo Srbe da učestvuju u svim aktivnostima, ali ohrabrujemo ih da se bore za svoja prava, ne da pristaju na rešenja koja poništavaju njihova prava. Ovu rezoluciju Vlada shvata kao prilog takvoj politici i kao ohrabrenje i podršku Srbima koji su se suprotstavili uvođenju carina na administrativnoj gradnici Srbije i Kosova i Metohije i koji traže, kroz raspravu o pravnom okviru, da se stvore na Kosovu i Metohiji institucije koje će obezbeđivati njihova prava i sada i ubuduće. U konsultaciji sa poslaničkim grupama izrađen je jedan nacrt koji Vlada predlaže kao osnovu za rezoluciju ovoj skupštini. Ja ću vam pročitati tekst tog predloga. Narodna skupština Republike Srbije izražava duboku zabrinutost zbog stanja u Autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija i položaja srpskog naroda i drugih nealbanskih zajednica. Dve godine nakon zavođenja međunarodne civilne i vojne uprave bezbednosna situacija u pokrajini sve je teža. Povratak prognanika, na šta se međunarodna zajednica obavezala Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti, sve je neizvesniji. Život preostalih Srba, posebno u malim kosovskim enklavama, izložen je potpunoj neizvesnosti i svakodnevnom riziku. Međunarodni predstavnici pre misle na donošenje propisa o privremenoj samoupravi, nego na elementarnu sigurnost ljudi. Terorizam u Autonomnoj Pokrajini ne samo da nije sprečen, nego je ušao u još radikalniju fazu. Sve su učestalija organizovanija ubistva Srba i predstavnika naše države. Događaju se, i to sve češće, i ubistva predstavnika umerenije političke opcije među kosovskim Albancima. Narodna skupština Republike Srbije zahteva od UNMIK-a, od UNMIK-ove administracije, da u roku od mesec dana sprovede istragu kojom će se razjasniti sudbina svih otetih i nestalih lica i da nakon proteka tog roka o rezultatima istrage obavesti porodice otetih i nestalih lica, kao i čitavu javnost, što je ne samo njena međunarodna, već i moralna obaveza. Narodna skupština Republike Srbije apeluje na sve međunarodne institucije koje se bave zaštitom ljudskih prava da intenziviraju svoje napore kojima će razjasniti sudbinu 1.300 otetih i nestalih Srba u Autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija. Dodatnu uznemirenost građana unelo je otvaranje carinskih punktova na administrativnoj granici Autonomne Pokrajine i ostalog dela Republike Srbije. Ovo je još jedan akt kojim UNMIK-ova administracija u Autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija krši Rezoluciju 1244, stvarajući veštačku privrednu barijeru između Autonomne pokrajine Kosovo i Metohija i ostalog dela Republike Srbije. Dajemo punu podršku otporu građana ovim grubim postupcima, kojim se krše jugoslovenski carinski propisi i poreski propisi Republike Srbije. Poseban problem predstavlja izrada Pravnog okvira za privremenu samoupravu Kosova. Osnovni tekst koji je napravljen u UNMIK-u ne daje elementarne garancije zaštite prava nacionalnih i etničkih zajednica. Albanski predstavnici u radnoj grupi traže i više od toga i vrše pritisak na međunarodne eksperte. Donošenje pravnog akta za privremenu samoupravu Kosova obaveza je koja proističe iz Rezolucije Saveta bezbednosti, gde se predviđa uspostavljanje suštinske autonomije za Kosovo i Metohiju. Na osnovu pravnih okvira treba da se održe izbori za organe vlasti i nakon toga oni treba da počnu da funkcionišu. Naš cilj ovim povodom jeste dvostruk. Prvo, da obezbedimo načine izbora i pravila funkcionisanja privremenih organa vlasti, tako da interesi srpske zajednice budu garantovani i zaštićeni. Drugo, da paralelno sa ovim ostvarimo legalno i legitimno prisustvo naših državnih organa u Autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija i primenu naših zakona, bar u oblastima u kojima žive Srbi. Podržavamo sve amandmane kojima se štite srpske i druge nealbanske zajednice, a posebno izdvajamo sledeće: 1. Slobodne i poštene izbore, sloboda kretanja svih građana i pripadnika svih nacionalnih i etničkih zajednica, povratak svih raseljenih lica i njihovo pravo na povraćaj imovine, 2. Privremene institucije treba da budu skupština, vlada i ombudsman, 3. Skupština se sastoji od 120 poslanika, od kojih 30, a to je tri puta po 10, predstavljaju nacionalne i etničke zajednice - Srbe, Albance i ostale, 4. Predstavnici nacionalnih i etničkih zajednica formiraju u skupštini poslaničku delegaciju nacionalnih i etničkih zajednica, 5. Predviđa se poseban postupak odlučivanja kada je reč o zaštiti nacionalnih interesa. O ovim pitanjima ne može se odlučivati skupštinskom većinom, već postupkom usaglašavanja kakav se predlaže, 6. Skupština donosi uredbe i druge opšte akte, a ne zakone, 7. Delegacije nacionalnih i etničkih zajednica u skupštini omogućavaju skupštinski kvorum, učestvuju u izboru svog predstavnika u predsedništvu skupštine i vladi, 8. Predsedništvo skupštine je kolektivni organ, čiji se predsedavajući menja na 6 meseci, predsedništvo predlaže vladu, 9. Vlada ima predsednika i ograničeni broj ministara, 10. Pravosudni sistem u Autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija ostaje u potpunosti u nadležnosti specijalnog predstavnika i funkcioniše po postojećim uredbama, 11. Kosovski zaštitni korpus se ukida, policijska služba je jedini organ reda. Usvajanjem ovih amandmana uspostavili bi se minimalni mehanizmi zaštite nacionalnih i etničkih interesa i omogućilo sprovođenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Stoga Vlada predlaže Skupštini da prihvati ideje i predloge iznete u Rezoluciji ili u celini ili sa nekim dodacima, koji bi bili rezultat diskusije na današnjoj sednici. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo se juče dogovorili da ćemo napraviti pauzu zbog potrebe da se sve prouči. Samo želim da skrenem pažnju da sam od juče, od onog nacrta teksta do danas već dobio određene sugestije od tri stranke, da već postoji jedan donekle izmenjeni i dopunjeni tekst u odnosu na predlog Vlade, po sugestijama predstavnika političkih stranaka i da ćemo po tim materijalima, dakle, po ovom osnovnom tekstu, predlogu Vlade, po tom dopunjenom tekstu, po okončanju ove rasprave kao radna grupa raditi. Takođe smo se dogovorili da po najviše tri predstavnika poslaničkih klubova danas uzmu učešće u raspravi i predlažem da oni dobijaju reč po redosledu - predstavnik Demokratske opozicije Srbije, zatim Socijalističke partije Srbije, Srpske radikalne stranke i Stranke srpskog jedinstva. Da li se slažete sa tim principom, da ne bismo išli u teškoće da ja određujem ko će kada da govori, a javite se svi u isto vreme? (Da.) Predstavnik Demokratske opozicije Srbije, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samom odlukom da prekinemo redovno zasedanje Republičkog parlamenta rekli smo dovoljno o ozbiljnosti situacije u kojoj se naše društvo nalazi i o dimenzijama tragedije koja potresa prostor Kosova i Metohije. Mislim da smo, bilo kao direktni akteri, bilo kao posmatrači političkih zbivanja u Srbiji tokom prethodnih 10 godina praktično rekli sve o Kosovu i Metohiji i da smo danas dužni da bez međusobnog optuživanja, kritika na sve one povučene političke poteze, pokušamo da pronađemo taj minimalni prostor kroz koji ćemo proći, kako bi u skladu sa ne samo nacionalnim interesima srpskog naroda, već i sa interesima građanske Srbije, rešili problem Kosova i Metohije na jedan stabilan način, koji bi obezbedio sasvim drugačije perspektive od onih koje se u ovom trenutku nude. Podsetiću vas na sve ono što se dešava u ovom trenutku na Kosovu i Metohiji, to praktično jesu događaji koje mi i kao parlament, kao vlast i opozicija, i konačno, i ne na kraju kao građani Srbije, možemo da posmatramo, ali na žalost ne možemo isuviše da utičemo na te događaje. Ako je to tako danas, ne znači da tako mora biti i ubuduće i mi smo dužni da, kao odgovorni političari, učinimo sve kako bi se takvo stanje što pre promenilo. Podsetiću vas na samo nekoliko činjenica koje su u ovom trenutku bitne i sasvim sigurno zaslužuju našu pažnju. One prevazilaze naše partijske okvire i prevazilaze programska načela na kojima su izgrađene i pozicije vlasti i pozicije opozicije, ali sasvim sigurno mislim da su one u potpunosti u kontekstu onoga što jeste težnja demokratske Srbije. Mi imamo faktički suverenitet na teritoriji Kosova i Metohije i taj suverenitet je zagarantovan Rezolucijom 1244, odnosno formalni. Imamo čak i faktički. On je potvrđen u nekim aktima, veoma konkretnim. Pomenuo sam Rezoluciju 1244 i potvrđen je u brojnim nastupima predstavnika međunarodne zajednice. Problem je svakako činjenica da je ista ta međunarodna zajednica vrhovni arbitar u rešavanju problema koji postoje na Kosovu i Metohiji, i da ona, pogotovo u poslednjim nedeljama, u toj svojoj arbitraži grubo krši i ona faktička prava koja su zagarantovana Rezolucijom 1244 Republici Srbiji i koju je parlament Republike Srbije u prethodnom sazivu podržao na sednici koja je praktično označila prekid rata sa NATO paktom. Dakle, posvetio bih pažnju dvema činjenicama. Prvo, da je međunarodna zajednica vrhovni arbitar u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji, i drugo, da međunarodna zajednica u procesu rešavanja problema na Kosovu i Metohiji zaobilazi organe vlasti u Beogradu i pri tom zaobilazi predstavnike Srba koji žive na Kosovu i Metohiji, kao i predstavnike nealbanskog stanovništva koji žive na Kosovu i Metohiji. Privremeni pravni okvir za Kosovo i Metohiju jeste praktično produžetak pravog nastojanja koje je iskazano tokom procesa razgovora vođenih u Rambujeu i održanih u Parizu, procesa koji su okončani bez kompromisa i koji su ozvaničili uvod u rat sa Severno-atlantskim savezom. Dakle, ono što se danas dešava jeste samo produžetak nastojanja međunarodne zajednice, koja na takav način potvrđuje kontinuitet u politici koju sprovodi. Ono što mi danas moramo raditi, svakako ne sme biti nešto nalik onome što smo radili, ne razumevajući ili ne pronalazeći izlaz iz situacije u kojoj smo se našli 1999. godine. Postojećim okvirima u kojima se krećemo kao društvo, kao demokratska vlast, kao opozicija i kao pozicija, moramo videti koji je to teren na kome možemo ostvariti određeni produkt da bi rešili ovu dramatičnu i tešku situaciju. Međunarodna zajednica ima dvostruki standard samo prema Srbiji. Mi njeno lice vidimo u procesu rešavanja problema koji postoje na jugu Srbije. Mi vidimo to lice u procesu rešavanja problema koji se rešavaju u skladu sa našim interesima. Mislim da ćemo se složiti da je naš interes ukidanje Kopnene zone bezbednosti i povratak predstavnika države u tih pet kilometara osporene teritorije. Istovremeno, sa druge strane, ista ta međunarodna zajednica grubo osporava i ona minimalna prava koja su nam pri tom zagarantovana. Zato je Parlament dužan, između ostalog i vlast, da jasno kaže - ako je kompenzacija međunarodne zajednice politika koju ona vodi u procesu rešavanja problema u Kopnenoj zoni bezbednosti, pogotovu na jugu Srbije, da tu kompenzaciju mi ne možemo priznati, jer demokratska Srbija, demokratska Vlada i građani Srbije ne mogu pristati na takvu vrstu teritorijalne kompenzacije, koja sama po sebi negira osnovne postulate demokratskog društva koje mi želimo da izgradimo. Dakle, niti može biti, niti će biti kompromisa po pitanju razmene teritorije ili popuštanja na prostoru Kosova i Metohije, da bi nešto bilo urađeno na jugu Srbije u Kopnenoj zoni bezbednosti, u koju smo se mi do sada vratili. Druga bitna, svakako bitna i nezaobilazna činjenica, jesu svi oni okviri koji su definisani Rezolucijom 1244 i u kojima se mi danas krećemo, a koji bi sasvim sigurno trebalo da budu još jedanput potcrtani, kako bi insistiranjem na njihovoj realizaciji mi praktično štitili onu međunarodno izraženu volju iste te međunarodne zajednice i Saveta bezbednosti, a to ide nama u prilog. Prema tome, Rezolucija 1244 ovlašćuje članice međunarodne zajednice da formiraju međunarodno bezbednosno prisustvo. Posle dve godine mi možemo reći da je ono što je učinjeno na Kosovu i Metohiji samo po sebi ponavljanje određenog postupka koji je međunarodna zajednica sprovela na teritoriji Bosne i Hercegovine. Na teritoriji Bosne i Hercegovine nije bilo nijednog oružanog incidenta od trenutka dolaska predstavnika međunarodne zajednice, između ostalog iz bezbednosnih snaga. Od trenutka dolaska na prostor Kosova i Metohije, mi imamo 1.300 otetih građana srpske nacionalnosti i nealbanskog stanovništva. Dakle, međunarodna zajednica nije ispoštovala osnovni postulat na osnovu koga je izgradila Rezoluciju 1244, na osnovu koga je i formalizovala svoje prisustvo na prostoru Kosova i Metohije. I, sa izostankom jednog takvog konkretnog rezultata, negirana su prava međunarodne zajednice koja se formalno sadrže u Rezoluciji 1244 i koja ona sada pokušava da realizuje kroz definisanje privremenog statusa Kosova i Metohije. To jeste jedna težnja koja je sama po sebi iskazana u tom čitavom političkom procesu koji se vodio prema našem društvu. Dakle, ako nema osnovnih elemenata bezbednosti, stanovništvo se ne može razvijati, a ne može ni politički proces, a to jeste druga faza Rezolucije 1244 koja je tako koncipirana. Bezbednosti nema, svedoci smo 1.300 otetih građana, Srbija je sa 1.300 neizvesnih sudbina, svedoci smo svakodnevnog nasilja, svedoci smo produžetka procesa iseljavanja i građana srpske nacionalnosti i građana nealbanske nacionalnosti sa prostora Kosova i Metohije. Druga faza, svakako, jeste čitav niz političkih i pravnih konsekvenci koje prate odnos međunarodne zajednice prema Srbiji. U tom smislu, ignorisanje političke volje Beograda i posebno ignorisanje volje građana srpske i nealbanske nacionalnosti na prostoru Kosova i Metohije. Ako nema predstavnika u Privremenom administrativnom veću u Kosovu i Metohiji, predstavnika i nealbanskog stanovništva i predstavnika Srpske nacionalne zajednice, pitamo se onda kakav je smisao Privremenog administrativnog veća Kosova i Metohije. To sasvim sigurno nije onaj smisao koji je iskazivan u nastupima Bernara Kušnera, administratora na prostoru Kosova i Metohije, niti je smisao na koji ukazuje gospodin Hakerup. Dakle, mi u ovom trenutku nemamo nijedan legalan ili legitiman organ na prostoru Kosova i Metohije, bez obzira na insistiranje međunarodne zajednice da sve ono što se čini poslednjih nedelja upravo tumači na jedan takav način. Mislim da su rešenja koja bi nas izvela iz ovog zaista teškog stanja, upravo rešenja koja su pomenuta u ovoj Rezoluciji i kojima se ne ulazi u konflikt sa međunarodnom zajednicom, jer su jasni rezultati svakog ovog konflikta sa međunarodnom zajednicom, da su to rešenja kojima se snaže pozicije naših predstavnika na prostoru Kosova i Metohije, ali mislim istovremeno da je Skupština Srbije dužna da svojim primerom i odnosom prema Kosovu i Metohiji, prema problemu, ukaže na oblik ponašanja koji bi trebalo da se uspostavi u nekim odnosima između naših predstavnika u tom delu zemlje, naših predstavnika koji nažalost do sada nisu sarađivali u meri u kojoj smo mi to možda želeli, u meri za koju su postojale mogućnosti i za takvu saradnju. Uostalom, oni zajednički dele sudbinu i nema razloga da zajednički ne pokušaju izlaz iz situacije u kojoj se nalaze. Ono što je veoma važno reći, jeste da nemamo nikakvih iluzija u smislu privremenog pravnog okvira za Kosovo i Metohiju, a to je praktično dodatno intenziviranje jednog procesa osamostaljivanja Kosova i Metohije, u situaciji u kojoj međunarodna zajednica očigledno ne može da reši etničke sukobe koji postoje na tom delu naše teritorije. Ono što možda sputava u ovom trenutku sve, u jednom još adekvatnijem odnosu prema Srbiji, svakako jeste da li je demokratska strana koja je definitivno dominantna u predstavništvu albanskog naroda na prostoru Kosova i Metohije. Mi moramo insistirati na nekoliko principa, a prvo na principu saradnje sa međunarodnom zajednicom. Drugo, na principu kojim će se vlast demokratske Srbije i vlast demokratske Jugoslavije predstaviti na jedan drugi način. Jer, međunarodna zajednica pokušava da afirmiše svoje pozicije kako bi imala partnera u rešavanju tih problema. I konačno, mi moramo izbeći sve one političke poteze koje smo vukli prethodnih godina, samo iz jedne činjenice. Oni nisu bili efikasni i nisu nam dali onakve rezultate kakve smo možda mi želeli i kakve, sasvim sigurno, ne treba jedni drugima da osporavamo. Mir na Kosovu i Metohiji mora biti obzebeđen, a taj mir je dužna da obezbedi međunarodna zajednica. Mi smo kao Republika spremni u tome da pomognemo, u meri koju međunarodna zajednica tako nešto dopusti. Nažalost, to je posledica Rezolucije 1244 kojom mi nemamo ništa osim tog papirnatog suvereniteta na tom delu naše teritorije. Druga faza svakako jeste faza uspostavljanja dijaloga..... (Predsednik: Vreme.) ... između predstavnika Srpske nacionalne zajednice na Kosovu i Metohiji i uspostavljanje elementarnog dela između demokratskih snaga u društvu, kako bismo sledili jedan jasan politički kurs usklađen sa interesima građana koji žive na tom delu naše teritorije. Sasvim sigurno, treće jeste veoma konkretna podrška koju ćemo pružiti predstavnicima koji se u ovom trenutku nalaze na prostoru Kosova i Metohije, pokušavajući da u političkim prostorima u kojima oni deluju, reše ovaj problem koji je zaista ozbiljan, dramatičan i može biti saniran prihvatanjem amandmana sa kojima smo mi danas ovde izašli pred Parlament, sa amandmanima sa kojima su predstavnici Srpske nacionalne zajednice izašli pred Hansa Hakerupa, i Privremeno administrativno veće Kosova i Metohije. Ono što je bitno jeste potcrtati naša nastojanja da se očuva celovitost Republike Srbije, jeste naše nastojanje da se u tom političkom procesu mi ne ponašamo striktno kao vlast, već kao odgovorni ljudi koji su dužni da čuju i glas opozicije, ali istovremeno dužni da čuju glas međunarodne zajednice i da u jednom takvom odnosu uspostave onaj politički kurs koji će nas izvesti iz jednog burnog vremena u kojem, nažalost, nismo uspeli ni da se snađemo, ni da zaštitimo ono što smo bili dužni da, kao političari, štitimo. Hvala.
Gospodine Ivkoviću, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo članovi Vlade, u ime Socijalističke partije Srbije i njenih poslanika u ovoj skupštini, izražavam zadovoljstvo što je doneta jednoglasna odluka da se ova tačka dnevnog reda razmatra na sednici Skupštine Republike Srbije i ocenjujem da je to i u skladu sa pisanim i usmenim zahtevima koje smo u ovoj skupštini iznosili, tražeći da se analiza stanja na Kosovu i Metohiji stavi kao posebna tačka dnevnog reda ove skupštine. Ocenjujem da je donošenje rezolucije izuzetno važno, ali pozdravljam i odluku predsednika Skupštine da po završetku tekuće sednice Skupštine zakaže posebnu sednicu o stanju na Kosovu i Metohiji i merama Vlade, koje bi vlada predložila Skupštini na usvajanje u daljim koracima u radu Vlade prema stanju na Kosovu i Metohiji. Istovremeno podsećam da smo pisanim putem podneli inicijativu da se kao posebna tačka tog zasedanja uvrsti i stanje na jugu Srbije, kao i definisanje odnosa i delegacije ove skupštine u sklopu određenog tima koji bi razgovarao o redefinisanju odnosa između Republike Crne Gore i Srbije u okviru Savezne Republike Jugoslavije. Kosovo i Metohija, prostor i stanovništvo, su u suštini vekovima korišćeni za posebne odnose i građenje posebne politike prema srpskim državama, a kasnije prema Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca, odnosno prema posleratnoj Jugoslaviji. Taj prostor je uvek bio prostor za ucenu. Uvek je bio prostor za cenjkanje, uvek je bio prostor za pritiske, pre svega prema srpskom narodu, ali i ostalom nealbanskom življu na teritoriji Kosova i Metohije. Novija istorija pritisaka u suštini je počela nakon Kritskog susreta, gde su se lideri, vodeći ljudi južnoevropskih zemalja, sastali i dogovorili o mnogim stvarima koje su od izuzetnog značaja za države jugoistočne Evrope, dogovorili se samostalno bez uticaja bilo koje velike sile o uvođenju bescarinske unije, a posebno su bili značajni razgovori predstavnika SRJ i NR Albanije. Ti Kritski susreti su u suštini motivisali one koji su na sebe uzeli pravo da odlučuju o upravljanju svetom, da podstaknu separatističke i terorističke aktivnosti na teritoriji Kosova i Metohije krajem 1997. godine, tokom 1998. godine, da proizvedu jednu strahovitu medijsku kampanju pre svega protiv srpskog naroda i da u suštini pripreme sve ono što se događalo pre Rambujea, oko Rambujea i NATO agresiju. Rezolucija 1244 jeste mera određenog kompromisa, ali je i rezultat jedne strahovite borbe jednog malog naroda, građana SRJ protiv NATO agresije i u suštini jedna moralna pobeda, jer suštinska ne može biti nikako vojna, jer je David išao protiv Golijata, jer su bile velike ljudske žrtve, jer su velike infrastrukturne i materijalne štete ovoj zemlji nanete, ali ipak ta Rezolucija 1244 je predstavljala pobedu građana Srbije i ovog naroda u toj neravnopravnoj borbi. Ta Rezolucija 1244 nosi osnovne i suštinske kmponente vezane pre svega za inategritet i suverenitet SRJ, nosi bitna opredeljenja međunarodne zajednice iskazana pre svega učlanu 9. u stavovima od a) do d), gde međunarodna zajednica preuzima na sebe pravo, odgovornost za bezbednost i ravnopravnost svih građana na teritoriji Kosova i Metohije i stvranje uslova za povratak svih prognanih lica na teritoriju Kosova i Metohije i za javni mir i bezbednost. Potom tek ide član 10, u kome se govori o stvaranju suštinske autonomije u merama autonomije priznate po evropskim i svetskim standardima. Ta Rezolucija, tako usvojena, i jeste bila pobeda građana Srbije, moralna pobeda, i mi smo očekivali da se ta Rezolucija u celini primeni. Dve godine je za nama. Dve godine boravka KEJFOR-a, dve godine rada UNMIK-ove administracije, sa Kušnerom na čelu, a sada Hakerupom, ukazuje da međunarodnazajednica nastavlja sa politikom duplih standarda. Ukazuju da međunarodna zajednica dozvoljava da se separatizam i terorizam sa Kosova i Metohije prelije na jug Srbije i na Republiku Makedoniju. Ukazuje i na ono što su prethodnici za ovom govornicom sa punim pravom istakli - da je međunarodna zajednica imala različite aršine u primeni svog delovanja na teritorijama drugih država ili u Republici Srpskoj u odnosu na sve ono što se događalo na Kosovu i Metohiji. Jedna medijska kampanja laži, koja je bila vezana za Račak, za lažne satelitske snimke masovnih grobnica, je pala u vodu. Dokazalo se da nigde nema, nakon dve godine boravka KEJFOR-a, nijedne otkrivene masovne grobnice. Dokazalo se da je Račak bio isceniran, kao što je nekada Markale bilo iscenirano. Dokazalo se mnogo toga iz duplih standarda, mnogo loših namera međunarodne zajednice. Zbog toga i jeste velika vrednost odluka ove skupštine da jedinstveno, u ime svih građana Republike Srbije, donese rezoluciju iza koje će svaki poslanik da stane i da tim jedinstvom pokaže međunarodnoj zajednici spremnost građana Srbije, a verujem i građana SRJ, da zahteva u celini primenu svake odredbe Rezolucije 1244. U tom smislu želim da kažem da mi imamo i određene sugestije. Naime, tačno je to da su ovi amandmani, koji su navedeni kao stavovi, izuzetno dobri i da ih zasigurno treba pozdraviti i kao stavove ih podržati, u težnjama predstavnika naroda SRJ, legalnih predstavnika SRJ u formiranju pravnog okvira, ali moramo reći da nije prijatna situacija da mi pozdravljamo amandmane, a da apsolutno niko od nas u ovoj sali nema predstavu kako izgleda celovit tekst tog pravnog okvira. Zbog toga predlažemo da umesto navođenja amandmana bude jedan tekst koji ću sada pročitati, tekst koji bi išao nakon prvih pasusa celine prve strane i dela druge strane, a koji bi glasio ovako: Ocenjujući da je međunarodna zajednica Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244 na sebe preuzela potpunu odgovornost za garantovanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta SRJ i njenu primenu u celini, tražimo da Ujedinjene nacije preduzmu neodložne konkretne mere za celovitu primenu ove rezolucije, pre svega za bezbednost i ravnopravnost svih građana na Kosovu i Metohiji kao osnovnog preduslova za povratak prognanih u svoje domove i ostvarivanje njihovih osnovnih ljudskih prava. Nije prihvatljivo da se usvoji bilo kakav pravni okvir za uspostavljanje tzv. autonomije, koji jeste obaveze po tački 10. Rezolucije, niti da se razmišlja o bilo kakbim izborima na Kosovu i Metohiji bez prethodnog ispunjenja svih navedenih obaveza po tački 9. Rezolucije, a posebno obaveza utvrđenih pod tačkama od a) do d), koje govore o potpunoj demilitarizaciji OVK i drugih naoružanih grupa, kao i uspostavljanju bezbednog okruženja u kome prognana lica mogu da se vrate svojim domovima, u uslovima osigurane javne bezbednosti i reda. Narodna skupština Republike Srbije traži od Savezne Skupštine i Savezne vlade da kod međunarodne zajednice i njenih predstavnika u celini afirmiše stavove ove skupštine i ukaže na neprihvatanje kršenja ljudskih prava, procesa majorizacije i stvaranja državnih atributa na Kosovu i Metohiji. Narodna skupština Republike Srbije zahteva da u procesu izrade pravnog okvira autonomije učestvuju zvanični predstavnici Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije, što je u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244. Hvala lepo,
Gospodine Šešelj, izvolite.
Meni je veoma žao što Srpska radikalna stranka nema apsolutnu većinu u ovom parlamentu kako bi mogla da izglasa onakvu rezoluciju koja je primerena sadašnjoj situaciji, kako bi donela one zakone koji bi bili korisni za srpski narod, ali mi ćemo glasati za ovu rezoluciju ma koliko ona bila bleda, ma koliko ona bila nedorečena, ma koliko ona bila stidljiva. Mi smatramo da je bolje doneti i takav dokument kojim smo duboko nezadovoljni nego nikakav, da je bolje ikako se oglasiti nego nikako. Očigledno je iz svega ovoga što se dešava na Kosovu i Metohiji da zapadne sile vode i dalje izrazito antisrpsku politiku. Nije nimalo slučajno što su te zapadne sile podržavale u proteklih 10 godina sve srpske neprijatelje, i Slovence, i Hrvate, i bosanske muslimane, i Šiptare, i što podržavaju sve one na srpskoj političkoj sceni koji žele razbijanje jedinstvene srpske države, u širokom dijapazonu od Mila Đukanovića do Nenada Čanka, u kome se nalazi veliki broj DOS-ovskih stranaka. U ovom slučaju, ogroman broj građana Srbije je očekivao, a to je DOS i obećavao u predizbornoj kampanji, kada padne Slobodan Milošević, kad se promeni vlast, kad na vlast dođu one stranke koje su veoma bliske NATO paktu, da će se ta zapadnjačka politika radikalno promeniti, da više neće biti antisrpska, da je bila antisrpska zato što je Milošević na vlasti. Čim padne Milošević, ona više neće biti antisrpska, ona će biti izrazito srpska, obnavljaće se stara prijateljstva između srpskog naroda i zapadnih sila. Videli smo da je to bila jedna velika prevara, jer se antisrpska politika nastavila novom žestinom, ključni ciljevi razbijanja srpske države nisu napušteni ni za dlaku, a pokazalo se da su zapadne sile smatrale promenu vlasti samo kao olakšavajući faktor, da lakše ostvare ono što im je krajnja namera - da dolaskom DOS-a na vlast oni zapravo lakše ostvaruju ono što su sebi kao glavni cilj na Balkanu odredili. I nisu se tu prevarili, pokazalo se po svim ovim potezima koje su povlačile zapadne sile, od 5. oktobra naovamo, da idu u tom pravcu, i nije nimalo slučajno što je došlo do eskalacije šiptarskog terorizma na području tri južne srbijanske opštine - Preševo, Bujanovac i Medveđa, a u Medveđi ne baš u tolikoj meri, koliko su planirali, ali i tamo je situacija veoma teška. E sada, nama Vlada minut do dvanaest, pošto se očekuje sutra Hakerup da donese dekretom konačno rešenje, podnosi jedna predlog, bledi predlog rezolucije, kao da se i mi oglasimo, onako stidljivo, a ne želeći zapravo da se tu bilo šta bitnije promeni. Dva teksta su postojala - jedan tekst je u formi nacrta juče dostavljen poslaničkim grupama, i drugi tekst, koji je danas dostavljen Narodnoj skupštini. Veoma interesantno šta je izbačeno iz nacrta - izbačeno je sve ono što je za nas, kao Srbe, neprihvatljivo, za Srbe kao narod, što je za državu Srbiju neprihvatljivo. Šta je to - na Kosovu i Metohiji nema uslova za stvaranje parlamentarne demokratije većinskog tipa, što traže albanski predstavnici u radnoj grupi. Oni bez osnova zahtevaju da se dokument naziva ustav ili bar privremeni ustav, da Kosovo ima predsednika, da se predvidi referendum o samoopredeljenju, da skupština u svim slučajevima odlučuje prostom većinom, da se uspostavi nezavisni pravosudni sistem, sa vrhovnim sudom na čelu, da postoji ustavni sud. Ako bi se uspostavio ovakav kvazi-parlamentarni sistem, Srbi i drugi nealbanci ne bi imali šta da traže u njegovim ustanovama. Nasuprot tome, pokreću se amandmani i sada je reč o ovim amandmanima koje su srpski predstavnici podnosili. Zašto je Vlada ovaj ključni deo teksta izbacila, zašto se Vlada boji tog dela teksta? Zašto ne kaže otvoreno zapadnim silama - šta je to za Srbiju apsolutno neprihvatljivo i da iza toga stane Narodna skupština? Mislim da se niko ovde ne bi isprsio i glasao protiv ovoga što je navedeno u nacrtu teksta, a sada toga nema. Dame i gospodo, Vlada Srbije je potpuno nezainteresovana, od kada je formirana, prvo ona što ste je nazivali prelaznom, pa sada ova, kojoj se navršilo 100 dana, potpuno je nezainteresovana za situaciju na Kosovu i Metohiji. Nije prstom makla da se ta situacija popravi. Tamo su Srbi u sve težem položaju, ovde jadni ljudi dolaze, u Beograd, porodice otetih, kidnapovanih Srba, traže prijem u Vladi Srbije. U Vladi nijedan ministar neće da ih primi, potucaju se od nemila do nedraga. Ništa Vlada Srbije nije uradila da se sazna sudbina tih Srba, za koje svi, nažalost, pretpostavljamo da su odavno likvidirani. A s druge strane, pušta se nekoliko stotina dokazanih šiptarskih terorista iz zatvora, navodno zbog nedostatka dokaza, masovno se puštaju. Istovremeno, pokreće se krivični postupak protiv nekoliko stotina srpskih oficira i vojnika za navodne zločine i pokreću se mnogi postupci, kako smo saznali, protiv srpskih policajaca. Kako te dve stvari da uskladite - s jedne strane imate teroriste, koji i dalje ubijaju Srbe, vi ih puštate iz zatvora, a sa druge strane imate Srbe koji su se borili protiv terorizma, braneći svoju državu. Za svakog nestalog Šiptara odmah se znalo gde je, negde u srpskom zatvoru, napravljeni spiskovi i ti Šiptari su sačuvali živu glavu, lepo izlaze iz zatvora, onako podgojeni, pothranjeni, jer im je hrana u zatvorima bila bolja nego našim radnicima u većini gradova u Srbiji. Oni izlaze iz zatvora, a šta je sa otetim Srbima? Njima se zameo svaki trag. Vi mislite da zapadne sile ne znaju šta je bilo sa tim otetim Srbima? Sve Amerikanci znaju, za svaku sudbinu znaju, do detalja šta je urađeno. Neće da kažu, jer oni su saveznici Šiptara, oni su neprijatelji srpskog naroda, a vi se tako snishodljivo ponašate kao vlast, da ispunjavate svaki njihov zahtev, šta god oni zatraže. Vidite, imate novog ambasadora u Vašingtonu, Milana St. Protića. On se do sada pročuo samo po dve izjave - garantovao je američkoj javnosti da će Milošević biti uhapšen do 31. marta i juče im garantuje da će do kraja života ostati u zatvoru. Je li taj Milan St. Protić negde izašao da govori o kosovskom problemu i položaju Srba i drugih nacionalnih i verskih manjina na Kosovu i Metohiji? Nikada. Je li to iko ikada igde pokretao od sadašnjih čelnika Vlade Srbije, sa saveznog nivoa? To vas, gospodo DOS-ovci, apsolutno ne interesuje. Vi biste sada malo ovako, da se zamažu oči javnosti, da se usvoji ova blaga rezolucija, i sutra, šta god propiše Hakerup, svršena činjenica. Vidite, već su počeli da uspostavljaju carinske barijere na administrativnoj granici Kosova i ostatka Srbije. I sada, DOS tvrdi da nije konsultovan. Mi smo na televiziji gledali izjavu predsednika Vlade, Zorana Đinđića, koji je rekao da je konsultovan, s tim što je svrha bila da se spreči šverc, pa će sada da spreči okupator šverc roba iz Srbije na Kosovo i Metohiju. Kakav je to šverc? Ako naša carina radi na granicama Srbije i SRJ, onda nema tog unutrašnjeg šverca. Što može da se prodaje po Srbiji, sasvim je legalno valjda da se prodaje i na Kosovu i Metohiji. Videli ste, i savezni ministar finansija Pešić je dao izjavu da su dali saglasnost iz Savezne vlade da se uvedu takse i akcize, a nisu za carine. Nije šija, nego vrat. Šta to znači - dati im dozvolu da uvode takse i akcize, a ne dati im dozvolu da uvode carine? Nema tu neke bitne razlike. To je suština te vaše politike. Znate da ste tu prekardašili meru i sada bi nekako da se povučete, ni luk jeli, ni luk mirisali. Mesecima vodite kampanju kako se naše bezbednosne snage vraćaju u zonu A, zonu C, zonu D, u tom tzv. zaštitnom pojasu između Kosova i Metohije i ostatka Srbije. Pa naše snage su uvek i bile u zoni A, i u zoni C, i u zoni B, mada ih je bilo malo i ograničeni su u naoružanju koje mogu da koriste. A u zoni B šta spremate - spremate da tamo Šiptari imaju svoju policiju, proporcionalno strukturi stanovništva, što znači da bi u Preševu skoro 100% bili Šiptari u policiji. Vi se spremate, umesto te zaštitne zone u pojasu Preševa i Bujanovca, koju su već oteli šiptarski teroristi, da im predate i cele opštine, jer, kada policija u Preševu bude sastavljena po nacionalnoj strukturi, proporcionalno strukturi stanovništva, onda će Šiptari da vladaju celom opštinom i njihove policijske patrole će biti na auto-putu Vranje-Kumanovo-Skoplje. To je suština. Vi se spremate da im to predate. Vi sada nadoknađujete štetu svakom Šiptaru koji je usled terorističkih dejastava ostao uskraćen za deo svoje imovine, a jeste li to radili za nekog srpskog izbeglicu? Jeste li to radili za Srbe? Videli smo kako ste u budžetu smanjili deo novca za Srbe, preostale Srbe na Kosovu i Metohiji. Vi sada brinete tuđu brigu, da bi se dodvorili svojim zapadnjačkim nalogodavcima, a ne brinete brigu o sopstvenom narodu. To je suština vaše politike. Vi imate još jednu jaku polugu da zaustavite sve ovo što Hans Hakerup priprema za sutra (je li se tako zove), imate jaku polugu, imate jaku mogućnost. Zapretite NATO paktu da ćete odmah dobrovoljno napustiti vlast ako Hakerup donese ovaj dekret koji je najavio. E, tada ćete uplašiti NATO pakt i tu je mogućnost da NATO pakt odustane, samo na taj način. Znam da vi to nećete uraditi. Ovo može izgledati s moje strane možda i kao neka neumesna šala, ali to je jedina mogućnost da zaustavite ovo što uopšte do sada niste zaustavljali. Nikada još niste insistirali da se striktno sprovede Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, tzv. Kumanovski sporazum. Znate, ranije je Milošević bar glumio da priprema neku jedinicu, 1.000 vojnika i policajaca, pa ih je postrojavao, pa je na taj način stavio do znanja da Srbi od toga nisu odustali, a vi ni na tome ne insistirate. Vi to nikada niste tražili, nikada to niste tražili, a ne može ništa da se uradi na Kosovu i Metohiji dok se ne provede do kraja ta rezolucija. Ništa drugo ne može da se uradi. Oni odbacuju rezoluciju, jer im ta rezolucija više ne treba, jer ste vi došli na vlast. Oni odbacuju i Dejtonski sporazum o Bosni i Hercegovini, čim su na vlast došli ljudi poput Milorada Dodika i Biljane Plavšić. Na slučaju Biljane Plavšić oni pokazuju i kako su zahvalni na dugu stazu svojim saveznicima. U jednom trenutku nisu mogli bez nje da rasture Republiku Srpsku, a u znak zahvalnosti, eno je pred Haškim tribunalom. To će se isto i vama desiti. I među vama ima mnogo onih koje će da love za Haški tribunal, ima mnogo onih koje će da love za kriminal, kao što su posle to ispostavili Milu Đukanoviću, a oni svoju politiku nemilosrdno provode. Vi treba da shvatite da na Zapadu nemamo saveznike, da na Zapadu nemamo prijatelje, da nikada nećemo dobiti onih 6 milijardi dolara koje su obećane. Mi smo u situaciji da moramo da se oslonimo na sopstvene snage. Da bi se oslonili na sopstvene snage, mora se preispitati politička pozicija sadašnje vlasti. Vi možete da se smejete do mile volje, jer vi zapravo pokazujete da ste apsolutno nezainteresovani za sudbinu Kosova i Metohije.
Molim vas da privedete kraju.
Vi možete da se pozivate sada na istoriju. Ja to očekujem. Od kralja Aleksandra, preko regenta Pavla, Josipa Broza Tita, do Slobodana Miloševića, bilo je mnogo i svesnih i nesvesnih pogrešnih poteza. Toga je bilo mnogo. Vi ćete tu naći mnogo istorijskih grešaka. Ali, sad ste vi na vlasti i ostavite istoriju, možete samo da je koristite kao pouku, kao nauk da ne ponavljate greške. Vi sada pokažite koliko znate i koliko ste sposobni. Zašto sada NATO pakt nastavlja sa rasturanjem Srbije, kad ste vi došli na vlast i celi svet pod njihovom kontrolom obradovali svojom pobedom na izborima, malo glasovima, a još više automatskim puškama? Zašto sada? U čemu je problem? S druge strane, provodeći takvu politiku, vi u Srbiji uspostavljate totalno bezakonje, čak bezakonje u ovoj Narodnoj skupštini, besomučno kršeći Poslovnik, uspostavljate tiraniju parlamentarne većine. Vi glumite i borbu protiv kriminala i tu borbu vam predvodi jedan Dušan Mihajlović. To je tragikomično, to je nešto strašno. Da bi se stvari popravile, da bi stvari došle na svoje mesto, treba da se jasno izjasnite da li ste spremni za odlučne poteze da se sačuva Kosovo i Metohija ili niste? Jedini odlučan potez danas, u vremenskoj iznudici, da zapretite Amerikancima, da se svi povlačite sa vlasti i svi odlazite ako Hakerup provede svoj dekret. Garantujem vam da će Hakerup odmah da promeni svoj stav, povući će svoj dekret i krenuće u razgovore, pregovore, u natezanja, tražeći neku drugu varijantu itd. Vi ste toliko dragoceni NATO paktu da će sigurno popustiti pred vašom ucenom. Ja vas pozivam da se samo jednom u svom životu isprsite i da kažete da nećete protiv svoga naroda, da nećete protiv interesa svoje države, da vam nije vlast toliko draga da biste bacili narod i državu pod noge. Isprsite se, pokažite to i uspeh vam je zagarantovan.
Molim vas za malo strpljenja.
Zbog javnosti koja prati ovu raspravu, želim da dam nekoliko ispravki, da korigujem nekoliko dezinformacija koje su sa ove govornice bile upućene i da objasnim pravi razlog zašto je jedan deo teksta rezolucije, koji je juče došao kao predlog u Vladu, izostavljen. Taj deo ne sadrži ništa drugo nego prepričava šta Albanci hoće. Rezolucija srpske skupštine ne treba da sadrži prepričavanje onoga šta neko drugi hoće, nego treba da nabroji ono šta mi hoćemo. Onaj ko želi da razlaže ono šta Albanci hoće, neka ide u albansku skupštinu i neka tamo glasa za rezoluciju šta oni hoće. Iz onoga što su naši predstavnici u ovoj komisiji taksativno naveli šta oni hoće, jasno je i šta oni neće. Svako onaj ko je dobronameran i razuman iz ovoga šta Srbi hoće može da vidi i šta oni neće. Nije potrebno nabrajati uz to šta hoće i ono drugo šta oni neće. To je bio jedini razlog. Naravno, možda mi nismo svi toliko hrabri kao gospodin Šešelj, ali ipak tolike kukavice nismo da možemo da navedemo ono što mislimo da je naše pravo i ono što mislimo da možemo da izdejstvujemo. Netačno je da sam bilo kada i bilo gde rekao da sam konsultovan ja ili bilo koji član Vlade oko uvođenja carinskih punktova od strane UNMIK-a. Rekao sam da sam konsultovan od strane Savezne uprave carina, jugoslovenske Savezne uprave carina, da uvede kontrolu na prilaz u Crnoj Gori i Kosovu i Metohiji. Obrazloženje koje su oni dali je da se jedan šverca cigareta i nafte kreće tim putevima, i drugo, da jedan deo proizvoda koji su subvencionisani u Srbiji, a to je brašno i neki drugi proizvodi, odlaze na Kosovo i Metohiju da bi dalje išli za Albaniju i Makedoniju, kao predmet šverca i crne trgovine. Pitali su me i ja sam rekao - ako je u interesu zaustavljanja tog šverca, da se kontroliše roba koja ide u tom pravcu, Crna Gora - Kosovo i Metohija, onda smo mi saglasni sa tim. Ali, Savezna uprava carina nije UNMIK. Za srpsku vladu Savezna uprava carina je legalni organ savezne države. Ako za nekoga Savezna uprava carina predstavlja neku stranu silu, onda on mora malo da razmisli o svojim kategorijama. Treće, predlog koji je gospodin Šešelj izneo u ime svoje stranke izazvao je smeh, ali on je malo razumniji nego raniji predlozi koje je gospodin Šešelj iznosio u sličnim situacijama. Ja ću vas podsetiti, on je predlagao da se uvede u naše regularne jedinice SOP - Srpski oslobodilački pas, koji prepoznaje sve nesrbe, ujeda ih i tako rešava nacionalni i državni problem Srba i u Bosni, i u Hrvatskoj i, verovatno, na Kosovu. Što se Kosova tiče, on je predlagao da se angažuju Kozaci. U ovoj skupštini je obećavao da će, kada njegovi Kozaci i njegovi četnici zalupaju u bubnjeve, svi Šiptari preko Prokletija i drugih planina da pobegnu ne znam gde. Tako da ovaj sadašnji predlog nije toliko smešan kao oni prethodni. Ima gospodin Šešelj još mogućnosti da se popravi, godine su još pred njim.
Gospodin Šešelj, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo je što je danas gospodin Đinđić u startu izgubio živce. Evo, nudim vam jednu društvenu igru sa dalekosežnim posledicama. Neka Đinđić nađe kad sam obećavao tog psa, SOP-a ili Kozake na Kosovu, pa se ja definitivno povlačim iz politike. Ako Đinđić ne nađe to, da on podnese ostavku na funkciju predsednika Vlade. Nikada nigde nisam izjavio da ćemo na Kosovo dovesti tog psa, srpskog odbrambenog psa, nikada, ni u Bosnu, ni na Kosovo, i nikada nisam obećavao da ćemo na Kosovo dovesti Kozake. Znači, Zoran Đinđić laže. Ako ima i malo mogućnosti da dokaže svoje laži, moje obećanje ostaje i ja ću ga održati. Pozivam ga, ako ne može svoju laž da dokaže, da podnese ostavku. To je najjednostavnije rešenje. Dosta je bilo laži, pa makar i od Zorana Đinđića.
Gospodin Ivković, replika, pa da se, ako možemo, vratimo raspravi.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo se danas, u ovoj skupštini, okupili da razgovaramo o par ekselans nacionalnom pitanju. Mi moramo, svi ovde u ovoj sali, bez razlike ko šta radi, da nađemo minimum nacionalnih interesa i da jedinstveno iz ove sale ode poruka i međunarodnoj zajednici, pre svega, i gospodinu Hakerupu, šta mi tražimo na teritoriji Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Mislim da ovakva diskusija, što je do sada bilo, treba da se prekine.
Moram narodne poslanike samo kratko da podsetim, pa da nastavimo sa raspravom, da mi nismo juče imali dogovor o dužini trajanja ove rasprave, a nismo danas ni ograničavali niti smanjivali. Znači, rasprava traje 10 minuta, ali bez obzira na to, s obzirom na temu o kojoj se radi, iako svaki diskutant ima pravo na 10 minuta, molim vas da budemo tolerantni ako se pređe minut, dva, time nećemo prekršiti juče postignut dogovor, a nećemo ni ometati rad Skupštine, niti ćemo odužiti donošenje odluke, kakvu treba da donesemo. Molim vas za malo tolerancije. Reč ima narodni poslanik, gospodin Pelević.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, u ime SSJ izražavam svoje zadovoljstvo zbog održavanja ove vanredne hitne sednice povodom situacije na Kosovu i Metohiji. SSJ je od prvog dana tražila da se ova tema stavi na dnevni red i tražili smo čak i da se pokuša kod UNMIK-a tražiti dozvola da se neka od sednica održi u Prištini, a čime bismo pokazali da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i Jugoslavije. Na žalost, neki su me nazvali demagogom, ali tvrdim da to nije demagogija, već da je to stastavni deo i Srbije i Jugoslavije. Danas razgovaramo o Kosovu i Metohiji, jer je zaista dogorelo do noktiju. Ovih dana će biti najverovatnije, protivno svim našim željama, bez obzira da li se radi o poziciji ili opoziciji, donet ustav i verovatno u tom ustavu će biti nominovan i predsednik Kosova i Metohije. Neće to biti ni gospodin Koštunica, ni gospodin Đinđić, ni gospodin Trajković, već će to najverovatnije biti ili Ibrahim Rugova ili Hašim Tači. Zašto smo izgubili Kosovo i Metohiju? Još 1992. godine za ovom istom govornicom predsednik SSJ-a Željko Ražnatović Arkan je tražio od tadašnjih vlasti da se na granicu sa Albanijom pošalju specijalne vojne snage koje će kontrolisati, odnosno sprečiti dovod oružja, tehnike i ubacivanja terorista iz Albanije. Tada je takođe tražio od ove skupštine u onom sazivu da se specijalne policijske jedinice pošalju na Kosovo i Metohiju, da se obračunaju sa začecima balističkih snaga koje su kasnije prerasle u takozvanu OVK. Međutim, to nije naišlo ni na kakav odjek od prethodnih vlasti. Kosovo i Metohija je problem koji je bio zapušten, problem koji je prethodna vlast stavljala pod tepih, problem koji je onda eskalirao do onih granica kada mi više nismo mogli da ga kontrolišemo i kada se umešala međunarodna zajednica. I jedan deo te međunarodne zajednice je prepoznao neke svoje interese na Kosovu i Metohiji, a to se vidi i dokazuje izgradnjom veliki vojne baze Bonstil, jedne od najvećih u Evropi i u svetu. Time se zapravo otkriva i prava igra pre svega SAD-a i nekih drugih zemalja Zapada, da Kosovo i Metohija nije bombardovana zbog humanitarne katastrofe, jer je nije ni bilo, već je kasnije nastala humanitarna katastrofa posle dolaska KFOR-a i UNMIK-a na Kosovo i Metohiju. Njihov glavni cilj je bio, a i danas svakako jeste da se od Kosova i Metohije napravi trajni, večiti protektorat, odnosno vojna baza koja će Amerikancima i nekim drugim zemljama Zapada služiti kao vojna osmatračnica prema istoku, prema Rusiji i prema Kini. Upravo se nastavlja dalje sa tim radom i upravo se ide ka tome. Imali smo obećanje u izbornoj kampanji od strane čelnika DOS-a da će svrgavanjem režima Miloševića taj problem biti rešen i da će biti primenjena u potpunosti Rezolucija 1244. Nažalost, oni koji su im to obećali iz međunarodne zajednice su prevarili i njih i nas. Jednostavno se desilo mnogo gore nego što je bilo pre 5. oktobra. Održani su lokalni izbori koji su cementirali postojeću strukturu stanovništva. U svih 30 opština na Kosovu i Metohiji su pobedili Albanci. Postavljene su carine. Sada hoće da nam nametnu nekakav pravni okvir, koji u stvari predstavlja ustav, a verovatno će se i zvati privremeni ustav. Dakle, dobro je što smo svi zajedno i dobro je što svi o tome razgovaramo i već je vreme da se ova skupština oglasi povodom pitanja Kosova i Metohije. Šta se desilo u međuvremenu? U međuvremenu su se desila ubistva Srba, rušenje crkava, grobalja, 1.300 otetih i kindapovanih Srba i ostalih nealbanaca je netragom nestalo i ništa ni prethodna vlast, a ni sadašnja vlast nije uradila da se taj problem reši. Tek danas se stavlja na dnevni red i dobro je što se makar i danas stavlja na dnevni red. Zbog čega se ne primenjuje Rezolucija 1244? Upravo zato što to njima ne odgovara, a posebno ne odgovara SAD-u. Povratak VJ, jednog dela i dela MUP-a Srbije, mogao bi da obezbedi povratak i 350 hiljada raseljenih Srba, Crnogoraca, Goranaca, Roma i ostalih nealbanaca sa Kosova i Metohije. Tek onda bi mogli da se održe pravii normalni izbori na Kosovu i Metohiji. Odnos prethodne vlasti i odnos sadašnje vlasti prema tim mučenicima koji su izgubili sve na Kosovu i Metohiji je gotovo isti. Oni kao izbeglice sa Kosova i Metohije bez ikakve svoje krivice žive u našoj državi kao građani drugog ili čak i trećeg reda. Trebalo bi da se zatraži da se pre održavanja izbora na Kosovu i Metohiji protera sa Kosova i Metohije 250 hiljada stranih državljana iz Albanije koji su posle dolaska KFOR-a i UNMIK-a slobodno ušli na našu teritoriju i tamo sada žive u srpskim stanovima i u srpskim kućama. Da međunarodna zajednica u vidu donacije, a na ime ratne štete koja je pričinjena na Kosovu i Metohiji i celoj Srbiji, pomogne u izgradnji i obnavljanju srpskih kuća i stanova koji su porušeni na Kosovu i Metohiji, da pomognu u restauraciji oko 1.250 kulturno istorijskih spomenika, među kojima ima mnogo manastira, mnogo crkava, i mnogo svega ostalog. Što se tiče ove rezolucije koja je podneta, mi smo juče dobili tekst i zaista u tom tekstu nedostaje onaj deo koji govori o namerama albanske strane. Mislim da bi ipak taj deo trebalo da ostane, jer se tu jasno precizira da Albanci hoće bez ikakvog osnova da se dokument naziva ustav ili bar privremeni ustav, da Kosovo ima predsednika, da se predvidi referendum o samoopredeljenju, da Skupština u svim slučajevima odlučuje prostom većinom, da se uspostavi nezavisni pravosudni sistem, sa Vrhovnim sudom na čelu, da postoji Ustavni sud itd. Mislim da bi to trebalo da ostane, jednostavno radi skretanja pažnje onima u međunarodnoj zajednici i celom srpskom narodu šta Albanci u stvari žele, jer verujte mi da mnogi u Srbiji nemaju jasnu sliku o tome šta Albanci na Kosovu i Metohiji u stvari žele da nam nametnu usvajanje takvog pravnog okvira. Taj pravni okvir je termin koji se meni lično ne sviđa, jer u našem Ustavu piše, a to je član 110. Ustava Srbije, da je najviši pravni akt pokrajine statut, a ne pravni okvir. Pošto je to predviđeno Rezolucijom 1244, to se možda i mora prihvatiti i to nije najveći problem. Ono što je ovde problem jeste da mi jednostavno ne znamo ko su srpski predstavnici i ko je srpska strana koja je dala amandmane na rezoluciju. Da li mi možemo da im damo legitimitet jer ih mi kao Skupština nismo izabrali i, koliko ja makar znam, Vlada Srbije nije deligirala kao naše predstavnike. Oni su tamo odavno, oni su tamo imenovani verovatno od strane Vladike Artemija ili od nekakvih srpskih nacionalnih veća. U svakom slučaju je pitanje koliko mi možemo danas da usvojimo amandmane koje su oni, kao predstavnici koji nemaju naš legitimitet, podneli. Ne sumnjam u njihove dobre namere, ali zaista smatram da amandmane koje su oni podneli treba ojačati odnosno treba pooštriti ili rezoluciju usvojiti u načelu bez amandmana. S obzirom da će posle toga biti održan sastanak šefova poslaničkih grupa, nadam se da ćemo se dogovoriti ili o jednom ili o drugom. Šta je problem ovde? Problem je u tome što piše da će se Skupština Kosova će se sastojati od 120 poslanika, od kojih 30 predstavljaju nacionalne etničke zajednice, 10 Srba, 10 Albanaca i 10 ostalih. Ovde nije jasno upisano da li se podrazumeva da od ostalih 90 će biti Skupština na slobodnim izborima izabrana, poslanici, ili će biti samo 10 Srba od 120 poslanika, 10 muslimana, Roma, Goranaca i ostalih, a čak 100 Albanaca. To ne predstavlja pravu sliku stanovništva na Kosovu i Metohiji. To je jedna zamka u koju mi ne smemo da upadnemo. Dalje, ovde se kaže da se predviđa poseban postupak odlučivanja kada je reč o zaštiti nacionalnih interesa, a o ovim pitanjima ne može se odlučivati skupštinskom većinom, već postupkom usaglašavanja, kakav se predlaže. Ovde nije jasno kakav je to postupak usaglašavanja. Predlažem da to bude, da se ne može razgovarati o nacionalnim interesima bez konsenzusa, bez saglasnosti svake etničke zajednice, koja je zastupljena u takvoj jednoj skupštini. Drugo, ovde se stalno govori o Vladi, o Ustavu RS član 111.- najviši izvršni organ u pokrajnama Vojvodini i Kosovo i Metohiji jeste izvršno veće. Zbog čega bismo mi podržali termin vlada? To odmah asocira na državnost i na državu. Zato predlažem da poštujemo Ustav RS i SRJ i da stoji izvršno veće, umesto vlade. Drugo, ovde piše da pravosudni sistem Kosova i Metohije ostaju u potpunosti u nadležnosti specijalnog predstavnika i funkcioniše po postojećim uredbama. Zašto? Zašto ne bi funkcionisao po uredbama i u skladu sa pravosudnim sistemom Republike Srbije i SRJ. To su neke načelne primedbe. Na kraju krajeva, mi uopšte ne znamo kako izgleda celina tog pravnog okvira za rešavanje problema na Kosovu i Metohiji, jer ga nismo dobili, a ne znam da li je Vlada dobila, poslanici nisu dobili i vrlo je teško glasati za ove amandmane. Mi ćemo rezoluciju kao Stranka srpskog jedinstva podržati, jer je to prvi korak ove nove vlade i ove nove skupštine za rešavanje problema na Kosovu i Metohiji, ali tražimo da se na tom sastanku precizno reguliše kakvi su to amandmani i kako oni treba da glase. Izražavam svoje zadovoljstvo još jednom što smo se sastali svi da razgovaramo o ovom problemu i molim vas da razgovaramo samo o Kosovu i Metohiji danas. Mi ćemo nastaviti našu debatu za nekoliko dana, nastavićemo sa našim svađama, nastavićemo sa našim prepucavanjima, ali danas nemamo pravo kao poslanici Skupštine Srbije da razgovaramo o nečem drugom, već samo o Kosovu i Metohiji. Još jednom hoću da kažem da treba danas da ostavimo svoje stranačke interese po strani, da zaboravimo ko je pozicija, a ko je opozicija, da danas kao Srbi, kao građani ove zemlje donesemo rezoluciju koja će biti, po meni, mnogo oštrija od ove, da je uputimo međunarodnoj zajednici pre svega, jer ona je usmerena prema njima, jer od njih pre svega zavisi kako ćemo rešiti problem na Kosovu i Metohiji i kako će Kosovo i Metohija zauvek ostati u sastavu Republike Srbije i sastavu Savezne Republike Jugoslavije. Hvala vam na pažnji i razumevanju.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo, poštovani prijatelji, situacija i trenutak u kome se nalazimo su suviše ozbiljni, tako da bih stvarno apelovao kao čovek koji dolazi sa Kosova, iz Kosovske Mitrovice, na sve da tako i shvatimo ovu današnju raspravu, ovu današnju debatu. Ovo nije prilika za verbalni egzibicionizam, niti za dokazivanje oratorstva. Imaćemo sednicu Skupštine na kojoj ćemo pričati, nadam se i malo duže šta je ko radio i kako je radio, da li je ko doprineo čemu i kako je sve do sada rađeno. Međutim, ono što je sada, i apsolutno podržavam prethodne govornike, primarno, to je da je trenutak vrlo ozbiljan i da ćemo danas usvojiti jednu rezoluciju koja ide prema onome prema kome treba da ide, a to su međunarodni činioci, međunarodni faktori i međunarodna zajednica. Takva rezolucija mora biti ozbiljna i takva rezolucija mora pokazati da smo mi kao Skupština, kao narod i ono što čini, što reprezentuje taj narod i tu skupštinu, njena vlada i njena ministarstva, sasvim odgovorni i sasvim ozbiljni ljudi i da jasno i glasno želimo da kažemo i pokažemo da smo za očuvanje srpskog prostora na Kosovu i Metohiji, za očuvanje srpskog entiteta, srpskih institucija i za poštovanje Rezolucije 1244. Nažalost, mi dolazimo u jednu apsurdnu situaciju, pa Srbi brane Rezolucije 1244, Srbi se zalažu za poštovanje te rezolucije, a onaj ko je odgovoran za sprovođenje te rezolucije, koji je dužan da sprovodi tu rezoluciju i da je poštuje, a to je međunarodna zajednica, ona je ne poštuje i ne uvažava tu rezoluciju. Kršenje rezolucije počelo je sa dolaskom, sa postavljanjem Bernara Kušnera na čelo misije, jer na šta se svelo, svelo se na genocid nad Srbima. Neću vas podsećati, neću pričati koliko je Srba proterano sa Kosova, koliko je kidnapovano, koliki je jad, beda, tragedija i nesreća porodica tih nestalih, kidnapovanih, kojima se ne zna ni traga ni glasa. Neću vas podsećati koliko je raseljenih, proteranih, koliko je zla naneto Srbima na tom prostoru. Jednostavno, sve se to graniči sa jednim genocidom. Na delu je, poštovani prijatelji, sprega međunarodne zajednice i Albanaca. Albanci, nije ništa novo, žele svoju državu, oni žele Kosovo kao državu. Oni ne žele ništa zajedničko sa Srbima, ne žele ništa zajedničko sa Jugoslavijom, oni jednostavno žele svoju državu, svoje Kosovo, čak i bez naziva Metohija i što to oni žele nije ništa novo. Mi smo to znali, to su Srbi oduvek znali. Neki to nisu hteli da prihvate, neki su bili za bratstvo i jedistvo ili za ostale forme i fraze, međutim, Srbi znaju šta Albanci žele. Ovde je problem što je međunarodna zajednica ta koja pomaže Albancima u tom svom genocidnom cilju, koja podržava tu njihovu genocidnu ideju. Gospodo draga, ja ću vas podsetiti da se Bernar Kušner na odlasku svoje misije hvalio da je napravljeno na Kosovu stotine hiljada kuća. Mogu vam reći da ni jedna kuća nije napravljena ni jednom Srbinu, ni jednom pripadniku neke nealbanske zajednice. Sve što je urađeno, urađeno je za Albance. Jednostavno, sve što se radi, radi se u tom pravcu. Gospodin Kušner je suprotno rezoluciji o pravima na Kosovu, uveo i zaveo sve poteze i mere da bi pokidao veze između Jugoslavije i Srbije i provincije Kosovo. U tom cilju on je uveo i posebnu valutu na Kosovu, zatim posebnu oznaku, registarske tablice posebne, ostale službe što nikada nisu bile karakteristične za neku autonomiju, da ne navodim da je tu poseban Telekom, sistem železnice i svega ostalog. Jednostavno sve, jer dobro znaju da što manje Srba na Kosovu i što manje srpske i jugoslovenske države, to više nezavisnosti i više samostalnosti Kosova. Šta je nama činiti? Nama je da se svemu tome odupremo i svemu tome suprotstavimo. Mislim da danas imamo jednu bolju poziciju, jednu pozitivniju poziciju i mi je moramo iskoristiti. Mi moramo uputiti jasnu poruku međunarodnoj zajednici da je dužna da poštuje pezoluciju koju je sama donela, da je jednostavno Savet bezbednosti taj čija se rezolucija mora uvažiti i mora ispoštovati i ako se kaže da će Kosovo dobiti status autonomije, autonomija je jedno, a država drugo. Prema tome, ono što je prva obaveza rezolucije pre bilo kakvih okvira, izbora i ostalog to je sloboda kretanja i sloboda života dole. Mogu vam reći, a vi to dobro znate, neko manje, neko više, da Srbi u izolovanim sredinama - a ja nažalost ne volim termin enklava, jer mi smo od naroda svedeni na enklave, što je žalosno i tragično - žive jako teško. Oni imaju slobodu samo do kućnog praga, oni nemaju slobodu da odu do svoje njive, do svoje šume. Ne mogu da obrađuju svoja imanja, da seku svoje šume i da koriste svoje pašnjake i ostalo. To nije nikakva sloboda, to nije nikakav život. Neko je pominjao građane drugog reda. To je nažalost izvan svakog reda. Prva obaveza međunarodne zajednice, na koju mi moramo stalno podsećati i to će biti obaveza naših vlada, naših ministara, ministarstava i naše diplomatije, da ih podsećamo da je njihova obaveza po rezoluciji da omoguće svima na Kosovu i da im garantuju i osiguraju bezbednost. Jednostavno, ono što je žalosno je činjenica da UNMIK i KFOR ne žele da vraćaju Srbe, da su želeli da ih vrate oni bi ih vratili. Za 15 dana, u jednom stampedu, oni su omogućili da se na Kosovu vrati onoliko Albanaca koliko se vratilo i da dođe pride par desetina ili stotina hiljada onih koji nikada nisu živeli na Kosovu, da bi harali, žarili i palili po srpskom prostoru. Jednostavno, vi imate primer da je još prošle godine, na Uskrs, formirao gospodin Bernar Kušner Komitet za povratak Srba, na čijem čelu su četiri osnovna stuba na Kosovu. Znači, on kao šef UNMIK-a, zatim šef OEBS-a, zatim šef KFOR-a i šef UNHCR-a, sa još daljim proširenjemi taj komitet nikoga nije vratio na Kosovu, nije jer ne želi. Znate šta nam kažu? Vi morate da razgovarate sa Albancima da bi se Srbi vraćali. Mi da smo mogli da razgovaramo sa Albancima, odnosno da su Albanci hteli da razgovaraju sa Srbima i da su hteli da žive sa Srbima do ovoga ne bi ni došlo, ne bi imalo potrebe da dođe međunarodna misija na Kosovo. Jednostavno, gospodo ih KFOR-a i međunarodne zajednice, gospodine Hakerup, vi niste pitali Srbe da li Srbi žele da vraćaju Albance, već ste Srbe bombardovali i Srbiju uništavali da biste vratili navodno Albance na Kosovo i ostale stvari. To je bilo tada vaše pravo, vaš izbor i o tome nećemo pričati. Istorija i ostale stvari će o tome dati svoju reč, ali od vas tražimo da omogućite povratak Srbima i to je vaša primarna dužnost, vaš zadatak. Zadatak znači međunarodne misije i gospodina Hakerupa, koji je na čelu te misije. Njegov zadatak nije da pravi nezavisnost Kosova, da pravi sve okvire za tu nezavisnost, da omeđava i ovim najnovijim postupkom, jednostavno šta je bio postupak sa carinama i sa svim ostalim. Mogu vam reći da se UNMIK ponaša jako nekorektno, da oni, neću upotrebiti grubu reč, pričaju mnogo neistina, da unose i iznose mnogo deiznformacija. Navešću vam jedan primer. Ako su došli kod vas kao nekog relevantnog srpskog predstavnika i možda popili kafu ili porazgovarali sa vama, čim se dohvate za kvaku oni će ispričati da su nešto dogovorili o čemu vi možda niste ni čuli, niti ste uopšte upoznati. Prema tome, oni se služe raznim neistinama, raznim lažima i to je naš posao da to razobličimo i da ne nasedamo na takve provokacije koje oni rade i koje su spremni da učine. Jednostavno su se oni svojim najnovijim potezom oko uvođenja carina zatrčali. Njima je trn u oku kompkatna srpska sredina, severno Kosovo, prostor severnog dela Kosova, Kosova i Metohije, i oni su tu, što bi se reklo, hteli da dođu iza leđa Srbima, pa su probali da taj prostor kao i Merdare, prostor, odnosno administrativnu liniju između ostatka Srbije i Kosova i Metohije na Merdaru da ograniče, da omeđe sa carinicima, koji bi punili budžet i iz koga bi oni, između ostalog, finansirali i Kosovski zaštitni korpus, jer se delatnost proširila, pa mora da deluje i na prostoru južne Srbije, na prostoru Makedonije, pa izgleda da novca ponestaje za sve te aktivnosti. Prema tome, i taj njihov potez dokazuje koliko je neiskrena međunarodna zajednica, koliko je kvarna u tim svojim namerama i koliko je nekorektna. Naše je, još jednom ponavljam, da im ne damo legitimitet u svim tim njihovim naopakim namerama, u svim tim njihovim lošim zamislima, jer mi sigurno kao odgovoran narod, kao odgovorni predstavnici nećemo dozvoliti da sami sebe uništavamo, da sami sebe proterujemo i da sami sebi potpisujemo nekakve smrtne presude. Nemoj da se zavarava niko, Srbi sigurno u takvim izborima, u takvim pokrajinskim institucijama, neće učestvovati, pa neka bude šta bude. Sigurno, bez povratka Srba, bez garantovane bezbednosti i slobode življenja za Srbe u takvim institucijama, u takvim organizacijama vlasti ili samouprava mi sigurno nećemo učestvovati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, kolege poslanici i poštovani članovi Vlade, povodom rezolucije o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda, kao poslanik SPS-a hteo bih vašu pažnju da zadržim na dva, po mom mišljenju, izuzetno važna elementa, i za rezoluciju, ali i za ukupno stanje na Kosovu i Metohiji. Prvi, to je nepoštovanje, odnosno sistematsko kršenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, usvojene juna 1999. godine, dakle, pre nepune dve godine. U ovom proteklom vremenu situacija na Kosovu i Metohiji je sve teža i teža, iz dana u dan. Osnovni uzrok tome je neizvršavanje nijedne ili skoro nijedne preuzete obaveze od strane međunarodnih bezbednosnih snaga i pripadnika civilne misije Ujedinjenih nacija, čija je uloga ovlašćenje, ali i odgovornost, a to je utvrđeno Rezolucijom 1244. Ciljevi postavljeni u Rezoluciji Saveta bezbednosti, nisu ispunjeni. Nije uspostavljeno bezbedno okruženje radi povratka izbeglica, i raseljenih lica na Kosovu i Metohiji. Na Kosovu i Metohiji nema mira, bezbednosti, tolerancije, potpune slobode kretanja za građane koji ne pripadaju međunarodnim snagama ili albanskoj manjinskoj zajednici. Nije moguć povratak, ni slobodan, ni bezbedan, oko 400.000 Srba i pripadnika nealbanskih etničkih, nacionalnih zajednica, koji su živeli u tom delu Srbije, a koji su pod terorom albanskih terorista sa Kosova i Metohija, ali i albanskih pljačkaša koji su pristigli iz Albanije i Makedonije, morali da napuste svoje domove. Njihov povratak se sprečava, ne samo kroz fizičko nasilje prema porodicama, već kroz terorističke akte u kojima gine narod, koji želi da se vrati ili da poseti svoje bližnje ili napuštene domove. I ono malo ljudi što je ostalo na Kosovu i Metohiji stalno je izloženo progonu i nasilju. Reakcija KFOR-a i UNMIK-a je do te mere neadekvatna i bezlična da suštinski podstiče terorističke akte i teroriste na nove napade i progone srpskog i nealbanskog življa. Tome doprinose i UNMIK-ove poznate tzv. mere poverenja, koje unose nemir među preostalim srpskim i nealbanskim življem i daju krila albanskim teroristima. Na Kosovu i Metohiji cveta šverc, trgovina drogom, oružjem, sve je pod okriljem KFOR-a i UNMIK-a. Nije izvršeno razoružanje i rasturanje terorističke Ooslobodilačke vojske Kosova i drugih naoružanih grupa Albanaca. Doduše, zvanično da, ali nezvanično ne, jer su nastavili sa svojim terorističkim akcijama, prema svakom onom ko nije saglasan sa njihovim zahtevima, a to je nezavisno Kosovo i Metohija. Naprotiv, svedoci smo da su osnovani teroristički centri i da je došlo do prelivanja terorizma na jug Srbije i u Makedoniju. Sa Kosova i Metohije nije proterano oko 250.000 Albanaca, državljana Republike Albanije i Makedonije koji su ilegalno ušli na teritoriju Savezne Republike Jugoslavije zbog neozbebeđene državne granice. Nije dozvoljen povratak jednog broja jugoslovenskog i srpskog osoblja na Kosovo i Metohiju, i to čak dve godine posle dolaska međunarodnih predstavnika i preuzimanja odgovornosti za bezbedonosnu situaciju na Kosovu i Metohiji. Da podsetim, u Aneksu 2. Rezolucije 1244, u tački 6, stajalo je - nakon povlačenja, dogovorenom broju jugoslovenskog i srpskog osoblja će biti dozvoljeno da se vrati i obavlja sledeće funkcije - veza sa međunarodnom civilnom misijom i međunarodnim bezbedonosnim prisustvom, obeležavanje, tj. čišćenje minskih polja, održavanje prisustva na mestima srpske kulturne baštine i održavanje prisustva na glavnim graničnim prelazima. Stanje na Kosovu i Metohiji, odnosno nerad međunarodnih predstavnika odslikava i podatak da je od njihovog dolaska oteto preko 1.300 Srba, za čiju sudbinu se ništa ne zna. Pre njihovog dolaska, prema zvaničnim podacima, taj broj je iznosio oko 300 ljudi. Sliku Kosova i Metohije dodatno upotpunjuje i podatak od oko 50.000 demoliranih do temelja, spaljenih, uništenih ili privremeno zaposednutih kuća. Međunarodni predstavnici se uopšte ne trude da razjasne sve ove elemente. U takvim uslovima, međunarodni predstavnici su vršili otvorenu reviziju Rezolucije 1244 i to bez saglasnosti Savezne Republike Jugoslavije i bez saglasnosti Saveta bezbednosti, rukovođeni pre svega interesima sila koje su i veštački izazvale probleme na Kosovu i Metohiji, stvarajući time i povod za oružanu agresiju na našu zemlju. Od strane administratora UNMIK-a, kako ranijeg, tako i sadašnjeg, nastavlja se politika svršenog čina, oličena u pritiscima na srpsku stranu da prihvati u osnovi neprihvatljive uslove za uređivanje odnosa na Kosovu i Metohiji. Nepoštovanje suvereniteta Savezna Republike Jugoslavije kroz donošenje odluka o uvođenju carina, oduzimanju državne imovine i nacionalnih bogatstava, kao i kroz brojne druge postupke, međunarodni administratori donose i nameću rešenja koja ne znače jednakost i ravnopravnost građana Kosova i Metohije, poštovanje osnovnih manjinskih prava, već predstavljaju majorizaciju albanske nacionalne zajednice nad svim ostalim, kao i stvaranje nove države Kosovo. Prethodni lokalni izbori, kao ni naredni koji se najavljuju, nisu i neće rešiti nijedno od gore navedenih pitanja. Naprotiv, oni su u funkciji stvaranja privida demokratije, koja odgovara isključivo interesima albanske nacionalne zajednice, kao i delu međunarodne zajednice. Drugo, protekli period je potvrdio punu opravdanost stavova SPS-a o tome da albansko pitanje u svojoj suštini nije ni demokratsko, ni manjinsko, ni pitanje ostvarivanje ljudskih prava, već isključivo teritorijalno i državno pitanje. Nije demokratsko, tako su tvrdili pojedinci iz naše zemlje i inostranstva, jer je danas jasno da u uslovima drugačijeg političkog okruženja u Srbiji i Jugoslaviji, nastalog od jeseni prošle godine, albanska nacionalna manjina, nacionalna zajednica, nije revidirala svoje zahteve. Naprotiv, oni su postali još radikalniji. Pitanje nije ni manjinsko, jer su predstavnici albanska manjinske zajednice uživali visok stepen manjinskih prava u Srbiji i SRJ. Problem je u stvari bio u selektivnompristupu same albanske nacionalne zajednice prema sadržaju manjinskih prava i nepoštovanju opšteprihvaćenih načela lojalnosti prema državi u kojoj žive. Pripadnici albanske zajednice su koristili samo ona prava od kojih su imali neposredne koristi, kao što su - penzije, zdravstveno osiguranje, sredstva za socijalno obezbeđenje, putne isprave, mogućnost obavljanja trgovine, a istovremeno sve što se ticalo njihovih obaveza prema državi, kao što su - porezi, doprinosi i drugo, ili bilo koje mere koje su značile priznanje državnosti Republike Srbije i SRJ, za njih su bile neprihvatljive. Prvobitno ignorisanje i bojkot rada državnih organa Srbije i SRJ od strane pripadnika albanske manjine prošireno je na nepoštovanje zakona, pokušaj stvaranja paralelnih državnih organa, internacionalizaciju svog manjinskog pitanja, a završilo se otvorenim zahtevom za stvaranjem nezavisne države, zahtevom koji je praćen terorističkim akcijama, ubijanjem pripadnika drugih naroda i manjina i njihovim proterivanjemsa Kosova i Metohije. Naravno, uz podršku jednog dela međunarodne zajednice. Pitanje je i teritorijalno i državno jer se nastoji da se realizuje vekovni san albanskog naroda o stvaranju velike albanske države na Balkanu. Najpre, u stvari, još jedne nezavisne albanske države, pa posle ujedinjenje sa maticom. Predstavnici političkih stranaka na Kosovu i Metohiji se ne razlikuju u svom konačnom cilju - nezavisno Kosovo. Tači i Rugova se samo razlikuju u načinu ostvarenja tog cilja, bilo da je reč o sili oružja ili o tzv. hodu kroz institucije. Kolege poslanici, na kraju, u odnosu na napred izrečene ocene, smatram da se rešenje postojeće situacije na Kosovu i Metohiji može tražiti samo na liniji striktnog poštovanja Rezolucije Saveta bezbednosti 1244. Međunarodna zajednica treba konačno da počne da poštuje odluke koje donosi. Pod tim podrazumevam da se u uslovima obezbeđenja mira na Kosovu i Metohiji,povratka izbeglica i raseljenih lica, vladavine prava, primene civilizacijska iskustva u rešavanju manjinskog pitanja. Ni manje ni više od toga. UNMIK ne sme da donosi jednostrane proizvoljne odluke, nepoznate u praksimanjinske politike, sa favorizovanjem jedne manjinske zajednice, a na štetu svih ostalih građana Kosova i Metohije. Pogotovu, da ne donosi odluke koje ne znače znatnu samoupravu u okviru SRJ, kako stoji u Rezoluciji 1244, što u stvari znači stvaranje države u državi. Savet bezbednosti mora jasno oceniti rad UNMIK-a i KFOR-a, njihov rad napokon dovesti u sklad sa Rezolucijom 1244 i dostignutim standardima manjinske politike u svetu. U protivnom, ako tako ne bude, ovo pitanje će ostati dežurno pitanje ne samo u Srbiji i SRJ, nego i na Balkanu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, za svakog srpskog patriotu, za onoga ko brine o svom narodu i svojoj otadžbini, pitanje Kosova i Metohije je pitanje od najvišeg državnog i nacionalnog interesa, a naročito za svakoga od nas koji smo pre mnogo godina upozorili na činjenicu šta će se dešavati ako Amerikanci i njihovi zapadni saveznici budu sledili politiku prema Srbiji i srpskom narodu od momenta kada su počeli da nam otimaju deo po deo naše teritorije, počev od Republike Srpske Krajine, dela Republike Srpske, a zatim je na red došlo Kosovo i Metohija. Podsetiću vas na činjenicu da su jedino poslanici SRS u Narodnoj skupštini Republike Srbije posle 78 dana, u istoriji ljudske civilizacije nezapamćene agresije na našu državu i na naš narod, glasali protiv okupacije Kosova i Metohije, protiv Rezolucije 1244 i tzv. Kumanovskog sporazuma. Jasno je svima danas ovde kada ispred sebe imamo ovaj od Vlade ovako sačinjen predlog rezolucije, da je po pitanju Kosova i Metohije na delu hegemonizam u svom najčudovišnijem i najrazvijenijem obliku. Šta su posledice dvogodišnje okupacije vekovne srpske zemlje, Kosova i Metohije? To da su preostali Srbi, koji žive na teritoriji Kosova i Metohije, progonjen i potpuno obespravljen narod, kao i činjenica da vi u rezoluciji koju predlažete zahtevate od UNMIK-a, koji je uz KFORdirektni krivac za sve ovo što se tamo Srbima dešava, da reši pitanje opstanka našeg naroda u južnoj srpskoj pokrajini. Treba daznate da je UNMIK mozak šiptarskih terorista, šiptarskih bandita, šiptarskih koljača, ubica srpske dece i oni rade zajedno sa Šiptarima na zajedničkom planu otcepljenja Kosova i Metohije. Zapravo cilj im je da istrgnu iz državno - pravnog statusa našu južnu pokrajinu, i to sve zarad projekta na koji smo mi više godina, kroz naša izlaganja i kroz istinsku nacionalnu politiku SRS, ukazivali, da im je cilj da ostvare svoj projekat velike Albanije. Čak i tragična Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, koja je ostala samo mrtvo slovo na papiru, predviđa da Kosovo i Metohija ostanu u sastavu SRJ. Mi ovih dana imamo od strane okupatora i njihovih činovnika ultimativno nametanje volje i onoga što po zahtevima Šiptara Hans Hakerup ima nameru koliko sutra da uradi, a to je nametanje izbornog procesa Srbima i tzv. pravnog okvira, što nije ništa drugo nego šiptarski ustav, baš po njihovim afinitetima i po njihovim merilima, a zapadne sile predvođene Amerikancima u sadejstvu sa šiptarskim teroristima pokazuju da su na istom zadatku, da uz pomoć NATO podrepaša iz Srbije i SRJ, zvaničnika iz DOS-ovske Vlade na saveznom i republičkom nivou, kroz pronalaženje poslušnih Srba, završe ono što su odavno planirali, režiranjem nekakvih izbora na Kosovu i Metohiji i protivno našem Ustavu i svim važećim zakonskim propisima, donesu taj tzv. pravni okvir. Šta je njima pomoglo, a to se sve nije dešavalo preko noći, i mi smo vas sve ove godine upozoravali, da oni sada dođu na korak do tog svog cilja? Koliko sutra, svojom voljom, bez apela, bez oglušavanja na sve ono što suapeli srpskih patriota, pa i na ovu rezoluciju, ovako bledu, za koju ćemo mi srpski radikali da glasamo, Hans Hakerup će uraditi ono što mu je namera i namera NATO pakta. Ali, šta je njima pomoglo da dođu u ovakvu situaciju, da ovako nastupe i da učine ono štoim je namera? Pre svega, to je antidržavna spoljna politika, izrazito antisrpska spoljna politika, koju režim na republičkom i na saveznom nivou sprovodi i opravdavanjem svih mondijalističkih zločina počinjeni nad srpskom državom i srpskim narodom. Zatim, užasavajući nivo poniznosti koji predstavnici vašeg DOS-ovog režima ispoljavaju prema zapadnim nalogodavcima, a koji su već pre nekoliko meseci, odmah po vašem preuzimanju vlasti na saveznom i republičkom nivou, postrojili vašeg potpredsednika Vlade, vašeg ministra inostranih poslova ispod neonacističkog znaka zločinačke vojne alijanse NATO pakta u Briselu, kao poslušne đake. Celokupna DOS-ovska politika, a to je ono što će prouzrokovati još veću tragediju i konačno ostvarenje cilja Amerikanaca i njihovih saveznika da nam otrgnu Kosovo i Metohiju iz sastava Srbije i SRJ, ta vaša pseudodemokratija, sa intelektualno i moralno inferniornim promoterima, način na koji se vi ophodite prema vašim nalogodavcima, je zapravo zadatak na zatiranju srpske nacionalne svesti i zadatak da prekinete državno - pravni kontinuitet naše zemlje na vekovnoj srpskoj teritoriji. Vi ste svesni svih obaveza koje imate prema svojim zapadnim mentorima, uz čiju obilatu pomoć, i finansijsku, i svaku drugu, ste došli na vlast u septembru, odnosno u decembru prošle godine, i vi sada na najtragičniji i najbeskrupulozniji način manipulišete tragedijom napaćenog srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Tragediju našeg naroda guraju u zapećak i zanemaruju ministri u DOS-ovskoj vladi nacionalnog sunovrata, to ne bih samo ja rekla, nego to primećuje i ogromna većina građana Srbije. I ministri se na sve to oglušuju, poput gospodina Vladana Batića, koji tako nervozno, dok govorim ove činjenice, traži reč da diskutuje, koji zanemaruje sve te patnje i istinske i ljudske tragedije porodica otetih, nestalih, kidnapovanih Srba. Niste imali vremena da ih primite i samo se pojavljujete kao nekakvi dušebrižnici nad njihovom tragičnom sudbinom, a za sve to vreme dajete takve izjave, poput samog ministra Batića, da Srbija neće više da bude sabirni centar za ratne zločince, samo nije rekao šta su to za njega ratni zločinci. Da li su za njega ratni zločinci srpski heroji, srpski junaci, koji su od šiptarskih koljača, šiptarskih ekstremista, kako ih vi blago nazivate, a u stvari, to su terorističke bande šiptarskih balista, branili srpsku teritoriju, srpske žene i nejač? Da li su to oni koji su se suprotstavljali agresiji NATO pakta? Očigledno da jesu, jer i sama činjenica da vi želite da sudite pripadnicima Vojske Jugoslavije, zajedno sa vašim NATO saveznicima, za ono što su učinili za vreme agresije, da im ne dozvoljavate mogućnost da se približe tzv. Kopnenoj zoni bezbednosti, govori o tome kakve su vaše stvarne namere. S druge strane, postavlja se jedno logično pitanje, posle svega ovoga i u ovakvoj situaciji i pod ovakvom pretnjom od strane okupatora, čiji je samo neposredni izvršilac Hans Hakerup, a šta je to DOS-ovska vlada, na čelu sa Vama, gospodine Đinđiću, uradila da zaštiti napaćeni narod na Kosovu i Metohiji, šta ste uradili da povratite suverenitet, za koji je predsednik vaše poslaničke grupe rekao da on postoji, da samo u formalnom smislu okupator, NATO pakt se nalazi na području Kosova i Metohije, i šta ste vi to uradili da se spreči uopšte mogućnost da Šiptari sada gromoglasno govore o donošenju ustava, o predsedniku Kosova i Metohije itd.? Ništa, ništa niste učinili, osim što ste vrlo poslušni i vrlo kooperativno, kao što nameravate i dalje da činite, rekli da ne želite da se konfrontirate sa, kako vi kažete, tzv. međunarodnom zajednicom. Vi koristite taj termin, a to su u stvari Amerikanci, naši neprijatelji, zapadne sile. I šta ste učinili da poboljšate položaj porodica koje su ostale tamo da žive? Da li se pitate kako je Srbima u Kosovskoj Mitrovici, da li se pitate kako je Srbima u Gračanici, da li se pitate kako je Srbima u Kosovskom Pomoravlju, gde svakodnevno stižu vapaji iz sela Šilovo, Kusce, Ranilug itd. u okolini Gnjilana, gde je pojas onih hrabrih Srba koji žele da ostanu na svojim ognjištima? Kako je njima, ostavljenim bez osnovnih životnih namirnica, ostavljenim na milost i nemilost šiptarskim teroristima, koji svakodnevno, u sadejstvu sa NATO paktom, nasrću na srpsku teritoriju? Govorite da treba da se ukine tzv. Kosovski zaštitni korpus, a samo do pre nekoliko meseci ili pre dve godine, imali ste samo reči hvalospeva i za tzv. UNMIK, i za dolazak snaga, kako ste rekli, UN, i za formiranje tog tzv. Kosovskog zaštitnog korpusa, za koji smo mi odmah rekli da nije ništa drugo nego čista legalizacija šiptarskog banditizma i terorizma, jer su ti isti teroristi sada preobučeni u neke druge uniforme, rame uz rame sa NATO paktom, nastavljali da rade na procesu uništavanja Srbije i srpskog naroda. Niste uradili ništa, samo ste celokupnom vašom politikom ohrabrili američku administraciju i Hansa Hakerupa, koji je samo njihov činovnik, da uspostavi ovo što je uspostavio dole, da izrekne takav ultimatum i da se od tog novog pravnog okvira, kako ga oni nazivaju, zapravo, u pravom smislu reči, napravi institucionalno izdvajanje Kosova i Metohije iz sastava Srbije i SRJ. Na kraju, rekla bih da ovo što je tragično i što se dešava na području naše južne pokrajine, nije od juče. To su Amerikanci planirali 10 godina. Želja im je bila da upravo takve, sa takvim stepenom servilnosti, dovedu na vlast u Srbiji i SRJ. I ono što NATO pakt nije uspeo da uradi kroz agresiju, nije uspeo da uradi kroz 10-godišnje iscrpljivanje i uništavanje naše države i naroda, kroz sankcije, a na kraju kroz krvavo bombardovanje, uspeli su svojim paklenim planom krajem prošle godine dovođenjem na vlast vas iz političke grupacije DOS. Kod pitanja juga Srbije, opština Bujanovac, Preševo i Medveđa, što je druga stavka na redu, i uporedna Amerikancima i NATO paktu, vi ste pokazali da vam uopšte nije stalo do toga da li će i te tri južne srpske opštine ostati u sastavu naše države. I pitanje je - pošto ne želite da prihvatite jedini normalan predlog koji vam je dao dr Vojislav Šešelj - šta će se desiti sutra, pošto posle usvajanja od strane Narodne skupštine Republike Srbije ovakve bledunjave rezolucije, Hans Hakerup, činovnik američke administracije, kaže odlučno ne. Kako ćete izaći pred oči napaćenom srpskom narodu, koji je ostao da živi na vekovnoj srpskoj zemlji, kako ćete da izađete pred građane Srbije i pred sve one birače, kojima ste čvrsto obećali da ćete da uspostavite kompletan suverenitet i da ćete da vratite Srbe na svoja ognjišta na području Kosova i Metohije? (Vojislav Šešelj traži reč, po Poslovniku.)
Izvolite.
Gospodine predsedniče, po Poslovniku, svaki ministar ima pravo da govori kad god se javi i ima prednost u dobijanju reči, ali i svaki narodni poslanik ima pravo da govori o svakoj tački dnevnog reda. Ova sednica je nešto specifično, vi ste postigli dogovor sa šefovima poslaničkih grupa, izuzev SRS, da na ovoj sednici važe posebna pravila. Mi smo naknadno to prihvatili, računajući da je bolje da se održi ta sednica i da ona bude koncizna, da se, dakle, završi za kraće vreme, u jednom danu, kako bi se usvojila ova rezolucija, jer smo dovedeni u vremenski cajtnot. To podrazumeva, ako su poslaničke grupe ograničene na samo tri poslanika, a da Vladu predstavlja Zoran Đinđić, da ne dajete reč drugim ministrima. Ako vi budete davali reč i drugim ministrima, onda će se svih 23 poslanika SRS javiti za reč i moraćete im, po Poslovniku, dati reč. Pozivam vas da poštujete taj dogovor koji ste sami inicirali, a na koji smo mi naknadno pristali, i vi znate na koji smo način pristali. Ako ga prekršite, onda će se svi poslanici javiti i vi nećete smeti da im ne date reč.
Vi ste u pravu, kad sam rekao i zamolio za tolerantnost narodne poslanike zbog prekoračenja dužine izlaganja, kao recimo kod vas, kod gospođe Jovanović, koja je prekoračila tri i po minuta, molili smo za tolerantnost narodne poslanike. Ukoliko vi ističete prigovor da je ovo kršenje dogovora, a formalno jeste, ja gospodinu Batiću neću dati reč. Ukoliko smatrate da to odstupa od dogovora, onda ćemo nastaviti sa diskusijom po utvrđenom redosledu. Ali, onda molim i druge narodne poslanike da budu toliko korektni, pa da se drže vremena koje je predviđeno za diskusiju, što sam takođe tolerisao kod prekoračenja. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mirković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, ja sam poslanik SSJ, Ljubomir Mirković, iz Peći, sa Kosova i Metohije. Izbegao sam sa celom svojom porodicom i svim svojim sugrađanima pred šiptarskim terorom. Moje uvažene kolege sa Kosova, Marko Jakšić, Ljubiša Marković i Vuk Antonijević su imali sreće da žive u Kosovskoj Mitrovici, čiji je severni deo pod kontrolom Srba, a mi iz Metohije morali smo napustiti svoje domove. U Peći sam imao sve, svoju kuću, svoj posao, svoje lokale. Sve što sam imao zaradio sam svojim poštenim radom. Danas sa svojom petočlanom porodicom stanujem privatno, kao podstanar. Mnogi moji zemljaci žive mnogo lošije od mene, žive u sportskim halama, u kolektivnim smeštajima, mnogi su bez posla i mnogi žive samo od humanitarne pomoći, koja stiže neredovno. Za prethodnu komunističku vlast, od 1999. godine, mi smo bili građani drugog reda, bez ljudskih prava. Nažalost, ni ova nova vlast, koja sebe naziva demokratskom, ne vodi mnogo više računa o nama, kao da mi nismo Srbi, kao da smo svojom sopstvenom voljom napustili Kosovo i Metohiju. Nas ima oko 350.000 prognanih Srba, Crnogoraca, Roma i ostalog nealbanskog življa. Svi se osećamo da smo na teretu srpske vlasti i građana Srbije. Moja stranka, Stranka srpskog jedinstva, i moj predsednik Borislav Pelević, predložili su me da budem narodni poslanik, jer su hteli da ovaj mučenički i izbegli srpski narod ima svog predstavnika u srpskom parlamentu. Braćo Srbi, nemojte dozvoliti da Šiptari i NATO pakt donesu ustav, jer ustav znači nezavisno Kosovo. Ne dajte da Kosovo ima svog predsednika, jer će biti Ibrahim Rugova, ili još gore, Hašim Tači. Ne zaboravite nas, jer i mi smo Srbi, jer i mi imamo samo jednu želju, da se vratimo u svoje domove, da popravimo svoje porušene i spaljene kuće, da ponovo podignemo pravoslavne crkve, da popravimo nadgrobne spomenike koje su Šiptari porušili. Mi samo želimo da budemo svoji na svome, da budemo obični građani naše jedine zemlje Srbije, jer mi drugu zemlju i nemamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković, a posle njega narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, ja sam inicijator održavanja sednica skupština, i savezne i republičke, i jedne i druge vlade, kao narodni poslanik i kao predsednik Saveznog komiteta za Kosovo i Metohiju, i kao jedan od ljudi koji je zadužen da po Rezoluciji 1244 sarađuje sa međunarodnom zajednicom, inicira, predlaže, ali i informiše Saveznu vladu o procesima sprovođenja Rezolucije 1244. I ranije sam govorio o tome da se o Kosovu i Metohiji mora otvoriti rasprava, moraju se rešavati problemi, jer su oni gorući. Jedino što čini danas suverenitet Savezne Republike Jugoslavije i Srbije na toj teritoriji jesu preostali Srbi. Dobro je što se danas razgovara, povod je vrlo važan, pošto su za njega vezani svi drugi procesi i svi drugi naši zahtevi. Međunarodna zajednica, u stvari, za cilj ima da donese pravne okvire i donošenjem pravnih okvira uslovljava sve druge procese, pa i pitanje bezbednosti. Oni kažu - ukoliko donesemo pravne okvire, ukoliko uspostavimo demokratske institucije, onda će bezbednost biti drugačija, tokovi će se sliti u političke i samoupravne institucije, a onda i povratak i pronalaženje kidnapovanih i nestalih lica, ekonomski razvoj itd. Mislim da je ovo neminovan proces i najlakše je da se ovde sada optužujemo. Ja ću da izbegnem da optužujem. Posle devet godina stupam na ovu govornicu i pre devet godina, otprilike, upozoravao sam da će se desiti ovakvi procesi i da ćemo doći u poziciju u kojoj jesmo danas. Ali, drago mi je što imamo ipak isti cilj, da učinimo sve što je moguće da sprečimo, da upozorimo i da zaustavimo donošenje pravnih okvira koji će izazvati još veću krizu, da insistiramo da se proces razgovora, dogovora oko pravnih okvira, koji su po Rezoluciji 1244, vrati u okvire Rezolucije 1244. Tamo postoje tri faktora krize, odnosno, tri faktora koji bi trebalo da rešavaju krizu. Nažalost, pojedini faktori, koji treba da rešavaju krizu, postali su faktori krize. Da ne govorim o albanskim separatistima, koji žele da ostvare svoj cilj, a taj cilj je nezavisno Kosovo, koristeći i međunarodnu zajednicu, koristeći sve dosadašnje politike koje nisu našle odgovor na srpsko-albanske odnose, da danas završe i ostvare svoj cilj. Nažalost, i međunarodna zajednica je postala faktor krize. Ona je od početka faktor krize. Neću sada da ulazim u to da li postoji namera, sigurno da postoje krugovi koji žele da ostvare ovaj cilj, ali celokupna politika međunarodne zajednice, od dolaska UNMIK-a i KFOR-a, zasniva se na tzv. albanskoj žrtvi. I danas ona opstaje, dok s druge strane imamo otvorenu srpsku žrtvu koja plaća svakoga dana. Evo, juče, dok sam dolazio sa Kosova i Metohije, dobio sam informaciju da je u Vitini pala još jedna žrtva, da je Srbin udavljen samo zato što je Srbin, a pre dva dana imali smo i dve žrtve. Međunarodna zajednica i pored toga ne vidi srpsku žrtvu i pokušava da, zadovoljavajući albansku stranu, pronađe rešenje za kosovsko-metohijsku krizu. Vidite, mi moramo otvoreno da kažemo da imamo argumente za to. Dobro je što se ovaj proces ovako ubrzao, jer je ključno za nas, za demokratske snage u Srbiji, za čitav naš narod i našu državu, da međunarodna zajednica jednom pokaže šta u stvari do kraja želi. Ukoliko prihvati ovakve pravne okvire, ukoliko i dalje na njima insistira, ona otvoreno ne želi mir na Balkanu, ona otvoreno ne želi da se demokratskim mirnim i političkim sredstvima razreši ovaj problem. Imamo veliki argument, sa kojim možemo pred međunarodnu zajednicu, pred demokratske snage u svetu. Jer, nisu samo oni koji tamo sprovode politiku međunarodne zajednice. Postoje i drugi krugovi u međunarodnoj zajednici koji treba da shvate i da znaju o čemu se radi. Postoje centri moći koji koriste poziciju na Kosovu i Metohiji da ostvare ono što su zamislili da ostvare. Oni primenjuju etnički princip rešavanja kosovske krize. Dakle, o čemu se radi? Sve do sada što su uradili, uradili su ne da bi rešavali kosovsko pitanje ili, kako mi kažemo, kosovsko-metohijsko pitanje, već da bi rešavali albansko pitanje, da bi zadovoljili albansku stranu. Finiš na izradi ovog dokumenta to pokazuje. Dakle, oni ne žele da rešavaju kosovsko-metohijsko pitanje, oni žele da stvore albansko društvo, a nas pozivaju da okitimo to albansko društvo i da na taj način oni pokažu kako su stvorili multietničko društvo. Naš otpor, naše neslaganje, rezolucija koju danas usvaja republički parlament, i juče stavovi savezne i republičke vlade, govore da se mi ne možemo složiti sa takvim procesima. Albanci imaju ekstremni cilj. Možete zamisliti gospodina Rugovu, koji je demokrata, čovek za mir, a želi da ostvari ekstremni cilj. Kako je moguće to da ostvari? On to može ostvariti ukoliko se on ponaša demokratski, simulira demokratiju, a međunarodna zajednica mu pomaže, u stvari, da ostvari taj ekstremni cilj. Mi moramo da to otvoreno kažemo i da jednostavno ne dozvolimo da se desi ono što će da komplikuje procese na Kosovu i Metohiji i u Srbiji. Plašim se da će, ukoliko se to desi, i sam ostatak Srbije postati Kosovo. Zato moramo svi do kraja da se uozbiljimo da sprečimo tako negativne procese. Plašim se i sledećeg: plašim se da Albanci, u traženju najekstremnijih ciljeva, ostvarivanja najekstremnijih zahteva, u stvari, stvaraju poziciju međunarodnoj zajednici da pravi kompromis koji bi, takođe, bio na štetu srpskih nacionalnih i državnih interesa. To je vrlo opasno i procesi dogovora oko pravnih okvira idu baš u tom pravcu. Smatram da je primedba gospodina iz Novog Pazara, čini mi se, umesna i da treba u rezoluciji da stoji i nealbansko stanovništvo, jer su tamo pored Srba i Romi, Muslimani. Nažalost, moram da kažem da neki samozvani predstavnik Bošnjaka danas ne pomaže da se definiše nezavisno Kosovo, odnosno pozicija nezavnisnog Kosova koja se predlaže u pravnim okvirima. To bi vas trebalo da interesuje, jer se ipak radi o muslimanima, Bošnjacima koji tamo žive i koji su takođe stradali od albanskih separatista. Mislim da je, bez obzira na situaciju koja jeste i bez obzira na neke vatrene govore koji su ovde održani, realnost nešto sasvim drugo. Mi se moramo vratiti realnosti. Dok mi ovde pričamo, govorimo, dotle dole naš narod strada, i hteli da priznamo ili ne, jedina su mu zaštita oni koji su danas dole sa njima. Bio sam pre neki dan u Mušutištu, selu kod Sredačke Župe, ispod Šar planine. Njihova jedina zaštita jesu KFOR milicija. Sviđalo se to nama ili ne. Možemo ih nazivati sada i okupatorima, možemo reći sve najgore, ali dajte, dozvolite da nađemo sada kompromis, da nađemo način saradnje, da nađemo uticaj, da pokušamo da zadržimo taj narod tamo. Mislim da, ukoliko to ne nađemo, može se desiti da onaj narod koji je ostao dole jednog dana bude ovde u centralnoj Srbiji. Žestoko sam kritikovao prošlu Vladu, ona je radila katastrofalno. Moram da kažem, da budem i samokritičan, da ova vlada ne radi dovoljno, da treba da sednemo i da napravimo strategiju, jer kako ćemo rešiti Kosovo i Metohiju kada nemamo strategiju za državu. Kako naći odgovor na kosovsko-metohijsko pitanje kada nismo našli odgovor na pitanje naše države, kada još uvek ne znamo šta će biti sa ovom državom. Mnogo su krupna pitanja, ona su dugoročna, ali ono što je najbitnije jeste da pomognemo da srpska zajednica dole opstane, da pomognemo da se stvore uslovi da se oni koji mogu vrate dole. Ključno pitanje, pored tih strateških, globalnih interesa, je pitanje egzistencije našeg naroda. Plašim se da, ukoliko ne nađemo odgovor na egzistenciju naroda, svakodnevni život tog naroda, možda ćemo i rešiti pitanje Kosova i Metohije u našu korist, ali tamo više Srba biti neće. Energično odbacujem pesimizam, bez obzira na teško stanje, mi Kosovo nismo izgubili. Ukoliko se uozbiljimo, ukoliko ovako raspravljamo o ovako krupnim pitanjima, siguran sam da imamo šansu, veliku šansu da Kosovo i Metohiju integrišemo u demokratsku Srbiju i demokratsku Jugoslaviju. Hvala. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Uvaženi predsedniče, gospodine predsedniče Vlade, poštovane kolege narodni poslanici, na početku svog izlaganja želeo bih da istaknem da je Narodna skupština Republike Srbije po važećem Ustavu naše države najviši zakonodavni organ. Poslanici su ovlašćeni da govore u ime naroda koji ih je izabrao. Zbog toga bi bilo nedopustivo da mi danas u ovom domu usvojimo bilo koji dokument koji je u direktnoj suprotnosti sa važećim republičkim Ustavom i interesom našeg naroda u celini. Podsećam da je prema našem Ustavu Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije i da srpski narod tamo, kao i na ostalom delu državne teritorije Republike Srbije, je deo većinskog naroda, a ne nacionalna manjina, kao što se u predlogu amandmana na Hakerupov tekst navodi. Srbi neće da budu na Kosovu nacionalna manjina i nacionalna zajednica. Poštovane kolege i koleginice, smatram da je ovo ključni momenat u celom tekstu koji nam se vešto podmeće u ovim teškim trenucima za naš narod, jer ako sada ovo prihvatimo kao što je dato u rezoluciji i formulaciji njenoj, da su Srbi nacionalna manjina na Kosovu, nekakva nacionalna zajednica kojoj se daje samo 10 do ukupno 120 poslanika u predstavničkom telu pokrajine Kosova i Metohije, to više nikada u budućnosti nećemo moći da ispravimo. Kao Srbin sa Kosova, iz Kosovske Mitrovice, nemam ni moralno pravo ni bilo koje drugo pravo da glasam za ovo. Prema tome, ne znam kako bih branio te stavove pred svojim biračima, kada se budem vratio na Kosovo i Metohiju, ni ja ni bilo koji drugi poslanik iz bilo koje političke partije. Umesto da obezbedi multietničnost na Kosovu i Metohiji, a to je predstavljeno 1999. godine kao glavni razlog za posedanje Kosova i Metohije od strane međunarodnih snaga po Rezoluciji Saveta bezbednosti 1244, ovde se nama faktički nudi rešenje kojim Narodna skupština Republike Srbije verifikuje krupne ustupke o albanskim nacionalistima. Zbog toga mislim da je neprihvatljivo da mi ovde verifikujemo kao naš stav nekakve amandmane za koje ne znamo ni ko ih je sastavljao ni gde su pisani, a sve u ime srpskog naroda, za šta ih nije ovlastila ni ova skupština, ni Vlada Srbije, niti Srbi sa Kosova i Metohije. Iz teksta koji je ponuđen stoji naš cilj koji je ovim povodom dvostruk. Prvo, da obezbedimo način izbora i pravila funkcionisanja privremenih organa vlasti tako da interesi srpske zajednice budu garantovani, zaštićeni. Drugo, da paralelno sa ovim ostvarimo legalno i legitimno prisustvo naših državnih organa u AP Kosovo i Metohija, pa primenu naših zakona bar u oblastima u kojima žive Srbi. Ko ima pravo, pitam se i pitam vas, da se odriče bilo kog dela teritorije Kosova i Metohije? Kosovo i Metohija je celina i zakoni i prisustvo državnih organa treba da bude na celoj teritoriji Kosova i Metohije. Takođe, ukazujem na činjenicu koja je ponuđena u tekstu amandmana da se nigde ne pominje ni Republika Srbija ni SRJ. Nije li skrivena namera naših protivnika da nas svojom taktikom, tako da kažem, prevedu žedne preko vode. Celinu teksta ne znamo, niko ga nikada nije video kao kompletan dokument, a raspravljamo o pravnom okviru samouprave na Kosovu i Metohiji. Sa ove govornice smo u proteklom periodu čuli dosta optužbi o nekakvim tajnim dejtonskim sporazumima i nekim drugim dokumentima koji apsolutno ne postoje. Danas odlučujemo o pravnom okviru samouprave na Kosovu i Metohiji, a da niko od nas nije video niti imao u rukama taj pravni okvir. Ovako, čitajući ove amandmane, mi kao da se obmanjujemo da prihvatamo ono što inače u normalnoj raspravi u ovoj skupštini nikada ne bi prošlo, bez obzira, ubeđen sam, ko činio većinu u njoj. A da ovo nije samo partijska stvar, želim da vam ukažem na već doneti tekst Deklaracije o principima zaštite nacionalnog i državnog interesa SRJ povodom eskalacije albanskog terorizma na Kosovu i Metohiji i u Kopnenoj zoni bezbednosti, koji je usvojila Savezna skupština na svojoj sednici 29.12.2000. godine. Nasuprot tome, predloženi amandmani na Hakerupov tekst napominju faktički tretnutno stanje na Kosovu i Metohiji i oni su u suprotnosti sa usvojenom deklaracijom u Saveznoj skupštini. Treba da budemo svesni, takođe, istorijskog trenutka u kojem se nalazimo, a činjenica je da od odluke koju treba da donesemo zavisi da li ćemo sačuvati zavet kosovskih junaka ili ćemo ga se odreći u ime neke, po svemu sudeći, zagrobne tišine. A da moramo da budemo oprezni, poučnih primera ima zaista dosta. Najnoviji primer su događaji u Makedoniji. Zar Makedonija nije prihvatala sve što joj je međunarodna zajednica ponudila? Trenutno, kako sada stoje stvari i kako će se izgleda odvijati, nalazi se na ivici građanskog rata. Ili, još bolji primer, primer Republike Srpske, gde jedan stranac odlučuje u ime celog srpskog naroda, smenjujući legalno izabrana rukovodstva i time dovodeći u pitanje Dejtonski sporazum. Tamo je na žalost Volfgang Petrič, a ovde Hans Hakerup. Mislim da je Kosmet naša svetinja i ne smemo ga dati ni po koju cenu, ako hoćemo da ostanemo kao samostalna država. Hakerupov prethodnik Bernar Kušner sproveo je na Kosovu nekakve njegove lokalne izbore, a ja vas pitam, šta su to Srbi dobili tim njegovim lokalnim izborima, šta su dobili Srbi iz Peći, Đakovice, Prištine, Prizrena ili Kosovske Mitrovice, da li su se posle tih izbora vratili na svoja ognjišta, da li se stvaraju uslovi za njihov povratak na njihova ognjišta? Pre neki dan u Leposaviću gospodin Dan Evers kaže - samo vi izađite na izbore i sve će biti lako, a na pitanje šta će to biti lako, kada će se Srbi vratiti i kada će se Srbima obezbediti osnovno pravo, pravo na slobodu kretanja, njegovi odgovori su bili - ne znam, videćemo, o tome ćemo da razmislimo itd. Da li je izvršena delimitarizacija Oslobodilačke vojske Kosova u protekle dve godine? Promenili su samo uniformu i promenili naziv. Umesto tzv. Oslobodilačke vojske Kosova sada su Kosovski zaštitni korpus. Zar zaista smatrate da možemo da im verujemo da će se sada demilitarizovati i ko će to da uđe u tu njihovu policiju, kako stoji ovde u dokumentu? Konačno, kada će se po Rezoluciji Saveta bezbednosti 1244 na prostor Kosova i Metohije vratiti naša vojska i policija, vratiti osoblje granične jedinice, čuvari naših baština? Čini mi se i plašim se da Kušnerovim lokalnim izborima Srbi nisu dobili ništa. Hans Hakerup nudi sada, posle usvajanja ovog dokumenta, opšte izbore na Kosovu i Metohiji i zato se plašim da posle ovih opštih izbora ne dobije etnički čisto Kosovo. Zbog svega toga predlažem i, zbog ove ukupne ozbiljne situacije u kojoj smo se našli, da se posle obavljenih konsultacija sa parlamentarnim strankama imenuje se višestranačka delegacija koja će u ime naše države razgovarati sa ovlašećnim predstavnicima međunarodne zajednice o pravnom okviru, o sprovođenju Rezolucije Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, koje će nas upoznati o onome šta razgovara, dati nam dokumenta o kojima se vodi reč i da tako i mi budemo uključeni u sve to. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Dragan Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, "Novosti", 4. maj 2001. godine - Portparol UNMIK-a Suzan Manuel saopštila je juče da je jedan pedesetogodišnji Srbin pronađen zadavljen u sredu u blizini Kosovske Vitine. Telo čoveka poreklom iz Srbije nađeno je na devet kilometra od Vitine, na jugoistoku Kosmeta, rekla je Manuel. Dan ranije, u utorak, sedamnaestogodišnji Srbin Saša Dodić preminuo je od povreda zadobijenih takođe u Kosovskoj Vitini, gde su u njega pucala dva Albanca iz automobila u pokretu." Dan za danom od kako je KFOR došao na teritoriju Kosova i Metohije možete da čitate ili da slušate ovakve vesti. DOS je u predizbornoj kampanji, svi vi koji ste bili kandidati DOS-a za poslanike potpisali ste izjavu - mi dole potpisani poslanički kandidati, koji ćemo činiti parlamentarnu većinu, obavezujemo se da ćemo već prvog dana prvog zasedanja novoizabrane Skupštine obavezati buduću vladu da odmah podnesu program konkretnih mera Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija, kojim bi se omogućila dosledna primena Rezolucije 1244 o Kosovu, očuvao teritorijalni integritet i suverenitet Srbije, garantovala prava na miran i siguran život svim stanovnicima Kosova i podstakla njegova integracija u nove demokratske institucije zemlje. Posebno ćemo insistirati da se hitno reši pitanje otetih i ubijenih lica nakon dolaska KFOR-a. Poslaniku DOS-a, koji je u drugom krugu govorio, upućujem ove reči. Dva puta mu DOS pominje Kosovo bez Metohije, a to znači da ne govore samo Šiptari da se radi o Kosovu, nego i DOS govori da se radi o teritoriji koja se zove Kosovo. Mi danas govorimo o Kosovu i Metohiji, o vazduhu, zemlji, vodi i o srpstvu. Makar koliko da ste izbegavali za ovih 100 dana ove vlade i još nekih 60 prethodne da govorimo o srpstvu, došli smo na tu temu. Znam da to vama teško pada iz više razloga, iz onih koji u vama gore i kažu vam da ste Srbi i iz onih koje spolja pokazujete, koji će nas, ako ostanete na vlasti, odvesti u građane Evrope neke druge, treće ili četvrte kategorije. Ako ne budemo imali Kosovo i Metohiju nećemo imati ni Srbiju. To je valjda apsolutno jasno svima i mi nismo bili takvi avanturisti da uđemo u rat protiv šiptarskihterorista, onih koje jedan od potpredsednika današnje vlade naziva nestašnim građanima Srbije, znajući da će možda čitav zapadni svet da krene na nas, ali drugog izbora nije bilo. Danas, u minut do dvanaest, imamo na dnevnom redu jednu blagu rezoluciju. Garantujem vam da ni ona neće doneti nikakvog efekta, ma kako da je blaga, rezoluciju koja konstatuje stanje, a ne nudi rešenje. Rezoluciju nam nudi Vlada Srbije, koja je uvela Srbiju i Jugoslaviju u svet, u svetsku zajednicu. Nude nam ministri, predsednici i potpredsednici koji svakog dana negde putuju u inostranstvo. Predsednik Vlade više ne ide preko Debelog brega krišom u Nemačku, nego ide malim avionom. Šta smo to obezbedili za tri meseca vladavine DOS-a? Na koji način smo ovu državu uspeli da uvedemo u svet? Koja je cena? Hoćemo li ovde imati jednom ozbiljnu raspravu na kojoj ćete nam tačno reći šta to dogovarate sa strancima, izuzev prodaje srpske privrede? Hoćete li nam tačno reći ako ova rezolucija ne bude uopšte razmatrana do sutra, ako se Hans Hakerup, kako se zove - onaj koga sada DOS napada više nego Kušnera, Kušnera nije smeo jer vam je pomagao dok ste bili u opoziciji - ako se o to ogluši i sutra donese ustav u čijoj ste izradi učestvovali, to sada saznajemo preko nekih svojih predstavnika, šta će onda preduzeti Vlada Republike Srbije, šta ćemo onda reći građanima Srbije. Nismo mogli više, Skupština je usvojila rezoluciju. Stvar se valja, gomila, postaje sve ozbiljnija i preteća. Malo ste pažnje posvetili Kosovu i Metohiji, nikakvu pažnju. Koliko toga radite u tri opštine na jugu Srbije, zaboravljate čitavu teritoriju Kosova i Metohije. Šta radite na jugu Srbije? Svakog dana 200 šlepera sa Kosova i Metohije pređe u Srbiju, promene tablice i stave vranjanske tablice, vraćaju se ponovo na Kosovo i Metihiju natovareni robom, 200 maraka plaćaju taksu po šleperu i odlaze, menjaju ponovo tablice, vraćaju se na Kosovo i Metohiju, 60.000 maraka krvavih para ova država ili neki pojedinac ubira od robe koja odlazi na Kosovo i Metohiju Šiptarima koji od toga finansiraju terorizam. Je li to rešenje? Da li ste se obavezali da ćete ukinuti sve barijere prema Crnoj Gori. Sada čujemo, morala je da se postavi carina zbog šverca koji ide u Crnu Goru. Hteli ste da otkidate glave bivšoj vlasti koja je to isto, samo u mnogo blažem obliku, radila. Sada nam pričate da postoji neki tekst sa kojim nije saglasna Vlada Srbije. Sada je i Skupština stavljena u pogon, kao u vreme prethodnih vlasti, da vam pomogne da protestujete protiv tog teksta, ali nemamo taj tekst. Ne znamo šta se to sprema sutra? Predsednik Vlade, Zoran Đinđić je obećao međunarodnoj zajednici pre nekoliko meseci da će Srbija izaći na izbore na Kosovu i Metohiji. Pa, pobuniše se Srbi sa Kosova i Metohije, pa se onda ućutao oko toga. Ali, ako međunarodna zajednica ima obećanje predsednika Vlade da će Srbi na Kosovo i Metohiju izaći na izbore, ako ima neke svoje članove, predstavnike Srba koji pišu amandmane na budući ustav, recite nam šta to radite? Valjda u ovoj Srbiji može da bude samo jedan ustav. Sve ostalo moraju da budu niži akti, ustava ili brana, i to je baš sprečavanje nekih drugih akata koji će potirati najviše državne akte. Čujem ovde i poslanika koji sebe naziva inicijatorom. Jeste, poslušala je Vlada baš jednog inicijatora. Ne kaže nam šta je radio dve godine u Privremenom veću Kosova, šta je postigao za to vreme, izuzev što je primao naređenja. Koliko je para zaradio radeći za okupatore? Sve ovde treba da se iznese na tapet. Zašto hvali KFOR? Zato što ga vozaju po Kosovu i Metohiji. Koji bi drugi razlog bio, ne možete sa jedne strane da kažete da KFOR ne čini ništa na zaštiti Srba, ali čini na zaštiti jednog čoveka, pa kakav je takav je, ipak ga štiti. Sve mora ovde da se kaže otvoreno. Jesu li Srbi ugroženi ili nisu? Ako je većina ugrožena, svi su ugroženi. Nema pojedinaca koji mogu slobodno da se kreću po Kosovu i Metohiji. Ako jedan Srbin bude zadavljen na putu, nijedan ne sme da kaže da je siguran. To ova država treba da radi, o tome ova država treba da rešava. Da podržimo ovu rezoluciju, nemamo ništa, nikakav drugi papir od Vlade Srbije mi nemamo. Pitam vas šta će biti u ponedeljak, šta će biti u nedelju ako Hakerup sutra donese ustav Kosova i Metohije, kakva će biti reakcija Vlade Republike Srbije? Nemojte da me pitate šta o tome mislim, mene, mog sina, potpredsednik Vlade je nazvao "psima rata". Predsednik Vlade danas..... samo vi pričajte..., predsednik Vlade danas je ponovo pominjao "pse", osećate se kao šinteri, samo ne trpate iza rešetaka pse, nego Srbe. Ispunjavate nečije naloge, i o tome vodite računa. Ako je privredna situacija sve lošija, ako je narod sve nezadovoljniji, ako je situacija na Kosovu i Metohiji sve lošija, ako je situacija na jugu Srbije sve lošija, ako je situacija u Vojvodini sve lošija, šta valja? Prekini, džaftaro jedna. (Tomislav Nikolić, sa govornice, obraća se Milki Marinković.) Lako je vršiti vlast u jednoj dobroj, bogatoj zemlji, u mirnoj i stabilnoj zemlji, na izborima smo svi znali, ko pobedi, preuzeće vlast u jednoj jako nestabilonoj zemlji, u jednoj jako siromašnoj zemlji, opljačkanoj. Vidim, puni su zatvori kriminalaca i pljačkaša. (Poslanici DOS-a, svi u glas: Nisu svi.) Svi su već osuđeni. Šta čekate pobogu? Šta čekate, zašto sada ovde ne stavite po četiri ili pet policajaca i kako ko izlazi od radikala, vodite u zatvor.
Vreme.
Najlakše je da vređate, savest vam nije čista, boli vas i srce i duša. Komšiluk već počinje da vas pita šta to radite, koga služite, kome služite? Neka bude da će ova rezolucija biti usvojena danas. Molim vas gospodine predsedniče da ovoj bandi koja mi dobacuje skrenete pažnju na to da se za govornicom nalazi narodni poslanik kome je i bio cilj da izazove pojedine izdajnike ovde, da mu dobacuju. Neka bude da će ova rezolucija biti izglasana i jednoglasno, ali znam, to što mi srcem hoćemo da pomognemo da se reši sudbina Kosova i Metohije nije vama dovoljan podstrek da tu sudbinu Kosova i Metohije zaista rešite. Vi ćete čekati neka druga naređenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Marković [[Momčilo Trajković, sa mesta - replika]] Nema replike, ljudi, pogledajte Poslovnik malo, nemojte da se posle tri meseca učimo ko kada ima pravo na repliku.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, Stranka srpskog jedinstva od svog formiranja do danas u prioritetna politička i egzistencijalna državna pitanja suvereniteta naše zemlje stavlja problem Kosova i Metohije, kao sastavnog dela Srbije i Jugoslavije, i položaj srpskog naroda u toj pokrajini. Na žalost, adekvatnog, mudrog i diplomatskog odgovora nije bilo unazad više nekoliko decenija, a sa žaljenjem moramo konstatovati ni danas. Došli smo u situaciju da o sudbini jednog dela srpske teritorije najmanje odlučujemo mi, a u najvećoj meri velike sile, koje često nazivamo međunarodnom zajednicom, iako taj termin niko ne može da definiše. Od 10. juna 1999. godine, kada je na zasedanju Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija doneta Rezolucija o Kosovu i Metohiji i formalno je ovaj problem prešao u nadležnost međunarodnih faktora, bez obzira što je u tom dokumentu u naznakama data mogućnost i Saveznoj Republici Jugoslaviji da sarađuje u sprovođenju ovog dokumenta. Za prethodnu vlast ovo je bila pobeda, jer je prestala NATO agresija koja je trajala 78 dana. Stranka srpskog jedinstva nikada nije rekla da je to pobeda, a vojska i policija sa narodom je iznela na svojim leđima ovaj rat i izdržali smo rat. To nije bila pobeda, gospodo. Suštinski, to je značilo okupaciju Kosova i Metohije od strane NATO pakta, ili, kako se to drugačije formuliše, mirovnih snaga Ujedinjenih nacija. Samo ću nekoliko reči reći, da je bivša vlast napravila grešku što je dozvolila da uopšte dođe do rata. Prvo, obični ljudi, a i mi političari koji nismo imali uvid šta to bivša Vlada radi, na čelu sa predsednikom države, smatrali smo da mi ulazimo u taj rat, da ćemo se boriti protiv najveće sile na svetu zato što nam Rusija daje podršku i zato što će Rusija vojno pomoći Saveznoj Republici Jugoslaviji. Stranka srpskog jedinstva je i tada znala da od te pomoći nema ništa, jer je Rusija druga zemlja koja je priznala Hrvatsku, gospodo, i nije nam pomogla ništa kada je bio rat u Hrvatskoj i u Bosni, tako da smo znali da neće biti nikakve pomoći i kada smo imali rat u Srbiji, osim da su oni brkati Kozaci pevali na mostovima po Srbiji. Rezolucija Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, onako kako se već dve godine sprovodi od strane međunarodne mirovne misije, predstavlja pravni put gubljenja suvereniteta Srbije i Jugoslavije na prostoru Kosova i Metohije. Drugim rečima, nijedan od zacrtanih ciljeva u toj rezoluciji nije ostvaren, bar kada je reč o položaju srpskog naroda u toj pokrajini. U preambuli te rezolucije Savet bezbednosti konstatuje da je odlučan u nameri, citiram, "da obezbedi slobodan i siguran povratak svih izbeglica i raseljenih lica svojim kućama, osuđujući sve činove nasilja nad stanovništvom Kosova, kao i terorističke akte sa bilo koje strane". Za nepune dve godine sprovođenja Rezolucije 1244 oko 350.000 Srba i ostalog nealbanskog življa napustilo je Kosovo i Metohiju. Za nepune dve godine kidnapovano je i ubijeno preko 1.500 Srba i ostalog nealbanskog življa. KFOR i UNMIK do dana današnjeg niti imaju konkretan plan niti bilo šta čine u pravcu povratka izbeglica i raseljenih lica na Kosmetu. Kosovo i Metohija je za nepune dve godine misije mirovnih snaga UN, odnosno snaga NATO pakta, postalo regrutni centar terorizma na Balkanu. To je takođe rezultat nepoštovanja tačke 9. Rezolucije 1244, u kojoj se kaže da KFOR i UNMIK imaju obavezu da razoružaju sve teroriste koji nisu predali oružje, a imali su obavezu po Rezoluciji 1244. Vrlo dobro znamo da to nisu uradili. To što KFOR i UNMIK nisu uradili od oktobra 1999. godine, kada je dat rok za demilitarizaciju Kosmeta, sada rezultira eskalacijom terorizma na jugu Srbije i severu. U tački 4. Rezolucije predviđa se povratak određenog broja pripadnika Vojske Jugoslavije i Policije. Ne poštujući ni ove članove Rezolucije civilni administratori za Kosmet, pre svega Bernard Kušner, a i danas Hans Hakerup, ni u jednom trenutku ne samo da nisu želeli saradnju sa jugoslovenskim i srpskim vlastima, već naprotiv sve što je ponuđeno odbijali su. U svoje tzv. mešovite organe upravljanja Kosmetom birani su podobni Srbi, koji nisu predstavljali ni državu, ni državnu vlast, ni Srbe na Kosmetu. I, njihovim učešćem legalizovali su organe u kojima je glavnu reč imala albanska strana i međunarodna zajednica. U Aneksu 2. tačka 9. Rezolucije Saveta bezbednosti obaveza mirovne misije je ekonomski razvoj i stabilizacija krize u regionu. Politika civilnih administratora na Kosmetu a pre svega Kušnera, je takva da smo mogli da vidimo da su oni ugasili Trepču i da su pokušali sve da ekonomski uguše Kosovo kako bi Srbi morali da napuste taj deo Srbije i da dođu u Srbiju jer nemaju od čega da žive, gospodo. Iako je finale perfidne politike koju predstavnici mirovne misije vode u ovoj srpskoj pokrajini privremena uprava, koja je predviđena tačkom 10. Rezolucije 1244, a u kojoj se kaže da će civilna misija obezbediti privremenu upravu za Kosovo, pod kojom bi ljudima bila garantovana osnovna autonomija unutar SRJ, bez povratka 350.000 izbeglih, bez stvaranja uslova za bezbedno kretanje i život nealbanskog stanovništva. UNMIK-ova administracija organizovala je lokalne izbore, a da naša sadašnja vlast nije htela da stavi veto na te lokalne izbore, jer Srbi nisu imali dobre uslove za te lokalne izbore. O multietičnosti Kosova i Metohije, koja je naglašena i rezolucijom nema ništa. Lokalna samouprava ja albanska samouprava. Poslednji čin, ali sada ne više samouprave već uprave Kosova i Metohije, trebalo bi da budu parlamentarni izbori u ovoj srpskoj pokrajini. Istovremeno, kompletirajući element državnosti na administrativnim granicama Srbije i Kosova i Metohije bilo je postavljanje carinskih punktova i sve to treba uobličiti u jedan pravni akt za koji Albanci traže da se naziva ustav, a UNMIK predlaže pravni okvir za privremenu samoupravu Kosova. Ne ulazeći u pravnu terminologiju čini se da je i ovo igra UNMIK-ove administracije, jer je suština u sadržaju tog akta koji predstavlja pare - poslednji korak pred zvanično otcepljenje, odnosno stvaranje nezavisnog Kosova i Metohije. Odbijanje svih amandmana koje je dala srpska strana potvrđuje da je suština u stvranju druge albanske države na Balkanu, a zatim objedinjavanje u veliku Albaniju, kako već govore predstavnici Albanaca u Makediniji i Crnoj Gori. Stranka Srpskog jedinstva sve ove činjenice iznosi samo iz jednog razloga - da ponovo upozori vlast i narod da je ovo poslednji trenutak odbrane srpske Metohije. Prethodni režim propustio je priliku da odbrani Kosovo i Metohiju. Sadašnja vlast je na ispitu očuvanja celovite Srbije. Nisam mislio da kritikujem sadašnju vlast i Vladu, ali pošto je to već radio član Vlade, gospodin Trajković, reći ću nekoliko reči, vodeći računa da to bude blaga kritika i dobronamerna. Sadašnja Vlada je napravila više grešaka. Prva je to da Srbija nikada nije bila popularnija i nikada više nije stranih državljana dolazilo u Srbiju, a da nikad manju pomoć nismo imali nego sada. Stranka srpskog jedinstva je više puta tražila da se svi ti funkcioneri, predstavnici država koji su dolazili i bilinaši gosti odvedu na jug Srbije, na Kosovo, da vide kakva je situacija i šta Srbi tamo doživljavaju. Dalje, takođe smo napravili veliku grešku, gde nam je zamerio srpski narod sa Kosova i Metohije, zato što smo pustili iz zatvora Floru Brovinu, a da pri tom nismo tražili da izađe nijedan Srbin iz albanskih zatvora. Pravimo jednu grešku, pa još jednu, da Flora Brovina obilazi sve srpske zatvore da vidi kako to žive Albanci u srpskim zatvorima. A ko je obilazio albanske zatvore gde su se Srbi nalazili i ko je pitao i dao odgovor gde su 1.300 nestalih Srba sa Kosova i Metohije. Ako i kažu da je to bila neka prošlost, bilo je pre godinu ili dve dana, ali postavlja se još jedno pitanje - ko je obišao dva vojnika koja su kidnapovana na srpskoj zemlji išestoro srpskih civila koji su kidnapovani na jugu Srbije, gospodo. Jeste to možda bila dobra namera naše Vlade, ali Albanci nijednog trenutka nisu pokazali da žele da sarađuju i da oni puste Srbe, koji su nevini u tim albanskim zatvorima. Takođe, Stranka srpskog jedinstva je zamerila ne zato što je Havijer Solana došao u Srbiju, jer mi treba da sarađujemo sa svima, ali zato što ništa nije preduzeo, dame i gospodo. Stranka srpskog jedinstva i ja bi Havijera Solanu ugostili u Srbiji, da je on došao i rekao - mi ćemo vama dati 30 milijardi, ratnu odštetu za ratnu štetu koju smo vam napravili, i da ode na Kosovo da kaže Albancima da više ne ubijaju srpski narod. Tada bi ga mi, gospodo, primili da bude naš gost, a ne da istog trenutka zatvorimo direktora televizije i da kažemo - direktor televizije Dragan Milanović je kriv zato što su nastradali ljudi koji su radili u RTS-u. Velika je žalost, i to su moje kolege već rekle, žalim što se to desilo, ali recite mi gde je to sklonište u koje može da se sakrije emisiona tehnika jedne televizije, a da radarski sistemi NATO pakta ne otkriju gde se ta televizija nalazi i da li državna televizija ima pravo da ne radi za vreme rata ako znamo da građani plaćaju pretplatu, gospodo. Stranka srpskog jedinstva takođe je kritikovala (predsednik- molim vas da privedete kraju) amnestiranje Albanaca, a da pri tom nismo iz zatvora izveli naše Srbe. Mnogo toga moram da preskočim jer je malo vremena. Na kraju, zamolio bih Vladu, odnosno Stranka Srpskog jedinstva predlaže, pošto je sada naša Vlada najpopularnija, da traži od Rusa, ne da dođe Černomirdin, jer on nema više nikakvu funkciju, i od Finske, da dođu i vide, jer su nam one poslale dva predstavnika da nas nateraju da potpišemo Rezoluciju 1244, koju danas ne poštuju ni pravno ni formalno. To bi bila najveća pomoć tih zemalja. Takođe, Stranka srpskog jedinstva bi zamolila Vladu da bar sačekamo dok ne prestane rat na Kosovu i jugu Srbije da dnevnik RTS-a počinje svako veće sa Haškim tribunalom. Neka počinje sa Haškim tribunalom, ali ako se proglase Srbi krivima, onda mora da bude kriva i druga strana. Kada se jedan sudski proces vodi, poštovane dame i gospodo, na klupi mora da sedi okrivljeni, oštećeni i svedoci. Ko je u ovom slučaju okrivljen, ko je oštećen, a ko su svedoci, ako kažemo da je petoro Srba - Radovan Karadžić, Biljana Plavšić, Ratko Mladić, Krajišnik i Slobodan Milošević - proglašeni krivim i nalaze se na listi za Haški tribunal. To je kolektivna odgovornost srpskog naroda, jer su njih Srbi birali više godina. I neka sačeka malo Haški tribunal. Mi jesmo za saradnju sa Haškim tribunalom, ali da Srbi budu stavljeni u položaj kao i ostale nacije. I na kraju, dame i gospodo, SSJ bi zamolila Vladu da više ne donosi nijednu odluku a da ne konsultuje srpski narod koji živi na Kosovu i Metohiji, i onaj narod u Mitrovici, i da mi više njima ne dajemo saopštenja, kao što smo im dali pre par dana, zato što je UNMIK postavio punkt u Mitrovici, pa da im kažemo - istrajte u vašim zahtevima, a oni se goloruki bore protiv KFOR-a na Kosovu. Mislim da takva podrška srpskom narodu ne treba. Podrška srpskom narodu treba da bude takva da naša vlada održava sastanke, ako ne u Prištini, onda u Mitrovici, da sve one strane delegacije, koje dođu u Srbiju, da ih odvedu tamo, i da sve partije imaju jedinstven cilj i da ostavimo svoja ideološka opredeljenja, da taj jedinstveni cilj bude da sačuvamo Srbiju i da Kosovo i Metohija, i Crna Gora, ostanu u sastavu Jugoslavije. To je najpreči cilj i najpreča stvar svih nas koji sedimo ovde, gospodo. Hvala.
Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predsednik Vlade želi reč? (Ne želi.) Onda, zaključujem jedinstveni pretres i određujem pauzu do 15,20 časova i molim članove radne grupe da se sastanemo, radi utvrđivanja konačnog teksta Predloga rezolucije. [[Posle pauze.]] Molim narodne poslanike da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo da nastavimo rad. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je u toku pauze radna grupa koja je pratila tok rasprave razmotrila predloge i sugestije iznete u raspravi o Predlogu rezolucije i da je na osnovu tih predloga i sugestija pripremila prečišćeni tekst Predloga rezolucije, koji vam je uručen. Dozvolite mi da ga pročitam. R E Z O L U C I J A O STANjU NA KOSOVU I METOHIJI I POLOŽAJU SRPSKOG NARODA I PRIPADNIKA DRUGIH NEALBANSKIH ZAJEDNICA Narodna skupština Republike Srbije izražava duboku zabrinutost zbog stanja na Kosovu i Metohiji i položaja srpskog naroda i drugih nealbanskih zajednica. Dve godine nakon zavođenja međunarodne civilne i vojne uprave, bezbednosna situacija u Pokrajini je sve teža. Povratak prognanika, na šta se međunarodna zajednica obavezala Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN, sve je neizvesniji. Život preostalih kosmetskih Srba i pripadnika drugih nealbanskih zajednica izložen je potpunoj neizvesnosti i svakodnevnom riziku. Međunarodni predstavnici više rade na donošenju propisa o privremenoj samoupravi, nego na obezbeđenju sigurnosti građana. Terorizam na Kosovu i Metohiji ne samo da nije sprečen, nego je ušao u još radikalniju fazu. Sve su učestalija organizovana ubistva građana i napadi na predstavnike naše države. Događaju se, i to sve češće, i ubistva predstavnika umerenije političke opcije među kosmetskim Albancima. Samo u toku 2001. godine, po do sada dostupnim podacima, ubijena su 94 lica (61 Albanac, 26 Srba, 6 Roma i jedan Musliman), ranjeno je njih 363 (210 Albanaca, 135 Srba, 9 Roma i 9 Muslimana), oteto je 29 lica (25 Albanaca i četiri Srbina), a zapaljena je 91 kuća (67 srpskih, 23 albanske i jedna romska). Narodna skupština Republike Srbije zahteva od UNMIK-ove administracije da u roku od mesec dana sprovede istragu kojom će se razjasniti sudbina svih otetih i nestalih lica i da, nakon proteka tog roka, o rezultatima istrage obavesti porodice otetih i nestalih lica, kao i čitavu javnost, što je ne samo njena međunarodna, već i moralna obaveza. Narodna skupština Republike Srbije apeluje na sve međunarodne institucije koje se bave zaštitom ljudskih prava da intenziviraju svoje napore kojima će se razjasniti sudbina 1.300 otetih i nestalih Srba i pripadnika drugih nealbanskih zajednica sa Kosova i Metohije. Dodatnu uznemirenost građana unelo je otvaranje carinskih punktova na administrativnoj liniji Kosova i Metohije i centralne Srbije. Ovo je još jedan akt kojim UNMIK-ova administracija na Kosovu krši Rezoluciju 1244. Građani se samoorganizuju u pokušaju da onemoguće delovanje nelegalnih carinskih punktova. Objašnjenja koja je UNMIK dao našim predstavnicima vlasti su protivrečna. Govori se o ubiranju poreza na promet i poreza na dodatnu vrednost, ali se to nigde u svetu ne čini na takav način. I poreska politika na Kosovu i Metohiji morala bi da se vodi u dogovoru sa jugoslovenskim vlastima, a da se sprovodi uobičajenim metodima. Ovako, ne samo da se negativno utiče na bezbednosnu situaciju, nego se fizičkim i pravnim licima nameće višestruko oporezovanje. Dajemo punu podršku otporu građana ovim grubim postupcima kojima se krše jugoslovenski carinski propisi i poreski propisi Republike Srbije. Poseban problem predstavlja izrada "Pravnog okvira za privremenu samoupravu Kosova". Osnovni tekst, koji je napravljen u UNMIK-u, ne daje elementarne garancije zaštite prava Srba i pripadnika drugih nealbanskih zajednica. Međunarodna zajednica na sebe je, Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244, preuzela potpunu odgovornost za garantovanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta SR Jugoslavije i njenu primenu u celini. Zato tražimo da Ujedinjene nacije preduzmu neodložne konkretne mere za celovitu primenu ove rezolucije, a pre svega da osigura bezbednost i ravnopravnost svih građana na Kosovu i Metohiji, kao osnovnog preduslova za povratak prognanih i ostvarivanje njihovih osnovnih ljudskih prava. Nije prihvatljivo da se usvaja bilo kakav "Pravni okvir" za uspostavljanje tzv. autonomije, koji jeste obaveza po tački 10. Rezolucije, niti da se razmišlja o bilo kakvim izborima na Kosovu i Metohiji, bez prethodnog ispunjenja svih obaveza po tački 9. Rezolucije, a posebno obaveza utvrđenih podtačkama a) do d), koje govore o potpunoj demilitarizaciji tzv. OVK i drugih naoružanih grupa, kao i uspostavljanju bezbednog okruženja kako bi prognana lica mogla da se vrate svojim domovima u uslovima osigurane javne bezbednosti i reda. Narodna skupština Republike Srbije zahteva od svih organa, tela i predstavnika međunarodne zajednice, da se striktno pridržavaju Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, a posebno od radne grupe za izradu "Pravnih okvira za privremenu samoupravu Kosova" da usvoji amandmane srpske strane, kojima se obezbeđuje održavanje multietničkog Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije i SR Jugoslavije, garantovanje prava nacionalnih zajednica i izgradnja privremenog sistema konsenzualne demokratije, u kojoj se institucionalno čuvaju razlike među nacionalnim i etničkim zajednicama i garantuju njihova prava i posebni interesi. Narodna skupština smatra neprihvatljivim kršenje ljudskih prava, proces majorizacije i stvaranje državnih atributa na Kosovu i Metohiji. U Beogradu, 4. maja 2001. godine. Molim narodne poslanike da glasaju. Za 191, protiv niko, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 6, ukupno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Rezoluciju o stanju na Kosovu i Metohiji i položaju srpskog naroda i pripadnika drugih nealbanskih zajednica. [[Aplauz.]] Pre nego što zaključim ovu sednicu, podsećam vas da u utorak nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skuptšine Republike Srbije u 2001. godini, sa početkom u 10,00 časova.