Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Osmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obavešavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 131 narodni poslanik. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutano 96 narodnih poslanika i da prema tome postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju narodni poslanici Meho Omerović, Dragan Šutanovac i Gordana Čomić (pre podne). Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU SUKOBA INTERESA PRI VRŠENjU JAVNIH FUNKCIJA (nastavak u načelu) Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Palaliću, a neka se pripremi narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svoje diskusije o predloženom zakonu, želeo bih da citiram deo iz jednog za nas vrlo važnog dokumenta, koji sa jedne strane vrlo jasno objašnjava stanje u našim javnim službama, a s druge strane ukazuje zašto je važno doneti ovaj zakon i zašto je važno bilo doneti ga mnogo ranije. Citat glasi: "Korupcija je oblast koja izaziva veliku zabrinutost. Određeni napredak je učinjen usvajanjem Zakona o finansiranju političkih partija u Srbiji i Zakona o sprečavanju pranja novca u Crnoj Gori. Ovi zakoni tek treba u potpunosti da se sprovedu, posebno da se donesu drugi ključni antikorupcijski zakoni, kao što je kodeks ponašanja državnih službenika i zakon o sprečavanju konflikta interesa. Ovaj pravni vakuum je u praksi doveo do nemogućnosti adekvatnog reagovanja na neke ozbiljne optužbe koje su se odnosile na visoke državne činovnike i ministre." Ovaj citat, kao što vam je poznato, iz izveštaja Evropske komisije o stabilizaciji i pridruživanju za 2004. godinu, vrlo jasno ukazuje na činjenicu da je ovaj propis najvažniji i osnovni antikorupcijski propis, bez koga je u ovoj oblasti ostao prazan vakuum. Sve što se ranije radilo po ovom pitanju suzbijanja korupcije bilo je uglavnom šetanje po margini problema, a izbegavalo se jasno da se ovakav zakon donese. Naše nesumnjivo evropsko opredeljenje koje je više puta potvrđeno u ovoj skupštini, a izneto je u ekspozeu premijera o pojačanoj proevropskoj politici, mora da bude na tragu ovakvih zaključaka najviših organa Evropske unije, u koju jednog dana želimo da se integrišemo. Očigledno je da ova vlada počinje konkretno da dela, da ispunjava delove svog programa, upravo donoseći propise u evropskom duhu. Ova vlada ne priča o Evropi, već dela evropski. Zato je vrlo važno naglasiti ovu evropsku dimenziju donošenja ovog zakona. Nivo korupcije u ovom izveštaju koji sam pomenuo za našu zemlju na više mesta je pomenut i ocenjen kao vrlo visok, i kao jedan od najnaglašenijih problema, pored organizovanog kriminala; ide s njim ruku pod ruku. Pojedine organizacije koje su utvrđivale indeks percepcije korupcije u našoj zemlji za 2003. godinu svrstale su nas na samo dno, od 90 zemalja na 89. mesto. U navedenom citatu ističe se da se usled odsustva ovakvog zakona nije moglo adekvatno reagovati u praksi na neke ozbiljne optužbe. Te optužbe su poznate javnosti. Finansijske zloupotrebe pojediih članova kabineta bivšeg premijera, zloupotreba članstva u Fondu za razvoj Republike i pogodnosti na tenderima za privatne firme bivših ministara, od kojih su neki nakon otkrivanja ovih zloupotreba podneli ostavke. Ovo su bili klasični slučajevi sukoba interesa koje predviđa zakon o kome raspravljamo. Nažalost, zbog pravne sigurnosti nije moguća retroaktivna primena ovog zakona da bi se ovi slučajevi po njemu sankcionisali. Međutim, na neki način ovi događaji koji su prošlog leta otkriveni proizveli su jednu tešku posledicu po institucije. One su razorene, poverenje u njih je umanjeno, a državna služba je shvaćena kao šansa za lično profitiranje. Nema ničeg goreg za jednu državu od toga da se služba u njoj posmatra kao lukrativan posao. Tada se sve izopači, pa i oni časni funkcioneri izjednačavaju se sa nečasnim, a država postaje instrument pojedinaca. Nema vladavine prava, nema demokratskih institucija. Te pojave korupcije narušile su same temelje države, tako da se u jednom trenutku moglo govoriti o fenomenu zarobljavanja države od strane moćnih državnih funkcionera, koji su ujedno bili biznismeni. Eto takvo stanje nam je ostavila bivša Vlada, koja je uporno odbijala da ovakav jedan propis koji je sada pred nama stavi na dnevni red Skupštine. Zbog odsustva ovakvog propisa u prethodnom periodu s pravom nam se pripisuje damo smo jedna od najkorumpiranijih država. Sada je prilika da ova skupština već na početku svog mandata napravi jedan zaista proevropski iskorak i da naša država uđe u red onih mnogobrojnih zemalja, od kojih su neke i u našem neposrednom okruženju, koje su zakonom uredile oblast sukoba privatnog i javnog interesa. Počele su da vode borbu protiv korupcije u najvišim državnim organima. Donošenje ovakvog zakona biće korak ka utvrđivanju etike u javnim službama, što je uslov za stabilizaciju institucija u Srbiji, ali i uvod u formiranje jednog prava koje postoji u Evropskoj uniji, koje imaju građani Evropske unije, a to je pravo na dobru administraciju. Što se tiče konkretnih rešenja iz predloženog zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, možemo reći da je ovaj zakon par ekselans antikorupcijski. On zahvata javne službe i funkcionere na svim nivoima vlasti i time teži da na sveobuhvatan način pokrije ovu materiju i suzbije sukob interesa na svakom koraku. Slučajevi sukoba interesa u ostalim organima i ustanovama biće regulisani posebnim propisima, to je najavio juče i ministar Lončar, jer su ti slučajevi specifični. To su slučajevi ustanova i nosilaca pravosudnih funkcija. Pored toga što su ovde propisom predviđene sankcije za kršenje ovog zakona, kao što je naglašeno više puta, one su više moralne prirode, mora se istaći da je ceo duh ovog zakona prevencija protiv korupcije i sukoba privatnog i javnog interesa. Ceo zakon je opomena svakom funkcioneru da se uzdrži od radnji koje bi istakle privatni interes, a u podređen stavile javni. To je dobro. Na svakom koraku se nalaze prepreke za provlačenje privatnog interesa na račun javnog. U okviru, uslovno rečeno, opštih odredaba precizno se određuje pojam sukoba interesa i radnje koje se pod tim smatraju. Funkcioner ne sme da koristi javnu funkciju za sticanje bilo kakve koristi za sebe ili povezano lice, a čiji se pojam, pojam povezanog lica, daje u članu 4. stav 3. dovoljno široko da prevencija bude zagarantovana. Jasno se nabrajaju radnje koje se funkcioneru zabranjuju. On ne sme da javnu funkciju koristi na taj način da bi interesno pogodovao sebi ili drugome. Posle ovih opštih odredaba idu konkretne norme koje utiču na suzbijanje sukoba interesa, prijava imovine funkcionera čije se stanje permanentno kontroliše, status u upravnim odborima i vršenje rukovodnih, upravljačkih funkcija u javnim preduzećima i drugim privrednim subjektima koje je ograničeno, jer tu je uglavnom i ležao najveći izvor ovog sukoba interesa. Mnogi predstavnici bivše vlasti bili su ne samo u par već u desetine upravnih odbora. Naravno, tu je ograničenje primanja poklona u vezi vršenja javne funkcije. Potrebno je istaći značaj odbora, od republičkog do lokalnog, koji rešavaju eventualne slučajeve sukoba interesa, što mogu da iniciraju kako pravna ili fizička lica, tako i ovi odbori po službenoj dužnosti. Ovim odborima, koji imaju važnu ulogu u ovom sistemu sprečavanja sukoba interesa, mora da se obezbedi samostalnost i nezavisnost, kako je u osnovnim odredbama ovog propisa navedeno. Za republički odbor već sada se može reći, kako je u zakonu predložen način konstituisanja, da će ovo biti zagarantovano. Što se tiče lokalnih i pokrajinskih, ostaje da se vidi, tu je Skupština i da li je potrebna borba protiv korupcije i u tim sredinama. Izbor ljudiu ove odbore posebno će značiti za uspešnost najšire akcije u sprečavanju sukoba interesa. Određene mere nadzora koje su date republičkom odboru prema lokalnim odborima, što je dobro, mogle su biti i šire. U lokalnim sredinama ta vrsta političke strasti je nekako agresivnija i isključivija, tamo su veće strasti, tako da se mora posebno obratiti pažnja da se zaista zagarantuje objektivan i nepristrasan rad ovih odbora. Naravno, jasno je da se ovakvim kratkim propisom nije moglo detaljno sve regulisati. Vrste mera koje se izriču u slučaju utvrđenog sukoba interesa jasno su gradirane, zavisno od težine povrede, ali i od načina sticanja funkcije, izborom, imenovanjem ili postavljenjem. Bez obzira što ove mere imaju samo moralni karakter, činjenica da su rad i odluke odbora dostupne javnosti, upravo ima onu preventivnu snagu koja nekada za građane koji se bave javnim poslom ima jači uticaj od klasičnih kazni. Ne može biti svejedno bilo kom funkcioneru koji drži do svog političkog i ličnog kredibiliteta da mera javnog objavljivanja povrede zakona osvane u nekom dnevnom listu. Nije tačno da to neće uticati na poziciju tog funkcionera, jer ipak u Srbiji je ostvaren napredak kada su u pitanju demokratija i ostale slobode. Ovakvim radom i ovlašćenjem odbora jača uloga javnosti u našem političkom životu protiv zloupotreba, a gradi se i etika o javnim službama; stvara se država u pravom sislu te reči. Na kraju, ovakvim propisom mi vraćamo poverenje građana u državne institucije, afirmišemo etiku u javnim službama, ponovo činimo atraktivnom državnu službu, što će kroz konkurentnost na konkursima za prijem u radni odnos dati kvalitet koji je neophodan, pa i da se planirane promene sprovedu. Nadasve, ovim propisom uozbiljujemo našu nameru da jednog dana postanemo deo Evropske unije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Slobodan Pajević.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, SPS je za usvajanje ovog zakona jer mislimo da je reč o izuzetno važnom zakonu. Moram reći da smo za usvajanje ovog zakona iz dva razloga: prvo,smatramo da ovaj zakon jeste, da tako kažem, novi prodor u izgradnji institucija i novog vrednosnog sistema koji treba da se uspostavi u Republici Srbiji; drugo, juče popodne, kada nismo bili u Narodnoj skupštini Republike Srbije, bilo je kolega iz Demokratske stranke koji su pokušali predstaviti da smo napustili Skupštinu iz razloga što smo protiv usvajanja ovog zakona, jer se kao plašimo posledica ovog zakona, što je samo po sebi smešno. Ali, znate kako, svašta se sa ove govornice može čuti, pa i takva smešna tvrdnja. Naprotiv, mi smo za usvajanje ovog zakona, niko od nas socijalista neće biti podložan odredbama ovog zakona, a stvarno nam je stalo da se konačno u Srbiji, ako hoćete i kroz primenu ovog zakona, vidi ko šta, kako i koliko ima i šta je stekao baveći se, jedino i samo, politikom. Druga je stvar kada se neko bavi nekim drugim delatnostima, ali ispada da ljudi koji najviše pričaju o moralu i poštenju biće najviše predmet ovog zakona. Naravno, takvih neće biti iz SPS-a. Ovo govorim ne slučajno, jer u protekle tri godine mi smo bili predmet posebne pažnje DOS-a, a pogotovu Demokratske stranke, sa jednom strašnom torturom koja je vršena prema nama. Videlo se, čuvene su one krivične prijave, ako je bilo išta što je stavljeno pod senku sumnje da su socijalisti uradili, to je naravno bio predmet istrage. Međutim, problem je bio u tome što su zakoni donošeni da bi se primenjivali selektivno, za jedne su zakoni važili, za druge nisu, jer o ovom istom zakonu se pričalo i pre tri godine, tada od strane DS-a i DOS-a, ali nije donet. Kao što se pričalo i o drugim zakonima koji su doneti, a opet su selektivno primenjivani; Zakon o ekstraprofitu zna se zbog koga je donet, socijalista među njima nema, kao i neki drugi zakoni, recimo o budžetskom sistemu, gde su one transakcije na koje su ministar ili ministri imali pravo, a koje su vršiliprethodnom periodu, proglašavanje za zloupotrebu službenog položaja, a sada su podvedene pod odredbe zakona. Ovo samo uzgred, a to što smo mi za usvajanje ovog zakona, ne znači da smatramo da je zakon dobar. On važan jeste, ali mislimo da ima određene nedostatke i da te nedostatke treba otkloniti usvajanjem određenih amandmana, jer zakon treba poboljšati i pogotovu ga treba primeniti. Naime, mislimo da je suština ovog zakona to što je on ipak više moralnog karaktera, pa i političkog, jer onaj ko bude predmet sankcija ovog zakona više će trpeti političke, nego zakonske sankcije i jednostavno to je jedna dimenzija koja prati ovaj zakon. Kažem, važno je da zakon bude donet da bi se institucije u Republici Srbiji, koje su u protekle tri godine uništene i vrednosni sistem koji ne postoji, jednostavno uspostavili, da bi mi kao drušvo, kao država mogli napraviti jedan značajan korak napred. Postavlja se jedno logično pitanje, zašto ovaj zakon nije donet u protekle tri godine, u isto vreme kada su se držala predavanja o moralu, o principima ponašanja, transparentnosti, poštovanju zakona, žrtvovanju za narod i za državu. Pa, iz prostog razloga što onima koji su vršili vlast u to doba, a to je DOS i DS, nije to odgovaralo, a nije im odgovaralo zato što su radili sve ono što je, da tako kažem, predmet ovog zakona, a što nije trebalo da rade. Članovi Vlade su bili članovi upravnih odbora, dva, tri, pet, pa čak neki i preko 10 firmi; članovi Vlade su imali svoje privatne firme i nisu to krili, verovatno su i poslovi rađeni; članovi Vlade su bili u privatizaciji direktno ili preko svojih rođaka, bliže rodbine; savetnici predsednika Vlade su bili stečajni upravnici određenih preduzeća, njihovi zetovi i kumovi takođe stečajni upravnici preduzeća sa značajnom imovinom. Naravno, onda smo došli do saznanja da ti isti savetnici poseduju milionske račune u bankama, ne domaćim nego stranim, koji su verovatno došli sa neba. Nisu, naravno, doneli ovaj zakon zato što su u međuvremeu 10 i više puta uvećali svoj kapital i jednostavno nisu želeli da se zna na koji način se stiče to bogatstvo. Na svaki način su koristili svoju javnu funkciju da bi stekli određenu povoljnu okolnost. Naime, moram podsetiti, pošto se to zaboravlja, da je u protekle tri godine bilo 50 ili 60 afera, od kojih analitičari procenjuju da je 20 do 25 bilo afera koje su imale tu materijalnu dimenziju. Znači nezakonit način sticanja imovine. Ali sigurno, kada finansijska policija pročešlja šta je sve rađeno kroz ministarstva i kroz javna preduzeća, bićemo u situaciji da saznamo mnogo toga kako je rađeno u protekle tri godine i da dođemo do jednog suštinskog razloga zašto ni ovaj zakon, a i neki drugi koji su gromoglasno najavljivani nikada nisu doneti. Sad nešto konkretno oko ovog zakona. Naime, mi mislimo da ima određenih primedbi i pokušaću u nekoliko minuta da bar neke od njih saopštim. U članu 2. stav 3. mislimo da nema razloga da van ovog zakona ostanu funkcioneri imenovani u organima ustanova i drugih organizacija čiji je osnivač Republika Srbija. Naime, ovde je paradoksalna situacija da imamo javnih preduzeća sa nekoliko desetina zaposlenih, a imamo ustanove koje imaju nekoliko hiljada zaposlenih, koje raspolažu značajnim finansijskim sredstvima, koje deluju kao subjekti. Bave se drugom delatnošću, ali bave se i finansijama, i objektivno postoji mogućnost da osoba koja je imenovana na tako značajnu funkciju učini nešto što može biti predmet ovog zakona. Mislimo da je to loše, da jednostavno nije trebalo ovaj deo priče, vezano za sukob interesa, ostaviti da bude regulisan posebnim zakonom. Mislimo da je i to moglo da bude podvedeno pod ovaj zakon. Zatim, u članu 4. stav 3. kategorija povezanih lica je vrlo široka, što ovaj deo zakona, po našem mišljenju, čini neprimenljivim. Naime, u sadržaju ovog člana se pominje taj krug povezanih lica, ali ima i odredba koja je, čini nam se, dovoljno široka da obuhvata i ta lica. Smatramo da nije bilo potrebe za navođenjem, jer čini mi se da formulacija da svako drugo pravno ili fizičko lice koje se, prema drugim osnovama i okolnostima, može opravdano smatrati povezano interesom je sasvim dobra i zadovoljava ono što je, po našem mišljenju, zakonodavac hteo, da stvori krug lica koja su predmet ovog zakona. Ako povežemo ovaj krug povezanih lica sa obavezama koje imaju funkcioneri, vezano za član 12. o prijavljivanju imovine, jer se tamo navodi ko spada u krug lica čiju imovinu treba prijaviti, onda dolazimo do zanimljive situacije da treba prijaviti imovinu sina, ćerke, braće i sestara. Ovo govorim iz jednog prostog razloga, funkcioneri u Srbiji su obično ljudi srednjih godina, jer malo je mlađih ljudi koji dolaze na tako značajna mesta i oni po prirodi stvari imaju široku rodbinu, a ako su porodični ljudi imaju punoletnu decu. Postavlja se jedno logično pitanje, ko može i po kom osnovu tražiti od te punoletne dece, koja su sigurno ekonomski, pravno i na svaki drugi način nezavisna, ko može od njih tražiti da stave na uvid imovinu ako nisu direktno predmet zakona, jer to može izazvati neke druge posledice. Mislimo da tako nije trebalo. Zatim, imamo primedbu na član 8. Predložili smo da se član briše, jer mislimo da su odredbe ovog člana neprimenjive, pre svega imajući u vidu definiciju pojma povezana lica. Vraćam se na tu kategoriju, kao i obavezu funkcionera da pod potpuno nejasnim uslovima prenesu svoja upravljačka prava u privrednom subjektu na neko pravno ili fizičko lice. Moram da kažem da, po našem mišljenju, sem ovih direktora ustanova postoji takođe jako širok krug ljudi koji se nalaze u strukturi vlasti, a koji nisu predmet ovog zakona i koji objektivno mogu koristiti svoj položaj za lično bogaćenje na nekim nižim nivoima. Setite se samo mogućnosti dobijanja dozvola, imovinsko-pravni odnosi; građevinski poslovi sami po sebi su vrlo profitabilni i u tim oblastima javljaju se mnogi slučajevi koji su suprotni zakonu. Zatim, izdavanje dozvola itd. Ti ljudi su u strukturi vlasti ispod nivoa onih funkcionera koji ovaj zakon obuhvata, ali su vrlo važni i mogu biti predmet nezakonitog bogaćenja, odnosno onoga što se podrazumeva pod sukobom interesa. Takođe, mislimo da plate, čak i taj deo vezano za članove odbora i sekretara odbora, nisu primerene. Predloženo je u zakonu da član odbora ima lični dohodak u visini sedam prosečnih plata, što je visoko, jer onda u odnosu na poslanika na stalnom radu ima tri ili četiri puta veću platu, a ako pogledate sekretara tog odbora, koji bi trebalo da ima najveću platu u visini tri plate sekretara, onda je taj odnos još izraženiji, četiri ili pet plata poslanika na stalnom radu. To može da ima i drugu dimenziju priče, da kažemo da poslanik na stalnom radu nije adekvatno plaćen za svoj posao, ali u svakom slučaju ova nesrazmera je jako velika i mislim da je treba smanjiti. Mislim da treba da delimo sudbinu; ako narodni poslanik može da bude predmet zakona i onaj koji treba da kroz određene postupke utvrdi da li je bilo sukoba interesa takođe treba da deli njegovu sudbinu. Oko mera za kršenje ovog zakona; videli smo i to sam pomenuo kao jedan od nedostataka, imamo mere nejavnog upozorenja, mere objavljivanja preporuke za razrešenje i preporuke za ostavku. Naravno, one će imati svoju političku dimenziju, ali je šteta što nemaju neku drugu vrstu sankcije, jer mislimo da bi onda ljudi koji se bave ovom oblašću mnogo više pazili šta rade. U svakom slučaju, mislimo da je dobro da se zakon donese. Mislimo da ima nedostataka u njegovom sadržaju. Predložili smo određeni broj amandmana, smatramo da zakon može da se poboljša i da ga treba što pre primeniti.
Reč ima narodni poslanik Bojan Pajtić, pominjanje Demokratske stranke u negativnom kontekstu.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo poslanici, poštovani gospodine ministre, ovo je apsolutno u negativnom kontekstu. Ne znam zašto kolega Obradović prihvata da, ne znam po čijem nagovoru ili na svoju inicijativu, blati Demokratsku stranku, zaista bez ikakve argumentacije. Na šta to liči? Kakvih 50, 60 afera finansijskih se vezuje za Demokratsku stranku? Zašto spominjete Demokratsku stranku? Ako je bilo nekoga u prethodnoj vladi recite ko je imao aferu ili ko je eventualno imao privatnu firmu. Ko je od ministara iz Demokratske stranke imao privatnu firmu i kakvih 50, 60 finansijskih afera se vezuje za Demokratsku stranku? Vezivala se za jednog jedinog člana Demokratske stranke, problem da li je učestvovala ministarka u donošenju odluke kojom su se dodeljivali krediti u jednoj opštini, a između ostalog dodeljen je i njenom svekru, i onda je predsednik Vlade tražio da ona bude razrešena i žena je izašla iz Demokratske stranke. Kakvih je to ostalih 50, 60 afera? Dajte da zadržimo civilizacijski nivo ove rasprave. Nemojte iznositi nešto što je stvarno notorna neistina. Ako je bilo ministara koji su imali privatna preduzeća, razmilite da li su ti ministri bili u Vladi sa svim strankama, osim možda sa Srpskom radikalnom strankom u ovom sazivu, ali mislim da je bilo i sa Srpskom radikalnom strankom. Dakle, recite imenom i prezimenom ko je eventualno imao preduzeće. To nije bio nijedan član Demokratske stranke i nemojte da nam lepite nešto što u krajnjoj liniji nije pristojno. Ukoliko je neko izvršio krivično delo, nadležni organi će izvršiti istragu. Što se tiče donošenje ovog zakona, preko 150 zakona je donela Skupština u prethodnom sazivu. Uporedite to sa dva prethodna saziva kada ste vi bili većina u ovoj skupštini. Doneli smo mnogo više zakona. Doneli smo čitav set antikorupcijskih zakona - Zakon o javnim nabavkama, Zakon o finansiranju političkih stranaka, Zakon o duvanu, Zakon o poreskom sistemu, čitav set - i ima još par stotina zakona koje treba da donese parlament u ovom i u sledećem sazivu ako hoćemo da uđemo u Evropu. Ali u Evropu ne možemo da uđemo zamenom teza i sa takvim paušalnim pričama 50, 60, 150, 380, to je potpuna glupost, a posebno vi kome je predsednik Skupštine bio direktor "Jugopetrola", predsednik Vlade bio eksluzivni uvoznik i izvoznik pšenice, a sin i ćerka predsednika stranke i države bili vlasnici diskoteka i televizija.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović.
Kolega Pajtić me očigledno tumači na način na koji on to želi, ali nesporna je činjenica...
Samo mi recite koji član.
Član 97. Nesporna je činjenica da je u protekle tri godine Demokratska stranka bila neko ko se hvalio da je stub Vlade, kičma, osovina, zovite kako hoćete, da sve što valja to je Demokratska stranka, a naravno što ne valja to su gurnuli pod tepih i to neće da obnaroduju. Mora da se kaže i Srbija mora da zna da ste vi činili onu vladu koja je imala 64 afere. Pogledajte nedeljne novine protekle godine, pa ćete videti. Rekao sam od 50 do 60, a sada vam kažem 64, od kojih je oko 25 bilo sa materijalnom dimenzijom. Ni do dana našanjeg nije ništa rešeno. Zašto? Zato što vi nećete da između sebe tražite krivca. Ta priča o reformama, o zakonima, o 150 zakona, to je priča za malu decu, jer niste donosili zakone koji su za vas nepovoljni, odnosno ako su postojale te odredbe, vi ste bili nedodirljivi. Zato su podnošene krivične prijave protiv naših ljudi, koje traju po tri godine i do dana današnjeg nisu rešene. Neke od njih i jesu, ali to očigledno ni vas, ni medije ne interesuje, nego stalno pričaju istu priču. I taj Zakon o javnim nabavkama i slično, valjda ste čuli da se komisija nikada nije sastala da proveri određene javne nabavke i da ima 3.000 pritužbi. Čini mi se da je profesor Gašo Knežević bio predsednik jedne takve komisije, koja se nije sastajala dve i nešto godina, da bar jednu od tih primedaba stavi na dnevni red, pa da kaže - nije tačno ili slično. Prema tome, nemojte nam o tome pričati. Morate da progutate. Ako nećete, Srbija će, u svakom slučaju, znati da ste vi bili oni koji su najviše govorili o moralu, o pravdi, o poštenju, o transparentnosti, o žrtvovanju za narod, a napunili ste džepove. Koliko? To ćemo da vidimo kada ovaj zakon stupi na snagu, pa kada svako prijavi svoju imovinu. Zašto niste doneli zakon o ispitivanju porekla imovine? Pričali ste - hoćemo da znamo koliko je ko u Srbiji, navodno, nezakonito stekao pare. Zašto niste doneli zakon? Mogli ste. Što se nas socijalista tiče, kažem vam direktno - mogli ste, ali niste hteli, jer je trebalo prvo napuniti džepove, pa tek onda doneti zakon, što ste i uradili.
Po kom osnovu želite reč? Gospodin Žarko Obradović se javio po Poslovniku, a vi tražite repliku na njegovo izlaganje? Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne volim ovakve situacije, posebno ne volim kada mi neko kaže da treba da progutam laž. Gospodine Obradoviću, elemenarna pristojnost nalaže da, ako kažete da je neko napunio džepove, kažete ko je napunio džepove, ko je zloupotrebio vlast. Ako je neko zloupotrebio vlast, da li ga je prva DS osudila, da li je prva DS razrešila nekog, da li je prva DS tražila ostavku nekoga ko nije dobro radio svoj posao? Potpuno je neprirodno da vi iz vaše stranke nama delite lekcije, koji ste institucionalizovali korupciju. Kada je donošen Zakon o ekstraprofitu, 19 je osnova bilo za bogaćenje. Milijarde su izašle iz džepova građana ove zemlje. To ste institucionalizovali, tačno je. Doneti su bili zakoni, pa je bilo moguće da kupite po zvaničnom kursu devize, a da prodate po crnom kursu. Bilo je moguće da imate monopol na uvoz i na izvoz raznih proizvoda koji su donosili ogromne profite. Bilo je moguće, isto kao što je bilo legalistički posmatrano i u skladu sa zakonom ubijanje Jevreja za vreme Drugog svetskog rada u nacističkim logorima, tako je isto bilo u skladu sa zakonom i legalistički ono što ste vi radili. To je bilo otimanje milijardiiz džepova građana ove zemlje. Nemojte pričati o strankama i o tome da treba da progutamo nešto što je laž. Ukoliko je neko počinio krivično delo, taj mora da odgovara, nezavisno od toga kojoj političkoj stranci pripada. Molim vas da ne zloupotrebljavate za tu vrstu jeftine demagogije. Netačno je, kakvih 3.000 pritužbi. Odakle ste iskopali taj podatak, odakle ste iskopali 64 afere? Evo, prihvatam da ima 3.685 afera, ali ajde da vidimo ko je učinio te afere. Nema članova DS-a, a u koliko ima, treba svako krivično da odgovara ko je prekršio zakon. Vi, kojima je u očitom konfliktu interesa bio predsednik Skupštine, predsednik Vlade, predsednik države, tako da to gledaju milioni građana ove zemlje godinama, stvarno nemate moralno pravo da nam držite pridike.
Molim sve narodne poslanike da poštuju dostojanstvo ove institucije u kojoj se nalaze i da ne zloupotrebljavaju govornicu za svoje međustranačke obračune. Gospodine Žarko Obradoviću, po kom osnovu želite reč? Narodni poslanik Žarko Obradović, povreda Poslovnika, član 100.
Ako sadašnja vlast bude imala dovoljno snage, javnost Srbije, a i Srbija će saznati šta je to tako malo DS radila u protekle tri godine, šta je nabavljeno bez javnih konkursa, šta je stavljeno u džepove. Nisam izmišljao. Ove podatke naveo sam iz vaše transparentne štampe, iz medija. Vi i dan-danas držite sve medije i ne može niko drugi da dobije pravo da kaže, sem sa ove skupštinske govornice, šta ste radili, a ne može se zaboraviti. Nemojte nama držati predavanje o nekom nezakonitom bogaćenju i slično. Da li je bio Zakon o ekstraprofitu - jeste. Jesu li predmet toga zakona trebalo da budu socijalisti - jesu. Da li se pričalo o tri milijarde maraka? Ministar Đelić je odavde nama držao predavanja da će Srbija da procveta od tri milijarde. Koliko je bilo, 180 miliona maraka. To je predmet spora i to se tvrdi da će se vratiti. Nekima ste vraćali, kako vam je odgovaralo, kad treba da ga kaznite, onda daj pare, a kad treba da se pomirite i da se pojavite na medijima - daj pare.
Gospodine Obradoviću, upozoravam vas da ne koristite govornicu za repliku, po članu 100.
Dostojanstvo Narodne skupštine podrazumeva da bude izgovorena istina. U onom spisku ekstraprofitera bila su tri čoveka koji su članovi SPS: gospodin Žika Mihajlović - naplaćen ekstraprofit; gospodin Živadin Jovanović - naplaćen ekstraprofit; gospodin Milan Milutinović, nekih 20.000 maraka - naplaćen profit. O čemu vi pričate? Ko su pravi ekstraprofiteri u Srbiji? Oni koje je DS i DOS sklonio od uvida javnosti i, naravno, verovatno uz određeni aranžman stavio van uvida javnosti, van uvida državnih organa. To Srbiju interesuje, da vidimo ko su pravi ekstraprofiteri, pa nam onda pričajte o moralu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Proroković.
Pozivam se na član 100. stavove 1. i 2. zato što bih želeo da prekinem ovakvu raspravu, ne zato što mi je neprijatno da slušam, jer bože moj, to je politika, nego zato što smo se, bar mi iz DSS-a, uvek trudili da stvari ne generalizujemo. Paušalne su optužbe - SPS je krao, DS je krao. Postoje ljudi, pojedinačno, i u SPS, koji su bili odgovorni i po zakonu su kažnjeni, postoje ljudi i u DS-u, koji su verovatno odgovorni za neke stvari, pa će po zakonu takođe biti kažnjeni. Ne vodi nas nigde generalizacija i paušalne optužbe da su stranke te koje su vodile politiku krađe, vodile politiku korupcije, sistemski je sprovodile po dubini. To su radili pojedinci i za to treba i da odgovaraju. Voleo bih da se vratimo na temu.
Narodni poslaniče, po kom osnovu? Narodni poslanik Žarko Obradović je imao primedbu za kršenje Poslovnika, a vi tražite repliku. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim vas za malo strpljenja, zbog toga što zaista ni sam i ne zloupotrebljavamo kao poslanički klub ovu govornicu. Molim vas za strpljenje zbog toga što gledaju građani ove zemlje i ovakve tvrdnje jesu generalizacija, jesu besmislene. Nema nijednog članaDS, koliko je meni poznato, a ispravite me ako grešim, protiv koga je pokrenuta krivična prijava za neku finansijsku malverzaciju. Ukoliko bude bilo, taj će imati ime i prezime i treba da odgovara. DS je opoziciona stranka već mesecima i nema još krivičnih postupaka. Videćemo da li će biti pravosnažnih krivičnih presuda. Govorio sam o tome šta je bio predsednik Skupštine za vreme SPS, čega direktor, šta je radio predsednik Vlade, šta je radio predsednik države. To su ne samo notorne činjenice, nego to oni nikada nisu osporavali. Ali, nemojte se osvrtati na DS načinom na koji ćete potpuno falsifikovati činjenice. Nemam namere više da repliciram i da učestvujem u pretvaranje ove skupštine u nešto što ne treba da bude, u cirkus. Treba da raspravljamo o zakonu koji je dobar, koji predstavlja nastavak seta antikorupcijskih zakona koje smo doneli u prethodnom sazivu. Daj bože da Skupština u ovom sazivu bude onoliko produktivna koliko je bila Skupština u prethodnom sazivu.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Pajović, posle njega narodni poslanik Milan Stevović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija je neophodan u okviru seta antikorupcijskih zakona i o tome postoji opšta saglasnost. Međutim, Predlog zakona koji imamo pred nama sadrži niz manjkavosti, nepreciznosti i nelogičnosti koje su očigledno posledica ishitrenog donošenja ovog zakona, zbog toga što ovaj zakon nije bio na javnoj raspravi. Smatram da će poslanici u ovoj skupštini imati sluha da prihvate sugestije i primedbe, a i sam predstavnik Ministarstva je ukazao da će prihvatiti određene sugestije koje su izneli svi poslanici, a posebno poslanici sa liste DS - Boris Tadić, konkretizovane kroz amandmane koji će biti obrazloženi. Pre svega bih želeo da ukažem na jedan momenat u ovom zakonu koji se tiče svih nas u ovoj skupštini, koji se ne odnosi samo na sukob javnog i privatnog interesa, već direktno ukazuje na povredu suvereniteta Narodne skupštine koji je garantovan Skupštinom. Naime, narodni poslanici su jedino odgovorni za svoj rad građanima, svojim biračima, a ovim zakonom predviđeno je da neki odbor može pozivati, predlagati narodnim poslanicima da vrate svoj mandat. Ispada po ovom zakonu da je taj odbor iznad građana, iznad izborne volje građana. Nama je poznat i stav Ustavnog suda Republike Srbije da stranka sa čije liste su poslanici izabrani ne može odlučivati o mandatima narodnih poslanika. Doduše, i sam predlagač zakona pravi neke izuzetke kada su u pitanju narodni poslanici i odvaja ih od drugih funkcionera, čime se izražavastav predlagača ovog zakona da narodni poslanici ipak ne spadaju u istu kategoriju sa ostalim funkcionerima, ali je taj stav nedosledno sproveden. Smatram da u ovom zakonu mogu da ostanu ona pitanja koja se odnose na narodne poslanike, a koja se tiču popisa imovine, imovine lica koja su sa njima povezana. Eventualni sukob interesa koji je vezan za narodne poslanike može se regulisati Zakonom o narodnim poslanicima. Mislio sam da sa nekim kolegama, u vezi sa ovim, podnesem i amandman, ali sam od toga odustao, jer smatram da je za rešenje ovog pitanja potreban širi konsenzus i zbog toga predlažem predlagaču ovog zakona, Vladi Republike Srbije, da interveniše jednim amandmanom i dau ovom smislu izuzme narodne poslanike iz ovog zakona. Ali u ovom govoru ću se posebno osvrnuti na neka rešenja, ključna u ovom zakonu, koja imaju bitne nedostatke. Zakonom je predviđeno da funkcioneri mogu biti članovi samo jednog upravnog odbora. Suština sukoba interesa, srž je baš u tome što su funkcioneri članovi izvršnih odbora. Ako je neko podoban i može, od funkcionera, da bude član jednog upravnog odbora, onda se postavlja pitanje - zašto ne bi bio član i više upravnih odbora? Moje mišljenje je da funkcioneri ne mogu biti članovi nijednog upravnog odbora i da je to jedino preventivno delovanje u vezi ovog zakona, da bi se sprečio sukob interesa. Drugo važno pitanje vezano je za republički odbor. Posebno bih se osvrnuo na sastav i izbor članova republičkog odbora, pitanje razrešenja članova republičkog odbora, krug lica koja mogu doći u situaciju da budu izabrana za članove ovog odbora i odnos opštinskog odbora prema republičkim i pokrajinskim odborima. Mislim da nije dobro rešenje da članove upravnog odbora, i to deset, predlaže Srpska akademija nauka, prema predlogu ovog zakona, a pet od njih bira Narodna skupština. Mislim da je nepotrebno da se jedna najviša naučna ustanova uvlači u najvišu nadzornu vlast. Advokat sam, ali sam protiv toga da i advokati obavezno daju jednog predstavnika, člana nadzornog odbora, jer ne vidim poseban razlog za to. Naravno da advokati mogu biti članovi, ali da budu birani pod istim uslovima i kriterijumima pod kojima budu birana i druga lica. Zakon ne sadrži uopšte kriterijume na osnovu kojih mogu biti izabrani određeni članovi republičkog odbora. Moralo bi da bude predviđeno zakonom koju stručnu spremu moraju imati, koliko radno iskustvo, kakav ugled. Zakonom je jedino predviđeno da to ne mogu biti pripadnici političkih stranaka. Međutim, smatram da ni to rešenje nije dobro. Ako se želelo nešto u tom smeru, onda su samo mogli biti izuzeti funkcioneri političkih stranaka, ali je nepotrebno da budu izuzeti svi članovi stranaka. Zakonom je predviđeno da člana republičkog odbora razrešava sam republički odbor. To je jedno od najlošijih rešenja. Predlažem i smatram da člana republičkog odbora treba da razrešava Narodna skupština. Mislim da je predlog da bude sasvim drugačiji sastav republičkog odbora mnogo prihvatljiviji. Naš predlog je da taj odbor broji sedam članova i da jednog predlaže predsednik Republike, dva člana Visoki savet pravosuđa, dva člana Vlada Republike Srbije i dva člana Narodna skupština, a da Narodna skupština izabere republički odbor. O ovome neću detaljno sada pričati, jer će to biti predmet amandmana. Još bih rekao nešto u vezi sa jednom nespretnom formulacijom koja se tiče odnosa repubičkog odbora prema pokrajinskim i opštinskim odborima, gde se kaže da su opštinski i pokrajinski odbori dužni da se povinuju propisima i mišljenjima republičkog odbora. Smatram da je to u suprotnosti sa članom 3. gde je predviđeno da su odbori nezavisni i samostalni, a s obzirom da nije predviđen dvostepeni postupak, smatram da ne bi trebalo da postoji nikakav odnos nadređenosti i podređenosti ovih odbora. Nadam se da će biti prihvaćene primedbe i da ovaj zakon neće biti usvojen u obliku u kom je predložen, jer u tom slučaju biće kao Bogojavljenska vodica, niti će pomoći, niti odmoći sprečavanju sukoba interesa, a mnogo će koštati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Stevović; (nije tu). Reč ima narodni poslanik Nadica Momirov;(nije tu). Reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić.
Poštovani poslanici, ovaj zakon o sukobu interesa socijalisti će podržati, a naročito poslanici iz Vojvodine, jer imamo ministra iz Vojvodine, pa imamo posebnu obavezu da to podržimo. Ne zanam kako će zakon baš moći da funkcioniše, a pre nego što počnem o tome da govorim, kada smo raspravljali o ovom zakonu, mi socijalisti, nama je naš kolega poslanik, direktor iz "Simpa" Milan Nikolić ispričao jednu istinitu anegdotu. Kada je u Poljskoj počeo takav zakon da važi, sticajem okolnosti "Simpo" je gradio robnu kuću, i jedan radnik na toj građevini je pao i povredio se. Oni su odlučili da ga obiđu. Rekli su im u bolnici da ne mogu ništa da unesu, jer ne smeju ništa da prime osim cveća. Oni su uzeli veliki buket cveća, došli u bolnicu i tražili doktora koji je operisao, našli ga i zapanjili se, na vratima je pisalo velikim slovima – doktor ne pije cveće. Hoću da kažem, mi ginekolozi, a ima nas dvojica ovde, doći ćemo u poziciju kada nam neko donese poklon i kada mu porodimo sina, a to je običaj srpski, da se časti, i doktor i babica, moraćemo ako dobijemo eventualno neki poklon da vidimo račun, pa ako je višak da imamo žiro račune Vlade Srbije i da onaj višak uplatimo, a nama da ostane poklon do 3.000 dinara. Šalim se, pomalo se šalim, jer ne znam kako će u praksi da izgleda ovo da proveravam imovinu moje snaje koja je iz Beograda, pa sada da kažem, da se interesujem šta je tvoj brat nasledio. Sramota bi me bilo i da pitam, a kamoli to da proveravam. Hoću samo jedno da zamolim Vladu i uvek ću svaku govornicu koristiti da završim sa jedno pričom. Najveća korupcija, najveća pljačka, najveća zloupotreba je u privatizaciji. Milioni maraka, milioni evra se pretaču u privatne džepove ozakonjenom pljačkom društvene imovine. Molim ovu vladu, tu je korupcija, tu je mito, a mi znamo naše tajkune i bogataše socijaliste, koji su bili alavi na pare, tako su se obogatili i to je istina. Nisu nezahvalni. Ko god je našem bogatašu omogućio da dobije 10 miliona evra, kao što je ovom privatizacijom dobio, on je uvek bio zahvalan, a onaj ko mu je to omogućio vratio mu je bar 10% ili milion evra direktno na ruke. To niko ne može da dokaže i niko ne može da vidi. Zato molim da ova pljačkaška privatizacija bude zaustavljena. Ako ne bude zaustavljena, prošla vlast je pala na tome, a pašće i ova vlast mnogo brže, i mi zajedno sa njima nemamo mandat da podržavamo to, jer smo obećali građanima da ćemo se boriti protiv takve privatizacije, da ćemo Zakon o radu, Zakon o zapošljavanju i Zakon o PIO...
Molim vas da se vratite na temu.
Prema tome, završavam, molim vas, najveća korupcija i mito jeste u postojećem Zakonu o privatizaciji i moramo ga što pre promeniti.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 100. Za ovom govornicom je iznet čitav niz neistina. Čini mi se da je prethodni poslanik zaboravio da ne živi u vremenu 90-tih, kada je bila pljačkaška korupciona privatizacija kroz sive komercijalne transakcije, kada su drštvena preduzeća poslovala sa privatnim preduzećima u tzv. obrnutoj ekonomiji. Tu društveno preduzeće kada nešto prodaje traži da mu se plati jeftinije da bi direktor uzeoproviziju i stavio u svoj džep. Prema tome, draga moja gospodo, vi ste učestvovali u najvećoj pljačkaškoj privatizaciji odlažući regulisanu privatizaciju, regulisanu zakonom, jer nijedan zakon o privatizaciji koji ste vi doneli niti je bio ograničen vremenski, vremenski oročen, u kom periodu privatizacija treba da se obavi, niti je bio definitivni raskid sa samoupravljanjem i socijalizmom, nego je upravo predstavljao gomilu diskrecionih mesta za korupciju. Recite mi, molim vas, kada govorite o pljačkaškoj privatizaciji, gde su diskreciona mesta koja omogućuju korupciju. Korupcija postoji ukoliko date nekom organu, Vladi, Agenciji, bilo kom telu da odlučuje da li će uzeti ovog ili onog kupca. Korupcija je postojala onda kada ste obavljali direktnu prodaju "Telekoma", kada niste organizovali tender, kada niste dozvolili drugim potencijalnim učesnicima da učestvuje na tenderu, da učestvuje u kupovini telekomunikacija u Srbiji. Telekomunikacije su porodično blago za svaku nacionalnu ekonomiju, a vi vrlo dobro znate i kako ste prodavali "Telekom", i kako ste organizovali mobilne telefonije, i sve drugo što ste radili za vreme vašeg mandata. I kako ste zemlju upropastili, kako ste zemlji uzeli 150 milijardi dolara sankcijama koje ste vi vašom politikom nametnuli. Zaista je tužno slušati one koji su zemlju uništili kako danas drže propovedi o nekakvim moralnim kodeksima, nekom moralisanju. Hvala.
Molim sve narodne poslanike da poštuju upravo onaj član koji reklamiraju, pa tako i narodnog poslanika Aleksandra Vlahovića. Po kom osnovu želite reč? (Živorad Smiljanić: Rekao je da lažem. Član 97.) Član 97. je osnov za repliku. Rekao je da lažete? Izvolite.
Gospodine Vlahoviću, Apatinska pivara je prodata "Interbru", a niste je vi prodavali, prodavali su je radnici. Da li znate koliko smo dobili za nju - 260 miliona evra. Nikšićka pivara je po zakonu vašem, a koji su primenjivali Crnogorci, prodata, a koja je bila ista kao i naša, za 12,5 miliona evra. Gospodine Vlahoviću, bili smo najbolja opština, a vaša privatizacija nas je dovela da sada u Apatinu od 12.000 zaposlenih radi 4.000, a 6.000 su na birou i 6.000 imamo penzionera. Drugo, vi ste prodali naše transportno preduzeće, gospodine Vlahoviću, za 300.000 evra. Privatnik kada je kupio, samo je benzinsku pumpu izdvojio i prodao za 2,5 miliona evra. Prema tome, to je vaša privatizacija. Uništili ste zemlju, vi ste uništili, jer mi nismo prodali ništa, nažalost. Nismo završili privatizaciju po našem zakonu, kao što je Apatinska pivara privatizovana i gde su radnici postali bogataši zahvaljujući našoj privatizaciji.
Nema replike na repliku. Žao mi je. On je tražio po članu 97. a koji je replika. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Aleksandar Vlahović, član 100. Samo ću vas zamolite da ne povređujete i vi član 100. Izvolite.
Odmah ću reći, ponovo se za govornicom iznose laži. U Crnoj Gori se nikada nije primenjivao Zakon o privatizaciji koji se primenjuje u Srbiji. Kada socijalisti govore o njihovim uspesima, puna su im usta četiri ili pet preduzeća, a to su Apatinska pivara, Hemofarm, Metalac i onda ja kažem i, i ko još; ne postoji više. To su, gospodo, izuzeci koji potvrđuju pravilo, a pravilo je da ste vodili politiku pljačkašku, uništavajući Srbiju. Rekao sam vam maločas, 150 milijardi evra....
Narodni poslaniče, poštujte član 100. koji ste reklamirali.
Završavam, 150 milijardi evra je rezultat vaše sjajne ekonomske politike tokom 90-tih godina. Hvala.
Upozoravam ponovo sve narodne poslanike da poštuju dostojanstvo ove institucije i da poštuju član 100. koji sami povređuju, a potom ga reklamiraju. Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović. Koji član Poslovnika?
Član 97 - pomenuti su socijalisti i 99 - poslanik treba da govori ono što je na dnevnom redu.
Član 97. i član 99. Izvolite.
Član 97. i član 99, a vezano za pominjanje socijalista i da poslanik treba da govori ono što je na dnevnom redu. Kolega Vlahović je poslanik, a kolega Vlahović je bio vrlo, vrlo uspešan u privatizaciji, 1.000 i nešto preduzeća je privatizovano za smešne pare. Narednih meseci će se otkriti i način kako su privatizovana. Dobro bi bilo da pročita izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije, koji su oni formirali, kako je vršena privatizacija, kako su prodavali tri šećerane za tri evra, kako su budzašto prodavali ono što vredi i busali se u grudi, i jednostavno kako su obavili celu privatizaciju oko "Telekoma". Milijardu i 546 miliona maraka od dela javnog preduzeća, a vi pogledajte koliko ste prodavali. Jedna stvar, koja se već duže vreme proteže u izlaganjima kolega iz DS-a, to je član 99, poslanik treba da govori o onome što je na dnevnom redu. Sankcije, za one koji ne znaju, a izgleda da ih tamo ima, sankcije su uvedene 31. maja 1992. godine, zbog izmišljenog događaja u Bosni i Hercegovini, zbog toga što je Srbija dala podršku srpskom narodu van Drine. To su notorne činjenice i dan-danas se vidi da i taj drugi događaj, kada su u Jugoslaviji, Srbiji i Crnoj Gori uvedene, sankcije su bile na osnovu lažnih izveštaja.
Narodni poslaniče, Žarko Obradoviću, i vi se ne držite člana 99.
Govorim o stranci. Kolega je pomenuo nešto što nije na dnevnom redu. Trebalo bi da se zapitate da li su tačni navodi u NIN-u, tri broja pre, gde glavni pi-ar Nemačke tvrdi da je vaš bivši predsednik 1999. godine išao i držao predavanja o potrebi da NATO bombardovanje traje. To piše u NIN-u, pogledajte to, pa nam recite da li je tačno ili nije tačno, pa nam onda držite predavanja o svemu.
Ponovo vas molim da ne zloupotrebljavate Poslovnik, da ne povređujete Poslovnik u onim članovima koje sami reklamirate. I vi ste sada povredili član 99. i 97, kao i prethodni narodni poslanik. Mislim da je to besmisleno. Ima reč narodni poslanik Nadica Momirov, a posle nje narodni poslanik Boris Karaičić.
Drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre svega apelujem na sve da se vratimo temi, a tema je zakon o sprečavanju sukoba interesa. Zadovoljstvo mi je da imam priliku da za ovom govornicom u ime G17 plus podržim zakon koji jednom zasvagda treba da opredeli delovanje političkih funkcionera ka jednom čistijem, poštenijem, i stoga jedino ispravnom kursu. Smatram da problematiku koju ovaj zakon obrađuje treba posmatrati u dva ili tri različita vremenska konteksta. Prvi kontekst jeste vreme pre 5. oktobra i na to ne bih trošila reči, osim što bih rekla da je verovatno već ovde trasiran put paralelnog političkog i privrednog funkcionerstva, gde su se običnim građanima, narodu, kako mnogi to vole da kažu, sistematski mazale oči na jedan perfidan način, kako se jadni politički funkcioner mučio da jedva sastavi kraj sa krajem, primajući svoju bednu poslaničku, ministarsku ili drugu političku funkcionersku platu. Naravno, članstva u raznim upravnim i nadzornim odborima ili direktorska mesta niti je ko mogao, niti je smeo da pomene. Nadoknade za to takođe. Kako se do ovih mesta stizalo takođe, osim u slučaju neposlušnih. Tada bi se preko noći saznalo sve o njihovom nemoralnom učešću u raznim upravnim, nadzornim i drugim odborima. Tako su ih markirali kao izdajnike naroda, naravno, ali i sebe, i upozoravali potencijalne izdajnike da se ostave ćorava posla. Drugi kontekst nastupio je od 5. oktobra. Jedan moj prijatelj iz Norveške mi je jednom rekao: "Vi ste se jako lako odrekli svega pozitivnog u socijalističkom sistemu, ali ste zato zadržali niz negativnosti tog istog sistema". Nažalost, ljudi koji su došli na vlast 5. oktobra nisu smogli snage da odole iskušenju i da promene odnos prema članstvu u upravnim i nadzornim odborima. Izgleda da su mnogi previše želeli te sitne, tajne nagrade i priznanja za svoj rad i zalaganje, i kao potvrdu, ali i kao satisfakciju za uloženi trud, izgubljeno vreme i energiju. Ako je vlast bila opterećena ovakvim bremenom, nije ni čudo što je tako završila. Pitanje je samo da li smo nešto naučili iz svega toga. Da li ću ovde pričati o trećem kontekstu ili da završim sa ova dva. Želim da pričam i o trećem kontekstu. Treći kontekst nastupa konstituisanjem postojećeg saziva Skupštine i donošenjem zakona o sprečavanju sukoba interesa, kojim se najzad treba "odnezakoniti" dvostruki moral prilično velikog broja funkcionera. Stepski vukovi demokratije se najzad moraju izjasniti o tome hoće li i dalje da jeftino varaju svoje sunarodnike, građane i poreske obveznike, rečju, naravno otrcanom, narod, ne radeći ništa konstruktivnije do koristeći svoju poziciju funkcionera i ne zamerajući se onima koji nezameranje ne nagrađuju mestima u takvim odborima ili će da pogledaju istini u oči i da kažu - ovako više ne ide. Predlažem ovo drugo. Glasaću za ovaj zakon, zato što smatram da on zatvara još jedan od mnogih slepih puteva koje je naša dosadašnja politička elita tako pomno pronalazila i trasirala. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Boris Karaičić, posle njega narodni poslanik Vojislav Milajić (nije tu), a posle njega narodni poslanik Rajko Baralić.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi ministre, pre nego što budem počeo da pričam o zakonu, samo napomena da sam zaista uživao u raspravi između SPS-a i DS-a i mogu samo da kažem da mi se čini kako su i jedna i druga strana u pravu. Kada je zakon u pitanju mi, tri poslanika NDS-a, podržaćemo zakon u načelu, ali ćemo izneti ovoga puta i neke primedbe koje imamo, jer smatramo da zakon sam po sebi ne može da bude garancija da će problemi korupcije i nepotizma biti rešeni u našem društvu. Sam taj zakon po sebi ništa ne znači, ukoliko ljudi koji treba da ga sprovode nemaju dovoljno autoriteta i ukoliko se u našem društvu problemi etike i morala ne budu adekvatnije i bolje tretirali. Dakle, mi zaista živimo u društvu, nakon svih ovih 13 godina, a kao mlad čovek sam zaista više od pola života proveo u takvom društvu, koje je propadalo. Mi smo se suočili sa društvom koje je i moralno i etički degradirano, da ne kažem neku težu reč. U takvom društvu je veoma teško baviti se ovakvim stvarima, sprečavanjem sukoba interesa. Imate jedan veliki broj ljudi, veliki sloj, razne grupe ljudi koji su na bilo koji način u 12, 13 godina barem, posredno, ako ne neposredno, bili na neki način upleteni u sukob interesa, makar tako što je nekada neko možda i od nas promenio devize na ulici, a ne tamo gde je to bilo zakonom propisano. U takvom društvu problem korupcije zaista nagriza tkivo našeg naroda, našeg društva i smatram da je intencija ovog zakona da promeni karakter našeg društva. Ako je to tako, a mislim da je tako zaista, onda se ovaj zakon može posmatrati kao zakon koji se mora podržati, makar i ne bio idealan u svakom smislu. Mi koji se bavimo javnim poslom, a pre svega oni koji su ovde izabrani od građana neposredno, moramo biti bolji deo našeg društva. To nije bilo velikim delom do sada, da ne govorim o bivšoj, i bivšoj bivšoj vlasti, o pojedincima, ali moramo da pokušamo da budemo bolji deo društva, jer nema moralnih kategorija koje se mogu zakonom ustanoviti. Moral je ono što se nosi iz kuće, iz porodice, ili ga imate ili ga nemate, ili ste časni ili niste, ali možemo da pokažemo mi ovde u Skupštini, pre svega, i one koje budemo birali, da se isplati biti pošten. Nije uvek dobro biti nepošten i imati loš odnos prema društvu i zemlji u kojoj se živi. S tim u vezi, nekoliko stvari koje se meni čine kao dobra napomena kreatorima zakona u smislu da ovaj zakon mogu da poprave. Dakle, ovaj zakon ne može biti zamena za one zakone koji već postoje u našoj pravnoj regulativi. Ne mogu biti zamena za one zakone koji se zbog raznoraznih propusta nisu primenjivali ili onaj ko je trebalo da primenjuje to nije radio. Dakle, mislim pre svega na Krivični zakon, koji u nekom delu već tretira problem korupcije i kriminala, nepotizma, pod imenom zloupotreba položaja. Ako tužilac svoj posao ne bude radio i dalje, kao što nije radio ni ovaj prošli, ni njegovi prethodnici, nećemo moći da se adekvatno izborimo sa ovom tematikom, naprosto zato što ovaj zakon ne može da ima ulogu sankcionisanja, već samo da moralno i javno prozove i osudi one koji su se usudili da se obogate na račun našeg naroda. Molim da se poslanici smire.
Molim narodne poslanike da se čujemo.
Ja sam vas stalno slušao kada ste govorili, pa molim za malo pažnje. Vidim da su važne stvari u toku. Dakle, ti nadležni odbori koji se formiraju ne smeju biti posebne ustanove koje treba da zamene zakone ili sudove. To im ne sme biti namera, ali se ti odbori moraju baviti jednom stvari koja je po meni suštinski važna, a to je da se staraju o tome da funkcioneri kojih se tiče ovaj zakon zaista prijave svu imovinu koju su dužni da prijave po ovom zakonu. Već samo to po sebi je dovoljno težak zadatak, jer niko ne može da zna unapred da li će svako ko je dužan prijaviti zaista celokupnu svoju imovinu, a ne samo on, nego i srodnici po pravoj i pobočnoj liniji. Zaista je teško ponekada brata, sestru, ujaka, ujnu, čak i naterati da prijave svu imovinu, ali opet to zakon mora da reši na jedan način. Ne može da ga reši drugačije, nego da obaveže i te ljude da to prijave. S tim u vezi imamo jedan mali problem koji je politički, koji nije vezan za sam tekst ovog zakona. Mi nismo imali još uvek pokrajinske izbore u Vojvodini i može nam se desiti, na to upozoravam ovog puta, da aktuelna garnitura na vlasti u Vojvodini, koja je izgubila sav mogući legitimitet, dođe u situaciju da primenom ovog zakona oni izaberu pokrajinski odbor koji treba nekome da govori da li je on radio moralno ili nije. Sada je zaista teško razumeti da Čanak i ta ekipa može da ima to moralno pravo i da oni odlučuju o sastavu tog odbora. Ako to nije moguće sprečiti, jer izbori još nisu održani i biće verovatno održani tek u septembru, onda apelujem na kreatore ovog zakona da nađu način, pošto se garantuje stalnost funkcije od pet godina, da se ti ljudi u novom sastavu Skupštine zamene, jer bi se time taj problem rešio. Mora se imati u vidu, ako već pokrajinska i skupštine opština u lokalu određuju sastav tih odbora, da iza toga stoji volja građana, a ne ono što je bilo pre tri godine. U našem društvu postoji jedno nepisano pravilo, svedok sam već dugi niz godina, a to je da po pravilu niko nije kriv, a para nema nigde. Znači, za neko vreme kao građanin, a ne kao poslanik ceniću ovaj zakon po tome koliko je zaista uspeo da sačuva novca u kasi ove države, koliko su ti ljudi u tim odborima uspeli da se izbore sa korupcijom i kriminalom. I to ću da cenim po tome koliko je ljudi na neki način, ponavljam, sprečeno u tome da se okoriste o javnu kasu i novac svih građana ove zemlje. Samo to će biti moguće oceniti kao ili dobro ili loše. Sam zakon po sebi nisu garancija da taj neki odbor može da reši problem sa kojim se suočava. Ponavljam na kraju, mi ćemo da glasamo za ovaj zakon, u načelu, a glasaćemo ako budu amandmani koje smo podneli i koje su drugi podneli ispoštovani i za zakon u celini. Na kraju želim samo da vas upozorim da zaista nije adekvatno da sekretari i članovi odbora imaju toliko veće plate od ostalih, mislim na funkcionere koji su birani posredno ili neposredno, jer veliki novac koji se dobija za vršenje funkcije u odboru nije garancija sama po sebi da je taj neko moralan u tom smislu da je samo to prepreka i da se on neće o tu funkciju okoristiti. Eto, toliko od mene, nadam se da sam vas na neki način upoznao sa nekim našim stavovima i da je ovaj zakon time poboljšan. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Miroslav Martić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, dame i gospodo iz ministarstva, potrebno je da se donese ovakav zakon. Probaću da u nekoliko rečenica, strogo držeći se dnevnog reda, kažem zašto i da navedem neke od konkretnih primera, pošto je očigledno u prethodnoj i jutrošnjoj raspravi bilo spočitavanja da nema konkretnih imena sa tim u vezi. Zakon je neophodno doneti i zbog toga što je normalno da se javna pozicija političkih ili drugih funkcionera koristi mimo elementarne ekonomske javne logike da se sklapaju poslovi, da se ostvaruje profit koji nije proizvod sposobnosti menadžmenta ili kvaliteta roba i usluga koje se nude, već interpersonalnih odnosa lica koja su funkcioneri u vlasti, u javnim preduzećima, u lokalnoj i gradskoj samoupravi i u pokrajinama. Sa tim u vezi, svako dobronameran može da kaže da je donošenje ovog zakona potrebno i to je jedan od razloga zbog čega će narodni poslanici SPS-a glasati za ovaj zakkon. Ima nekoliko stvari koje bi se možda mogle rešiti na neki način kod ovih povezanih lica, kod naslednog reda. Za dobro vaspitane ljude je nepristojno da propituju svoje najbliže srodnike kojom omovinom raspolažu i na koji način su do te imovine došli. To može doprineti da se pokvare porodični, međuljdski odnosi u porodicama. Bilo bi bolje da nadležni državni organi, pre svega poreski organi, po službenoj dužnosti za kandidata za ministra Petra Petrovića povere, ako takav zakon donesemo, kakvo je njihovo imovno stanje, koliki porez plaćaju, kojom nepokretnom imovinom raspolažu i da li imaju dugove, kao što predviđa ovaj zakon itd. Verovatno će i sama praksa popravljati ovakav zakonski projekat, zato što mislim da zakon mora da bude primeren, između ostalog, i tradiciji, i mentalitetu, i realnom ostvarivanju, i mislim da to ovde manjka i da to ovde jeste feler. Ima i nekih drugih pitanja. Mi smo imali priliku da sa gospodinom ministrom razgovaramo o ovom zakonu, naveo sam konkretan primer i bez ikakve rđave namere pomenuću ga za ovom govornicom. Ovih dana treba da bude izabran ministar spoljnih poslova. Njegov rođeni brat je vlasnik nekoliko velikih kompanija u Srbiji. Da li će sada gospodin Rodoljub Drašković da se odrekne upravljačkih prava nad firmom "PIK – Takovo", ili recimo u Fabrici dečije hrane "Juvitana", zbog toga što njegov brat treba da bude ministar i kakve veze on ima sa njim. Oni su punoletna lica, svako odgovara za svoje postupke, svako ima svoja građanska i sva druga prava. Dakle, nije tako jednostavno, a zakon precizno propisuje ovo što ovde govorim. Neće biti jednostavno da se neke odredbe ovog zakona sprovode. Jedan broj građana neće razumeti o čemu se ovde radi. Praksa će pokazati da li može da izdrži probu vremena ovo što ćemo usvojiti ili ćemo to morati menjati. Zašto treba zakon i da li je bilo onih koji su vrlo svesno kršili određene principe i na taj način funkcionisali i obezbeđivali sebi, svojoj političkoj stranci ili svojim porodicama sredstva koja im inače ne bi pripala u nekim normalnim okolnostima. Poštovana gospodo, gospodin Čedomir Jovanović bio je potpredsednik Vlade Srbije, bio je šef poslaničkog kluba DOS-a, Demokratske stranke. Njegov tast bio je direktor Fonda zdravstvene zaštite Srbije. To je najveća finansijska organizacija u ovoj zemlji. Ne mora da postoji nikakva rđava namera, ne mora da postoji nikakvo rđavo činjenje, sam podatak da su oni na tom nivou srodstva izaziva pozornost, izaziva sumnju kod jednog broja građana. Gospoda Zoran i Goran Vesić, što se mene tiče slobodan sam da kažem, oni su bili elementarna nepogoda u Srbiji u protekle tri godine, bili su na toliko važnih pozicija u ovoj zemlji, koje su često bile veoma povezane. Gospodin Zoran Vesić bio je specijalni savetnik gospodina Mijata Savića u Fondu zdravstvenog osiguranja. Gospodin Goran Vesić, osim ovih stvari koje je radio u oblasti bezbednosti, specijalni za ovo, specijalni za ono, a inače je vojni begunac i osuđen na efektivnu kaznu zatvora zbog toga što je dezertirao iz ratne jedinice, bio je do ovih dana u Ministarstvu odbrane čovek koji je bio nadležan za kompletnu logistiku. Kada neko u vojsci dobije priliku da kupi samo špenadle, rajsnadle, bilo šta drugo, on je veliki kupac i on naravno na ovaj ili onaj način može da utiče na izbor, na kvalitet, na rokove plaćanja. Može na čitav niz drugih stvari koje su veoma bitne i koje mogu da dovedu do određenih problema. Gospodin Vuksanović, bivši načelnik Uprave za sport u Ministarstvu prosvete, predsednik Gradskog odbora Demokratskog centra, sestrić gospodina Dragoljuba Mićunovića, sprovodeći kampanju "Igraj za život, droga ne", sve poslove u vezi sa marketinškim potrebama ove uprave dao je svojoj supruzi. Imamo validnu dokumentaciju, 19 miliona dinara je koštala ova marketinška kampanja. To je nedopustivo. Tražili ste precizine podatke, iznosim precizne podatke i neka me bilo ko od ovih lica tuži neću se pozvati na poslanički imunitet. Zato je potrebno da postoji ovaj zakon. Još zbog nečega je potrebno da postoji ovaj zakon, zato što nije normalno da jedan broj ljudi bude u nekoliko upravnih odbora sa apanažama od 10.000 do 150.000 dinara. To prosto izlazi iz okvira dobrog ukusa, izlazi iz okvira normalnog ponašanja. Ovo će biti elegantan način da jedan broj narodnih poslanika više ne može na taj način da ostvaruje prihode, koji praktično nigde nisu evidentirani i koje niko ne kontroliše. Zbog toga je neophodno da se donese ovaj zakon, i svaki drugi, da bi se imao uvid u ono što se dešava u ovoj oblasti. Tačno je da je donet Zakon o javnim nabavkama, tačno je da je namera zakonodavca bila da se spreči korupcija, tačno je da sprovođenje Zakona o javnim nabavkama ima određenih problema, ali je i tačno da je Zakon o javnim nabavkama jednom broju lica omogućio enormno bogaćenje, iako je jedno od obrazloženja bilo da je neophodna transparentnost u javnim nabavkama, a one se tiču svih onih koji nabavljaju iz budžeta, iz Vlade, iz vojske, iz policije, iz lokalnih gradskih i pokrajinskih samouprava. Dakle, naša bi bila obaveza, kao narodnih poslanika, da stvaramo normalan ambijent da se korupcija, ako ne može da prestane da postoji, svede u okvire da se može podnositi, da je građani Srbije mogu podnositi, a da imamo stalnu težnju da ona prestane i da na jedan normalan i efikasan način država od svojih građana ubira prihode i da za te prihode njeni građani dobiju maksimum. Ako imamo tu elementarnu nameru, onda možemo da funkcionišemo kao normalan parlament i onda možemo da donosimo zakone koji će pomoći građanima Srbije da žive bolje i normalnije nego do sada. SPS je podnela nekoliko amandmana. Mislim da će neki biti prihvaćeni. Oni treba, po našem mišljenju, da poprave kvalitet zakona i sa tim u vezi smo obavili određene konsultacije i razgovore. Dakle, prosto molim da ne zaboravimo da nema apsolutno nevinih, da njih ima i da ih može biti na svim stranama, da svako od nas treba da čini sve što može da u njegovom okruženju ne postoje ljudi koji hoće da išta prigrabe, da prisvoje na način koji nije zakonit i da sve to uviju u neku formu javnog eksponiranja volje građana, podrške itd. Na kraju imam jednu sasvim konkretnu primedbu. Za mene je nedopustivo da bilo koji državni činovnik kontroliše narodnog poslanika. Ovo je odbor koji treba da bude konstituisan, kome mogu verovati i želim da mu verujem. Bilo bi normalnije da bude odbor koji sačinjavaju narodni poslanici. Ovako je ta stvar dosta problematična. Svaki od nas narodnih poslanika, koji se nalazi u ovom parlamentu, iza sebe ima 30.000 punoletnih građana. Svako od nas biran je po proceduri koja je žestoka i ništa slično ne postoji u državi. Zbog toga mislim da, pošto su ovde javni funkcioneri i narodni poslanici, nije primereno da bilo koji činovnik na taj način vrši kontrolu nad onim što čini narodni poslanik. Ukoliko je potrebno da se to čini, a smatram da jeste, onda bi to trebalo da bude odbor sačinjen od predstavnika svih poslaničkih grupa koje su zastupljene u parlamentu i onda bismo imali čistu situaciju.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Martić, a posle njega narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što nema ovde ministra Lončara, taman sam mislio da ga pohvalim i mislim da je u principu u redu da ministar koji predlaže određene zakonske predloge prisustvuje raspravi. Video sam da je sedeo juče sve vreme ovde i ipak je ministar ministar, a zamenik je zamenik. Predlog zakona o sprečavanju sukoba interesa je jedan vrlo važan zakon, prihvatam da je to jedan od prvih zakona koji je trebalo da uđe u proceduru, i isto tako mislim da je to vrlo važan zakon i opravdavam što je ušao po hitnom postupku u proceduru. Drago mi je što se pojavio ministar. Znači, kao što imam razumevanja za hitnu proceduru kada je ovaj zakon u pitanju, nikako nemam razumevanja za jedan zakon koji je bio po hitnoj proceduri, a to je zakon o pomoći haškim optuženicima, koji je po svojoj suštini i po svom karakteru katastrofalan za Srbiji, koji, kao što ste videli, ne podržava 90% građana i vi na kraju hoćete taj zakon...
Vratite se na temu narodni poslaniče, molim vas.
Vi DSS-ovci treba da razmišljate o posledicama zakona koji ste doneli i zahvaljujući tome poslanici SPS-a mogu da pričaju o onome što nisu ni sanjali da mogu da pričaju, jer ste im napravili ovim zakonom ustupak.
Vratite se na temu.
Videli ste da ovaj predlog zakona nije dobar i da velika većina građana ne podržava donošenje ovog zakona. Sada hoćete uredbom da ga popravite. Hoćete babu pred smrt da našminkate. Ne može baba, gospodo, da preživi i bolje je da što pre ovaj zakon ukinete da ge ne bi popravljali nekim uredbama.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da se vratite na temu.
Dobro, vraćam se na Predlog zakona. Kao poslanička grupa DS, mi ćemo podržati ovaj zakon, zato što je on, u suštini, jedno evropsko dostignuće. Molio bih vas da malo utišate ove vaše. On uvodi neke elementarne moralne principe kada su u pitanju funkcioneri, bilo da su izabrani, bilo da su postavljeni, bilo da su imenovani, zbog toga što, na neki način, doprinosi da se spreči korupcija, da se eliminišu sukobi interesa, zbog toga što obavezuje funkcionere da prijave svoju imovinu. Doduše, nije najjasnije na koji će to način biti realizovano, ali u svakom slučaju postoji dobra namera zbog toga što sprečava funkcionere da primaju poklone, posebno novčane. Mislim da su to sve dobri predlozi, kada je upitanju ovaj zakon o sprečavanju sukoba interesa. Međutim, ima dosta nejasnih i loših odredbi. Reći ću ovde i nabrojati samo neke od tih predloga koje ovaj zakon predviđa i koji nisu do kraja jasno definisani, od toga kakav je naziv ovog odbora, preko toga kako se on formira, zatim, broj članova, na koji se način predlaže, na koji način se opoziva ovaj odbor. Postoje velike nedoumice. Zatim, sama suština zakona je trebalo da bude takva da on bude, na neki način, edukativan i da ne bude represivan. U suštini, kada vi pogledate ovaj zakon, on je prvenstveno represivan. Ali, obzirom da ovaj zakon teško može da bude primenjen ukoliko ne prihvatite veliki broj amandmana koji su podneti na ovaj zakon, mislim da će on, u suštini, pre svega biti edukativan i da će predstavljati branu mnogim funkcionerima da krše neke norme koje su predviđene ovim zakonom. Zatim, odbor ima funkciju prekog suda, a u stvari, on bi trebalo da ima funkciju, pre svega, da pokreće postupak i nadležnim institucijama predlaže određene kaznene mere ili mere koje su predviđene ovim zakonom, a ne i da utvrđuje postupak i da ocenjuje da li je došlo do kršenja tog postupka. Zatim, pitanje pokrajinskih i lokalnih odbora nije sasvim definisano. Ono što je meni najspornije i na čemu ću se malo zadržati, to je predlog da funkcioneri mogu biti članovi samo jednog upravnog odbora. Mislim da to nije dobro rešenje. Poslanički klub DS je podneo amandman na ovo rešenje. Imate vi slučajeva su pojedini funkcioneri bili članovi pet do šest upravnih odbora, a kako neko reče i po desetak. Ne verujem da je ta cifra baš bila realno prisutna. Uzmite da je neko član u nekoliko upravnih odbora, veoma nebitnih, a sa druge strane, da je član upravnog odbora koji je vrlo važan, upravnih odbora banaka, upravnih odbora informativnih kuća ili važnih državnih, odnosno društvenih preduzeća, gde su velike pare kao naknada za članstvo u tim upravnim odborima i velika mogućost da se vrši politički uticaj preko članstva u tim upravnim odborima. Prema tome, naš predlog je da funkcioner ne treba da bude član nijednog upravnog odbora. Mislim da je to pravo rešenje, ukoliko želite da ovaj zakon onemogući uticaj funkcionera preko upravnih odbora i na funkcionisanje tih javnih sistema, a i na zloupotrebe koje mogu da se dese u tim javnim sistemima. Ono što su mnogi poslanici isticali, a to je naknada koja se predviđa za članstvo u upravnim odborima. Ovde je pominjana cifra da je to negde oko 7.000 prosečnih dohodaka u Srbiji. To nije teško izračunati. Imate oko 200 odbora, pomnožite sa brojem članova u tim odborima i pomnožite sa sedam prosečnih ličnih dohodaka, pa ćete dobiti tu cifru. Juče sam slušao izjavu gospodina Lončara, koju je dao posle ove sednice i rekao da to neće znatno opteretiti budžet. To nije bilo teško izračunati. Voleo bih da je ministar ovde otprilike rekao koja je to cifra koja bi bila potrebna za funkcionisanje svih ovih odbora koji su predviđeni. Znači, prihvatam da to mogu biti možda dva - tri prosečna lična dohotka na nivou Srbije, ali složićete se, sedam prosečnih ličnih dohodaka, to je izuzetno veliki iznos. Vi sa tim parama možete da finansirate radnike "Zastave", koji imaju sada probleme, radnike Bora, koji imaju probleme, a vi obezbeđujete 7.000 prosečnih ličnih dohodaka u Srbiji za finansiranje ovih odbora. Uostalom, da ovaj zakon nije dobar, pokazuje i veliki broj amandmana koji je podnet. Podneto je oko 100 amandmana. Sama DS je podnela 28 amandmana. Mogu da kažem, u ime DS, i ako ne prihvatite nijedan amandman koji smo mi podneli, poslanički klub DS će glasati za ovaj zakon. Glasaće iz razloga što je bolje da imamo ovaj zakon, ovakav kakav je, a ovaj predlog je prilično loš, nego da nemamo nikakav zakon. Sa te strane, mislim da je dobro što je ovaj zakon predložen, ali mislim da treba da imate razumevanja za amandmane koji su podneti i da probate da jedan deo tih amandmana prihvatite, da bi Predlog ovog zakona bio što bolji. Na kraju, uostalom, imate vi i nekih vaših funkcioneri koji su već u sukobu sa ovim zakonom. Ukoliko ste planirali da na vreme donesete ovaj zakon, onda nije trebalo da predlažete vaše funkcionere u upravne odbore. Uostalom, sporan je status Tijanića. Ne zna se da li je on na BK televiziji ili na RTS-u, da li on tu ima sukob interesa, ali to je manje važno. Mnogo je važnije da čoveka koji nema ni fakultet, koji je jako ideološki ostrašćen i koji je bio kadar JUL-a, predlažete za direktora nacionalne institucije - RTS-a.
Po kom osnovu želite reč? Po Poslovniku, narodni poslanik Branislav Ristivojević, predsednik poslaničke grupe DSS. Recite mi samo koji član Poslovnika?
Član 96. Želeo bih da ukažem na to da je uvaženi kolega ...
Izvinjavam se, koji stav?
Stav 1. Želeo bih da ukažem da je uvaženi kolega povredio Poslovnik tako što se nije držao člana 99. koji kaže da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Tri puta je uvaženi kolega opomenut od predsedavajućeg i onda je na kraju sam priznao, kada je rekao: "Vraćam se na temu". Želim da se Administrativni odbor izjasni o ovome i predlažem da najoštrije sankcioniše uvaženog kolegu, iz prostog razloga što je, sa punom svešću da krši Poslovnik, da govori mimo teme i da je tri puta opomenut, tek onda prestao, vratio se na temu i priznao čak da je povredio Poslovnik. To je najviši mogući stepen umišljaja, direktnog umišljaja na kršenje Poslovnika. Ne preporučujem uvaženog kolegu milosti Administrativnog odbora, već tražim da najoštrije bude kažnjen.
Narodni poslanik Branislav Ristivojević je reklamirao povredu Poslovnika, člana 96. stav 1. Pošto je njegova povreda, zapravo, povreda člana 99. i traži da se Administrativni odbor o tome izjasni, samo mogu da pozovem Administrativni odbor da se izjasni. Pošto imam sugestiju da će se o tome odlučivati u danu za glasanje, znači o povredi Poslovnika će odlučivati Skupština. Koji član Poslovnika?
Članovi 97, 99. i 100. Gospodine Martiću, zaboravili ste da SPS nije predložila zakon o pomoći porodicama haških optuženika, to su predložile druge političke partije, a naravno da ćemo uvek takav zakon podržati u parlamentu. Ali to što ste rekli da socijalisti povodom tog zakona mogu da govore i ono što nisu sanjali, verujte mi da samo govorimo ono što smo sanjali i to se ostvaruje. A to je: da vi odete sa vlasti, uključujući i gospodina Tadića, Svilanovića i vas; to vidimo, taj san nam se ostvaruje i to je zadovoljstvo Srbije i socijalista.
Molim vas da govorite o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Po kom osnovu želite reč? (Aleksandar Vučić: Reč je o tome ko je predlagač zakona o pomoći porodicama haških optuženika.) Svi smo, gospodine Vučiću, predlagači tog zakona. (Aleksandar Vučić: Upravo sam to hteo da kažem, pošto je gospodin Anđelković rekao ono što nije tačno.) Miloljub Albijanić ima reč, posle njega narodni poslanik Vjerica Radeta (nije tu), posle nje narodni poslanik Mika Vlaović.
Gospođice predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na jučerašnji dan. Jedan od narodnih poslanika je pokušao da meri čestitost ljudi članstvom u političkim strankama. Reći ću vam da smatram da je to uvreda za naše birače i pozivam ih da prepoznaju tu uvredu. G17 plus smatra da ima čestitih ljudi i u političkim strankama, ali i van njih. Mnogo ima čestitih ljudi van političkih stranaka, i oni su većina u Srbiji, oni nas biraju i za nas glasaju. Ovde ću diskutovati o ovom predlogu zakona u načelu, a biće prilike, koliko sam razumeo ministra, da se ovaj kvalitet teksta poboljša izvesnim amandmanima. Predlagač je tu pa može i određene amandmane da prihvati. Moram reći svima da postoje i amandmani koji služe za opstrukciju u ovoj Narodnoj skupštini. Dakle, ima kažnjivih radnji koje se na određenim mestima u izvesnoj sredini ne proganjaju ili ih je društvo legalizovalo putem predrasuda, običaja, zabluda, navika, ali i putem loših zakona ili nedostatka odgovarajućih zakonskih rešenja. Reč "interes" sama po sebi ima pozitivno značenje, posebno u poslovnim i bankarskim krugovima, i predstavlja učešće ili dobitak, ali ovde se radi o sukobu interesa, o značenju te reči koja predstavlja zloupotrebu neke funkcije,a može se prevesti kao koristoljublje. Ministar u bukvalnom značenju je najviši državni službenik i ljudi na odgovarajućim pozicijama često upotrebljavaju reč "servis građana", a to pre svega znači "služba građana" ili "u korist građana". Nažalost, često u prethodnim godinama, možemo reći i decenijama, više je bilo koristoljublja, a malo službe u korist građana. Možemo reći ovako- često čujemo da se ljudi menjaju kada dođu na vlast. Može se reći da oni tada u stvari pokazuju svoje pravo lice, kakvi su i šta su. U ovom zakonskom predlogu reč je o tome da se spreči zloupotreba položaja stečenog izborom, postavljenjem i imenovanjem. G17 plus se zalaže za usvajanje ovog zakona. G17 plus se i svojim postupcima dokazao u korist donošenja ovog zakona, jer je u javnost iznosio čitav niz dokaza o zloupotrebi položaja Vladinih činovnika i poslanika iz prethodnog perioda. Mi smo svedoci da se navalom različitih bezobzirnih metoda, dobiti koje ne omogućava funkcija, nego zloupotreba te funkcije, narušava reč ili ono što podrazumeva funkcija, a to je odgovornost. G17 plus se oduvek zalagao za odgovornost za sve državne činovnike, ali i za nas narodne poslanike. Ova odgovornost za poslanike G17 plus se, pre svega, sastoji u činjenici da smo mi na poslaničkom klubu dogovorili i izglasali da poslanici ne budu članovi upravnih odbora, iako ovog zakonskog rešenja još nije bilo. Takođe želim da kažem da su potpredsednik Vlade i ministri iz G17 plus bili u ranijem periodu na visokim položajima, ali ih ta funkcija nije promenila. Često se u narodu može reći za političare - svi su oni isti. Pozivam narodne poslanike da glasaju za zakon o sprečavanju sukoba interesa i oni koji glasaju za takav predlog sasvim sigurno neće biti isti.
Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, posle njega narodni poslanik Vjerica Radeta.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, izborno obećanje DSS-a ispunjeno je donošenjem ovog zakona o sukobu interesa. Prijava imovine je veoma važna, i da se prijavljuje ta imovina, kako je u zakonu predviđeno, i dve godine nakon prestanka mandata, tako da niko neće moći da se na račun vlasti obogati, a da za to nikom ne odgovara. Bilo je ovde priče koliko će taj zakon koštati, koliko treba novca za odbore. Svaki red i sprovođenje reda košta, ali mislim da se bune i da demagogiju prosipaju oni koji su navikli na nered, koji su imali sukob interesa i možda neki koji bi ponovo da ga imaju. Daleko manje treba za finansiranje odbora, nego što je otišlo para u sukobu interesa. Da li će ovaj zakon sprečiti sukobe interesa, isto su ovde pitali. To bi već bila stvar za vradžbinu. Šta će biti? Hajde da postavimo drugo pitanje - da li je u prošloj vlasti bilo sukoba interesa? Nisam sudija da sudim, ali izražavam sumnju da je bilo. Znam neke ljude u vrhu vojvođanske vlasti koji su se dosta obogatili za vreme trogodišnje vladavine. Ne znam da li su to zaradili od plate. Ako tvrde da su dobili kredite i te kredite su dobili sukobom interesa, jer mnogi od nas nisu mogli da dobiju kredit; mi zemljoradnici ni da zasejemo njive, da kupimo gorivo, veštačko đubrivo, da opravimo traktore. Još jedna stvar je u tom sukobu interesa. Pokušavam da sumnjam, ne kažem da je bila. Šećerna afera, da vidimo koliko je tu novaca otišlo u nečije džepove, koliko je tu država Srbija izgubila finansijski, koliko je izgubila na ugledu. Petnaest šećerana u Srbiji zapošljava 5.000 ljudi. Ti su ljudi ugroženi zbog nemogućnosti sankcija i izvoza šećera. Nekoliko desetina hiljada zemljoradnika ostvaruje dobar deo prihoda na proizvodnji šećerne repe. Srozali smo zemlji ugled u svetu, ne samo da ne možemo izvoziti šećer, već i drugu robu koju bi izvozili; oni će kazati - pazite... (Predsedavajuća: Tema.) ... ti prepakuju, ti varaju. I to je tema, i to je sukob interesa. Još nešto se ovde primećuje. Ministar iz bivše vlasti optužuje vlast pre njih koja je bila. Bili su tri godine na vlasti. Ne branim da nije bilo sukoba interesa i pre njih, ali za te tri godine vlasti zašto nisu isterali stvari na čistac? Još jedno daje sumnju, da je bilo sukoba interesa. Obično naši seljaci kažu, kada nema argumenata, onda se povisuje ton, a ministar je ovde, baš sa povišenim tonom govorio. Hvala.
Po kom osnovu? Replika po kom osnovu? Replika, narodni poslanik Aleksandar Vlahović je pomenut od prethodnog govornika kao bivši ministar. Izvolite.
Prvo, lepo je pominjati i kritikovati prethodnu vlast zašto nije rešila sve afere i sve probleme koji su postojali do 2000, odnosno do 2001. godine, kada su pre toga postojale druge političke partije koje čine vlast. Podsetiću vas, dame i gospodo narodni poslanici, i vi koji ste danas u poziciji i vi koji ste u opoziciji, da je najveći deo pozicionih partija takođe 2001. i 2002. godine činio republičku i saveznu vlast, i da ste se nalazili na veoma odgovornim pozicijama, odnosno vaši predstavnici koji su mogli da rešavaju, između ostalog, i pomenutu šećernu aferu. Podsetiću vas da je do aprila prošle godine, 2003. godine, kompletna ingerencija spoljnotrgovinskog prometa, pa time i šećera, bila u ingerenciji Saveznog ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom. Prema tome, upućujući danas kritiku za nerešavanje te afere, vi zapravo upućujete kritiku danas vašim koalicioni partnerima. Molim vas da budete precizni kada kritikujete šta je prethodna vlast uradila, a šta nije uradila. Naravno, zato postoji veliki broj poslova, veliki broj zadataka koje ne samo sadašnja, nego i naredna vlast treba da uradi i naravno da ćemo mi u interesu, a pre svega naših građana, naroda, biti veoma srećni, ukoliko se tu napravi jedan ogroman iskorak i na ekonomskom planu i, naravno, na planu budućeg sprečavanja korupcije. Želim da vam kažem, za razliku od situacije koju smo imali 2000. godine, kada je korupcija bila sistemsko pitanje, jer nisu postojali ključni antikorupcijski zakoni, poput Zakona o javni nabavkama, poput Zakona o budžetskom sistemu, poput poreskog paketa zakona, mi smo danas u situaciji da pričamo o korupciji imenom i prezimenom, o prekršiocima tih zakona i to je, verujte mi, ogromna razlika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Milan Stanimirović. Izvolite.
Loša vam je praksa, dame i gospodo, i nemate potrebe da se prepirete vi sadašnji i vi bivši, jer je očigledno da vam je način rada isti. Od ove vlade dobijemo veliki broj zakona sa rokom od dva ili tri dana kada bi trebalo da te zakone pogledamo, da se pripremimo za raspravu, da uložimo amandmane. Mi, naravno, sve to postižemo, iako je očigledna vaša namera da na taj način sprečite poslanike SRS-a da amandmanima utiču na vaše zakonske predloge. Predlog zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javinih funkcija je neprimenjiv tekst. Mi smo prethodnu skupštinsku većinu dobronamerno upozoravali da ne donosi Zakon o radiodifuziji i Zakon o lustraciji, tvrdili smo da su neprimenljivi. Nisu nas slušali. Sada imamo ta dva zakona koja ne mogu da se primenjuju. Sadašnju skupštinsku većinu smo upozoravali, nemojte donositi izmene Zakona o izboru narodnih poslanika, neprimenljive su, nemoguće je za tako kratko vreme obezbediti glasanje naših građana koji žive i rade u inostranstvu. Zakon ste doneli. Sada imamo izbore, pa imamo problem, i ima problem RIK, i ministr Lonačar, svi su se zapetljali kao pile u kučine, ne znaju odakle da krenu ni kako da sprovedu ovakve izbore po neprimenljivom zakonu. Sada vas takođe upozoravamo, ne donosite ovakav zakon, ovaj tekst zakona je neprimenljiv. Ako hoćete da se donese ovaj zakon, a mi u principu nemamo ništa protiv toga, onda prihvatite gospodine ministre amandmane poslaničke grupe SRS, jer će sa tim amandmanima ovaj zakon imati smisla. Rekli ste juče ministre da je ovaj zakon predizborno obećanje DSS-a i to je, naravno, legitimno pravo i normalno je da stranka kada osvoji vlast ispunjava ono što je u izbornoj kampanji obećala. Ovaj predlog zakona suštinski neće pomoći građanima Srbije, ovo je jedan politički, demagoški, potpuno neprecizan zakon. Obećavali ste vi mnogo više građanima Srbije i to se očekuje od skupštinske većine. Rešavanje životnih problema. Dok smo se mi juče ovde ceo dan bavili da li ćete vi iz skupštinske većine obezbediti kvorum ili ne, pa smo dva puta morali prekidati sednicu zato što niste imali kvoruma, sinoć kada sam se vraćala kući desetak ljudi me je presrelo i pitalo, šta se ovo dešava. Preko 20 artikala roba široke potrošnje je juče u našim prodavnicima, dame i gospodo, poskupelo. Izgleda da DSS i njeni partneri u Vladi .... (Predsedavajuća: Tema. ) ... žele na ovaj način da čestitaju vaskršnje praznike građanima Srbije. Tema je, gospođo, ništa se vi ne sekirajte, obrazlažem na način na koji mislim da treba da obrazložim ovaj predlog zakona, jer ni Predlog zakona od strane Vlade, kao predlagača, nije obrazložen na valjan način. Recimo, nije jasno zašto je ovaj zakon trebalo donositi po hitnom postupku, obrazloženje Vlade zaista nas nije ubedilo da za to ima razloga, a možda će gospodin ministar naknadno uspeti da nam to objasni. Ovaj zakon nije i neće biti način borbe protiv korupcije i organizovanog kriminala. Ovaj zakon tretira moralno pitanje, a moral ne može da se sankcioniše na ovaj način. Odbori koje ste predvideli u ovom zakonu, koji će funkcionisati po principu suda časti, neće moći eliminisati korupciju, jer se korupcija ne može sprečiti nikakvim nejavnim no-no, to nije lepo, niti preporukom da neko podnese ostavku. Poslanička grupa SRS je na ovaj zakon uložila oko 40-tak amandmana, i to je normalno i prirodno. Mi smo jedina opoziciona stranka u ovom parlamentu i to je naš posao. Nešto drugo je interesantno: ovaj zakon ima 37 članova, a poslanici poslaničke većine uložili su 31 amandman na ovaj zakon. Gospodine ministre, ako vam naši amandmani ne govore da vam zakon nije dobar, možda bi trebalo bar da obratite pažnju na ovoliki broj amandmana onih koji su glasali za vas. O zakonu ću konkretno apostrofirati nekoliko ključnih stvari. Već u članu 2, kod nabrajanja javnih funkcija i funkcionera na koje se primenjuje ovaj zakon, moram da primetim da niste obuhvatili sve one koji bi, prema stavu i mišljenju SRS-a, trebalo da podležu odredbama ovakvog jednog zakona. Kada se radi o odborima za rešavanje o sukobu interesa, naš stav je da ove poslove treba da obavlja samo jedan odbor na nivou Republike, a ovi pododbori ili odbori na nivou pokrajine i lokalnih samouprava bi doveli do toga da bismo imali na terenu i u praksi različita tumačenja i različite kriterijume pri rešavanju istih problema. Osnovna pravila o vršenju javne funkcije; mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da se ovo što je napisano u članu 4. podrazumeva. Valjda je jedino normalno da funkcioner, kada se nađe na nekoj funkciji, svoju dužnost obavlja prema propisima koji uređuju njegova prava, obaveze itd. Sve zabrane koje ste naveli u članu 6, odnosno radnje koje su zabranjene funkcioneru u obavljanju javnih funkcija, imaju biće krivičnog dela i mogu da se regulišu i primenom Krivičnog zakona, što znači da nas dosledna primena Krivičnog zakona ne bi terala na to da moramo ovako brzo da donosimo ovaj zakon, a možda nepotpun i sa nedovoljno elemenata. U članu 13. govori se o podacima koje prijavljuje nosilac javnih funkcija. Ministar je juče rekao da je to novina u našem pravnom sistemu. Na neki način i jeste, ali mi mislimo da ni ovo prijavljivanje imovine neće sprečiti korupciju. Ovo je samo jedan popis imovine funkcionera, koji nikoga ničim ne obavezuje, bar ne na način kako je ovaj zakon to predvideo. Mislimo da svaki funkcioner, valjda, normalno prijavljuje svoju imovinu poreskoj upravi javnih prihoda i da je to dovoljno za evidentiranje imovine. Kada je reč o registru imovine, niste jasno napisali, odnosno uopšte niste predvideli šta će se desiti ako se podaci iz ovog registra javno objave. Niste, recimo, predvideli da bi to značilo raspuštanje odbora koji vodi ovaj registar, što bi prema mišljenju poslaničke grupe SRS bilo jedino moguće i realno. Kada je reč o ovom poglavlju koje govori o poklonima u vezi sa vršenjem javne funkcije, ovde zaista ima čudnih, pa čak i smešnih stvari. Šta znači ovo - ako funkcioneru nije poznata vrednost poklona, dužan je da zatraži račun od poklonodavca ili da odbije poklon. Prosto neverovatno. Neko vam daje poklon, a vi kažete - izvinite, dajte mi račun da vidim da li ću da uzmem ili neću. Valjda neće da uzme bez obzira na račun. Kaže - ako funkcioner nije mogao da odbije prijem poklona itd; pa kako to neko može nekoga naterati da primi poklon, ako on to neće. Neće valjda neko nekome da stavi pušku na čelo i da kaže - moraš da primiš poklon. Ne razumem zašto treba da stoji "nije mogao da odbije". Kod sastava republičkog odbora smatramo, i to su moje kolege već govorile, da ovo nije dobro rešenje. SRS smatra da je ovo posao Skupštine i Administrativnog odbora Narodne skupštine. U položaju člana republičkog odbora, ovde je interesantno da nigde ne stoji ko će inicirati postupak protiv člana odbora. Vi ste, ministre, juče rekli da ovi postupci, ne samo za člana odbora, nego i za funkcionere, mogu da se vode i na osnovu anonimne prijave. Mislim da to nije dobro, da to može da se pretvori u svoju suprotnost. Svako može od vas napamet, ako mu se ministar Lončar ne dopada, da napiše nešto što nema veze sa istinom, vi odoste u ovaj postupak, a dok se dokaže suprotno malo je duži put, kao i uvek. Naknada članova republičkog odbora, mislim da to jednostavno ne zaslužuje nikakav komentar, jer je ovo prevazišlo svaku meru da član ovog republičkog odbora ima veću platu od predsednika države, pa dalje od ostalih državnih funkcionera. Prestanak dužnosti u republičkom odboru; kažete, između ostalog, da se član republičkog odbora razrešava ako nesavesno ili pristrasno vrši ovu dužnost. Nigde nisam videla ko će dokazati da li je to nesavesno i nepristrasno. Ovaj drugi deo, gde kaže ako postane član političke stranke, to jednostavno smatramo da je kršenje osnovnih ljudskih prava i kršenje Ustava. Ko može i ko treba nekome da zabrani da obavlja bilo koji posao, ako je član političke stranke. Da ne bude funkcioner političke stranke u ovom slučaju, bilo bi prihvatljivo. Postupak u kome se utvrđuje da li postoje razlozi za razrešenje člana republičkog odbora pokreće republički odbor ili organ koji je člana izabrao u republički odbor. Postupak vodi i odluku donosi republički odbor. Nije baš najjasnije na čiji predlog. Služba republičkog odbora; predvideli ste ovde republički odbor, pokrajinski i odbore po lokalnim samoupravama, očigledno i verovatno sa namerom da smanjite broj zaposlenih u opštinama po Srbiji i da te zaposlene prebacite u službu ovih odbora na nivou lokalne samouprave. To se u našem narodu zove "presipanje iz šupljeg u prazno", a nikakvih efekata ovde nema. U članu 23. interesantno je, kažete - smatra se da je pokretanjem postupka u kome se odlučuje o tome da li je član republičkog odbora povredio ovaj zakon poreknut i postupak za njegovo razrešenje. Ne znam kako ste prenebregli činjenicu da naš pravni sistem, kao i svi uostalom pravni sistemi, poznaje i priznaje prezumpciju nevinosti. Prezumpciju nevinosti povredio je jedino Haški tribunal i nije trebalo da im uzimate ekskluzivitet i da to predviđate i u ovom vašem zakonu. Vrste mera, to je zaista posebna priča: nejavno upozorenje; odluka koja se objavljuje u "Službenom glasniku"; nikakvog efekta od ovog zakona na ovaj način neće biti, nećete postići cilj. Ne sumnjam da ste to imali nameru, ali uostalom videćete kada dođe do primene. Prvo ovaj član 37, koji je poslednji član ovog zakona, tvrdim da je tačno samo ovo da stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Ovi rokovi, živi bili pa videli, sami ćete tražiti produženje tih rokova, jer nećete uspeti ovo da uradite. U principu, na kraju želim da kažem da SRS jeste za borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala. Tvrdimo da smo jedini sposobni da na pravi način taj posao uradimo. Što se nas tiče ovaj zakon nam i nije potreban, jer mi niti smo, niti ćemo pri vršenju javnih funkcija doći u sukob interesa, ali ako se vama toliko žuri, ako imate toliku potrebu za ovim zakonom, možda vam i učinimo u danu za glasanje.
Izvinjavam se, samo osnov za repliku. Pomenuta Demokratska stranka Srbije, izvolite.
Želeo bih samo da ukažem na jedan možda bitan momenat u izlaganju uvažene koleginice Radete. I pored tog velikog truda koji vidim da je uložila da pregleda ovaj predlog zakona, da podnese veliki broj amandmana, da se udubi u obrazloženje koje prati zakon, čini mi se, ako dozvoljavate uvažena koleginice, da vam je jedan momenat ipak malo promakao. Ovaj zakon se ne preklapa sa krivičnim zakonodavstvom koje se u našoj državi, kao i u svim drugim državama, bavi takođe kriminalom ili bolje reći krivičnim delima. Tako sam shvatio primedbu kada ste rekli da najveći deo dispozicija koje su ovim zakonom predviđene već jesu pokrivene dispozicije krivičnih dela u Krivičnom zakonu Republike Srbije ili u Osnovnom krivičnom zakonu. Međutim, treba shvatiti ovo na drugi način. Jeste, tačno je da postoji veliki broj krivičnih dela, dispozicije i u njima predviđene sankcije koje liče na ove dispozicije u ovom zakonu. Ima tu jedna izuzetno velika razlika. Krivični zakon deluje nakon korupcije ili bolje reći, nakon učinjenog krivičnog dela. Ovaj zakon treba da deluje pre. Znači, ovaj zakon ne treba da se poklapa i nije to ni njegov smisao, da dođe do poklapanja sa krivičnim zakonodavstvom, ili recimo prekršajnim ili privredno-prestupnim zakonodavstvom. On je komplementaran sa njima, on je usaglašen. Za razliku od Krivičnog zakona, koji deluje tek kada dođe do izvršene povrede, kada je već kasno, kada je korupcija prisutna u društvu, kada je neko krivično delo izvršeno, ovaj zakon treba da deluje ranije. Ovaj zakon deluje već u momentu kada se kod nekog stvori sukob interesa, kod nekog državnog funkcionera, a on još rezultirapovredom Krivičnog zakona. Baš zbog toga ovakvom zakonu nisu ni neophodne sankcije iz arsenala sankcija koje poznaje Krivični zakon. Njemu, baš obrnuto, trebaju sankcije koje su daleko blaže i koje se zadržavaju u sferi morala. On je, praktično, za razliku od Krivičnog zakona koji je represija korupciji, prevencija i na taj način se on dopunjava i praktično stvara jedno kompleksno zaokruženo sveobuhvatno telo sa krivičnim zakonodavstvom, privrednim, prestupnim i prekršajnim. Na taj način treba shvatiti i njegove dispozicije i sankcije koje predviđa. Zaista sankcije mogu na prvi pogled da deluju malo slabo, jer sankcije su uglavnom u sferi morala, znači, nejavna opomena, preporuka za razrešenje sa dužnosti itd. Međutim, bolja sankcija nije ni potrebna. Mi ako želimo da reagujemo pre nego što kod nekog funkcionera dođe do korupcije, pre nego što on bude korumpiran, samo u momentu kada se kod njega stvori situacija skoba interesa, koja jeste katalizator za kasniju korupciju, onda mu i ne terba bolja sankcija od moralne. Na drugi način takođe treba shvatiti ovaj zakon. On treba da kreira određeno moralno okruženje u našem društvu koje mi do sada nismo imali. Imali smo kod nekih državnih funkcionera, i svaka im čast, ali veliki broj državnih funkcionera u ovoj državi nije shvatao vlast kao odgovornost, već kao moć. Ovo je jedan novi korpus moralnih normi za one koji ih i sada nemaju i koji bi morali odnosno trebalo bi vremenom da ih usvoje i prihvate. Na kraju bi on morao da rezultira u novoj političkoj kulturi. Onog momenta kada je mi stvorimo, možda ovakav zakon neće biti potreban, a voleo bih da mi jednog dana to doživimo, da to bude u našim životima, da vidimo to društvo i da ove norme budu pretočene na određen način moral svakog od nas i tada nam ovi zakoni neće biti neophodni. Nažalost, proći će do tada puno vremena. Prema svim pokazateljima i statistikama, naročito Transparens internešenela, Finska je država koji ima najniži nivo korupcije državnih službenika. Voleo bih da mi imamo taj moral. Dok ga ne stekenemo nama su ovakvi zakoni potrebni, kao neka vrsta barijere i prepreke pre nego što do korupcije dođe. Znači, završiću samo sa načelnim zaključkom, ovaj zakon je komplementaran, on je usaglašen sa krivičnim zakonodavstvom, za razliku od krivičnog zakonodavstva koje deluje post festum, znači nakon što je došlo do krivičnog dela, nakon što neko jeste korumpiran, ovaj zakon deluje pre toga i kada se kod nekoga stvori situacija koja je potencijalno opasna da preraste u korupciju. Zbog toga je on neophodan, potreban i zbog toga vas pozivam da zaokružimo praktično zakonodavstvo koje služi u borbi protiv korupcije, pozivam vas sve da glasate za ovaj zakon, a sasvim je prirodno i normalno; takođe vas pozivam da pogledamo sve amandmane zajednički, naći ćemo one koji su dobri, koji valjaju, to možemo i na odborima, pa ćemo ih preporučiti Skupštini na usvajanje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a posle njega narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Preostalo vreme poslaničke grupe Demokratske stranke je tri minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođice predsedavajuća, pošto je tri minuta i 30 sekundi, gledaću da maksimalno skratim svoje izlaganje, ali moram na početku da kažem da posle 10 godina aktivnog angažmana u borbi za evropsku, modernu, demokratsku Srbiju, jako mi je teško govoriti o ovom zakonu posle predstavnika poslaničke grupe "povratak otpisanih", koji nam danima ovde sa ove govornice po sistemu – ko o čemu vojnik o skraćenju - govore neke stvari, ali javnosti Srbije je više nego jasno da odgovornost nije više samo na njima, nego na onima koji su omogućili rehabilitaciju i reinkarnaciju opcije koja je za 10 godina u prošlom veku uništila dva veka srpske istorije.
Molim vas, vratite se na temu.
Da se vratimo zakonu; dakle, zakon o sprečavanju sukoba interesa. Vi ste ovde na 14. strani u obrazloženju priznali, jer tu stoji – analizirani su i korišćeni i nacrti zakona koje je pripremalo bivše Ministatrstvo finansija i ekonomije Republike Srbije. Zaista, oko 80% je iskorišćeno od tog predloga zakona, što je vrlo pragmatično od strane Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Tačno je da su korišćeni neki međunarodni standardi OECD, Svetske banke itd. Šta je razlika? Razlika između ova dva predloga zakona jeste krug lica. U onom prvobitnom predlogu bila je više zahvaćena lokalna samouprava, sudije i tužioci nisu obuhvaćeni gde se govori o izveštaju o imovini, ne postoji mehanizam kako da se ponaša funkcioner ako mu se pojavi legitiman privatni interes. Stari zakon je predviđao izuzeće, predviđeno je samo za ministre, a drugi funkcioner ili da obavesti višeg starešinu ili organ, što je veoma važno. Najveća razlika ne nalazi se u zakonu u pogledu institucija, odnosno ako se utvrđuje da li postoji sukob interesa. Dakle, ugaoni kamen moje kritike, pošto imam svega još dva minuta, jeste nesprovodljivost, šminka, da imamo ovaj zakon, ali da ne služi ničemu, što bi rekao onaj glumac u onoj seriji – ne može da škodi, a da li će pomoći, to ćemo videti. Raširena zloupotreba javnih funkcija u jednom društvu ne zavisi od moralnosti pojedinaca, već pre svega od kvaliteta i sveobuhvatnosti državne regulacije, mešanja države u ekonomska kretanja, siromaštva ili bogatstva u kojem se jedno društvo nalazi i slično. Zloupotreba i korupcija, dakle, ne mogu se sprečavati pozivanjem na moral, ali ni propagandnim nastupima, ni retorikom. U današnjim dnevnim novinama osvanula je vest da je Srbija i Crna Gora na desetom mestu po uticaju korupcije. Dakle, Slovenija je najbolje kotirana, Mađarska ili Češka, ali je situacija u Srbiji bolja nego u Hrvatskoj, Poljskoj, Slovačkoj ili Rumuniji. To je rezultat, znači, zato što su doneti neki zakoni pre ovih, koji su se takođe bavili i ovom materijom, a to su zakoni o javnim nabavkama, zatim o finansiranju političkih stranaka, privatizaciji, agenciji za privatizaciju, budžetski zakoni, poreski zakoni, zakoni o duvanu, jedinstvena stopa poreza na promet svojevremeno je doneta, koja je takođe sprečila u velikoj meri korupciju itd. Ako ne postoje svi instrumenti za sprovođenje zakona, dezavuisaće se i sama ideja. Svedoci smo ovog glasanja o dijaspori. Doneli smo zakon, videli smo da je već na predsedničkim izborima praktično nesprovodljiv i zato nije potrebno žuriti sa nečim da se ne dezavuiše sama ideja na najgori mogući način. Niko ne spori potrebu donošenja zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju funkcija, ali bojim se da je donošenje ovog zakona u suprotnosti sa praksom isprobanom od strane novoformirane Vlade pri mnogobrojnim postavljenjima i ostalim potezima proteklih nedelja, gde je javni interes u sukobu; recimo, oko Mobtela. Baš bih voleo da vidim ko će dobiti tu meru javnog ili nejavnog upozorenja, da li gospodin Mlađan Dinkić ili gospodin Velimir Ilić. Mislio sam još dosta toga da kažem, samo još jednu stvar, zašto smo protiv toga da bude bilo ko od funkcionera u bilo kom upravnom odboru bilo kog preduzeća. Na primer, predsednik upravnog odbora NIS-a, inače visoki funkcioner JUL-a, primio je 240.000 dolara svojevremeno na ime članstva u upravnom odboru firme ćerke registrovane u Londonu, koja nije imala svoje komercijalne prihode.
Upozoravam vas na vreme.
Ostali članovi upravnog odbora primili su tek nešto manju svotu. To je ustanovljeno 13. aprila 2001. godine. Dakle, nekada nije potrebno biti u više upravnih odbora, dovoljno je biti samo u jednom, pa veoma dobro proći.
Po kom osnovu, samo malo, po Poslovniku? Prednost ima narodni poslanik Bojan Pajtić, po Poslovniku, recite mi samo koji član Poslovnika; član 94. stav 1.
Molim predsedavajuću na osnovu člana 94. da utvrdi kvorum i izražavam sumnju u elekronski sistem, odnosno u iskaz elektronskog sistema da ima dovoljno poslanika na ovoj sednici.
Molim vas da utvrdimo kvorum. Nastavljamo rad. Replika, narodni poslanik Dušan Proroković.
Gospodine Stanimiroviću, da smo se za evropsku Srbiju borili na onaj način na koji se vi borite danas bi Srbija bila u Latinskoj Americi, ne bi bila u Evropi. Zašto bi bila u Latinskoj Americi? Visoki funkcioner vaše stranke, predsednik jedne opštine u zapadnoj Srbiji, postavi svog rođenog brata za direktora društvene firme, a onda u procesu privatizacije njihova sestra kupi tu istu firmu. Zato je ovakav zakon potreban, gospodine Stanimiroviću, i zato Srbiju ne smemo da vratimo u Latinsku Ameriku.
Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić. Član 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Iza svakog od nas, malopre sam objašnjavao, iza svakog našeg mandata stoji jednak broj birača. Neko može imati pet mandata, neko može imati 105, onaj ko ovde predstavlja 30.000 ljudi, sa 15.000 ostvarenih glasova, nosilac je državnog suvereniteta ove zemlje sa 0,4%. Nema ovde povratka otpisanih, ali su građani u Srbiji otpisani gospodine Stanimiroviću. SPS je unela 300.000 glasova u karnet Narodne skupštine sa 22 mandata. U gradu iz koga dolazim Demokratska stranka dobila je manje glasova od Socijalističke partije Srbije, i u Moravičkom okrugu takođe. Što se tiče sukoba interesa, gospodine Stanimiroviću, vaš bivši kolega narodni poslanik iz Aranđelovca u prošlom sazivu ima privatnu apoteku u Aranđelovcu, a do njegove privatne apoteke njegova supruga je direktor državne apoteke, graniči ih samo jedan zid.
Osnov za repliku narodnog poslanika Bojana Pajtića je spominjanje Demokratske stranke u izlaganju narodnog poslanika Rajka Baralića.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, prvo vas molim da upristojimo rad ovog parlamenta. Ovo na sve liči samo zaista ne liči na Narodnu skupštinu. Tvrdnje da je neko u nekom gradu u Srbiji, ovamo, onamo, radio ovo ili ono; ako je neko kršio zakon, da kažemo imenom i prezimenom. Još jednom ponavljam da ni protiv jednog člana i funkcionera Demokratske stranke nije pokrenuta krivična prijava u odnosu na ono što je rađeno prethodne tri godine. Ako će biti, i treba da bude ako je kršio zakon. Utome je razlika između nas i vas. Mi kriminalce ne posmatramo kroz stranačku pripadnost. Ukoliko je neko kršio zakon treba da odgovara za kršenje zakona. U tome je dramatična razlika između nas i vas i nebitno je. Međutim, već imate mogućnost. Nema postupaka, nema ničega, ostaju samo prazne fraze, ostaju neke priče o 60, 70, 150.000 afera koje apsolutno ne postoje i nisu dokumentovane ničim. Molim vas prvo da upristojimo rad ove skupštine, da se služimo argumentima u diskusijama i molim vas da kada se spominju mrtvi ljudi za ovom govornicom, a žao mi je što kao ovlašćeni predstavnik nisam bio tu da predsedavajuća odreaguje makar opomenom. To je najgnusnije i najodvratnije što jedan čovek može da učini, da kleveće mrtvog čoveka. Ukoliko to nekome nije problem i ukoliko to kod nekog ne izaziva gađenje, to je onda njegov lični problem, ali pričati da je pokojni Zoran Đinđić pozivao na bombarodvanje Srbije jeste gnusna i odvratna laž, jeste nešto što ne priliči onima koji sebe nazivaju pravoslavcima ili hrišćanima. Dakle, molio bih vas, predsedavajuća, kod takvih situacija, mislim da ne treba da izlazi, nezavisno od toga da li je u sali ili nije, predstavnik poslaničke grupe da reaguje na takve stvari. To je civilizacijska obaveza predsedavajućeg.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, a posle nje narodni poslanik Milorad Mirčić.
Zahvaljujem što sam konačno dobila reč. Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, uverena sam da ću govoriti u ime svih poslanika G17 plus kada kažem da smo mi u ovom parlamentu i u političkom životu Srbije prisutni iz dva osnovna razloga: to je naše ubeđenje, pre svega, da možemo doprineti poboljšanju materijalnog položaja građana Srbije, a drugo da u Srbiju možemo vratiti makar delić dostojanstva i pravde. I jedan i drugi od ovih razloga deo su ovog zakona o kome govorimo danas i zato ćemo mi ovaj zakon podržati. Moj prijatelji koji se bave pravom često mi kažu da pravo i pravda nisu isti pojam. Verujem im, jer oni to dobro znaju, ali takođe ostajem u uverenju da zakoni jesu put do pravde i zato sam duboko uverena da ovaj zakon, o kojem raspravljamo danas, jeste jedan od takvih veoma značajnih koraka, jer on ispravlja neke veoma značajne nepravde. Naravno da smo svesni činjenice da ovaj zakon nije savršen, kao što nije savršen ni jedan zakon, ali složićete se sa mnom da osnovni problem Srbije u prethodnom periodu nisu bili loši zakoni, već nedostatak političke volje da ovi zakoni budu dosledno sprovedeni. Naravno da ovaj zakon možemo zajedno popravljati i poslanička grupa G17 plus takođe je podnela neke amandmane koji će ovaj zakon učiniti još strožim. Međutim, miverujemo da je on u osnovi dobar i da je prihvatljiv. Dobar je, između ostalog, zbog toga što zahteva da ljudi koji se bave javnim funkcijama prijave svoju imovinu. Mi nemamo problema sa članovima ovog zakona. Nemamo problema čak ni sa mogućnošću, a nemamo ni bojazan pred tom mogućnošću, da ovo prijavljivanje imovine može postati javno i da u jednom trenutku građani Srbije mogu saznati ko koliko imovine ima pre, a koliko posle vršenja javne funkcije. Naprotiv, verujemo da je to dobro i naši ljudi koji su na javnim funkcijama već su javno prijavljivali svoju imovinu. Doduše, članovi poslaničke grupe mogu imati jedan problem sa tim. Mogu se u jednom trenutku naći posramljeni pred građanima Srbije što posle uredno, na vreme i sa visokim prosekom završenih visokih škola, posle dugih godina prakse u prosveti, zdravstvu ili u nekim drugim oblastima, neće imati, nažalost, šta da prijave. U ovom delu mi delimo sudbinu građana Srbije i posebno onog srednjeg sloja koji je ubrzano propadao prethodnih godina. Naš novac se odlivao, dame i gospodo, i svi dobro znamo u čije džepove i na čije račune je odlazio. Ja sam u mom Leskovcu, a vi u svojim gradovima i svi zajedno na nivou Srbije imali smo prilike da pratimo rast jedne nove klase koja se stvarala pred našim očima. To su oni ljudi koji su dolazili sa margine društva, sa ivice zakona, najčešće nisko obrazovani, najčešće loših manira, ali zato uvek dovoljno besprizorni i drski da se late tuđeg. Ali oni danas nisu naša tema. Naša tema su oni drugi, ljudi koji su imali moć, koji su imali poluge vlasti, koji su imali informacije i koji su ovima drugima dozvolili da unište srpska preduzeća, srpsku privredu, srpske institucije i da unište moralne vrednosti na koje smo se svi oslanjali. Između ostalog, da učine nečasnom, nažalost, profesiju kojom se i mi ovde bavimo i da stvore jedno uverenje kod građana Srbije da se politikom ljudi bave iz ličnog interesa. Sve je ovo bilo moguće zato što je sukob javnog i privatnog interesa bio moguć, i zato što su ljudi birali privatni interes. Neću govoriti o pojedinačnim primerima i mislim da nije neophodno, ali ću vas podsetiti da je u prethodnom periodu bilo mnogo takvih prilika. Da su prijavljivali svoju imovinu neki vrlo visoki funkcioneri bivših vlasti, ne ulazeći u to koja je vlast bila, ne bi došlo do mogućnosti, u vreme kada se zdravstveni sistem Srbije urušavao, kada je zdravlje nacije značajno opadalo po svim pokazateljima, počevši od smrtnosti odojčadi do povećanja oboljevanja od nekih drugih bolesti, da je jedan ministar zdravlja zaradio i izneo iz ove države ogromnu količinu novca. On je to učinio za vreme vladavine režima kome je i sam pripadao. Međutim, za vreme vladavine jednog drugog režima, onje taj novac hladno, pred očima i javnosti Srbije, podigao sa svog računa u Švajcarskoj i odneo neznano kuda. Ko mu je u tome pomogao - ne znamo. Takođe, u vreme kada je naša zemlja bila pod tim čuvenim sankcijama i kada nismo imali diplomatske odnose ni sa kim, ćerka šefa diplomatije gomilala je novac na jednom stranom računu. I o tome smo takođe bili obavešteni. Kako je to bilo moguće i da li je to sukob interesa? Ne da je samo sukob interesa, nego postoje osnovane sumnje da se tu radi i o nekim krivičnim delima. Ali,uprkos tome što imamo veoma stručne sudije, što imamo sudove, što imamo te čuvene pravosudne ispite, nije bilo političke volje da se dokaže da ovi ljudi jesu kršili zakon, u šta zaista duboko verujem. Dame i gospodo, ovo je suština zakona za koji ćemo mi glasati. Naravno da mogu stajati primedbe da ovaj zakon jeste skup, da njegova primena jeste skupa i da su možda previsoke sume koje su predviđene za plate ljudi koji će raditi u odborima. O tome se može razgovarati. Međutim, ova primedba bi bila mnogo više opravdana da Srbija, nažalost, uz uvažavanje svih napora prethodne vlasti da je učini zemljom koja je manje korumpirana, odnosno u kojoj je korupcija na nižem nivou, nije i dalje zemlja paradoksa. Naravno, uverena sam, mada ne stojim najbolje sa brojkama, da će čitava količina novca koji bude potreban za, recimo, sprovođenje ovog zakona, na godišnjem nivou biti manja od 2,4 milijarde dinara, koliko je samo u jednom danu i samo jednim potezom vraćeno velikom vladaru Srbije, našem dobrotvoru, čuvaru srpske tradicije. Naravno, mi ćemo učiniti sve da ovaj zakon spreči takve mogućnosti. Verujem da će novac koji bude potreban za sprovođenje ovog zakona sigurno biti manji i od novca kojim je Srbija oštećena zbog šećerne afere. Verujem da će novci na računima ovih ljudi, časnih, poštenih i stručnih, koji budu radili na sprovođenju ovog zakona, biti manji od novca koji su zaradili neki mlađani šefovi kabineta i neki malo stariji, ali zato daleko iskusniji savetnici za bezbednost. Dakle, mi ćemo za ovaj zakon glasati iz tri osnovna razloga. Pre svega, glasaćemo zbog toga što on ima finansijski i materijalni efekat na poboljšanje standarda građana Srbije. Zatim, glasaćemo zbog toga što on donosi pravdu i jednakost građanima Srbije, što će sada svi građani moći pod jednakim uslovima da dobijaju kredite, kupuju automobile, kupuju stanove i niko neće biti povlašćen zato što će neki političar da da dodatne informacije ili mogućnosti nekom bogatom građaninu. Na kraju, glasaćemo za ovaj zakon zbog toga što on vraća dostojanstvo ljudima koji se bave javnom profesijom i ljudima koji su na javnim funkcijama, te će, nadamo se, to biti razlog da ovim poslom, kojim se mi bavimo, počne da se bavi sve veći broj časnih, poštenih i onih ljudi koji imaju šta da daju Srbiji u ime interesa svih građana Srbije i cele naše zemlje.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Goran Jakšić.
Potrebna je zakonska regulativa kao što je ovaj predlog, koji će jasno i precizno definisati šta je to sukob interesa, šta je lični, a šta je javni interes. Ne iz razloga što na osnovu ovog zakona, kako je predložen, ili na osnovu amandmana, koji su dopuna ovog zakona, mogu da se izreknu neke kazne, nego iz razloga da bi mogli da raščišćavamo sa svim onim što se sa ove govornice i te kako jasno čulo, a to je sa periodom koji je iza nas. Ne bih, kao član SRS, taj period ograničavao na 10 ili na tri godine, nego je taj period više vezan za pojedince, za ličnosti, za njihove postupke, za njihove funkcije koje su, vršeći ih, koristili za sticanje lične koristi, a na štetu Srbije i građana Srbije. Ono što je meni u najmanju ruku čudno, to je da jedina sankcija ili mera koja se ovde izriče, to je moralno - politička odgovornost. Znate, svi smo mi svesni, bez obzira kojoj partiji ili stranci pripadali, ili koju politiku zagovaramo, svesni smo da živimo u vremenu kada je, hteli to ili ne, moramo priznati, kriza morala. Kako drugačije tumačiti neke nastupe naših kolega koji ovde izlaze kritikujući prethodnu vlast, pojedince koji su predstavljali tu vlast, a sami su u toj vladi bili učesnici, i to kao stručnjaci, kako bi oni rekli, "eksperti". Sama ta činjenica i taj nastup nam nameće pitanje o kome treba da razmišljamo i damo odgovor šta je tu moralno. Možda bi bilo najmoralnije da se uopšte i ne govori na taj način. Ne možete, gospodo, da uzmete i kao gumicom da izbrišete period od tri godine, gde ste kao ekspertska grupa dosta toga doprineli ili bili glavni nosioci čitave ove krize. (Predsedavajuća: Molim vas, vratite se na temu dnevnog reda.) To je etičko pitanje, predsedavajuća. Molim vas, ovo je širok pojam, da malo navodim i primere. Najprikladnije primere, kao opozicioni poslanik SRS, primere iz sadašnje vlasti. Da ne bih odlutao od teme, ovo vam čisto objašnjavam, mada nema neke potrebe, mislim da ste vi dovoljno vispreni i imate dovoljno iskustva, a to je, na kraju krajeva, kontinuitet sa prethodnom vlašću. To jednim delom, u periodu od godinu i nekoliko meseci, i vama je bilo svojstveno i ne vidim razloga zbog čega vi mene vraćate na temu. Ali, dobro. Ono što je, na neki način, trebalo definisati u ovom zakonu, to je jasno i glasno reći šta su to zloupotrebe kada je u pitanju rodbinska povezanost. Ako ništa drugo, onda mi koji živimo u Srbiji imamo jezik koji je i te kako bogat, jasan i precizan pri definisanju rodbinskih veza. Ako mi u svemu ovome, gde kaže "po direktnim i pobočnim linijama", ne vidimo kumovsku vezu, onda je, u najmanju ruku, sumnjivo zbog čega se izlazi sa ovakvim članom zakona,u kome se i ta veza, na nekinačin bi se moglo reći da je u Srbiji to značajnija od rodbinske veze, nije stavila kao pobočna rodbinska veza. Nismo valjda slepi da ne vidimo da su i u prethodnom periodu kumovske veze, kumovski odnosi vladali Srbijom? Nije valjda da mislimo da i u narednom periodu ponovo kumovi neće da vladaju? Koja će sfera interesovanja njihova biti, to možemo već unapred da kažemo. Ranije je to bio dosta atraktivan proizvod, profitabilan, to je šećer, a u narednom periodu, bez neke zle namere, samo upozoravam, mogu da budu, recimo, kapitalne investicije. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.) Ne morate vi mene moliti. Zbog vašeg spoljnjeg izgleda mogu i da zanemarim ovo vaše snalaženje, odnosno nesnalaženje u vođenju Skupštine. Ne morate vi mene da opominjete, nemate potrebe, pogotovo ne da me molite. Ono što predlagač zakona kaže, da će kontrolu nad eventualnim zloupotrebama funkcija vršiti tzv. odbori, ako pređemo preko činjenice da će na nivou Republike postojati jedan odbor gde će, pretposatvljam, predlagač ili predstavnik predlagača prihvatiti amandmanske sugestije, da još neke institucije predlažu te članove odbora, mi srpski radikali insistiramo da članovi tog odbora budu narodni poslanici i to najpravičnija, najpravednija raspodela, da iz svake poslaničke grupe bude po jedan poslanik. Zašto sumnjati u poslanike kojima je narod dao poverenje? Ako je iz svake poslaničke grupe po jedan predstavnik, onda isključujemo mogućnost da unapred neka poslanička grupa ili neka politička partija ima monopol. Na taj način otklanjamo medijski nametnutu sumnju, da su najnepošteniji ljudi u ovoj Srbiji oni koji se bave politikom, oni koji se politički opredeljuju. To nam je podmetnuto, kao što jednim delom želi da se medijski nametne rešenje, rešavanje problema korupcije i mita. Ako nema konkretne definicije, konkretnih odgovora, ako nemamo jedan organ koji će imati realnu vlast i moć, a to je ovaj parlament, jer ne vidim ko bi to drugi mogao, onda unapred da kažemo - znate, mi smo doneli ovaj zakon, ili predložili, radi medijske ili predizborne kampanje, ali taj zakon, u suštini, neće se moći primenjivati, ili neće proizvoditi nikakve posledice. Onda moramo biti spremni da prihvatimo i da se suočimo sa svim tim posledicama. Zamislite odbor na pokrajinskom nivou. Ako je na republičkom nivou jedan od predlagača članova odbora Srpska akademija nauka, kako ćete sutra da sprečite sadašnje autonomaško rukovodstvo u Skupštini Vojvodine, kojoj većinu daju iz DS-a, da njima predlaže Vojvođanska akademija nauka, koja je surogat jedne sulude politike. Koga će ti članovi koji budu predloženi od takve kvaziakademije da kontrolišu? Da ne idemo na lokalni nivo. Ne možete da kažete - ovaj zakon će da važi nakon novoodržanih izbora. Ovaj zakon će da važi osam dana nakon usvajanja ili objavljivanja u "Službenom glasniku". Moraju ti odbori da se formiraju, da funkcionišu. Koga će to odbori na pokrajinskom nivou da kažnjavaju ili opominju, kad mi koji živimo u Vojvodini, koji smo politički predstavnici građana koji žive u Vojvodini, muku mučimo da tim istim koji su sad na vlasti, uz pomoć neke veštačke većine, damo do znanja da ih više narod ne prihvata, da oni vode pokrajinsku skupštinu. Oni su u svakom kriminalu, u svakoj kriminalnoj aferi. Ako se sada, analogijom ili logikom stvari, uzme predlog kod Vojvođanske akademije nauka, kako ćemo sutra da pravimo presedan? Mi ćemo, na neki način, da potvrdimo, utemeljimo Vojvođansku akademiju nauka. Nemojte, moramo da pazimo, moramo da vodimo računa. Niko vas ne požuruje. Može da bude jedna komisija na republičkom nivou, a ostale neka sačekaju. Na kraju krajeva, za korupciju, mito, kriminal, zloupotrebu funkcije, postoje zvanični organi koji se zovu sudski organi vlasti. Oni su tu, pa istražni organi. Nemojte da idemo na ruku onima koji u poslednje vreme i te kako rade na tome da Srbiju rasparčaju, da formiraju novu državu u okviru države Srbije. Nije vam to neki veliki napor. Odustali ste, podsećanja radi, od one vaše koncepcije osnovnog programskog opredeljenja, regionalizacije Srbije, pa valjda nije problem da i ovo amandmanom izmenite. Nadam se da ćete prihvatiti mnoge amandmane SRS-a? Hvala.
Predsednik poslaničke grupe Branislav Ristivojević, izvolite.
Samo kratko bih se ovrnuo na izlaganje uvaženog kolege, gospodina Mirčića , i ukazao mu na jednu nedoslednost. Vi ste potpuno u pravu, uvaženi kolega, zaista postoji mogućnost da i duhovno srodstvo bude jedan od osnova da dva lica budu povezana, u smislu ovog zakona. Međutim, zašto to nije izričito pomenuto određenom rečju u tekstu zakona? Iz jednog prostog razloga. Naš zakon o braku i porodičnim odnosima poznaje više različitih vrsta srodstva, ali duhovno srodstvo, zato što je neformalnog, a ne pravnog karaktera, ne pominje i ne može da ga pomene. Ono pominje tazbinsko srodstvo, srodstvo po usvojenju, krvno srodstvo, ali nema duhovnog, onog o kojem vi govorite, kumovskog srodstva. U Predlogu zakona stoje i druga lica koja se na osnovu drugih okolnosti mogu povezati. Znači, ta lica o kojima vi govorite, za koje zaista ne sumnjam da su ovu zemlju doveli do propasti, raznorazni kumovi i kumovska srodstva, dan-danas je upropašćavaju. Trebalo bi da dođu pod udar ovog zakona i mnogih drugih zakona iz oblasti krivičnog prava, tu se apsolutno slažemo, odnosno usaglašavamo. Želim samo da ukažem, nemoguće je uneti pojam kum, bez obzira koliko je on odomaćen u našem jeziku i bez obzira koliko ima precizno značenje, zato što ga naše zakonodavstvo o braku i prodičnim odnosima ne poznaje. Zbog toga smo morali da predložimo tu odredbu o drugim okolnostima koje ukazuju na povezana lica. Samo još jednu stvar bih želeo da vas zamolim, ako biste mogli ubuduće da se uzdržite od komentarisanja "spoljnjeg izgleda" , bilo koga u ovoj skupštini, a ne samo onoga ko predsedava, to je neprimereno. Na šta bi ličilo kada bi svaki poslanik izlazio za ovu govornicu i ukazivao na spoljni izgled nekog drugog. Nemojte tako čudno da me gledate, komentarisali ste spoljni izgled predsedavajućeg. Hvala.
Osnov za repliku - pogrešno tumačenje. Izvolite, narodni poslanik Milorad Mirčić.
Uvaženi mladi kolega, zahvaljujem vam se na ovom objašnjenju i pojašnjenju ove moje primedbe u prvom delu vašeg izlaganja; kao pravnik, kao mlad asistent, u svakom slučaju ste jednim delom u pravu. Nemojte nikada više da uzimate sebi za pravo da nas, srpske radikale, upozoravate kada se obraćamo damama. Bolje je da se malo okrenete unutar vašeg koalicionog vladajućeg sastava, pa da njih naučite da razlikuju žensko od muškog. Od ranije sam, u svakom slučaju, zadivljen spoljašnjim izgledom vaše koleginice i osobe koja sad trenutno predsedava. Ne morate vi mene da opominjete, u najboljem smislu i iskreno sam to i ranije iskazivao, a sad sam koristio i kamere da to saopštim i javnosti. Prema tome, vi ste pogrešno razumeli.
Ne morate se nadmetati. Nemam potrebu da ikako razumem izlaganje koje se na mene odnosi. Povreda Poslovnika, član 100.
Takođe želim da reagujem na ovo izlaganje, pogotovo što je sada potvrđeno, naknadnim izlaganjem kolege. Dakle, uvažavanje Narodne skupštine podrazumeva da se jedni drugima obraćamo sa dužnim poštovanjem. Izgled ili seksualne sklonosti bilo koga od nas ne mogu biti predmet razmatranja ove skupštine, a pogotovo izgled potpredsednice Narodne skupštine. Tražim da se Administrativni odbor izjasni o povredi Poslovnika.
Narodna skupština će se o tome izjašnjavati u danu za glasanje. Reč ima predstavnik predlagača, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Zoran Lončar. Izvinjavam se što tek sada dobijate reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da vam se na osnovu ove diskusije u dosadašnjem delu rada Skupštine obratim i da se na početku zahvalim za mnogobrojne veoma kvalitetne sugesitije koje sam imao prilike da čujem u vašim primedbama na ovaj zakon. Takođe, moram da se izvinim onom većem delu Skupštine, što u odgovoru na pojedine primedbe danas ovde iznete, moraću da ponovim iste one odgovore koje sam vam dao juče u svojoj završnoj reči prilikom završetka jučerašnjeg dela ove sednice, iz prostog razloga što oni narodni poslanici, koji su ponovo postavljali ta pitanja i na koja su dobili odgovor juče, jednostavno nisu imali prilike da čuju, pošto za ovom govornicom deklarativni stav za ovaj zakon nisu uspeli da dokažu i svojim prisustvom do kraja ove sednice. Jedna od primedbi bila je na visinu plata predviđenih za članove odbora. Vlada Republike Srbije, predlažući ovolike plate za članove odbora koji će sprovoditi zakon o sprečavanju sukoba interesa, i na ovakav način je htela da izrazi svoj odnos prema tim ljudima koji će sprovoditi ovaj jako bitan zakon za Srbiju i za sve naše građane, koji pune budžet, a on nam u sukobu interesa na nedozvoljen način biva pražnjen. Prema tome, nijednog trenutka nismo mislili da potcenimo vas kao narodne poslanike, a zaista se slažem da vaše plate nisu velike, ali vaše plate su u nadležnosti Skupštine i Administrativnog odbora, a ne Vlade Republike Srbije. Zaista se danas u najvećem delu rasprava vodila o pitanju postojanja sukoba intesa pre 5. oktobra i posle 5. oktobra. Vlada Republike Srbije bila je svesna činjenice da je sukob interesa postojao i pre i posle 5. oktobra, ali predlažući ovaj zakon želimo da sprečimo postojanje sukoba interesa od momenta formiranja ove vlade. Ono što je bilo pre i posle 5. oktobra ne može da reši ovaj zakon koji vam Vlada danas predlaže, već treba da ga reše pravosudni organi Republike Srbije. Što se tiče Vlade, ona će učiniti sve da se to zaista i dogodi, a to znači da će stvoriti uslove za nezavisno funkcionisanje pravosuđa i neće vršiti politički pritisak da neko bude proganjan, a neko amnestiran od odgovornosti za sopstveno ponašanje i pre i posle 5. oktobra 2000. godine. U tom smislu, juče je Vlada usvojila predloge o izmenama i dopunama seta pravosudnih zakona i uputila vam na usvajanje. Imaćete prilike, verovatno na narednoj sednici Skupštine, da date svoj doprinos i pravnom sankcionisanju takve vrste ponašanja. Jedan od prigovora je bio da je ovaj zakon dobar, ali da treba da se izuzmu narodni poslanici, pa svako od nas ko je po bilo kom osnovu došao na državnu funkciju treba da potpadne pod ovaj zakon. Zakon je dobar kada se primenjuje na druge, ali nije dobar kada se primenjuje na nas. Sukob interesa može da nastane kada ga čine i članovi Vlade i oni državni funkcioneri koje Vlada postavlja i imenuje, a isto tako i vi, gospođe i gospodo narodni poslanici, koji ste izabrani od strane građana. Predlažući rešenje da odbor utvrđuje postojanje sukoba interesa i u slučaju narodnih poslanika, Vlada nije imala nameru da stavi taj odbor iznad narodnog poslanika. Niko u ovoj državi nije iznad narodnog poslanika osim predsednika Republike, a koji je takođe neposredno biran od svih građana, ali sa mnogo većom većinom nego vi kao pojedinačni narodni poslanici. Zbog toga mora da se zaključi da odbor koji sprovodi ovaj zakon ne može da razreši narodnog poslanika. Ono što najviše ovaj odbor može da utvrdi, to je da u slučaju narodnog poslanika kod koga bi postojao sukob interesa to konstatuje i javno objavi. To nije razrešenje. Postavlja se pitanje moralne odgovornosti narodnih poslanika. Verujem da kod svih vas u ovom sazivu u pravom smislu reči postoji i da se neće, verovatno, nijedan narodni poslanik koji bude glasao za ovaj zakon oglušiti na javno objavljenu odluku da je sopstvenim ponašanjem povredio ovaj zakon. Ako to pak učini, onda ova odluka ima dejstvo na one ljude, na one građane Republike Srbije koji su mu svojim glasovima poverili mandat da ih zastupa ovde u Skupštini Srbije. Što se tiče prigovora o hitnosti postupka, imao sam prilike to juče da vam kažem, nažalost, nisu to čuli oni koji su ga danas iznosili, pa još jednom ponavljam: predlažući ovaj zakon po hitnom postupku, Vlada nije želela da spreči narodne poslanike da podnesu amandmane. Postojao je 101 amandman juče, a danas imamo 70 amandmana. Većina amandmana, što čini posebnu vrednost ovog zakona, a to ćete videti kada on bude usvojen, potiče od predstavnika opozicionih stranaka u Skupštini Srbije. Da li je Vlada Srbije, predlažući po redovnoj proceduri ovaj zakon, mogla da se ogluši o svoje obećanje dato vam ovde svima prilikom glasanja o izboru nove vlade. Ovo je prvi zakon iz ekspozea Vlade, sistemski zakon, potpuno novi, koji Vlada predlaže Skupštini Srbije. Ova vlada ne želi da čini ono što je činila prethodna Vlada: da ne donese ovaj zakon ili da ga donese na kraju sopstvenog mandata, pa da njime obaveže neke druge funkcionere. To je razlog za hitnost, a ne da bi se vi sprečili da podnesete amandmane. Juče kada sam video prve amandmane, izrazio sam svoje zadovoljstvo njihovim kvalitetom i spremost da sve one koji se uklapaju u koncepciju zakona o sukobu interesa budu uvaženi, bez obzira na to od koje političke stranke, vladajuće ili opozicione, oni dolaze. Kada pređemo na drugi deo rasprave, u načelu, imaćete prilike i da se uverite i glasajući na karaju o samom tekstu zakona, vi ne treba da učinite Vladi u danu za glasanje, već građanima Republike Srbije. Da svi zajedno donesemo jedan zakon koji će nas sve sprečiti da ikad više vršimo funkciju na štetu javnog interesa, a u korist naših ličnih privatnih interesa. Bilo je ovde opaski i na neke stvari koje nisu tema današnjeg dnevnog reda. Neću odgovarati, ali ne mogu da se ne osvrnem na konstataciju da napolju u prodavnicama cene poskupljuju. Jeste da cene ne mogu da poskupljuju, cene mogu da rastu i da se snižavaju, ali stvar je tržišne privrede kakvo će biti kretanje cena. Vlada Republike Srbijeje u svom ekspozeu dobila našu većinsku podršku upravo na zalaganju za tržišnu privredu. Možda nekome odgovara administrativna privreda iz prethodnih vremena, koja nas je nažalost dovela u situaciju u kojoj jesmo. Sankcije su moralne prirode i to sam juče imao prilike da vam odgovorim. Naravno da su moralne prirode. Zar je neko od državnih funkcionera koji treba da potpadnu pod ovaj zakon, počev od nas kao članova Vlade i svih onih koje smo i koje ćemo u narednim danima i nedeljama postaviti i imenovati, nemoralan. Zar ste vi nemoralni? Mislim da niste. Mislim da je sasvim dovoljno, kao što je u svakom međunarodnom dokumentu iz ove oblasti predviđeno, kao što je u svakoj zemlji u ovakvoj vrsti zakona predviđeno da odbor nadležan za sprovođenje ovog zakona iznese samo javnu konstataciju da je neki državni funkcioner povredio odredbe ovog zakona. Za Vladu Republike Srbijeje to sasvim dovoljan signal i jasan zbog svog odnosa prema tom odboru u budućnosti, da će ona tog momenta pokrenuti postupak za razrešenje postavljenog, odnosno imenovanog funkcionera. Kako ćete se vi, dame i gospodo, izabrani funkcioneri Republike Srbije ponašati, to je vaša stvar, ali će građani Republike Srbije moći da saznaju od jednog nezavisnog stručnog, nadam se i nepristrasnog odbora, da li je po njihovom mišljenju neko od vas povredio odredbe ovog zakona ili ne. To će kasnije na izborima znati i da vrednuju. To je cilj ovog zakona. Kumovi, pa naravno da postoje kumovi, pa nemojte da zloupotrebljavamo ovu govornicu za jeftine političke poene. Znamo da u sukobu interesa može da se nađe funkcioner, kada obavlja poslove sa svim ovim povezanim licima, srodnicima krvnim ili tazbinskim, koji su predviđeni zakonom, ali isto tako i sa kumovima, i ne samo sa njima, isto tako sa raznoraznim javnim i tajnim prijateljima i u zemlji i u inostranstvu. Stoga, da više ne zloupotrebljavamo ovu govornicu za jeftine političke poene, dovoljno je samo da vam pročitam odredbu člana 4. Predloga zakona o sukobu interesa. Kada govori o povezanim licima, nakon svih onih srodnika, kaže i sledeće - "kao i svako drugo pravno ili fizičko lice, koje se prema drugim osnovama i okolnostima može smatrati interesno povezani sa funkcionerom". Zahvaljujem.
Na osnovu člana 94. stav 2. određujem pauzu. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Po Poslovniku.) Posle pauze ćete dobiti reč po Poslovniku. Određujem pauzu od 14,45 časova.
Dame i gospodo, nastavljamo rad pretresom u načelu. Imamo 110 prijavljenih poslanika. Molim da na početku utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice u poslaničke jedinice. Zahvaljujem. Pošto imamo kvorum za rad, reč ima gospodin Mika Vlaović, a neka se pripremi, molim, izvinjavam se, reč ima Goran Jakšić, a neka se pripremi gospodin Stefan Zankov.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, iz ranije iznetih stavova prethodnih govornika može da se zaključi da postoji dobar konsenzus oko potrebe uvođenja jednog ovakvog zakona. Ako smo gledali malo detaljnije i analizirali diskusije u pojedinostima, možda će se desiti da nećemo svi deliti isti stav da je ovakav zakon potreban, kao i da ga treba doneti na osnovu ovog predloga. Naravno, razrešenje ćemo videti na samom danu za glasanje. Politička praksa novije političke istorije i funkcionisanje javnog života u Srbiji poklazali su da je ovakav zakon neophodan. Nažalost, i poslednje tri godine su nam nedvosmisleno pokazale da je ovakav zakon trebalo odavno da postane deo seta zakona koji će odrediti savremeni, parlamentarni i demokratski, kao i javni život Srbije. Zakon, sa svojom osnovnom funkcijom, predložen je i osmišljen mnogo ranije. Nažalost, demokratska vlast od 2000. ili 2001. godine dugo je prolongirala donošenje ovakvog zakona. Ono što se desilo pre otprilike šest mesecu, u toku leta 2003. godine možda je, ne bih želeo da to bude zaista istina, ali pokazalo se da je izglasavanje ovakvog zakona nešto ranije smetalo nekome, jer ono što se nažalost desilo sa ljudima koji su bili u državnoj administraciji, ono što ih je okarakterisalo na kraju njihovog rada i funkcije, barem jedan deo njih, to je da nisu izdržali pritisak određenog iskušenja, ono što je, između ostalih, možda i najviše G17 plus pronašao u radujavnih funkcionera, državnih službenika, nije imdefinitivno služilo na čast. Upravo je to još jedan pokazatelj da ne možemo da se oslanjamo samo na savest i moral ljudi, da moramo da imamo zakonsku regulativu, na kraju krajeva i druge zemlje, ne samo našeg okruženja nego razvijenog parlamentarizma, daju za pravo da je jedan ovakav zakon potreban. Iznet je bio stav, čini mi se za ovom govornicom, ako sam dobro pazio, a jesam, da ovakav zakon možda i nije potreban kada bismo imali ljude koji su visoko moralni, ljude koji drže do sebe, do principa, ljude koji će u vlasti biti samo radi koristi u odnosu na narod i državu. Nažalost, živimo u realnom okruženju, živimo u realnoj i stvarnoj državi Srbiji, gde u javnom životu i na raznim nivoima posluje i funkcioniše jako veliki broj funkcionera. Veoma je teško oslanjati se samo na kriterijum moralnosti, uostalom svi smo mi živi ljudi, neki od nas mogu da pokleknu, da dođu u situaciju da svoju funkciju ne stave samo u službu koristi naroda i države i otud ovo treba regulisati zakonom. Moral, naravno, treba da bude jedna od osnovnih kategorija koja određuje da li će neko biti javni službenik, ali moramo da imamo i način zaštite državnog i javnog interesa od zloupotrebe. Takođe, bilo je primedbi da ovaj zakon možda ne treba ni uvoditi ukoliko bi se veoma jasno i veoma savesno sprovodio Krivični zakon ili neki drugi zakoni, odnosno ukoliko bi tužilaštvo i sudstvo u ovoj državi funkcionisalo na način kako je to određeno zakonom i kako se očekuje da sudski organi i tužilaštva funkcionišu. Ovo je samo delimično prihvatljivo. Ipak ovaj zakon prejudicira praktično preventivnu zaštitu od određenih nedela, što je osnovni smisao ovakvog zakona. On pokriva deo koji može da proizađe iz zloupotrebe službenog položaja, odnosno funkcije u kojoj se nalazi funkcioner. Nešto je predviđeno da se sankcioniše krivičnim ili nekim drugim zakonima, ali veći broj onih radnji koje su zabranjene ovim zakonom funkcionerima nisu sankcionisane i nema predviđene sankcije ni u okviru Krivičnog zakona. Kao što sam malopre rekao, sama suština je zaštita od činjenja državno štetne radnje od koje funkcioner može da ima određene privilegije, odnosno povezana lica koja su u njegovom okruženju. Da smo imali ovakav zakon onda ne bismo imali sada situaciju, iako smo to konstatovali javno, da ljudi koji su iz prošlog mandata vlasti, iako su praktično dokazano zloupotrebili svoje funkcije, nemaju nikakvu sankciju za sada i jednostavno, ta sredstva koja su otuđena od države i građana ne mogu da budu vraćena. Upravo ovaj zakon treba to da uradi, znači da zaštiti da se imovina države otuđi na neki način i da ne možemo da sprečimo zloupotrebu. Ima, naravno, mana u ovom zakonu. Svaki nov zakon ih ima i poboljšani zakoni sadrže nesavršenosti. Posebno treba obratiti pažnju na sprovođenje onog dela zakona koji se odnosi na uređivanje formiranja pokrajinskih i opštinskih odbora o rešavanju sukoba interesa. Zato što imamo situaciju da isti onaj organ, odnosno skupština koja svojom većinom, najčešće, imenuje, odnosno bira određene funkcionere, sada to isto radi kada je u pitanju sastav odbora. Naravno, tu moramo da se oslonimo na savest lokalnih organa, odnosno pokrajinskih organa, pokrajinskih i lokalnih skupština, da će u skladu sa svojim mandatom, sa svojim moralnim kodeksima prilikom izbora i formiranja pokrajinskih i opštinskih odbora imati na umu da to treba da budu ljudi koji će zaista biti savesna i odgovorna kontrola rada funkcionera shodno ovom zakonu koji ćemo, nadam se, usvojiti. Naravno, ukoliko to ne bude praksa imaćemo priliku da vrlo brzo konstatujemo. Primićemo primedbe i biće prilike da ovaj ili neki drugi saziv izvrši izmene ovakvog zakona, upravo u smislu poboljšanja. Samo još jedna sugestija, odnosno konstatacija; bilo je primedbi da vertikalna organizacija ministarstava, onako kako je sada uređena u ovom mandatu, može da bude određena motivacija ili određena šansa da se vrši zloupotreba funkcija i da dođe do toga da funkcioneri ostvare neke interese koji im nisu u opisu posla i koji im ne bi služili na čast. To nije neuobičajena praksa ministarstva u razvijenim parlamentarnim sistemima. U većini zemalja imaju upravo takav način uređenja. Ministar ima praktično inokosno pravo da određuje svoje saradnike i to nije ništa novo. To ne mora da prejudicira da će doći do zloupotrebe funkcija kada je ministarstvo na takav način organizovano. Na kraju krajeva, eto još jednog dobrog razloga da upravo usvojimo jedan ovakav zakon.
Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov, a neka se pripremi narodni poslanik dr Velimir Simonović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka je u principu za donošenje zakona koji bi se bavio pitanjem sukoba interesa. Međutim, ovaj predlog zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija je samo još jedan u nizu besmislenih predloga sa aspekta njegovog sprovođenja sa kojima Vlada ili skupštinska većina izlaze pred Narodnu skupštinu. Ovaj zakon, ukoliko bude usvojen, ostaće mrtvo slovo na papiru, neće imati nikakvog efekta u praksi. To isto smo vam govorili kada ste usvajali Zakon o izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika, gde ste predvideli glasanje naših državljana u inostranstvu. Govorili smo da nećete moći da sprovedete taj zakon u praksi. Vi, naravno, to niste slušali, usvojili ste takav zakon i sada kada je došlo do prvih izbora kažete da nema tehničkih uslova, pokušavate da nađete neka kompromisna rešenja koja neće biti dobra. Isti je slučaj kod Zakona o uređenju sudova. Umesto da donesete zakon o prestanku važenja Zakona o uređenju sudova, da ne bi priznali svoju grešku, vi idete sa zakonom kojim samo odlažete sprovođenje Zakona o uređenju sudova. Znam i sada da vam govorim bespotrebno, ne slušate me, a ne slušate ni glas građana Srbije, ali ću da iznesem par osnovnih primedbi koje imam na ovakav predlog zakona. Ovaj zakon me podseća na tzv. zakon o lustraciji, jer može da se zloupotrebi na neki način i kod odgovornosti politički nepodobnih funkcionera. Takođe, na lustracionu komisiju me podseća i ovaj vaš republički odbor za rešavanje o sukobu interesa, i to ne samo taj, već svih 200 odbora koji će na ovaj način da budu formirani, uključujući i pokrajinske i lokalne odbore. Dalje, kažete da će svi ovi odbori biti samostalni i nezavisni, samo niste rekli od koga, ako znamo da se ovi odbori finansiraju iz budžeta. Od koga će biti samostalni i nezavisni? Dakle, ovaj predlog zakona obiluje besmislicama, nepreciznostima, prepun je fraza i nema ničeg konkretnog, a naročito u predlogu mera koje predviđa i kojima bi se sankcionisao sukob interesa gde god se pojavi. Svaka rečenica u ovom zakonu je besmislena i dvosmislena, pa kažete da će biti ovako ako nije onako, ili nešto ne može ako ne važi to i to. Svim ovim odborima, republičkim, pokrajinskim i lokalnim, biće potrebno mnogo vremena da samo protumače ovako napisan tekst zakona. Sve je praktično prepušteno oceni ovih komisija u kojima će, kako kaže ministar, biti ličnosti izuzetnih moralnih kvaliteta. Ovo ne mogu da poverujem ako znam da će jedan od predlagača članova ovih odbora biti i tzv. fantomska organizacija - Vojvođanska akademija nauka i umetnosti. Ovom prilikom želim da kritikujem osnovne stvari u zakonu. Prvo, u članu 3. ne razumem zašto formirate ovoliki broj odbora, republičke, pokrajinske i lokalne; mogao je da radi samo jedan odbor po ovom pitanju. U članu 4. kažete ko su povezana lica i stvarno ne znam čemu ovakva definicija, jer na kraju kažete - svako drugo pravno ili fizičko lice koje se prema drugim osnovama i okolnostima može opravdano smatrati interesno povezanim sa funkcionerom. Isto tako i u članu 12. ne zna se na koje se sve osobe misli kod podnošenja izveštaja o imovini. Praktično, zakon nije definisan, odnosno tekst zakona nije precizirao i idete suviše široko u tom krugu povezanih lica. U članu 16, kod prijema poklona, kažete - povezano lice ne sme primiti poklon u vezi sa vršenjem javne funkcije funkcionera s kojim je povezano. Ko će to moći da utvrđuje i da utvrdi, u principu. Onda kažete - funkcioner može dokazivati da nije mogao uticati na ponašanje povezanog lica ako je ono poklon primilo ili da poklon nije bio u vezi sa vršenjem njegove javne funkcije. Zašto ovo uopšte stoji? Zašto ne bi mogao u principu, pa morate da navedete da funkcioner može dokazivati. Znači, to je besmisleno. U članu 17 - "funkcioner kome je ponuđen ili obećan poklon koji ne sme da primi, dužan je da ponudu itd. i da što pre podnese pismeni izveštaj o tom događaju organu koji ga je postavio ili imenovao na javnu funkciju. Funkcioner koji je izabran na javnu funkciju izveštaj podnosi nadležnom odboru." Ovo je besmisleno. Šta ako ne prijavi da je neko pokušao da mu da poklon? To nigde ne predviđa ovaj tekst zakona. Šta u tom slučaju i ako ne podnese izveštaj? U članu 19, kod sastava republičkog odbora, postavlja se osnovno pitanje kako ste došli baš do ovakvih predlagača, odnosno tela koja će birati određeni broj članova: Advokatske komore Srbije ili Srpske akademije nauka i umetnosti. Zašto niste stavili Srpsku pravoslavnu crkvu ili neke nevladine organizacije sa kojima vi dobro sarađujete, sa kojima ste sarađivali u prethodnom periodu. U članu 20. stoji: "Član republičkog odbora ne može biti član političke stranke". Pitam vas zašto ne može biti član političke stranke? Šta hoćete time da kažete i kakvo je onda vaše mišljenje o članovima političkih stranaka? Ako znamo da deo članova republičkog odbora bira Narodna skupština, zašto niste onda predvideli neposredne izbore za članove ovih odbora, pa građani da ih biraju na direktnim izborima? U istom članu nije jasno zašto ste predvideli ovako visoku mesečnu naknadu za članove republičkog odbora, u visini od sedam prosečnih mesečnih zarada. Zašto nije šest, zašto nije osam? Vi na ovaj način degradirate sve državne funkcionere, najviše državne funkcionere: i predsednika Narodne skupštine, i predsednika Vlade i predsednika Republike. Zašto bi članovi republičkog odbora imali ovoliko velike mesečne naknade? U članu 21. imate jednu moralno-političku odredbu, koja kaže: "Član republičkog odbora razrešava se ako nesavesno ili pristrasno vrši dužnosti koje ima kao član republičkog odbora". To podseća na neka prošla vremena iz kojih su mnogi od vas došli u partije predlagača ovog zakona. Ono što je najinteresantnije i što je trebalo da bude suština donošenja jednog ovakvog zakona jesu predložene mere koje su toliko neozbiljne da neće ni do kakvog efekta, praktično, u praksi da dovedu. Kaže - "funkcioneru koji je postavljen ili imenovan na javnu funkciju može se izreći mera nejavnog upozorenja i mera javnog objavljivanja preporuke za razrešenje"; ili "funkcioneru koji je izabran na javnu funkciju neposredno od građana može se izreći mera nejavnog upozorenja i mera javnog objavljivanja odluke o povredi zakona"; i, "funkcioneru koga je na javnu funkciju izabrao organ koji je neposredno izabran od građana, umesto mere javnog objavljivanja odluke o povredi zakona - mera javnog objavljivanja preporuke da podnese ostavku". Vi ovim predloženim merama nikoga od funkcionera nećete da uplašite, naročito ako iza njega stoji skupštinska većina. Toliko o nekim primedbama, pošto vidim da vas to mnogo ne interesuje. Jednostavno, postali ste glasačka mašina, ono za šta ste kritikovali prethodne skupštinske sazive. Ovakvim zakonskim rešenjima ništa konkretno ne možete da rešite u ovoj oblasti na koju se odnosi predlog zakona. Bolje da ste pokušali da, u skladu sa postojećim zakonskim rešenjima, sa Krivičnim zakonom, uđete u obračun sa korupcijom, sa zloupotrebom službenog položaja. Imate sud, policiju, tužilaštvo, sve je sad to pod vašom kontrolom, a vi sada formirate jedan odbor sa nekim neozbiljnim merama i nadate se da će to da vam pomogne u borbi sa ovako opasnim pojavama za svako društvo. Na kraju, ovaj zakon mislim da vama služi samo u propagandne svrhe, a građani od toga neće imati nikakve koristi, već samo nepotrebne budžetske troškove, mada vidim da u predlozima zakona, koji su dalje na dnevnom redu, idete sa povećanjem akciza, poreza na upotrebu, držanje i nošenje dobara, registraciju vozila, oružja. Verovatno mislite odatle da plaćate i ovakve fantomske komisije. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Vučić. Istovremeno, molim narodne poslanike, moraću da se pozovem na član 99. i član 100. Poslovnika, u slučaju ometanja i vređanja govornika.
Nisam uopšte nameravao da govorim o ovom zakonu, u nekim opštim crtama o korupciji i potrebi za zakonom itd. Hteo sam samo da dam ministru nekoliko sugestija koje bi on mogao da usvoji i da popravi amandmanima Vlade ovaj zakon, gde mislim da treba da bude popravljen. Pošto ministar nije tu, nema svrhe da o tome govorim. Molim gospodina predsednika, ako ministar dođe dok traje rasprava u načelu, da mi ponovo da reč.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić (nije tu). Reč ima narodni poslanik Sredoje Mihajlov, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani predsedniče, kolege i koleginice, takođe sam počeo pre 14 godina da se borim za demokratske promene u ovoj zemlji. Naravno, tada sam bio veliki romantičar, verovao sam da ćemo mi biti visokomoralni, upravo oni koje napadamo i ukazujemo na to što su radili, da nama neće biti potreban ovakav neki zakon, da ćemo mi to sami među sobom rešiti i da nama to neće biti potrebno. Međutim, desilo se da kada smo mi došli, mi koji smo to zagovarali, pomalo smo to zaboravili, gledajući ove i one tamo koji su to radili sa mnogo znanja, sa mnogo umeća. Onda smo shvatili da i mi u našim redovima imamo takvih, tj. bar nekolicina nas je shvatila da je nama taj zakon neophodan i da smo mi Evropa i, ako hoćemo u tu Evropu, moramo doneti neki sličan evropski zakon. Naravno, potpuno se slažem sa nekim govornicima koji su rekli da je bilo krađe i korupcije. Stvarno je bilo do sada i meni je drago da prvi zakon po kome nisu svi ravnopravni, zakon gde su neki malo više ravnopravniji od drugih, da će biti ograničeni u nekim svojim mogućnostima za zloupotrebu. Nažalost, on je morao da se donese. Kao što neki ljudi smatraju da nije potreban Krivični zakon i da se neće nikada ogrešiti o zakon, a ako ne bi bilo zakona, mogli bismo da kažemo da smo svi lopovi. Ovako se zna ko se ogrešio i ko je kažnjen, taj bude žigosan. Tako je i ovde. Mislim da će ovaj zakon doprineti zaštiti onih koji su se držali visokomoralno, koji nisu bili članovi više upravnih odbora, koji nisu zloupotrebljavali taj svoj položaj, koji nisu dilovali sa nekima, koji nisu dolazili do nekih privilegija i koji su hteli da budu samo poslanici. Naravno, gospodo, da su oni prethodnici najviše učinili zla ovoj zemlji, naravno da su obezvredili ovu instituciju, naravno da su obezvredili i poslaničku i funkcionersku instituciju i, uopšte, instituciju vlade. Niko u zemlji Srbiji nije verovao da postoji neko da je blizu neke vlasti ili da je u mogućnosti da bude vlast, a da nije nešto uzeo. To je bilo jako teško, sve su nas svrstali u isti koš i pričali su o nama kao da smo svi to radili. Ovaj zakon će, na neki način, zaštititi i one kojima to ne pada na pamet, i one koji imaju visok kriterijum o moralu i kojima nisu te vrste poslova bile bliske. Svakako da on nije idealan. Mislim da ga treba popraviti ovim amandmanima. Govorim uopšteno o zakonu, neću da pričam pojedinačno. Možda imam neke primedbe, ali smatram da nisu suštinske, nisu bitne. Bitno je da taj zakon postoji, bitno je da naši mladi koji budu dolazili u ovaj parlament znaju da će biti sankcionisani, znaju da neće moći da se ponašaju kao bez kontrole, da će ipak postojati neke norme i da će to biti pod transparentnim ili, da kažem, budnim okom javnosti. Smatram da svako ne treba da se stidi svoje imovine koju je stekao, ako je stekao legalno, bez obzira kolika je, da li je mala ili velika, nema razloga da ne kaže šta ima i ako treba da kaže na koji način je to stekao. Znači da smo mi onaj mit srušili o nekim dobrim poslanicima, o nekim dobrim funkcionerima, o nekoj dobroj vlasti. Svi smo došli do toga da smo to ponizili, da smo to srozali, sada nam predstoji lečenje te bolesti i opšte svesti našeg naroda, do čega mi moramo doći. Još nešto bih rekao, neki govornici su pominjali kontinuitet partije G17 plus sa prethodnicima. Prvo da vas podsetim, naši čelnici i dobar deo poslanika su prvi započeli i ukazali na te nepravilnosti, prvi su počeli da ukazuju srpskoj javnosti da to nije dobro. Oni koji su upravljali u ovom parlamentu su pokazali, bilo je dobrih zakona, ali bilo je i loših funkcionera, loših odnosa, puno poslanika koji su imali puno upravnih odbora. Na sve ono što je u ovom zakonu sada predviđeno, na sve smo to ukazali. Upravo smo sa tim hteli da prekinemo, da ne imenujemo sad sve, jako dobro su vam poznati. Na kraju krajeva, do toga je i došlo, da mi sad sedimo ovde, da je tako radio prethodni saziv, jer da nije bilo nas, još bi se to valjalo Srbijom i ovog zakona još ne bismo videli. Smatram da ovaj zakon, pored onoga što će sprečiti odliv nekog kapitala, nepravedno bogaćenje, treba da vrati dostojanstvo ovoj skuštini, novim poslanicima koji dolaze da omogući da ne razmišljaju, tj. da im unapred kaže da neće toga biti, da znaju šta ih čeka, i onima koji nikada nisu na to pomišljali, da će biti tamo svrstani gde to stoji. Hvala.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović, a neka se pripremi narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovni cilj kampanje i retorika koju smo mogli da čujemo od čelnika DSS-a, koja je uspela da načini kakvu-takvu koalicionu vladu, i čelnika grupacije G17 plus u predizbornoj kampanji u novembru i decembru mesecu, to je bilo promovisanje i najava donošenja ovakvog zakona i novo rešenje za Ustav Srbije. Pisanje tog ustava ne može dalje da se nastavi, iako je poslanička grupa SRS pristala da učestvuje u radu te komisije, zbog vaše neprincipijelnosti koja se pokazuje na prvom koraku i zbog toga što Vlada Republike Srbije na čelu sa Koštunicom, iako je to obećala pred svima nama, pre 10 dana nije napravila nikakve okvire za političko rešenje situacije na Kosovu i Metohiji. Pre nego što ste uopšte krenuli sa raspravom o ovom zakonu i po ovakvom dnevnom redu, trebalo bi da se osvrnete na činjenicu da je dnevni red sazvan, a da su se u međuvremenu desile neke mnogo važnije stvari. Oni poslanici koji ne žele ništa ni o čemu da znaju, ili žele paušalno da znaju, ili žele samo da dobacuju iz klupe, kao pojedine gospođe ili gospođice u ovom trenutku - tema, tema - treba da znaju da je zbog takvog stava Republičke vlade, pre svega, sada još gora situacija na Kosovu i Metohiji od momenta, a vi znate da se to desilo prethodnih dana, kada je Krivični zakon ukazom Holkerija, odnosno priznavanjem takvog poteza šiptarske vlade, stupio na snagu. Bolje bi vam bilo da razmislite malo, kakve će to imati reperkusije na dalji život naših sunarodnika na Kosovu i Metohiji. Što se tiče ovog zakona i načina na koji je on koncipiran, mi imamo velike primedbe. Iako smo ga dobili samo dva dana uoči ove sednice, mi smo uspeli, ažurni i aktivni kao što smo tu uvek i bili, sada u ovom najvećem sastavu, koji će biti još veći, da napišemo preko 40 amandmana. To su zaista suštinski amandmani, na koje ni navodni pravni eksperti iz vaših poslaničkih grupa ne mogu da imaju ozbiljnije primedbe, jedino mogu da kažu da se politički sa time ne slažu. Osnovno pitanje koje treba da postavim ministru Lončaru, koji je otišao posle prepodnevnog zasedanja jeste - koliko košta ovaj zakon? To vas pitam, dame i gospodo poslanici, jer jednom okvirnom računicom se dolazi do cifre koliko će to da košta poreske obveznike. Ako ste rekli da će biti, čemu se mi protivimo, opštinske, pokrajinske kancelarije, sve do republičkog odbora, koji će u sastavu od devet članova vršiti istragu, odnosno sagledavati koji su to javni funkcioneri koji zloupotrebljavaju vršenje svoje funkcije, onda ste morali i da razmislite koliko će to da košta. Imamo već izglasan budžet, potpuno neostvariv, od 330 milijardi. Imamo zakon, ovaj, na koji smo podneli amandmane i koji, kao što su tvrdile kolege srpski radikali, ne može da bude primenljiv, iz prostog razloga što je mnogo toga što ste usvojili, pre svega mislim na vas iz DSS i u prošlom sazivu, i kada ste bili u koaliciji sa ostatkom DOS-a, neprimenljivo. I kao što znate da je neprimenljiv vaš pokušaj da se za predsedničke izbore, koji će se održati 13. juna, organizuje glasanje dijaspore, a to smo vam tvrdili, kao što vam tvrdimo i sada za ovaj zakon, pre nešto manje od mesec dana. Ujedno želim, dame i gospodo, da vas obavestim da je Centralna otadžbinska uprava SRS jednoglasno donela odluku da kandidat na izborima za predsednika Srbije bude gospodin Tomislav Nikolić, zamenik predsednika SRS. To je moja obaveza, kao narodnog poslanika, uz očekivanje njegove još ubedljivije pobede, iako je predsedavajući Skupštine rekao da mi ne možemo da koristimo skupštinsku govornicu radi promovisanja kandidata. Vidite da možemo. Koristiću svaku priliku, jer to upravo radim.
Gospođice Jovanović, naravno da možete, a na meni je da vas opomenem da se držite teme i da podsetim sve vas da se predsednički kandidati ne okupljaju ovde. Proverio sam, ovde sede narodni poslanici i govore o zakonima. Predsednički kandidati se okupljaju, pitaćemo službu, mislim negde na Zvezdari. Obavestiću vas. Izvolite.
Jeste, gospodine Markoviću, ali izabrani predsednik ide preko puta. Jedan poslanik koji se okuplja ovde će upravo da pređe ulicu, gospodin Nikolić će da ide na Andrićev venac. Što se tiče ovog zakona, dame i gospodo, želim da vam kažem da je naša ključna i suštinska zamerka što se ovim zakonom ne sprečava i ne sankcioniše sukob interesa funkcionera, kao što smo mi to precizno naveli, javnih funkcionera, da vam popravimo zakon, i ministara i narodnih poslanika, koji oni imaju sa narodom, odnosno građanima Srbije. To će narod da uradi na izborima. Mislimo da će se to, između ostalog, desiti i zbog toga što će tromost i sporost kojom radi i funkcioniše ova poslanička većina i celokupna Vlada Republike Srbije prouzrokovati da mi stalno ulazimo u neki začarani krug, da imamo na dnevnom redu zakone koji će da se izglasaju kakvom-takvom većinom, a neće biti promenljivi. Gde ćete veći sukob interesa nego što je to sadašnja situacija i slika Srbije. To je pre svega pitanje vama iz vladajuće grupacije, kada imate dvojicu poslanika, javnih funkcionera, kao što su Goran Svilanović i Boris Tadić, koji su u sukobu sa interesima države i naroda i narodnom voljom, jer se i dalje nalaze na pozicijama na kojima se nalaze, vrše veoma nekvalitetno, katastrofalno svoje funkcije i to sve plaćaju poreski obveznici. Sad se vraćam na ono koliko košta ovaj zakon. Dakle, 200 kancelarija, 9 članova odbora, ne slažemo se sa sastavom odbora, ne slažemo se da to ima svaka opština, da to ima pokrajina i da to postoji i na nivou Republike. Sedam prosečnih plata u Srbiji puta taj broj u tih 200 kancelarija, pa puta 12 meseci, dolazimo do cifre od 1.500.000 dinara iz budžeta od poreskih obveznika, kojima ste ovih dana, vi koji niste želeli da glasate za pomoć zatočenicima u antisrpskom Haškom tribunalu, upućivali poruke kako je to skupo. Ovaj zakon suštinski ne može, osim ovih mera koje ne znače ništa, da sankcioniše u pravom smislu reči onoga ko je nečastan, ko je nemoralan, ko na bilo koji način propisan ovde zloupotrebljava svoju javnu funkciju, ali će građane da košta milijardu i 500 miliona dinara. S druge strane, mi smo precizno utvrdili delovanje javnih funkcionera i morali smo taksativno da nabrojimo ko su to sve javni funkcioneri, na to se odnosi amandman na član 3, a o čemu ćemo govoriti u pojedinostima. Što se tiče člana 6, stvarno je tu nejasno koja je to mera za koju povredu i nejasno je zašto niste kod tačke 7. precizirali da javni funkcioner mora da se sankcioniše i da mu se izrekne ovakva vaša mera, ako već predviđate takve mere, ako ograničava pristup javnosti znanjima i informacijama koja su od javnog interesa, a ne podležu pod državnu ili vojnu tajnu. Ako jedan poslanik sedi u ovim poslaničkim klupama, ako je on i dalje nelegitimno ministar odbrane, zato što ste vi nesposobni da ga smenite u Skupštini državne zajednice, onda je on morao da ima saznanja i da putem medija, agresivnijom kampanjom protiv šiptarskih terorista, upozori Srbe na Kosovu i Metohiji šta im se tamo sprema. Dakle, trebalo je to malo više da precizirate i u takvim slučajevima pod tačkom 7. u članu 6. Što se tiče mera upozorenja i što se tiče delovanja pravosudnih organa i tužilaštva, reći ću vam da je sve ovo farsa, iz prostog razloga što za to postoje mnogobrojni primeri. Dame i gospodo, vi još ne znate, i vaš ministar Stojković, da li će dalje da postoji specijalni sud ili neće. Prekjuče je mislio da hoće, juče ne zna, a danas možda misli da neće. A specijalni tužilac, gospodin Jovan Prijić, koji treba da upućuje sve one slučajeve koji se procesuiraju pred specijalnim vašim sudom, za koji ste vi, takođe, glasali u onoj bivšoj koaliciji, bio je zamenik republičkog javnog tužioca pre tri godine, kada mu je dostavljena dokumentacija na par stotina stranica o jednoj velikoj aferi koja se desila i koja zapravo obuhvata mnogo javnih funkcionera koji su u tom trenutku vršili dužnost ministara, pomoćnika i zamenika, a neki su bili i poslanici i tako dalje. Radi se o aferi "mercedes benc". Gospodin Jovan Prijić ne samo da ništa nije preduzeo, iako je potpisao pre tri godine, a čini mi se da je to bio decembar, da je primio k znanju da postoji informacija da su sva tamo nabrojana, imenom i prezimenom, lica zloupotrebili svoju javnu funkciju, ništa nije uradio i kako vi onda očekujete da kroz ovakve mere koje su, opet ponavljam, farsa u pravom smislu reči, neko bude sankcionisan. Na kraju, da vam dam jedan savet, vama sporoj i tromoj koaliciji i Vladi, koja je takva kakva jeste, u situaciji kada želite sprovođenje ovog zakona - a neće se, kao što kažem, sprovesti - ako se napravi neka projekcija, da bi se on sproveo potrebno je milijardu i 500 miliona dinara. Bolje bi vam bilo da se pozabavite ekonomskom i socijalnom slikom Srbije danas. Bolje bi vam bilo da se suprotstavite već sledeće nedelje, posle Vaskrsa, takvim potezima koje namerava da sprovede novi ministar finansija, odnosno bivši guverner, a sada udarna pesnica u Koštuničinoj vladi, i da učini da ne samo ovih 20 artikala za koje je, eto, sasvim slučajno gospođa Radeta čula da su poskupeli, nego stotine artikala, i da izazove još mnogo teži socijalni i ekonomski položaj građana. Žao mi je što tu nije ministar Lončar, ne zbog toga što je prijatno da ga slušamo i što on zaista ubedljivo promoviše ovaj nesprovodiv zakon, nego da mu kažemo da nije demagogija to što mi govorimo o kumovskim vezama i da nije demagogija ono što je on pokušao danas da uputi kao primedbu poslanicima SRS-a, nego upravo ovakvo sakupljanje na ivici kvoruma, opet uz vaše interne ucene i svađe, koštanje države i poreskih obveznika za ovaj zakon. Građani neće one koji su nečasni i nemoralni, i koji ni po jednom osnovu, ako se narod pita, a vi i takve stavljate na vaše liste, u Vladu i na ministarska mesta, ne bi mogli da vrše javnu funkciju, a to sigurno nisu bili nikada za ovih 14 godina srpski radikali.
Hvala vam. Replika, gospodin Proroković.
Gospođice Jovanović, da ste nešto slušali ne biste ovako govorili. Koliko sam razumeo ministra Lončara, pitanje plata budućih članova republičkog odbora koji će biti konstituisan regulisaće se kroz prihvatanje amandmana. Neće biti tolike kolike su. I još nešto da vam kažem, demokratija jeste spor proces, jeste procedura. Možda je to u vaše vreme išlo brže, a kako je išlo brže objasnio nam je gospodin Zoran Anđelković u jučerašnjoj izjavi "Nacionalu", kada je rekao: "Mi dok smo bili vlast nismo imali problema sa sporošću. Sedam dana pre zasedanja pozovem Šešelja, odvedem ga na šampitu i lepo se dogovorimo za šta će oni da glasaju."
Gospođica Jovanović, po Poslovniku, a vi niste ni zamenik, ali možete kao poslanik da se obratite. Izvolite. U međuvremenu, još jednom molim sve poslanike, ne postoji nijedan razlog da govorimo izvan teme, a naročito na ovoj sednici, koja ima toliko tih tema koje se tiču baš ekonomskih pitanja. Shvatio sam iz svega što ste govorili, a vodite računa, obavezni smo građanima Srbije, najviše košta ako trošimo vreme mimo govora o temi. Izvolite, gospođice Jovanović.
Gospodine predsedavajući, samo da vas podsetim da je Ustavni sud po prigovoru SRS-a odlučio da svaki poslanik može da se javi po Poslovniku i da time koristi ono pravo koje su nam dali građani...
Da, dao sam vam reč. Izvolite.
Što se tiče gospodina Prorokovića, a koji je ujedno i zamenik šefa poslaničke grupe DSS-a, to je slika te političke stranke i njega, kao nekoga ko u ovom trenutku zamenjuje gospodina Ristivojevića. Takav nivo razgovora, ono čime ste vi impresionirani, nekakve izjave i govori Zorana Anđelkovića, koji podržava vašu manjinsku vladu i koji će to da radi sve do trenutka dok vi budete izvršavali ono što oni od vas budu tražili - to je vaš problem i vi sa tim morate da se suočavate, a ne da obaveštavate poslanike SRS-a o vašim ličnim impresijama čelnika SPS-a. Nas to ne zanima. Mi smo ovde zbog toga da vam kažemo da ćemo budno da pratimo sve ono što radite, da nas ima mnogo, ovde je 82 poslanika SRS-a, i da će naš predsednički kandidat da pobedi, i da će da kontroliše vašu Vladu, i da će da koristi svoje pravo da vraća zakone, pa i ovakav koji ne ide nikako u prilog interesima države i naroda. Bolje bi vam bilo da se usredsredite na sve to što će da vas očekuje u jednoj oštroj kampanji koju ćemo da vodimo protiv vas, ali argumentima, a ne takvim ličnim impresijama, kao što ih vi imate, gospodine Prorokoviću. A da ste vi zaista u prilici da iznesete nešto kao kontraargument, vi ne biste meni uputili poruku da će skupštinska, a ne znam koja većina, u danu za glasanje da izglasa neki amandman koji je najavio ministar Lončar. Vi ne znate ni sutra šta će da bude, da li ćete svi da budete na okupu, a znate da li će da se izglasa amandman kojim će da se promeni ono za šta sam vas kritikovala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Glišić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imali smo prilike danas za ovom govornicom da čujemo ponovo predizbornu kampanju, imali smo ponovo prilike da čujemo međusobna prepucavanja o tome ko je šta i kada krao, a mi danas imamo jedan Predlog zakona koji je Vlada Republike Srbije podnela. Istina, poštujući predizborno obećanje političke stranke kojoj pripadam, obećanje ovog tipa se mora ispuniti. O čemu je reč u ovom predlogu zakona? Tema ovog predloga zakona je sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Sukob interesa postoji kada postoji sukob privatnog i javnog itneresa. To je centralno mesto i centralna tema ovog zakona. Kada o tome govorimo mi ne možemo brkati odredbe ovog zakona sa krivično-pravnim odredbama, niti sa represivno-pravnim odredbama, koje se primenjuju određenim materijalnim propisima kojim su propisane, a koje sankcionišu odgovarajuća ponašanja. Vi ste videli da u ovom predlogu zakona postoje taksativno nabrojani oblici ponašanja javnih funkcionera koji su zabranjeni. Postoje u najmanju ruku tri vrste te zabrane. Jedna vrsta zabrane je pobrojana u članu 6. Predloga ovog zakona, gde je taksativno navedeno šta to funkcioner ne sme da čini. Zatim postoji zabrana koja se odnosi na njegovo upravljanje ili poslovođenje privrednim subjektima, što je sasvim prirodno, jer funkcioner države ne može biti istovremeno, a pri tom se misli na funkcionera u užem smislu reči, tj. nosioca izvršne vlasti u državi, ne može biti poslovodni organ ili organ upravljanja sopstvenog preduzeća ili drugog preduzeća u privredi, jer bi na takav način došlo do sukoba njegovog privatnog interesa i interesa države. Kao što znamo, izvršni organi vlasti, bilo na republičkom, bilo na pokrajinskom ili lokalnom nivou, nabavljaju i pribavljaju odgovarajuća dobra za interes države, vrše se odgovarajuće nabavke, a sva preduzeća koja učestvuju na tržištu mogu učestvovati u tim nabavkama. To je ključni problem i ključni kamen spoticanja kod ovog zakona. Sledeća zabrana o kojoj je ovde reč, to je zabrana primanja poklona. Ona je ovde decidno objašnjena. Postoji još jedna zabrana, koja u užem smislu reči ne pokriva pitanje sukoba privatnog i javnog interesa, a to je zabrana upravljanja u upravnim odborima javnih preduzeća i ustanova u državi Srbiji. Dakle, u čemu je razlika između ovog stanja koje sada imamo ili koje ćemo imati po usvajanju ovog zakona i onoga što smo imali do sada. Do sada je pitanje sukoba interesa u slučaju obavljanja javne funkcije isključivo bilo utvrđeno, odnosno regulisano članom 49. Zakona o državnoj upravi, koja govori o nespojivosti funkcija ministra. Postoji jedna slična odredba u vojvođanskom propisu, u njihovoj odluci o vojvođanskoj upravi i nijedna druga odredba. Na osnovu tih odredaba mi nismo mogli da zaključimo, ni da cenimo u čemu se zapravo sastoji taj sukob interesa privatnog i javnog, niti su postojale bilo kakve sankcije za postojanje takvog sukoba. Zato ponavljam da ne treba brkati krivično-pravne odredbe sa odredbama ovog zakona. Ovaj zakon u svojoj osnovi predstavlja moralnu vrednosnu kategoriju. To je jedini motiv njegovog donošenja. On tu počinje i tu se zaustavlja, i svako ko govori o nečemu drugom ovde zamenjuje teze. Ispadne kao da je neko obećavao da ćemo doneti rigorozne zakonske mere, koje će sankcionisati određena nemorlana ponašanja funkcionera. Izvinite, svako nemoralno ponašanje, svako ponašanje suprotno dobrim običajima ne mora biti istovremeno ni prekršajno ni krivično delo, ali mora biti na određeni način žigosano. Kako smo do sada žigosali ta ponašanja? Tako što smo između sebe kao građani o tome razgovarali, tako što su mediji ta pitanja pokretali, tako što se u javnosti o tome raspravljalo, tako što su se političke stranke o tome izjašnjavale, bez određenih i unapred zadatih kriterijuma u jednom zakonu. Ovaj put, prvi put u istoriji ove države, imamo određene kriterijume i definiciju onoga što smatramo sukobom privatnog i javnog interesa. To je ono oko čega se svi ovde slažemo, oko te definicije. Možemo da se ne složimo oko toga da li je ovaj zakon dobro napisan ili nije. Zato gospodo, pogotovo što je zakon došao po hitnom postupku, i postoje vaši amandmani na osnovu kojih će ovaj zakon biti popravljen. Bili smo i još uvek smo svedoci u toku ove rasprave, a bićemo svedoci u toku rasprave u pojedinostima, da postoji niz suvislih amandmana, dobrih amandmana, bez obzira od kojeg poslanika su potekli i kojoj poslaničkoj grupi on pripada. Duboko sam uveren da će ministar koji predstavlja Vladu na ovom zasedanju Narodne skupštine imati sluha za takve amandmane i da će takve amandmane uvrstiti u tekst ovog zakona. Prema tome, naš zajednički interes je ovde da pođemo od pretpostavke da nam je ovakav propis neophodan i da ćemo ga mi usvojiti, a naravno da je pravo svake poslaničke grupe i svakog poslanika pojedinačno da svojim amandmanom pokuša to da popravi. Besmislena je teza kojom se tvrdi da je ovo dobra namera, ali da neće imati dobru realizaciju, ili kako neko reče sprovodivost. Znate šta, sprovode se zatvorenici, a zakoni se provode. Ovaj zakon nema problema sa svojim provođenjem, jer njegov smisao nije u sankcijama, njegov smisao je u društvenoj definisanosti sukoba interesa, jer će se ovaj put prvi put to dogoditi u istoriji ove države. Pre neki dan, čitao sam u "Pres klipingu", kada je bilo reči o najavi stavljanja na dnevni red ovog zakona, stajao je jedan naslov u novinama koji kaže - za mito na stub srama. Jeste, i to ne samo za mito. Međutim, gospodo i dame, za mito se ide u zatvor. Za zloupotrebu službenog položaja se ide u zatvor. Ne možemo inkorporirati krivično-pravne i druge sankcije u jedan zakon koji ima sasvim drugi smisao. To je ono što smo mi obećavali, to je ono o čemu smo mi govorili. Naravno, sankcije koje su ovim zakonom predviđene su moralnog karaktera. Sasvim je drugačije kada jedan nadležni državni organ donese takvu sankciju kroz svoju odluku, javno objavi, a kada u tekstu jednog propisa imamo tačno definisan sukob interesa u čemu se on sastoji. Prema tome, to je krajnji domet i smisao ovog zakona. Svako insistiranje na nečem drugom je potpuna zamena teza i govori o tome da onaj kome je predlog zakona upućen na razmatranje i nije dovoljno dobro razumeo taj predlog ili namerno želi da o tome govori na jedan oponentan, disonantan način, verovatno najavljujući da zbog navodno tih nekih mana neće ni glasati za ovaj zakon. Izvolite, vi koji smatrate da nećete glasati za ovaj zakon, zbog toga što ste uvređeni jer vam nekoliko amandmana nije usvojeno, a svakako da praktično neće biti poslaničke grupe čiji amandman neće biti usvojen, koliko shvatam, jer ima veoma suvislih amandmana sa svih strana, onda hajte, zbog toga što vam par amandmana nisu usvojeni, nemojte glasati za ovaj zakon, pa ćete time demonstrirati za šta ste zapravo. Prema tome, podsećam da oni koji smatraju da ovaj tekst nije dobro napisan, a imaju prilike ovde da ga promene, nemaju pravo previše o tome da pričaju ukoliko su aktivno vršili izvršnu vlast u ovoj državi u prethodnom periodu, a imali prilike, bilo kada i u bilo kom trenutku u toku vršenja te vlasti da donesu odgovarajući propis, koji bi po njima na bolji način regulisao ovu materiju i sankcionisao kršenje ovih pravila. Dakle, ponavljam, ovo nije zakon o prekršajima, niti je ovo krivični zakon. On ima sasvim drugi smisao inajlepše vas molim kada o ovom zakonu govorimo, imajmo pre svega to na umu, a koliko će on biti provodiv u delo, to zavisi, s jedne strane, od svih nas i zavisi od toga koliko ćemo ga se svi sami kao funkcioneri pridržavati. To je jedna vrsta moralne opomene, koja će ovaj put za razliku od dosadašnjih vremena biti objavljena u "Službenom glasniku" Republike Srbije. Istina, nisu njegovi dometi takvi da može biti primenjen u svakom slučaju, u stopostotnom slučaju, vezano za funkcionere koje ovaj zakon tretira, ali ovo je krupan iskorak. Ako kažemo ne ovom krupnom iskoraku, i pored toga što će od strane Vlade evidentno biti učinjeni napori da se svaki suvisli amandman inkorporira u tekstu ovog zakona, onda se to ne zove dobra saradnja.
Reč ima narodni poslanik Darko Glišić, a neka se pripremi narodni poslanik Dejan Mikavica.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim je sigurno da sprečavanje sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija treba na jedan zakonski način urediti i uobličiti. Pitanje je da li se to ovim zakonskim predlogom i čini. Evo, analizirajući od člana do člana ovaj zakonski predlog, u prvom članu dolazimo do situacije da je stav 2. prilično nejasan i da unosi određenu zbunjenost u sam član 1. "Sukob javnog i privatnog interesa postoji kada funkcioner ima privatni interes koji utiče ili može uticati na vršenje njegove funkcije"; treba - već je suprotstavljen ili ugrožava javni interes. Takav jedan član mogao bi jasno da stavi do znanja na šta se on i odnosi. Što se tiče člana 2, mnogi su govornici pre mene istakli, mislim da je tu propuštena jedna prilika da se u onaj broji ljudi koji podležu ovakvom zakonu uključe i sudije. Mislim da je pravosuđe oblast na koju se najviše može primeniti zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, iz prostog razloga jer na same sudije može biti vršen uticaj da oni krše svoju funkciju i da krše ovaj zakon. Mislim da bi se čak na neke sudije ovaj zakon odmah mogao i primeniti. Konkretno, mogu navesti primer iz sredine iz koje dolazim. Imamo slučaj da je predsednik jednog okružnog suda u Valjevu izabran za to mesto iako ne ispunjava ni zakonski uslov da bude izabran za predsednika suda, iako nema godine rada u pravosuđu, čak ni polovinu od onog uslova koji zakon propisuje, ali je predsednik okružnog suda, jer mu je brat dobar prijatelj sa Čedomirom Jovanovićem, pa čovek postao predsednik okružnog suda. Mogu vam navesti primer, kada već ovde navodite, a i za javne tužioce predviđeno je da se ovo uređuje posebnim zakonom, recimo iz opšine u kojoj živim, javni tužilac je kafedžija, čovek drži kafić, u taj kafić dolaze raznorazni tipovi koji ostavljaju ogromne sume novca i tu je sukob interesa. On ne može ni da ih goni krivično ako prekrše neki zakon, da pokreće protiv njih istrage, da ih izvodi pred sud, kada su to njegove dobre mušterije. To su njegove dobre mušterije. Javni tužilac u Ubu, Milan Ilić, koji je zauzeo pola ulice sa svojim kafićem, i to je direktan sukob interesa pri vršenju javnih fnkcija. Zato je trebalo u ovaj zakonski predlog uvrstiti i tako nešto gde bi oni bili obuhvaćeni. A verujte mi, to sam mogao da vidim u ovih nekoliko meseci dok sam narodni poslanik, to ljude najviše tišti, problem u sudstvu. Najviše ih tište ovakvi slučajevi, gde su umešani javni tužioci, sudije u pojedinim manjim sredinama, gde javnost nije prisutna i to je toliko otišlo daleko da zaista ugrožava interes građana ove države. Još bih par stvari prokomentarisao iz samog zakonskog predloga, obzirom da će biti amandman koji će regulisati položaj člana odbora i to ste vi rekli. Interesuje me oko ovih vrsta mera, jer zaista je besmisleno da nekoga ko je prekršio zakon kažnjavate javnom opomenom i to mi liči, malo na sportski žargon prevedeno, dajemo mu žuti karton. Šta je to, ako on ponovo uradi, što mu daje crveni karton, što ga diskvalifikuje, da li je to ta preporuka za razrešenje ili možda čak direktno razrešenje nekoga ko je definitivno prekršio zakon. Naravno, kolege poslanici iz moje poslaničke grupe izrekli su zaista dosta kritike na član 33, gde se zaista komplikuje procedura, obzirom da je predviđeno da lokalne skupštine formiraju svoje odbore, a oni bi konrolisali sprovođenje ovog zakona i zaista bi mnogo jednostavnije i celishodnije bilo kada bi jedan republički odbor kontrolisao i sprovodio ovakav zakon. Nije dovoljno navesti to da je sankcija moralnog karaktera za nekoga ko prekrši zakon. Zaista, ako neko prekrši zakon i ako direktno vrši svoju funkciju suprotno ovom i svim drugim zakonima koji su predviđeni da on na osnovu njih vrši svoj posao, i kazniti ga moralno, eto, sada se apeluje na njegov moral, a zašto: neko ko krši zakon i ko je sklon korupciji, tu morala nema. Možete vi njega da prozivate koliko god hoćete, možete da ga na taj način etiketirate kao nekoga ko je sklon kršenju zakona, a on za to neće mnogo hajati, jer ako čovek nema morala, on ga nema i to ga sigurno neće sprečiti da i dalje to krši. Mi ćemo vam na našem primeru pokazati kako jedan odgovoran i moralan političar treba da vrši funkciju, da nema sukoba interesa, da ne krši zakone, a to ćete videti nakon 13. juna. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mikavica, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo, problematika sukoba, nesaglasja, rekao bih, između ličnog i javnog ili opšteg i ličnog interesa nosilaca javnih funkcija, gotovo redovno u našoj političkoj tradiciji ili ako hoćete u našem narodnom shvatanju rešavana je nažalost u korist ovog drugog. Razloga za to je više, a broj primera nije moguće zaokružiti, jer mnogi slučajevi su brižljivo sklonjeni od uvida javnosti. Neretko, upravo zbog toga smo primorani da se prema imenovanju onih koji ne drže do opšteg interesa odnosimo iskljčivo u zavisnosti od političke opcije koju zastupamo, pa i u ovoj skupštini. Ipak, sa velikom sigurnošću danas možemo zaključiti i ustvrditi da je vlast ostatka DOS-a sa razlogom ostala u narodu i u sećanju kao vlast gde su mrski ljudi, a svoje interese ostvaruju sa one strane zakona. Bez obzira na to koliko su Demokratsku stranku Srbije pokušavali da omalovaže, onemoguće, ućutkaju, rekao bih, u njenom političkom delovanju u onom prethodnom periodu, što je upravo imalo cilj da ukaže na ovu vezu koja je odgovarala svima, samo ne narodu, ona je bila dovoljno vidljiva. Broj antikorupcijskih zakona o kojima je ovde bilo reči za ovom govornicom, antikorupcijskih zakona koji su doneti u prethodnom skupštinskom sazivu, u tom smislu se pokazuje gotovo sasvim nebitan. Opšte je poznato da ostatak DOS-a nije mnogo držao do zakona, da nije mnogo držao do prava, pa čak ni do morala. Zakoni su izigravani, državne institucije kontrolisane i ukidane, a moral iz politike proterivan. Brojne afere su međutim potvrđivale da je prethodna vlast potpuno nezainteresovana da dobijene funkcije ispunjava u opštem interesu. Zakonom o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija zbog toga, razumljivo, nije htela previše ni da se bavi. Taj i takav zakon izgledao je suvišan i potencijalno opasan. Problem nesaglasja između javnog i ličnog interesa posebno se iskazao na nivou AP Vojvodine. Ovde je, naime, kao što je verujem svima dovoljno poznato, a ovom prilikom bih samo na to podsetio, veza između pokrajinskih funkcionera i nosilaca privrednog kriminala, i svakog drugog, ne samo očigledna, već ima i svoj naročit izgled. Onda, čak i kada nije rodbinska, reč je o izvesnoj očitoj povezanosti i sličnosti između onih koji predstavljaju pokrajinsku vlast i onih kojima ona kao takva odgovara i terba radi obavljanja njihovih poslova. Kada kažem sličnosti, mislim i na onu sličnost u mentalitetu, navikama, pa ako hoćete i porocima. Ono što je očigledno u AP Vojvodini čini supstrat političkog obrascau Novom Sadu kao glavnom gradu AP Vojvodine. Vladajuće koaliciono dogovaranje Demokratske stranke i Lige socijaldemokrata Vojvodine pokazalo se idealnim za sticanje dobiti, materijalne i političke, onih koji odavno u Novom Sadu i Pokrajini nemaju nikakav politički legitimitet. Vlast u Novom Sadu prepoznatljiva je kao nesposobna, neodgovorna i kriminogena. Možda ovim zakonom neće biti potpuno onemogućena u svom političkom, materijalnom i finansijskom naumu. Ali će joj, verujemo, isto biti uveliko ili bar unekoliko otežan posao. Vladu Demokratske stranke i Lige socijaldemokrata Vojvodine u AP Vojvodini i Novom Sadu možda ćemo morati trpeti još neki mesec, ali ovim zakonom možemo na nju posredno i neposredno uticati i ujedno osigurati pretpostavke za bolju, moralniju i uspešniju vlast. Načelne i amandmanske primedbe, izmene i dopune, verujem da se oko njih možemo složiti i da je ovaj antikorupcijski sistemski zakon potreban ovom društvu, da ima smisla i da od njega naše društvo može da ima koristi u svakom pogledu, možda čak i u onom koji se odnosi na etiku, odnosno na vrlinu, što toliko često nedostaje u obavljanju javnih funkcija. Tek sa njom čini se mogućim prevazilaženje iluzija da neograničena, pa i neprekidna vlast, može doneti, kako reče Aristotel, zdravlje bolesnim vladarima. Hvala vam.
Replika, gospodin Pajtić.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u nekoliko navrata smo danas skrenuli pažnju da je neodgovorno paušalno ocenjivati velike grupe ljudi ili grupe ljudi koji na čestit način obavljaju svoj posao. Ukoliko neko ne obavlja svoj posao na čestit način ili ukoliko krši zakone, onda treba reći ime i prezime onoga ko krši te zakone i taj treba da odgovara u krivično - pravnom smislu, a ovako je neozbiljno i neodgovorno paušalno ocenjivati cele stranke da krše zakone, a posebno što to apsolutno nije tačno. Demokratska stranka i struktura Vlade jeste takva da je od Vlade iz prethodnog saziva ostalo pet ministara koji su bili nestranački, ministri na samom kraju mandata, a učestvovali su tu i ministri iz G17 plus, iz mnogih nevladinih organizacija, učestvovali su mnogi ministri koji su bili izrazito stručni. I ova vlada je isključivo politički definisana i nema ni jednog člana van toga. Vlada, Savet Narodne banke itd. Nemojte spominjati Demokratsku stranku u kontekstu kršenja zakona. Ako je neko kršio zakon, molim vas ime i prezime, a kakva je ta pokrajinska skupština, uz mane koje poseduje ili uz poslanike koji se nekome dopadaju ili ne dopadaju, u civilizacijskom smislu, govori činjenica da je ta pokrajinska skupština danas jednoglasno, posle rasprava u kojoj je učestvovao i DSS, usvojila predlog da se ukine Zakon o pravima haških optuženika. U toj raspravi učestvovala je i Demokratska stranka Srbije. Nije glasala protiv tog zakona, tako da znači da je ta pokrajinska skupština verovatno imala blagotvorno dejstvo čak i na poslanike DSS-a.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić i neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o kome se danas vodi rasprava pojedini poslanici Srpske radikalne stranke iskoriste da pomenu predsedničkog kandidata i ne treba da nam zamerite zato što sam ubeđen da biste ih i vi, da imate predsedničke kandidate, pominjali, da su vaši stranački organi već doneli tu odluku. Međutim, zakon i odlučivanje o ovom zakonu je palo u vreme kada su raspisani predsednički izbori i možda su oni koji su predložili ovaj zakon već hteli njegovim usvajanjem sebi da prikače epitet da je to poštena vlast i da sa ovim usvajanjem zakona stave do znanja da kod njih neće biti korupcije i sukoba interesa. Možda bi bolje bilo da je naslov ovog zakona - zakon o sprečavanju sukoba interesa pri obavljanju javnih funkcija. Međutim, ako hoćete da vršite javne funkcije - vršite. Ovi odbori su namenjeni, pre svega, da oni koji vladaju trenutno u Srbiji imaju mogućnost da zaposle uglavnom svoje rođake i prijatelje. Nekoliko stotina u celoj Srbiji, sa veoma visokim platama i na taj način, pomnoženo sa cifrom tri, obezbede sebi biračko telo. Problem Srbije je korupcija u celom društvu i to se neće sprečiti samo usvajanjem ovog zakona. Protiv korupcije se moramo boriti počevši od dece kroz osnovno i srednje školstvo pa nadalje, da bismo stvorili kvalitetne ljude sa visokim moralnim kvalitetima, koji neće posezati za zloupotrebama funkcija na kojima se sutradan nađu. U obrazloženju ću pomenuti dve nelogičnosti, dva člana. U članu 4. prvi stav kaže - "funkcioner je dužan da se povinuje propisima koji uređuju njegova prava i obaveze i da stvara i održava poverenje građana u savesno i odgovorno vršenje javne funkcije". Dakle, vi ste spremni da imenujete nekoga ne znajući da li on već ima ugled kod građana, spremni ste da ga imenujete i da on naknadno kao funkcioner, tek onda, stvara i održava poverenje u to da časno i pošteno obavlja svoju funkciju. Ako ste imenovali nekoga ko nije časna osoba, nijedan zakon ga neće sprečiti, niti će mu omogućiti da posle toga ubedi građane da je on častan. U članu 5. stav 2. vrlo zanimljiva formulacija - "funkcioner ne sme vršiti poslove savetovanja pravnih i fizičkih lica. Izuzetak su narodni poslanici, poslanici i odbornici". Zamislite funkcionera koji ima sina što treba da upiše fakultet i obrati se ocu za savet šta da upiše, a on mu kaže - sine, kao funkcioner, ne smem ti dati takav savet. Prema tome, počevši od ovoga pa nadalje, sve do 37. člana, ima mnogo nelogičnosti i mislim da je ovo samo marketinški zakon od kojeg očekujete da vam obezbedi bolju prođu na narednim izborima.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predlog zakona koji se danas nalazi na dnevnom redu spada u grupu loših zakona, jer je praktično neprimenljiv. Neprimenljiv je, i ako je takva situacija, onda ne vredi donositi jedan takav zakon. Onda se samo gubi vreme. Možda medijski i demagoški nešto završava, ali ne pogađa suštinu. Naravno, predlagač je pre svega pogrešio u tome što nije mogao da pronađe ustavni osnov za ovaj zakon. On je ustavni osnov pronašao u odredbama koje regulišu organizaciju, nadležnost i rad republičkih organa i u još jednom članu Ustava koji kaže da i druga pitanja mogu da se regulišu zakonom. Da je tvorac ovog zakona okrenuo samo nekoliko strana ispred, pročitao bi da postoji član 53. Ustava Republike Srbije, u kome jasno stoji da je svako dužan da se pridržava Ustava i zakona i da savesno i odgovorno vrši javnu funkciju. Verovatno je to jedini ili možda postoji još neki član u Ustavu Republike Srbije u kome se upotrebljava pojam javna funkcija. Javna funkcija kao pojam je očigledno nedeljiva, što znači da ne može da se deli na pokrajine, opštine, republiku, već svaki javni funkcioner podleže ovoj obavezi. Problem ovog zakona jeste što u stvari ide po jednoj ivici. Sa tim problemom su bile suočene i druge države, i praksa je različita. U nekim državam se to ne reguliše zakonom, nego se od državnog organa do državnog organa, odredbama u posebnim zakonima ili u podzakonskim aktima reguliše način kako se sprečava sukob interesa, odnosno da javni funkcioner ne dođe u situaciju da se dvoumi oko lične koristi i obavljanje svoje dužnosti. Predlagač je, očigledno, procenio da ovde to treba da se reguliše zakonom, i ako to predlaže, onda to mora biti na nivou cele Republike, a za sprovođenje ovog zakona mora da bude nadležan samo jedan organ. Čim se to podeli na nivoe vlasti, a lokalna samouprava u formalno-pravnom smislu nije vlast, onda se ova osnovna ideja toliko razvodni da praktično predlagač posle žali što je pomislio da se donese ovaj i ovakav zakon. Sledstveno tome, predlagač nas nije ubedio šta je sukob javnog interesa, kada postoji taj sukob, u čemu se on manifestuje. Iz toga logički slede i pogrešna rešenja, i ne samo kod organa, nego i kod mera, a mere su neke više političko-pravne posledice stanja u kome se našao javni funkcioner, a da nije obavestio nadležne organe, nego što bi mogla da bude pravna posledica sa značajem krivične ili materijalne odgovornosti. Ovaj zakon ne reguliše ni krivičnu ni materijalnu odgovornost, to je tačno. On samo reguliše jedno stanje u koje može doći javni funkcioner, da se posumnja da on ne može biti nepristrasan, jer ga privatni interes goni da malo zakine od one svoje službene dužnosti, koja ga upozorava i obavezuje da mora da radi na tačno propisani način. Neke zemlje su ovo pitanje rešile normiranjem, odnosno prenormiranjem, pa su, praktično, kompletan postupak tako uredile da se izgubilo diskreciono ovlašćenje funkcionera, lica koja primenjuje zakone. Sa ovim problemom je upoznata i Generalna skupština Ujedinjenih nacija. Ona je donela poseban kodeks kako treba da se ponašaju lica koja rade na primeni zakona. Naša zemlja je to potpisala i preuzela neku obavezu. Mi smo amandmanima pokušali da ovo malo popravimo. Tu je 40 i nešto amandmana, i to je potpuno drugačiji koncept zakona, ne samo što se tiče organa, nego i onoga što nazivamo mere. Ukoliko taj organ kome treba da se prijavi imovina funkcionera, organ koji treba da se obavesti o nekim privatnim poslovima funkcionera, nema ovlašćenje da izvede neku posledicu povodom tog stanja, onda se stvarno postavlja pitanje čemu organ koji treba nejavno ili javno da upozori. Moral je jedna lična kategorija. Ne treba apelovati da svi ljudi imaju taj pozitivan moral koji je potreban za vršenje javne funkcije. Ako se pođe od te prezumpcije, onda se čini stvarno strahovita greška. Nas praksa svakodnevno demantuje. Moral ne može da se uredi zakonom, ne može ni odlukom. Nama je ovakav jedanzakon verovatno potreban da spreči mogućnost nastanka korupcije, zloupotrebe službenih ovlašćenja, koje uvek dolaze post festum, više kao posledica, a ne nešto što treba da spreči stanje. Ako neko misli da ovim zakonom može da uplaši nekoga, ni to se ne postiže ovakvim tekstom zakona. Zbog toga smo podneli ovako veliki broj amandmana, da ovaj zakon uredimo, počevši od definicije šta je to sukob interesa. Ovo što ste vi napisali da je sukob, pročitaću: "Sukob javnog i privatnog interesa postoji kada funkcioner ima privatni interes koji utiče ili može uticati na vršenje njegove javne funkcije". Pa, svaki građanin ima neki svoj interes. Njegov interes može i pozitivno i negativno da utiče na obavljanje njegove funkcije. Mi zato i predlažemo u amandmanu da se to promeni, da se jasno stavi da sukob interesa u smislu ovog zakona u stvari postoji kada je privatni interes javnog funkcionera u suprotnosti sa javnim interesom, ili kada privatni interes utiče ili može uticati na nepristrasnost javnog funkcionera pri obavljanju javne funkcije. Ako ovu definiciju prihvatite, po toj logici stvari slede i ovi naši amandmani koji bi verovatno morali da se prihvate, da se na jasan način ukaže kako to treba da se spreči sukob privatnog i javnog. Ovim zakonom se donekle ulazi u materiju koja se zove diskreciona ovlašćenja javnih funkcionera. Ali, kažem, samo delimično, površno, u naznakama. Verovatno to može biti od koristi pravosudnim organima, koji su suočeni kod nekoliko krivičnih dela sa diskrecionim ovlašćenjima službenih lica. To je stvarno problem u našem pravosuđu. Malo koji sud se upušta u ocenu da li je prilikom korišćenja diskrecionih ovlašćenja došlo do zloupotrebe položaja ili ne. Kvalitetan zakon bi mogao da pomogne i sudovima, kao jedna poštapalica, da se vidi koje je to društveno opredeljenje, u kom smislu se definišu ta diskreciona ovlašćenja. Pošto imam asocijaciju na Zakon o finansiranju političkih stranaka, predlažem vam da usvojimo ove amandmane, da ne prođe i taj zakon kao ovaj. Zakon o finansiranju političkih stranaka je lupio o glavu upravo one koji su najviše insistirali na tom tekstu zakona. Oni su sada u neopravdano podređenom položaju. Promenilo se. Verovatno će biti i sa ovim zakonom, koji je danas na dnevnom redu, ista sudbina, jer mora da se uzme u obzir i glas razuma. Mi amandmanima tražimo da se precizira ko su to javni funkcioneri. Ukoliko ste čitali te naše amandmane, videli ste da je to veći spisak javnih funkcionera, koji su navedeni, ali i sa dva stava smo dali opisno ko bi to još mogao da bude, u smislu ovog zakona, javni funkcioner i da podleže obavezama koje nosi ovaj zakon. Moram da kažem da ne shvatam predlagača zašto je sudije zaobišao ovim zakonom. Samostalnost, nezavisnost suda, to je jedna dimenzija koja je regulisana Ustavom Republike Srbije. Posebni zakoni koji regulišu javno-tužilačku i sudijsku funkciju takođe sadrže neke odredbe, ali vrlo neprecizne, pa bih rekao čak i neprimenljive, ne toliko precizne kao odredbe procesnih zakona o izuzeću sudija, te smatram da bi odredbe ovog zakona suštinski morale da se primenjuju i prema nosiocima pravosudnih funkcija, s tim što bi bio poseban organ koji bi radio ove poslove. Na taj način bi se očuvala njihova samostalnost i nezavisnost. U tom smislu, ako već planirate promenu Zakona o sudijama i o Velikom personalnom veću, mislim da tu postoji prostor da odredbe ovog zakona to Veće primenjuje kada su u pitanju nosioci pravosudnih funkcija. Ne mogu da shvatim zašto ste izbegli predsednika i sudije Ustavnog suda da obuhvatite. Oni nisu nosioci sudijske funkcije, vrlo specifične, ne klasične, ustavno-sudske funkcije, gde se razmatra o pravima i na zakonu zasnovanim interesima pojedinaca i uopšte o zakonitosti i zaštiti interesa građana. Oni su morali da budu u ovom zakonu i oni bi morali da prijave ne samo svoju imovinu, nego sva ona stanja i one slučajeve kada njihov privatni interes može da ugrozi obavljanje njihove funkcije. Dalje, kod organa nadležnog za sprovođenje ovog zakona sa predlagačem nikako ne možemo da se složimo. Pokrajinski odbor, lokalni odbor, to je potpuno nepotrebno. Nama je potreban jedan organ, jedan odbor definisanog sastava, ne ovog kombinovanog sastava, toliko kombinovanog čak i da se omalovažava Srpska akademija nauka i umetnosti, jer ulazi u neku prljavu oblast i prljavu materiju. Nije trebalo ni kao predlagača, ni kao tvorca liste od 10 kandidata da stavljate Akademiju. Četitost i poštenje svakodnevno se dokazuju. Mi predlažemo da bude jedan odbor na nivou Republike, predlažemo i odgovarajući broj članova, da veći broj članova budu lica koja izabere Narodna skupština iz svog sastava, znači, od narodnih poslanika iz različitih političkih stranaka, a da predsednik odbora nikako ne može da bude lice koje pripada stranci koja je na vlasti. Nemate veću konkurenciju i veći politički sukob interesa nego kada predstavnike pet-šest političkih stranaka stavite na jedno mesto. Najveća je kontrola tada, u jednoj takvoj situaciji, tim pre što, po odredbama ovog zakona, nema sankcija, nego ima nečega što se naziva merama. Pa i to je čak nepravilan termin. Pre bi moglo da se kaže da se ovde radi o političko-pravnim posledicama, što je došlo, što je utvrđeno da postoji sukob interesa kod određenog javnog funkcionera. Oko tih mera mi ne možemo sa vama da se složimo, jer nejavno, javno, u suštini ništa ne znači. Predlažemo da se za odgovarajuće povrede odredaba ovog zakona, koje nisu prouzrokovale štetne posledice po vršenje javne funkcije i dostojanstvo države, uvede novčana kazna, odnosno, ne bi se ni zvala novčana kazna, nego tromesečna obustava jedne trećine plate tog funkcionera. Tako uporedna praksa pokazuje da postoje države u kojima je upravo tako regulisano - jedna trećina plate funkcionera se obustavlja, što nije poštovao državu i organ, nije prijavio imovinu i nije prijavio da postoji sukob interesa, pa bez obzira na posledice, da li je nešto koristio, omogućio nekom drugom da stekne korist ili pričini štetu. Onda ima svrhe ovaj zakon. Javno, nejavno apelovanje na to da li će da podnese ostavku ili da li će neko da ga razreši, vežite mački o rep. Pa idite u Internet salu, pa potražite uporednu praksu i videćete nekoliko država u kojima postoji čak i taj oblik kažnjavanja. Tu je blizu, 50 metara, videćete da postoje u praksi i takva rešenja. Ovde se još uvek izriču kazne, iako smo svi protiv ovog poslovnika. Te odredbe vam Ustavni sud nije poništio, nego je verovatno procenio da su u skladu sa Ustavom. Zašto se vi sekirate, što kaznu da plati onaj ko je prekršio odredbe zakona? I treba da plati. Za povrede koje predstavljaju aljakavost predvideli smo opomenu. Treća, najrigoroznija sankcija jeste javno objavljivanje odluke odbora kojim se lice poziva da podnese ostavku ili predlaže organu da ga razreši zato što je postupio suprotno odredbama ovog zakona. To su prave političke sankcije. Da vidim taj organ koji neće da razreši. Pravimo razliku između imenovanih i postavljenih lica, s jedne strane i izabranih lica sa druge strane ... (Predsedavajući: Vreme.) ... izabrana lica, javno objavljivanje odluke da podnese ostavku. Naravno, unosimo i novinu da svaki javni funkcioner, prilikom izbora, podnese dve izjave, jednom izjavom da izražava pristanak da se vodi postupak pred jednim takvim organom kao što je republički odbor i druga izjava kojom preuzima obavezu da, ukoliko odbor utvrdi da je izvršio tešku povredu zakona, podnese ostavku. Tu već može biti govora o nekim sankcijama, o nečemu što je ozbiljno. Ovo što ste vi napisali je neozbiljno i nesprovodivo i na kraju će ispasti smešno.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da su narodni poslanici Miroslav Janković, Vojkan Tomić i Boris Karaičić pisanim putem povukli amandmane na članove 9, 12, 19, 20, 22, 33, 35. i 36. Narodni poslanik Vjerica Radeta podnela je amandman kojim predlaže promenu naziva Predloga zakona. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo, bilo bi lepo da je sada gospodin Lončar sa nama, jer smo danas u toku rasprave i od njega i od nekih poslanika DSS-a čuli da će neke amandmane Vlada i on kao predstavnika predlagača ovde prihvatiti. Ali nema gospodina Lončara, a nemamo ni obaveštenje koje je Vlada bila u obavezi da nam shodno članu 143. Poslovnika dostavi, gde bi nas obavestila koje amandmane eventualno prihvata, koje ne prihvata i iz kojih razloga ih ne prihvata. Očekivala sam od onih koji se predstavljaju legalistima da neće praviti bar ovakve formalne propuste. Danas je u prepodnevnom delu sednice gospodin Lončar iskoristio moj lapsus kada sam rekla da cene poskupljuju. Rekao je da cene ne mogu da poskupljuju. To je bio lapsus, ne poskupljuju cene, ali pod novom vlašću roba široke potrošnje svakodnevno poskupljuje i to je bila suština onoga što sam želela da kažem. Gospodin Lončar je takođe rekao, aludirajući na moje obraćanje parlamentu, da neki narodni poslanici ovu govornicu koriste za prikupljanje jeftinih političkih poena. Pošto on nije tu, a vidim da vi pišete nešto za njega, gospođo, napišite, pa ga pitajte da nam odgovori: ako su to jeftini politički poeni, ako postoje takvi, kakvi su to skupi politički poeni? Ako se politički poeni DSS mere vrednošću ovog zakona, odnosno iznosom od milijardu i 500 miliona dinara godišnje, koje će građani Srbije morati da izdvoje da bi se plaćali razni odbori koje predviđate u ovom zakonu, onda vi zaista prikupljate skupe političke poene. Što se tiče amandmana, predložila sam u ime poslaničke grupe SRS da se promeni naslov zakona i da se kaže da govorimo o Predlogu zakona o sprečavanju sukoba interesa pri obavljanju javnih funkcija. Amandmanom sam želela da ovaj predlog zakona već od samog naslova svedem u okvire našeg pravnog poretka, u okvire našeg pravnog sistema. Ovo je faktički preciziranje naziva zakona tako što se reč "vršenje" zamenjuje rečju "obavljanje", jer dužnost može da se vrši, a javna funkcija se obavlja. Tako da može da postoji vršilac dužnosti, ali nikako ne može da postoji vršilac funkcije. Uobičajeno je da čujemo da je recimo gospodin Predrag Marković v.d. predsednika države, a šta bi bilo kada bi po ovom zakonu gospodin Marković bio v.f. predsednika države, pa ne bismo znali da je vršilac funkcije ili je neki visokofrekventni predsednik. Molim i predlažem narodnim poslanicima da počevši od ovog amandmana, koji uređuje naslov zakona, prihvate i ovaj i ostale amandmane poslanika poslaničke grupe SRS. Jedino tako će ovaj zakon imati smisla i jedino tako će zaista imati nekog efekta.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 1. i član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Malopre sam počeo da pričam o ovom amandmanu. U Predlogu zakona član 1. ima dva stava. U prvom stavu se kaže - funkcioner je dužan da javnu funkciju vrši tako da javni interes ne podredi privatnom, niti među njima izazove sukob . Verovatno se misli da mu se zabranjuje da izazove sukob između privatnog i javnog interesa. To ne može da stoji u zakonu. Ovim zakonom se sprečava da dođe do toga, a neminovno se javljaju situacije kada se javlja taj sukob. Kada ste prevodili morali ste da obratite pažnju na pravo značenje te reči u rečniku. Stav 2, evo kako ste definisali sukob – sukob javnog i privatnog interesa postoji kad funkcioner ima privatni interes koji utiče ili može uticati na vršenje njegove javne funkcije. Molim vas, privatni interes ne sastoji se samo u nekoj koristi izraženoj u novcu, niti u koristi koja se omogućuje nekom drugom bliskom i dragom licu, niti u izazivanju štete nekom trećem licu, niti izazivanju i stvaranju štete državi, organizaciji čiji je javni funkcioner. Ako ste ovako to definisali, onda zaboravite zakon, on ne postoji. Mi pokušavamo amandmanom to da dovedemo u red, pa ovako kažemo: "Ovim zakonom se uređuje sprečavanje sukoba privatnog interesa javnog funkcionera i javnog interesa pri obavljanju javne funcije". Stav 2: "Sukob interesa u smislu ovog zakona postoji kada je privatni interes javnog funkcionera u suprotnosti sa javnim interesom ili kada javni interes utiče ili može da utiče na nepristrasnost javnog funkcionera pri obavljanju javne funkcije." Stav 3: "Pri obavljanju javne funkcije javni funkcioneri ne mogu svoj privatni interes da stavljaju iznad javnog interesa." Stavom 2. ovog amandmana sve se definiše; daje se duša i okvir ovom zakonu, definiše u kom smislu treba da se kreće ovaj zakon i ne negira postojanje različitih interesa, ali propisuje da svojim odredbama želi da reguliše situaciju kada dođe do paralelnog i istovremenog postojanja privatnog i javnog interesa, kako se otklanja eventualni sukob i šta se sve radi da ne dođe do paralelnog, istovremenog i sukobljenog interesa države i njenog funkcionera. Znači, ako se razume šta je sukob interesa u smislu ovog zakona, onda rešenja po logici stvari slede. Pošto u vašem predlogu član 1. nije definisan, nego s brda s dola nabacani neki pojmovi koji ni pojedinačno, a ni u vezi koja je data u rečenici ništa ne znače, onda nije ni čudo što ste lutali odredbama oko organa i prijavljivanja i registracije, mera, pa zašto ne reći i rokova za ispunjavanje nekih obaveza u smislu ovog zakona i za početak primene ovog zakona. Prosto, stičem utisak da niste hteli iskreno da idete do kraja i da rešite ovo. Vi ste obećali, pa pošto ste obećali, hajde. To što smo obećali nalazi se u ovoj maloj knjižici. A da li je to moguće, da li je sprovodivo, da li je izvodljivo, da li to može nekoga da obaveže? Mi imamo gorkog iskustva sa nekoliko zakona za proteklih mesec dana, po sistemu skočiću 10 metara; pa ko je taj koji će da skoči 10 metara. Eno, u susednoj sali se muče, jadnici, ne znaju kako da reše nešto što stoji u zakonu, a neprimenljivo je. Zakoni koji ne mogu da se primene ne treba da se usvajaju. Zašto klati vola zbog dva kilograma džigerice. Nađite odgovor na to pitanje, pa ćete lepše zakone da pišete.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. ičlan 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što ste već čuli tokom načelne rasprave, SRS je kroz amandamne koje su podneli njeni poslanici ponudila potpuno drugačiji koncept zakona o sprečavanju sukoba interesa pri obavljanju javnih funkcija. Po našem mišljenju - jer mi smo malo drugačije, odnosno logički sredili ove članove - bilo je normalno da prvi član utvrđuje predmet ovog zakona i o tom članu je govorio gospodin Krasić. Drugim članom preciznije su utvrđene dužnosti javnih funkcionera u smislu ovog zakona, a treći član precizno utvrđuje ko su javni funkcioneri na koje se primenjuju odredbe ovog zakona itd. Amandmanom na član 2. briše se naslov iznad člana 2, a član 2. menja se i glasi: "Javni funkcioner u smislu ovog zakona pri obavljanju javne funkcije mora uvek da postupa časno, pošteno, savesno, odgovorno i nepristrasno, da čuva dostojanstvo javne funkcije koju obavlja, poverenje građana i lični ugled i dostojanstvo. Javni funkcioner je lično odgovoran za svoja činjenja i nečinjenja pri obavljanju javne funkcije na koju je izabran, imenovan ili postavljen prema organu koji ga je izabrao, imenovao ili postavio i građanima koji su ga izabrali. Odgovornost iz stava 2. ovog člana ne isključuje krivičnu i materijalnu odgovornost javnog funkcionera po opštim propisima o odgovornosti. Javnom funkcioneru se zabranjuje da obavljanje javne funkcije koristi za ostvarivanje ličnog interesa ili za ostvarivanje interesa povezanih lica koja su određena ovim zakonom. Javni funkcioner ne sme biti ni u kakvom odnosu zavisnosti prema licima koja bi mogla da utiču na njegovu objektivnost pri obavljanju javne funkcije. Građani imaju pravo da budu obavešteni o radu javnog funkcionera kao javne ličnosti". Cilj ovog amandmana, odnosno svih amandmana SRS-a, jeste da se na neki način ovom zakonu da ozbiljnost, da se precizno propiše kako bi to javni funkcioneri trebalo da vrše svoju dužnost i da se odboru, koji bi po našem predlogu zakona bio jedinstven, daju odgovarajuća ovlašćenja, kao i da se obezbede odgovarajuće sankcije. Kao što smo već čuli u dosadašnjoj raspravi, ovaj zakon će građane koštati izuzetno mnogo, a to je nešto oko milijardu i po dinara, a što predstavlja samo plate za ljude koji će biti angažovani u ovim odborima, za članove odbora, sekretare, kao i tehničku službu koja će pratiti rad ovih lica. Takođe, podsetiću na reči ministra Zorana Stojkovića, ministra za pravosuđe, koji nas je prethodne nedelje sa ove govornice ubeđivao da nema para za pravosuđe i da ne postoji način da se tim ljudima pomogne; ubeđivao nas je da će, uključivši sudsko osoblje, kako je on te ljude nazvao, u raspodelu 50% takse koja se naplati u sudovima, popraviti materijalni položaj pravosuđa. Pozivam ga da nam objasni zašto ovaj novac, znači ove milijarde koje će biti bačene u vetar, nisu iskorišćene da se pomogne ljudima u pravosuđu i da se povećaju plate sudijama. A podsećam, ovi ljudi mogu biti izabrani bez dana škole, a biće tri puta plaćeniji od sudija.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Svetislav Krstić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, ovo je amandman koji je podnela SPS na član 2. On je veoma logičan. Mi smo u razgovoru na poslaničkom klubu, gde nam je gospodin ministar sa svojim saradnicima objašnjavao suštinu zakona, a i vodili smo raspravu o njemu, predložili odmah u startu da se ugradi ovo što je predlog amandamna. Međutim, čuli smo da to će biti rešeno na drugi način. O čemu se radi? Radi se o tome da se u ovom članu 2. definiše da se ovaj zakon, o kome danas raspravljamo, odnosi na funkcionere koji su imenovani, izabrani i postavljeni u organe Republike Srbije, AP, opština, gradova i grada Beograda, kao i u organe javnih preduzeća. To je prvi stav. U stavu 3. se kaže da će posebnim zakonom biti regulisan sukob, odnosno sprečavanje sukoba interesa za one funkcionere koji su imenovani u organe ustanova i druge organizacije čiji je osnivač Republika Srbija, AP, opština, grad i grad Beograd. Šta to znači? To znači da ćemo imati za istu materiju dva zakona: jedan za funkcionere u organima Republike i javnim preduzećima, a drugi u organizacijama gde je Republika osnivač. Kakva je razlika između funkcionera u javnom preduzeću i ustanovi čiji je osnivač Republika Srbija. Na primer, kao što su Republički zavod za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republički zavod za zdravstvo, tržište rada itd; ili, Agencije za privatizaciju. Naravno da nema nikakve razlike. Reč je o funkcionerima koje imenuje Republika, reč je o ustanovama koje osniva Republika i cilj ovog amandmana jeste da se, prvo, jedan zakon manje donese, jer poznato je - što više zakona, više rupa u zakonu, više šansi da se zakoni ne poštuju. Mislim da je ovaj predlog veoma logičan. I naravno, još jedna posledica: dva zakona znači i povećanje administracije, povećanje procedura, koje su u primeni svega onoga što je vezano za određene troškove i što komplikuje primenu zakona. Zato je zaista nelogično da ovaj sasvim konstruktivan i očigledan amandman SPS-a nije prihvaćen.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Žarko Korać. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Da li uvek moram moja izlaganja počinjati sa tim da sam poslanica, a ne poslanik. Poštovane kolege i koleginice, u članu 2. stav 2. se kaže da se sukob interesa pri vršenju funkcija sudija Ustavnog suda, sudija, javnih tužilaca uređuje posebnim zakonom. Smatrala sam da takvo rešenje nije dobro, pa sam predala amandman i mislim da bi ga trebalo usvojiti. Moj amandman glasi: "Odredbe ovog zakona primenjuju se i na sudije Ustavnog suda, sudije, sudije za prekršaje, javnog tužioca, zamenika javnog tužioca, osim ako posebnim zakonom nije drugačije uređeno". Mislim da je vrlo važno da se uspostave mehanizmi koji otklanjaju i kontrolišu eventualni sukob nadležnosti u obavljanju javnih funkcija u sve tri grane vlasti: zakonodavnoj, izvršnoj i sudskoj. Mislim da je ovo neophodno zbog celovitog uspostavljanja etičkih standarda, za koje se verovatno svi zalažemo pri donošenju naših zakona. Mislim da je važno da se to učini i zbog sprovođenja i provođenja sudskih postupaka. Osim toga, mnoga istraživanja u Srbiji, nažalost, pokazuju da je percepcija naših građana da je korupcija najveća u pravosuđu, pa zbog toga ne vidim zašto ovim zakonom nisu obuhvaćeni i ljudi koji rade u pravosuđu. To je razlog što bih molila da ministarstvo prihvati moj amandman.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 3. i član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo, jednim delom suštinu, a najvećim delom preciznost i doradu zakona pokušavamo da uradimo amandmanima koje smo podneli.Takav je i amandman na član 3. koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS i govorila sam u načelnoj raspravi o našem protivljenju da postoje republički, pokrajinski i opštinski odbori, 200 odbora, i računicom oko troškova došli smo do neke cifre od milijardu i 500 miliona dinara. Član 3. ne samo da ne govori o tome da postoje te vrste odbora, već je sasvim precizan, gospodine ministre, u definisanju onoga ko su nosioci javnih funkcija. Ako se to zakonom ne definiše i ako svaki odbor od lokalnog nivoa - jer ne verujem da ćete prihvatiti amandmane, videćemo na kraju, da postoji jedan republički - počne da definiše ko su javni funkcioneri, odnosno nosioci javnih funkcija, to neće biti dobro. Moj amandman kaže, pročitaću ga u celosti, da se naslov iznad člana 3. briše, a on reguliše samo ko su odbori, odnosno koji odbori postoje za rešavanje pitanja sukoba interesa i predlažemo vam da zaista postoji samo jedan na republičkom nivou. Amandman glasi: "Javni funkcioner u smislu ovog zakona je lice koje je izabrano, imenovano ili postavljeno da obavlja jednu od sledećih javnih funkcija: predsednik Republike, o tome smo govorili u kontekstu kampanje; idemo dalje, predsednik i potpredsednici Narodne skupštine, narodni poslanici, predsednik i potpredsednici Vlade Republike Srbije, ministri, predsednik i sudije Ustavnog suda Republike Srbije, guverner, viceguverneri, članovi Saveta Narodne banke Srbije; republički javni pravobranilac i njegovi zamenici, sekretar i zamenik sekretara Narodne skupštine, sekretar Republičkog skeretarijata za zakonodavstvo, sekretar i zamenik sekretara Vlade Republike Srbije, zamenici ministara, pomoćnici minitara, sekretar ministarstva, direktori, zamenici i pomoćnici direktora republičkih organizacija obaveznog osiguranja, predsednici i članovi upravnog odbora republičkih organizacija obaveznog osiguranja, direktori, zamenici i pomoćnici direktora i njima po funkciji i nazivu izjednačeni funkcioneri republičkih upravnih organizacija, direkcija, zavoda, agencija, komisija i saveta; predsednik i poslanici skupštine AP, pokrajinski funkcioneri koje bira, imenuje ili postavlja pokrajinska skupština ili izvršni organ autonomne pokrajine, gradonačelnici, predsednici opština, predsednici skupštine gradova, predsednici skupština opština, predsednici skupština gradskih opština i odbornici skupštine jedinica lokalne samouprave, predsednik, potpredsednici i članovi izvršnih odbora jedinica lokalne samouprave; direktori, zamenici i pomoćnici direktora javnih preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina, grad, gradska opština i opština, funkcioneri sekretarijata predsednika Republike, starešine organa i sudije za prekršaje, upravnici zatvora i zavoda za izvršenje krivičnih sankcija, rektori i prorektori univerziteta čiji je osnivač Republika Srbija, dekani i prodekani fakulteta čiji je osnivač Republika Srbija, zaposleni u državnoj upravi, pokrajinskoj upravi i upravi lokalne samouprave na poslovima inspekcijskog nadzora". I dalje, drugi stav, kaže: "Javnim funkcionerima u smislu odredaba ovog zakona smatraju se i druga lica koja obavljaju javne funkcije, a koje je imenovala ili postavila Narodna skupština, predsednik Reublike, Vlada Republike Srbije, Skupština Autonomne Pokrajine, izvršno veće AP, skupština grada, skupština gradske opštine, skupština opštine ili njihovi izvršni organi". U slučaju spora da li je neko lice javni funkcioner iz st. 1. i 2. ovog zakona rešava (znači, samo jedan, a po našem mišljenju treba da postoji jedino on) Republički odbor za odlučivanje o sukobu interesa. Odredbe ovog zakona primenjuju se i radi sprečavanja sukoba interesa prema licu koje obavlja funkciju: predsednik i sudija Vrhovnog suda Srbije (to je takođe veoma važno), Višeg trgovinskog suda, okružnog, trgovinskog i opštinskog trgovinskog suda, Republički javni tužilac i njegovi zamenici, okružni i opštinski javni tužioci i njihovi zamenici, s tim što se posebnim zakonom određuje organ nadležan za odlučivanje o sukobu interesa." Mislimo da je neophodno da sveobuhvatni i precizni amandman na član 3. odnosno njegovu izmenu prihvatite, kako bi se zaista u pravom smislu reči znalo od početka do kraja ko su nosioci javnih funkcija. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi smo mi u našim predizbornim kampanjama pričali da ćemo uvek u Narodnoj skupštini prihvatiti nešto što je dobro. Želim kao poslanik Nove Srbije da kažem da je ovo jedan od izuzetno dobrih amandmana koji je predložila poslanica Nataša Jovanović, inače moja Kragujevčanka, i smatram da ovaj amandman ništa ne može naškoditi ako ga mi prihvatimo, bez obzira što je predložen od strane opozicije. Mislim da ovaj amandman određuje tačno na koga se odnosi, na koje funkcionere i u krajnjoj liniji on će samo poboljšati ovaj zakon, nikako ne može naneti neku štetu. Prema tome, moj predlog je da kao poslanici razumno sagledamo sveukupnu situaciju vezanu za ovaj zakon, jer ovaj zakon je neophodan, preko potreban Srbiji, ali u svakom slučaju, ima dosta dobrih i kvalitetnih amandmana koje treba ugraditi da bismo imali celovit zakon koji će biti dobar i koji će građanima Srbije mnogo značiti. Podržavam ovaj amandman kao jedan od vrlo kvalitetnih amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović. Momenat, po kom osnovu?
Na osnovu člana 97. Poslovnika, pošto je u ovoj skupštini, rekao bih po ko zna koji put, izrečena neistina od strane predstavnika Demokratske stranke. Reč je o šefu njihove poslaničke grpe, o gospodinu Pajtiću, koji je posle mog izlaganja sasvim hladnokrvno ustvrdio da su poslanici DSS-a u Skupštini AP Vojvodine glasali za predlog koji je dao vaš poslanik. U ovom slučaju, mogu da tvrdim i pred ovom skupštinom sasvim odgovorno kažem da su poslanici DSS-a u Skupštini AP Vojvodine glasali protiv predloga da se izglasa pokrajinski zakon kojim se stavlja van snage republički zakon koji se odnosi na haške optuženike. Prema tome, to je nešto sasvim drugo i zloupotrebili ste ovu govornicu iznoseći grubu neistinu.
Replika, gospodin Pajtić.
Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo, gospodin Mikavica je mlad poslanik pa ne zna da se u ovoj skupštini vodi stenogram. Rekao sam da poslanici DSS-a nisu glasali protiv ovog predloga zakona zato što su izašli iz sale i nisu se borili za svoj stav, nisu se izjasnili. Gospodo draga, rekao sam da poslanici DSS-a nisu glasali protiv i nisu glasali protiv; diskutovali su protiv, nisu glasali protiv, izašli su kukavički sa sednice Skupštine AP Vojvodine. Predlog je donet jednoglasno. Nije mogao biti donet jednoglasno, prosto logički nije mogao biti donet jednoglasno ako je iko glasao protiv. Poslanici DSS-a izašli su iz sale i to je istina, i to možete da proverite u stenogramu, zato stenogram postoji i svaka reč izgovorena za ovom govornicom nije bačena u vetar. Dakle, ako je nešto jednoglasno, nemoguće je da su poslanici DSS-a glasali protiv, za to vam ne treba poslaničko iskustvo.
Na član 3. amandman je podnela, oprostite, izvolite.
Gospodine Pajtiću, pogledaćemo stenogram, pa ćemo lako utvrditi šta ste rekli. Moram da kažem da vas je bilo teško razumeti i sada, a i kada ste govorili o Bodrumu, i o tome da li je neko glasao ili nije glasao iz Turske, ali utvrdićemo istinu kao i u prvom slučaju povodom ovoga. Hvala vam.
Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, zahvaljujem, a vi znate na čemu. Moj amandman se odnosi na promenu naziva. To znači da nas ima više kome ovaj naziv ne prija. Naziv iznad člana 3. se odnosi na odbore za rešavanje o sukobu interesa. Na ovaj član sam uložila amandman iz razloga što sam smatrala da bi naslov trebalo da bude, odnosno da je primereniji – republička komisija za standarde javne vlasti. Shodno ovome, kroz ceo zakon, svi sledeći amandmani naše poslaničke grupe takođe se odnose na to da odbor treba menjati rečju – komisija. Promenu imena predlažem prvenstveno zato što smatram da je potreban mehanizam koji će prvenstveno sprečiti sukob interesa, ne samo da ga rešava, kako govori ovaj naslov. Komisija za standarde javne vlasti treba da bude organ kome je prevashodno povereno uspostavljanje standarda javnog života edukacijom i prevencijom. Komisija treba da ima jednu dalekosežniju ulogu, a ne samo da sprečava sukobe koji su već nastali. Ovo ne govorim napamet, ovakva rešenja postoje, odnosno ovi organi postoje svuda u svetu. Njihova uloga je da pomažu nosiocima javnih funkcija, pre stupanja na funkciju i u toku njenog obavljanja, da svoju funkciju vrše u opštem interesu, odnosno da spreče da dođe do sukoba. Ovaj organ treba preventivno da deluje, da izdaje priručnike, organizuje seminare, obuke, daje i javno objavljuje mišljenja, sugeriše izmenu relevantnih propisa u domenu etike javne vlasti i da podiže svest javnosti o zahtevima u domenu etičkih standarda. Takođe, smatram da ova komisija treba da bude profesionalna, da radi puno radno vreme, da bude na raspolaganju funkcionerima, da im pomogne u rešavanju njihovih dilema vezanih za eventualni sukob interesa. Ne mogu to da rade službenici koji rade administrativne poslove u odboru, odnosno komisiji. I ovakvi profesionalni, visokostručni organi postoje u Sloveniji, Poljskoj, Engleskoj, Irskoj, Francuskoj, Kanadi, Americi i mnogim drugim zemljama. Kada već govorimo o profesionalnosti, molila bih gospodinu ministru da uputim jedno pitanje, a to je kada se radi o platama članova odbora, kako ste malopre nekome objasnili u vašem obraćanju posle govora poslanika, pitam vas da li se radi o platama ili o naknadama, kako piše u članu 20. stav 2. zakona i da li to znači da oni imaju pravo da i negde na drugom mestu primaju platu, jer u članu 20. piše da su to naknade, a vi ste objašnjavali da su to plate. Tu postoji razlika.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Ovo je jedan od niza amandmana Srpske radikalne stranke gde mi srpski radikali želimo, radi preciznosti, da odbacimo ono što je na neki način suvišno u pojedinim članovima, pa u članu 4. imamo nešto što je po nama nepotrebno da stoji, a to je da je "funkcioner dužan da se povinuje propisima koji uređuju njegova prava i obaveze i da stvara i održava poverenje građana u savesno i odgovorno vršenje javne funkcije. Funkcioner ne sme biti ni u kakvom odnosu zavisnosti prema licima", da ne čitam dalje, pošto imate tekst predloga. Ovo je suvišno i ne treba da stoji, i ne samo zbog toga, nego svima nam je jasno da ono što je jednostavno, kratko, jasno, to je i najefikasnije, a da ne bi neke stvari ponavljali više puta mi smo i u ovom amandmanu na član 4. isto tako jasno isprecizirali i napravili razliku između javnog funkcionera i onoga što je opšte definisano kao funkcioner, kao i šta se smatra povezanim licem. Izbacili smo ono što nije u skladu sa pravopisom, čisto je tehnička korekcija i ne vidim razlog zbog čega predstavnik predlača ne bi prihvatio ovaj amandman, jer je podnet radi preciznosti i kao korekcija postojećeg predloga.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, hteo bih da izrazim nezadovoljstvo što nemamo mišljenje Vlade o amandmanima koje smo podneli na Predlog zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija. Ministar je ovde i mogli bismo da skratimo ovu raspravu umnogome ukoliko bi neki od amandmana bili prihvaćeni, a čuli smo i od samog ministra da su mnogi od amandmana prihvatljivi što se tiče predlagača. Stoga sam izašao da pojasnim o čemu se radi u ovom amandmanu. Dakle, ovim amandmanom pojašnjava se pojam nepristrasnosti u smislu obavljanja javne funkcije, budući da je svaki funkcioner i građanin sa određenim legitimnim privatnim interesima koji ne mogu biti predmet ovog zakona. U ovom stavu 2. se kaže da funkcioner ne sme biti ni u kakvom odnosu zavisnosti prema licima koja bi mogla uticati na njegovu nepristrasnost; dodaje se "u obavljanju javne funkcije",čime se precizira na šta se ta nepristrasnost odnosi. U stavu 3 - povezanim licem prema ovom zakonu smatra se bračni ili vanbračni drug funkcionera, krvni srodnik funkcionera u pravoj, dodaje se "liniji", zapeta i "u" pobočnoj liniji zaključno sa drugim stepenom srodstva. Ovako ispada "u pravoj i pobočnoj liniji zaključno sa drugim stepenom srodstva"; dakle, precizira se. Još nešto, kao narodni poslanik dužan sam da ukažem na jednu nepreciznost koja je izrečena za ovom govornicom. Naime, ovde je rečeno da je danas Skupština Vojvodine stavila van snage zakon koji je donela Skupština Srbije. To je nemoguće. Ne može Skupština Vojvodine da stavlja van snage zakone koje je donela ova skupština, Skupština Srbije. Samo je Skupština Vojvodine, kao ovlašćeni predlagač, dala predlog za ukidanje tog zakona. Dakle, ne može Skupština Vojvodine ukinuti zakone koje donese Skupština Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, primedbe koje su ovde bile na brzinu donošenja zakona, na njegovu hitnost, na njegovu nejasnoću, s obzirom na te okolnosti, sasvim su umesne. I ovde se u stavu 3. nalazi jedan bezobalni propis. Šta znači bezobalni propis? To znači da ne znaš kada počinje i kada prestaje da se primenjuje u odnosu na predmet primenjivanja. Tako imate ovu zavisnu rečenicu na kraju koja kaže koja su to povezana lica, pa navodi sve ovo što je moj prethodnik malopre govorio, i kaže - svako drugo pravno ili fizičko lice koje se, prema drugim osnovama i okolnostima, može opravdano smatrati interesno povezanim s funkcionerom. Ako se takva formulacija usvoji onda nije ni potrebna uopšte ona prva formulacija gde se govori o stepenu srodstva, odnosima porodičnim, tazbinskim itd. Zalažemo se za to da se izbriše druga formulacija, da se zadrži prva, da se zadrži sve ono što određuje jedan položaj u porodici, a da se ova rečenica briše. Zašto? Zato što dovodi do pravne nesigurnosti i do nejasnoća šta mi, kao javni funkcioneri, ne samo mi u ovoj skupštini nego svi drugi, treba da prijavimo, koje osobe, čiju imovinu i da dođemo u sukob sa tom komisijom ili tim republičkim odborom koji će reći - znate šta, osnovano je bilo da prijavite imovinu vašeg brata od strica ili ne znam kog. Dakle, nije to potrebno na ovom mestu. Interesno povezano lice ima mesta, druga lica imaju mesta u drugim članovima, a ovde nema. Ovde pojam povezanog lica treba da bude samo do ove rečenice - sa prvim stepenom srodstva i da tu bude tačka, a da se poslednja zavisna rečenica u stavu 3. briše. Dakle, neprecizno je i bezobalno, a koliko je inače bezobalno i neprecizno pogledajte ovaj član koji moj prethodnik nije primetio, odnosno ovu rečenicu - smatra se bračni ili vanbračni drug. Da se malo našalimo, zašto bračni ili vanbračni? Može biti da će biti nekih mlađih funkcionera koji pokrivaju i jedno i drugo srodstvo, bračno i vanbračno.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Dragoljub Stamenković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, amandman na član 4. odnosno predlog da se posle člana 4. doda novi član 4a podnet je zbog toga što se ovim amandmanom preciznije uređuje situacija kada je potrebno hitno sprečavanje nastanka sukoba interesa. Taj amandman glasi: "U roku od sedam dana od dana izbora, imenovanja ili postavljenja na javnu funkciju, javni funkcioner je dužan da uredi svoje privatne poslove kako bi sprečio mogući sukob interesa, a ako se u tom roku pojavi sukob interesa, javni funkcioner je dužan da ga reši tako što će zaštiti javni interes. U slučaju sumnje da li je neko činjenje ili nečinjenje javnog funkcionera u skladu sa načelima na kojima se obavlja javna funkcija, taj javni funkcioner mora da zatraži mišljenje Odbora". Mi mislimo da je ovaj zakon babaroga; babarogom se plaše deca, pa posle izvesnog vremena, kada napune dve-tri godine, shvate da ne postoji babaroga i onda se slobodno ponašaju. Tako će biti i sa ovim zakonom, jer mere upozorenja, javnog ili tajnog, ne mogu doprineti rešavanju mnogih problema koji se javljaju prilikom vršenja javnih funkcija. Bez obzira što mislimo da je ovo samo deo jedne kampanje koja počinje iz DSS, G17 i ostalih partija koje čine Vladu i bez obzira što mislimo da je ta kampanja beznadežna, jer Srbija već ima novog predsednika i dobiće novog predsednika, Tomislava Nikolića, mi se i dalje trudimo da vam pomognemo da ovaj zakon dobije neki izgled, nešto što bi bilo primenjivo i što bi zaista na neki način regulisalo ovu oblast. Samo bih vas upozorio, mi donosimo ovaj zakon po hitnom postupku, zakon koji možemo nazvati "babaroga", a u isto vreme nas čekaju i odlažemo donošenje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o garancijskom fondu, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o platnom prometu, Predloga zakona o regulisanju obaveze Republike Srbije po osnovu zajma za privredni razvoj, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na finansijske transakcije, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na upotrebu, držanje i nošenje dobara, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o akcizama itd. Mnogi ljudi u Srbiji, mnogi privatni preduzetnici, mnogi građani čekaju na donošenje ovih zakona, kako bi započeli sa novim ciklusom svojih aktivnosti. Mnogi su sada u dilemi šta da rade i kada će ovi zakoni biti doneseni, hoće li se izložiti prevelikom poslovnom riziku ako rade po postojećem zakonu ili će čekati primenu ovih novih zakona. Dakle, zbog zakona zvanog "babaroga", koji neće nikoga ugroziti i neće izmeniti ponašanje koje će biti svojstveno vršiocima javnih funkcija, a koje je inače regulisano, sankcionisanje takvih ponašanja, Krivičnim zakonom, čitav niz vaših zakona čeka na red i odlaže se.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vučić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Radosavljević. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, amandman na član 5. je suštinski vezan za član 2. koji definiše funkciju. Prema ovom zakonu se smatra da je funkcija ono što funkcioner vrši na osnovu izbora, postavljenja i imenovanja u organe Republike Srbije, autonomne pokrajine, opštine, grada itd. U članu 5. stav 1. se kaže: "Funkcioner može prihvatiti drugu javnu funkciju samo uz saglasnost organa koji ga je postavio ili imenovao na javnu funkciju". Ne vidim zašto je izostavljen deo koji se tiče lica izabranih na javne funkcije, naročito onaj deo koji se odnosi na funkcionere koji javnu funkciju vrše kao izabrani od organa koji je neposredno izabran od samih građana, kao što je to npr. Narodna skupština ili skupština teritorijalne autonomije. Sa druge strane, smatram da na ovaj načn preciznije definišemo član 5, koji jasno kaže i obuhvata čitavu onu oblast kojom je definisana funkcija predviđena kao javna funkcija i funkcioneri u članu 2. ovog zakona. Zaista, još jedanput izražavam žaljenje što Vlada Srbije, znam da je hiperatktivna ovih dana, ali mislim da je u obavezi, po Poslovniku, da nam dostavi mišljenje na amandmane, bez obzira što smatraju da opozicija nije važna i bitna u ovom parlamentu. Ne vidim svrhu zbog čega ministar sedi ovde i koja mu je svrha ako ne može da nam kaže kakav je stav Vlade prema svim amandmanima koje su poslanici opozicije podneli na Predlog zakona.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i član 6. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, uložio sam amandman na član 6. radi poboljšanja osnovnog teksta zakona o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javnih funkcija, samo iz tog razloga što smatram da tekst norme, kao esencijalni deo zakona, mora biti jasan i precizan. U tom smislu mora biti poboljšan i određeni pojmovi moraju biti jasni i precizni. Dakle, ne bih izlazio za ovu govornicu da nisam siguran da ću vas ubediti i da ćete uvažiti ovaj moj amandman. Naime, umesto reči "funkicioner" treba da stoji "javni funkcioner", iz prostog razloga što svi funkcioneri nisu javni funkcioneri. Naslov iznad člana 6. je potpuno besmislen i bespotreban, a u tački 1) ovog člana stoji - stekne. Valjda treba da stoji -stiče. Prava se stiču. Dalje, javna funkcija se valjda obavlja, a ne vrši. Praktično, spojio sam tačku 7. i 8. ovog i člana 1. stav 1... Pročitaću u integralnom tekstu moj amandman, kako bi vi procenili da li je dobar ili ne. "Naslov iznad člana 6. briše se, a u članu 6. stav 1. reč "funkcioneru" zamenjuje rečju "javnom funkcioneru". U stavu 2. reč "funkcioneru" zamenjuje rečju "javnom funkcioneru", a tačka 1) menja se i glasi: "1) stiče novo ili ostvaruje postojeća prava za sebe ili omogući ostvarivanje prava drugom, ako se time krši jednakost građana pred zakonom". U tački 2. reč "vršenja" zamenjuje se rečju "obavljanja". Tačka 7. menja se i glasi: "7) koristi, radi sticanja koristi za sebe i drugog ili nanošenja štete nekom drugom, znanja i informacije do kojih je došao pri obavljanju javne funkcije, a koja nisu dostupna javnosti, ili ograničava pristup javnosti znanjima i informacijama koja su od javnog interesa, a nisu zakonom, drugim propisom ili odlukom nadležnog organa, u skladu sa zakonom, proglašeni državnom, vojnom ili službenom tajnom". Tačka 8. se briše." Po meni, ovo i nije neki zakon, jer svaki zakon treba da ima pravnu normu. Zaboravili smo da postoje i običajne norme. Neko je ovde rekao da zakon nema sankcije, da su sankcije običajne. To je onda običajna norma, to nije pravna norma. Upravo pravna norma se razlikuje od običajne norme zato što država treba da sankcioniše taj svoj propis, tu normu. Praktično, ovde sankcije nema. Bez obzira na sve, ovako usvojen amandman koji sam predložio značio bi značajno poboljšanje ovog zakonskog teksta.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Vučković i Slobodan Pajović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, evo još jedan doprinos predlagača nejasnoći propisa i onoga što je hteo da postigne. Naime, u prvom stavu člana 6. kaže – funkcioneru je zabranjeno da javno koristi funkciju da bi uticanjem na odluku zakonodavne, zatim ništa više, kaže - izvršne ili sudske vlasti. Šta je sa vlašću u pokrajini, opštim aktima koje donosi pokrajinska skupština? Šta je sa opštim aktima koje donosi grad Beograd? Šta je sa opštim aktima koje donose opštine? To je ovde predlagač potpuno ispustio i zanemario, a očigledno nije imao nameru da to uradi. Prema tome, to je još jedan dokaz koliko je ovaj predlog zakona manjkav i na brzinu rađen. Zato se mi zalažemo da umesto zakonodavne, budu reči - predstavničkih tela, što je normalno i mislim da bi zakonodavac to hteo. Drugo, potpuno je logička nejasnoća kada se kaže u istom tom članu- da bi zaključio pravni posao ili na bilo koji način interesno pogodovao - da uzmemo da je to narodni poslanik - sebi ili drugom. Valjda mi ovde donosimo zakone da bi pogodovali građanima. To su za nas drugi ljudi. "Da bi pogodovali drugima" - znači, mi moramo dobro da vodimo računa da ne donosimo nešto u korist građana. Uzmite logički kako stoji taj propis. Potpuno nerazumljivo. Znači, ne smemo donositi nikakve propise koji pogoduju drugom, građanima Srbije. Onda kaže - i sebi. Znači, ne bismo mogli da sebi povećamo plate ili nešto drugo da odlučimo, što spada u domen Republičke skupštine. To je suština ovog amandmana. Neću ga čitati, imate ga u svojim spisima. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Leila Ruždić Trifunović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
U članu 6. se navode radnje koje su zabranjene da ih vrše funkcioneri, odnosno koje ih dovode u sukob interesa. U stavu 2. su važnije stvari, odnosno neke stvari, radnje naglašene da funkcioneri ne bi trebalo da rade, da ne bi došli u sukob interesa. Međutim, nalazim, a to sam predložila i u mom amandmanu, da se brišu tačke 2), 3) i 5). Tačka 2) glasi - zabranjeno je da zloupotrebi posebna prava koja mu pripadaju radi vršenja javne funkcije. Tačka 3), takođe tražim da se briše, glasi - zabranjeno je da primi, traži ili prihvati neku vrednost ili uslugu radi glasanja o bilo čemu ili radi uticanja na odluku nekog organa, tela ili pojedinca. Tačka 5), takođe tražim da se briše, glasi - zabranjeno da utiče na dobijanje poslova ili javnih nabavki. Ovo brisanje predlažem iz razloga što su ove radnje, radnje izvršenja krivičnih dela koja su utvrđena u Krivičnom zakonu Republike Srbije. Radi se o delima primanja mita, korupciju u javnim nabavkama i zloupotrebe položaja. Ukoliko bi ove radnje, po meni, ostale predviđene u ovom zakonu, pored toga što ih ima već u krivičnom zakonu, značilo bi da ovaj odbor, koji od početka nazivam komisija, koji se formira, treba da utvrđuje da li su izvršena krivična dela, što je nedopustivo mešanje u pravosudnu vlast i rad policije. Komentarisala bih izlaganje kolege Ristivojevića, kada je bilo govora u načelu on je rekao da je Krivični zakon samo represivan. Želela sam kolegi da kažem... izvinjavam se, pogrešila sam preizime, lapsus... da je Krivični zakon i preventivan, pored toga što je represivan, jer govori šta se sve u jednom društvu zabranjuje i kako se kažnjava.
Zahvaljujem. Da li neko želi reč? Izvolite gospodine Ristivojeviću.
Samo kratko, uvažene kolege, da repliciram uvaženoj koleginici u vezi sa svrhom i funkcijom krivičnog zakonodavstva, odnosno generalno preventivnom i specijalnom preventivnom funkciojom koja se ostvaruje kroz primenu kazni. Pozivam uvaženu koleginicu da mi pokaže član zakona koji govori o prevenciji OKZ-a ili Krivičnog zakona Republike Srbije i vodiću je na večeru, sad odmah, bez problema. Postoji jedna nauka, zove se penologija, ona je nadgradnja nad krivičnim pravom i ona govori o svrsi i funkciji kazni i kažnjavanja. Ona samo na teoretskom planu pretpostavlja da krivična sankcija, kroz represiju, ima i preventivnu svrhu, što znači, zakonodavac se samo nada da će kažnjavanjem drugog čoveka svi ostali koji nisu kažnjeni shvatiti da je ono što je urađeno pogrešno i da će se uzdržati od vršenja krivičnih dela. Međutim, ova pretpostavka se pokazala kao pogrešna, a dokaz za to je vrlo visoka stopa recidiva kod izvršilaca krivičnih dela, barem u našoj zemlji. To znači da i pored nekog načelnog pokušaja da kazna po krivičnom zakonodavstvu ima i preventivnu svrhu, ona je u praksi nema. Recidiv je kod nekih vrsta krivičnih dela vrlo visok, npr. kod krađe kreće se oko 65 do 70%. Znači, koliko god da mi želimo da krivično zakonodavstvo ima i preventivnu funkciju, ono je uglavnom nema. Postoje neke druge mere, sredstva i načini u borbi protiv kriminala, koje imaju preventivnu funkciju, ali one nisu strogo u sferi krivičnog zakonodavstva. Ovaj zakon ima tu funkciju i treba da je dobije. Postoji gomila drugih sredstava i metoda, ali ako bismo sada o njima pričali, ovo bi se pretvorilo u akademsku raspravu, a nije ni mesto ni vreme. Hvala.
Hvala vama. U međuvremenu, molim još jednom sve poslanike da se drže striktno dnevnog reda, bez zakazivanja privatnih sastanaka, bez reklamiranja. Zahvaljujem. Izvolite gospodine Nikoliću.
Dame i gospodo, već u raspravi u načelu ukazao sam da je svako nabrajanje u zakonu opasno zato što rizikujete da izostavite nešto ili da upišete nešto što npr. ovim zakonom ne može ili ne bi trebalo da bude sprečeno. Zakon je trebalo da bude opšti i da ostavi Odboru da tumači - ako već imaju tolike plate, verovatno će biti i dovoljno spremni i stručni da tumače - da li je neko izazvao sukob interesa. Prihvatićemo amandman gospodina Vučkovića zato što je pogodio u srž. Ali, npr. koliko je malo stvari predviđeno i koliko mnogo, u tački 6) kažete da je zabranjeno funkcioneru da primi naknadu od strane države ili međunarodne organizacije, izuzev naknade putnih i drugih troškova, vezanih za učešće na međunarodnim skupovima, shodno odluci nadležnog organa. Kada bi vas neko pitao šta ste ovim zabranili, ne biste znali šta da kažete, zato što ne znamo šta su ti drugi troškovi vezani za učešće na međunarodnom skupu, a ne znamo ni šta ste zabranili. Šta ako neko od funkcionera dobije Nobelovu nagradu? Zabranili ste mu... (Iz sale: Za mir, a predsednik države.) (Predsednik: Molim vas. ) Zanimljivo, pada mi na um da bih tu nagradu mogao da dobijem. Samo zato što je došlo do nabrajanja u ministarstvu i onda ko se čega setio to je upisano, a ono čega se nisu setili to nije upisano, a nema dovoljno vremena i ne može da bude toliko pažnje da se izbegne greška pri nabrajanju. Nije dobar zakon. Liči mi na predizbornu kampanju. Liči na zakon o glasanju u dijasporii tu opominjem vaše koalicione partnere. Jednog dana kada budu raspisani izbori, vi ćete mahati ovim zakonima i govoriti - jesmo vam obećali zakon o sukobu interesa, doneli smo; da li smo obećali da će glasati oni ljudi u inostranstvu, doneli smo. A to što ništa od toga neće biti ostvareno, a to je najvažnije? Da li donosimo zakone da biste kroz dva meseca mahali njima ili da bi mogli da budu primenjeni odmah? Znam da ih donosite da bismo mahali. Evo, i ja mašem, ali time se ništa ne dobija. Nema nikakve koristi za društvo. Vi vrlo dobro znate, proteći će meseci dok se ne dogovorite kako će da izgleda taj odbor. Nema obaveze da onaj ko treba da vam predloži kandidate za članove odbora da vam to i predloži u roku; ili će biti kažnjen ili će možda SANU da bude kažnjena ako vam ne dostavi na vreme kandidate za članove odbora. To znači da ćemo se mi suočiti u ovih nekoliko meseci izbornih, rekao bih, koji nas čekaju sada, sa više primera ovakvih zakona. Nije potrebno da to radite i mislim, ako ima razuma, sa prihvatanjem dva ili tri amandmana koje su podnele i stranke koje su u Vladi, mi ćemo potpuno obesmisliti zakon i vi to vrlo dobro znate. Zato ćemo, zaista, u danu za glasanje svi mi radikali biti ovde i mi hoćemo da vam dokažemo koliko je lako oboriti ovako loš zakon. Kada sam već izašao za ovu govornicu, želim svim pravoslavcima i katolicima da čestitam nastupajući praznik, veliki radosni praznik. Kada bi dao Bog da to sve utiče na nas da ubuduće malo više brinemo jedni o drugima. Mi zaista hoćemo da vam pomognemo da ovaj zakon izgleda što bolje, ako ste spremni da pomoć primite. Ima dobrih amandmana, a nećemo ni mi glasati za svaki amandman, ali hoćemo za one koji popravljaju zakon. Ponavljam, to će uticati na sudbinu ovog zakona, bar što se tiče SRS-a.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre je poslanik DSS-a pričao o preventivnom delovanju ovog zakona. Nije ovo zdravstvo i medicina da je bitno preventivno delovati, nego je potrebno nekad iskustvo zapadnih zemalja, poput Engleske, uzeti, gde je opet ta individualna i kolektivna svest mnogo na višem nivou i gde ako bacite parče papira u "Grin parku" ili "Hajd parku", kazna vam je 100 funti. Nije njihova svest nešto na višem nivou, nego su jednostavno naučeni da imaju konsekvence ako urade nešto što ne treba i što nije moralno. U ime SRS-a sam podneo amandman na član 7. gde se radi o saopštenju o postojanju sukoba interesa. Član 7. glasi: "Ako organ ili telo raspravlja i odlučuje u stvari u kojoj funkcioner ili povezano lice ima privatan interes, funkcioner je dužan da postojanje privatnog interesa saopšti pre svog učešća u raspravi, a najkasnije pre početka odlučivanja. Od te dužnosti izuzeti su samo narodni poslanici, poslanici i odbornici. Organ ili telo na čijoj sednici je funkcioner saopštio postojanje interesa, dužan je saopštenje da konstatuje i unese u zapisnik. Time se ne dira u pravilo i izuzeće funkcionera i propisano je zakonom koji uređuje opšti upravni interes". Kod nas u SRS-u je definisano da naslov iznad člana 7. se briše i da se u članu 7. reč "funkcioner" zamenjuje rečima "javni funkcioner" u odgovarajućem padežu. Pre svega, ovim amandmanom se slede prethodni amandmani SRS-a. Radi se o pravno-tehničkoj promeni. Pre svega, javni funkcioner je lice koje je izabrano, imenovano ili postavljeno da obavlja jednu od javnih funkcija. U članu 7. piše samo funkcioner, a može da se radi o sportskom funkcioneru, znači uopšte nije definisano. Već ste imali odobrenje i poslanika pozicije, kada je Nataša Jovanović poslanik SRS-a izlagala i taksativno nabrojala koje se sve funkcije smatraju javnim funkcijama, a počev od predsednika Republike pa do zaposlenih u državnoj upravi, pokrajinskoj upravi, kao i u upravi lokalne samouprave na poslovima inspekcijskog nadzora. Zato je potrebno da se tačno definiše da su u pitanju javni funkcioneri, pa bih zamolio ministra lokalne samouprave da uvaži ove argumente i da usvoji ovaj amandman. Hvala.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 8. i član 8. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je jedan ovakav predlog zakona dosta ishitren, brz i da je možda proizvod nečijih lepih želja, ali da je u principu teško primenljiv. Mi smo pokušali amandmanima da popravimo ovaj zakon i da ga privedemo koliko je to moguće ovoj nameni. Podneo sam amandman na član 8. odnosno precizirao sam taj deo koji se tiče da li je to funkcioner ili javni funkcioner, koji je moj kolega Goran Cvetanović lepo obrazložio. Međutim, u članu 8. tražio sam da se doda još jedan stav, a reč je o članu koji propisuje obaveze javnog funkcionera u vezi njegovih upravljačkih prava, što se odnosi na nas poslanike najviše, odnosno na lica koja su izabrana od strane građana, znači, narodni poslanici, poslanici i odbornici imaju pravo po Predogu ovog zakona da zadrže upravljačka prava koja su već stekli. Međutim, sam Predlog zakona nije ih obavezao i šta treba da imaju kao obavezu, osim u onom delu, a mislim da je to član 10, gde su njihova prava izjednačena sa ostalim pravima javnih funkcionera. Ovim amandmanom sam tražio da se doda novi stav koji glasi: "Ako privredni subjekt u kome javni funkcioner ima upravljačka prava učestvuje na javnom nadmetanju ili na bilo koji drugi način stupa u poslovni odnos sa organima ili organizacijama Republike, AP ili jedinice lokalne samouprave, ili sa javnim preduzećima u kojima Republika, AP ili jedinica lokalne samouprave ima više od 25% upravljačkog prava, o takvom poslovnom potezu javni funkcioner je dužan da odmah obavesti Odbor", bez obzira da li je to republički, odborAP ili lokalne samouprave. Na jedan ovakav način izbegli bismo moguće zloupotrebe i narodnih poslanika, odnosno lica koja biraju građani kada posluju njihovim upravljačkim pravima prema pravnim i drugim subjektima koji su u manjem ili većinskom delu u vlasništvu Republike, odnosno AP, odnosno organizacije lokalne samouprave. Pošto još uvek nismo dobili mišljenja ni nadležnih odbora, ni Vlade Republike Srbije koja je predlagač ovog zakona, jednostavno ne znam kome da se obratim da ovaj amandman prihvati, jer verujem da ministar kao ovlašćen predstavnik predlagača nema takvo ovlašćenje bez mišljenja Vlade.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Todorović i Milan Nikolić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Nikoliću, gospodine ministre, u ime poslaničke grupe SPS-a podneo sam možda za visinu neobičan predlog. Predložio sam brisanje člana 8. ovog zakona. Priznajem da bi time, ukoliko bi većina to prihvatila, na neki način promenio suštinu ovog zakona, ali toliko mi se čini teško sprovodivim ovo što piše u zakonu, da prosto nisam odoleo potrebi da predložim da se ovaj član briše. Radi javnosti, samo da vas podsetim na stav 1. ovog člana, koji kaže da je funkcioner dužan da u roku od 30 dana od izbora, postavljenja ili imenovanja prenese svoja upravljačka prava u privrednom subjektu na pravno ili fizičko lice, koje nije povezano lice, da ih ono, u svoje ime a za račun funkcionera, vrši do prestanka funkcije. Molim vas, čim nešto na nekoga prenesete postaje povezano lice. To piše u stavu 2. ovog člana. Pitam sve vas kolege poslanike, koji eventualno imate vlasništvo u društvima sa ograničenom odgovornoću, u formi udela ili u akcionarskim društvima u jednom broju akcija - vi ste zato što vas je neko cenio kao stručnjaka u određenoj oblasti izabrani za funkcionera, ali ste po ovom zakonu dužni da svoja upravljačka prava koja vam proističu iz vlasništva prenesete nekom drugom pravnom ili fizičkom licu, što će reći da mu poverite vođenje vaših poslova i čuvanja vaše imovine; pri tome, vi ne možete da odlučite o tome kome biste najradije dali da upravlja vašom imovinom - kome najviše verujete? U kategoriji povezanih lica imate sina, ćerku, suprugu, vanbračnu decu, braću i sestre, taštu i tasta, šuraka, imate širok krug ljudi od kojih ali baš nikome ne možete da poverite vođenje svojih poslova. Za četiri godine mandata, dok radite jedan posao najčestitije, najpoštenije, taj kome ste preneli, a da je van ovog kruga, vođenje svojih poslova, može upropastiti vaše poslove. Ko je ovde onda kriv? Drugo, koji su to ljudi, pravna lica ili fizička koji bi prihvatili vođenje poslova, odnosno prijem upravljačkih prava nekoga ko je izabran na određenu funkciju. Ako pri tom imate muku funkcionera da prijavi svu imovinu i sve prihode, ali baš svih lica o kojima sam govorio, i to sve u roku od 15 dana, da bi vršio dužnost zamenika ministra, ministra, šefa itd. i da se sa svima njima zavadi zato što ih legalno ili ilegalno prijavljuje za poslove koje obavljaju ili da ih prijavi odboru ukoliko sami nisu spremni da podnesu te podatke, onda vi vidite koliko ponekad jedna dobra namera, a ne sporim dobru nameru, može biti apsolutno i teško sprovodiva u životu. Konačno, šta podrazumevamo pod upravljačkim pravom? Ako narod o ovome sluša, on pre svega misli da je to direktor preduzeća nekog privrednog subjekta, koji može jednog dana, a možda i ne može stupiti u neke poslovne odnose sa ljudima koji rade za državu, što samo po sebi ne mora biti nezakonito, prljavo, nepošteno i ne mora biti štetno po javni interes. Nisu samo direktori u pitanju, nego možda neki drugi ljudi, koji su čitav svoj život uložili u neko preduzeće, u neki biznis, posao, a danas zarad interesa svoje političke stranke, naroda ili zarad nekakvog sopstvenog afiniteta prema nekom poslu prihvataju da vrše javnu funkciju. Onda ćete doći do toga da ćemo imati drastično suženu bazu kadrova koji će uopšte prihvatiti ili biti u mogućnosti da saglasno ovom zakonu obavljaju neki važan posao za državu. Nisam siguran da se ovaj član mogao popraviti. Da jeste, to bih predložio. Bar ja nisam mogao da ga popravim. Ne znam da li je moguće da Vlada napravi amandman koji bi išao u tom pravcu da pomiri ove suprotnosti o kojima sam govorio, ali imaćemo muku da to realizujemo.
Hvala vam. Dame i gospodo narodni poslanici, po članu 81. isteklo je vreme za rad. Molim vas, naravno da svim vernicima hrišćanskih veroispovesti želim srećan Uskrs. Budite sa svojim porodicama i sa svojim narodom do utorka u 10,00 sati, kada nastavljamo rad sednice. Istovremeno, sednica Zakonodavnog odbora održaće se u utorak, 13. aprila 2004. godine u 09,30 časova u sali jedan u prizemlju. Prijatno.