Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 74 narodnih poslanika. Da bismo ustanovili koliko nas je u sali molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno je da je u sali84, narodna poslanika, što znači da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Vitomir Mihajlović, Mladen Grujić i Zoran Nikolić. Saglsano članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajić, ministra rada i politike, pozvala da se sednici prisustvuju doktor Miro Čavaljuga, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, i Dejan Ristić, savetnik u Ministarstvu rada i socijalne politike. Pozdravljam gospodina ministra i njegovog saradnika. Nastavljamo sa radom i prelazimo na načelni pretres četvrte tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNIM I DRUGIM PRAZNICIMA U REPUBLICI SRBIJI Primili ste Predlog zakona koja je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 30 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat i 24 minuta; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Nikola Krpić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Milisav Petronijević, poslaničku grupu SPS – JS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, Dr. Rasim Ljajić, ministara rada i politike, želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama su izmene i dopune Zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Kao što ste imali prilike da vidite, radi se o tri izmene. Od toga se ustanovljavaju dva potpuno nova praznika. Za Dan državnosti Srbije 15. februara produžava se na dva neradna dana i obeležavaće se 15. i 16. februara. Smatrali smo da na ovaj način treba da afirmišemo najveći nacionalni državni praznik i da ispravimo jednu nelogičnost da se Nova godina i Prvi maj obeležavaju i slave sa dva neradna dana, a da najveći držani praznik bude obeležen jednim danom. Osim toga, u većini zemalja i EU i van EU obeležavaju se i Dan nezavisnosti i Dan državnosti i praznuju se sa dva neradna dana. Mislimo da će na ovaj način ovo doprineti i jačanju svesti kod građana o značaju Dana državnosti u Srbiji. Što se tiče druga dva nova praznika, jedan je Dan primirja u Prvom svetskom ratu i neradno će se obeležavati 11. novembra. Srbija je prvi put posle 65 godina 2005. godine obeležila različitim manifestacija ovaj praznik, koji se inače salvi u svim državama pobednicima u Prvom svetskom ratu. Započela je još Velika Britanija 1919. godine, a onda i druge zemlje, Francuska, Belgija, Kanada, SAD, većina država članica Komonvelta praznuje 11. novembar kao neradni dan, dakle Dan primirja u Prvom svetskom ratu. Smatrali smo da Srbija kao zemlja učesnica u Prvom svetskom ratu, zemlja koja je procentualno najviše stradala u tom ratu treba da ovaj Dan obeleži na ovaj način, s obzirom na veličinu tragedije i činjenicu da je trećina populacije tada Srbija izgubila. Što se tiče treće izmene, uvođenje potpuno novog praznika, to je Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu. Obeležavaće se 21. oktobra kao spomen na stradanje u Kragujevcu 1941. godine. Takođe, većina zemalja ima svoj nacionalni dan sećanja na žrtve u Drugom svetskom ratu. Ovo je inicijativa dnevnog lista "Pres" koju je podržalo 16 hiljada građana Srbije, podržali su, manje više, svi državni funkcioneri ove zemlje, većina stranaka i vlasti i opozicije. Ovo je bio izraz, dakle, jedne potpune saglasnosti oko uvođenja 21. oktobra kao dana sećanja na Srpske žrtve u Drugom svetskom ratu. Činjenica je da je za tri dana u Kragujevcu streljano 2977 ljudi, koji su identifikovani. Taj zločin se izdvaja po monstrouoznosti, načinu na koji je izveden. Činjenica je takođe da je četrdesetoro dece bilo starosti od 11 do 15 godine, da je stradao 261 mladić, starosti od 16 do 19 godine, govori u prilog potrebe da se na dostojan način obeleži i 21. oktobar u celoj zemlji, i on će se obeležavati radno, s obzirom da nigde u svetu Dan sećanja se ne obeležava i ne praznuje kao radni dan. Sigurno da će biti primedbi da uvodimo nove praznike i nove neradne dane. Samo želim da vas podsetim, da su po dosadašnjem zakonu imamo osam neradnih dana godišnje sa uvođenjem dva nova neradna dana to će biti 10 neradnih dana i to je još uvek manje od evropskog proseka. Primera radi 11 neradnih dana imaju Francuska, Mađarska, Italija, 12 neradnih dana imaju Češka, Poljska, Makedonija, Albanija, 13 neradnih dana imaju Belgija, Bugarska, Austrija, 14 neradnih dana imaju Slovenija, Hrvatska, Grčka, Kanada, Rumunija ima 15 neradnih dana ukupno. Takođe, hteo bih na kratko da se još jednom osvrnem na 21. oktobar dan sećanja. Mislim da ćemo time upotpuniti obeležavanje onih praznika iz perioda Drugog svetskog rata, koji će naglasiti i značaj koji je Srbija dala antifašističkoj borbi i pobedi nad fašizmom, a već po važećim zakonima od 2006. godine se obeležava Dan sećanja na žrtve Holokausta 27. januar, koji je inače ustanovila Generalna skupština UN obeležava se i u Srbiji od 2006. godine, a od 2010. godine obeležava se i 16. decembar kao dan stradanja Roma u Drugom svetskom ratu. Pored toga od 1992. godine Zakonom o otvaranju muzeja žrtava, obeležava se i 22. april kao Dan sećanja na žrtve genocida u Drugom svetskom ratu. Prema tome sve žrtve od perioda 1941. do 1945. godine u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora (Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja) žele reč? (Ne.) Da li izvestioci Zakonodavnog odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Gospodin Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, drage kolege poslanici, imam obavezu prvo kao dete fašističkog terora, a ispred moje partije i slažem se da se ovi predloženi praznici da budu praznovani. Međutim, nisu samo Srbi stradali. Pripadam Srpskoj nacionalnosti i smeta mi naziv samo Srbi, zato što su u mom Kraljevu stradali i drugi žitelji, Romi, Jevreji, Slovenci itd. Mislim jedini moj predlog ili zamena, da to ne bude Dan sećanja na Srpske žrtve već sećanje na sve poginule od genocida 1941. godine. Mi znamo da je general Beme doneo tu odluku koja je 14. oktobra 1941. godine za 100 ubijenih Srba stradao jedan Nemac, a za 50 ubijenih Srba jedan ranjeni Nemac. Prema tome taj broj sigurno nas obavezuje da su narodi koji su živeli tada na teritoriji naše zemlje stradali svi podjednako, pa bih samo ako je moguće, gospodine ministre, da ne bude samo sećanje na Srpske žrtve jer nisu samo one bile u našoj zemlji 1941. godine. Inače slažem se da to bude 21. oktobar. Hvala lepo.
Narodni poslanik Milisav Petronijević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS-JS će podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Učinićemo to iz sledećih razloga. Pre toga, Zakon o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji prepoznaje državne praznike i to Sretenje kao Dan državnosti, Novu godinu, praznik rada i Dan pobede. Zatim prepoznaje verske praznike, prepoznaje druge praznike, kako je ovde nazvano kao što su obeležavanje dana Svetog Save i Vidovdana i konačno daje mogućnost svim građanima različitih veroispovesti da obeležavaju svoje slave ili svoje dane u skladu sa verom kojoj pripadaju. Ove izmene koje su predložene o čemu je govorio gospodin ministar su apsolutno na mestu. Poći ću od prve izmene, a prva izmena se odnosi na to da se Dan državnosti Republike Srbije Sretenje umesto jedan, praznuje dva dana. Mislim da ima puno razloga da to bude. Prvo u samom Zakonu o državnim i drugim praznicima i u okviru državnih praznika izdvojen je ovaj kao najvažniji državni praznik, to je Dan državnosti Srbije. Mislim da je to važno jer je Srbija stara država, Srbija nije nastala u nekom novom vremenu, ona ima dugu istoriju, dugu tradiciju i treba da neguje to. Mislim da s pravom je ova izmena predložena. Druga izmena koja se odnosi takođe na ovaj deo zakona koji govori o državnim praznicima, uvodi se još jedan nov to je 11. novembar Dan primirja u Prvom svetskom ratu. Srbija je pripadala zemljama pobednicama u Prvom svetskom ratu. Srbija je podnela veoma velike žrtve u Prvom svetskom ratu i Srbija, odnosno njeni vojnici, njena vojska je uspela da u borbi protiv veoma jakih neprijatelja oslobodi sopstvenu zemlju i mi treba da jasno i glasno podsećamo sve one i u buduće, da je Srbija bila ta koja se od početka borila za svoju slobodu i da je Srbija bila ta koja je pripadala pobednicama u Prvom svetskom ratu. Neprirodno je bilo što nije bio dan kojim se obeležava i pobeda u Prvom svetskom ratu. Ovde u obrazloženju više se naginje ka tome i upozorava na velika stradanja i žrtve, što je nesporno. Ali se ne sme prenebregnuti ni ta činjenica da je Srbija pripadala pobednicama i da i to mora da se na neki način obeleži. Mislim da je imalo razloga da se tu razmisli i o još nekim danima, dani koji bi baš podsećali na pobedu, kao što je proboj Solunskog fronta, kao što je oslobođenje Srbije od Austrougarske, Bugarske i drugih vojski. Treća izmena koja se odnosi, koja je data u ovom zakonu možda na prvi pogled, bar meni izgleda, u delu gde se govori da se u Srbiji praznuje Dan sećanja na Srpske žrtve u Drugom svetskom ratu kao spomen na 21. oktobar 1941. godine, krvavu jesen 1941. godine kada su Nemačke okupacione snage izvršile masovni ratni zločin nad civilima u Kragujevcu i širom Srbije. Priznajem da možda bude moja greška, moje nesnalaženje, ali to da se praznuje dan sećanja, nekako mi, ali neću da dovodim u pitanje suštinu, to treba obeležiti upravo na ovaj način kako je Predlogom zakona i predviđeno, dakle, 21. oktobra Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu kao spomen na 21. oktobar 1941. godine, kada su nemačke okupacione snage izvršile masovni ratni zločin, pre svega u Kragujevcu. Želim ovde da napomenem tri stvari. Prvo, mislim da je s pravom izabran 21. oktobar i Kragujevac upravo, da ne objašnjavam dalje, iz razloga o kojima je govorio gospodin ministar, zbog monstruoznosti zločina koji se dogodio i koji je nekako najviše ostavio sećanja kod ljudi. Drugo što želim da kažem, to je jedan dan koji je izabran, ali koji obuhvata, verujem da je predlagač tako i mislio, sve žrtve i sva stradanja nevinog naroda u Srbiji, i Srba i Jevreja, Roma, dakle svih građana Srbije. Srbija jeste u to vreme bila u prilici da su na čitavoj njenoj teritoriji vršeni brojni ratni zločini. Brojne žrtve su bile u koncentracionim logorima. Uzmite Jajinci, Banjica itd. brojni zločini po Vojvodini, u Srbiji, na KiM, razna gubilišta, masovne grobnice itd. Sve to treba da bude obuhvaćeno tim datumom. Taj datum je samo uzet zbog toga što jedan mora da bude, a mislim da je s pravom uzet kragujevački datum. Treće, Srbija jeste doživela, pored svih zločina, dala velike žrtve, ali je Srbija i u Drugom svetskom ratu bila na strani pobednica protiv fašizma i s pravom je organizovala otpor, učestvovala u borbama i oslobodila svoju zemlju i to uz dužno poštovanje i zdužno sećanje prema svim žrtvama mora takođe stalno da bude isticano. Dakle, imajući u vidu sve o čemu sam govorio, želim da kažem na kraju da ćemo mi u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim i drugim praznicima. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega u ime SRS želim da čestitam građanima Srbije koji žive na teritoriji AP Vojvodine dva velika datuma koja su, ne znam iz kojih razloga, izmakla zakonskom regulisanju. To su 24. novembar, dan kada su izaslanici narodnih veća iz Srema doneli odluku da se Srem pripoji Kraljevini Srbiji i 25. novembar, kada je velika Narodna skupština Srba, Bunjevaca i drugih Slovena u Novom Sadu, pod vođstvom Jaše Tomića 1918. godine donela odluku da se Banat, Bačka i Baranja pripoje Kraljevini Srbiji. Time je sa stanovišta SRS rešeno pitanje Vojvodine kao sastavnog dela srpske države. Što se tiče izmena Zakona o državnim i drugim praznicima, SRS ima nekoliko primedbi, odnosno imamo nekoliko stavova da iznesemo koji nisu ušli u Predlog zakona. Pre svega, kada je reč o obeležavanju Dana državnosti Srbije u pregledu odredaba koje se menjaju, odnosno dopunjuju, u članu 1. piše – državni praznik Republike Srbije jeste Sretenje, Dan državnosti Srbije, spomen na dan kada je na Zboru u Orašcu 1804. godine dignut Prvi srpski ustanak i dan kada je u Kragujevcu 1835. godine izdat i zakletvom potvrđen Prvi ustav Knjaževstva Srbije. Gospodine ministre, ustanak protiv Turaka, Prvi srpski ustanak dignut je ne 15. februara nego 14. februara, kada je Karađorđe zapalio turski Han u Orašcu, a na Zboru ustaničkih starešina u Orašcu, 15. februara, dakle sutradan, on je izabran za vrhovnog vožda naroda srpskog odnosno za vođu Prvog srpskog ustanka. Inače, borbe protiv Turaka započele su dan ranije. Dakle, ne 15. februara nego 14. februara. Predlažete da se Sretenje slavi dva dana, 15. i 16. februara. Kada bih hteo da budem maliciozan, a imajući u vidu izjava samozvanog šefa pregovaračkog tima Beograda sa Prištinom, gospodina Borka Stefanovića, koji čini sve što je sve u njegovoj moći da prizna tzv. republiku Kosovo, mogao bih da kažem da je nekome palo napamet da se Sretenje praznuje dva dana, 15. i 16. februara da bi se nekako uhvatio korak sa 17. februarom, kada su Šiptari 2008. godine proglasili tzv. nezavisnu republiku Kosovo. Mislim da ima ljudi u Vladi Srbije i uopšte u vladajućoj koaliciji koji ne bi imali ništa protiv da se Sretenje praznuje dva dana baš zbog toga, ne zbog samog Sretenja i zbog Karađorđa, odnosno Prvog srpskog ustanka, nego da bi se nekako izašlo u susret Šiptarima, EU, da nas sutra ne bi neko prozivao da, nedaj Bože, kršimo prava Albanaca na KiM i da vas koji hrlite u EU ne bi sprečili da tog 9. decembra dobijete status kandidata za EU. Što se tiče Dana primirja u Prvom svetskom ratu 11. novembra, tog dana je, gospodine ministre, kapitulirala Nemačka u Prvom svetskom ratu, a nešto ranije, 3. novembra 1918. godine, kapitulirala je Austrougarska, tako da to kada se kaže Dan primirja, to je jedna prilična relativna kategorija zato što su pojedine centralne sile, poput Austrougarske, u stvari kapitulirale pre Nemačke. Pre nego što je kapitulirala Nemačka oni su obustavili borbena dejstva protiv saveznika, tako da je veliko pitanje da li se kao Dan primirja treba uzeti 3. novembar ili 11. novembar. Nije predloženo da se menja ovim predlogom zakona o državnim i drugim praznicima, ali to već stoji u osnovnom tekstu. Što se tiče Nove godine, prosto, malo istorijsko podsećanje. Nova godina je u Srbiji državni praznik i na neki način to je međunarodni praznik zato što se obeležava u velikom broju evropskih i vanevropskih zemalja, ali želim da podsetim na neke istorijske činjenice. Nova godina se danas obeležava kao početak novog leta po Gregorijanskom kalendaru, ali koreni ovog praznika nisu obeležavanje Nove godine kao takve, koreni ovog praznika su u rimokatoličkoj tradiciji. Ne znam da li to znate, gospodine ministre, u ranom srednjem veku u noći između 31. decembra i 1. januara umro je jedan rimski papa, Silvester Prvi i katolička crkva obeležava 1. januar ne zbog nove godine kao takve nego kao uspomene na rimskog papu Silvestera, pa se veče između 31. decembra i 1. januara u katoličkim kanonima naziva Veče svetog Silvestera, a vi, dragi Srbi koji pevate i igrate tog 1. januara, možda toga niste ni svesni da u stvari obeležavate sećanje da dan kada je umro jedan rimski papa. Što se tiče izmena u članu 5, vezano za 21. oktobar i Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, SRS podržava da se obeležava 21. oktobar kao Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, zato što su tog dana nemačke okupacione snage u Kragujevcu zaista izvršile jedan nečuven zločin, masovno streljale više hiljada građana Kragujevca, među njima i decu školskog uzrasta. To je do tada bio nezabeležen ratni zličin u Drugom svetskom ratu. Istovremeno, SRS ima još jedan predlog koji nije našao svoje mesto u ovom predlogu zakona. Mi smatramo da treba promeniti dan kada se praznuje, odnosno obeležava Dan ustanka Srbije u Drugom svetskom ratu. Mi smo protiv toga da to bude 7. jul. Sedmog jula se nije pucalo na Nemce, 7. jula je jedan Srbin pucao na dvojicu Srba, dakle, Žikica Jovanović-Španac na jednom vašaru u Beloj Crkvi pucao je na dvojicu srpskih žandarma – Bogdana Lončara i Milenka Brakovića i ubio ih. Nema nikakvog razloga da srpski narod praznuje dan kada je u Srbiji počeo taj nesrećni bratoubilački rat. Inače, želim da vas podsetim, gospodine ministre, da je početkom jula 1941. godine Komunistička partija Jugoslavije, odnosno Polibiro Komunističke partije Jugoslavije i to, zamislite, u vili Vladislava Ribnikara na Dedinju, doneo odluku da se podigne oružani ustanak u Jugoslaviji. Pre nego što je doneta ta odluka, 1. jula 1941. godine, osam dana nakon što je Nemačka napala Sovjetski Savez, Kominterna je pozvala sve komunističke partije u Evropi da organizuju oružani ustanak protiv Nemaca. Tu poruku Kominterne je Titu preneo sovjetski obaveštajac koji je održao radio vezu sa Moskvom Josif Kopinič. Dakle, Kominterna je pozvala Komunističku partiju Jugoslavije 1. jula na ustanak, a Josip Broz je u vili Vladislava Ribnikara na Dedinju, sa svojim partijskim drugovima doneo odluku 4. jula da se digne oružani ustanak i tri dana posle toga je Žikica Jovanović pucao na ovu dvojicu srpskih žandarma. Zašto ovo govorim? Zbog istorije. Komunistička partija Jugoslavije, to je dokazana istorijska činjenica, to priznaju i domaći i strani istoričari, organizovala je ustanak protiv Nemaca tek nakon što je Nemačka napala Sovjetski Savez, i pre nego što je Nemačka napala Sovjetski Savez u Srbiji i u Jugoslaviji postojao je jedan drugi, demokratski, antifašistički, ali istovremeno i antikomunistički pokret otpora, koga je vodio tada pukovnik Draža Mihajlović, koji je u maju mesecu došao sa grupom od 26 vojnika, podoficira i oficira na jednu visoravan na jugozapadnim padinama Suvobora, koja se na kartama Vojno-geografskog instituta u Beogradu označavala kao Ravna Gora. Pripadnici njegovog pokreta su 31. avgusta 1941. godine oslobodili prvi grad u Evropi od nemačke okupacije. To je bila Loznica. To je bila prva saveznička velika pobeda u Drugom svetskom ratu. Do tada su saveznici gubili bitku za bitkom protiv Hitlera i na evropskom kontinentu i van evropskog kontinenta. Tih dana je Nemačka brutalno bombardovala Veliku Britaniju i 31. avgusta vojno-četnički odred potpukovnika Veselina Misite oslobodio je Loznicu. I SRS sa punim srcem želi da podseti i vas i građane Srbije da smo još 1994. godine kao stranka u Loznici podigli spomenik potpukovniku Veselinu Misiti, koga su partizani ubili to isto veče nakon što je oslobođena Loznica dok je sedeo u jednoj kafani. Dakle, ubili su ga sa leđa. Nema nikakvog razloga mi posle toliko decenija obeležavamo kao Dan ustanka Srbije jedan tragičan događaj u srpskom narodu. Umesto toga treba izabrati datum kada je došlo do prve velike srpske pobede, ali i savezničke pobede u Drugom svetskom ratu, a to je 31. avgust 1941. godine, kada je taj vojno-četnički odred oslobodio Loznicu. Takođe, SRS je ponosna na još jednu činjenicu. Pokojna majka predsednika SRS dr Vojislava Šešelja je iz te hercegovačke porodice Misita, tako da je Vojislav Šešelj i porodično povezan sa pokojnim Veselinom Misitom i predlažemo, gospodine ministre, da kada budete razmišljali o novim izmenama Zakona o državnim i drugim praznicima, da svakako promenite datum obeležavanja ustanka u Srbiji, da to više ne bude 7. jul, nego da bude 31. avgust. Svi Srbi treba da budu ponosni na taj dan. To je jedan dan velike pobede u vreme kada su svi u Evropi smatrali da je Hitler nepobediv, da mu ne može niko ništa, kada su po Beogradu lepljeni plakati - Nemačka pobeđuje na svim frontovima, kada su Nemci obaveštavali celu Evropu kako padaju grad za gradom u Sovjetskom Savezu. Eto, krajem avgusta 1941. godine četnici pod komandom Veselina Misite uspeli su da oslobode Loznicu, jedan veliki grad,od nemačke okupacije i ta velika pobeda je odjeknula u svim savezničkim zemljama. Na kraju krajeva, gospodine ministre, jedan engleski istoričar je napisao da su se u proleće 1941. godine, dakle, pre napada Nemačke na Sovjetski savez, i pre nego što je Komunistička partija Jugoslavije donela odluku o dizanju oružanog ustanka u Evropi protiv Hitlera borili samo Velika Britanija i Draža Mihajlović. Ma koliko da to nekome oporo zvuči, ma koliko da je neko protiv toga iz ideoloških razloga, to su istorijske činjenice. Ono što se zaboravlja, a to je promaklo vama iz Vlade koji ste pisali ovaj predlog zakona, to je da se podsetite na te velike dane 1918. godine koji su se desili na današnjoj teritoriji AP Vojvodine. Neko je izgleda smišljeno eliminisao ove velike dane iz Predloga zakona i na neki način je hteo da potre sećanje pre svega srpskog naroda koji živi u Vojvodini na te velike novembarske dane 1918. godine. Zašto ovo govorim? Zato što se mi već 20 godina kao narod i kao država suočavamo sa neviđenim istorijskim falsifikatima, da se ljudi koji se danas bore za autonomiju Vojvodine, pa čak i više od toga, za republiku Vojvodinu, u toj svojoj borbi pozivaju na srpski autonomaški pokret iz 19. i početka 20. veka. Srpska radikalna strankaželi ovom prilikom da podseti građane Srbije, pre svega građane koji žive u Vojvodini, da je to jedan veliki istorijski falsifikat i da partije poput LSV i niza drugih autonomaških političkih stranaka ili nevladinih organizacija nikakve istorijske, ideološke i političke veze nemaju sa pokretom koga su vodili Svetozar Miletić i Jaša Tomić. To je bila borba za srpsku autonomiju u jednoj tuđinskoj državi, Habzburškoj monarhiji, koja je na razne načine pokušavala da Srbima promeni nacionalni i verski identitet. Šta se desilo u jesen 1918. godine, kada je bilo jasno da je Austrougarska propala? Vođa Srpske narodne radikalne stranke iz južne Ugarske, Jaša Tomić je lepo rekao da je svaka borba za autonomiju Vojvodine u budućoj i ujedinjenoj srpskoj državi austrijska starudija. Ta ideja o autonomnoj Vojvodini imala je smisla dok su Srbi živeli u jednoj tuđinskoj državi, ali kada je došlo vreme da se formira jedinstvena srpska država, za Jašu Tomića i za vodeće Srbe tog doba koji su živeli u južnoj Ugarskoj ta ideja je bila potrošena, zato što je došlo vreme da se formira jedinstvena srpska država. Tih novembarskih dana 1918. godine Jaša Tomić je odneo veliku pobedu nad jednim i drugim političkim krilom u Vojvodini, koja je htela da se Vojvodina ujedini sa Srbijom i Crnom Gorom ali preko Zagreba, da postane deo tzv. države Slovenaca, Hrvata i Srba, pa da se preko Zagreba ujedinjujemo sa Beogradom. Zasluga je Jaše Tomića i SRS je ponosna što baštini tradiciju i uspomenu na Jašu Tomića. Mi smo podigli, dok smo bili gradska vlast u Novom Sadu, spomenik u Jaši Tomiću, što je odnelo prevagu ideji Jaše Tomića da se Srbi iz južne Ugarske, a to znači iz Srema, Banata, Bačke i Baranje koje ovi lažni autonomaši zaboravljaju direktno priključi Srbiji. Te istorijske odluke su donete 24. i 25 novembra 1918. godini. Srbi, Bunjevci i Sloveni sa teritorije južne Ugarske su jasno rekli tih novembarskih dana kome žele da se priključe i u kojoj državi žele da žive. U tom smislu je za SRS pitanje Vojvodine i njenog statusa u Republici Srbiji rešeno još 1918. godine. Srbi Vojvođani su jasno rekli – želimo da živimo u Srbiji. Ne želimo da živimo ni u državi Slovenaca, Hrvata i Srba, ni u Austro-Ugarskoj, ni u južnoj Ugarskoj, ni u Podunavskoj federaciji, sve su to bile ideje koje u tada bile u opticaju, želimo da živimo u Srbiji. Gospodine ministre, da ste imali malo sluha, odnosno vi i vaše kolege u Vladi, a imajući u vidu događaje u Vojvodini vezane za donošenje statuta, za restituciju, za rehabilitaciju itd, ova dva datuma ili makar 25. novembar, morali su da nađu mesto u Predlogu zakona o državnim i drugim praznicima. Ovo o čemu mi sada govorimo je važno i u kontekstu rasprave koja je juče vođena u Narodnoj skupštini, odnosno koja je vođena pre izvesnog vremena, a vezano za Predlog zakona o povraćaju oduzete imovine. O čemu se radi? Vladajuća koalicija u Skupštini Srbije, gospodine ministre, na predlog Vlade u kojoj vi sedite, usvojila je Zakon o restituciji. Između ostalog, država Srbija će biti obavezna da vrati oduzetu imovinu i folksdojčerima, odnosno Nemcima koji su svojevremeno, u velikom broju, nastanjivali teritoriju Vojvodine i koji su do Drugog svetskog rata bili vlasnici većine zemljišnih poseda, većine trgovinskih i zanatskih radnji, većine mlinova. Sada će država Srbija svim tim ljudima, odnosno njihovim potomcima, morati da vrati imovinu. Tačno je, gospođo Nado, samo što vi izgleda niste detaljno čitali zakon. Ako vas to uveseljava da mi dobacujete samo nastavite. Juče je ovde, gospodine ministre, vođena rasprava o Predlogu zakona o rehabilitaciji. Tim predlogom zakona je Vlada Srbije dala pravo na rehabilitaciju po sili zakona, opet folksdojčerima, zato što su oni, kao što piše u Predlogu zakona, proglašeni za ratne zločince po principu kolektivne odgovornosti. Zato SRS insistira na tome da se obeležavaju 24. i 25. novembar, da se ne zaboravi da je Vojvodina srpska. Neko sistematski radi da Vojvodina nije srpska. Neko sistematski radi da se Vojvodina vrati Nemcima, da vaskrsne Austro-Ugarska, da vaskrsne ideja o Podunavskoj federaciji, da se potpuno izbriše srpski karakter Vojvodine, da se potpuno izbriše borba velikih Srba u 19. i početkom 20. veka, da srpski narod opstane u Vojvodini i da se priključi matici Srbiji. Zato ste, gospodine ministre, o tome morali da vodite računa. Nemojte da se stidite tih velikih dana. Srpski narod u Vojvodini se i te kako sa ponosom seća tih velikih ljudi, koji su u vrlo teškoj istorijskoj situaciji bili dalekovidi i rekli, kao što je rekao Jaša Tomić – prvo ćemo da obućemo košulju Srba, a onda ćemo da se zaogrnemo kaputom Jugoslovena. Da je ta ideja do kraja sprovedena u srpskom narodu, mislim da bi mnoge tragedije sa kraja 20. veka, bile izbegnute.
Vreme. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Prelazimo na rad prema redosledu narodnih poslanika prijavljenih za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Dajem reč narodnom poslaniku Milanu Vučkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da nam kod rasprave o ovakvim tačkama dnevnog reda treba i više dostojanstva i više jedinstva. Ako nas ovakve tačke i ovakvi datumi dele u Skupštini i u narodu, bojim se da nam ni budućnost nije previše svetla. Zbog toga pozivam na jedinstvo kod usvajanja ovog zakona, odnosno izmena i dopuna Zakona o državnim i drugim praznicima. Nema ničega sporno u ovim izmenama i dopunama Zakona, a najmanje ima spornog u onome zbog čega sam se ja javio kao Kragujevčanin da govorim o 21. oktobru, Danu sećanja na srpske žrtve, budućem Danu sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu. Ministar je lepo rekao da to ne može da bude praznik. Praznik podrazumeva opuštenu atmosferu, slavlje. Ovo je dan sećanja. Postavlja se pitanje da li nam treba dan sećanja i zašto nam treba? Znam da nam treba. Treba nam pre svega, zbog žrtava koje su brojne, ne samo u Kragujevcu, nego i u Kraljevu, tih dana i u drugim delovima Srbije. Samo 1941. godine je 33 hiljade ljudi u Srbiji izgubilo život, što u borbama sa okupatorom, što u likvidacijama koje je okupator sprovodio po centralnoj Srbiji. Dan sećanja nam je potreban i zbog toga, da ne zaboravimo koliko je mir i politika mira značajna za budućnost Srbije. Treba nam i zbog toga, da se setimo koliko su totalitarne ideologije i ekstremne ideologije bile pogubne najviše za male narode tokom 20. veka. Danas kada vidim, doduše, nekim marginalnim grupama pojavu slavljenja nacizma i među srpskim narodom, naježim se. Zbog toga treba da se sećamo ovih žrtava. Šta je prethodilo 21. oktobru i stradanju skoro tri hiljade Kragujevčana? Prethodilo je, mogu slobodno da kažem, 27. mart 1941. godine, kada se, pre svega, srpski narod, a ne srpska elita, opredelila za borbu proti Trećeg rajha. Većina drugih zemalja je uključena u Drugi svetski rat tako što je direktno napadnuta od strane fašističkih i nacističkih sila, ili tako što je politička elita donela odluku da se uključi u taj sukob. Kod nas je tu odluku doneo narod i mislim da je to za poštovanje. To je nauk i za neku budućnost za sve nas. Već u maju treći oružani otpor okupatorima u Srbiji, a direktno Hitlerovim naređenjem 28. aprila nacistički okupatorisu objavili da će za svakog ubijenog Nemca streljati 100, a za svakog ranjenog 50 Srba. Kao posledica toga, 21. oktobra je u Kragujevcu ubijeno 2.900 ljudi, možda i više, reč je o identifikovanim žrtvama, a istih dana je u Kraljevu oko 1.700 ljudi streljano. Nisu samo stradali Srbi, ovo je i Dan sećanja na srpske žrtve, ali ne možemo na takav način da razmišljamo samo o svojim žrtvama. Stradalo je mnogo ljudi na teritoriji Srbije. Pre svega, Jevreji, Romi, ali i druge nacije. Ne samo tokom 1941. godine, u 1942. godini imamo u Novom Sadu i Šajkaškoj velike likvidacije Srba, Jevreja i Roma pod mađarskim okupacionim trupama. Kada dođe ovakav dan, treba da se setimo i logora Staro Sajmište, gde su hiljade naših sugrađana Jevreja izgubili život. Vraćam se na početak. Sve ove žrtve zaslužuju poštovanje, zaslužuju naše sećanje, ali zaslužuju da svi zajedno izvučemo i neke pouke. Te pouke su pouke mira, pouke borbe protiv totalitarnih režima i pouka borbe za demokratiju, za ljudska prava i za mirno i kompromisno rešavanje svih konflikata u budućnosti. Ostaje mi samo na kraju da se zahvalim svim strankama koje su pomogle svojom inicijativom da 21. oktobar postane Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, pre svega svojoj stranci DS, koja je zajedno sa listom "Pres" pokrenula tu inicijativu i skupila oko 12 hiljada potpisa u Kragujevcu, ali i drugim strankama koje su učestvovale, ima tu i opozicionih stranaka, da se zahvalim državnom vrhu i predsedniku i premijeru i predsednici Skupštine, koji su potpisali i podržali tu inicijativu i očekujem jednoglasnu podršku ovoj inicijativi, očekujem da se makar oko ovoga ujedinimo u Skupštini. Treba da se sećamo kod ovakvih dana i onih žrtava koje su pripadnici našeg naroda činili u naše ime, jer samo tako smo ljudska bića, pre svega, a ne pre svega pripadnici etničkih zajednica, plemena, naroda i nacija. Zbog toga još jednom pozivam sve prisutne poslanike i one koje nisu prisutni, da ovaj zakon podržimo i na taj način sve ove pouke jasno pošaljemo javnom mnjenju. Hvala.
Narodni poslanik Nikola Žutić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nastavljamo našu zakonodavnu priču o vladinim predlozima zakona koji jačaju granični limes na Drini, pošto preko Vladinih anacionalnih usko srpski zakona jača legislativni Kineski zid prema zapadnim srpskim zemljama i preostalim zapadnim Srbima. Drina je, dakle, večiti granični limes za istočne i zapadne Srbe. Drina je polovila srpsko narodno biće još od 395. godine, to jest od vremena deobe Rimskog carstva na istočno Vizantijsko-romejsko i zapadno koje će postati bastion rimokatolicizma. Simbolična drinska ideološko-politička granica Srbima je nametnuta od rimskog i vizantijskog vremena, pa potom od vatikanskih misionarskih prozelita, od habzburških kolonijalista, preko nemačkog nacizma, američkog globalizma, ali i od ove postojeće anacionalne srpske vlade karnofila i evro fanatika, vlade koja je već mnoge zakone iz oblasti kulture, prosvete, nauke, prava ograničila sa drinskom granicom, stalno smanjujuće Srbije. Vlada, dakle, normativnim putem intenzivno sprovodi ojačanje drinskog antisrpskog bedema. Stara i retka srpska knjiga van teritorije ove umanjene Srbije nedavno usvojenim zakonom ostala je na vetrometini okolnih antisrpskih režima. Restitucija srpske imovine van granice Republike Srbije prepuštena je na milost i nemilost okolnih novih državica. Rehabilitacija Srba koji su, za svoju nesreću, rođeni van granica Republike Srbije, onemogućena je najnovijim Predlogom zakona o kojem smo juče raspravljali. Nažalost, pravne odredbe i ovog Predloga zakona o praznicima, takođe ne prelaze nasilno uspostavljenu granicu na Drini. Praznovanje državnih i nacionalnih praznika kroz istoriju 20. veka u Srbiji i Jugoslaviji bilo je obeleženo ideološkim i političkim motivima. U Kraljevini Jugoslaviji, prema ideologiji jugoslovenskog nacionalizma, išlo se linijom monarhističkog ključa zadovoljenja proplemenog srpsko-hrvatsko-slovenačkog jugoslovenstva, pa su se slavili Sveti Sava i Štrosmajer i slovenački knez Kocelj. Naročito je u Kraljevini SHS, odnosno Jugoslaviji, negovan kult dinasije Karađorđević, pa su kao državni praznici, pored Vidovdana, koji je obeležavan kao svečani pomen izginulim borcima za otadžbinu i 1. decembra, kao dana jugoslovenskog ujedinjenja, slavljeni su 9. januar, kao rođendan Njegovog Veličanstva Kraljice Marije, 6. septembar kao rođendan Nj.K.V. Petra, 12. decembra, krsna slava Kralja, 17. decembra rođendan Veličanstva Kralja, sami procenite u kojoj meri je bio zastupljen kult dinastije u to vreme. Vidovdan, kao uzvišeni nacionalni simbol srpske predhrišćanske i hrišćanske tradicije, negovanje u kulturi prosvet srpskog naroda kroz 19. i 20. vek. Brojna društva, udruženja, novine, časopisi, nosili su ime Vidovdana. Ravnogorska propaganda jugoslovenske vojske otadžbine naročito je isticala uzvišenost Vidovdana. Brojni ravnogorski časopisi nosili su Vidovdansko ime. Tako je u slobodnim srpskim planinama izlazio list "Vidovdan" za sve srpske zemlje, kao centralno glasilo. Po srpskim pokrajinama i regionima izdavano je mnogo četničkih listova pod nazivom "Vidovdan", npr. "Vidovdan timočki", "Vidovdan romanijski", "Vidovdan dalmatinski", "Vidovdan žički", "Vidovdan hercegovački", "Vidovdan oplenački i orašački", "Vidovdan vojvođanski". Pokrivao je skoro sve srpske zemlje. Srbi su narod koji je fanatično ratovao za spas zapadnih liberalnih demokratija u Prvom i Drugom svetskom ratu. Potom su žrtvovali svoju prastaru naciju za nekakvo virtuelno jugoslovenstvo, kao što su to radili i jugoslovenski četnici u Kraljevini Jugoslaviji, da bi bili odbačeni 1943. godine od najvećih srpskih krvoloka Engleza na čelu sa Čerčilom,koji je nasuprot generala Draže Mihailovića i jugoslovenske vojske i otadžbine instalirao kominterninog i engleskog agenta Josipa Broza, koji je srpske partizane naivno iskoristio za stvaranje veliko hrvatske Jugoslavije, a potom i samostalne republike Hrvatske od 1974. godine. Tako instalirani Brozovi, engleski, anacionalni kroatosrbi krojili su Srbima zakone o praznicima i stvarali prazničku neradničku svest, da je dobar bilo koji zakon, samo da se ne radi. Tako se govorilo i u vremenu tobožnjeg srpskog nacionaliste Miloševića koji je uporno štitio najveći antisrpski praznik kojim su Srbi bili zatvoreni u republičke torove i kojim su izbrisane sve vekovne granice starih srpskih zemalja. Pogodićete da se radi o prazniku koji je stvaran kao državni u šumi iznad bosanskog grada Jajca 29. novembra 1943. godine. Svi zakoni o praznicima FNRJ, SFRJ, SRJ, SCG i ove nesrećne stalno smanjujuće Srbije, bili su po nekad anti srpski, uglavnom anacionalni, tj. internacionalni, pa su samim tim iz prazničkog raspoloženja iskuljučivali prebogatu srpsku tradiciju i istoriju. Kako danas srpski praznički narod da se navikne na slavljenje veličanstvenog Vidovdana kojeg su vekovima obeležavali i običajno prenosili i proslavljali Srbi sve tri vere. Ovaj srpski praznik je nastavak slavljenja paganskog božanstva Svetovida, koji je slavljen kao srpski vrhovni Bog ispred hrišćanskih vremena. Jedan od najvećih Srba svih vremena, Sveti Sava, sveden je na praznički radni dan u vidu proslave školske slave, ali je davno morao biti pretvoren i u nešto više, tj. u praznik hrišćanske duhovnosti, kao praznik Svetog Save, osnivača srpskog hrišćanstva, reformatora i prvog srpskog zakonodavca. U amandmanima SRS navedeni su primeri anacionalnosti kod predloženih zakonskih rešenja o praznicima. Zato sam predložio amandman i na sam naslov zakona, koji glasi – Zakon o državnim i drugim praznicima. Dakle, unaslovu se ne ističe neophodan nacionalni momenat i predložio sam da se taj zakon zove- zakon o državnim i nacionalnim praznicima, pošto treće kategorije u zakonu nema. S druge strane, terminološki se u zakonu moraju razlikovati praznici od tužnih obljetnica, pa je po meni u naslov zakona trebalo ubaciti termin – svečani pomeni, jer to nikako nisu praznovanja koja se vežu uz veselije i opuštenije proslave. Međutim, svečani pomeni se, prema ovom Predlogu zakona, opet zaustavljaju na granicama Drine odbacivanjem stradališta preko drinskih Srba. Amandmanima na član 5. SRS je nastojala da terminološki prilagodi taj član sa problematikom obeležavanja sveukupnog nacionalnog stradanja srpskog naroda. U novoj verziji član 5. bi glasio – u Republici Srbiji radno se evociraju uspomene na Dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu, spomen na 21. oktobar i krvavu jesen 1941. godine kada su nemačke okupacione snage izvršile masovni ratni zločin nad civilima u Kragujevcu i širom Srbije i Dani sećanja na svesrpsko genocidno stradanje NDH u Drugom svetskom ratu, to je dan osnivanja logora Jadovno 26. juni 1941. godine i dan osnivanja logora Jasenovac 21. avgust 1941. godine. Radno se evociraju uspomena na dan sećanja na srpske žrtve u Drugom svetskom ratu 21. oktobar, na dan osnivanja logora Jadovno itd. Šire obrazloženje amandmana ću podneti prilikom rasprave u pojedinostima. Dakle, pored strašnih nemačkih zločina nad Srbima u Kragujevcu, Kraljevu i drugim gradovima u Srbiji, neophodno je da se odrede dani sećanja na još strašnije zločine genocida nad prekodrinskim Srbima, koje Republika Hrvatska sigurno neće uvrstiti u svoj domoljubni kalendar sjećanja. Epilog masakriranja, ubijanja Srba i bacanje u velebitske jame i more oko ostrva Paga dostiglo je neverovatne razmere, ubijeno je preko 42 hiljade uglavnom Srba. Bilo je tu i oko 1.000 Jevreja i u manjem broju Hrvata Jugoslovena. Jadovno je samo simboličan naziv za najveće stratište u jugoistočnoj Evropi u leto 1941. godine. Radilo se o sistemu hrvatskih logora smrti sa centrom u Gospiću, a to je bio sabirni logor koji je obuhvatao logore u selu Jadovno i druge jame na Velebitu, Karlobagu i logore na otoku Pagu, to su bili logori Slana i Metajna. Jasenovac je samo nastavak masovnog ubijanja Srba i Jevreja, pošto je on osnovan u avgustu 1941. godine, tj. posle ukidanja sistema logora smrti sa centrom u Gospiću. Broj jasenovačkih žrtava nije tačno procenjen, ali se prema istraživanjima smatra da je pobijeno između 300 i 700 hiljada ljudi. Dakle, ovim izmenama člana 5. mi smo nastojali da izjednačimo žrtve iz Srbije sa žrtvama iz drugih srpskih zemalja. Da istaknem da je prošle godine konačno počelo obeležavanje Dana sećanja na Jadovno, koje je u potpunosti bilo izbrisano iz svesti srpskog naroda. Zahvaljujući privatnoj inicijativi doktora Bastašice iz Banja Luke, sve je počelo prošle godine masovnim odlaskom po prvi put na Velebit u selo Jadovno. Ove godine je ta akcija nastavljena i proširena organizovanjem naučnog skupa u Jadovnu, u Banja Luci u junu mesecu ove godine. Potom je mnoštvo srpskog naroda sa polaskom iz Banja Luke posetilo strašno mesto na Velebitu. Na Jadovnu je, hvala bogu, ove godine bio i predsednik Srbije, Boris Tadić, sa majkom kojoj su posle mučenja poluživi bačeni u jamu otac i stric, a to su Tadićevi deda i deda stric, koji su bili, inače, žitelji stradaničkog srpskog sela Raduč, koje je u poslednjem ratu za odbranu Krajine prosto sravnjeno sa zemljom. Pošto mi ističe vreme, kolegama da ostavim minutažu, sa ovim ću završiti. Uglavnom, da istaknem na kraju, ako Vlada usvoji amandmane SRS, poslanici SRS će glasati za ovaj predlog zakona. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam se pripremao za ovu raspravu i kada sam dolazio u Skupštinu Srbije sreli su me novinari i pokazali su mi nekoliko, ja ih zovem, dnevnih tabloida, gde se kaže – evo, sada će poslanici u vreme velike ekonomske krize doneti odluku – malo nam je neradnih dana, hoćemo da imamo još neradnih dana. Zaista, pogledao sam malopre i forume na Internetu, kaže se – u Srbiji ima 19 neradnih dana. To je jedna podla neistina. Kažu – ugledajte se na Japan, na Nemačku i na druge države EU, tamo ima veoma mali broj neradnih dana. Pripremajući se za ovu raspravu pogledao sam koliko je neradnih dana u Japanu i, zarad javnosti, Japan ima 15 neradnih dana tokom godine, a Rusija ima 12 neradnih dana. Za one koji kažu da je netačno da Japan ima 15 neradnih dana i koji dobacuju da je to netačno, evo kako je tačno. U Japanu se slave sledeći praznici: u januaru se slavi Nova godina i Dan spasavanja, u februaru Dan države, u martu Dan proleća, u aprilu Dan bivše ere, u maju u Japanu slave tri praznika - Dan ustava, Zeleni dan i Dan deteta, u julu se slavi Dan mora, u septembru Dan jeseni, u oktobru Dan sporta i zdravlja, u novembru se slavi Dan kulture i Dan zahvalnosti radnicima, dok se u decembru svečano obeležava carev rođendan. U Srbiji mi imamo samo, po važećem zakonu, osam neradnih dana, s tim što je pravoslavnih hrišćanima i drugim ljudima koji se opredele da slave neke druge praznike, dan krsne slave ili drugi verski praznik, omogućeno da obeležavaju na takav način što neće raditi tog dana. Takođe, kažu – ugledajte se na Nemačku. Po saveznom zakonu Savezne Republike Nemačke Dan ujedinjenja je neradni dan, ali Nemci pored toga imaju još između 12 i 15 neradnih dana u zavisnosti od pokrajine u kojoj žive. Rusi, naši prijatelji, takođe imaju dosta neradnih dana. U Rusiji se ne radi od 1. do 5. januara, zatim za Božić 7. januara. Dana 23. februara Rusi obeležavaju Dan branilaca otadžbine. Rusi obeležavaju i 8. mart kao neradni dan, međunarodni dan žena, i to je jedna dobra praksa jer su žene dale nemerljiv doprinos razvoju svakog društva, i ruskog i srpskog. Rusi slave i 12. jun kao Dan Rusije, a 4. novembar je Dan narodnog jedinstva. Možda bi i nama u Srbiji valjalo uvesti dan narodnog jedinstva, da bar jednog dana budemo svi jedinstveni i da kažemo da imamo makar jednog dana neke stvari koje nas sve ujedinjuju, da kažemo – evo, i mi u Srbiji smo našli povod da se oko nečega ujedinimo, a ne da se svađamo. Neću govoriti o istorijskim okolnostima, to je već poznato iz udžbenika istorije, to se uči u osnovnoj školi, zašto se obeležavaju ovi dani koji su naznačeni kao dani, ali hoću samo da kažem da mi je zaista žao što u ovom predlogu, ali nisam hteo da podnosim amandmane, jer potrebno nam je ipak koliko toliko jedinstvo, nema nekih datuma, ali to je moguće ispraviti na neki drugačiji način. Ne bih kao dan stradanja srpskog naroda obeležio kao dan formiranja koncentracionog logora Jasenovac, mislim da je najznačajniji dan dan proboja iz koncentracionog logora Jasenovac. Zajedno sam sa srpskim zvaničnicima bio više puta 22. aprila, kada se obeležava Dan sećanja na proboj logoraša iz Jasenovca, i možda zaista Jasenovac kao najveće stratište srpskog naroda u 20 veku, po monstruoznosti i načinu na koji su Srbi ubijani, po broju ubijanih Srba, o čemu svedoče grobnice na Donjoj Gradini, Jasenovcu, Staroj Gradišti, možda bi bilo dobro da Beograd kao najveći srpski grad, kao glavni grad Republike Srbije, u kome žive i građani drugih opredeljenja, druge nacije, ali ipak najveći srpski grad, ima mesto sećanja na jasenovačke žrtve. Znate, kada dolazite u parlament Republike Srpske, ispred parlamenta Republike Srpske stoji simbolično prikazana topola užasa, mesto strašnog stradanja Srba u koncentracionom logoru Jasenovac, gde su Srbi na brutalan način lišavani života na toj topoli užasa. Ta topola užasa upozorava poslanike Republike Srpske kolika je cena slobode plaćena i kakvi su se sve monstruozni zločini dešavali. Možda bi bilo dobro da grad Beograd ima neku aleju sećanja na žrtve Jasenovca i neka pokrene tu inicijativu ko god hoće, ali je dobro da naš najveći grad pokaže dužno poštovanje prema žrtvama jasenovačkog logora. Ako već nema tog dana u kalendaru sećanja, kažem još jedanput, zbog broja žrtava Jasenovačkog logora, zbog načina na koji su ti ljudi lišeni života, zbog monstruoznosti zločina koji su se tamo dešavali, možda je dobro da imamo aleju kej sećanja, obalu Save gde su isplivavale žrtve iz Jasenovca. Dakle, govorim o 7. julu koji će ostati obeležen kao dan ustanka. Istorija će kazati da li je to početak bratoubilačkog i građanskog rata, da li je to početak ustanka. Taj će datum svakako u i onako podeljenoj, politički popularizovanoj srpskoj javnosti prouzrokovati mnoge kontroverze. Za kraj, izražavam žaljenje što u ovom predlogu zakona nema 5. oktobra. Mi moramo da imamo dan demokratije, pa neka to bude 5. oktobar i neka 5. oktobar bude dan kada ćemo se sećati da smo konačno jednom za svagda uspostavili princip da slobodnu, iskazanu narodnu volju, ne može niko da poništi. To će biti dan koji će i upozoravati, to će biti dan i koji će kazati da su građani Srbije spremni da odbrane svoju izbornu volju i demokratsko utemeljenje ove države. Na kraju, 28. juni – Vidovdan, kao najznačajniji datum u srpskoj istoriji, kada su se mnoge stvari u srpskoj istoriji desile tog 28. juna, ostaje u kalendaru. Dobro je da imamo sećanje na srpske žrtve u Ustanku 1941. godine i tokom fašističke okupacije, jer mnogo stotina hiljada naših glava Jevreja, Roma i drugih antifašista ugrađeno je u temelje slobode. Za kraj ću, završiću sa ovim, kazati samo jednu stvar. Mnogi gradovi u Srbiji su slavili i obeležavali Dan oslobođenja tih gradova u Drugom svetskom ratu zbog patnji kojima su ti gradovi i ti građani bili izloženi i tamošnje stanovništvo. Četiri godine fašističke okupacije svakako su strašne, ali su se olako zaboravile godine tuđinskog ropstva. Neki gradovi su nekada, do 1914. godine obeležavali Dan oslobođenja od Turaka, neki gradovi su obeležavali dan osnivanja svog rada. Kruševac kao svoj dan ima Vidovdan. Vidovdan, kao najveći srpski praznik, predstavlja spomen na sve poginule u borbi za slobodu, do Kosova, na Kosovu i posle Kosova i predstavlja univerzalni praznik koji praznuju svi ljudi koji su imali svoje pretke koji su svoje kosti ugradili u temelje slobode. Mislim da Vidovdan treba da zauzima posebno mesto u srpskoj istoriji, u kalendaru praznika, jer to je dan koji ćemo pamtiti ne samo po Kosovskom boju, po mnogim ultimatumima, po mnogim neprijatnim dešavanjima u srpskoj istoriji. Nisu uzalud nemački fašisti baš 28. juna streljali najveću grupu Kruševljana na Slobodištu. Za kraj, još jedanput izražavam žaljenje što nemamo dan demokratije i dan narodnog jedinstva, jer mislim da bi dan narodnog jedinstva trebao ovoj zemlji, ovom narodu i našim građanima, kao što ga imaju druge države sveta, pa da se jednom za svagda, kao što je govorio Njegova svetost patrijarh Pavle – ako nemamo i ne znamo na koga da se ugledamo, da se ugledamo na naše neprijatelje, jer njih je svakoga dana sve više, sve su složniji i sve su jedinstveniji, a nas je svakoga dana sve manje, sve smo posvađaniji i sve smo razjedinjeniji. Zato je dan narodnog jedinstva dobra prilika da pokažemo da u ovoj zemlji mogu da se ujedine svi građani, bez obzira da li se krste, križaju ili klanjaju, jer nikada nećemo pristati na podelu ljudi na one koji se krste, križaju ili klanjaju. Jedina podela koju priznajem i poznajem je podela na ljude i neljude. Vreme je da se ljudi ujedine, kako bi nas bilo što više i pokazali šta je to jedinstvo Srbije i koji su to ciljevi koji će nas voditi ka budućnosti. Mnogo je toga što nas deli u prošlosti, ali mislim da smo našli ono što će nas spajati u budućnosti i da oko toga svi možemo da se složimo. Zato bi bilo dobro da imamo dan narodnog jedinstva. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Milivojeviću. Dajem reč narodnom poslaniku SretiPeriću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vama se konačno isplatio odlazak u siromašne porodice, činjenje poklona, odlazak na gradilišta i obilazak radnika. Vi ste jedan od retkih ministara koji može da se pohvali i da kaže – predložio sam zakon u Narodnoj skupštini koji će verovatno biti prihvaćen i koji će se primenjivati. Svi dosadašnji zakoni nisu bili primenjivi, ovo će svi da ispoštuju – praznike. Pretpostavljam da vi kao ministar i u vašem ministarstvu ima mnogo većih problema nego što su veći problemi vezani za državne praznike. U suštini, kao što ste i sami rekli, jedna dopuna i još dva nova praznika. Hteo sam statistički da pogledam kako to stoji, pa sam primetio da je 67 reči koje se nalaze u Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o državnim i drugim praznicima. Od toga su sedam brojevi, 12 su veznici, a ukupno 67 reči. Zaista ste imali mnogo prečeg posla. U suštini, pošto je to sve primenjivo i već se tu nalazi, teško da se može nešto mnogo osporavati. Načelne primedbe u odnosu na ono što ste predložili izneo je naš predstavnik i zamenik šefa poslaničke grupe dr Aleksandar Martinović. O nekima od njih i ja ću reći neku reč. Samo da se podsetimo, a verovatno ćete se i vi saglasiti sa tim, mi bi više voleli da se na dnevnom redu ovde nalazi kako da se smanji inflacija, da se priključimo onima kojima vi uporno i bezglavo trčite, da se priključimo u smanjenju inflacije, ne u smislu članstva, da se naša inflacija svede na procenat od 2 – 2,5%. Čini mi se od 1804. do 1858. godine Narodna skupština, iako nije bila predstavničko telo, ona je imala značajniju ulogu nego što je ponekad ima danas ova koja je predstavničko telo. Sazivala se u momentu kada je trebalo dati neko mišljenje i kada je to režim osećao za potrebno, kao i kada su građani Srbije imali za potrebu da sazovu Skupštinu, ona se sazivala i donosila neke odluke. Predložen je 15. februar i on već postoji kao Dan državnosti. On zaista ima neke istorijske pokazatelje i činjenice koje ukazuju da se nije pošlo pogrešno od tog datuma. I početak Prvog srpskog ustanka vezan je za Narodnu skupštinu. Bila je to Skupšina u Orašcu, održana na Sretenje 2. februara, odnosno 15. februara po novom kalendaru. Ovu skupštinu su činili narodni predstavnici iz beogradske i kragujevačke nahije. Bilo ih je oko 80. Tada je doneta odluka da se Karađorđe izabere za organizatora i vođu Prvog srpskog ustanka. Vi u obrazloženju zbog čega kažete da se 15. februar uzima kao Dan državnosti, ističete i donošenje Ustava 1835. godine. To je bio jedan, reklo bi se slobodouman Ustav, za ono vreme Ustav koji je garantovao neka prava građana, možda u nekim elementima više nego što to čine današnji Ustav i zakonski propisi koji se donose i u ovoj skupštini. On nije bio u to vreme prihvaćen od Austrije, od Turske, pa je posle nepunih mesec dana važenja stavljen van snage i onda je primenjivan tzv. Turski Ustav iz 1838. godine. Dakle, istorijske činjenice koje su poslužile kao podloga za utemeljenje Dana državnosti, mogu se prihvatiti kao takve. Postoje građani u Srbiji kojima su državni praznici 365 dana. Takvih je sve više. Od 2009. godine do danas 270 hiljada, to su zvanični podaci Republičkog zavoda za statistiku, ostalo je ljudi koji imaju 365 dana praznike, a mislim da ih je nezvanično mnogo više, jer u sektoru sive ekonomije, da li je to realni ili možda neki drugi sektor, povećava se broj nezaposlenih. To su problemi koji više muče građane Srbije nego koliko će biti dana koji se praznuju. Postoje građani u Srbiji koji uopšte nemaju državne praznike. Ljudi koji se bave poljoprivredom i nekim drugim aktivnostima, usled sve težih uslova privređivanja i plasmana svojih proizvoda, ne mogu da ispoštuju ni verske praznike, a kamoli državne praznike. Vi ste ovde imali jedan lagan zadatak i ne može se nešto mnogo osporavati, ali mi možemo da ukazujemo na činjenice koje su iz dana u dan očigledne, ne samo za poslanike opozicije nego i za ovu vlast. Kad smo kod onih skupština koje nisu imale predstavnički karakter, moram da podsetim, u toku Prvog srpskog ustanka održano je negde oko 14 skupština. One su bile tzv. male skupštine. Jedna je bila velika ili redovna skupština. Prisustvovalo je negde od 60 do 80, hajde da kažemo uslovno, predstavnika naroda i bila je jedna tzv. tajna skupština. Mi danas sve više imamo ne tajnih skupština, nego tajnih pregovora koji se vode u ime Republike Srbije, u ime ove države, na čijem čelu je predsednik Republike i Borko Stefanović i to nije dobro. To nije dobro što mi danas imamo takvu situaciju. Kada smo kod praznika o kojima, ili možda u nekom narednom periodu, treba voditi računa i ako vam se ukaže prilika još jednom da dođete pred ovaj parlament u cilju odbrane Predloga zakona o državnim i drugim praznicima, kao što je i dr Aleksandar Martinović istakao, mi u SRS smatramo da bi 31. avgust trebao da bude dan ustanka. Srpska radikalna stranka prilikom podizanja spomenika potpukovniku, u to vreme potpukovniku, Veselinu Misiti, a kasnije je posthumno unapređen u čin pukovnika Kraljeve vojske, je imala probleme i od svojih koalicionih partnera. Ali, već 2011. godine u Loznici je bio prisutan i potpredsednik Centralne otadžbinske uprave, narodni poslanik Zoran Krasić, video je da je na tom skupu, koji svake godine organizuje SRS, odnosno opštinski odbor SRS u Loznici, bili su prisutni i predstavnici lokalne vlasti. Znači, u narodu se saživelo, u narodu je sazrelo osećanje da je 31. avgust 1941. godine veoma značajan datum, ne samo za Srbe koji žive u Srbiji, nego za građane Srbije uopšte i mi smatramo da bi taj datum bio veoma značajan za taj deo Podrinja, jer velika odmazda je krenula u aprilu mesecu 1941. godine kada je prvi oficir nemačke vojske, istina nižeg ranga, u okolini Lešnice, varošica takođe u neposrednoj blizini Loznice, bio ubijen i onda je krenula prva veća odmazda. U ovom obrazloženju za usvajanje ovog zakona vi ste naveli istorijske činjenice i podatke koji ukazuju da je taj deo naše Srbije dao i podneo ogromne žrtve. Ne samo u znak zahvalnosti prema tim ljudima, prema tom geografskom delu ili celini naše Republike, nego jednostavno i zbog toga što je Loznica bila prvi veći oslobođeni grad u tada okupiranoj Evropi, mislim da ne možemo da zatvaramo oči pred tom činjenicom, da bi trebalo ozbiljno obratiti pažnju na ovaj istorijski događaj i uvrstiti ga kao dan ustanka u Republici Srbiji, a ne nikako onaj dan gde su se Srbi međusobno ubijali, gde je Žikica Jovanović Španac ubio, pucao u dva žandarma u Beloj Crkvi kod Krupnja. Ukolikobi prihvatili amandmane koje je podnela SRS, ovaj zakon bi bio nešto kvalitetniji. Bez toga kao da nismo ništa ni radili, kao da se nije krečilo. Smatram da ćete vi uticati na to da određen broj amandmana, ako ne svi, budu prihvaćeni i onda bi kvalitet ovog zakona bio nešto popravljen. Bez toga vi možda možete i da donesete, da izglasate ovaj zakon, ali suština nije u tome. Činjenica da u poslednje vreme na dnevnom redu sednica Skupštine imamo zakonske predloge koji ne trasiraju budućnost, iako je neko rekao – bez nekih zakona nećemo imati dobru budućnost, da li ćemo praznovati ovaj ili onaj praznik. Nije sve jedno koji je. Mi tražimo istorijsko utemeljenje, utemeljenje u nekim činjenicama, ali to ne rešava mnogobrojne probleme koji su narasli. To će rešiti stvaranje ambijenta, što ova vlada verovatno ne može. Ako to nije uspela da uradi u prvim godinama svog mandata, ako nije uspela da uradi u momentu kada nije bilo velikih ucena od strane koalicionih partnera, zasigurno ako se nekom od koalicionih partnera kaže – hajde nemojte praviti probleme do 9. decembra, onda se od ove vlade ne može očekivati ništa, nego će verovatno rešenje ili deo rešenja za velike probleme za građane Srbiji biti sledeći izbori na kojima oni imaju mogućnost da one koji nisu radili u njihovom interesu, naprotiv, radili su mnogo protiv njihovog interesa mogu da ocene ocenom koju oni zaslužuju. Naravno, rezultati ove vlade mogu da se ocene sa jednom ocenom koja je ravna jedinici. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, sigurno da svi ozbiljni i odgovorni ljudi, a takvom smatram većinu narodnih poslanika, smatraju da su državni praznici teme na kojima ne bi trebalo da se delimo. Sigurno je da postoje različita shvatanja i tumačenja istorijskih događaja, zavisno i od toga koju aktuelnu politiku narodni poslanici zastupaju. Ono što je za SPO prihvatljivo, naravno da Dan državnosti, Sretenje, dan kada je Karađorđe na Orašcu podigao ustanak protiv otomanske imperije, datum koji je za nas kao tradicionaliste i nacionaliste veoma značajan u istoriji Srbije, podjednako je važan kao i dan kada je u Kragujevcu 1835. godine izdat i pod zakletvom potvrđen Ustav Knjaževine Srbije. Istorija je o tim događajima dovoljno toga rekla i mislim da su ovo datumi oko kojih nisam primetio da postoji sporenje u Narodnoj skupštini i ne verujem da će ga i biti. Što se tiče Dana primirja u Prvom svetskom ratu, mislim da je potrebno zarad svih onih žrtava, među koje spada i moj pradeda Stevan Čikiriz, koji je poginuo posle Bitke na Ceru u Prvom svetskom ratu, da kažemo da je Srbija tada bila na pravoj strani u svetskom sukobu koji je izazvao niz lančanih podela. Zvaničan razlog rata je bio ubistvo, odnosno atentat na austrougarskog prestolonaslednika Ferdinanda u Sarajevu, ali je stvarni razlog rata bio političke i ekonomske prirode. Bez obzira što je srpska vojska u kojoj je stradalo naše populacije oko trećina muškog stanovništva, što je zemlja doživela ogromna razaranja, mislim da je i momenat da se sećamo, odnosno podsetimo kako su se tada ponašali i srpski vojnici i srpska vlada, a i srpsko stanovništvo. Pre Prvog svetskog rata srpska vlada je od nemačke vlade, sa kojom je bila u Prvom svetskom ratu, uzela kredite. Tri godine je vlada bila van zemlje, a nakon završetka Prvog svetskog rata inflacija u odnosu na period pre Prvog svetskog rata bila je 38%, a srpska vlada je tokom Prvog svetskog rata uredno otplaćivala neprijateljskoj nemačkoj vladi kredite koje je uzela pre rata i nemački ministar finansije je tada rekao da će to biti zapisano u svetske anale finansija da jedna vlada koja je izbegla iz svoje zemlje sa kompletnom vojskom uredno neprijateljskoj vladi otplaćuje kredite. Bez obzira što je srpska vojska srušila tri carstva, srpska vojska tada nikom nije pogazila veru, nije srušila ni jednu crkvu, ni jedan verski objekat, nije lagumirala ni jednu džamiju. Na tradiciji takve srpske vojske je vaspitavan i Srpski pokret obnove. Zbog toga smo u svim onim ratnim sukobima devedesetih smatrali da ne smemo da se ponašamo na način na koji su se nekada ponašale ustaše, da ne smemo nikome da pogazimo veru, da ne smemo mi da budemo upisani u knjigu zločina i da srpska vojska ne sme da bude upisana u knjigu srama na taj način što će ratna dejstva koristiti za odmazdu nad nedužnim civilima ili za gaženje njihove vere. Što se tiče Dana primirja u Prvom svetskom ratu,naravno da je to jedan od najznačajnijih datuma, ali to je i datum koji je budući vođa Trećeg rajha Adolf Hitler je i te kako dobro zapamtio i upravo na mestu gde je tadašnja nemačka Vlada potpisala kapitulaciju u Prvom svetskom ratu, na istom mestu su po okupiranju Francuske u Drugom svetskom ratu, prinudili Francuze i u istom vagonu da potpišu kapitulaciju. To je značajno i zbog Dana sećanja na žrtve u Drugom svetskom ratu, na žrtve fašizma, jer žrtve fašizma su uglavnom u periodu dok je trajala fašistička odmazda, bilo je negde oko 32-33 tri hiljade žrtava, uglavnom iz centralne Srbije i najvećim delom iz Šumadije. Očigledno je da su nemački fašisti dobro zapamtili ko je okupatorima u Prvom svetskom ratu zadao odlučujuće udarce gde je odatle poticala glavnina snaga srpske vojske, a ne treba mnogo javnost podsećati da upravo iz tih krajeva potiču i vojvoda Stepa Stepanović, i vojvoda Mišić, i Radomir Putnik i sve ostale slavne srpske vojvode i vojskovođe. Srpski pokret obnove smatra naravno, da treba 21. oktobar, dana streljanja civila u Kragujevcu, to je mislim zločin, jedan od najvećih u istoriji svetskih ratovanja, zločin bez presedana. Naravno da treba da bude dan sećanja na srpske žrtve stradale od okupatora nemačkog, bugarskog, mađarskog, albanskog i italijanskog. Ali, i za radi javnosti, i zarad ministra i zarad svih poslanika, i onih tema o kojima smo juče pričali, moramo znati da civili nažalost nisu stradali samo od strane fašističkog okupatora. Civili su i te kako stradali pre svega od strane ustaša u Nezavisnoj Državi Hrvatskoj u kojoj je stradalo preko milion Srba. Zbog toga, Srpski pokret obnove smatra primerenim da i 22. april treba da bude dan posvećenja žrtvama ustaškog genocida, jer je tog dana 1945. godine oslobođen ustaški logor Jasenovac u kome po mnogim podacima je stradalo i preko sedam stotina hiljada Srba. Ali, šta se desilo i nakon, odnosno pred kraj Drugog svetskog rata i nakon njegovog završetka. Nažalost, partizanske jedinice su širom Srbije sprovodile revolucionarni teror. Nekoliko desetina masovnih grobnica srpske građanske klase i srpskih domaćina je ostalo u Srbiji. Nikada ne treba činjenicu da u jednoj masovnoj grobnici postoji više žrtava, ne treba to da bude isključivi i jedini argument da taj datum bude važniji ili da taj zločin bude veći. Ali je sigurno da je nažalost, više Srba postradalo od partizana i kao posledica žrtva revolucionarnog terora nego i od fašističkog okupatora. Zbog toga je za nas 17. jul, dan kada je 1946. godine ubijen general Dragoljub Draža Mihajlović primeren datum da to bude dan sećanja na žrtve komunizma i revolucionarnog terora. Zbog čega? Upravo zbog toga što je Draža Mihajlović bio u ovoj pobedničkoj srpskoj vojsci u Prvom svetskom ratu, odbio je da potpiše kapitulaciju, jedan je od prvih vođa pokreta otpora protiv fašističke Nemačke, a njegov dželat Josip Broz Tito je u Prvom svetskom ratu bio na strani austrougarske vojske, čak je ranjen u jednoj borbi kao austrougarski kaplar i eto kako se istorija poigrala sa jednim herojem i sa jednim dželatom da na taj način da je dželat heroju Dragoljubu Draži Mihajloviću došao glave. Ono što je za nas iz Srpskog pokreta obnove takođe značajno, Dan pobede nad fašizmom je ujedno i Dan Evrope. Zbog čega? To je jedan od najznačajnijih praznika na evropskom kontinentu i u evropskom kalendaru kojim je definisan izgled Evrope budućnosti jer od dana pobede nad fašizmom postalo je moguće graditi Evropu kakvu danas znamo. Od kontinenta podela, mržnja, ratova, razaranja, genocida Evropa je nadamo se postala kontinent jedinstva različitosti. Mesto dijaloga i saradnje i Srbija će za razliku od nekih ranijih godina sigurno u skorije vreme biti članica te ujedinjene Evrope. Podsetiću vas bez obzira što u svetskoj civilizaciji se smatra sa puno razloga da je Evropa tekovina svetske civilizacije, što je tačno, da je zovu i starom damom. Naša poznata književnica Svetlana Velmar-Janković je rekla da je stara Evropa dama kao dokaz svojih civilizacijskih tekovina u 20. veku iza sebe ostavila nažalost najviše masovnih grobnica.Najviše je masovnih grobnica, kažem ostalo iza fašista, negde preko 80 miliona ljudi je stradalo kao žrtve fašističkog terora, ali nažalost korak po korak sa njima idu i komunisti koji su samo u SSSR-u, u Staljinovim odmazdama pobili negde između 20 i 35 miliona ljudi, tačan broj nikada nije bio utvrđen. Zbog toga mislim da ima vremena da i preko nadležnog Odbora prihvatimo predloge SPO-a i da pored dana sećanja na žrtve fašizma, što je sasvim opravdano. Zaista kao kragujevački poslanik moram da kažem da je u svakodnevnim razgovorima sa građanima Kragujevca, mislim da je potrebno podsetiti da je posle fašističke odmazde u Kragujevcu svaka kuća, na svakoj kući je bio istaknut crni barjak, maltene da nije bilo porodice iz koje nije stradao makar jedan član porodice, a bilo je i porodica koje su u potpunosti nestale. Stradali su đaci Prve muške gimnazije, ljudi su hapšeni po kafanama, na ulici, itd, na radnim mestima, u školama u bolnicama, ljudi na pijacama. Mislim da je zaista taj zločin bez presedana ali na žalost, kao što sam malo pre pomenuo i po dolasku partizana taj broj je bio i veći, stradalih od ne sumnjivo anti fašista. SPO je zbog toga svakog 21. oktobra u Šumaricama ali i kod Gromović česme, gde smo podigle 1996. godine spomen obeležje žrtvama revolucionarnog terora. Ako smo bili podeljeni, ako su ti ljudi bili podeljeni tokom života smatramo da sada kada nisu živi ne treba da budu podeljeni i da jedne i druge žrtve zaslužuju apsolutno dostojno poštovanje. Prikrivanjem žrtava, izbegavanjem da se o tome priča, mi postižemo dve negativne stvari. Prvo, da onaj koji je izvršio zločin smatra da se zločin isplati i drugo da ako samim tim ne etiketiramo taj zločin i ne damo mu mesto koje mu nesporno pripada, da dolazimo u opasnost da u nekim drugim istorijskim raskršćima da se zločini ponove. Zbog toga sve ovo što sam rekao u ime SPO to nije iskopavanje starih rana, to nije poziv na neku novu osvetu. To je poziv na zakopavanje srpsko-srpskih rana, jer mi smo zaista do skoro imali nešto što je bilo zaista skandalozno. Decenijama se u Srbiji slavio 7. jul, dan kada Žikica Jovanović Španac nije pucao ni na nemačkog okupatora, ni na italijanskog, ni na albanskog, ni na mađarskog, ni na bugarskog, već na dvojicu žandara. Mislim da je velika odgovornost na svima koji u Narodnoj skupštini o ovom stvarima govore, ali sve što je SPO izneo to su istorijski fakti i sve je u duhu nacionalnog pomirenja. Hvala.
Iskorišćeno je 14 minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda bi bilo najprimerenije ovu raspravu početi onom narodnom – selo gori, a baba se češlja. Danas raspravljamo o četiri člana izmena i dopuna Zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, a ne raspravljamo o onome što zaista jeste najaktuelnije u ovom momentu, a to je stanje na KiM. Problemi ne da se ne smanjuju nego se povećavaju. Euleks vojnici, naoružani do zuba, nasrću na Srbe na KiM. Na barikadama Šiptari ubijaju Srbe. Borko Stefanović se šeta po Briselu. Jutros u medijima saznajemo da je opet postigao nekakav dogovor o regionalnom predstavljanju Šiptara, o priznavanju diploma šiptarskih. Pre toga je priznao lične karte, registracije, katastar, preko katastra vrhovni sud tzv. Kosova kao drugostepenu instancu u rešavanju eventualnih sporova kod katastarskih operata i još kaže da to radi pod punim legitimitetom Vlade. Koja je uloga Vlade u tome, mi ne znamo zato što predsednik parlamenta neće da zakaže sednicu na kojoj bi cela Vlada ovde sedela i sa narodnim poslanicima raspravljala o onom što je najbitnije pitanje u Srbiji danas, a to je pitanje rešavanje problema Srba na KiM. Nažalost, ni vladajuća koalicija u parlamentu ni Vlada Republike Srbije nemaju razumevanje za te najaktuelnije probleme i onda zamajavaju i narodne poslanike i javnost koja prati rad ovog parlamenta zakonima od kojih ništa u Srbiji ne zavisi. Pitamo se koja vas je muka, ministre, naterala da predložite da se ovaj zakon menja po hitnom postupku. Da podsetimo, zakon ste doneli 2001. godine, DOS ga je doneo. DOS ga je menjao 2007. godine. Evo nas u 2011. godini, opet imate potrebu da menjate ovaj zakon. Šta ste između ostalog napisali u obrazloženju zbog čega ovaj zakon treba da se donese po hitnom postupku? Radi javnosti pročitaću ovaj deo. Zaista strašno, skandalozno. Kažete - da bi se državni i drugi organi, privredna društva i drugi oblici organizovanja blagovremeno pripremili odnosno organizovali svoju delatnost na način koji obezbeđuje da ne dođe do prekida u obavljanju delatnosti i pružanju usluga građanima i kako bi se sprečilo nastajanje štetnih posledica za građane i državu predlaže se da ovaj zakon bude donet po hitnom postupku. Ministre, ako ste ovo pročitali mora da ste se nasmejali. Doduše, više je tužno nego što je smešno. Ozbiljan ste čovek, vodite računa, kada predstavljate zakon bar pročitajte obrazloženje pa dajte tamo da se ispravi. Koje ćeštetne posledice pretrpeti građani i država ako se ovaj zakon ne izmeni i ako se ne promene ova četiri člana zakona? Recite nam, očekujemo da ćete komunicirati sa poslanicima, da vidimo koje će to štete pretrpeti građani i država Srbija. Čuli ste od kolega poslanika SRS, a uključili su se i poslanici vladajuće koalicije, argumente za donošenje odnosno ne donošenje ovog zakona i za drugačija rešenja, bar što se tiče SRS. Svakako, kada je u pitanju naslov zakona nesporno je da zakon treba da se zove Zakon o državnim i drugim nacionalnim praznicima. Naravno, ovde smo čuli i mišljenje da ne treba da se zatvaramo u nekakve nacionalne okvire, treba da budemo građani itd. Naravno, to je nama potpuno neshvatljivo i neprihvatljivo. Ako jesmo u nacionalnim okvirima onda naravno da smo ljudi i građani i ne razumemo onu opasku koju smo čuli ovde od poslanika vladajuće koalicije. Neću da vam pominjem ime jer ne želim da izazivam repliku u svakom slučaju. Razlozi za donošenje i pojašnjenje pojedinačnih rešenja, to je jedan od ovih delova koje ste nam obrazložili zbog čega ste na ovaj način predložili izmene i dopune ovog zakona, pa kažete – pored toga, predlaže se i da se u Republici Srbiji praznuje i dan primirja u Prvom svetskom ratu, spomen na sve nevino nastradale u razdoblju između 1914. i 1918. godine. Nažalost, istorija srpskog naroda, istorija države Srbije prepuna je datuma koje bismo mogli da obeležavamo u znak sećanja na žrtve u ovim ili onim okolnostima. Čuli ste odlične istorijske aspekte predloga SRS i neću ih ponavljati, ali ovo mi je palo u oči, jer ste dalje obrazložili da su saveznici učinili sve da se srpska vojska oporavi i naoruža ponovo i ona je vaskrsla na Solunskom frontu u strašnim borbama na Kajmakčalanu, mesto u oblacima i mestu još jednog srpskog sećanja. Moram da vam kažem da i lično imam poseban odnos i prema ovom danu i prema Solunskom frontu i Kajmakčalanu iz razloga što je moj pokojni deda Stevo bio dobrovoljac na Solunskom frontu i borio se na Kajmakčalanu, ali mi, njegovi naslednici i ne samo njegovi naslednici, nego naslednici svih Srba iz Livna, odakle sam ja, kao dan za svoje žrtve obeležavaju Ognjenu Mariju, kada su ustaše poklale sve Srbe muškarce u Livanjskom kraju 1941. godine. Dakle, pošto se ovde čulo dosta i ličnih stavova, naravno, i kada ovo govorim, govorim u ime SRS i podsećam da smo svojevremeno pre skoro godinu dana podneli predlog rezolucije gde smo tražili da se osude zločini tzv. NDH, ustaški zločini u toku 1941. godine. Stiglo je to valjda do vas u Vladi, ali procenili ste da ne treba o tome da se raspravlja. Naravno da treba i to su načini da se sećamo zločina koji su vršeni nad srpskim narodima u različitim istorijskim trenucima. Ne znamo iz kog razloga ste menjali ovaj zakon i predlažete da se Dan državnosti Srbije praznuje dva dana, da se neradno praznuje. Što se tiče nas iz SRS, ne smetaju nama praznici koji će se praznovati radno koliko mislite da ih treba da ih ima, ali neradno obeležavanje i povećanje broja praznika za nas je neprihvatljivo. Zato smo i rekli da jedini praznici nacionalni koji treba da se obeležavaju neradno su Dan Svetog Save, Vidovdan i Sretenje. Nova godina, čuli ste obrazloženje kolege Martinovića, i nismo je amandmanom skinuli sa liste praznika iz razloga što je to uvrežen datum, ali zato smo tražili da se Prvi maj ne praznuje više neradno. Ne očekujemo da ćete vi prihvatiti naše amandmane, zato što vi imate neke svoje razloge zbog čega ovo predlažete, ali je interesantno da ovde ne piše da ovo nalaže EU. Evo, prvi zakon koji ne radite, niste ga ovde podneli po diktatu. Čuli smo ovde zaista razne argumente od kolega iz vladajuće koalicije, upoređuju nas sa Japanom, pa je sad važno koliko Japan ima praznika, koliko ima Srbija praznika. Pa, hajde da nas uporedite sa Japanom koliki je prosek zarade u Japanu, a koliki je u Srbiji, koliko je nezaposlenih procentualno u Japanu a koliko u Srbiji. Dakle, potpuno nemoguće upoređivanje. Tačno je da, nažalost, u Srbiji danas ima bar milion ljudi koji su dobili otkaze u toku dosovske vlasti od2001. godine, DOS u različitim oblicima i da je tim ljudima svaki dan neradni, ali nažalost, ne i praznični, pošto ne da ne mogu da praznuju, nego nemaju šta ni da jedu. I ovde, kad smo čuli razne predloge zašto se ne obeležava ovaj ili onaj dan, zašto se ne obeležava 5. oktobar, rekoše kolege kao dan uvođenja demokratije. Taj dan je bolje obeležiti kao dan propasti Srbije i srpskih nacionalnih interesa i dan uvođenja diktature DS itd, svega onoga što je snašlo Srbiju u poslednjih 11 godina. Onda i pitanje - zato se ne obeležava dan zločinačke Nato agresije? To ne pominjete, zato što vi radite sve po nalogu Vašingtona i Brisela, pa ne smete, ne daj Bože, da vređate vaše prijatelje. Nastavićemo naravno u raspravi o pojedinostima. Prihvatite bar amandmane SRS, kada vam je već palo napamet da radite ovaj prilično nepotreban posao, pa da bar jednom za neki duži period učinite ovaj zakon prihvatljivim. Hvala.
Iskorišćeno 11 minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Hteo bih samo da se izvinim za ovo obrazloženje za hitan postupak. Vaša primedba je potpuno na mestu. Nažalost, mi smo smatrali kada je inicijativa pokrenuta da zakon uđe u proceduru pre 21. oktobra i 11. novembra. Pošto se to nije dogodilo, potpuno se slažem da obrazloženje koje je dato je nesuvislo.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo, uz himnu, grb i zastavu, državni praznici su najvažniji simboli svake države. Ti simboli služe da se građani tih država oko njih okupljaju, da se identifikuju sa svojom državom, sa svojom domovinom. Zato je vrlo važno da se za državne praznike biraju datumi i događaji oko kojih postoji najveći mogući stepen saglasnosti i nacionalnog jedinstva. Mi u Srbiji, nažalost, ne možemo da se dogovorimo ni oko čega, pa ne možemo da se dogovorimo i oko ovih državnih praznika. Svaka nova vlast pravi novi kalendar državnih praznika. Milošević je imao svoje zakone i svoje praznike. Onda je DOS 2001. godine doneo svoj zakon, novi praznici 2007. godine, novi zakon, novi praznici. Evo sad imamo predlog da proglasimo još dva nova praznika. Šta imamo kao rezultat, šta je posledica toga? Tvrdim vam da nema građana Srbije, koje bi sad sreli na ulici i tražili od njega da nabroji sve državne praznike koji bi znao da vam odgovori. To tvrdim pod punom moralnom odgovornošću. Čak, ako bi se potrefilo da neko zna odgovore, ne bi znao koji su praznici radni a koji neradni. To govori o našem moralnom stanju, o stanju društva, o stanju u kojem se država nalazi. Čak, tvrdim, da pre ove rasprave i pre nego što smo se malo bavili ovom materijom, možda nije bilo narodnog poslanika i ministra, koji bi znao da nabroji sve državne praznike. Po mom mišljenju, glavni razlog zašto mi danas raspravljamo o ovom zakonu su upravo dnevno politički razlozi, zato što su pojedine vladajuće stranke osetile potrebu da i u ovoj oblasti ostave nekakav svoj pečat, svoj trag. Da nije toga, mi o ovom zakonu ne bi raspravljali pre nego što je postignut dogovor o državnim praznicima i vlast i opozicije i partizana i četnika i socijalista i ravnogoraca i Karađorđevića i Obrenovića, i svih važnih relevantnih nacionalnih institucija. Dogovora nemamo zato što nije bilo razgovora, a razgovora nije bilo zato što vlast nije htela razgovore. Ako je cilj da Srbija konačno dobije državne praznike koji će biti trajni, koje će građani znati, koji se neće menjati svake četiri godine sa promenom vlasti, onda su predsednik Republike, predsednik Vlade i predsednik parlamenta morali da okupe sve relevantne političke stranke u Srbiji, da okupe predstavnike svih relevantnih institucija, Prosvetni, nacionalni savet, SANU, SPC, da se napravi jedan dogovor, i kad se napravi taj dogovor, da onda imamo ovde predlog zakona, da svi glasamo za taj zakon i da građani Srbije napokon dobiju državne praznike koji će trajati u narednih 10 ili 20 godina. Na sreću ili na žalost, zbog tragične i burne istorije, imamo izuzetno mnogo značajnih datuma, značajnih i tragičnih događaja, tako da prosto ne mogu da verujem da se ne bi našla dva, tri datuma oko kojih bi se postigao jedan opšti konsenzus. Na svu sreću, kažem, ili na žalost, zavisi kako se gleda, ne bi morali da izmišljamo praznike,kao što su to morale da rade neke druge države. Možda neki narodni poslanici ne znaju, kada su Amerikanci odlučili da proglase jedan praznik nad praznicima, kako su oni rekli, onda su bili u dilemi, ovi guverneri, tako su se zvali predsednici tih njihovih država, pa su bili u dilemi koji datum da odaberu. Oni su država bez istorije. Šta su mogli da odaberu kao datum? Mogli su, recimo, kada je prvi parobrod sa robom iz Afrike pristigao u Nju Orleans, datum kada su ubili 10 miliona Indijanaca ili datum kada su preostale Indijance strpali u rezervate, pošto nijedan od tih datuma nije bio prikladan, onda su se Englezi, koji su inače samoljubljivi, dosetili da za dan, praznik nad praznicima, proglase dan kada su se sami oslobodili od sebe samih. Kad su Amerikanci mogli da se dogovore oko tog bizarnog datuma i nametnu ga kao vrlo značajan dan za pola planete, onda ne mogu da verujem da se institucije u Srbiji i političke stranke u Srbiji ne bi mogle dogovoriti oko Vidovdana, Sretenja i nekih drugih značajnijih datuma. Razmišljao sam zašto se ovaj zakon baš našao na dnevnom redu Skupštine i zašto se predlažu baš dva praznika. Zaključio sam da je u pitanju čista dnevna politika i jedan truli kompromis između dve stranke vladajuće koalicije. Prvo jedan koalicioni partner podstaknut jednom kampanjom u medijima i sa ovih 12 hiljada potpisa koji su prikupljeni u Kragujevcu je predložio da se na neki način obeleži 21. oktobar, dan stradanja đaka u Kragujevcu. Mi iz SRS to podržavamo. Međutim, onda se drugom koalicionom parteru učinilo da je malo nezgodno da se proglašava jedan praznik i da to bude praznik na dan kada su pripadnici nemačkog naroda izvršili stravičan pokolj nad pripadnicima srpskog naroda, a Nemačka je stub EU, a vladajuća elita po svaku cenu želi da postane član EU. Onda je drugi koalicioni partner napravio ravnotežu, predlažući i drugi praznik i da taj drugi praznik bude dan kada je nakon Prvog svetskog rata potpisano primirje sa nemačkim okupatorom. Ovaj prvi dan, dan primirja, imamo zbog prijatelja režima iz Brisela, a ovaj drugi datum 21. oktobar, dan sećanja namenjen je građanima Srbije. Sad, zanimljivo je ovo što je govorila Vjerica Radeta, zanimljive su okolnosti u kojimaraspravljamo o ovome zakonu. Stvarno postavljam pitanje – da li pored postojećih državnih i verskih praznika, a Bogu hvala, imamo ih po mom mišljenju i previše, da li je najvažnije pitanje kojim danas treba da se bave Vlada Srbije i Narodna skupština Republike Srbije najvažnije pitanje proglašavanje dva nova praznika? Podsećam, dva nova praznika će dobiti država koja ne zna svoju teritoriju. Još uvek ne znamo svoje granice. Imamo nerešene granične sporove sa Hrvatskom, sa BiH, sa Makedonijom i sa Albanijom. Na severu Kosova i Metohije praktično već dva meseca imamo poluratno stanje. Nema šta da jede 700 hiljada ljudi. Milion ljudi danas praznuje. Praznuje svakog dana u godini. To su za njih neradni dani zato što su isterani s posla. Mi ovde u Skupštini se bavimo proglašavanjem novih zakona i proglašavanjem novih neradnih dana. Završiću sa konstatacijom da je prilično velika bruka i sramota da 2011. godine, uz sva ova stremljenja ka EU, srpski narod koji je preživeo stravični genocid u Prvom i Drugom svetskom ratu, srpski narod koji ima više od milion žrtava ustaškog terora, nema nijedandan sećanje na te žrtve.
Iskorišćeno je 7 minuta i 30 sekundi, iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Malopre sam rekao da zaista prihvatam ovu primedbu evo i vi ste je izneli, da nije bilo razloga za hitam postupak. Ono što ne mogu da prihvatim je da donosimo ovaj zakon iz dnevno političkih potreba. Jedini razlog, dakle, to vas uveravam, jedini razlog je bio taj, što smo dobili inicijativu, što smo videli potpise svih državnih funkcionera, većina državnih funkcionera, većine državnih nacionalnih institucija u zemlji, naučne i stručne javnosti, većina političkih stranaka, odnosno Lidera političkih stranaka je stavila potpise na tu inicijativu i što smo mi računali da smo pronašli datum koji je odraz jedinstva oko nečega, oko jedne teme, bar se to radilo i o jednom datumu kojim se obeleži Dan sećanja na žrtve u Drugom svetskom ratu. Očito da ova rasprava, nažalost, pokazuje da i oko ovoga postoji polemike i sporenja. Ali naš motiv, kad kažem naš, mislim i na ministarstvo i na Vladu, bio je jedini taj. Ne vidim da na ovoj temi može bilo ko politički da profitira. Ali slažem se da nije bilo razloga za hitan postupak i tačno je da imamo mnogo važnijih tema u ovom trenutku, nego što je izmena i dopuna ovog zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Imate još 26 minuta na raspolaganju. Izvolite.
Gospodine Ljajiću, niste od poslanika Srpske radikalne stranke čuli neko protivljenje, vi ste čuli samo kritiku i neke predloge. Ova dva datuma niko od poslanika Srpske radikalne stranke nije osporavao da su značajni. Tako da to malo ispravimo na početku, da nekom greškom zaključi da su radikali protiv svega. Odmah da raspravimo. To je prva stvar. Druga stvar, gospodine Ljajiću, hvala vam dokazali ste dva puta ono na šta ja stalno ovde dobijam opomene – DOS ne zna da gleda u kalendar. Pa da. Vi ste podneli 20. oktobra Predlog zakona, a u samom tekstu se kaže – neradni dan 21. oktobar. Nije mogao za 15 minuta da se usvoji zakon. Doduše, promakao vam je i ovaj drugi termin 11. novembar, ali dobro. Međutim, sada treba da uvedemo praznik demokratije. Vi ste svesni da je to besmislica, hitan postupak. Ali, većina je prihvatila hitan postupak. Znate, mora da se poštuje odluka većine.Znači, većina ne zna da gleda u kalendar. Idemo dalje. Znate i sami, gospodine Ljajiću, kada odete na sajt UN i pogledate praznike, plavim slovima se plavi. Nešto su praznici, a nešto su datumi obeležavanja. Pa imamo – Dan planete, pa dan ovaj, pa dan onaj itd. Mnogo više nego crvenih slova u pravoslavnom kalendaru. Slažete se? Ako pogledate EU, pa vidite njihov redosled datuma za obeležavanje. Sad, da li je praznik ili nije praznik, takođe ćete videti crvena slova. Gospodine Ljajiću, DOS i proevropske stranke, ovi, nemaju odgovor na jedno pitanje. Što 11 godina niste proglasili za praznik dan kada je završen Prvi svetski rat? Vidite kako su oni u EU rekli – Dan primirja, ne kapitulacije. Zbog te kapitulacije i nezadovoljstva se desio Drugi svetski rat. Je li tako, gospodine Ljajiću, pošto ste imali peticu iz istorije? Za razliku od Čikiriza, napravi čovek grešku i kaže – deveti maj 1945. godine, ujedinila se Evropa, a ona se podelila zbog hladnog rata, ali šta vredi, on je iz SPO, oni su sada u frakcijama. Vidite, 9. maj Dan pobede, slavi se svuda u Evropi i na neki način se obeležava. Srbija se ne poziva na centralne proslave. Obeležava se i 11. novembar, obično u Parizu ispred Doma ratnih vojnih invalida itd. Godinama nešto ne pozivaju Srbiju. Nama su važna ta dva datuma, jer je srpski narod i Srbija bila pobednik. Bila je na strani saveznika. Pravilno se opredelila, je li tako, gospodine Ljajiću? Mnogo smo se pravilno opredelili. Međutim, oni nas ne pozivaju. Ode Mesić na proslavu, pa dobije orden. Srbija ne može da bude prisutna. Šta se to promenilo? Promenili se ti saveznici, gospodine Ljajiću. Sada ti saveznici ili njihova elita koja predstavlja te države, radi ovo. Njima EU i NATO nema alternativu – 12 zvezdica, 12 sati, je li tako? Na broju 12 je Tadić, na broju šest je Čanak. Vi ste, gospodine Ljajiću na osmici. Znate, u Holivudu postoje one zvezde. Svaki umetnik dobija svoju zvezdu na pločniku. Kod radikala je svako dobio žutu zvezdu EU. To su 12 dilbera koji zastupaju EU ovde, a baš ih briga za Srbiju. Zumbul Nikolić je broj jedan, a broj 11 je Dačić. Ovde vidim da čačka zube. To su proevropejci. Ovo je proevropska ideja. Da li ste čuli malopre, gospodine Ljajiću, kako se nova demokratska vlast nije setila, da na neki način obeleži datum stradanja Srba u Drugom svetskom ratu? Sada ste našli 21. oktobar. Jeste simboličan datum. Međutim, da li on može da pokrije Jasenovac? Znate, otvara se pitanje. Samo da vam objasnim jednu stvar, pošto verovatno niste čitali taj deo istorije. Posle 31. avgusta 1941. godine je krenula odmazda – jedan na sto, jedan ranjen 50, pa je Mačva očišćena i stradalo je na hiljade ljudi. Imamo i Kragujevac, pa imamo 2700 sa imenima i prezimenima u Kraljevu i da ne ređam dalje. Znate, u tom smislu je bila ova naša intervencija, a ne da dovodimo u pitanje taj datum. Prosto sam iznenađen da niste pokazali neku proevropsku i pro-NATO inicijativu da još neke vrlo značajne datume stavite makar na obeležavanje, ako se baremne praznuje. Pa recimo, datum formiranja "Otpora". To je vrlo važan datum. Vidite da su oni postali sada planetarna sila. Sada drmaju svugde gde treba da se menjaju režimi. Onda, gospodine Ljajiću, datum kada je demokratija u najboljem svetlu eksplodirala. To je dan kada je onaj poslanik glasao iz Bodruma. Sećate se? I to je vrlo važan datum. Demokratija podrazumeva - možeš da budeš u Turskoj na letovanju, ali si po ovoj kartici prisutan u sali. Je li tako, gospođo? Dalje,ste mogli da odredite i datum evropske bezbednosti u saobraćaju nad tramvajskim prugama. Kada Đilas rekonstruiše tramvajske pruge, onda krivine ne smeju da se obilaze jer se sudare. I taj datum treba da se obeleži. Čudi me da niste odredili 9. decembar kao budući datum. Gospodine Ljajiću, budite malo vidoviti. Što se tiče potpisa, imate sigurno 12 potpisa. Evo ih. Svi ovi dilberi koji su za EU. Njima odgovara i za njih EU nema alternativu – i Vuk Drašković, i Čedomir Jovanović, i Čanak, i Suljo, i vi, i Dinkić, evo ga, duva u neku frulu, Krkobabić se muči da nešto čuje. Svi su tu. Znači, mogli ste da kukuriknete unapred da 9. decembar je dan "D", kako ste ga najavili. Inače,da vas obavestim šta će biti dan "D", taj deveti, tu se otvara pitanje da ili ne, povodom čega? Paraf na status kandidata za početak pregovora o eventualnom pridruživanju u EU tamo do 2389. godine.Da znate, tog istoga dana ide i drugi izveštaj o napretku Kosova kao nezavisne države. Mogli ste 9. decembar, ratosiljali ste se od svega, dokazali ste gazdama u Evropi, to su oni što kažu – k nozi, znate kad se pozove u Brisel, šta je dogovoreno? K nozi, aport, jeste sproveli agendu? Niste. Nazad. Devetog pada kamen sa srca, a ratosiljate se KiM. To je vrlo značajan datum. To su neke inovacije. Mogli ste, gospodine Ljajiću, pošto je sada sve kod nas, mogli ste i ovu Paradu gordosti da ubacite u državni praznik i onda Dačić nema da razmišlja kakve su bezbednosne pretpostavke, da li će biti više ovih koji slave i što se vole, pošto je to praznik ljubavi, ili ovih koji protestuju. U to vreme možete preventivno da pohapsite sve sveštenike. Zašto? Ono što oni pričaju to je njihova teološka zabluda. Dve hiljade godina oni imaju teološku zabludu. Vi ste ih oslobodili crnih misli, da robuju kanonima. Mogli ste dan Parada gordosti, "Prajd", kako se to kaže i onda nema, državni prazni, pendrek radi po zakonu. Mogli se i Svetog Trifuna, dan zaljubljenih, to danas ljudi obožavaju, preko Interneta, Fejsbuka itd, to je in. Mogli ste da odredite dan privatizacije u Republici Srbiji. Ne mora da se praznuje, može da se obeležava. To je prva privatizacija i odmah prva asocijacija – gubitak radnog mesta. Mogli ste da odredite i praznik uspešno izgubljenih 500.000 radnih mesta. Gospodine Ljajiću, vi ste za rad i socijalnu politiku, mada nastupate kao opozicija, ali samo da vas obavestim vi ste na vlasti već osam godina, vi ste najdirektnije odgovorni za gubitak radnih mesta. Šta da vam radim, takva vam je formacija. Vi morate od radnog mesta da napravite svetinju, od rada da napravite svetinju. Gospodine Ljajiću, neki slave 1. i 2. maj kao praznik rada, a neke druge države imaju praznik slobode rada i to je prva nedelja u septembru i oktobru. Znači, oslobode se ideoloških predrasuda, ali to vas ne interesuje. Interesuje vas ovo – nema alternativu, EU. Znači, dan privatizacije. Od 5. oktobra ste rekli – privatizacija je lek za sve naše probleme. Kada se zna, rešeno je. Predlažem i dan besplatnih akcija sa zlatnom kolajnom na kojoj bi bio Mlađan Dinkić, visi odlikovanje, Mlađa se smeška ili još bolje imate ovaj poster – Mlađa, Đilas i Mišković, pa sad Vučić neka vodi računa što je njegovog Miškovića stavio tamo. Možete i to, i to je jaka asocijacija i to treba da se obeleži za vjek i vjekova, da ljudi ne bi pogrešili. Dalje, dan privatnih banaka. Postoji nedelja štednje. Ne to. Dan banaka. Da vam ne pričam, 500.000 porodica ne mogu mesečno da plaćaju dospele obaveze koje dospevaju za mesec dana. Za 500.000 familija, to je 1,5 miliona stanovnika, to je vrlo značajan datum. U doba praznovanja tog datuma, da im se za taj dan ne računa kamata, pa je veća vajda, korist ogromna. Dan prodaje "Maksija", dan da se obeleži. Zašto? Jer je tada Srbija dobila mućak od poreza. Otišao porez na Kipar, a to je moglo da reši neke naše probleme. Uostalom, taj datum bi podsećao Ivicu Dačića kad ide na neke prijeme, pa kad sretne Miškovića, ne da se ljubi sa njim, pa da kamere to prikazuju, nego da kaže – kada ćeš da platiš čoveče? Koliko si dužan poreza, doprinosa, PDV, itd? To su važne stvari. To što osam dana nećemo da radimo praznujući, slaveći, to je posebna priča. Jedno je obeležavanje, drugo je slavlje uz nerad, kao što je praznik rada. U vreme praznika rada ne radi se, stradaju jagnjad i prasad po Košutnjaku i svi zadovoljni i sindikati zadovoljni. Šta ste mogli još? Zašto niste 24. mart – dan zločinačkog NATO bombardovanja srpskog naroda? To bi vam svi u Srbiji potpisali. Mi sad, gospodine Ljajiću, skupljamo neku peticiju protiv EU i dobro nam ide posao, EU, NATO pakt, nema principijelne razlike, i jedni i drugi otimaju KiM, i jedni i drugi ubijaju ljude, Srbe. Znate, gospodine Ljajiću, pre 12, 13 dana, ovaj čovek što je stradao u Brđanima, Mojsić, on je 1002. Srbin na KiM od kada su došle UN koji je ubijen, a ni jedan predmet nije rešen. Znači, odstrel može. Ako se kokaju Srbi, sve je po evropskim standardima. Bonstil. Može u Uroševcu zato što je potpuno čisto, nema ni jednog Srbina. Tamo gde imaju dva Srbina u nekom mestu, u nekoj enklavi, Amerikanci ne ulaze, nije im bezbedna sredina. Može Srbin da otvori kiselu vodu, pa će da eksplodira i onda haos nastupa u SAD. Ali gde nema ni jednog Srbina, tu može i baza, tu mogu investicije, tu može sve. Znači, NATO zlikovačko bombardovanje može da se obeleži, ne da se slavi. Znam da ima nekih od vas koji bi slavili. Ne, to je datum koji se obeležava. Zašto? Događaj. Koji događaj? Bez bilo kakve odluke Saveta bezbednosti zverski je napadnut Srpski narod. Molim vas, nemojte da slušate šta je rekao Džemi Šej povodomtog datuma. Džemi Šej, možda se sećate njega, bio je portparol NATO pakta, desna ruka i leva potkolenica Havijera Solane. On je rekao – NATO vojnici, samo vi spokojno bombardujte, i onako će sve to Srbi vrlo brzo da zaborave. Pošto je tako rekao, da ćemo brzo da zaboravimo, da vratimo, da uspostavimo 24. mart dan kada su zlikovci bombardovali narod. Usput da vas podsetim, imaju 62 razloga zbog kojih su nas bombardovali. Prva je bila humanitarna katastrofa, pa 25. da skinemo diktatora. Šta mislite na kog diktatora misle? U koaliciji ste sa njima, jeste potpisali nacionalno pomirenje? Poslednji razlog koji je naveo Havijer Solana pre nego što je otišao u penziju – da vas nateramo da prihvatite evropske standarde. Znači, nas su ubijali da bi prihvatili evropske standarde. Bože, da su ubacili DOS da bude na vlasti, evo ih evropski standardi, svi žive po evropskim standardima, mi živimo po evropskim standardima. Niste zaboravili onaj predlog za Dan zaljubljenih? Tu će da skoči popularnost vama iz DOS-a. Nemate pojma, neslućene granice, ima da vam skoči popularnost. Smatram da treba da razmislimo da li je dobar ovaj predlog 11. novembar, gospodine Ljajiću. Da li je to dobar datum? Zašto bi mi slavili primirje? Oni virtuelno prave primirje zbog Nemaca i Francuza i imaju neku svoju internu potrebu. Usput, gospodine Ljajiću, pošto ste imali peticu iz istorije, Papa 12 je napravio evropsku ekonomsku zajednicu, njegova je to ideja, da bi se smanjio revanšizam Francuza prema Nemcima, pa su onda našli ugalj, čelik itd, pa je to otišlo sada na ovo. Još jedna stvar, gospodine Ljajiću, pošto ste imali peticu iz istorije, kažite ovim neznalicama. Šta da im kažete? U EU postoji statistika za 27, postoji posebna statistika za EU 10 - Litvanije, Letonija, Poljska, Češka, Mađarska itd. Postoji i SEE, jugoistočna Evropa - šest. Ko je u grupi od šest ravnopravnih? BJRM, Makedonija, Albanija, Crna Gora, BiH, Republika Srbija i Kosovo. Šest ravnopravnih ta vaša EU gleda. Vidite, gospodine Ljajiću. Znači, 9. decembar, dan kada se dobija para na status kandidata za početak priprema za pregovore o eventualnom pridruživanju u eventualno EU 2389. godine. To je epohalni datum. To je epohalni datum. Oko tog datuma ste se skupili vas dvanaestorica. Vi zastupate to. Baš vas briga za ove praznike koje ste naveli ovde, nego da popunite malo vremena, da ubacite 11. novembar, navodno primirja u Evropi posle Prvog svetskog rata. Da malo zamažete De Žeru oči, kako je u agendi još nešto ispunjeno, pričamo još o nečemu, a nećemo da pričamo o vitalnom pitanju KiM. Već, spusti se lopta, čeka se 9. decembar. Doduše, neki od vas jedva čekaju da 9. decembra dobijemo odluku da je EU pukla, da ne postoji. Međutim, ne može to da se desi, još je rano. Šta će biti, o tome se ne razmišlja. Bitno je da se stiska. Bitno je da ste Srbima isključili struju na severu. Gospodine Ljajiću, ne vi, nego elektroprivreda. Dva sata imaju, a četiri sata nemaju. Zašto? Vodite računa, ne smete da dovodite u pitanje lik i delo Borka i Borisa Tadića. Ako meni ne verujete, evo, odite vi malo do barikada. Ja sam juče bio i slušao šta mi ljudi pričaju. Plaše se da ćete da ih izbacite sa biračkog spiska. Zašto? Kaže – ne možete glas da osvojite tamo posle ovog svega, a njima je sve jasno. Hvala Bogu, postoji jedinstvo, pa su živi. Znači, postoji puno tih ideja šta bi mogao da bude praznik, ali preko nomenklature praznika očitava se sistem vrednosti u jednom društvu. Mi smo za taj tradicionalni sistem vrednosti koji ne trpi ideološke poglede, promene. Vi ste promenili zakon o izboru narodnih poslanika. Teoretski je potpuno moguće da posle sedećih izbora 126 poslanika interesno pripada da li Miškoviću, da li Šariću, da li Kariću, da li Beku, nije bitno. Ovde se donose pronormalni zakoni, po kojima se rehabilituje neko, vraća mu se imovina i dobićete državne praznike – kad se Miškoviću rodio sin, državni praznik kad je Beko prvi put zalepio akciznu markicu na viski i cigarete kad ih je švercovao ili možete ovog zumbula kad je zabo prvu šljivu u Bajčetini, pošto je on tata EU. To vi nikada ne biste rekli, gospodine Ljajiću. Kada su ga pitali da bira između EU i Kosova, on je rekao - to je kao da me pitate za dva deteta. Iz toga izvlačim zaključak da je on tata EU, samo ne znam ko je mama. Njemu EU dođe dete. Šta kaže on da se razlikuje od vas? On bi brže odveo Srbiju u propast od vas. Gospodine Ljajiću, za vas nagradno pitanje – u čemu je razlika između Čede i Tome? Da li ima neke razlike? U čemu je razlika između Vuka i Tome? Nema nikakve razlike. Ovo što se mackaju sa ovim plakatima, pustite, to svi zmaju. Gospodine Ljajiću, ovi vaši vas ne slušaju, izlepili su auto-put, sve vaše slike stavili preko slike Vojislava Šešelja. Razumem vas, vi ste radili za Haški tribunal i morate da se dokažete, to vama i priliči. Doduše, Bramerc kada dođe, on ipak voli da uhvati za nogu ovog Vukčevića, vas nešto izbegava, brzo završava sastanke. Neko je to zalepio, a ja znam da vi niste za to i nemate potrebe da se pravdate. Nego, postavljam pitanje ko je to ukrao vaše plakate pa lepi preko Šešelja? To je ona ista grupa koja cepa plakate. Sada možete da zamislite koji je mentalni sklop onoga koji cepa plakate sa likom Vojislava Šešelja ili baca nešto na bilbord. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, da se svi malo bacimo do dnevnog reda, plakati su baš jako udaljeni od praznika.) Gospođo Čomić, plakati nisu daleko od Predloga zakona o praznicima. Mogu da inoviram ovde, da dajem gospodinu Rasimu Ljajiću različite predloge šta bi mogao da konkuriše eventualno u budućoj izmeni da bude dan za obeležavanje. (Predsedavajuća: Četiri minuta govorite samo o tome ko koga prelepljuje, to nije tema.) Nije četiri, nego dva, ali nema veze. Dobro, gospođo Čomić, vi ćete mene da shvatite, SRS vodi dve političke akcije, jedna je – hoćemo Šešelja, a druga je – nećemo u EU. Rasime, nadam se da ćeš da potpišeš i jednu peticiju i drugu peticiju. (Predsedavajuća: Te dve akcije trebate da dovedete u vezu sa temom Predloga zakona. Legitimne akcije, ali obavezno je da govorimo o temi dnevnog reda.) Nema problema, gospođo Čomić, nemojte da se ljutite, i vama ću da ponudim da potpišete. (Predsedavajuća: Ne ljutim se, ali ima problema zato što nećete da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, tako da vas molim da vaše političke akcije dovedete u vezu sa temom dnevnog reda i nećemo imati problem.) Danas je svečani dan, završeno sa inkubatorima, nemate potrebe da nas kažnjavate. Sve smo to rešili, platili smo inkubatore i uživajte. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, počeću da kažnjavam ako vi insistirate da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine.) Dobro. Osam dana da se u Srbiji ne radi, sa gledišta ekonomije može da se kaže da je to mnogo dana. Međutim, te ekonomiste moram da ispravim. I kada se ne radi, radi se, rade kafane, troši se gorivo, radi saobraćaj, radi muzika, radi plavi most. Znate, ti ekonomski kriterijumi za osam neradnih dana po osnovu praznovanja otpadaju. To vam je jasno, gospodine Ljajiću, to nije neki problem. Šta je sada drugo važno? Vi uopšte niste hteli kao predlagači da razmišljate da promenite neke datume i neke praznike koji se već nalaze u tekstu zakona. Tu ste pokazali da ova vlada ima tu ideološku odrednicu kada su u pitanju praznici. Mi smo našim amandmanima upravo hteli nešto drugo da uradimo, da izbacimo bilo kakvu ideološku odrednicu da ostane kod praznika i kod dana obeležavanja, pošto su i to praznici, ono što je opšte prihvaćeno za sve. Tu nas niste razumeli. Verovatno imate prilike dok razmatrate amandmane da shvatite koja je svrha svih ovih naših amandmana i koliko su oni u interesu svih građana. Rekli ste da ste dobili jednu inicijativu, mnogo je bilo potpisa itd. Da li to znači da možete da date ideju svakome da donese inicijativu sa pet, šest ili sedam puta većim brojem potpisa? Budite oprezni. Drugo nešto, gospodine Ljajiću, malopre ste čuli od ovih ljudi iz SRS, koji se malo razumeju u istoriju, o 4. julu 1941. godine i na Dedinju šta se desilo. I sada se neke stvari dešavaju na Dedinju. Da li ste videli? Kaže – Dedinje na prvom mestu. Onda ima – Senjak na prvom mestu. To Mlađa vodi akciju. Onda – Pinosava na prvom mestu, Resnik na prvom mestu. Ima u Leskovcu i Donje Brijanje itd. Nije to problem, ali je sve na prvom mestu, Kosanica, Kosančić itd. Ima različitih naziva, ali je sve na prvom mestu. Da li ste razumeli, gospodine Ljajiću. Budite oprezni, kada se nešto tako potencira na prvom mestu, to ispada kao ovo vaše – EU nema alternativu. Ako vi zastupate stav da EU nema alternativu, moram da vas pohvalim. Vi ste mogli da nam uvalite sve praznike Evropske unije, a da zaboravimo našu istoriju, jer naše istorije se svi odriču. Pa, na Sretenje, gospodine Ljajiću, jedino vi kao državni funkcioner smete da idete tamo da porazgovarate sa ljudima u onoj jaruzi. Predsednik Vlade ne sme da se pojavi u Aranđelovcu..
Dvadeset šest minuta. Vreme koje vam je na raspolaganju isteklo je. Pravo na repliku, narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Naravno ,u duhu manira gospodina Krasića - jedna tačna reč, pa tri poluistine i tako je gospodin Krasić rekao da sam ja rekao da je 1945. godine, kada je pobeđen fašizam, stvorena i Evropska unija što, naravno, nije tačno. Ali, pošto sam ja svoj govor napisao, pročitaću, zarad javnosti. Deveti maj 1945. godine ima dvostruki značaj i budući da je Evropska zajednica zasnovana na tekovinama borbe protiv fašizma u Drugom svetskom ratu i principima mira, što je Srpskoj radikalnoj stranci teško prihvatljivo, tolerancije, opet teško prihvatljivo, međunarodna saradnja, opet prilično neprihvatljivo za radikale, to je jedan od najznačajnijih praznika u evropskom kalendaru kojim je definisan izgled Evrope, budućnost, jer od Dana pobede nad fašizmom 1945. godine moguće je izgraditi Evropu kakvu danas znamo. Od kontinenta podela mržnje, ratova, razaranja, genocida, Evropa je, nadamo se, postala kontinent jedinstva različitosti, mesto dijaloga i saradnje i verujemo da će Srbija za nekoliko godina biti članica Evropske unije. De Gol je u Prvom svetskom ratu pomagao Poljacima, ima spomenik u Varšavi, u Drugom svetskom ratu bio je saradnik Draže Mihajlovića i vođa Pokreta otpora u Francuskoj, a posle Drugog svetskog rata jedan od idejnih tvoraca Evropske unije. Nemci i Francuzi, koji su 300 godina ratovali, danas prave zajedničke vojne formacije i odlično sarađuju i mislim da su verovatno glavne poluge u Evropskoj uniji. To je nova logika, to je novo vreme, to je nešto što je dobro za Evropu i za svet, ali što je očigledno neprihvatljivo za Srpsku radikalnu stranku. Tamo gde nas je ova logika branila nema Srba, izgubismo teritorije, ali zato ima masovnih grobnica i ponovo bih izgleda da nas vrate na tu poziciju.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, Srpska radikalna stranka jeste za mir i nikada nismo zagovarali bilo šta što je suprotno načelima svetskog mira. Oni koji nisu za svetski mir, to su vaši politički prijatelji iz NATO pakta, koji po svetu i Evropi seju smrt, od kako je NATO pakt formiran 1949. godine, najnoviji vam je slučaj Libija. Što se tiče De Gola, vi izgleda zaboravljate De Golovu ideju o Evropi od Atalntika do Urala i nikad se De Gol nije zalagao za ovu i ovakvu Evropsku uniju, ovo je jedna nakazna tvorevina Nemačke, posle 1991. godine, koja je očigledno dominantna u Evropskoj uniji, ali su već Englezi počeli da se bune protiv te nemačke dominacije i u engleskom parlamentu imate inicijativu da Velika Britanija istupi iz Evropske unije, valjda vam je to kao narodnom poslaniku poznato. Što se tiče Draže Mihajlovića i što se tiče Pokreta otpora, ne znam kako se Draža Mihajlović uklapa sa vašim novim političkim prijateljem, bivšim Titovim generalom Jovanom Kapičićem, koji gorko žali što je, doduše, ubio mnogo Srba, ali mu je žao što ih nije ubio još, pa kada prekopavate već te masovne grobnice, pitajte vašeg prijatelja Jovu Kapičića koliko je tih ubijenih posledica njegovog političkog i vojnog delovanja posle Drugog svetskog rata.
Narodni poslanik Zoran Krasić, dva minuta. Molim vas da pravo na repliku koristite tako što ćete objasniti u čemu je nesporazum, da ne širimo temu. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Uvek se pridržavam Poslovnika, pošto je to Biblija u ovoj zgradi. Držaću se 9. maja, gospođo Čomić. Rasim će da me podrži, pošto je imao peticu iz istorije. Odavno su saveznici znali da će Hitler da padne i muku su mučili šta da urade sa Nemačkom. Postojale su dve ideje. Jedna ideja je bila američka i Čerčilova – da se teritorija velike Nemačke rasparča na što više malih država i da se nikada Nemci na ujedine, jer su onda remetilački faktor u Evropi. Doduše, Staljin je imao drugu ideju, on je rekao da se onaj Pruski deo pripoji njemu, da jedno 100.000 nosilaca nacizma, ne fašizma, potamani i rešiće se stvar. Nisu se dogovorili i onda je bilo – ko pre stigne do Berlina. Opkolili su Berlin, podelili ga u zone, posle su Rusi i Nemci napravili zid, itd. Posle 9. maja krenuo je hladni rat, pa su Amerikanci i Englezi sačuvali ustaše, pacovski kanali, pa se krala dokumentacija itd. Deveti maj, kao Dan ujedinjene Evrope, je fikcija. Nemam ništa protiv što neko ima zamrznutu sliku, pa mu je lepo, evropski mu je lepo, ali ipak treba, gospodine Rasime, malo istorija da se nauči, da se zna, jer politika bez istorije, to vam je isto kao kafa bez kajmaka.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, pravo na repliku, dva minuta.
Konačno je gospodin Krasić priznao da nisam rekao da je 9. maja 1945. godine stvorena zajednica tada evropskih naroda, već da je to Dan Evrope, dan antifašističke borbe Evrope protiv najvećeg zla 20. veka, protiv fašizma. Draža Mihajlović je, naravno, bio veliki prijatelj Šarla De Gola, Draža Mihajlović je streljan, ne zbog toga što je želeo da vidi Srbiju na istoku, nego zato što je želeo da vidi Srbiju na zapadu. Draža Mihajlović je ostao veran svojim zapadnim saveznicima i predkomunističkim saveznicima Srbije: SAD, Velikoj Britaniji i Francuskoj. Čak i tada, kada ga je zadesila sudbina kako je zadesila vođu Pokreta otpora u Poljskoj Bora Komarovskog ili vođu Pokreta otpora u Bugarskoj, kada su velike sile podelile svoje interesne sfere, pa su, nažalost, te velike patriote zbog tih svetskih podela morale da budu žrtvovane. Zbog toga SPO, na tradiciji ove pameti i predkomunističkih temelja Srbije, želi da vidi Srbiju u društvu najuređenijih, najprogresivnijih i najnaprednijih zemalja sveta. Logika koju mi čujemo svakodnevno, ako odete u vrtić i pitate decu ko je najpametniji, svako dete diže ruku i kaže "ja"; ko je najlepši, svako dete kaže "ja"; ko je razbio prozor, niko ne diže ruku. To je logika SRS. Oni su u svemu najpametniji, oni su u svemu najbolji, oni su najveće patriote, a ko je kriv za masovne grobnice, ko je kriv za egzodus Srba iz Hrvatske, ko je kriv za gubitak Kosova i Metohije, radikali sa tim nemaju ništa.
Molim vas, narodni poslanici, da ne kršite odredbe Poslovnika. Pravo da govoriš šta hoće podrazumeva obavezu da slušaš šta ti se ne sviđa, a pravo na repliku postoji da objasniš šta je netačno. Molim vas da me svojim ponašanjem ne pozivate da prekinem krug replika. Ako hoćemo da učestvujemo u dijalogu, taj dijalog mora imati pravila koja svi poštujemo. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rekla i gospođa Gordana Čomić, da ispravimo netačne navode. Dakle, niti je SRS odgovorna za nekakve masovne grobnice posle Drugog svetskog rata, to je jedna neverovatna budalaština, niti smo odgovorni za egzodus Srba iz Republike Srpske Krajine. Bilo bi bolje da gospodin Mirko Čikiriz na tu temu nešto pita svoje koalicione partnere iz SPS kako je došlo do pada Republike Srpske Krajine nego što nama spočitava sve ono loše što se desilo tokom 90-ih godina. Gospodine Čikiriz, što se tiče generala Draže Mihailovića, vaša politika nikakve veze nema sa ciljeva za koje se borio Draža Mihailović. Vaša je sreća što taj čovek danas nije živ, u najmanju ruku javno bi vas se odrekao. Što se tiče te vaše fantazije da je on bio za zapad, a protiv istoka, želim da vas podsetim na jednu istorijsku činjenicu. Izvinite gospođo Čomić ako ću za koji sekund da prekoračim vreme, 22. jula 1944. godine, kada je već bilo evidentno da su ga Englezi ostavili na cedilu, Draža Mihailović održao je govor američkim avijatičarima u kojem je između ostalog rekao – mi Srbi nećemo da nam se govori kako da kosimo i kako da žanjemo, nego hoćemo da vodimo samostalnu politiku. Ta rečenica nije bila uperena protiv Sovjetskog Saveza nego upravo protiv Engleza koji su hteli silom da nametnu Josipa Broza srpskom narodu. Čitajte malo istorijske izvore, nemojte sve da verujete na reč što vam kažu Vuk Drašković i Danica Drašković, slabo se oni razumeju u Dražu Mihailovića i u Ravnogorski pokret. U vreme kada je bio sekretar kabineta Mike Špiljka, sumnjam da je Vuk Drašković baš mnogo izučavao Ravnogorsku istoriju.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, dva minuta. Molim vas da svodimo ovaj krug replika kraju.
Kada sam pričao o odgovornosti, pričao sam o odgovornosti za vođenje politike i za posledice nesporno nastale kao posledica takve politike i takvog načina razmišljanja. Vaš nekadašnji zamenik predsednika, koji sada predstavlja sebe kao neku radikalnu stranku ili vegeterijanca ili "lajt radikalnu stranku", čak nije znao za plan z4 u Krajini. Nije ga ni pročitao, nego je rekao – nećemo odbiti plan 3 4. Posledica odbijanja tog plana, za koje ste vi bili, slično je egzodusu Srba. Draža Mihailović je naravno ostao veran zapadnim vrednostima i SPO smatra da sve ideologije sada, na početku 21. veka, da je vrhunska ideologija svih progresivnih stranaka u Srbiji EU, jer u EU postoji sasvim dovoljno prostora i razumevanja između levičara i desničara, republikanaca, monahista, mondijalnista, kosmopolita, itd. i viditeda u tom buketu različitosti EU dobro funkcioniše. Nemojte se radovati propasti EU, nego dajte da vidimo kako našu Srbiju da podignemo. Hvala.
Mislim da je ovim završen krug replika, udaljili smo se od nesporazuma izrečenih u izlaganjima. Na listi narodnih poslanika i prijavama za reč u načelnom pretresu više nema prijavljenih, pa pitam da li pre zaključivanja načelnog pretresa žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo ili ministar? (Ne.) Ako se više niko ne javlja za reč, a pre nego što zaključim načelni pretres o Predlogu zakona, na osnovu člana 87. i člana 90. želim da dam obaveštenje da će uobičajena pauza od jednog sata biti određena nakon zaključivanja načelnog pretresa i da ćemo u popodnevnom delu raditi načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama idopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i da će to biti predmet našeg rada popodne. Ukoliko bude potrebno da radimo i posle 18.00 časova da bi završili načelni pretres, onda ćemo u skladu sa tempom našeg rada tako i završiti rad, a ukoliko ne, završićemo pre 18.00 časova. Zavisi od načina na koji radimo. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona. Zahvaljujem se učesnicima na sednici. Bar smo utvrdili da je ministar Rasim Ljajić odlikaš iz istorije. Određujem pauzu do 14.00 časova. Hvala vam. [[Posle pauze.]] Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres u popodnevnom delu sednice. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović povodom načelnog pretresa o 5. tački dnevnog reda pozvala da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike i Zorana Stankovića, ministra zdravlja prisustvuju i Zorica Pavlović i Dubravka Šaranović, pomoćnici ministra zdravlja i Danijela Rajković, rukovodilaca grupe za zarade u javnim službama u Ministarstvu rada i socijalne politike. Peta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PLATAMA U DRŽAVNIM ORGANIMA I JAVNIM SLUŽBAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas, da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje srazmerno broju poslanika članova poslaničke grupe i to tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika, narodni poslanici koji žele da učestvuju u raspravi dužni su da pre otvaranja načelnog pretresa podnesu spisak sa imenima i prezimenima narodnih poslanika koji žele da učestvuju u raspravi, te vas molim da narodni poslanici koji žele da iskoriste to pravo iz Poslovnika to učine pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Nikola Krpić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Milisav Petronijević, poslaničku grupu SPS - JS; narodna poslanica Vjerica Radeta, poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka od poslaničkih grupa želi da nekog od svojih članova ovlasti da je predstavlja tokom načelnog pretresa po tački dnevnog reda koju ću uskoro otvoriti, molim da nas o tome obavestite da bi mogli da informišemo Narodnu skupštinu. S obzirom da je početak popodnevnog rada relativno neuobičajen u 14.00 časova pitam još jedanput da li su sve poslaničke grupe, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koje žele da učestvuju u raspravi predali spisak sa imenima i prezimenima. Poslanička grupa SRS je to uradila na vreme i po Poslovniku. Dodaju kao i uvek. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, ministar Zoran Stanković želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvaženi poslanici, dozvolite mi da u kratkim crtama iznesem osnovne postulate Zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Kao što znate ovaj zakon je usvojen juna meseca 2010. godine u Vladi Srbije i od tada se nalazi u skupštinskoj proceduri. Imao sam tu čast i poverenje da danas iznesem i branim ovaj zakon pred poslanicima. Neki koji su imali obavezu nisu došli a razloge ćete proceniti sami. Potrudiću se da vam u narednom izlaganju predstavim razloge za donošenje Zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Cilj zakona je stvaranje uslova za sprovođenje reforme u finansiranju zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja kako na primarnom tako i na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite i sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Radi postizanja tog cilja neophodno je pre svega stvoriti uslove za drugačiji način obračuna isplata plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama koje zavise od rezultata rada. Novim sistemom obračuna i isplate plate zaposlenih u zdravstvenim ustanovama, plata se sastoji od osnovne plate, dela plate po osnovu radnog učinka, dodataka na platu i drugo. Na taj način u zdravstvenom sistemu, za razliku od drugih zaposlenih u javnim službama, uspostavlja se novi način obračuna i isplata plata, zbog čega je neophodno izvršiti izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju, kako bi se stvorio preduslov za uspostavljanje novih vidova finansiranja zdravstvene zaštite. Na ovaj način stvoriće se uslovi, da se na primarnom nivou zdravstvene zaštite uvede novi model plaćanja za pružanje zdravstvenih usluga u domu zdravlja, primenom modela plaćanja po glavi stanovnika – perkapi. Predlog uvođenja novog modela finansiranja primarnog nivoa zdravstvene zaštite ogleda se pre svega u uspostavljanju metodologije pravedne raspodele sredstava domovima zdravlja, kao i pravednog sistemakompenzacije zaposlenima za pruženu zdravstvenu zaštitu, odnosno mogućnost nagrađivanja prema rezultatima rada. Na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite, planira se izmena sistema finansiranja uvođenjem modela finansiranja prema dijagnostički srodnim grupama, takozvanim dijarži sistem, odnosno dijagnostički srodnim grupama. To praktično podrazumeva da će se uvesti paketi usluga koji odgovaraju pojedinačnim dijagnostičkim srodnim grupama i na osnovu tih paketa, odnosno broja ugovorenih paketa na nivou jedne godine, vršiće se prenos sredstava zdravstvenim ustanovama, na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite. Takođe, za sve druge zdravstvene ustanove u kojima se ne primenjuje model plaćanja "perkapi" ili"dijarži" sistem, plaćanje za određene zdravstvene usluge takođe će zavisiti od rezultata rada a time i plata zaposlenim u tim zdrvstvenim ustanovama. U postupku sprovođenja reforme finansiranja oblasti zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja kao deo reforme javnih finansija, uspostavljanje održivog sistema finansiranja, odnosno stalno rastuće potrebe građana za zdravstvenom zaštitom i ograničenih mogućnosti izdvajanja iz BND,kao iskustvo evropskih zemalja i drugih razvijenih zemalja Republika Srbija je ka postizanjunapred navedenog cilja usvojila više dokumenata. Vlada Republike Srbije na sednici održanoj 1. februara 2002. godine, zaključkom je usvojila dokument Zdravstvena politika u Srbiji čiji je cilj reforma sistema zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja, sprovođenjem reforme u načinu plaćanja zdravstvenih usluga, odnosno sprovođenje zdravstvene zaštite, a što za posledicu ima uvođenje novog sistema finansiranja plata zdravstvenih radnika zaposlenih u zdravstvenim ustanovama čije se plate obezbeđuju iz sredstava Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. U cilju promena načina finansiranja plata zaposlenih u zdravstvu 2007. godine, odobren je projekat EU "Podrška inplementaciji i kapitaciji u primarnoj zdravstvenoj zaštiti ", koji se finansirao iz sredstava KAC, kojim su obezbeđena sredstva za pripremu i vođenje modela plaćanja po opredeljenom osiguraniku. Svetska banka je krajem 2009. godine odobrila Republici Srbiji direktnu budžetsku pomoć, kredit za sprovođenje reforme finansiranja zdravstvene zaštite, budžetska podrška na reformu potrošnje u javnom sektoru, koji je usvojen od strane Narodne skupštine donošenjem Zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu, "Službeni glasnik RS", broj 107/09 i 91/10. Ovaj kredit podrazumeva prenošenje sredstavau budžet Srbije, uz ispunjenje određenih uslova u tri faze. Prava faza je realizovana u 2010. godini. Sredstva su preneta u budžet Republike Srbije. Preduslov za realizaciju druge faze jeste uvođenje faktora produktivnosti u plate zaposlenih u zdravstvu, odnosno donošenjem Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Rok je sa juna 2010. godine pomeren na početak 2011. godine. Naime, odobrenje kredita odnosno usvajanjem napred navedenog zakona Republika Srbija je preuzela obavezu donošenja zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Realizacija treće faze zavisi od ispunjenja drugog uslova, odnosno usvajanja Zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Narodna skupština je na sednici održanoj 31. avgusta 2009. godine usvojila Zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu, dodatno finansiranje projekta zdravstva između Republike Srbije i Međunarodna banke za obnovu i razvoj, "Službeni glasnik RS" broj 73/09 u cilju izgradnje kapaciteta za razvoj održivog sistema zdravstvene zaštite zasnovanog na vrednovanju rezultata, restrukturiranjem uslova zdravstvene zaštite i unapređenje finansiranja, upravljanje i odlučivanje u sistemu zdravstvene zaštite u Republici Srbiji. Naime, jedan od ciljeva koji treba ostvariti jeste pružanje podrške bolnicama u prilagođavanju strukture zaposlenih i uspostavljanje sistema plaćanja zaposlenih prema učinku i nagrađivanje zaposlenih za postizanje boljih rezultata i veće zadovoljstvo pacijenata. Narodna skupština na sednici,koja je održana 23. novembra 2010. godine, je usvojila Plan razvoja zdravstvene zaštite Republike Srbije "Službeni glasnik RS" broj 88/10, kojim je planirano uvođenje novog načina finansiranja zdravstvenih ustanova koje obavljaju zdravstvenu delatnost na primarnom nivou, odnosno vođenje plaćanja po opredeljenom osiguraniku, tzv. perkapita. Polazeći od napred pomenutih obaveza koje je preuzela Republika Srbija, Ministarstvo rada i socijalne politike kao nadležni organ za oblast plata u javnom sektoru, u saradnji sa Ministarstvom zdravlja, pripremilo je i dostavilo Vladi na usvajanja Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Na sednici Vlade koja je održana 10. juna 2010. godine usvojen je predlog ovog zakona. Iz iznetog proizilazi da je Republike Srbija, preuzimanjem napred navedene međunarodne obaveze, preuzela i obavezu promene načina finansiranja zdravstvene zaštite, što kao posledicu ima promenu u načinu obračuna isplate plate zaposlenima u zdravstvenim ustanovama koje posluju sredstvima u državnoj svojini, odnosno promene u oblasti plata zaposlenih zdravstvenih radnika kojima se plata obezbeđuje iz javne potrošnje, odnosno iz sredstava Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Naime, kako bi se započela i sprovela reforma u finansiranju zdravstvene zaštite bilo je neophodno da se u sistem obračuna plate prepozna i element radnog učinka kako zdravstvenih radnika, tako i drugih zaposlenih u zdravstvenim ustanovama.Stoga je zakonom o platama u državnim organima i javnim službama predloženo da se donese uredba kojom će se urediti korektivni koeficijenti, najviše procentualno uvećanje osnovne plate, kriterijumi i merila za deo plate koji se ostvaruju po osnovu radnog učinka, kao i način obračuna plate. U čl. 1. do 4. predložen je nov način obračuna plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama koje se isplaćuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Naime, do sada važeći Zakon o platama u javnim službama uređivao je sistem plata svih zaposlenih u javnim službama, zdravstvene ustanove, ustanove socijalne zaštite, ustanove kulture, organizacije za obavezno socijalno osiguranje i drugih na jedinstven način, bez poznavanja specifičnosti pojedinih oblasti, bez prepoznavanja potrebe da se u sistemu plata zaposlenih u javnim službama uvodi kategorija nagrađivanje prema radu, odnosno radnog učinka. S obzirom da je u sistemu zdravstvene zaštite odnosno zdravstvenog osiguranja, radi obezbeđenja većeg kvaliteta pružanja zdravstvenih usluga, kao i boljih rezultata rada, atime i veće zadovoljstvo pacijenata, neophodno je izvršiti promenu u načinu finansiranja plata zaposlenih. Predložen je novi sistem obračuna plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama koje se finansiraju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja, kao i zarade onih zaposlenih koji ostvaruju zaradu iz sredstva poslodavca. Predloženo je da se plata zaposlenih koja se isplaćuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja sastoji od dela plate koju čini osnovna plata, dela plate po osnovu radnog učinka, dodatka na platu i obaveza koje zaposleni plaća po osnovu poreza i doprinosa. Predloženo je takođe da Vlada utvrdi osnovicu za obračun plate u visini koeficijenta, najmanje učešće koeficijenta u osnovnoj plati i najviše procentualno povećanje osnovne plate, kriterijume i merile za deo plate koji se ostvaruje po osnovu radnog učinka, način i postupka obračuna plate, kao i druga pitanja značajna za obračun plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama. Takođe predložena su i povećanja plata po osnovu dodatka na platu, koji po osnovu prihoda ostvaruje zdravstvena ustanova. Uvođenjem novog načina obračunavanja plata zaposlenih u zdravstvenim ustanovama, ostvaruju se uslovi za nagrađivanje prema radu, odnosno za nagrađivanje prema rezultatima rada, a što je jedan od osnovnih elemenata za promenu načina finansiranja obaveznog zdravstvenog osiguranja. Na predloženi način stvoriće se uslovi da zaposleni u zdravstvenoj ustanovi koji ostvaruju bolje rezultate rade, ostvare platu veću od plate onog zaposlenog koji ne ostvaruje prosečne rezultate rada. Ovakav vid finansiranja predstavlja dodatnu stimulaciju i podsticanje većeg kvaliteta u pružanju zdravstvenih usluga, a time veće zadovoljstvo korisnika zdravstvene zaštite. pored toga, predloženi način obračuna plate zarade zaposlenih u zdravstvenim ustanovama, koje se ne obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja i to najmanje do visine zaposlenih koji primaju platu iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Članom 5. utvrđuje se rok za donošenje akta iz člana 2. ovog zakona i utvrđuje se koji se propisi primenjuju do donošenja istih. Članom 6. utvrđuje se da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Hvala.
Zahvaljujem. Da li izvestioci Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora žele reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, molim vas da me razumete, jer sve je ovo započeto bez vas dok vi niste bili na čelu Ministarstva. Jedna od osnovnih primedaba ovoga predloga zakona je ta što nije prošao Socijalno ekonomski savet. Možda je kao takav suprotan Zakon o radu. Molio bih vas da mi posle na kraju vašem obraćanju i odgovorite da li ova dilema stoji ili ne? Izračunata cena rada puta koeficijent, puta 0,9, to je formula za svakog pojedinca. Kolektivni ugovor, on bi trebao da bude u ovom slučaju onda suspendovan, ako prihvatimo ovu formulu da se radi. Onda kolektivni ugovor mora, sa pravne strane, pravnici kažu – da treba biti suspendovan. Možda su ga već suspendovali. Korektivni koeficijent nije predviđen u kolektivnom ugovoru, a ni u Zakon o radu. Rezultati rada su ti koji se mogu meriti, ali da li je moguće da 25% zdravstvenih radnika koji rade u preventivi odlučuje u onih drugih 75%, jer uvek se manjina pridruživala većini, ali ovde je obrnut slučaj? Neće li nam se desiti da izabrani tim radi samo onoliko koliko im treba za normu i jednostavno da kažu - nećemo dalje, tu je tačka? Dijagnostika radne grupe kao pakte usluga u sekundarnom i tercijalnom, doći ćeu istu situaciju. Sve osetljivo u ovoj situaciji i lečiti najjeftinijim lekovima stanovnike Srbije neće biti baš dobro. Da li se ovim novim zakonom suspenduje "Službeni glasnik", 24/05, 61/05, 54/09,svojim članovima 104. i 105, kojima se zaposlenima garantuje jednaka zarada za isti rad ili rad iste vrednosti? Ovde se precizno definiše smatram radom iste vrednosti, kao i struktura elementi zarade. Što se tiče moje poslaničke grupe, čiji sam sada ovde predstavnik, mogu u ime moje grupe da kažem – mi ćemo glasati ovaj zakon, zbog onoga što je rečeno i u prethodnom delu da je to i obaveza države prema Evropi, i odnosno prema Svetskoj banci, ali mislimo da bi trebalo da predloženi korektivni koeficijent sada umanjuje zarade samo zaposlenim u delatnosti i zdravstva, a sutra svim zaposlenima u državnim organima i javnim službama. Plus, minus, 10%, ovaj nije ni veliko, a nije ni malo. I da li ćemo moći, budžet smo pripremili, prednacrt budžeta, takođe, da li ćemo moći da ovu razliku, ako bi bila sve u plusu, i isplatimo sa istim sredstvima, jer se kaže – ne traže nova i dodatna finansijska sredstva? Kakva će sada situacija biti? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda odgovor na pitanje kolege Krpića – zašto ovaj predlog zakona nije prošao socijalno-ekonomski savet leži u činjenici da je ovaj zakon u proceduri tek godinu i po dana. Ovo je zaista ruganje sa parlamentom i ovo je ponižavanje parlamenta. Sad je samo pitanje – ko bi ovde mogao biti odgovoran, da li je to predsednik parlamenta, da li je to vaš prethodni kolega, bivši ministar Milosavljević? Vi u svakom slučaju, gospodine Stankoviću, ne možete da budete odgovorni za ovo zato što ste na toj funkciji tek od marta i verovatno niste ni znali da je ovo u proceduri. Pitamo se u kojoj je ovo fioci bilo zatureno i gde baš danas da raspravljamo o ovome, kao da nemamo prečih stvari, kao da nemamo obavezu parlamenta da raspravlja o stanju na KiM? Ono što vama zameramo jeste što ste prihvatili da ovo u ime Vlade ovde branite i to da čitate ovo nebulozno obrazloženje, koje sigurno ni vi ne možete da prihvatite, jer na početku ovog obrazloženja kaže – cilj zakona je stvaranje uslova za sprovođenje reforme u finansiranju zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja, kako na primarnom, tako i na sekundarnom i tercijalnom nivou zdravstvene zaštite i sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ovo možda jeste cilj zakona, ali taj cilj je valjda bio 10. juna 2010. kada je ovaj zakon došao u skupštinsku proceduru. Zamislite koliko se negativnih stvari desilo, ako je tačno da je ovaj zakon morao da se raspravlja, i to po hitnom postupku. Godinu i po dana stoji i Skupštini zakon koji treba da se raspravlja i mi ga danas raspravljamo po hitnom postupku. Zašto je ovo trebalo raspravljati po hitnom postupku, rekla nam je Vlada, u obrazloženju – radi što hitnije promene u načinu finansiranja zdravstvenih usluga na svim nivoima zdravstvene zaštite koja se planira u 2010. godini, a koja zahteva i promenu u načinu finansiranja plata zaposlenih u zdravstvu, neophodno je da se po hitnom postupku donese ovaj zakon radi mogućeg otklanjanja štetnih posledica koje bi mogle nastati po održivost sistema obaveznog zdravstvenog osiguranja. Ovde se sada postavljaju prosta pitanja – da li su zaista nastale štetne posledice zato što je ovaj zakon godinu i po dana negde čučao u nekom ćošku i tek se danas našao na ovoj raspravi? Ako su nastale štetne posledice, ministre, da li ste sproveli neku istragu, da li ste ustanovili ko je odgovoran što su nastale te štetne posledice? Ili, ako nisu nastale štetne posledice, onda ne postoji potreba da se ovaj zakon donosi. Trećeg nema. Pogotovo ne da se donosi po hitnom postupku. Očekujemo da ćete da nam odgovorite na ta pitanja. Pošto se ovo zove zakon o platama u državnim organima i javnim službama, ne možemo da zaobiđemo generalno priču o platama u državnim službama. Ono što je stav SRS, ukazivali smo na to, govorim u odnosu na ovaj predlog koji je ovde od juna 2010. godine, u međuvremenu je bio rebalans budžeta za 2010. godinu, pa je bio budžet za 2011. godinu, pa rebalans budžeta za 2011. godinu. Tri puta smo vam samo tim povodima skretali pažnju kako treba raspoređivati sredstva iz budžeta, ne samo u ovom delu, ali sada govorimo o ovom delu, gde je osnov ovaj zakon o kojem danas raspravljamo. Mi u SRS mislimo da je neophodno da se povećaju plate u zdravstvu, plate u prosveti, plate u policiji. Znamo u kakvoj je situaciji budžet Republike Srbije. Naravno, u takvu situaciju budžet nije doveden zbog ekonomske krize, već zbog gomile neznalica i kriminalaca koji prave taj budžet, ali smo predlagali vrlo konkretno – ukinite agencije. U Srbiji 120 agencija obavlja paradržavne poslove, obavlja poslove koje treba da obavljaju ministarstva. Ljudi koji su zaposleni u tim agencijama su pre svega partijski kadrovi i to dobrim delom one stranke koja se zalaže, mislim na URS, koji se zalažu za departizaciju državnih funkcija i javnih funkcija. Ti ljudi koji su zaposleni u agencijama, koji rade taj posao koji treba da rade ministarstva, imaju plate najmanje tri puta veće od plata zaposlenih u ministarstvima. Oni tamo direktori agencija imaju plate, ministre, bar tri puta veće od vaše plate. Vi ste ministar, a oni su direktori nekih paradržavnih organa. Onda mi imamo interesantne situacije, recimo, povećava se cena struje. Onda ministar izađe i kaže – nema Vlada ništa s tim, to Agencija utvrđuje cenu struje. Dakle, zamajavanje naroda i otimanje para i stavljanje para stranačkim funkcionerima u džepove, a verovatno preko njih i preko tih agencija i direktno u stranačke tajne budžete. Kolike su plate zaposlenih u javnim preduzećima? Kad će tome da se stane na kraj? Mi iz SRS godinama već pričamo i govorimo konkretne primere. Pričali smo o Bojanu Krišti, koji je morao da podnese ostavku zbog toga što smo ga mi prozivali kolika mu je plata. Prozivamo dugo direktora Kontrole letenja, koji ima platu šest hiljada evra. Prozivamo guvernera Narodne banke, koji ima platu pet hiljada evra. Da li, gospodine ministre, vaše kolege, hirurzi, lekari koje god specijalnosti, kardiolozi, ginekolozi, da li je primereno da oni tako odgovoran posao rade za platu od možda hiljadu evra, u odnosu na sve ove koji ste vi, odnosno režim Tadićev omogućili da se natovari na grbaču ovog naroda? I onda kažete – kako ćete da raspodeljujete platu zaposlenih u zdravstvu. Uvodite neki korektivni koeficijent. Vrlo interesantno. Korektivni koeficijent je mogućnost zloupotrebe, otvarate je na široka vrata. Na jednu stranu je pitanje kako je moguće, uopšte, na ovaj način kako ste vi predvideli bukvalno normirati rad zdravstvenih radnika. Znate, vi ste to tako uredili ovim izmenama zakona kao da je zdravstveni radnik, radnik u nekoj pilani koji slaže daske, pa mu je norma da složi 20 dasaka, preko 20 ima ovaj korektivni koeficijent i dobiće veću platu. Zdravstveni radnici, lekari, pre svega, rade sa pacijentima. Na šta vi terate lekare kroz ovaj zakon? Kada dođem kod lekara, imam upalu grla, dolazim kod lekara i imam potrebu da porazgovaram sa svojim lekarom. Ne samo o toj upali grla, već hoću da znam i šta je uzrok, kakva može biti posledica itd. Ali, pošto lekar radi na normu, on će onako s vrata da kaže – nešto kašljete. Nemam vremena, idite u apoteku i kupite neki lek. Ne možete dobiti čak ni recept. Ovo nije karikiranje, ovo je ono što će se dešavati zaista u praksi. Vi ste ovim zakonom poništili opšti kolektivni ugovor. Toga više u zdravstvu neće biti. To nije u skladu sa Zakonom o radu, gospodine ministre. Naprotiv, suprotno je Zakonu o radu, koji vas obavezuje na zaključivanje opšteg kolektivnog ugovora. Onaj ko je predlagao ovaj zakon, vi niste, ali ste u međuvremenu mogli kada ste videli gde vas šalju, mogli ste ovo da pogledate i da kažete Cvetkoviću, da ne može ovo da ide, da je ovo suprotno Zakonu o radu. Neću da zastupam nezakonit predlog. Kako ćete postići ovo što predviđate ovim zakonom, da vrednujete lekare na osnovu, sada banalizujem, na osnovu pregledanih pacijenata? Kako ćete vi da uporedite, ministre, onaj ko bude primenjivao ovaj zakon, kako će da uporedi lekara koji radi u nekoj seoskoj ambulanti ili u ambulanti u Crnoj Travi, ili u ambulanti u Novoj Crnji, sa lekarom koji radi u Domu zdravlja Zemun, Domu zdravlja Stari grad u Beogradu? kako oni mogu imati isti broj pacijenata? Kako oni mogu ostvariti isti efekat po kvantitetu? Sada ne govorim o kvalitetu, nego o kvantitetu. Kako može, kada mogu da se razbole, ne daj Bože, svi u Crnoj Travi, a to je manje nego jedna ulica u Zemunu. Jednostavno, neprimenjiv zakon. Gde vi još možete da uštedite u zdravstvu da biste mogli realno da povećate plate i lekarima i medicinskom osoblju, nemedicinskom osoblju, dakle, svima zaposlenim u zdravstvu? Objasniću vam na primeru Doma zdravlja Stari grad. Pre toga, pošto sam narodni poslanik, a pošto je opet, ponavljam, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama na dnevnom redu, da progovorim neku reč o zaposlenima u Skupštini. USkupštini, ako sam jutros dobro izbrojala sistematizaciju, ima 367 zaposlenih. Najveći broj tih ljudi radi sa platom od 24.000 dinara. Uglavnom, ti zaposleni koji rade za platu od 24.000 dinara, sede isto i koliko poslanici ovde. Sinoć do pola jedanaest, a danas verovatno do četiri. Nekada kada nema ministra, dođu pa odu, ne moraju da ostanu jer se ne održi ni sednica, ali u svakom slučaju, moraju da prate sednicu Parlamenta. Zato u Skupštini, u Narodnoj skupštini, ima oko 40 zaposlenih koji imaju posebna ovlašćenja, poslanicima neznana koja, koji rade za platu veću od plate predsednika Skupštine. Ali, zato, zahvaljujući verovatno "revnosnom" radu takvih službenika, može na primer da se desi da Administrativni odbor izgubi neki zahtev za skidanje imuniteta koji stigne iz suda. Na žalost, i to se plaća iz džepova građana, da bu se npr. zaštitio Tomislav Nikolić, ili da bi se zaštiti Veroljub Arsić, recimo. Od članova Administrativnog odbora sam lično čula, oni koji to treba da znaju, da znaju da su postojali, recimo, ti zahtevi za skidanje imuniteta i da su nestali. Neko ko je za to zadužen, ima duplo veću platu od predsednika Skupštine. To su vaši, kako ste napisali korektivni koeficijenti. Sada malo o tom Domu zdravlja Stari grad i o par konkretnih slučajeva, ministre, pošto ste se vi i ovde, a u javnosti to često i kažete, i u prvom vašem obraćanju ovde u Parlamentu ste rekli da ćete da se uhvatite u koštac sa korupcijom u zdravstvu i da ćete pokušati, onoliko koliko je u vašoj moći, zdravstvo malo da rasteretite korupcije. Bojim se da je teško da je potpuno ukinete, jer je suviše pustilo korenje. Dakle, Ljubiša Perišić je do skora bio direktor Doma zdravlja Stari grad u Beogradu. On je, pre nego što je napustio tu funkciju u Domu zdravlja, zaposlio nekog Stevicu Radišića koji je inače njegov rođak koji ima završen FON. Nisam iz ove oblasti, ali možda vi znate šta može neko sa FON-om da radi u domu zdravlja? Bilo bi vrlo interesantno da nam kažete. U tom istom domu zdravlju, a čućete dalje, mnogo malverzacija je iz toga doma zdravlja, u tom istom domu zdravlja za finansije je zadužen rođeni brat guvernera Šoškića. To je onaj što ima platu pet – šest hiljada evrića i kaže da je on to zaradio, da to nisu narodne pare. Ne trepne i tako kaže u medijima. Taj Ljubiša Perišić je, pre nego što je napustio funkciju direktora, sam samcijat, povećao sam sebi platu za 30% za januar i februar 2010. godine. Samom sebi.Ako suu pitanju neki posebni uspesi doma zdravlja, valjda nisu samo njegovi? Samom sebi čovek je povećao platu. Poznat je on još po mnogo čemu. Recimo po tome, da je u Domu zdravlja Stari grad nabavio dva ultrazvučna aparata. Oba je platio devet miliona dinara. Vi znate sigurno da Dom zdravlja u Nišu ima samo jedan ultrazvučni aparat i da je taj ultrazvučni aparat plaćen 300.000 dinara. Ovaj gospodin u Starom gradu je mogao da kupi tri, a kupio je dva, da bi uzeo proviziju, a ne treba mu više od jednog, složićete se, u jednom domu zdravlja. On je poznat po tome da je zaključivao štetne ugovore. Zapravo, realizacijom tih ugovora je nanosio štetu domu zdravlja, odnosno posredno građanima Srbije i budžetu Republike Srbije, jer se finansira iz budžeta. Kako? Tako što je u svakom ugovoru koji je zaključivao imao klauzulu, a inače je taj gospodin u Starom gradu imao preko sto javnih nabavki bez konkursa. Preko sto javnih nabavki! Onda, kada zaključi ugovor, u ugovoru ima klauzulu da, ako se do 5. u mesecu plati obaveza iz ugovora, onda se obaveze za tu ratu umanjuju za 10%. Ako prekorači rok od 5. u mesecu, onda mora da plati još 5% više u odnosu na tu ratu koja je tada dospela. Zamislite, interesantno, imao je para, ali pošto je tu Šoškićev brat, lepo su to oni radili, imao je para svaki put na računu, ali je svaki put plaćao posle tog 5. u mesecu, pa je onda verovatno delio sa nekim tih 5% koje je morao da plaća iz budžeta Republike Srbije, zapravo direktno iz budžeta Doma zdravlja Stari grad. U tom Starom gradu je načelnik uprave Dejan Kovačević. Ne, on je načelnik uprave u gradu, izvinjavam se, ali je u vezi sa ovim. Jeste, Vuče, načelnik uprave u gradu. Inače, za tvoju informaciju, Vuče, Đilas ga planira za predsednika opštine Stari grad, a poznat je po tome da je Canetu dao 56 lokacija "Future plus", iako je bio konkurs, ali je naravno bio namešten i Futura plus je dala najveću ponudu koju nikada nije poštovala i grad je oštećen za određena sredstva. Za rekonstrukciju krova Doma zdravlja Stari grad, ministre, dva puta su dobijane pare, jedanput iz NIP-a, a drugi put isti iznos od Skupštine grada. Krov je rekonstruisan samo jedanput. Pitanje na koje možda nemate ovog momenta odgovor, ali svakako očekujemo da ćete da se potrudite da saznate, pitanje je gde su otišle pare od te druge, pod navodnicima, rekonstrukcije? Inače, "Dima kompani", jedna firma je dala informaciju o mogućoj uštedi na adaptaciji tog krova od 150 miliona dinara. Kako? To je takođe bilo u junu 2010. godine, 2. juna, nekoliko dana pre nego što je ovaj zakon nama dat u proceduru. Na tenderu su bile dve firme, jedna je za radove na adaptaciji krova Doma zdravlja tražila 300 miliona dinara, a druga 150 miliona dinara. Onda su se odbornici SRS potrudili pa su od ove firme bez iznosa, dakle, samo su dali tendersku dokumentaciju i tražili da ova firma, sa potpisom i pečatom, i to je dostavljeno gradonačelniku Grada Beograda, kaže ko je povoljniji, bez obzira na cenu, ko je povoljniji izvođač radova? Bez obzira na cenu, povoljniji je izvođač ovaj koji je bio 150 miliona jeftiniji, ali je ovaj gospodin izabrao, zapravo nadležni u Skupštini grada, zato sam pomenula Dejana Kovačevića, Vuče, načelnika uprave koji je u ovo umešan, oni su izabrali ovog gospodina koji je uzeo 150 miliona više. (Predsedavajuća: Dvadeset minuta!) Završavam. Očekujem, ministre, odgovor na ova, čini nam se, vrlo interesantna pitanja, a zakon vam je veoma loš.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da koristi svoje pravo u ovom delu? Narodni poslanik Veroljub Arsić ima pravo na repliku. Izvolite. Narodni poslaniče, na panelu se pojavljuje ime narodne poslanice Gordane Paunović-Milosavljević. Ne sumnjam, ali moram da objasnim, jer ne mogu da vam dam reč na tuđu karticu, mada verujem da niste vi ništa odgovorni. Dešava se, samo moram da objasnim. Narodni poslanik koji zaboravi svoju ličnu karticu ima pravo na dnevnu zamenu. Greške se dešavaju, ali ovo moram da objasnim zbog javnosti i zbog toga što ime koje se pojavi u panelu moram da pročitam, a nije mi dozvoljeno da dajem reč na karticu koja ne pripada narodnom poslaniku. To je nenamerna omaška. Dešava se svima, apsolutno ništa neobično. Narodni poslanik Veroljub Arsić će imati pravo na repliku, samo da se steknu tehnički uslovi i da dobije svoju zamensku karticu. Da li u međuvremenu žele reč predsednici ili predstavnici drugih poslaničkih grupa, pošto smo u toku dela sednice kada pravo na reč imaju oni? Ako ne, obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslanička grupa SRS i poslanička grupa Napred Srbijo. Prvi prijavljeni govornik na listi je narodni poslanik Paja Momčilov, a posle njega narodna poslanica Marina Toman. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana gospođo Čomić, kao što je rekla naš ovlašćeni predstavnik, gospođa Radeta, ovaj predlog zakona je izuzetno loš i dolazi u nevreme. Poslanici SRS ne mogu nikako da glasaju za njega. Pokušaću da razjasnim osnovne činjenice i probleme zbog kojih se mi odlučujemo na žestoku kritiku ovog lošeg zakonskog predloga. Vidite, vi ste nam naznačili i rekli ste sada u svom obraćanju da su razlozi za podnošenje ovakvog predloga da se dođe do većeg kvaliteta rada u zdravstvu, boljih rezultata i većeg zadovoljstva građana. Ništa od ovoga nećete ostvariti. Naime, vi ste pošli od pretpostavke da ćete time stvoriti preduslove za reformisanje zdravstvene službe. Kada ste došli, gospodine ministre, na položaj na kom se sada nalazite, težak vam je zadatak, svi to znamo, nije ni malo lako naći se u sadašnjim vremenima na čelo ovog resora, vi ste rekli da nećete pribegavati krupnim sistemskim izmenama. Međutim, evo, niste održali reč. Vi ste ušli u veoma krupne sistemske promene u nevreme. Naravno, obrazložiću i zbog čega mislim da je to tako. Prvo, ne vidim razloga za hitnost. Vi kažete u kondicionalu da će se možda sprečiti štete. Ne kažete ni da će biti štete. Kao što vam je rekla gospođa Vjerica, kažete da će ta šteta biti 2010. godine. Pa, u kojoj smo mi godini? Pročitajte materijal koji ste nam dali i obrazloženje. Vi kažete – radi što hitnije promene u načinu finansiranja zdravstvenih usluga na svim nivoima zdravstvene zaštite, koja se planira u 2010. godini. Tako nešto stvarno ne liči, em ima tri-četiri listića da popunite i da date kao zakonski predlog, a još pravite takve greške. Prvo, šta je suština? Šta ste vi pokušali da objasnite? Niste vi krivi, mi apsolutno vas ne krivimo za ovo. Krivimo vas što ste prekršili obećanje da nećete velike sistemske preturbacije praviti u sistemu. Šest članova zakona treba da uvedu u zdravstveni sistem nov način plaćanja zdravstvenih radnika. Ne svih zdravstvenih radnika, nego jedne četvrtine, recimo, lekara u primarnoj zdravstvenoj zaštiti kojima ste odredili kapitaciju kao sistem najpravičnijeg određivanja zarade. Šta to znači? Lekar opšte prakse, znači oni u domovima zdravlja, a njih je jedna četvrtina lekara u našem zdravstvenom sistemu, to se zna, čine tim zajedno sa sestrom i sa nekim pomoćnim osobljem. Znači, toj jednoj četvrti vi ste odredili traku na koju ih stavljate, da oni moraju posebnim način da budu vrednovani, a taj način će zavisiti od broja građana koji će se za njih opredeliti, od kvaliteta koji ćete vi naknadno da odredite. Šta treba da ispuni lekar da bi ga vi ocenili da je kvalitetno odradio posao? Sada gledajte, imate Zakon o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Zašto ne važi za sve kategorije koje obuhvata ovaj zakon? Zašto važi samo za jednu malu kategoriju zdravstvenih radnika? To je prvo pitanje. To pitanje je pokrenuo i gospodin Krpić, Odboru za zdravlje su se obratili sindikati zdravstvenih radnika, najreprezentativniji i najbrojniji. Odbor ih je primio. Mi smo sa njima razgovarali. Oni nas pozivaju, i uputili su cirkularno pismo svim narodnim poslanicima, da ne glasamo za ovaj zakon. Zbog čega? Pa, da krenemo redom. Vidite, u Zakonu o platama u državnim organima i javnim službama, u članu 1. vi imate kategorije funkcionera, pa u drugoj tački"izabranih, postavljenih lica u organima i organizacijama teritorijalne autonomije i lokalne samouprave", pa onda 3) "zaposlenih u javnim službama, koje se finansiraju iz budžeta", pa 4) "zaposleni u javnim službama koji se finansiraju iz doprinosa za obavezno socijalno osiguranje", imate i 5) "zaposleni u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja". Ali, ovaj zakon treba da važi samo za ovu četvrtu kategoriju, ali ne ni za sve lekare. Mi lekari voleli bi da budemo plaćeni po rezultatima našeg rada. Većina od nas, uključujući i mene, smatramo da smo potplaćeni za ovo što radimo, u uslovima u kojima radimo i sa patologijom koju moramo da zbrinemo. Mi bi voleli da ste vi doneli zakonske odredbe kojima ćete svima dati šansu da istinski svojim radom budemo i nagrađeni kako treba, a ne samo jedna četvrtina od nas da ima tu nazovi privilegiju, a nije privilegija. Objasniću vam zašto nije. Šta ste vi kazali? Vi ste kazali – ovu grupaciju, njoj ćete na poseban način uredbom da regulišete kako će doći do svoje plate. Vi ćete propisati specijalne koeficijente. Kada je o ovome pričano i kada je ovo uvođeno davne 2001, Crveni krst je bio vlastan da preduzme reforme i da finansira uvođenje ovog principa kapitacije. Neću govoriti o ovom drugom, o srodnim grupama bolesti, kako ste zamislili da se plaćaju na sekundarnom i tercijalnom nivou u bolnicama zdravstveni radnici. Da to sada ostavimo, biće mnogo. Kroz amandmane ćemo pričati o tome. Posle tri godine su potrošene pare, rezultat nikakav. Da bi ovo mogli da implementirate na jednom od sastanaka, od radionica koje su organizovane i u našoj zemlji i u inostranstvu, jasno je rečeno koji su preduslovi. Informatizacija. Morate imati bazu ne osiguranika, nego građana, jer vi sami dobro znate koliko naših građana nije obuhvaćeno, ne plaćaju doprinose, ne rade i iz budžeta im se obezbeđuje zdravstvena zaštita. Dalje, ne postoji paket osnovnih zdravstvenih usluga, ni u primarnom nivou, to je tamo rečeno jasno, bez informacionog sistema kompletnog, gde ćete moći rezultate da jasno imate prikazane, i naravno, potrebno je odabrani lekar. Dan danas, vi kažete da imate 75% građana da se odlučilo, 25% nemate. Nemate ni jedan preduslov koji je ovde godinama pričam, pare su trošene, neću da čitam učesnike, neki koji sede ovde su svo vreme učestvovali u svemu ovome i tada je jasno rečeno bez čega ne može. A zašto ste vi sada ovo uradili? Sindikati su sa vama imali dva sastanka. Usprotivili su se. Vi ukidate ovim zakonom, ako se pažljivo čitaju članovi kolektivni, opšti ugovor, posebni ugovor za zdravstvene radnike. Izbacujete ih prethodnog starog zakona i kažete da će Vlada da odlučuje o koeficijentima. Pa čekajte, šta je to? Juče se prof. Mićunović ubi objašnjavajući kako zakon treba da je pravedan, kako ne treba da bude ono što je vladajuća ideološka volja. Vi ne slušate sindikat. Koga ste konsultovali? Niste konsultovali Odbor, a morali ste. Šta ste rekli sindikalcima? Možete harikiri da napravite, ali ovo mora zbog MMF. To je rekla osoba koja sedi u ovoj sali. Takvi su vaši odgovori. Šta su sindikalci uradili? Organizovali su na brzinu štrajk upozorenja. Ovde imate većinu koja će najverovatnije ovo da izglasa. Šta ćete uraditi? Imaćete 10.000 ljudi, zdravstvenih radnika na ulici. Da li ste konsultovali Komoru zdravstvenih radnika? To je profesionalno udruženje. To im piše u opisu posla, da brinu o uslovima rada. Naravno da niste. Kako vi to mislite da radite? Ova knjiga je 2009. godine bila u ovom domu raspravljana. Odbor za zdravlje je dao mišljenje. Ovde su rekli da smatraju da je ključni reformski potez koji treba uraditi upravo ova kapitacija i ove grupe bolesti. Mi smo to negirali. Nije to ključni problem. Da vam se kaže u ovoj knjizi da ima viška lekara, nije istina. Uzmite brojke u Evropi. Od Grčke ima 500 lekara na 100.000 stanovnika, mi imamo 200 i nešto. Pogledajte kako su raspoređeni po Srbiji, u Beogradu najviše i u velikim gradovima. Koliko ih ima u drugim mestima? To je ono što će takođe predstavljati veliki problem. Kako će onaj u selu da namakne broj pacijenata onoga u gradu? Nema šanse ni u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Zašto ovo radite? Vi ste toliko izmenili ovaj zakon prema jednoj grupaciji, prosto neverovatno. Zakon o radu govori da postoji osnovica, osnovna plata i da onda idu koeficijenti kojima se množi ta osnovica. Ne, vi ste ovde i osnovici dali koeficijent, koeficijent na kvadrat. Zašto to radite? Odredbe Zakona o radu su potpuno precizne i jasne. Izgleda treba da vam pročitam, i zbog građana, da vide kako vi rušite pravni sistem ove zemlje. Kaže ovako: "Zaposlenima se garantuje jednaka zarada za isti rad ili rad iste vrednosti koji ostvaruju kod poslodavca. Pod radom iste vrednosti podrazumeva se rad za koji se zahteva isti stepen stručne spreme, ista radna sposobnost, odgovornost i fizički i intelektualni rad". Onda se kaže: "Odluka poslodavca ili sporazum sa zaposlenima koji nisu u skladu sa stavom 2. ovog člana, ništavni su". Šta ćemo sa Zakonom o radu? Onda prvo ukinite njega. Ne može tako. Ili svima jednake uslove. Sindikalci ne beže od vrednovanja rada, ali svima da se vrednuje i svi da imaju istu poziciju. Vi ste korektivnim koeficijentom, koji ste predvideli u podzakonskom aktu, znači, Vlada će bez sindikata da odlučuje i o osnovici i o koeficijentima. Koja Vlada – gospodina Cvetkovića? Neodgovorna Vlada kada je zdravstvena politika u pitanju, koja uopšte ne brine o zdravlju građana Srbije. Po oboljevanjima od karidiovaskularnih bolesti i od raka među prvima smo u Evropi. Niste sproveli, ne vi nego prethodni tim, ono što ste bili dužni prema propozicijama Svetske zdravstvene organizacije, evropskog dela, da preorijentišete sistem ka primarnoj zdravstvenoj zaštiti, ka promociji zdravlja. Ništa niste uradili. Silne pare ste potrošili na projekte i silne pare leže u sistemskoj korupciji. Vi sebi uzimate pravo, ta vlada, da ona u samom startu smanjuje osnovicu. Toga nema u drugim kategorijama zdravstvenih radnika, da im smanjujete osnovicu, a vi im i osnovicu smanjujete. Dobili smo predlog vašeg podzakonskog akta, množite neku osnovicu sa 0,9, pa tek onda ide vrednovanje kvaliteta rada. Mislim da ovo treba da povučete u interesu zdravlja naroda Srbije. Nemojte slediti MMF i njene instrukcije. U ovom trenutku oni hoće samo da skrešu potrošnju zdravstvenu narodu koji je jako bolestan, koji ne ispunjava zdravstveni sistem, ako se pogleda detaljno, ni kriterijume evropske po broju zaposlenosti, kada govorimo o lekarima, ne o medicinskim radnicima, da budemo potpuno jasni, koji i postojeći fond za koji kažu da ga treba još smanjiti, ne ispunjava u meri u kojoj ispunjavaju druge evropske zemlje, a imate jako, jako bolestan narod. To ne može. Šta rade sve razvijene zemlje u uslovima ekonomske krize, ta rade UN? Prave specijalnu konferenciju posvećenu zdravlju, hroničnim nezaraznim bolestima i kažu – investirati u zdravlje. Odgovorna vlada, pogotovo ako bi imala ovako tešku situaciju, razmišljala bi o načinima kako da sredstva obezbedi drugim mehanizmima koji u svetu postoje. Hajde da vam kažem jedan, možda se iz taksi takođe mogu ubirati sredstva, da ne širimo dalje priču. Prema tome, ovo je skandalozno, ovo je sramota i molim vas, u interesu građana povucite ovo. Hvala.
Iskorišćeno je 17 minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe, uz izvinjenje za teškoće sa tehnikom. Pravo na repliku dva minuta, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, verovatno i zaposleni u Skupštini Srbije, bar jedan deo ne može da bude zadovoljan svojim zaradama i to onaj veći deo. Tačno je i što je ovlašćeni predstavnik SRS rekao da ima ovde određenih zaposlenih koji imaju određene privilegije, veće plate od predsednika Skupštine. Kada neko u svojoj diskusiji, narodni poslanik izgovori neistinu, onda se dovodi u pitanje šta je tu istina. Evo mogu da obavestim, verovatno će to neki primiti sa žaljenjem, da nešto što ne postoji ne može ni da se izgubi. Protiv mene se ne vodi nikakav krivični postupak koji tužilac goni po službenoj dužnosti, čak ni prekršajni. Potpuno sam siguran da je tako i za gospodina Tomislava Nikolića. Kada je u pitanju politička borba, za ovih 12 godina, koliko sam narodni poslanik, do sada je bilo da opozicija uvek napada vladajuću koaliciju, da prikazuje da je vlada nesposobna, da bi oni bili bolji sa željom da se izazove što pre pad vlade, odnosno raspisivanje prevremenih izbora, tako da ne razumem zašto jedna opoziciona politička stranka napada SNS, koja je takođe opoziciona politička stranka. Jedino ako ta stranka koja napada SNS već vidi Tomislava Nikolića kao budućeg mandatara i predsednika Vlade, a SNS kao stranku koja učestvuje u Vladi, pa to radite u napred, onda to mogu da razumem. Možete da nastavite slobodno da napadate, mi na vaše napade nećemo više da odgovaramo.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Detaljne informacije o nestalom zahtevu za skidanje imuniteta čoveka koji je malopre govorio mogu se dobiti od gospodina Nenada Konstantinovića, koji dobro zna, a to je više puta i rekao da je taj zahtev nestao još u vreme kada je Tomislav Nikolić bio predsednik Administrativnog odbora. Što se tiče ko je vlast, ko je opozicija, ovo što je Krasić pokazivao, evo Nikolić je na drugom mestu - EU, NATOnema alternativu. Doduše, ja bih ga stavila na prvo pošto je on rekao da bi brže uveo Srbiju u EU nego što radi Boris Tadić, odnosno brže bi sunovratio Srbiju nego što to radi Boris Tadić. Samo sam htela da objasnim to vezano za ovaj zahtev upućen Administrativnom odboru. Inače mi zaista ne bi palo na pamet da repliciram biću koje je ne samo ukralo mandat, nego danas i identifikacionu karticu koleginici. Hvala.
Molim vas, ne može biti u skladu sa Poslovnikom da ste u zabludi oko toga odakle je identifikaciona kartica sa drugim imenom kod narodnog poslanika, ja sam to dva puta jasno rekla i izvinila se zbog nenamerne tehničke omaške i ne mogu da podvedem ni pod jednu odredbu Poslovnika, mogu samo da zamolim da način obraćanja drugim narodnim poslanicima na takav način, da zamolim da se podsetimo da uvek više govori o nama, nego o onim drugima kojima se obraćamo, pa vas molim da to ne činimo. Narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Po poslovniku bih, gospođo predsedavajuća. Jednostavno je izrečeno da je moj kolega ukrao nečiju poslaničku karticu. On je duplikat kartice uzeo iz tehničke službe. Tehnička služba je greškom ukucala ime poslanice, a ne njegovo ime, tako da nema govora ni o kakvoj krađi, gospođa Vjerica Radeta to jako dobro zna. Hvala.
Zahvaljujem vam. Narodna poslanica Marina Toman. Narodna poslanica Lidija Dimitrijević ima reč, pa narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, raspravljamo danas o Predlogu zakona koji je u skupštinsku proceduru ušao u junu 2010. godine. Dakle, pre nekih godinu i po dana. Ovo je jedan od retkih zakona koji se toliko zadržao u proceduri, što bi mogao da bude signal da nije bilo sigurnosti da li treba izaći sa ovakvim izmenama. Mi u poslaničkom klubu SRS smo pažljivo analizirali predložene izmene i primetili da se odredbe kojima su predložene izmene ne podudaraju sa vrlo lepo napisanim obrazloženjem za donošenje ovog zakona o izmenama i dopunama. U obrazloženju sa onako fino provlači ideja o nekoj pravednosti, pravednoj raspodeli, o nagrađivanju prema radu tj. prema radnom učinku. Ono što možemo reći jeste da je ovo primer one izreke – da hartija trpi sve, pa se može pisati svašta. Kada bi predložene izmene i dopune zakona bile usvojene to bi izazvalo pravi haos u sistemu zdravstvene zaštite, naročito u delu primarne zdravstvene zaštite, jer se ove izmene odnose na njih i na novi način isplate zarada. Ako je neko mislio da će na ovakav način unaprediti kvalitet zdravstvenih usluga ili se grdno prevario ili ima neki skriveni cilj. Za ovo vreme od godinu i po dana, koliko se predmet izmena nalazi u skupštinskoj proceduri, sindikat zaposlenih u zdravstvu i socijalnoj zaštiti više puta se obraćao institucijama sa zahtevom da se pomenuti Predlog zakona povuče iz procedure. To su ljude koje ove izmene dotiču i oni su detaljno analizirali novi način obračuna i izračunali da će ovim načinom doći do smanjenja plata. Sada bi neko mogao reći da se na taj način smanjuje samo osnovna plata, ali da se može nadomestiti ostalim elementima koji zavise od radnog učinka, pa primenom tog metoda neko će imati mogućnosti i za viši iznos plate. Ova rešenja možda nisu problem za lekare i medicinsko osoblje u gradskim sredinama i u mestima u kojima živi veći broj stanovnika. Oni će verovatno nekako moći da nadoknade tu razliku zahvaljujući brojnosti pacijenata, ako će to biti kriterijum koji će određivati onog dela plata koji se odnosi na radni učinak koji je sada predložen kao novi element obračuna zarada. Vidimo da je članom 2. predložen novi član 4a, kojim se definiše da procentualno uvećanje osnovne plate izražava priznati radni učinak po osnovu obima rada, kvaliteta izvršenog posla, broja i strukture opredeljenih osiguranih lica, kao i drugih kriterijuma i merila utvrđenih aktom iz stava 3. ovog člana. O stavu 3. ću kasnije nešto malo reći. Stav 2. koji sam pročitala mogao je da predloži samo neko ko ne živi u Srbiji ili ako živi onda je zamišlja kao savršeno društvo. Mada je predlog zakona pisan u junu prošle godine, dakle godinu i po dana pre sprovođenja i objavljivanja rezultata popisa, pa je neko mogao da drži zatvorene oči pred stvarnošću. Kolika je surova stvarnost pokazali su rezultati popisa sprovedenog pre mesec dana. Da li je onaj ko je pisao ovaj predlog zakona o izmenama razmislio ukoliko nejednak položaj stavlja lekare i medicinsko osoblje koji rade u samim domovima zdravlja i zdravstvenim stanicama u gradovima i u ambulantama u selima koja su kilometrima udaljena od gradova u kojima živi neuporedivo manji broj stanovnika? U mnogim mestima je sve manje stanovnika i mnogo sela izumire. Hoću da istaknem da prvi podaci popisa u Jablaničkom okrugu iz koga ja dolazim govore da je u odnosu na popis iz 2002. godine u Leskovcu manje 7.782 lica, u Bojniku 2.000 lica, u Vlasotincu 3.073 lica, Lebanu 2.409, Medveđi 2.869 i Crnoj Travi 870 ljudi manje. U svim opštinama registrovan je pad stanovništva, niti u jednoj porast niti stagnacija broja stanovništva. Primetan je pad nataliteta i porast mortaliteta. Od zvaničnika u Leskovcu dobili smo podatke da se godišnje rodi oko 1.200 beba, a umre oko 2.200 ljudi. Značajne su i migracije prema severu zemlje. Popis je takođe pokazao da na teritoriji Republike Srbije ima 377.335 stanovnika manje u odnosu na prethodni, mada je to broj koji se odnosi na popis bez podataka sa KiM. U jedanaest mesta nema više nijednog stanovnika dok u 975 sela ima manje od stotinu stanovnika. Ovi podaci izgleda nisu nikakvo merilo za ovu vladu prilikom donošenja bilo kakvih odluka. Ako u vreme kada je pisan ovaj predlog zakona nije bilo rezultata popisa. Sada kada je stavljen na dnevni red Skupštinskog zasedanja bilo je rezultata popisa i dostupni su svima. Na ovaj način se stavljaju nejednak položaj lekari u urbanim sredinama i lekari u ambulantama u selima sa malim brojem stanovnika. Popis je takođe pokazao i porast stanovnika u velikim gradovima. Sada hoću da podsetim da je članom 68. Ustava zagarantovano da svako ima prava na zaštitu svog fizičkog i psihičkog zdravlja. Ali kako se stvari odvijaju uskoro će se dovesti u pitanje dostupnost zdravstvene zaštite mnogim stanovnicima. I do sada je ovaj problem bio prisutan u velikoj meri. Navešću samo jedan primer iz svog okruženja, pretpostavljam da je prisutni predstavnici Vlade znaju za neka mesta na jugu Srbije, a evo i prilike da se čuje kakve probleme ti stanovnici u tim mestima imaju sa primarnom zdravstvenom zaštitom. Od pre nekoliko godina u Leskovcu se počelo sa praksom da se ukida druga smena rada ambulanti u udaljenijim mestima ili se ukida rad određenim danima. Tim povodom su i odbornici SRS u Skupštini grada Leskovca imali inicijativu za normalizovanje rada i zaključkom skupštine i dopisima Ministarstva zdravlja u jednom periodu je koliko toliko normalizovan rad jedne od ambulanti. Radi se o ambulanti u Predejanu u kojoj se leče meštani 11 okolnih sela. Kako sada stoje stvari, a o nekom poboljšanju nakon usvajanja ovih izmena ne možemo sigurno da govorimo. Ovim predlogom zakona pored toga što se lekari i medicinsko osoblje stavljaju na jednak položaj, krši se i Zakon o radu, član 104. koji garantuje da se za isti rad ili rad iste vrednosti garantuje jednaka zarada. Malo čast smo imali prilike da od uvaženog doktora Paje Momčilova čujemo, on je citirao taj stav 3. koji govori o tome. Sada dolazim u situaciju da Vlada uredbom utvrđuje korektivne koeficijente, najviše procentualno uvećanje osnovne plate, kriterijume i merila za deo plate koji se ostvaruje po osnovu radnog učinka kao i način obračuna plate. Vladina uredba će biti ta koja će se primenjivati, a ne Zakon o radu i član koji je malo čas pomenut. Dalje članom 3. menja se član 5. osnovnog zakona tako što se umesto obračuna dodatka na platu prema Opštem kolektivnom ugovoru obračun vrši prema Propisima o radu. Ono što se jasno prepoznaje kao namera predlagača ovih izmena jeste da se u okviru primarne zdravstvene zaštite želi da se napravi političke haos. Lekari i medicinsko osoblje će bukvalno biti zainteresovani da rade tamo gde ima najviše pacijenata, a to će biti raspoređeno u tim domovima zdravlja i ambulantama jasno je da će se oko toga voditi politički rat, jer svakome je bitna veća plata, ma koliko ona bila veća. Umesto unapređenja kvaliteta usluga pacijentima imaćemo premeštanje lekara i osoblja po kriterijumu političke podobnosti ili nepodobnosti. Imaćemo borbu kog lekara će izabrati pacijentkoji nije izabrao svog lekara opšte prakse ili stomatologa, jer to su novi uslovi koje je pred nas sve postavio Zakon o zdravstvenom osiguranju. Bez tog izbora nema overe zdravstvene knjižice. Kakav je problem kada je izaberete lekara koji u vreme godišnjeg odmora ode na svoj zasluženi odmor, što je najnormalnije ili slavi krsnu slavu, a vi iznenada dobijete temperaturu 40 stepeni. Može svako od nas redom da govori jer su administrativne procedure toliko komplikovane da ne dozvoljavaju drugom lekaru da vas primi pre pacijenata kojima je on izabrani, a koji su zakazali pregled. Dok dođete na red, temperatura će otići preko 40, jer niste zakazali, niste mogli da pretpostavite da će vam se odjednom zadesiti to da se razbolite i da dobijete visoku temperaturu, ali ovim putem zaista moram da istaknem da je u Srbiji još uvek humanost lekara i ispred svih tih administrativnih barijera koja ova Vlada pred njih postavila. Na kraju, posle mnogobrojnih upozorenja predstavnika SRS i iznošenje podataka o previsokim platama u javnim agencijama i javnim preduzećima, očekivali smo izmene zakona koje bi se odnosile na njih. Umesto toga, pred nama su izmene koje se odnose na samo jedan deo zdravstvenih radnika i to izmene koje iako je predlagač se potrudio da ih predstavi kao pozitivnu novinu, zaista to za njih ne možemo reći. Pitanja koje se neminovno nameću jesu – zašto se, na primer, rad u agencijama i nekim drugim institucijama ne plaća po učinku? Imali smo prilike da se u 2009. godini plate bile i do 466.939 dinara. Imali smo prilike da čujemo insistiranje predlagača ovih izmena na nagrađivanju prema radu i vrednovanju rezultata rada. Zašto, recimo,Vlada Republike Srbije ovaj princip ne primenjuje na rad mnogobrojnih agencija? Verovatno zbog toga što se kada bi se ovaj princip primenio, npr. kod Agencije za privatizaciju, svi od njenog postojanja pa do današnjeg dana ne da ne bi trebali da prime bilo kakvu platu, već da bi nadoknadili štetu koju su naneli građanima Srbije, morali bi da se mnogo zaduže i da za života ne otplate kredite, makar krediti bili i oni povoljni kod banaka, a kako se to neki trude da predstave da je bankarski sistem kod nas uspešan i mnogim kreditima govori kao povoljnim. Takvi koji su uništili privredu Srbije, samim tim i živote mnogih ljudi, primaju više od tri lekarske plate, dok se lekarima koji su često u prilici da se bore da spasu ljudske živote, jer u mestima koja su prilično udaljena od gradova lekari primarne zdravstvene zaštite su često u prilici da spašavaju živote onih koji nemaju privilegiju da žive u centru velikog grada. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za SRS je neprihvatljiv ovaj zakon iz više aspekata. Ukazaću na pravni, finansijski i zdravstveni aspekt. Zašto je neprihvatljivo sa pravnog aspekta? Radi se o jednoj materiji koja predstavlja sistemski zakon. To je Zakon o platama u državnim organima i javnim službama i neprihvatljivo je u jednom kompleksnom zakonu koji reguliše način utvrđivanja isplate plata u raznim državnim organima i javnim službama. Inkorporirati, ubaciti samo jedan segment, a to je u ovom slučaju zdravstvena i zdravstveno osiguranje, to je nemoguće. Pravno je to nemoguće. S ovog aspekta vam kažemo da ne radite to, to je krajnje neprihvatljivo. Sve ono što u pravnom smislu ubacite, tako ste to ovde ugradili u ovaj zakon, to će važiti i za sve ostale. Ovo jesu zajedničke odredbe, ali zašto tek Ministarstvo zdravlja, koje brani ovaj zakon, uvodi kategoriju radnog učinka? To je gotovo nenormalna situacija da mi nemamo radni učinak kao elemenat određivanja uslova i utvrđivanja visine zarada. Ali, evo, vi ga sada ovde ugrađujete u ovaj zakon kroz izmene i dopune i on će postati sastavni deo ovoga. U buduće ćemo radni učinak imati i kod predsednika Republike i kod predsednika, potpredsednika Narodne skupštine, predsednika, zamenika predsednika poslaničkih grupa, predsednika itd. raznih službi državnih itd. Vi kažete u obrazloženju sledeće – cilj je stvaranje uslova za sprovođenje reforme u finansiranju zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja, a na drugoj strani kažeteda neće biti potrebna sredstva za sprovođenje ovoga zakona. To je opet nemoguće. Ako kažete da stvaraju uslove za sprovođenje reforme u finansiranju zdravstvene zaštite, odnosno zdravstvenog osiguranja kako u primarnom, tako u sekundarnom, tercijalnom nivou, zdravstvene zaštite i sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja… puno nedorečenosti itd. Sa aspekta SRS ovo je neprihvatljivo iz jednog racionalnog razloga, a to je da je Vlada donela reformu zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite još 2002. godine. Znači, gotovo 10 godina smo u reformskom zahvatu i tek danas u ovoj skupštini raspravljamo nešto što nije kategorija zakona. ne sme se to definisati zakonom zato što prema drugom sistemskom zakonu, Zakonu o radu, kaže da se ova materija reguliše kolektivnim ugovorima, od opšteg kolektivnog ugovora, posebnog i pojedinačnog. Kakva je sudbina opšteg kolektivnog ugovora? U zamrzivaču je. Godine 2008. pred izbore opšti kolektivni ugovor je potpisan od strane svih relevantnih faktora i kada treba da se primeni onda je napravljen aneks. Posle tog aneksa je prolongirano posle šest meseci i posle toga je zvanična informacija Vlade da je to zamrznuto. To je jedna prevara. Da ostavim opšti kolektivni ugovor, ovde se radi o pojedinačnom kolektivnom ugovoru koji mora obuhvatiti ovu materiju koju ste ugradili u zakon. Sa pravnog aspekta mislim da je neprihvatljivo da to bude po hitnom postupku. ove nebuloze koje ste ovde ostavili to liči na skupštinu i administrativnu službu, kako Vlade tako i Skupštine. Godinu i po dana leži negde u fiokama Skupštine i onda se povuče pa po hitnom postupku pa kaže – radi što hitnijih promena u načinu finansiranju zdravstvenih usluga. Pa nijedna reč u samom zakonu ne govori o načinu finansiranja zdravstvenih usluga, kaže – na svim nivoima zdravstvene zaštite koja se planira u 2010. godini, a koja zahteva i promenu u načinu finansiranja plata zaposlenih u zdravstvu, neophodno je itd. Ovo tačno liči na način kako vi radite. Prvo, u materiju zakona ubacite nešto što ne pripada. Sa druge strane, po hitnom postupku, jer je to krajnje neophodno. Zašto je neophodno ako to nije bilo neophodno posle reforme koja je početa 2002. godine, da se to sada ubaci? Zašto radni učinak tek sada, zašto nije 2002, 2003, 2005. godine? Zašto nije odmah posle donošenja Zakona o radu i drugih sistemskih zakona koja su regulisala sistem zasnivanja radnog odnosa itd. Mnogo je nepoznanica, mnogo nebuloza. To je jedan zakon koji nećete moći promeniti u praksi. Niste usaglašavali, nemate stručna mišljenja itd. U pravnom smislu ovaj zakon treba povući jer ne smete regulisati ovo zakonskim propisom. U finansijskom smislu kažete da neće biti neophodna svest. Kako ćete u postojećem sistemu nagrađivanja ugraditi radni učinak? Za radni učinak je neophodno obezbediti određena sredstva. Ako se radi o preraspodeli kako ćete nju rešiti, jer ovde ni jednom rečenicom niste rekli preraspodelu i kako ćete to rešiti u primarnoj zdravstvenoj zaštiti u odnosu na sve ostale oblasti zdravstvene zaštite. Kada se govori o finansiranju državnih institucija i administracije, moramo reći da prema učešću plata u državnoj administraciji Srbija je prva u Evropi sa 13% BDP. Iza nas je Litvanija, pa posle Litvanije debelo. Mi smo negde sada na 13% BDP, ono što se izdvaja. I katastrofalno je to, prema podacima, da smo negde od 2000. godine, sa negde oko 380 hiljada zaposlenih u državnoj administraciji došli sada na 530 hiljada u državnoj administraciji. Ali se i to ne zna. U nekoliko navrata sam postavio poslanička pitanja i još nisam dobio odgovor, a znam zašto nisam i neću ga dobiti, zato što nijedna državna institucija u Republici Srbiji nema tačne podatke o tome koliko se stvarno radnika finansira državnih službenika, činovnika, finansira iz budžeta Republike Srbije, iz pokrajinskih budžeta i iz budžeta lokalne samouprave, nepoznat broj. Zašto? Zato što imamo više kategorija radnih odnosa. Imamo stalni radni odnos, imamo radni odnos na određeno. Mi danas u državnoj administraciji imamo radnike koji rade 10-ak godina. Pet godina, to je običajno da se radi. Evo, spomenuću jednu državnu službu, to je Uprava za katastar, gde je gotovo uobičajeno da to traje nekoliko godina. Ugovori o delu, na hiljade radnika radi na taj način. I to sve prolazi, inspekcije rada sve to znaju, tu dokumentaciju dostavljaju nadležnom ministarstvu. Međutim, nadležno niti jednu prijavu po tom osnovu nije. Direktno se krši osnov. Ali, da se vratimo na finansijski okvir. On je zabrinjavajući. To vas mora zabrinuti. Ovo govorim zbog naroda da i on zna. Godine 2005. za državnu administraciju se izdvajalo 84 milijarde dinara. To je predstavljalo 15% budžeta, tog budžeta za 2005. godinu. Godine 2011. to je preko 200 milijardi, biće to i preko 210 milijardi. To je preko 30%. Znači, sa 15% za 6 godina smo došli na 30%. Gde je tu kraj? Gde je kraj toj bahatosti? Još drastičniji primer o tome šta činite u oblasti radnog prava je podatak da od negde milion 700 hiljada zaposlenih radnika, 530 hiljada radnika prima platu iz budžeta. Ogroman broj. Ni u jednoj državi sveta nemate ovakav procenat kao što mi imamo. Taj broj od 150 hiljada zaposlenih radnika u poslednjih 10-ak godina jasno govori da ste zamenili privredu sa državnim službama i vaše pulene, vaše simpatizere, vaše članove prebacujete iz privrede, zatvarate privredu, privredne subjekte, i radnike prebacujete u ovu sferu gde znamo i sami da se iz budžeta ne može finansirati to što se finansira ovog trenutka. Što se tiče finansiranja, samo ću ovaj aspekt radnog učinka. Ministre, vi ovde kažete – na ovaj način će se stvoriti uslovi da se na primarnom nivou zdravstvene zaštite uvede novi model plaćanja za pružene zdravstvene usluge u domu zdravlja, primenom modela plaćanja po glavi stanovnika. Nijednoj zemlji to nije prošlo, neće ni ovde. I ovako imamo ogromne probleme sa brojem pacijenata koji nam dolaze u zdravstvene ustanove, primaju adekvatnu zdravstvenu zaštitu, imaju ogromne probleme da dođu na red i da kažu sve ono što treba da kažu doktoru. To traje onoliko koliko to u zdravstvenom i socijalnom smislu treba da se kaže. Ako to bude nagrađivanje u primarnoj zdravstvenoj zaštiti prema broju, prema glavi, imaćemo brzi voz koji će prolaziti itd. Doktori neće ni da vas slušaju. Zašto? Njih interesuje broj. Recepti itd, šta me briga, bitno je da nabijemo određenu količinu radnika za danas, sutra još više, prekosutra još više itd, imam veću platu. To je neprihvatljivo. Ministre, povucite ovaj zakon. Iz pravno, finansijskog i zdravstvenog aspekta ovo je loš zakon. Nećete ga moći primeniti a celokupno društvo imaće ogromnu štetu. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a posle njega narodni poslanik Zoran Antić, i on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zarad javnosti samo da podsetim, iako su to učinile moje kolege, verovatno građanima, kao što ni koleginici Vjerici Radeti juče nije moglo da bude jasno da ćemo danas raspravljati zakon koji je dostavljen nama u junu 2010. godine, a kao zakon koji treba razmatrati po hitnom postupku. Pred sobom imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, koji je dostavljen 10. juna 2010. godine, sa namerom i uz predlog da se o tom predlogu zakona raspravlja po hitnom postupku. Eto koliko je on hitan. Ovo je možda najbolja slika kako Vlada Republike Srbije radi. Gospodine ministre, vas su neke moje kolege pokušale malo da operu od odgovornosti. To se ne može učiniti u potpunosti. Istina, vi ste najmanje odgovorni za to. Vi ne patite od stranačke genetike. Važite za veoma pragmatičnog čoveka, ali kad ste videli ovo, niste mogli, niste trebali da prihvatite da u ime Vlade Republike Srbije govorite o ovom zakonu. Da li je vas neko prevario, u to ne ulazimo, to nije ni bitno, te stoga deo odgovornosti stoji na vama za ovako loš predlog. Jer bi se moglo reći – otkud sad kad mu vreme nije da se raspravlja o ovome? Sindikati su rekli ono što su rekli. Srpska radikalna strankaje politička stranka i ona ne ulazi u sindikalno organizovanje. Naravno, svi zajedno želimo da poboljšamo standard i zaposlenih i onih koji to nisu, da im damo šansu. Obaveza i odgovornost Vlade Republike Srbije jeste da stvori takve uslove i takav ambijentda se na zajednici za zapošljavanje ili nacionalnoj službi za zapošljavanje nalazi što manji broj, a oni koji imaju potrebu da se leče, da se što kvalitetnije mogu lečiti. Sad u ovakvoj situaciji, gospodine ministre, jedna vaša koleginica igrom slučaja radila je na VMA i da bi stavila samo do znanja, ne u pežorativnom smislu, koliko je teško biti ministar zdravlja, jer je to zaista jedan veoma odgovoran sektor, nije to da li ćemo napraviti neki poslovni ambijent ili neki posao ili nećemo, ili ćemo otići kod drugog dobavljača. Ovde se obraćamo po zdravlje i zbog toga je velika odgovornost i kaže ona 2008. ili 2009. godine – normalan čovek, ali samo u želji da naglasi probleme koji stoje u zdravstvu, normalan čovek ne bi mogao da prihvati odgovornost ministra zdravlja. Mi znamo da je takva situacija u zdravlju. Najveći problem je korupcija. Nemojte čitati da su svi lekari i svo medicinsko i nemedicinsko osoblje koje radi na pružanju usluga zdravlja, da su svi podložni mitu i korupciji. Ali, kao što je dr Paja Momčilov rekao – to je sistemski problem i sa njim, čini mi se, nije lako izaći na kraj, nije se lako izboriti. Koliko ćete vi u tome uspeti, ostaje da se vidi. Da li ste pokazali dobru želju i nameru da to tako bude? Čini mi se da jeste. Evo šta kaže jedan lekar iz Zdravstvenog centra u Loznici. Na moje pitanje, on pripada jednoj političkoj stranci koja podržava Vladu, da li je on za EU, ovako je rekao – u privrednom smislu mislim da je to katastrofalno za Srbiju, ali pošto sam zdravstveni radnik, mislim da bi dobro bilo da uđemo u EU, da se konačno nađe neko ko će nam zavesti red. Izgubili su poverenje prvo u direktora zdravstvenog centra, ali to nije problem Zdravstvenog centra u Loznici. To je generalno problem u celoj Srbiji. Kaže, trebao bi neko sa strane da nam dođe kao da će sada EU poslati neke svoje eksperte da budu direktori u zdravstvenom centru. Eto vidite kako je on prepoznao u čemu je problem i šta mi, čini mi se, nismo u stanju, odnosno vi gospodine ministre, zajedno sa Vladom čiji ste član, da uradite da promenite, da bi tu bilo nešto bolje i drugačije. Korektivni faktori, ono otprilike po onome što vam je i sindikat u svom dopisu i obraćanju 15. septembra rekao, neće dovesti dobrom i pitanje je, ovde postoje kolege narodni poslanici, koji su i lekari, znaju da se ponekad u zdravstvu učinak ne može vrednovati kao nešto primarno. Znači, veoma je bitno da se pacijent primi i za najkraće vreme da se zbrine, da mu se pruži neophodna medicinska pomoć, ali pitanje je vremenskog programiranja. To nije proizvodnja nekog predmeta za koji tačno može po tehnološkim vremenima da se utvrdi. Ovde, kada je u pitanju lečenje, nije lako do toga doći. I, možda će to dovesti do još nekvalitetnijih usluga u zdravstvu, a moram da kažem, hvala Bogu, nisam imao potrebu lično da koristim mnogo usluge zdravstvenih radnika, ali mi u Srbiji zasigurno imamo dobre lekare, imamo onih koji umeju dobro da leče, oni koji mogu dobro i uspešno da nauče druge, a pre svega, mislim na profesore na Medicinskom fakultetu. Imamo one koji znaju i da organizuju posao. Da li se svi sada nalaze na tim funkcijama? Ne nalaze se sigurno. Jer za razliku od vas, čini mi se gospodine ministre, da je do sada stranačka genetika bila osnovni preduslov, kako za ministarsku funkciju, tako i za funkcije direktora domova zdravlja, zdravstvenih centara, bolnica i slično. Ovo nije obična privredna aktivnost, ovde treba naći najbolje i posvetiti vreme najboljim i postaviti ih na takve funkcije. Šta su zamerili sindikati? Zbog čega oni smatraju da ovo nije u redu, a najavljuje se oko desetak hiljada zdravstvenih radnika. Najveći broj su, verovatno, lekari koji kažu da se ovde nije ispoštovao sporazum koji ima Vlada sa sindikatima, da se nacrti svih predloga akta dostavljaju njima. Predlog zakona i Uredba o korektivnom koeficijentu jesu u suprotnosti sa članom 104. Zakona o radu i zbog toga je to neprihvatljivo i zbog čega je ovaj predlog zakona neprihvatljiv za SRS. Predlog zakona i uredba o korektivnom koeficijentu nisu u saglasnosti ni sa članovima od 91. do 94. posebnog kolektivnog ugovora za zdravstvene ustanove, koje je u ime Vlade Republike Srbije potpisalo Ministarstvo zdravlja. Oni procenjuju, a to su vam kolege iz SRS već govorili, i da se ovde ostavlja mogućnost da nešto što je osnovna motivacija efikasnog pružanja medicinskih usluga, to nagrađivanje, da se to reguliše uredbama i da to radi Vlada. Znači, polako se zalazi u jednu sferu koja se izmešta iz ovog parlamenta i prepušta se nekim pojedincima koji mogu nesavesno da obavljaju svoj posao. Iako su neki ovde pomislili da će doći do povećanja zarada zdravstvenim radnicima, one će možda čak da se smanje. U prvoj godini za 10%, a u drugoj ili trećoj godini, kako je to već predviđeno i nekom dinamikom i u skladu sa tom uredbom, možda i do 30%. Zbog toga je sindikat 20. oktobra, u pet do 12, skrenuo pažnju da to nije u redu i najavljuju se veći i značajni protesti. Šta, gospodine ministre, kada se pokaže da su ti ljudi u pravu? Svakako je to tako i oni jesu u pravu. Da li je moguće i da li ste vi razmišljali za ovo relativno kratko vreme koliko se nalazite na čelu Ministarstva zdravlja, doneti zakon koji bi odgovarao, ne u potpunosti, ali u najvećoj meri i zaposlenima u zdravstvenim ustanovama, i pacijentima koji imaju potrebu da se jave i dođu u zdravstvene ustanove? Sigurno je da je to moguće, ali se mora shvatiti da je to ozbiljan posao. Tu procenti o kojima smo vam već i ukazali kada je u pitanju, čini mi se Dom zdravlja Stari grad, i želja da se za kratko vreme obogati, pa čak i preko najhumanitarnije delatnosti. Kada to rade ljudi koji su položili Hipokratovu zakletvu, onda zasigurno u toj ličnosti izostaje lekar, a ostaje samo požuda za novcem. Čini mi se da ste u tom pravcu krenuli da rešavate neka pitanja. Ako ostanete usamljeni, to sigurno nećete moći da uradite. Kada kažem usamljeni, računam, ukoliko ne bude cela Vlada Republike Srbije stala iza vas po tom pitanju, u smislu da se raščisti korupcija u zdravstvu, onda vi nećete moći napraviti nikakav napredak i neke ozbiljne korake u tome. Ako bi slušali poslanike SRS samo jednostrano, mogli bi da izvedete zaključak, da nama zdravstveni sistem ne funkcioniše na najbolji način. Da, i to je tačno. Mi imamo i svetlijih primera. Izneću samo dva ovde u ovom domu, da ukažem da može da bude i drugačije. Dobar primer jeste specijalna bolnica u Banji Koviljači, kod Loznice, gde od menadžerskog dela u toj bolnici, pa do pacijenata i svih zaposlenih, sve je regulisano na dobar način. Jedan je primer iz jednog malog mesta odakle ja dolazim, iz Ljubovije, da zdravstveni radnici, lekari i medicinsko osoblje, a pre svega mislim na medicinske sestre i na tehničare, brinu o svojim pacijentima i posle završetka radnog vremena, i sve do ozdravljenja pacijenta. To nema nikakve veze sa tim, ko je trenutno direktor doma zdravlja. Da li je to zbog toga što je to malo mesto, pa se međusobno poznaju ili su se možda posebno dobri ljudi školovali za ta zanimanja. Gospodine ministre, kada sam već rekao ko se školuje za ta zanimanja, ako vam je problem da na kraju kažete koliko sada imamo lekara koji su nezaposleni, koliko medicinskih sestara, zdravstvenih tehničara, stomatologa, farmaceuta i da li ćete i vi možda, a to bih nazvao pre političkom fintom, predložiti, a to je kolega Nikola Krpić jednom tražio da se proba nešto uraditi, ali to nije dobro uraditi neposredno pred izbore, da pokažemo da brinemo o ljudima koji su se školovali i završili i postali lekari? Ako nismo imali zaposlenja, ako ova vlada nije mogla u mandatu od tri godine da zaposli 1800 poljoprivrednih stručnjaka, ili ćete vi sada reći koliko imamo zdravstvenih radnika, da nije mogla za tri godine to da uradi. Ne kažem sve, jer nema verovatno ni u jednoj zemlji da su zaposleni svi ljudi poljoprivredni inženjeri, ili lekari. Ako nije mogla da prepolovi, ako nije mogla da smanji na zanemarljiv broj nezaposlenih, onda kako će i šta će se desiti, da jednom odlukom ili aktom, ili jednom uredbom, kaže – mi ćemo sada da zaposlimo one koji se nalaze na evidenciji za zapošljavanje. Da li je to možda signal ili paljenje crvene lampice, da vi zajedno sa ministrom prosvete, počinjete polako da utvrđujete kriterijume koliko ljudi treba da se upisuje na određene visoko-školske ustanove? Školovati jednog lekara je možda i najskuplje školovanje. Neki medicinski privatni fakulteti ne mogu da dobiju sertifikat iz razloga što ne mogu da obave praksu. To podrazumeva da je zaista školovanje jednog lekara izuzetno skupo i za državu i društvo, ali svakako i za roditelje. Ako je to tako, onda moramo na jedan ozbiljniji način da povedemo računa. Mi smo i niko više i nije od SRS, a pre svih, dr Paja Momčilov, kada se govorilo o vakcinama protiv svinjskog gripa, govorili o tome na početku, znači i pre nego što se ušlo u taj posao. Pokazivali smo i ukazivali smo da tu može da se desi nešto, odnosno da imamo indicija da će se desiti nešto što nije dobro i da će neko na tome ostati veoma čestit. Vi to niste verovali, a sada se pokazalo da smo apsolutno u pravu. U tome gospodine ministre, imate punu podršku od SRS da istrajete. Ne može se desiti da su samo odgovorne dve ili tri osobe za takvu jednu skandaloznu prevaru. Uključite se tu mnogo više, da bi uostalom, zadobili poverenje i rešavali neke obaveze koje kao ministar imate dužnost. U članu 5. ovog predloga zakona je rečeno da će se akta doneti u roku od šest meseci. Ovo se manje odnosi na vas, verovatno pored vas sede vaše koleginice koje su duže u Ministarstvu zdravlja nego što ste vi, pa one znaju da li su ova akta doneta, da li će se odmah po usvajanju zakona i ona početi primenjivati, mada bi najbolje bilo i za zdravstveni sistem i za zaposlene u zdravstvu i za pacijente da ovaj zakon uopšte na ovakav način kakav jeste ne bude donet. Uostalom, ne radi se samo o ovom zakonu. Svi zakoni koje smo mi u poslednje vreme imali na dnevnom redu ovde su neka kupovina vremena, očekivanje tog 9. decembra ne bi li nešto dobili na štapu. Čini mi se da je kod ovog zakona to posebno naglašeno, a ne bi smelo da bude tako. Postoje zakoni koji u životima građana Srbije nemaju neku veliku primenu i neki veliki značaj, pa mogu da se slože, neće štetiti, ali ovo može i onako loše stanje u zdravstvenom sistemu da učini još lošijim. Nadam se da ni jednom savesnom čoveku nije stalo da to bude tako, nego prosto ima želju da se to drugačije rešava. Zanima nas da li su podzakonski akti, koji će detaljnije razrađivati ove odredbe, da li su oni već urađeni ili nisu? Mi imamo određene informacije, samo da vidimo da li je to u toj meri i tačno. Vi znate, verovatno, kao zdravstveni radnik da su u staroj Kini najbolje plaćeni oni lekari koji su najmanje radili. Sa druge strane, to ukazujem da su oni vodili računa o zdravlju, a ne o bolesti. Želja poslanika SRS i moja lično, naravno, kao i velikog broja građana Srbije, jeste da i mi naš zdravstveni sistem dovedemo u takvo stanje da ljudi brinu, a posebno zaposleni u zdravstvu da vode računa o zdravlju građana Srbije, a ne kasnije kada to bude već potpuno kasno. Hvala vam.
Iskorišćeno je 16 minuta i 46 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, poslednji prijavljeni govornik. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim sigurno da su građani Srbije nezadovoljni stanjem u zdravstvenom sistemu, kvalitetom usluga koje im se pružaju, ali isto tako je činjenica da zdravstveni radnici nisu zadovoljni sistemom nagađivanja koji trenutno postoji u zdravstvenim ustanovama. Sasvim sigurno, u tom smislu, ovaj zakon može da pobere neke simpatije zdravstvenih radnika, jer mu je prevashodno cilj da te neke nedostatke, te neke mane koje smo imali u prethodnom periodu eliminiše. Čini nam se, prvo, da je krajnje nekorektno prema zdravstvenim radnicima da ovim zakonom na neki način njih proglasimo neradnicima, a da sve one ostale iz javnih uprava amnestiramo od odgovornosti, možda od nerada, i da od njih ne tražimo da svoja primanja, svoje plate primaju prema rezultatima rada. Ako se krene u jednoj oblasti da se menjaju stvari, ako zanemarimo ostale javne službe, mislim da činimo veliku grešku i mislim da na neki način omalovažavamo zdravstvene radnike, što je jedna od osnovnih zamerki SNS kada je u pitanju ovaj zakon. Ono što je stanje u zdravstvu i što karakteriše stanje u zdravstvu, to je jako loše stanje u samom Fondu republičkog zdravstvenog sistema, činjenica da mi danas imamo fond koji je nekih 3,5 milijardi dinara, da je to iznos približan iz 2003. godine, da su sredstva jako mala u odnosu čak i na period pre izbijanja ove krize, pre 2007. godine i da se tu nije napravio nikakav značajan pomak, odnosno sve ono što smo imali u nekom prethodnom periodu. Ako ne budemo napravili ozbiljnu reformu zdravstvenog sistema, dolazimo u situaciju da možemo da se vratimo na one godine i na onu situacijuiz devedesetih godina, koju smo svi okarakterisali kao jako lošu. Dakle, budžet je jako mali, uplata doprinosa je sve manja i manja, plaćanje poreza od strane građana i privrednih subjekata je pod znakom pitanja i imamo činjenicu da se sve više uvećava broj građana bez vlastitih primanja koji se leče o trošku zdravstvenog sistema. Činjenica je da ih je negde oko 1.200.000. Činjenica je da je država Fondu dužna oko 12 milijardi dinara, a da je samo 600.000 dinara isplatila. Sve to bitno utiče na kvalitet zdravstvenih usluga, a ne samo na stanje kada su u pitanju plate zdravstvenih radnika i kada je u pitanju motiv za rad zdravstvenih radnika. Znači, imamo činjenicu da se bitno uvećava broj korisnika koji ne plaćaju zdravstvene usluge, sa jedne strane, i da perspektive Fonda nisu ni malo ružičaste, ako pogledate u nekom narednom pogledu. Ako pogledate ekonomsko stanje, ako pogledate stanje naše ekonomije, mi u nekom narednom periodu možemo da očekujemo samo lošu situaciju. Lošiju situaciju zato što imamo jedan izuzetno nizak privredni rast, koji ne obezbeđuje adekvatnu socijalnu i zdravstvenu politiku, odnosno kvalitet te politike koji neće omogućiti da se ta izdvajanja uvećaju u nekom narednom periodu. Imamo činjenicu da imamo sve veći broj zatvorenih firmi. Mi smo došli u situaciju da se veći broj preduzeća danas u Srbiji zatvara, nego što se otvara, a to se nije desilo decenijama unazad. Imamo činjenicu da su neuplaćena sredstva sve veća i veća i da se po nekoj stopi od dvadesetak procenata uvećavaju iz godine u godinu. Samo kada je u pitanju Fond Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, mislim da je dug nekih 80 milijardi dinara, što uopšte nije zanemarljivo kada se pogleda koliki je ukupan iznos fonda. Dakle, uz inflaciju, koja bitno obezvređuje sredstva, uz nezaposlenost, koja se povećava iz dana u dan, možemo da očekujemo samo znatno lošiju situaciju u zdravstvenoj zaštiti. To je onaj veliki problem koji, nažalost, ova vlada nije imala hrabrosti da rešava, ne samo u ovoj predizbornoj godini, već godinama unazad. Mnogo se pričalo o nekim institucionalnim reformama, o reformama javnog sektora, ali skoro ništa se nije uradilo. Nažalost, umesto jedne ozbiljne, makar srednjoročne, ako ne dugoročne politike, mi smo u ove četiri godine iza nas imali politikanstvo, imali smo neke medijske jednokratne kampanje, koje dugoročno nisu popravile stanje, niti u našoj ekonomiji, niti u zdravstvu, niti kada je u pitanju penzioni fond, koji je isto tako ugrožen kao i Fond zdravstvenog osiguranja. Želim da kažem, mislim da je obaveza, da plate u zdravstvu nisu tako velike. Mislim da je to jedna činjenica. Ako pogledate one podatke koje daje sindikat, vi kod lekara koji nemaju specijalizaciju imate platu od pedesetak hiljada, a kod onih sa specijalizacijom ona ume da bude znatno veća, prelazi 60.000 i na dalje. Kada su u pitanju medicinske sestre, raspon plata, bar prema onim podacima sindikata, je 27.000 do 40.000. Pomoćno zdravstveno osoblje ima strahovito malu platu i krajnje je vreme i da ona postane deo zdravstvenog sistema, a ne da se prema njemu odnosimo na ovaj način da su primanja krajnje mala i kreću se oko nekih dvadesetak hiljada dinara. S obzirom na sve to, s obzirom na činjenicu da je potrošačka korpa negde oko 70.000 dinara, da ste, čini mi se, vi ministre i sami izjavili da je zdravstvo na sedmom ili osmom mestu, kada su u pitanju plate u državnoj upravi, kada imamo činjenicu da je pad standarda za sve građane, pa i za zdravstvene radnike, samo u prethodnoj godini bio za trećinu u odnosu na 2009. godinu, ne možemo da kažemo da zdravstveni radnici imaju prevelika primanja, da ta primanja bitno ugrožavaju Fond za zdravstvenu zaštitu. Nama se iz SNS čini da je veliki problem, pre svega, u trošenju sredstava fonda, ne u onom delu koji se odnosi na plate, već u onom delu koji se odnosi na investicije. Sa tim u vezi, veliki broj afera je pokrenut u prethodnom periodu, ali skoro ništa od toga nije rešavano. Sve je ostavljeno za neki budući period. Zvanično ste, koliko sam ja informisan, vi neke afere i pokrenuli, da li vi, da li MUP. Nadležni koji se bave korupcijom i kriminalom u zdravstvu nisu do sada na pravi način odreagovali, ali rešenje tih afera se ne nazire. Očigledno je da se dobar deo toga zataškava i da vreme prolazi. Sam zakon i primena ovog zakona je krajnje problematična, mogu da kažem. Problematična iz jednog prostog razloga, zato što mi imamo previše politike u zdravstvu. Previše politike imamo u celom društvu, ali u zdravstvu i te kako. Ono što ste vi osmislili uglavnom sprovodiće načelnici odeljenja. Ti načelnici odeljenja su najčešće ljudi koji su politički obojeni i koji će ovaj sistem nagrađivanja koji se sastoji iz tri faze jako često zloupotrebljavati i jako često svoje kolege koji su iz istih partija nagrađivati one koji nisu iz tih partija i koji uopšte nisu uključeni u politiku biće, rekao bih lekari drugog reda. Prema tome, mislim da će u primeni samog zakona biti dosta problema, da će stvoriti, i u ovako ne tako idealnim međuljudskim odnosima u zdravstvu, još više problema, da će biti još više nezadovoljstva kod jednog dela zdravstvenih radnika i da sam zakon, u suštini, neće bitno popraviti ni motivaciju zdravstvenih radnika za rad, niti kvalitet zdravstvenih usluga koje ćemo pružiti u narednom periodu. Ovaj zakon je, rekao bih i kompenzacija za reforme koje niste sproveli u prethodnom periodu, možda na neki način i bežanje od odgovornosti za sve ono što se do sada dešavalo i pokušaj da se amnestira prethodna vlast za stanje u zdravstvu i zdravstvenom sistemu i, sasvim sigurno, za sve one probleme koji su se nagomilavali godinama unazad. Kada sve ovo sagledate, kada saberete efekte ovog zakona, moram da se složim sa onim kolegama koji su naglasili da je ovaj zakon krajnje problematičan. Kao stranka smo pokušali da intervenišemo sa par amandmana, ne bi li bar donekle popravili ovaj predlog zakona. Nažalost, poveli ste se onom logikom kojom se ova vlast rukovodi već četiri godine unazad – dajte da uzmemo bilo koja sredstva koja nam ponudi Svetska banka ili EU, jer sami nismo sposobni da bilo šta proizvedemo, da stvorimo razmenjiva dobra sa kojima možemo da izađemo na svetsko tržište, pa taj manjak deviza, koji nam je neophodan da bismo zadovoljili ovakav uvoznički lobi, nadoknađujemo kroz donacije, kroz neke programe koji nisu dovoljno osmišljeni i koji često i nisu primereni stvarnosti i stanju u našim institucijama. Dakle, želeo bih da ovaj zakon znači napredak za zdravstvo, za kvalitet zdravstvenih usluga. To očekuju svi građani, ali sumnjam da ćemo kroz ovakav zakonski predlog, baveći se samo platama zaposlenih, uspeti bilo šta ozbiljno da uradimo kada je u pitanju zdravstvena zaštita građana Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ovim je iscrpljena lista narodnih poslanika sa prijavama za reč. Pošto na listama više nema prijavljenih, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? Da li ministar želi reč? (Da.) Reč ima ministar Zoran Stanković.
Uvaženi poslanici, neko u nasleđe dobije plave oči, neko dobije kuću, neko kamen u bubregu, a ja sam dobio u nasleđe da branim zakon koji vi napadate i ne podržavate. Prema tome, to je razlog što sam ja ovde, obzirom da kad nešto primite u nasleđe, istovremeno ste u obavezi da to nasleđe na neki način sprovedete. Kako bih sada da ne sprovedem to nasleđe, kada je ova skupština donela odluku da se ovaj zakon, koji je danas na dnevnom redu, mora usvojiti u toku 2010. godine, pa kad nije u 2010. godini, rečeno je početkom 2011. godine, pa hajde da ga završimo krajem 2011. godine. U tom svojstvu sam danas pred vama. Dao sam neki uvod, čuo sam vaše primedbe i nadam se da ćemo zajedničkim snagama učiniti da ovaj zakon bude prihvatljiv. Ne vidim razloga za ovoliki pesimizam koji postoji u našem društvu: nećete ništa uraditi, mi smo pred raspadom sistema itd. Ako mislite da smo u raspadu sistema, to je to, ali ono što je meni svojstveno, to je da nikada ne prizna da smo u porazu, znači da ćemo iz poraza izaći u jedno pozitivno stanje, u jedan pozitivan rezultat i nadam se da ćemo to zajedno uraditi. Ovde je bilo više pitanja. Pokušaću da odgovorim na par pitanja. Zašto velike sistemske izmene zakona, kada sam obećao da neće biti velikih izmena zakona? Zato što je odluka donesena, država je dogovorila da se ovaj zakon donese, na osnovu pregovora koji su bili od 2002. godine i imamo obavezu da izvršimo obavezu. Skupština je ratifikovala ono što je Vlada donela. Prema tome, zato moramo ovaj zakon da donesemo. Drugo, zašto piše 2010. godina? Zato što je obrazloženje napisano 2010. godine, kada je zakon poslat u Skupštinu. Mi nismo ništa dopunjavali i zato ne piše 2011. godina. Da li se ovaj zakon odnosi samo na primarnu zdravstvenu zaštitu? Ne, ovaj zakon se odnosi na sve ljude koji su zaposleni u zdravstvenom sistemu. Da li se mi sada zalažemo za povećanje plata ili ne? Da, kao ministar zdravlja dužan sam da vas obavestim da je plata doktora specijaliste na sekundarnom nivou prosečno 73.819,00 dinara, sestre 37.200,00 dinara. Plata doktora na primarnoj zdravstvenoj zaštiti je 56.774,00 dinara, a sestre oko 31.698,00 dinara. Da li može plata da bude veća? Iskreno govoreći, ako uplaćujemo 28.000,00 po glavi stanovnika, onda ne možemo očekivati veće plate na godišnjem nivou. Ako bi država ojačala, a nadam se da će u narednom periodu da bude jača, onda će se povećati i plate. Ono što je za mene neprihvatljivo i na čemu insistiram, a pošto niko to nije rekao, plate u zdravstvu na 28 mestu po platama nekih institucija, uključujući i neke koje su ovde pomenute. Moram da kažem da je to nezadovoljavajuće. Poslanik Radeta je pitala vezano za prijem u DZ "Stari grad". Mogu da vam kažem da ne sporim to što ste vi izneli, ne znam, nisam upoznat, ali moram da vam kažem da mi imamo u zdravstvenom sistemu Srbije 13.600 neugovorenih radnika koje su primali direktori, neugovorenih sa Republičkim fondom, što predstavlja veliki problem. Oni nisu primljeni juče nego u jednom dužem vremenskom periodu. Sada ti radnici koje plaćaju zdravstvene institucije iz sopstvenih prihoda, na godišnjem nivou prave deficit od blizu 45 milijardi dinara, što mi pokušavamo da rešimo primenom nekih aktivnosti. To je veliki problem. Oko rekonstrukcije krova u Starom Gradu, da li je bilo, mislim da ste vi, ako postoji ova anomalija, da ste vi podneli krivičnu prijavu. Znate kao pravnik da je to najbolje rešenje, podnesete krivičnu prijavu sa dokazima i nadležni državni organi će vam bolje odgovoriti nego ja. Samo mogu ovo što ste mi vi rekli da prenesem nekim drugim organima, ali više ne mogu, kao ni vi, da se mešam u njihov rad, ali možemo da kažemo šta su po tom osnovu uradili. Veliki problem je ovde bio rad lekara u Beogradu i rad lekara, recimo mi smo danas razgovarali sa sindikatima u Trgovištu. Kako će onaj u Trgovištu koji ima jedno ili dvoje dece u toku dana za pregled da ima istu platu kao onaj u Beogradu koji pregleda četrdesetoro dece? Moram da vam kažem da je u Predlogu zakona da se učinak meri prema prosečnom radu u svakoj zdravstvenoj ustanovi. Ako je prosečan rad u Trgovištu zbog malog nataliteta da imaju dva mala obolela pacijenta, onda je to njegov prosečni rad i on se neće meriti i upoređivati sa prosečnim radom u Beogradu i plata mu neće iznositi ili neće sa tim imati bilo koji problem da on sad mora da dovlači pacijente iz Beograda da bi izjednačio prosečan rad. Znači, ide prema prosečnim rezultatima rada u svakoj zdravstvenoj ustanovi. Sada su veoma interesantni šta kažu sindikati, kako se navode, i da li smo mi u toku aktivnosti imali kontakte sa sindikatima. Moji saradnici kažu da oni sa sindikatima pregovaraju ovaj zakon dve godine, a ja moram da vam kažem da smo vezano za ovaj zakon sa sindikatima samo od kada sam ja ministar po tom osnovu imali tri sastanka ili četiri kada sam ja bio prisutan. Među njima je i današnji koji je po ovom pitanju obavljen u prisustvu reprezentativnih sindikata i moram da vam kažem da je postignut dogovor. Pri tom je uredba koja se pravi posle ovog zakona u nacrtu i zajedno će se praviti sa predstavnicima sindikata. Imaće na mesečnom nivou sastanke i regulisati sve one nejasnoće koje mogu da proisteknu iz ovog zakona. Kada se kaže – organizovani štrajk upozorenja, koji je bio danas u Nišu. Moram da vam kažem da smo mi sa reprezentativnim sindikatima dogovorili da se jubilarne nagrade isplate za 2009. i 2010. godinu do kraja meseca. Obračun se vrši do kraja meseca i do kraja meseca će biti isplaćene jubilarne nagrade. Zatim da se za 2011. godinu isplati januara meseca, sredstva su obezbeđena, postignut dogovor sa sindikatom. Zašto oni to sada stavljaju kao problem i kao razlog da uvode štrajk upozorenja, kada je to dogovoreno? Takođe je rečeno, odnosno sa reprezentativnim sindikatima je dogovoreno da se kolektivni ugovori primenjuju do kraja godine. Postignut je dogovor da svi kolektivni ugovori u okviru zdravstvenog sistema budu potpisani do 25. decembra. Pri tom smo imali da Komora zdravstvenih ustanova je preporučivala da se ti kolektivni ugovori ne potpišu, što je protivzakonito. Mi smo sa njima održali sastanak, dogovorili i oni će povući svoj predlog u Ustavnom sudu za zaštitu zakonitosti. Prema tome, ima stvari koje su dogovorene, ali sada ovaj sindikat izlazi. Zašto izlazi? Treba da nam daju objašnjenje, kao i mnoge stvari koje se dešavaju u Nišu, koje su dogovorene sa sukobljenim grupacijama u Nišu, ali oni više vole da obaveste javnost, pa bila istina ili neistina, ali obavestiti javnost i staviti to kao neki problem. Kada je u pitanju da li imamo viška lekara ili ne, to je jedna diskutabilna tema. O tome ću reći malo kasnije. Kaže – nemojte slediti MMF. Znate, državna politika je državna politika. Ona je doneta, kao što sam vam rekao, i u ovom parlamentu i moramo da je sprovodimo na jedan prihvatljiv način, kao što je i doneto u proglasnim dokumentima. Haos u primarnoj zaštiti neće biti, kao što smo čuli, iz prostog razloga zato što se ovaj zakon odnosi na sve kategorije zaposlenih. Zatim, da li se poštuje Zakon o radu ili se ne primenjuje na plate u javnom sektoru? Pazite, Zakonom o radu nikada se nije regulisala isplata plata u zdravstvenom sektoru. Vi znate da članom 2, ako se ne varam, da sada ja budem pravnik, Radeta vi ćete me ispraviti, znači, članom 2. Zakona o radu je omogućeno da druge institucije mogu da regulišu plate i plate su u zdravstvenom sistemu stalno regulisane Zakonom o platama u javnom sektoru, tj. u javnim službama. Prema tome, nemojte da mešate Zakon o radu sa ovim aktivnostima. Šta će se desiti ako neko ima temperaturu 40 stepeni, pa mu izabrani lekar nije tu? Njega stalno ima neko da menja i mora da ga menja. Prema tome, osobe sa hitnim stanjima se stalno primaju i nema razloga da neko nekoga vrati kući. Da li se to u praksi dešava ili ne, voleo bih da budu konkretni dokazi. Veoma često imamo u javnosti da se tamo negde na nekom mestu desilo to i to, niti ime, niti mesto, niti čovek, ali ljudi pišu. Zato očekujem da se razreše konkretni slučajevi. Ne kažem da se neko nekada ponaša neprofesionalno, o tome treba da razgovaramo. Zašto se kaže onda radni učinak, gospođica Dimitrijević kaže, ne primenjuje na agencije? Pitaću vas, možda je malo bezobrazno, vi verovatno znate da u ovoj skupštini ima ljudi koji nisu ušli preko dve godine, ali pri tom primaju puni lični dohodak. Kada postavljate ovakvo pitanje, postavite i to pitanje. Prema tome, ja sam za to da svi po svom učinku budu isplaćeni, polazim od nas u Ministarstvu zdravlja, ali mislim i na druge i tu se slažem sa vama da svi budu obuhvaćeni i na isti način tretirani. Zašto sada, a ne 2002. godine se donosi ovaj zakon mislim da sam odgovorio. Da li ga treba povući? Rekli smo zašto ne možemo da ga povučemo iz procedure. Kada ćete rešiti preraspodelu uredbom? Uredba se radi, kao što sam vam rekao, i ona se radi sa sindikatima pod uslovima koje sam vam ovde rekao. Kaže – nigde se ne plaća, primena ili predlog koji je dat, nigde se ne plaća ovako zdravstvena usluga. Pa, u celoj Evropi se plaća. Plaćanje po glavi stanovnika je u celoj Evropi, mi smo jedna od poslednjih zemalja koja donosi plaćanje po glavi stanovnika. Prema tome, ako treba, nadležne službe će pripremiti zakonske odredbe o drugim zemljama i predočiti poslanicima. Zašto se raspravlja po hitnom postupku? Mislim da je tu dat odgovor. Nisam trebao da prihvatim? Onda deo odgovornosti leži i na meni, ali najlakše je ne doći. Vi sami znate da su i drugi trebali da dođu danas ovde da sednu kod vas i da daju obrazloženje. Neki se nisu pojavili, dobiće političke poene. Nema veze, ja ću dobiti kritiku, ali istovremeno, rekao sam vam da ipak čovek mora da ispunjava ono što su donete odluke nadležnih državnih organa. Normalan čovek ne može biti ministar zdravlja. U želji i nadi da nam svima bude bolje mnogo je logičnije da svi mi krenemo da rešavamo probleme nego da stojimo po strani i da govorimo to što govorimo. Ovo što je bilo, kaže, ovo što je izjavio lekar iz Loznice da treba da dođe neko sa strane da bi nam zaveo red. Nikad nisam voleo one koji su tražili da neko dođe da zavede red u mojoj kući. Prema tome, red ćemo mi ipak zavesti. Mislim da posedujemo snage i sredstva i ljude i kapacitete. Vi ste recimo jedan od tih kapaciteta koji će zavesti red u našem zdravstvenom sistemu za ovakvim diskusija koje su direktne, profesionalne i ja to podržavam. Svi oni koji su nam uređivali kuću su je ipak loše uredili. Postavlja se pitanje – svetli primeri. Moram da kažem da sam jako zadovoljan da je veliki broj vas govorio veoma pozitivno o lekarima i medicinskom osoblju. Ja vam se u to ime zahvaljujem. Nadam se da će jedna ovakva diskusija doprineti da na površinu vesti budu i oni doktori i medicinsko osoblje, a njih je najveći deo, kao što ste vi rekli, ja sam sa tim jako zadovoljan, zauzeti centralna mesta u sredstvima informisanja. Njihov plemeniti rad i ono što ih krasi biti prikazani za razliku od nekih drugih koje trebamo da sankcionišemo i po potrebi udaljimo iz zdravstvenog sistema. Kada je u pitanju koliko imamo nezaposlenih? To je 2.120 lekara, 1.200 stomatologa, 400 farmaceuta, oko 14.500 sestara i drugog medicinskog osoblja, što ukupno iznosi negde oko 20 hiljada. Izašao sam sa jednim predlogom, ono o čemu sada govorimo, a vezano je da se primi negde oko 600 ljudi i tražio sam dodatno milijardu za RZZO, imajući u vidu da u protekle dve godine nije bilo prijema redovnih prijema radnika. Sada očekujem da ovi ljudi i svi vi ovde glasate, kada se glasa o budžetu da se ta jedna milijarda odobri za Fond zdravstvenog osiguranja. Predložili smo jednu meru, a to je uvođenje akciza na duvan i alkohol i sa tim sredstvima neće biti potrebno neka druga sredstva, upotrebiti kako za prijem tako i za zbrinjavanje, ovo što gospodin Momčilov stalno potencira, hronične ne zarazne bolesti koje su bile glavni razlog sastanka UN u septembru mesecu gde smo mi imali svoju delegaciju koja je uzela učešće i preduzeća niz mera i aktivnosti da se broj obolelih od kardio-vaskularnih oboljenja smanji, kao i od malignih i drugih oboljenja. Što se tiče, ovog prijema, mi smo istovremeno i na tom skupu rekli tim ljudima, a to je da upisna politika mora da bude drugačija. Da ovakva upisna politika ne vodi ničemu, da vodi samo uvećanju broja nezaposlenih i preduzeli smo konkretne mere da se sastanemo, pre svega dekanima fakulteta i da zatim Ministarstvu prosvete predložimo upisne kvote, znatno manje u odnosu na predviđene da bi se ovi ljudi zaposlili. Istovremeno smo predložili niz mera za rad u državnom i privatnom sektoru, recimo da onaj ko poseduje privatnu ordinaciju ne bi trebali privatno da rade u državnoj službi itd. Ono što je sada i veći problem, moram da vam kažem da neki nazivi specijalizacija, obrazovanja ili tih diploma nigde ne mogu da se uklope. Postoje, recimo nekih desetak naziva i ti ljudi koji su završili te škole nigde se nisu prepoznali, pa ni u sistemu zdravstva. Recimo kao što je biohemija koja se završi na Biološkom fakultetu, specijalizacija iz biohemije na Farmaceutskom fakultetu itd. Onda neki nazivi veoma rogobatni, recimo sanitarni tehničari itd, da ne ulazimo u detalje koje ne možete nigde da uklopite, za zapošljavanje. Niti se nutricionisti igde predviđaju itd. I to je nešto što trebamo rešiti. Rekao sam vam da smo dogovorili ovo sa sindikatima. Što se tiče primera Kine, to podržavamo, da se plaća po rezultatima rada, to je jedna intencija ovoga zakona o kome danas govorimo. Niko ne proglašava ovim zdravstvene radnike ne radnicima, gospodine Antiću. Znači, naprotiv mi hoćemo da zdravstveni radnici, kao što sam i rekao sa 28 mesta po platama da dobijaju onoliko koliko i zaslužuju i za to je potrebno vreme i to nam je jedan od ciljeva da zdravstveni radnici tačno kažu šta su odradili ili nisu odradili. Sad ću da vas pitam, kada postavljate pitanja, neću da budem ličan nego, šta da radimo sa hirurgom koji ima dve operacije u mesec dana? Šta da radimo, recimo, sa ortopedom koji ima četiri operacije u mesec dana? Neki hirurzi u nekim većim zdravstvenim institucijama obave u toku jednog dana, mnogo složenije zahvate. Šta da radimo sa ljudima koji ne mogu ili nemaju pet pacijenata koji su se opredelili za izabranog lekara? Sad se polako suočavamo sa tim problemom. Ti ljudi koji toliko imaju malo posla su sada postali najglasniji i sada se obraćaju, pored ostalog i nekim ljudima iz Skupštine, kritikujući sve i svašta umesto da se okrenu i da rade svoj posao. Znači, mi smo rekli ovo umanjenje plata, samo da urade prosek zdravstvene ustanove i plata nikome neće biti smanjena sa ovim zakonom. Znači, ako je ona iz Trgovišta, ajde da uzmemo primer Trgovišta jer to je moj kraj, pošto sam ja sa juga Srbije, ako on ima tri ili četiri pregleda, toliko dece dođe na pregled, ako je njegov prosek dva pregleda dnevno on neće imati manju platu. Znači, to je nešto o čemu smo vodili računa i vodimo računa dok se ne dođe do rezultata koje svi želimo i ne učinimo zdravstveni sistem mnogo efikasnijim nego što je sad. Da li je budžet za zdravstvo mali? Jeste, rekli smo već, jer je 2007. godine bio dva puta veći u odnosu na 2011. godinu. Mi očekujemo ovaj dug, recimo ako bi se uplatio, od ne uplaćenih doprinosa koji iznosi negde oko 80 milijardi dinara iako smo sad predložili te zakonske osnove. Na primer, stečaj neke firme, svi fondovi se popune, a jedino se zdravstvena obaveza nije predviđena zakonom. Tu imam razumevanje od predsednice Skupštine, a vidim i da je upravo došla i Vlade i tražimo da se to završi, u stvari da se promeni zakon i da na taj način obezbedimo sredstva. Sve u svemu nije tako loše, biće bolje. Zahvaljujem vam se na jednoj konstruktivnoj diskusiji koju ste imali. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru i dajem reč Vjerici Radeti.
Nekoliko komentara onoga što je gospodin ministar komentarisao i što se pre svega obraćao poslaničkoj grupi SRS, jer smo jedini kao što vidite i učestvovali u radu i vi ste stavili ovde jednu od primedbi kako se plaća poslanik koji ne dolazi u skupštinsku salu, rekli ste godinama ili mesecima, svejedno, bilo bi dobro da pitate poslanike koji su za vas glasali. Vidite mi smo ovde i radimo. Rekli ste da očekujete da ću ja kao narodni poslanik da podnesem krivičnu prijavu vezano za rekonstrukciju krova Doma zdravlja Stari Grad. Ministre, ja sam obavestila vas, a vi imate pored sebe saradnike koji bi pretpostavljam trebali sve ovo da provere. Ne očekujem da vi lično idete i da se penjete na krov, ali imate saradnike koji će tražiti dokumentaciju koju sam vam ja iznela. Osim toga ako se narodni poslanik obraća javno, odavde onda to svakako obavezuje i javnog tužioca, jer javni tužilac takođe mora da prati svaku javno izgovorenu reč. Tako da očekujem da ćete vi ispuniti ono svoje obećanje sa prvog obraćanja narodnim poslanicima, da ćete se ozbiljno boriti protiv korupcije. Bilo bi dobro ministre da kada ste govorili o Trgovištu, gospođo Đukić ja se izvinjavam ako pređem koji minut da me ne prekidate, kratko ću samo da raspravim sa ministrom, molim vas. Dakle, kada ste govorili o Trgovištu i kada ste rekli da lekar u Trgovištu neće imati manju platu zato što ima dva pacijenta, onda vas ja pitam – što će vam ovaj zakon?Znači, nećete primenjivati taj korektivni koeficijent. S druge strane, u prvom delu svog obraćanja kada ste govorili o Trgovištu, pitanje je – šta vi kao ministar i šta vi kao Vlada činite da to Trgovište bude primamljivo, recimo, za mladog lekara iz Beograda da ne čeka pet ili deset godina na Zavodu za zapošljavanje, već da u Trgovištu ima uslove da može tamo da ide da radi, da formira porodicu? Šta u tom pravcu činite? Nije sve u Beogradu, ministre, vi dobro znate i znate kako je u kraju gde ste vi rođeni. Odlično znate kako je tamo stanje. Inače, šta činite kada je u pitanju zapošljavanje mladih lekara? Ovo je sve u kontekstu ovog zakona i kontekstu sredstva, sad da ne ponavljam, danas smo vam govorili na koji način možete da uštedite da biste mogli da u zdravstvu stvorite bolje uslove… (Predsednik: Dobro, privodite kraju.) Molim vas, dok smo raspravljali ovde javio mi se predsednik Opštine Štrpce, Zvonko Mihajlović i zamolio me da pitam ministra, takozvana kosovska vlada je napravila bolnicu u Štrpcu. Neki lekari, čak i direktor Doma zdravlja u Štrpcu, ovog našeg jedinog legalnog, srpskog, pregovara sa namerom da pređe da radi u tu šiptarsku bolnicu. Pitanje koje je uputio Zvonko Mihajlović, predsednik Opštine Štrpce je – da li to ima veze sa ministarstvom, da li ste upoznati sa tim i šta će učiniti da to zaustavite? Ima još pitanja ali ne da Slavica. Postavila sam pitanje, pa ako može ministar da odgovori.
Sutra je četvrtak, postavićete sutra pitanja. Sutra je prilika da ministar odgovori. (Vjerica Radeta, sa mesta: Prilika je i da dođe ovde Borko Stefanović, između ostalog, da i na to odgovori, ali vi ne date, ne date nam da pričamo o KiM. Hvala vam.) Predlažem ministru da odgovori sutra, ali ako želite da odgovorite sada, izvolite.
Jako je interesantno sa vama razgovarati. Pitanja su u redu. Obavestiću vas da ćemo već sutra poslati dopis. Dobila je Dubravka Šaranović zadatak da obavesti nadležnu službu vezanu za DZ "Stari grad". Kada je u pitanju problem o kojem govorimo šta se radi, recimo, sa Štrpcem, mi nemamo nikakve informacije što se toga tiče. U savakom slučaju hoću da vas obavestim da smo uspostavili potpunu kontrolu snabdevanja tih enklava sa lekovima, sa svim potrebnim sanitetskih sredstvima i da tu nema nikakvih problema kada je u pitanju njihovo obezbeđenje. Imamo zahteve iz Štrpca četiri osobe za sada koje traže da se prime. Imamo zahtev od jednog stomatologa čija žena radi u Štrpcu. Traži da se i on primi. Imamo zahtev od tri sestara. Mislim da u potpunosti na neki način imamo koordinaciju sa tim ljudima koji vode zdravstvo na Kosovu. Što se tiče Trgovišta i tog kraja, pošto sam sa juga Srbije, kao što znate, ali to je malo južnije od mene, ovaj procenat ili prosečan broj pregleda se odnosi na broj recimo ako imate dva pedijatra, jedan ima osam, jedan ima četiri pregleda, kada je u pitanju prosek plate. Šta će nam ovaj zakon? Rekli smo i složili smo se da je potreban i to je ono što sam ranije rekao, a sve ovo drugo što bude… Ovakve diskusije su veoma konstruktivne i nama pomažu da sagledamo probleme koje nismo sagledali i zajedno sa vama da ih razrešimo na način koji je prihvatljiv za sve.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Zaključujem načelni pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama. Sa radom ćemo nastaviti sutra u 10,00 časova.