Dame i gospodo narodni poslanici, pitanje upućujem Vladi Republike Srbije, Ministarstvu poljoprivrede i MUP, Sektor za vanredne situacije – kada ćete pristupiti izmeni Zakona o protivgradnoj zaštiti kako bi se konačno ova oblast uredila i kako bi se sprečilo da se ne čeka da Srbija doživi katastrofalne posledice od grada, kao što je to bilo 19. maja ove godine, već da nadležni državni organi, jedinice lokalne samouprave, koji su u obavezi da zaštite od grada useve, a to je preko sedam miliona hektara u Srbiji, deluju na vreme sredstvima koja će da im omogući pre svega Vlada Republike Srbije na način kako je to uređeno u mnogim drugim zemljama? Danas u Srbiji, u 21. veku, protivgradna zaštita se vrši putem lansirnih centara kojih je 13 u Srbiji, preko 1.400 lansirnih stanica, tehnologijom iz sedamdesetih godina. Mislite da je to normalno, jer je protivgradna zaštita organizovana i prvi put na području Srbije počela da se vrši davne 1968. godine, kada je prvi put donet pravilnik o tome, ali ovo je 2019. godina i usevi, koje su ljudi teškom mukom zasadili, posejali, sada su uništeni zbog nemarnosti države, a pre svega nadležnih organa koji to treba da rade. Koji su problemi u protivgradnoj zaštiti, da ljudi znaju, jer svako od tih poljoprivrednika očekuje da će da se desi to čudo i da će neko da ga zaštiti od grada u tom trenutku najpre zbog činjenice da ste Zakonom iz 2015. godine pokušali da uredite ovu oblast. Pod hitno morate da dođete, obraćam se ponovo nadležnom ministarstvu, a i celokupnoj Vladi, sa izmenom ovog zakona kako bi se RHMZ obavezao da na osnovu predvidivih situacija distribuira protivgradne rakete. Mi ovako imamo situaciju, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 23. maj, a pre četiri dana desila se totalna katastrofa, naročito na području Ivanjice, Požege, pre 15 dana na području opštine Topola, da su mnoge rakete ostale u fioci i nisu upotrebljene, jer nije bilo predvidivosti situacije. Dakle, ne mogu protivgradne rakete da se raspodeljuju na takav način da svako ima to po nešto. Ne mogu da se puste na milost i nemilost, obično su to ljudi stariji od 60 i 70 godina, da volonterski rade taj posao za bednu nadoknadu od 4.000 dinara, i da razmišljaju - a da li sam sačuvao neku raketu od prošle godine, a da li mi je neko dostavio i da li se smilovao da mi da još neku u ovoj godini da zaštitim područje iz te lansirne stanice. To je dakle, katastrofa, velika neodgovornost i ogromna šteta koja se meri u milijardama dinara. Mi ćemo tek sada imati procenu, a setite se za ovo što se desilo pre nekoliko dana, ali setite se 2017? Zar niste imali tu, kako bi narod rekao, naknadnu pamet, pa da uradite sve ono što se svuda primenjuje u svetu, kako biste zaštitili te ljude? Ne možete da kažete kada se sve apsolutno zna. Toliko je otišla nauka, toliko je otišla tehnologija, da ne možete da predvidite neku situaciju. Pa, svako dete na internetu, na ovim aplikacijama na mobilnim telefonima, svaki čovek može da pogleda predvidivu, koliko-toliko, vremensku prognozu za narednih sedam dna. Evo, da pričamo mi iz iskustva koji smo bili u Narodnoj Republici Kini, pa tamo se sve zna. Pa, kako bi oni sprečili tolike greške i takve katastrofe na ogromnim poljoprivrednim usevima da ne rade posao kako treba? Pa, tamo bi neko momentalno ostao i bez funkcije i bez posla, a ovde – nema veze. Šta posle toga imamo? Pojavljuju se ljudi ih Hidrometeorološkog zavoda koji kažu – kriv je ovaj i prebacuju odgovornost jedni na druge. Drugo pitanje upućujem Ministarstvu zdravlja, Ministarstvu poljoprivrede i Ministarstvu finansija – kada će posle inicijative koju smo pokrenuli mi srpski radikali ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a to je podržao i gospodin Rističević kao predsednik Odbora za poljoprivredu, da se sastane Vladina komisija kako bi se omogućilo da poljoprivrednici, a njih je preko 200 hiljada koji su ušli u reprogram za nagomilane dugove, oslobodili dela koji se tiče neplaćanja za zdravstveno osiguranje? Mnogi od njih, dakle, nisu koristili zdravstvenu zaštitu, a ne mogu da odu u poljoprivrednu penziju, jer su dugovi ogromni. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Danas bih postavila pitanje ministru za rad, boračka i socijalna pitanja, a ono se odnosi na jedan ozbiljan društveni, odnosno socijalni program pre svega. U pitanju su deca i lica sa posebnim potrebama, kojih u Srbiji ima nekoliko hiljada, koja zahtevaju celodnevni nadzor i negu. O većini ove dece brinu njihove biološke porodice, a jedan broj je smešten u ustanove socijalne zaštite. Nekoliko puta je pokretana inicijativa da se reši status roditelja dece sa invaliditetom koji se sami staraju o svojoj deci i brinu o njihovom zdravstvenom stanju, odnosno neguju ih 24 časa. Prilikom donošenja Zakona o socijalnoj zaštiti 2011. godine, poslanička grupa SPS, u saradnji sa jednim brojem udruženja roditelja dece sa posebnim potrebama, uspela je da izdejstvuje zakonsko rešenje po kojem pravo na stalnu novčanu socijalnu pomoć ima roditelj koji sam stara o svom detetu sa smetnjama u razvoju zbog čega ne može da bude radno angažovan opravdano. Dakle, takav roditelj ne može da zarađuje za svoju porodicu. Takođe, postoji građanska inicijativa sa preko 150 hiljada potpisa sa zahtevom da se sa hraniteljima izjednači status roditelja dece sa invaliditetom od 100%, odnosno da se usvoji zakon roditelj-hranitelj. Za usvajanje jednog ovakvog zakona ili za unošenje odredbi koje se odnose na status roditelj – hranitelj u postojeće zakonodavstvo, pre svega Zakon o radu i Zakon o socijalnoj zaštiti, postoji niz opravdanih razloga, od psiholoških, socijalnih do ekonomskih, jer život dece sa posebnim potrebama u biološkoj porodici jeste najadekvatnije rešenje. Samo porodica pruža sve oblike podrške i zaštite svom detetu u ovakvim slučajevima. Kada je u pitanju ekonomski razlog, za državu je takođe adekvatnije rešenje da se ova deca zadrže u svojim porodicama, a ne da se smeštaju u ustanove socijalne zaštite, koje su i skupe, a i nema ih dovoljno. Da napomenem, to je praksa u najvećem broju razvijenih zemalja i praksa mnogih zemalja članica EU. S tim u vezi, želim da pitam ministra Đorđevića da li postoji razmišljanje o prihvatanju građanske inicijative o donošenju zakona roditelj-hranitelj, kojim bi se izjednačio status i položaj bioloških roditelja koji sami brinu o svojoj deci sa posebnim potrebama sa statusom hranitelja koji za staranje o ovoj deci dobija materijalnu naknadu od države. Smatramo da država treba ovo važno socijalno pitanje da reši upravo na način kako se predlaže inicijativom roditelja. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Paunović. Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, postavljam pitanje Ministarstvu kulture i informisanja. U strategiji razvoja kulture Republike Srbije za desetogodišnji period od 2017. do 2027. godine, koji je Skupština Srbije usvojila krajem 2017. godine, se određuju strateški prioriteti razvoja kulture i sistematski reguliše javni interes u oblasti kulture. U tom istom dokumentu i razvoju lokalne kulture i umetnosti se pruža podrška kroz tzv. nacionalni program „Gradovi u fokusu“, koji je usmeren na podsticanje lokalnog razvoja kulture i kulturne infrastrukture. Ovim programom podrške lokalnim sredinama se obogaćuje kulturna ponuda i podiže kvalitet sadržaja u određenoj sredini, unapređuje i osavremenjuje kulturna infrastruktura, čuvaju spomenici kulture, stvara ambijent za kreativne izraze umetnika i stručnjaka uopšte u kulturnoj odnosno u oblasti kulture i kulturnoj saradnji. Pitanje bi bilo – koliko gradova i opština je ministarstvo podržalo u poslednje dve godine i kakvi su efekti realizovanih projekata?
Zahvaljujem, kolega Jelenkoviću. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević. Izvolite, kolega.
Poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, svoje prvo pitanje postavljam ministarki pravde, a pitanje je vrlo jednostavno – zašto država nije procesuirala Dragana Đilasa, koji je u više navrata, više puta i ono što građani znaju i u Beogradu i u Srbiji, oštetio i budžet Beograda, ali i budžet Republike Srbije? Niz i spisak prekršaja, zloupotreba je jako dug, verovatno bi mogla da se izdaju tomovi knjiga na temu „Kako sam upropastio budžet grada Beograda, kako sam upropastio budžet Republike Srbije“. Očigledna je zloupotreba u aferi „Velikog brata“ u Pionirskom gradu. Vrlo je jasno, uhapšeni su i procesuirani njegovi saradnici a nije procesuiran onaj ko je organizator svega toga. Zašto detaljno nije ispitano kako je grad Beograd i celo država Srbija bila na pragu bankrota, a bila je na pragu bankrota upravo zahvaljujući Draganu Đilasu, Vuku Jeremiću, Tadiću, Dušanu Petroviću i da ne nabrajam ostale iz te ekipe koja je radila na rasturanju i uništavanju budžeta i Beograda i Šapca i svih gradova u Srbiji, ali i budžeta cele države Srbije? Drugo pitanje, takođe Ministarstvu pravde – da li će upravo Zakon o ispitivanju porekla imovine dati instrumente i državi, ali naravno i dati istinu građanima Srbije o tajkunima, o DOS bogatašima koji su upravo na neregularan, nepošten i pre svega za državu Srbiju, građane Srbije, poguban način došli do svojih bogatstava i da li će taj zakon konačno doneti istinu građanima Šapca, građanima Srbije i građanima svih drugih gradova Beograda, Subotice, Novog Sada itd? Kada će Vuk Jeremić biti pozvan od državnih organa da odgovori na pitanje kako su njegovi saradnici procesuirani za zloupotrebe i malverzacije i koliki je njegov deo? Upravo na to pitanje, dugujemo odgovor ponovo našim građanima. Mi jednostavno govorimo u ime naših građana i ljudi koji misle dobro ovoj državi Srbiji. Dugujemo odgovore na pitanja odakle tolike pare Vuku Jeremiću, Draganu Đilasu i svima onima koji sada u ovom trenutku pokušavaju na silu da plate i da kupe vlast u Srbiji, da je otmu od predsednika Srbije, Aleksandra Vučića, i od SNS i koalicije? Ono što je dobro, građani sa njima neće ni za pare. Sledeće, vrlo bitno pitanje, upravo predsednici Vlade i predsednici Skupštine Republike Srbije, zašto i kako i na koji način upravo u koordinaciji Vlade Republike Srbije i Skupštine Republike Srbije, može da se formira komisija ili bilo koja druga forma koja će konačno ispitati ko je i na koji način dozvolio i predložio, moramo obelodaniti građanima i narodu, ko je i zbog kojih ličnih razloga izmestio problem Kosova iz Saveta bezbednosti UN u okrilje EU i EULEKS? Formirati upravo komisiju koja će dati podršku borbi koju predsednik Srbije Aleksandar Vučić vodi za Kosovo. Vlada Republike Srbije, Skupština Republike Srbije mora preduzeti sve da jednom za svagda i jednom zauvek, na istinu izađe ko je za koje pare, za koje dobro, za čiji interes, upravo uradio nešto što niko normalan i sa gramom mozga ne bi uradio, a to je prebaciti razgovore i situaciju o Kosovu iz Saveta bezbednosti UN, gde pripadamo i gde jesmo deo, u Evropsku uniju i u EULEKS, gde ne možemo da ostvarimo ona naša prava, a naša prava su upravo Kosovo pod okriljem i ujedinjenost sa Srbijom? Ono što moram za kraj da pitam upravo ministarku pravde, zašto se dosledno ne primenjuje zakon kada je u pitanju primena kaznenih mera u slučajevima organizovanog kriminala i postavljanja kazne, upravo najblaže kazne se izriču onima koji su zloupotrebili službeni položaj i koji su stavili ruke u budžet građana Srbije? Zašto i zašto se ne pojačaju upravo mere za zloupotrebu položaja i za trošenje budžetskih sredstava? Hvala.
Zahvaljujem kolega Birmančeviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Prvo pitanje uputio bih ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodinu Ružiću i ministarski za evropske integracije, gospođi Jadranki Joksimović. Interesuje nas na koji način je državljanima država članica EU koji žive u Srbiji omogućeno da glasaju na izborima za Evropski parlament? Mi mislimo da bi bilo važno da lica koja žive u Srbiji a imaju pravo glasa na izborima za Evropski parlament to svoje izborno pravo iskoriste i mislimo da je i u interesu države Srbije da oni to urade, ako ni zbog čega drugog, a onda recimo pre svega zbog toga da predstavnici srpske nacionalne zajednice, koji žive u Hrvatskoj, dobiju potrebne glasove i dobiju pozicije u Evropskom parlamentu, kako bi se u Evropskom parlamentu osnažio glas srpske nacionalne manjine koja živi u Hrvatskoj. Ne samo zbog tog nacionalnog pitanja, nego pre svega zbog demokratskog pitanja, podsticanja učešća građana u političkom životu, osnaživanju procesa evropskih integracija u kojima država Srbija učestvuje i podizanju svesti o tome da učešće na izborima za Evropski parlament ima značaj i da ta institucija takođe ima značaj za koji želimo da u perspektivi utiče i na naše živote. Drugo pitanje bih uputio ministru prosvete, ministru zdravlja i direktoru Agencije za borbu protiv korupcije, a tiče se dešavanja na Medicinskom fakultetu u Novom Sadu, pa bi zahtevali informacije o tome šta se zapravo tamo dešava i dokle se stiglo sa razjašnjavanjem raznih događaja i okolnosti za koje su narodni poslanici obavešteni u nekoliko dopisa? Radi se o tome da je na Medicinskom fakultetu u Novom Sadu državna revizorska institucija u toku 2017. godine izvršila kontrolu i ustanovila brojne nepravilnosti i nezakonitosti, da je budžetska inspekcija AP Vojvodine takođe sprovela kontrolu i da je, kao ishod te kontrole, podnela brojne prekršajne ali i krivične prijave protiv odgovornih lica fakulteta, da su podnete i prijave Agenciji za borbu protiv korupcije zbog postojanja sumnji u brojne slučajeve sukoba interesa, trgovinu uticajem i zloupotrebu službenog položaja. Alarmantno je i to što je jedna od inkriminisanih osoba dekan Medicinskog fakulteta. Agencija za borbu protiv korupcije je, između ostalog, pokrenula i postupak zbog sumnje da je kršen zakon. Sprovođen je i vanredni inspekcijski nadzor od strane prosvetne inspekcije, a već duže vreme postoji problem konstituisanja i izbora članova saveta fakulteta, za koji je fakultet izjavio žalbu kada je ministarstvo osporilo izbor. Ministarstvo je donelo rešenje kojim tu žalbu odbija, pa na interesuje da li će i kada će ove stvari biti razrešene i kada će organi Medicinskog fakulteta, posle višemesečne nemogućnosti konstituisanja svojih organa, kada će ti organi na fakultetu konačno biti konstituisani? Jer, ovde nije ugrožen samo nastavni rad, nego je i zdravstveni rad ugrožen i zdravstvene usluge koje građani dobijaju, a u čemu Medicinski fakultet u Novom Sadu igra vrlo značajnu ulogu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u vezi pitanja ja pozdravljam juče izgovorene reči predsednika Vlade Republike Srbije – nema kompromisa sa sivom ekonomijom. Svi moraju da imaju iste uslove na tržištu. Tako kaže predsednik Vlade, Ana Brnabić. Ja snažno podržavam tu izjavu i činim sve da se na našem tržištu to i učini. Stoga pitanje za Vladu, za ministarstvo koje kontroliše telekomunikacije, za REM i druga regulaciona tela koja regulišu i kontrolišu elektronske medije, pozivam se na Zakon o elektronskim medijima, na Zakon o oglašavanju, pozivam se na zakon koji potvrđuje konvenciju o prekograničnim televizijama Saveta Evrope i ovde vam pokazujem da naši gledaoci znaju, ovde je 80 velikih firmi, brendova, u Republici Srbiji, koje reklamiraju, tzv. prekogranični kanali, ja ću reći piratski kanali, koji uzimaju hleb domaćim registrovanim kanalima time što emituju reklame, naravno iz Luksemburga i Ljubljane. Ja sam dobio odgovor od slovenačkog sektora za elektronske medije, Tomaž Gorjanc, koji kaže da u svim TV programima koje sam ja navodio, uključujući Sport klubove, Foks, Foks lajf, Univerzal, TLC, N1, kaže da se emituju samo slovenske reklame. Po Zakonu o elektronskim medijima, prekogranični programi ne smeju da budu izmenjeni. Dobio sam čudan odgovor od REM-a – da N1 televizija, kao što sam govorio, nije registrovana u Srbiji. Znači, to je neregistrovani medij koji, ukoliko tužite, a ima ih, na primer, tu u Republici Srbiji, oni ne odgovaraju jer nisu upisani u registar elektronskih medija u Srbiji. Time ne plaćaju nadoknadu za emitovanje koje domaći kanali plaćaju, pravi domaći kanali koji su registrovani u Republici Srbiji. Time ne plaćaju ni naknadu SOKOJ-u. Ne plaćaju ništa, a pri tome emituju reklame i time ugrožavaju one koji plaćaju. Navodno su to prekogranični kanali koji program emituju iz Ljubljane, registrovani su u Luksemburgu, a evo, Slovenci tvrde da oni te kanale smatraju u Sloveniji za prekogranične. Dakle, oni emituju program iz Srbije i REM se drznuo da kaže da su vlasnici napisali da se taj program emituje iz Luksemburga i da se taj program emituje iz Ljubljane. Zato tražim od ministarstva nadležnog za telekomunikacije i od regulatornih tela da pošalju inspekciju u Luksemburg i u Sloveniju i da utvrde kakav se program emituje u tim zemljama, odnosno da li je signal u Srbiji televizije N1, sport klubova i 27 tzv. lažnih prekograničnih, u stvari piratskih kanala, da li je promenjen? To je rad na crno. Ukoliko se borimo protiv rada na crno, mediji treba da budu ti koji snažno nose tu poruku, ne samo Vlada. Vlada tu poruku iskaže, mediji treba da prenesu. Kako će mediji da nas podrže u borbi protiv rada na crno, ukoliko sami 27 kanala imaju piratskih, ukoliko piratski kanali treba, koji rade na crno, treba tu poruku da prenesu javnosti? Dakle, ja sam nezadovoljan odgovorom REM-a koji kaže da nije nadležan za prekogranične kanale. Znači, sve televizije mogu sad da odu u Ljubljanu, da prepakuju program i kažu – mi signal šaljemo u Sloveniju, pa signal ide nazad, mi nismo domaći mediji i ne plaćamo nikakvu naknadu, kad to mogu da rade ove 27, navodno, prekogranične televizije, zašto to ne bi uradili i svi drugi domaći kanali i emitovali program na crno, jer na crno trpe nelojalnu konkurenciju zato što neko daje specijalne popuste na reklame, jer ove reklame nemaju pravo da emituju prekogranične televizije ukoliko ih ne emituju u zemljama odakle dolaze, ukoliko ih ne emituju u Luksemburgu, ukoliko ih ne emituju u Ljubljani, jer tvrde da su tamo registrovani. Svi ti mediji su okupljeni oko SBB-a, Šolaka, Đilasa i Dejvida Petreusa. Zato je drugi zahtev opozicije – dajte nam REM, jer ukoliko se promeni sastav REM i utvrde se ove mahinacije koje su vredne preko 100 miliona evra godišnje, u tom trenutku će ekipa Đilas, Petreus ostati bez nelegalno stečenog novca, a mi ćemo uraditi tržište. Zato je moje pitanje za Vladu, Ministarstvo telekomunikacija, REM i druga regulatorna tela – šta će učiniti da zaustave ovaj rad na crno? Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka od 2. do 4. tačke dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka od 2. do 4. tačke dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika suda u sudovima opšte i posebne nadležnosti u Republici Srbiji, Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika suda u Prekršajnom sudu u Kruševcu i Predlogu odluke o prestanku funkcije predsednika suda u Osnovnom sudu u Pirotu. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Petar Petrović, predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je više tehnička stvar o čemu danas razgovaramo i treba da donesemo odluku. Naime, velikoj većini predsednika sudova opšte nadležnosti i posebne nadležnosti i prekršajnih sudova je isteklo vreme na koje su birani, tokom maja, odnosno sada u ovom periodu, između 22. i 29. maja. Iz tog razloga Narodna skupština mora da donese odluku o prestanku funkcije predsednika sudova tim licima zato što je prošlo, proteklo vreme, kao što sam rekao, na koje su izabrani, a u međuvremenu, u zakonu, raspisani su konkursi za izbor predsednika sudova opšte i posebne nadležnosti. Konkursi su okončani. U toku su razgovori sa kandidatima za predsednike koji su konkurisali, pa će doći pred ovu Skupštinu u jednom narednom periodu predlog za izbor novih predsednika sudova opšte i posebne nadležnosti. Kada se radi o prestanku funkcije predsednika Prekršajnog suda u Kruševcu, predsednik, odnosno predsednica je podnela ostavku na lični zahtev, tako da je to jednostavno, samo se mora konstatovati i odlukom Narodne skupštine da joj je prestala funkcija predsednika Prekršajnog suda. Kada je u pitanju predsednik Osnovnog suda u Pirotu, on je izabran pre izvesnog vremena za sudiju Višeg suda u Pirotu i iz tog razloga mora mu prestati funkcija predsednika Osnovnog suda u Pirotu i Skupština mora da donese takvu odluku o prestanku funkcije predsednika Osnovnog suda u Pirotu. Dakle, radi se o nečemu što je predviđeno Ustavom i zakonom. Ova Skupština samo treba da donese odluku o onome o čemu sam pričao. Znači, o prestanku funkcije predsednika osnovnih sudova i sudova posebne nadležnosti i prestankom funkcija ova dva predsednika Prekršajnog suda u Kruševcu i Osnovnog suda u Pirotu. Hvala lepo. Uz put da kažem, ako ja budem odsutan iz sale, član Odbora će biti Neđo Jovanović koji će odgovarati na eventualno neka pitanja, ukoliko uopšte ima nekih pitanja, nekih nesuglasica, nejasnoća itd.
Zahvaljujem, kolega Petroviću. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo pune tri godine ovog skupštinskog saziva, imali smo dosta puta na dnevnom redu predloge za izbore ili prestanak funkcija sudijama, a danas smo prvi put u prilici da zaista u okviru jedne tačke dnevnog reda malo razgovaramo ovim povodom i malo šire o sudovima i o stanju pravosuđa u Srbiji. Mi danas ovde imamo, kako reče kolega Petrović, formalne tačke na dnevnom redu. Ništa ovo nije formalno, jer nije urađeno kako valja. Sto četrnaest sudija, predsednika sudova opšte i posebne nadležnosti, odlučiće Narodna skupština, prestaje im funkcija uglavnom, ne uglavnom, nego zbog isteka mandata na koji su birani, a mandat im je istekao u periodu od 4. do 24, a to je danas, čini mi se, maja ove godine. Mi smo imali jedan period, beše to valjda 2010. godine, kada su gotovo svi sudovi u Srbiji bili u v. d. stanju. Zaista bio je to interesantan period. Predsednici sudova u celoj Srbiji ili gotovo u celoj Srbiji vršioci dužnosti, i to je bilo zbog toga da bi moglo da se manipuliše donošenjem odluka, da se te sudije, eventualni predsednici sudova koji su u v. d. stanju, mogu ucenjivati na bilo koji način i pokazalo se da se zaista to tako i radilo. Sada imamo neku drugačiju situaciju, sada ćemo imati neki period bez predsednika sudova, čak ni u v. d. stanju, jer kada mi konstatujemo sutra ili u utorak, kada već bude dan za glasanje, kada se konstatuju prestanci ovih funkcija, onda ti sudovi više nemaju predsednike. Nama kaže ovde Visoki savet u obrazloženju da su tražili da se ovome govori po hitnom postupku, kaže – da se stvore uslovi da Visoki savet sudstva bez odlaganja predloži kandidate za izbor predsednika sudova opšte i posebne nadležnosti u Republici Srbiji i u skladu sa članom 74. itd. Kako je ovo trebalo da se uradi? Mi smo danas na istoj sednici morali da govorimo o prestanku važenja ovih 114 funkcija i istovremeno da imamo predlog da raspravljamo o kandidatima za predsednike u svim ovim sudovima, bilo da su u pitanju osnovni sudovi, privredni sudovi ili prekršajni sudovi. To je izostalo i pitanje je, pošto Narodna skupština završava redovno zasedanje za dva, tri dana, sada kada će se ponovo naći na dnevnom redu, da li će se čekati redovno zasedanje, da li će to biti u toku neke vanredne sednice i kada će uopšte Visoki savet sudstva nam dostaviti predlog za izbor predsednika ovih sudova? Ovo nije dobro. Ovo nije dobra praksa i nadamo se da se nikada više neće ponoviti. Ovo je neozbiljno i neodgovorno i mi onda imamo situaciju kada svaki čas, kada neko od vlasti odgovara na pitanja, ako se slučajno neki novinar usudi da upita, zašto neko nije krivično odgovara, zašto protiv nekog nije podneta krivična prijava, zašto protiv nekog nije podignuta optužnica itd, i svaki odgovor se završava – molim vas, nemojte da pitate nas, pitajte pravosudne organe, jer oni su posebna grana vlasti, na njih niko ne utiče itd. To su svakako priče za malu decu, ali ne mislimo mi i uvek smo to govorili, čak i te famozne 2010. godine kada je bila čistka sudija, i tada smo govorili da veliki, da smo ubeđeni, i danas to mislimo, broj sudija čeka negde u nekom svom miru, koji je sebi našao u sudnici, neko vreme kada će sudije zaista moći da rade po zakonu, po svojoj sudijskoj savesti i kada neće biti uticaja, ni pokušaja uticaja izvršne vlasti i ne samo izvršne vlasti. Znate, u sudovima po Republici Srbiji, po lokalnim samoupravama, svaki tamo neki fićfirić, koga je stranka postavila na neko bitno mesto, može da ode i dozvoli sebi taj luksuz da ode kod sudije, kod predsednika suda i da zahteva da se presudi u nekom predmetu onako kako on traži, kako njemu odgovara i ako se neki sudija drzne da kaže da je on sudija, da on ne sluša takve naloge, onda će vrlo brzo doći pod udar, pa čak i Visokog saveta sudstva. Dakle, ti pritisci i dalje postoje, a ti pritisci zaista moraju da se iskorene. Mi smo uvek pozivali sudije da se suprotstave takvim pritiscima, tako što će slobodno i hrabro da odbiju pritisak i uticaj na donošenje odluke, ali da bi to zaista mogli da urade, moraju javnost da obaveste ko ih je ucenjivao, ko im je naređivao itd. Mi iz SRS uvek se stavljamo na raspolaganje da pomognemo takvim sudijama i da zaštitimo tu samostalnu granu vlasti od onih koji pokušavaju da je uzurpiraju. Ovde je juče neko rekao, juče ili prekjuče, da nas očekuju ozbiljne reforme pravosudnog sistema i da će to sad konačno biti nešto baš dobro urađeno. Mi to slušamo 20 godina. Svi ministri pravde su pokušavali da urade neku, uvek su to zvali reforme, a ništa se pozitivno nije dešavalo, pa su ona radili reforme reformi, reforme reforminih reformi itd. i sve se to nešto vrtelo u krug. Danas imamo, kada je ministar pravde bio gospodin Selaković, posle Snežane Malović, onda je on tvrdio da će on svojim predlogom da ispravi sve greške te reforme koju je Snežana Malović, kao ministar, predlagala Narodnoj skupštini. Zaista smo očekivali da će to da se uradi. Međutim, nije tako. Prvo, da bi se ozbiljno pristupilo reformi pravosudnog sistema, mi moramo da vratimo sudove opšte nadležnosti. Mi smo svedoci da još od vremena suda udruženog grada, pa sada ovih specijalnih sudova za organizovani kriminal i za ratne zločine, zapravo nema nikakvog pomaka i ničeg dobrog i nikakvog pozitivnog stava u razvoju funkcionisanja pravosudnog sistema formiranjem tih i takvih specijalnih sudova. To su posebna odeljenja Višeg suda zvanično, ali formalno, ali neformalno se to zove specijalnim sudovima i specijalnim tužilaštvima. To je počelo i na taj način, a kasnije i uvođenjem tužilačke istrage je zapravo počelo lagano uvođenje anglosaksonskog pravnog sistema u naš evropski sistem i najkonkretnije je da na mnogo primera se može pokazati zapravo da je urađena tribunalizacija našeg pravosuđa. Ugledali su se ni manje ni više nego na zlogasni Haški tribunal, koji ne „p“ od prava i pravde u svom višegodišnjem radu nije pokazao, ali nažalost, valjda taj put ka EU, i ovde se pokazuje, je toliko loš zato što prateći taj put uništismo i naše ne baš dobro pravosuđe, jer je činjenica da u Srbiji u novijoj istoriji da je uvek politika imala uticaja na sudove i uvek se znalo da to nije dobro, ali ovo što se dešava otkad se formalno i Ustavu i zakonima napisalo da sudije ne mogu biti članovi nijedne političke stranke, e tada su počele stranke da utiču na sudije. To je vrlo interesantno. Dok su formalno sudije mogle biti članovi političkih stranaka, ali ne i funkcioneri, onda se nekako taj uticaj manje osećao. Sada valjda svi žele da se dodvore strankama na vlasti, pa mi nismo zaboravili da kada se 2010. godine, kada je bio reizbor sudija, da su tada sve sudije faktički ostale bez sudijske funkcije i da se onda u kancelariji stranačkoj i Dušana Petrovića pravio spisak sudija koje će biti izbrani i mi smo sada desetine ili stotine imena ovde čitali, pominjali. Ne znam od nekog referenta u zemljoradničkoj zadruzi je postao sudija. Naravno, i taj referent u zemljoradničkoj zadruzi je završio pravni fakultet i poštujemo to, ali sa takvim iskustvom da dođe na mesto sudije nekog suda je zaista nešto što je jedino moglo rezultirati ovim stanjem u pravosuđu kakve imamo danas. Onda kada nas je ova sadašnja vlast došla, onda su se oni pohvalile sa 670, čini mi se, sudija koje su ostali neraspoređeni i nemamo problem s tim što su njih izveli na konferenciju, deo, nisu svih 670, nego deo i što su rekli ovo su - neraspoređene sudije i mi sada im pomažemo, borimo se za njihova prava. Njih je Ustavni sud vratio, ali i to je bilo potpuno normalno i potpuno legitimno, ali nije normalno da posle niko ne želi da prizna da se to tako desilo, a ostalo zapisano. To jednostavno ne može da nestane ne može da se zaboravi. Zašto uopšte govorimo o ovome na ovaj način? Zato što želimo da se jedanput prestane sa licemerjem. To govorimo i generalno u nekim drugim političkim stavovima, a pogotovo kada je u pitanju pravosuđe. Jeste ovo treća grana vlasti, jeste to nezavisna samostalna grana vlasti, ništa to nije sporno, ali onda tako treba da se ponašaju organi izvršne vlasti i ponavljam više od ovih, da kažem, visokih funkcionera mnogo više po unutrašnjosti na sudije utiču te lokalne kabadahije koje kroz funkciju predsednika opštine misle da mogu sve što im napamet padne. Da se vratim na ovo što je rečeno da će se vršiti reforma. Dakle, moramo se vratiti na sudove opšte nadležnosti, osnovne sudove, više sudove, Vrhovni sud, koji bi sudio samo kao u drugom stepenu i u najtežim slučajevima u trećem stepenu, otprilike nešto kako je bilo i pre tzv. demokratske reforme i to je ste bio najbolji sistem funkcionisanja. Šta takođe moramo da vratimo? Moramo svaka opština, svako sedište lokalne samouprave u Srbiji mora imati sud. Vi govorite o ravnomernom razvoju, vi govorite o tome da treba ulažete u svaki ćošak Srbije itd, a vi zatvarate sudove, odnosno prihvatili ste, niste ih vi zatvarali, da ne biste bez razloga replicirali, nego ste prihvatili ono što ste zatekli sa zatvorenim sudovima u velikom broju malih opština. Mala opština, zatvorite joj sud, zatvorite katastar, ugasite srednju školu, u pola sela zatvorite osnovne škole i očekujete da se ljudi vraćaju, da žive u takvim opštinama, u takvim mestima. Naravno da neće. Ne mogu ljudi da se vrate da žive negde gde nemaju nikakvih uslova. Zatvaranjem suda kada je to bilo aktuelno, sada ću samo podsetiti, vi niste samo tada, odnosno oni pre vas, nisu samo tada ostavili sudije bez posla, bez posla su u tim mestima ostali advokati, veštaci, onemogućena je pravda zato što građani nisu mogli da nateraju komšiju, prijatelje itd. da idu da im svedoče. Na primer, živi u jednom selu Tutinu, a ide da svedoči u Novi Pazar. Vala neće. Neće da gubi svoj dan, a neka ovaj komšija vidi kako će sa sudom razrešiti taj spor. Milija, naš kolega, nije sad tu, svaki put kada govori kaže da dolazi iz Svrljiga, iz najlepše opštine u Srbiji. Jeste Svrljig lepa opština, ali Svrljig je opština koja nema ni sud, ni notara. Na primer – Svrljig, opština u kojoj ne može da se primenjuje zakon, jer zakon kaže kada se prikupljaju potpisi i overavaju potpisi za izbore da te potpise mora da overava notar. U Svrljigu ne može, nema notara. Kaže ako nema notara, može sud. Ne može, nema suda. Ko overava? Na kraju, mesne kancelarije. Sada je drugo pitanje da li je bolji taj sistem, a jeste, pogotovo kada su u pitanju lokalni izbori, ali to nije tema ove oblasti, nego neke druge, možda sa ministrom Ružićem može o tome da se razgovara, ali to mora da se vrati u neke normalne okvire, u neki normalan sistem i da to bude takođe jedan od vidova oživljavanja tih malih opština, malih lokalnih samouprava. Problemi u funkcionisanju sudova. Opet želim da naglasim da ne bismo bili pogrešno shvaćeni, kada govorimo o lošim sudijama, o korumpiranim sudijama, o sudijama koje su u sprezi sa advokatima, sa veštacima itd. onda ne mislimo na većinu sudija. Naprotiv, mislimo na jedan manji broj sudija, ali taj manji broj sudija vedri i oblači. Nije tajna, imate recimo slučaj ubistva, i onda će dobar prijatelj da vas posavetuje, da kaže – idite kod toga i toga advokata, on je povezan sa tim i tim sudijom, a taj i taj sudija može da obezbedi da baš on dobije vaš predmet i kod tog sudije kazna godinu dana zatvora košta pet hiljada evra, pa ako nećeš deset godina u zatvor ti vidi koliko ćeš da platiš, a ostatak da ideš u zatvor. Desi se pljačka. Takođe ćete dobiti instrukciju, idite kod tog i tog advokata, on je u vezi sa tim i tim sudijom. Sve ista priča. Sudija dobija taj predmet i takođe za pare se smanjuje kazna zatvora. To su problemi koji moraju da se rešavaju tako što se zaista reaguje kada se tako nešto desi i kada se zna da to tako u Srbiji funkcioniše. Svi će sada verovatno da kažu – to nije tako, kažite taj slučaj itd. Za to postoji Javno tužilaštvo. Tužilaštvo ima obavezu između ostalog da sluša i Narodnu skupštinu i tužilaštvo mora da reaguje i kada negde nešto čuje, da utvrdi, da ispita. Mi juče da nisam pročitala da je ova Zagorka Dolovac primila onog kretena Bramerca, ja zaboravila da imamo Zagorku Dolovac kao državnog tužioca. Da li se ta žena negde pojavi? Jel nešto reče? Jel nešto uradi? Ne, ali se zato slikala sa onim što je isti kao i ona, da mu objasni kako se u Srbiji vode postupci za ratne zločine protiv Srba, koji su navodno učinili ratni zločin negde protiv Muslimana ili protiv Hrvata, a nema je da kaže koliko je to postupaka u ovim našim komšijskim državama, koliko postupka je vođeno, kako su završeni i koliko je Muslimana ili Hrvata osuđeno za ratni zločin koji su učinili protiv Srba? To nju ne zanima. Ona se tamo ušuškala u svom kabinetu, već 12, 13, 15, ne znam ni ja koliko godina. Podsećam vas, da je nju na to mesto doveo Nenad Čanak, da je uslov Lige, njegove tada bio da podržavaju vlast Borisa Tadića, ne znam više ko je tada bio premijer. Uslov je bio da Zagorka Dolovac bude državni tužilac. Ona je od tad do sad na tom mestu. To bi bilo dobro, bilo bi dobro da funkcija republičkog javnog tužioca traje toliko dugo, pod uslovom da je stvarno obavlja. To bi značilo da ima kontinuitet, da je organizovala službe i da stvarno radi ono zašta je tu postavljena. Ne, naravno, ona to ne radi, ne interesuje ni nju, čini mi se nikoga u državi. Kada mi govorimo ovde, kada smo pokrenuli amandmanom predlog da se kazni doživotnom kaznom svako ko kaže da se u Srebrenici desio genocid, nas su onako malo u čudu u početku gledale kolege, ali u toku rasprave sve više ih je shvatilo koliko je to bilo bitno, i opet ponavljamo, ne mora to biti kazna doživotnog zatvora, može ograničena zatvorska kazna, ali država ne želi da se bavi tim tako važnim za istoriju, za budućnost važnim stvarima. Kao što ste se potpuno oglušili o predlog Vojislava Šešelja od pre sedam, osam, možda i više meseci, kada je tražio da država formira institut koji bi ispitao sve presude i rad Haškog tribunala. Dakle, imamo mnogo toga da radimo u oblasti pravosuđa. Spremni smo da se aktivno uključimo, da pomognemo i znanjem i iskustvom, ali nemojte nikada da se ovaj posao šalabajzerski radi. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Radeta. Da li još neko želi reč od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa? Ukoliko želi molim vas da se prijavite. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam nešto govorio o ovome i pre nekoliko dana. Kaže, Miodrag Majić, sudija Apelacionog suda, koji je u vreme najčudnije reforme, deforme srpskog pravosuđa iz Osnovnog suda preskočio Viši sud, pa odmah otišao u Apelacioni, iako nikada ranije u sudskoj karijeri nije rešavao žalbe. Apelacioni sud se uglavnom bavi žalbama, koliko ja znam, mada nisam profesionalni pravnik, advokat, ni sudija, ali verujem da neki redovan sled napredovanja da iz Osnovnog suda odete u Viši sud, ili ranije je to bio Okružni sud, pa onda kada rešavate žalbe, kad se kvalifikujete, da li je tako gospodine Jovanoviću, kad već steknete neko iskustvo, onda odete u Apelacioni sud, u nekom sledećem unapređenju, koji se uglavnom bavi žalbama. Dakle, čudan je taj napredak bio za vreme čuvene reforme pravosuđa, ali nisam znao da je sudija toliko neobrazovan, da ne zna ni Ustav. Kaže taj sudija na svom Tviter nalogu – kako je moguće da poslanik izgovori da je sudija uzeo novac za presudu, a da niko od nadležnih još uvek ne reaguje, šta je u pitanju? Nikoga mogućnost korupcije u sudstvu ne uzbuđuje, mene svakako uzbuđuje i pak svi znaju da je ovde dozvoljeno nekažnjeno izgovarati najgore laži. Znači, sudija se založio da se uskrati moja sloboda govora, ali sudija je povredio Ustav. Član 103. Ustava kaže – narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije. Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije. Sudija Majić koji je učestvovao u oslobađanju Gnjilanske grupe OVK terorista, njih 11, koji su lišili života 80 nealbanskih stanovnika i koji su mučili još 250, njih nije kaznio, ali bi kaznio mene zato što sam o tome govorio. Mi imamo anti srpske sudove u Zagrebu, Sarajevu, Prištinu, u Hagu, ali evo, sada imamo i anti srpske sudove u Beogradu. Nigde se ne sudi za zločine nad Srbima, Srbi su samo krivci. Srbima nije dozvoljeno da budu žrtve, čak ni kada sude sudovi u Srbiji. Dakle, Gnjilanska grupa je oslobođena. Pitam sve nas – da li su Srbi bili žrtve? Za mene jesu. Za gospodina Majića i njemu slične nisu, kaže – nije van svake sumnje. Nije van svake sumnje, znači da su Srbi sami sebe izgleda ubijali, etnički je počišćeno oko milion ljudi, ubijeno samo u BiH preko 30.000 Srba, na raznim drugim delovima bivše SFRJ u ratnim strahotama je stradalo desetine hiljade Srba. Neki su zverski mučeni, ali presuda nema. Gotovina Markač, posebno je Gotovina zanimljiv. Dakle, po njima su čak krivi ovi koji su već osuđeni, čak nepravedno osuđeni, oni nose žig krivca, a oni koji su nepravedno pušteni, poput Haradinaja, poput Gotovine, poput Markača, oni su za beogradsku javnost i Srbijance nevini. Ne znači da to što nisu presuđeni, da su bili nevini. Kao što znači da ovi koji su oslobođeni po sudiji Majiću, ne znači da nisu krivi, jer su na veoma čudan način oslobođeni. Ja sam prošli put rekao, to je sudija koji je zajedno sa Hadži Omerovićem i drugim sudijom oslobodio Gnjilansku grupu, verovatno za novac. Verovatno. Sudija ne zna razliku između verovatno. On kaže – on laže. Da sam rekao da je sudija uzeo novac. Ja sam rekao da je oslobođen verovatno za novac. Pri tome sam imao u vidu, a ne znam koliko je to dozvoljeno, Centar za pravosudna istraživanja, nevladina organizacija koju je osnovao sudija, sudska vlast u nevladinoj organizaciji. Hajde i mi kolege poslanici da napravimo društvo narodnih poslanika ili institut narodnih poslanika i da na miru komentarišemo sudske odluke i da vršimo pritisak na sud, kao što oni vrše pritisak na narodne poslanike, čak su se drznuli toliko da oni narede šta ću ja da govorim. Gospodo sudije, gospodo iz Društva sudija, gospodo iz VSS, vi ste vodili proces protiv mene u Prvom osnovnom sudu, po stenogramu iz Narodne skupštine. Tri puta sam pozivan na odgovornost za izneto mišljenje o Narodnoj skupštini, što se kosi sa članom 103. Ustava. Po stenogramu iz Narodne skupštine tri puta sam pozivan na odgovornost za izneto mišljenje u Narodnoj skupštini što se kosi sa članom 103. Ustava. Sa mnom je bio kolega Atlagić kada je sudija rekao da u Ustavu to piše, ali se ja ne slažem sa tim. I nastavio da me poziva na suđenje. Društvo sudija, onda ova nevladina organizacija – Centar za pravosudna istraživanja. Ja držim njihovo saopštenje gde se osuđuje napad na Miodraga Majića tzv. napad, a potpisao ga Miodrag Majić. Baš čudno. Da i mi osnujemo institut, da ja budem predsednik tog instituta, i sad kada su oni mene napali, ja napišem saopštenje u svoju korist i kaže, evo vidiš osudio. Kaže kuća za ljudska prava. Čekajte nema samo sudija Majić, Hadžiomerović, nemaju samo sudije ljudska prava. Pravo na slobodu, život i sigurnost. Moramo da obezbedimo svi, ali to pravo se ostvaruje i preko sudova, ne zato što sudovi kažnjavaju kršenje tih prava. Nije to osnovna svrha suda. Jeste da se zločin kazni. Da se kriminal kazni, ali takođe da se kriminal i zločin spreči, preventivno delovanje. Toga nije bilo. Čudna su ta udruženja. Sad ja pitam, da li je ovaj Centar za pravosudna istraživanja dobijao novac? Evo ja tvrdim da jeste. Pa verovatno za novac. Ukoliko sam ja sudija i donesem neku presudu koja nekom odgovara, verovatno stigne i neka donacija. Ali neka izvole nadležni organi to da provere. Nije sudstvo božanski nezavisno. To sam već govorio. Ne može da bude nezavisno od zakona. To su ljudi koji treba da podležu zakonima, kao i svi mi, zakonskim propisima. Oni misli da su božanski nezavisni. Mi ništa o njima ne smemo da kažemo, a oni nama mogu sve. Mogu da nam kvalifikuju zakone koje donosimo, da unapred kažu, da ne znam neka smrtna kazna za počinioce najtežih dela nije u skladu ne znam sa čim. A kad ode u američku ambasadu neka proba da pita američkog ambasadora Skota, da li više doživotnih robija, koje propisuju američki sudovi, da li to krši ljudska prava itd? Da li nešto što važi u Americi, čak daleko strožiji zakoni, u Srbiji ne treba da važe. Kakve odluke oni donose? Ovo je Gnjilanska grupa suđena 2013. godine. Ako ja ne mogu da prokomentarišem to što se dešavalo 2013. godine, nepravda da se pusti 11 OVK terorista iz Gnjilana, ako ne smem onda i da kažem da su njegovi mentori 2001. i 2002. godine pustili 2.108 albanskih terorista, da su pustili Brovinu, braću Mazreku, Kurtija. Pa čekajte, šta ću ja ovde? On ima ovu neku organizaciju u kojoj su on i advokati zajedno. Nek pozovu i nekog tužioca, neka to reše u kafani, te presude neka donose onako, neka naručuju kao hranu. I gotovo, da ne trošimo novac na sudske procese. Ako mi nemamo pravo da komentarišemo najteži zločin nad srpskim stanovništvom, ako treba da budemo antisrpski nastrojeni, kao što su nastrojeni sudovi u Hagu, Sarajevu, Zagrebu, Prištini i da takve sudove podržavamo Beograd. Šta ćemo mi onda ovde. Hajde da kupimo krpice, ako ćemo svi da radimo po diktatima Amerikanaca i nekih drugih koji su oteli deo naše teritorije i dodelili nekom drugom pod formulom da se staraju oni o ljudskim pravima, jer se mi nismo dovoljno starili o ljudskim pravima stanovnika na KiM. Sada se vrši pritisak da se izvrši međunarodno priznanje otetog dela teritorije. Ako svi treba da se uklopimo u to, onda ajde da idemo kući, da ukinemo parlament, da pustimo samo ove sudije. Ja sam govorio, nisu opasni zakoni, zakoni su nam dobri, daleko bolji od sudija. Opasne su sudije koje treba da sprovedu zakon. Čast sudijama. Ja znam sudiju sa Kosova koji je podstanar, posle karijere od 30 godina podstanar u Staroj Pazovi, podstanar, dakle nema nevladinu organizaciju, ne voze ga skupi automobili, koji kada je sudio do zadnjeg dana dok je mogao na KiM. Sudio sa oružjem u stolu, koji je bio apsolutno nebezbedan. I danas je podstanar. Znam sudije koji ne znaju šta imaju. I zato ja tražim od parlamenta da se i mi izjasnimo da li smo za sudiju Majića ili za žrtve? Da li Centar za ljudska prava ili kuća ljudskih prava misli da onih 80 Srba nisu imali pravo na život, pravo na slobodu, pravo na sigurnost? Da li su oni imali samo pravo da budu pobijeni i da niko ne sme da pomene taj zločin? Hiljade i hiljade srpskih žrtava je ubijeno, osakaćeno, a da niko za takve zločine nije kažnjen. To što je nekoga sud oslobodio, to ne znači da je on nevin. Kaže – Rističević pozvao na linč sudije Majića i Hadžiomerovića. Kakav linč sam ja pozvao? Šta je to linč? Šta je uvreda, kaže vređao, šta je uvreda? Što sam rekao da li Gnjilanska grupa oslobođena ili nije? Je li oslobođena ili nije, osnovno pitanje? Da li je on bio u sudskom veću, jeste ili nije? Da li je napredovao iz osnovnog suda odmah u Apelacioni, preskačući Viši sud? Da li je to istina ili nije? Znači, sad kada smo sudije, mi smo božanska bića, niko ništa, mi smo svete krave, niko ništa o nama ne sme da kaže. Ja vas pitam, pošto se pripremaju ustavni amandmani, da li ćemo mi uopšte za to glasati? Da li je naše pravosuđe, pre svega sudije, čak više od polovine su verovatno časni ljudi, ali ovakvi koji su napredovali, ne znamo ni kako, koji odlučuju o sudbini i društvu, o sudbini ljudi, o kažnjavanju zločina, da li mi smemo njih da pustimo same? Ovakvi primeri su primeri koze koja čuva kupus. Znači, na časnu reč da verujemo da oni to neće zloupotrebiti. Ako su jednom zloupotrebili, po meni, zloupotrebiće i drugi put. Kaže, kako je Miodrag Majić stigao do mesta suda i Apelacionog suda? To piše štampa. Da li mi imamo pravo da čitamo štampu i da komentarišemo štampu ovde? Kažu da je to bilo od jula do DS i da je preskočio, veoma brzo je uhvati priključak sa žutima i verovatno je po sugestijama novih mentora iz ambasada, bez obzira što ga je u fotelji ipak ustoličio minisar iz Vlade prepuštenog itd. To piše u medijima, nisam ja ništa izmislio. Pojedinci pokušavaju da relativizuju zločine čak i Vladimir Vukčević je o tome govorio, da naše pravosuđe relativizuje ratne zločine, tužilac za ratne zločine, Vladimir Vukčević. Evo, i to je iz štampe. Čuveni Fond za humanitarno pravo, povodom te presude, kaže – sud prikrio deo presude Gnjilanskoj grupi. Neka se međusobno nevladine organizacije ili antivladine dogovore šta će da nam rade. Kada se međusobno posvađaju, ispliva po neka istina. Dakle, Fond za humanitarno pravo svakako nije organizacija koju ja podržavam, Vukčević takođe. Neka mi kaže Vukčević koga je gonio od zločinaca nad sprskim žrtvama? Koga je gonio i koga je to sud u Beogradu osudio zbog zločina nad srpskim stanovništvom? Ja se ne slažem sa idejom da je kriv samo onaj ko je Srbin. Znači, presuda otprilike glasi, kod tih sudova, ili si Srbin ili si nevin. Ja sa takvom opcijom ne mogu da se složim. Svakako vi sa desne strane znate da ja ne menjam mišljenja. Ovo što sada govorim, govorio sam i devedesetih godina. Tada se smatralo da sam na neki način izdajnik, ali sad ispadam ultra nacionalista samo zato što govorim istinu. Kaže – poruka svim stručnjacima, bolje bi vam bilo da ćutite, Boljević u slučaju Majić, itd, Društvo sudija. Nisam ja u čuvenoj reformi hiljadu sudija stavio van sudske funkcije, to je radio neko drugi. Danas ja branim pravo sudija da sude nepristrasno, da sude po zakonu, a ne da idu u američku ambasadu po svoje mišljenje, pa onda uđe u sudnicu, donesu neku odluku i sad niko od nas ne sme ništa da kaže, jel Bože moj, on je doneo odluku, odluka se ne komentariše, sudija ne odgovara za presudu koju je doneo. Sudija ne odgovara ni za to što su meni sudili protivustavno član 103. kažu da postoji još jedan postupak, još nisam poziv dobio, kaže da je zasnovan na osnovu video snimka iz Skupštine. Prvi put su želeli da mi sude o otvorili postupak, tri puta sam išao u sudnicu, na osnovu stenograma, stenografskih beleški, a sada će da mi sude na osnovu video zapisa, toliko sam čuo. Verovatno ću dobiti sudski poziv veoma brzo da mi se sudi na osnovu toga što je neko priložio video zapis mog govora i sud je izgleda otvorio postupak, znači ja ću morati da odgovaram za izneto mišljenje, što je suprotno Ustavu, član 103. Kad sudija pogreši, kad Ustav, član 103, ne važi za sudiju, gospodin Atlagić mi je svedok, kaže piše to u Ustavu, ali ja se ne slažem sa tim, onda nikome ništa. Kad bilo šta mi kažemo protiv njih, onda smo mi krivi, onda smo mi izvršili pritisak na pravosuđe, itd. Koji pritisak? Pa presuda je doneta 2013. godine pravnosnažna. Koji je sad moj pritisak time što ja komentarišem da je Gnjilanska grupa koja je oslobođena zbog zločina koji su vršeni pod taktikom lagano uzimanje duše? Sami svedoci saradnici su svedočili da je taktika albanskih terorista bila lagano uzimanje duše, što znači mučenje, seča određenih ekstremiteta, sekli su ženama grudi i stavljali, pržili, pekli, skidali se zbog obilja krvi, sve je veoma dobro opisano od strane svedoka saradnika. Ukoliko mi to sad ne možemo da komentarišemo, ukoliko je ta Gnjilanska grupa oslobođena takve vrste odgovornosti, ukoliko zločin nije kažnjen, onaj ko može da zlo spreči, da zlo kazni a to ne čini, ima izreka, taj novo zlo počinjava. Moje pitanje je – hoće li neko još u parlamentu da jasno i nedvosmisleno kaže da i srpske žrtve imaju pravo na pravdu, da imaju pravo na pravo i pravdu, jer to je njihovo ljudsko pravo? Ukoliko mi ne možemo ni da pričamo o nekažnjenim zločinima nad Srbima, ja ne znam šta mi radimo ovde. Koga mi treba da predstavljamo? Ja verujem da ovi iz druge Srbije imaju neki motiv. Pazite, ubijen je Oliver Ivanović, ja pretpostavljam da su ga ubili, pretpostavljam da su ga ubili ovi što nisu kažnjeni. Oni iz „Gnjilanske grupe“, oni iz „Dreničke grupe“, onih 2.108 albanskih terorista, onaj Veselji, onaj Kurti, ona Brovina koja je prikazala sliku iz Iraka i pripisala zločin Srbima. Društvo sudija je ćutalo, kuća za ljudska prava je ćutala. Svi su ćutali, a to je urađeno. Dakle, ukoliko su oni svi pušteni, pa kako su oni Srbi stradali, šta je bilo u Klečki? Ko će da odgovara? Pušteno je 2.108. Da li je neko od njih mogao ubiti Olivera Ivanovića? Verovatno jeste. Po njima su odmah Srbi krivi. Pa oni koji su ubili nekoliko hiljada Srba mogli su da ubiju i Olivera Ivanovića, verovatno su ga ubili upravo ti teroristi koje su naši sudovi i druga Srbija oslobodili. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim članove Odbora za etničke poslove Svekineskog narodnog kongresa koje predvodi gospodin Siao Huein, predsednik Odbora za etničke poslove Svekineskog narodnog kongresa, bivši predsednik Stalnog odbora narodnog kongresa grada Tijanjin, koja boravi u zvaničnoj poseti Republici Srbiji. Pozdravimo cenjene goste. Zahvaljujem. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Naravno da je, s obzirom na samu sadržinu predloga personalnih rešenja kada su u pitanju nosioci pravosudnih funkcija, logično da ćemo ovakve predloge podržati, imajući u vidu da su utemeljeni kako na zakonu, tako i na potrebama funkcionisanja pravosudnog sistema, a naročito sudova u Republici Srbiji. Moram u startu da iskažem nešto što mi se čini jako važnim, a to je da kada su u pitanju predsednici sudova kao nosioci pravosudnih funkcija, imajući u vidu da velikom broju predsednika sudova ističe mandat pa se postavljaju ili su već postavljeni vršioci funkcija predsednika sudova, da u tom pravcu oni koji imaju zakonsko ovlašćenje da postave vršioce funkcija predsednika sudova, a nakon toga je Visoki savet sudstva koji odlučuje o izboru predsednika sudova, odnosno predlozima za predsednika, mora da bude jako, jako oprezan, veoma, veoma utemeljen, i to kako na stanovištu struke, tako i na stanovištu onoga što se zove dostojnost ili moralnost svakog kandidata koji treba da bude predložen za nosioca pravosudne funkcije. Zašto ovo govorim? Zbog toga što od predsednika sudova nesumnjivo zavisi kvalitetan rad suda. Nesumnjivo zavisi da li će biti formirana sudska veća koja odlučuju o bitnim pitanjima na pravilan način. Nesumnjivo zavisi kako će se rešavati pritužbe građana na rad sudija i samog suda. Nesumnjivo je da zavisi i da li će se predmeti ažurirati na pravilan način, da li će se priliv predmeta rešavati onako kako je to neophodno potrebno. Sve su ovo činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju. Zato predsednik suda mora da ima najveći stepen autoriteta, ali istovremeno i najveći stepen odgovornosti. Ta odgovornost podrazumeva da uvek iza sudije kojeg je odabrao i postavio u veće mora da stoji njegovo ime i prezime zbog čega je upravo tog sudiju postavio u veće radi odlučivanja o materiji za koju je taj sudija ovlašćen. S druge strane, mi moramo da budemo potpuno otvoreni i iskreni. Predsednicima sudova, nažalost, nisu data ovlašćenja koja su morala da im budu data u punom kapacitetu, kako bi upravo ovo o čemu ja govorim, a to je najveći stepen pre svega autoriteta a posle toga i onoga što se zove stručni potencijal, došlo do izražaja. Naime, mi smo opterećeni jednim velikim problemom. Nisu jedini problemi problemi o kojima su govorili moj prethodnici. U svakom slučaju, iz njih se može izvući i određeni zaključak. Daleko veći problem koji pogađa državu Srbiju kada je u pitanju pravosuđe je neujednačena sudska praksa koja stvara pravnu nesigurnost gde građani ne vide sebe, kako će ukoliko traže sudsku zaštitu tu istu sudsku zaštitu doživeti. Da li će je doživeti na način da budu zbog neujednačene sudske prakse diskriminisani ili će je doživeti tako što će reći – da, ja imam pravnu sigurnost i ova država mi je pružila pravnu sigurnost. Između ta dva tasa na vagi mi moramo imati u vidu da se onaj ko je ovlašćen za ujednačavanje sudske prakse, a to je Vrhovni kasacioni sud, mora mnogo, mnogo, mnogo više i mnogo, mnogo odgovornije odnositi prema ovom problemu nego što je to bilo do sada. Zašto ovo govorim? Ovo govorim i zbog toga što je predsednicima sudova izuzeto iz ovlašćenja da budu istovremeno i predsednici sudske prakse. Da bi bilo jasno, sudska praksa je poslednja karika u lancu od koje zavisi da li će pravilna presuda izaći iz suda i ako veće donese odluku jedino sudska praksa takvu odluku ukoliko nije pravilna, zakonita, manjkava može da je vrati i da kaže – izvršite na neki način preispitivanje vašeg stava i vaše odluke pa je onda uradite kako treba. Zato predsednik sudske prakse mora da bude najautoritativniji, najstručniji, najodgovorniji i onaj ko ima u svakom slučaju najveći stepen kapaciteta ili potencijala, a to je predsednik suda. Zato za predsednike sudova uvek biramo najbolje. Ako ih biramo, zašto onda predsednici sudova nisu i predsednici sudske prakse? To je jedan potpuni apsurd da neko ko u svakom slučaju, bez obzira što nikad neću reći bilo šta loše o sudijama koje odlučuju na ovaj način, da se poveri nekom ko taj posao ne može ni u kom slučaju da iznese kao svoj teret, na način koji to građani očekuju, a građani očekuju da odluka bude, pod jedan, zakonita, pod dva pravilan i pod tri, pravična, bez toga odluka suda ne može u praksi da ostvari ono što građani traže od države i od suda, dostupnost pravdi i pravnu sigurnost. Ono što dalje, iz svega ovoga što smo i danas čuli, proizilazi, jeste poverenje u pravosuđe. Da li građani Srbije imaju poverenje u pravosuđe? Ako uzmemo u obzir uzorkovanje javnog mnjenja, raznorazne vrste anketa i svega ostalog, pravosuđe nije na nekoj velikoj lestvici, na nekoj visokoj poziciji kada je u pitanju poverenje građana, ali ne možemo da kažemo da građani nemaju poverenje u pravosuđe, jer nikad, apsolutno nikad ne smemo generalizovati problem. Generalizacija je jako loša ne samo kad je u pitanju pravosuđe, već i zdravstvo i prosveta i sve ostalo. Nisu sve sudije, sudije koje se mogu podvesti pod sumnju u smislu njihovog rada. Velika većina sudija svoj rad obavlja odgovorno, posvećeno, zakonito i profesionalno. Oni koji to ne rade, njima nije mesto u sudu ali drage kolege narodni poslanici, to ne zavisi samo od nas, od nas možda čak i ponajmanje. To zavisi od sudija i to u najvećoj meri od sudija. Zašto ovo govorim? Zbog toga što postoji jedan veliki problem koji se zove tzv. lažna solidarnost. Šta znači lažna solidarnost? To znači da sudija koji vidi da njegov kolega ne radi na stručan, odgovoran, posvećen i zakonit način, ćuti, ne pokreće se adekvatan postupak protiv tog sudije, a i oni postupci koji su pokrenuti, nažalost, njih je malo, a s druge strane i ti kojih je malo nisu okončani sa adekvatnom sankcijom za onog sudiju koji je svoj posao, hajde pežorativno tako da kažemo, ukaljao, koji na neki način utiče da se gubi poverenje građana u pravosuđe. Tu, takođe, predsednici sudova imaju ogromnu odgovornost, gde ne smeju ni u kom slučaju, zbog toga što se radi o kolegi, zbog toga što se radi o nekom koji je dugogodišnji sudija, da to bude parametar koji ima za posledicu tolerisanje ili toleranciju od strane predsednika suda. To je nešto što podrazumeva nulti stepen tolerancije, jer sudija ni u kom slučaju ne sme da napravi greške koje će koštati, pod jedan, građane, jer se presude i donose u ime naroda i vezuju se građane, a pod dva, na taj način se ruši ugled suda i pravosuđa u celini. Ono što moramo istaći kada je u pitanju izbor sudija jeste činjenica da je u odnosu na neke ranije periode učinjen značajan pomak. Taj pomak podrazumeva da jesu izborni procesi kada su u pitanju sudije transparentni i da postoje kriterijumi, odnosno pravila po kojima se sudije i predsednici sudova biraju. Nažalost, neki od nedavno održanih ili sprovedenih izbornih procesa za najviše sudove u Srbije nas donekle i demantuju. Zbog toga se postavlja ozbiljno pitanje, drage moje kolege narodi poslanici, da li mi kao narodni poslanici treba da preuzmemo jednu vrstu odgovornosti koja je jako ozbiljna i da kažemo da ovi ustavni amandmani koji nam predstoje, o kojima ćemo razmatrati, koje ćemo usvajati, na kraju krajeva, znače da mi kao skupština, odnosno zakonodavna vlast moramo biti isključeni iz celokupnog procesa za izbor sudija? Apsolutno sam protiv toga. Ja sam za to da mi kao narodni poslanici ovde ne biramo sudije. I to nije sporno. To nije sporno da treba da ih bira Visoki savet sudstva, a tužioce Državno veće tužioca. Ali, Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca moraju nekome da odgovaraju. Moraju da snose odgovornost, a da ono što oni rade bude podvedeno pod nekakav nadzor. Ko će da vrši tu vrstu nadzora, neka građana. Jedino građani imaju pravo da ostvaruju puni uvid u rad svega onoga što se vezuje i za Visoki savet sudstva i za Državno veže tužilaca. A preko koga će građani da ostvaruju taj uvid ako ne preko narodnih poslanika zakonodavne vlasti? To nije pritisak na sudove. To nije uticaj na nezavisnost sudija. Naprotiv, na taj način gradimo poverenje u sudije, jer ako ostavimo da 10 ljudi odlučuje o sudbini građana Srbije, onda smo u ozbiljnom problemu. Zašto govorim 10 ljudi? To sam rekao metaforički. Ako bi tih 10 ljudi bile samo sudije, a ne i predstavnici zakonodavne vlasti, onda bi se stvorile posledice vrlo opasne koje i danas postoje, a to su nepotizam, koji razjeda pravosuđe, a to znači da će sudija svog sina, ćerku, kuma, brata, bez obzira kakve stručne potencijale kolega imao, izabrati umesto sudije koji ima i te kako visok stručni potencijal, izuzetnu karijeru, profesionalnu, uspešnost u poslu, kvalitet sudskih odluka, ažurnost i sve ostalo šta smo onda dobili? Dobili smo nešto što će da urušava pravosuđe i da podriva temelje države. Mi to ne smemo dozvoliti. Takvi ustavni amandmani nas ne smeju da opterećuju. Samim tim dolazimo i na drugo pitanje koje iziskuje odgovor. Svakako, ni kao advokat, ni kao narodni poslanik nikada neću komentarisati sudske odluke, naročito neću komentarisati sudske odluke koje nisu pravosnažne, neću komentarisati sudske postupke koji su u toku, neću komentarisati ni sudije koje u tim sudskim postupcima učestvuju jer to smatram neprimerenim, neću ni u kom slučaju bilo kakav komentar ni pozitivan ni negativan iznositi kada su u pitanju činjenice od kojih možda zavisi neka sudska odluka. Zato smatram da je jako važno da mi kao narodni poslanici i nosioci javnih funkcija budemo vrlo oprezni da u našem diskursu, a naročito javnom diskursu ne posegnemo za bilo čim što bi moglo da povredi prezunkciju nevinosti, pod jedan, a pod dva da na taj način se sudovi opterete stavom koji iznose nosioci javnih funkcija. To je vrlo opasno. Ne treba se ni u kom slučaju za tim povoditi. Naravno, da to ne znači da naš stav o pravosuđu koji ja danas iznosim mora biti potpuno javan, mora biti potpuno transparentan, jer i mi kao poslanici imamo pravo da iznesemo stav o radu sudova, a samim tim i o stanju u pravosuđu u celini. Ono što me je naročito podstaklo da ovako komentarišem jesu razne medijske spekulacije o veoma značajnim sudskim predmetima, naročito krivičnim. Tako ćete videti u medijima da je za ubistvo izvesne pevačice pronađen jedan dokaz, pa drugi, pa treći. Ko ih je pronašao? Da li je to reklo tužilaštvo? Ne. Da li je to rekao sud? Ne. Nemam ništa protiv novinarskog istraživačkog tog dela njihovog rada. To istraživaštvo novinske neke strukture apsolutno treba da bude prisutno ali ne sme da utiče ni u kom slučaju na rad sudova i ne sme na taj način da se plasira kroz medije, jer se može na neki način čak preusmeriti javno tužilačka istraga i to bi bilo loše. Zbog toga moramo voditi računa da u političko diskursu imamo i te kakvu odgovornost za svaku izgovorenu reč kada je u pitanju pravosudni sistem što ne znači ni u kom slučaju da naša kritika, kao opravdana kritika ne treba da bude izneta u javnosti, treba i te kako. Treba i te kako biti iznesena u javnosti. Međutim, s druge strane onda očekujemo i od nosioca prvosudnih funkcija da se na isti način određuju i kada je u pitanju naš rad. Dakle, nosioci javno pravosudnih funkcija su dužni da se u okviru struke, isključivo u okviru struke, određuju prema problemima koji se vezuju za sudove i pravosudni sistem. Ne može se nijedan sudija pojaviti sa komentarima u dnevno političke svrhe. Onoliko koliko se od nas očekuje da poštujemo nezavisnost pravosuđa, da poštujemo nezavisnost i stručnost sudije, što ja iskreno i apsolutno činim, toliko se isto očekuje da se bilo ko, advokat, sudija, u dnevno političkim, da ih nazovem, manirima, ne pojavljuje kao neko ko će da osuđuje bilo šta što čini zakonodavna vlast. Jer mi smo u svakom slučaju od tri grane, dve grane koje su kao i ova treća nezavisni. Ako je tako, zbog čega je bila lavina komentara drage kolege, lavina komentara na izmene i dopune Krivičnog zakonika, kada smo pre dva dana, taj isti predlog usvojili, uveli kao krivičnu sankciju doživotni zatvor i za najteža krivična dela sa najvećim stepenom društvene opasnosti, ukinuli mogućnost uslovnog otpusta. Ja jesam za to da se vode stručne polemike i poštujem podeljenost struke u tom pravcu, poštujem različita razmišljanja, i moje kolege iz poslaničke grupe SPS neguju jedan takav manir, poštovanje suprotnosti, odnosno dijaloga kao demokratskog dijaloga, ali ukoliko, struka nameće nešto u čemu je mogla da učestvuje, mogla je da participira, mogla je da kanališe na neki način sam taj put donošenja predloga ili nacrta zakona, onda posle toga sve postaje licemerje i demagogija, jer više ne postoji mogućnost kritike za nešto što si propustio, a mogao si da učiniš, da popraviš, da dođemo do nekog cilja, koji je cilj u interesu građana i zaštite žrtava. Ja sam uveren, drage moje kolege poslanici da smo mi uradili pravu stvar, i sa moralnog aspekta i sa aspekta zakonitosti i Ustava, da smo usvojili zakon onakav kakav treba, i to je moj lični stav, bez obzira koliko on bio suprotan stavu preostalog dela stručne javnosti. Na kraju želim da istaknem nešto što mi se čini da u zadnje vreme mi kao narodni poslanici moramo da sagledamo na pravilan način, a to su komentari o pritiscima na sudove. To su komentari koji se opet koriste u dnevno političke svrhe, pa se kaže da je pravosuđe direktno podređeno vladajućoj strukturi vlasti, odnosno direktno podređeno politici. Hajde da uzmemo neke primere. Drage kolege koje se bave strukom nadam se, da ako ništa drugo me demantovati, ako pogrešim, a nadam se da neću pogrešiti, da u zadnje vreme imamo veliki broj presuda koje upravo ove dnevno političke komentare koji su čist politički marketing demantuju. Hajde da uzmemo jedan primer, primer jednog krivičnog dela koje je veoma opasno, promet droge, odnosno narkotika, osumnjičeni Kosmajac, postojali dokazi, ili ajmo da kažemo, osnovi sumnje, čak i osnovana sumnja, sve je predato Tužilaštvu. Ishod postupka oslobađajuća presuda. Pa, šta je više bitno reći osim ovoga i kakav komentar. Da li je politika dovela do oslobađajuće presude, da li su Vučić i Dačić doneli oslobađajuću presudu? Pa, nisu. Ko je doneo? Doneo je onaj koji je za to ovlašćen i nadležan, a to su pravosudne institucije. Pa, gde je onda tu politički pritisak na pravosuđe? Kako onda možemo da dođemo uopšte na ideju o tome da postoje neke vrste pritisaka. Pa, to nije jedini slučaj, ima ih još mnogo. Čak mogu da posumnjam da su tu bili dokazi izuzetno validni, da su bili činjenično utemeljeni. Nažalost, građana, koji su očekivali presudu koja podrazumeva da se vinovnik uvek kazni za nedela koja je učinio, bilo je kako je bilo. Na samom kraju, gospodine predsedavajući, ja vam zahvaljujem što ste me istolerisali za ovo prekoračenje vremena, poslanička grupa SPS će podržati ove predloge. Borićemo se za integritet pravosudnog sistema u stoj meri u kojoj se borimo za državu i sledićemo ovaj kurs koji se danas vodi, kako bi se država na zdravim nogama u daljem putu reformi i približavanju EU postigla one ciljeve koje želimo. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući.Evo danas na dnevnom redu imamo predloge odluka koje se odnose na sudijske funkcije. Ja ću na svoj način dati doprinos ovoj raspravi u načelu. Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolićete mi da se na kratko vratim u ne tako daleku prošlost, tačnije u 2003. godinu, jer je potrebno da se setimo kako su sudije dolazile na funkcije, i kako su se to sudije smenjivale. Tada su zakonodavna, izvršna i sudska vlast bile u međusobnom sukobu, a zbog čega? Zbog toga što su oni koji su bili u izvršnoj vlasti, želeli da zloupotrebe i da iskoriste zakonodavnu vlast, da bi pravosudni sistem apsolutno stavili pod kontrolu političara i politike. Znate, strašno je kada neko koristi, kada zloupotrebljava vanredno stanje u zemlji, da sa mesta vršioca dužnosti predsednika Srbije, koristi politički položaj da razrešava sudije, da menja pravosudne zakone, da vrši pritisak na sudije Vrhovnog suda da podnose ostavke. Smenjivali su se čelnici u pravosuđu koji su svojim stavom i svojim argumentima sprečavali nelegitimnu reformu pravosuđa. Trudili su se da sve bude podložno i podređeno političkim uticajima, ucenama i manipulacijama, koje su u to vreme dolazile uglavnom iz jedne stranke. Na žalost, i u godinama posle 2003. godine, pravosuđe je nastavilo da trpi. Nastavilo je da trpi pritiske, malverzacije, posledice kršenja zakona. Godine 2008. donose se zakoni koji su zapravo direktno izigrali odredbe Ustava Republike Srbije. Godine 2008. doneti su zakoni koji su direktno prekršili odredbe Ustava, koji su predstavljali zapravo paravan DS, da napravi nezapamćenu čistku među sudijama, koja je u Srbiji ikada zabeležena. Pri tom, sve se to radilo pod velom reforme pravosuđa, sve se to radilo pod okriljem dobre namere, kako će zaboga naš pravosudni sistem biti bolji i kako će nam pravosuđe biti kvalitetnije, i efikasnije. Ta reforma je zapravo sprovedena sa jednim jedinim ciljem, a to je, stavljanje sudske vlasti pod direktnu kontrolu DS. Zbog toga je više od 700 sudija, može se reći proterano, izbačeno na ulicu bez ikakvog objašnjenja, bez ikakvog osećaja krivice, što se tada pljunulo na njihove biografije, na njihov ugled, na čast, na dostojanstvo, na njihovo iskustvo i na njihov rad. Posledice najgore reforme pravosuđa, koja je ikada sprovedena, naravno, odrazile su se i na budžet Republike Srbije. Ukidanje više od 700 odluka o ne reizboru sudija, povratak tih sudija, odštete za povredu ugleda i časti, pretrpljene strahove i sramotu, za izgubljene zarade, koštali su našu državu više od 30 miliona evra. Sa druge strane, novoizabrane sudije bile su aktivisti DS, koji i da su želeli, verovatno nisu mnogo znali, ni o pravosuđu, a nisu mnogo znali ni da sude i donose takve odluke. U to vreme, oni su, logično, bili zahvalni partiji koja ih je predložila, čelnicima, visokim funkcionerima DS, bili su lojalni, bili su podložni naravno njihovim uticajima prilikom donošenja odluka, pa se samim tim nisu rukovodili ni zakonima, ni znanjem, već partijskim instrukcijama. Na taj način, oni su prvo doveli do neujednačene sudske prakse, čije posledice i dan danas ispravljamo. Predmeti u kojima su oni nestručno, neprofesionalno i vrlo često naručeno presuđivali, izazvali su nove troškove za naš budžet, a građani su, naravno, ni krivi ni dužni, uglavnom snosili posledice. U toj zloglasnoj reformi pravosuđa jedino su bili važni uticajni pojedinci i odbori DS. Znate, kada je neko predsednik skupštinskog Odbora za pravosuđe, pri tom, istaknuti član DS u Nišu, kada je taj isti čovek zadužen za koordinaciju izbora Visokog saveta sudstva, pa kasnije postane član Viskog saveta sudstva, da bi upravo iz redova DS birao sudije, više je nego jasna zloupotreba položaja. Dakle, sad smo na terenu, odnosno u periodu 2008. i 2009. godine. Još jedan primer kako su se tada birale sudije je odbor DS u Vlasotincu. U dokumentu koji je društvo sudija dostavilo politici, jasno se vidi kako su pravljeni spiskovi sudija i na osnovu preporuka, zapravo lokalnog odbora DS i da je, čak uzimano u obzir članstvo supružnika, pa se to karakterisalo kao plus ili minus, pa onda u sledećem nivou su bili oni koji su bili samo simpatizeri, pa su u sledećem nivou bili oni koji su samo pružali stranci pravnu pomoć. Taj dokument postoji, taj spisak postoji, njega su potpisali tadašnji predsednik opštinskog odbora DS i predsednik skupštine opštine Vlasotince, da bi na taj spisak stavili čak i pečat DS i pečat opštine. To se kaže za kandidate. Kandidati za sudije, kaže ovako na tom spisku – simpatizer, supruga član DS, desetak godina unazad pruža pravnu pomoć DS. To je veliki plus. Ambiciozan, zaslužuje da napreduje, zainteresovan za sudiju u Nišu, nesporan. Baš je lepo što su mogli i da biraju funkcije, pošto su već bili stavljeni na te spiskove. Imamo još jednog kandidata za sudiju. Kaže, predsednik suda do 2000. godine, član DS, dugogodišnji, nesporno pozitivan, odnosno dato pozitivno mišljenje da on može biti sudija, ali imate i kandidate koji su okarakterisani kao okoreli neprijatelji DS, upravo zbog smene. Kaže 1996. godine, kao predsednik veća presuđivao izbornu krađu u Vlasotincu, pred penzijom, znači nije ni bitno da se čovek bori da dobije funkciju sudije, nesporno negativan. Kandidati za javne tužioce takođe su bili diskutabilni. Kaže ovako – pošten, vredan, sa strane posmatrano nekorumpiran. Šta god značilo to sa strane posmatrano nekorumpiran, dugogodišnji simpatizer DS, ali odbacivao sve krivične prijave prema funkcionerima opštinskog odbora DS Vlasotince. To znači, sa strane gledano nekorumpiran, a u stvari odbacivao krivične prijave protiv članova DS. Sin član, zaslužuje pažnju i šansu za napredovanje, zainteresovan za zamenika specijalnog suda ili veće tužilaca. Imamo još jednog kandidata. Zamenik opštinskog javnog tužioca od osnivanja simpatizer stranke. Siguran glas, pošten, nekorumpiran, upotrebljiv, nesporan za zamenika osnovnog tužioca u Leskovcu. Dakle, njihovi kandidati su bili upotrebljivi za te funkcije koje su im oni na tim spiskovima dodeljivali. Dobro je pa su napisali da nisu korumpirani. Taj dokument, to pismo društva sudija je potvrdilo i da su tokom reizbora sudija i tužilaca, zapravo Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca koristili podatke koje im je dostavljana Bezbednosno-informativna agencija. Zaštitnik građana u to vreme Saša Janković, naravno u svom izveštaju o tome da li je postojala tajna policija koja je proveravala kandidate za sudije, izneo je svoje mišljenje i rekao da zapravo, BIA nije dostavljala nikakve podatke, ali demantovala ga je Snežana Malović, tada ministar pravde, pa je u svojoj izjavi navela da Visoki savet sudstva jeste tražio podatke od tužilaštva za neke predmete i da su ti podaci upravo dobijeni od policije i BIA-e. Izgleda da se nisu dogovorili da bar svoje izjave usaglase kad su već štitili, zapravo urušavanje pravosudnog sistema zarad njegovog stavljanja pod šapu DS. U 2010. godini svi znamo da su skoro svi sudovi bili u v.d. stanju što je nadalje omogućavalo manipulacije, političke uticaje, ucene, malverzacije, putem kojih je DS zapravo dolazila do onakvih presuda kakve je želela preko sudija, odnosno predsednika sudova koji su u v.d. stanju bili na čelu sudova. Danas se borimo sa ostacima takvih kadrova koji ponovo svoje položaje koriste da bi pod parolom – iznosimo stručna mišljenja, napadali Vladu, pa čak i narodne poslanike koji su se izjasnili da će glasati za predložena rešenja. Tako imamo sudiju Apelacionog suda u Beogradu, Miodraga Majića. Ako pogledamo njegovo karijerno napredovanje, videćemo da je njegova karijera vrlo slična sa kadrovima o kojima sam malopre govorila. Sa mesta pripravnika u tužilaštvu, on dolazi u Prvi opštinski sud u Beogradu, da bi posle petooktobarske revolucije, šta? Napredovao. Zvanje doktora nauka stekao je 2008. godine, a da utisak bude jači, odbrani njegove disertacije prisustvovala je i Snežana Malović, ovaj veliki reformator srpskog pravosuđa i tada ministar pravde. U čuvenoj seči sudija, neistomišljenik DS, ovaj sadašnji sudija, aktuelni sudija Apelacionog suda je, zapravo napredovao i direktno je izabran u Apelacioni sud i to u Odeljenje za ratne zločine. Dakle, zaključak je da je tada neko ko nije imao dan staža u Okružnom sudu, ili sada Višem sudu, da je neko ko ni jednu jedinu odluku nije doneo u postupku postupanja po žalbi, preskočio mnogo kandidata koji su tada ispunjavali uslove i stigao direktno do Apelacionog suda u Beogradu. Kad smo već kod toga, 2013. godina ostaće upamćena po sramnoj presudi o kojoj je brujala javnost, kada su i struka i ne stručni deo javnosti negodovali, a građani se razočarali u već poljuljano pravosuđe i već su imali poljuljano poverenje u pravosuđe koje je bilo takvo kakvo je bili prethodnih godina, dakle pre 2013. godine. Sudija Majić je bio direktni akter donošenja odluke kojom se 11 članova zločinačke grupe oslobodilačke vojske iz Gnjilana pušta na slobodu. Oni su 1999. godine počinili krivično delo – ratni zločin protiv civilnog stanovništva kada je, setićemo se, ubijeno 80 ljudi, a zarobljeno 260. Optužba je obuhvatala mučenja, silovanja, telesna povređivanja, ubistva i pljačkanja imovine. Zverstva su činjena prema Srbima i prema drugom ne albanskom stanovništvu. Dok smo još uvek na terenu biografije sudije Majića, koja je inače javna, pa o njoj možemo da govorimo, on je predsednik Upravnog odbora jedne nevladine organizacije, tačnije Centra za pravosudna istraživanja. Postavlja se pitanje, spojivosti sudijske funkcije i članstva u udruženju i ako onda dovedemo u pitanje i nezavisnost i ne pristrasnost prilikom odlučivanja, zašto ćemo pogrešiti? Dakle, dovodi se u pitanje nepristrasnost u donošenju odluka. Šta ako se u tom predmetu u kom on mora da sudi nađe advokat sa bilo koje strane koji je zajedno sa njim u tom udruženju, odnosno u toj nevladinoj organizaciji. Naravno, dovodi se u pitanje i nezavisnost, jer niko od nas ne zna ko finansira tu nevladinu organizaciju. Odredbe zakona o sudijama su po ovom pitanju jasne. Sudija ne može biti član političke stranke, niti politički delovati na drugi način. Baviti se bilo kojim javnim ili privatnim plaćenim poslom, niti pružati pravne usluge, ni davati pravne savete uz naknadu. Sa sudijskom funkcijom ne spojive su i druge službe, poslovi i postupci koji su oprečni dostojanstvu i nezavisnosti sudije ili štete ugledu suda. Da li ćemo mi biti krivi kao narodni poslanici koji komentarišemo, zapravo nezavisnost ili nepristrasnost jednog sudije Apelacionog suda, koji je sa druge strane želeći da izvrši pritisak na narodne poslanike, na Narodnu skupštinu komentarisao to kako ćemo mi glasati za neke predloge zakona u danu za glasanje. Pored svega, on je sebi dozvolio da gostuje u emisijama na televiziji kao sudija. Dakle, on je iz ugla sudije komentarisao predmete i davao mišljenje. I ne samo to, on je kritikovao pooštravanje kaznene politike, uvođenje doživotnog zatvora za najmonstruoznija krivična dela. Naravno, svako ima pravo na svoje mišljenje. Da li će to biti stručno mišljenje ili ne, svako ima pravo da iznese svoje mišljenje. Ali, da li je dozvoljeno sudiji da u emisiji na televiziji komentariše ovakav predlog zakona, odnosno doživotni zatvor za najgnusnija krivična dela? Sa kojim pravom jedan sudija u emisiji kritikuje poslanike koji će glasati za određene predloge zakona u danu za glasanje? Da li to znači da se na taj način vrši pritisak na narodne poslanike i na Narodnu skupštinu u celini? Dakle, da se razumemo. Ovde se nije radilo o nekoj javnoj raspravi. Ovde se nije radilo o debati koja se tiče pitanja pravosuđa. Ne možemo da kažemo ni da je, u stvari, u ovoj konkretnoj situaciji da se radi o dijalogu kao osnovi demokratskog društva. Ovde se radilo o gostovanju aktuelnog sudije Apelacionog suda na televiziji i njegovom komentarisanju određenih stvari, vršenju pritiska na Narodnu skupštinu. Naravno, sada se pokrenula medijska mašinerija koja će od sudije Majića napraviti veliku žrtvu, a u kojoj će Aleksandar Martinović i Maja Gojković biti u stvari dežurni krivci. Zašto? Da vas podsetim. Zato što su ga pomenuli na sednici Narodne skupštine. Aleksandar Martinović ga je samo pitao da mu pojasni zbog čega smatra nečovečnim akt glasanja narodnih poslanika za takav predlog zakona, pošto je on sam komentarisao kako će to biti nečovečno itd, itd. Dakle, Aleksandar Martinović mu je samo postavio prosto pitanje. Maja Gojković ga čak nije ništa ni pitala. Maja Gojković je samo posle izlaganja Martinovića rekla kako u stvari nije znala da je aktuelni sudija Apelacionog suda i kako je zapravo mislila da je on u emisiji gostovao kao predstavnik jedne nevladine organizacije. Ja ništa loše ne vidim ni u pitanju Martinovića, ni u komentaru Maje Gojković. Ali, zato imamo medije. Zato imamo medijsku mašineriju koja će od sudije Majića napraviti žrtvu. Pa se tako u dnevnom listu „Danas“ to opisuje na sledeći način – Uvrede kojima su poslanici vladajuće stranke zasuli sudiju Majića, dovodeći u pitanje njegov profesionalni integritet, pa se u sledećoj rečenici kaže – poziv na linč i pokušaj da se ovaj sudija ućutka, itd. Šta to znači? Da li to znači da svako ko želi može da pita narodne poslanike šta hoće, može da kritikuje narodne poslanike, može da kritikuje njihov rad u parlamentu ili van parlamenta, može da vrši pritiske na narodne poslanike kako da glasaju za određene predloge zakona, ali kad mi postavimo pitanje, to je odmah linč i odmah ova medijska mašinerija od tih ljudi pravi velike žrtve koje smo mi odavde, zaboga, nešto pitali. Drugo, niko ne pokušava da diskredituje sudiju Majića na taj način što se govori o njegovoj biografiji. Njega biografija je dostupna javnosti, eno je na internetu i nema razloga da o tome na sednici Narodne skupštine ne sme da se priča. E, sad, ako to smatraju ovi što pišu ovakve tekstove, da njegova biografija zapravo njega diskredituje, to je onda njihov problem, to nije naš problem. Naš problem nije bilo čija biografija. Dame i gospodo, na kraju bih samo želela da kažem – to su sve tekovine Demokratske stranke. To su ti bahati kadrovi koji misle da su bogom dani da budu sudije, koji misle da su bogom dani da budu na nečijem spisku i da izraze svoju želju koju funkciju žele. To su ti kadrovi koji misle da su jači od prava i od zakona, koji misle da su jači od pravde, koji vrše pritiske onda kada je to u njihovom interesu. Mnogo je vremena potrebno za naše pravosuđe da se vrati na pravi kolosek, da se oporavi od ovakvih reformi i kadrova. Ali, Srpska napredna stranka je, na kraju krajeva, došavši na vlast, preuzela odgovornost i za pravosudni sistem i sigurna sam da ćemo raditi na tome da svi postupci i sve procedure budu u skladu sa zakonom i da se sprovode u skladu sa zakonom. Naše pravosuđe nema više vremena, nema više ni snage, da bude podložno političkim uticajima i želim da se nikada više ne ponovi ono što se desilo 2008. i 2009. godine, pod okriljem Demokratske stranke u našem pravosudnom sistemu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Obzirom da više nema prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima odluka iz tač. od 2-4 tačke dnevnog reda, član 96. stav 1. alineja 4) i stav 98. st. 1. i 2. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Reč ima najpre narodni poslanik Jahja Fehratović. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo ovih dana orkestrirane kampanje od strane nekih medija i raznih nevladinih organizacija protiv Aleksandra Martinovića, šefa poslanike grupe Srpske napredne stranke, Maje Gojković, predsednice Narodne skupštine, narodnog poslanika Marijana Rističevića i, naravno, Aleksandra Vučića, koji je dežurna meta tih istih, kako je u pitanju, tobože, neki napad na jednog sudiju, izvesnog Miodraga Majića, pa kako je to, tobože, diskreditacija profesionalnog rada, kako je to napad na dostojanstvo sudijske funkcije, napad na nezavisnost sudstva, napad na integritet sudske vlasti, ugrožavanje slobode izražavanja, kršenje etičkih standarda i ko zna šta još su navodili u svojim saopštenjima. Pogledajte kako to izgleda, jedan dnevni list koji je odavno prestao da bude novina u pravom smislu te reči nego već predstavlja jedan politički pamflet jedne stranke, odnosno jedne grupacije političkih stranaka, pogađate, u pitanju je dnevni list „Danas“, koji se danima bavi ovom temom. Tu možemo da pročitamo saopštenje nekakvog CEPRIS-a, to je neka nevladina organizacija, ali o tome ćemo nešto kasnije da kažemo, kako su neprihvatljivi napadi vlasti na sudiju Majića. Taj sudija Majić im je sada glavna politička figura. U tom istom „Danasu“ oglasio se i taj Majić, pa kaže - ministarka mi je bila pripravnica, pa zna da li sam stručan. Ne znam kako ga nije sramota da se na ovakav način obraća i da omalovažava ministra Nelu Kuburović? Taj isti Majić kaže u tom istom „Danasu“, gostujući na nekakvoj tribini, jer, znate, on u slobodno vreme gostuje po političkim tribinama, gostuje u političkim emisijama, komentariše dnevnopolitičke događaje, ima svoj blog, dakle, u slobodno vreme je bloger, pa kaže – mi nemamo sudsku vlast u Srbiji. To tvrdi on. Sudija tvrdi da mi nemamo sudsku vlast? „Danas“ mu je dao i rubriku – ličnost dana, gde takođe nastavlja sa orkestriranim napadima na pomenute. Moram da iznesem duboko neslaganje sa ovakvim stavovima, prvenstveno zato što sve to nije istina. Jedini greh Aleksandra Martinovića je to što se kao narodni poslanik, i to u raspravi o Tijaninom zakonu osvrnuo na ove maliciozne i zlurade Majićeve komentare i nazvao ih pravim imenom. Nazvao ih je „licemerjem i lažnim humanizmom“ jer to one i jesu. Ko god je imao priliku da pogleda tu političku emisiju, emisiju u kojoj od tri gosta uglavnom budu prisutna sva tri istomišljenika, po raznim političkim temama, on bi mogao da se složi sa ovakvim Martinovićevim navodima. Ja sad pitam, šta je pogrešio Aleksandar Martinović? Šta je netačno u onome što je rekao? Da li Majić kao sudija sme da baljezga gluposti i na televizijskoj emisiji da komentariše rad Narodne skupštine i narodnih poslanika, a narodni poslanici ne smeju ništa da kažu o njemu, čak ni da postave neka pitanja nikakva? Šta je to Maja Gojković netačno rekla pa je predmet napada ovih dana? To što je rekla da je ona „Utiska“, da je taj Majić član nevladine organizacije? Pa on to i jeste i ne samo član, već i predsednik Upravnog odbora nevladine organizacije CEPRIS. To vam je nekakav Centar za pravosudna istraživanja. Evo da vidimo, dakle, to su informacije sa njihovog sajte, dakle nije u pitanju ničije mišljenje. Centar za pravosudna istraživanja Miodrag Majić – predsednik Upravnog odbora i onda njegova biografija. Sada pazite, taj Centar za pravosudna istraživanja se inače usaglasio sa nekakvim saopštenjem, kojim se osuđuju tobožnji napadi na Miodraga Majića. Dakle, Miodrag Majić kao predsednik Upravnog odbora svoje nevladine organizacije daje saopštenje u kome brani koga? Miodraga Majića. Ili, možda ga je zabolelo to što je Marijan Rističević narodni poslanik, kolega, postavio pitanje - da li je svojevremeno taj Majić dobio pare za jednu od najskandaloznijih presuda ikada? Najskandaloznijih presuda ikada kada je oslobođena tzv. „Gnjilanska grupa“, o čemu smo slušali. Ja lično mislim da ga je najviše zabolela činjenica da je on deo jedne šire kampanje. Kampanja je usmerena protiv predsednika Srbije, Aleksandra Vučića, Vlade Srbije, SNS i u toj kampanji razni ljudi imaju razna zaduženja. Tako neki glume da su nezavisni novinari, neki glume da su političari, neki glume da su nezavisni intelektualci, neki glum, danas to više nije slučaj, ali da su na čelu nekakvih tzv. „nezavisnih institucija“ poput onog Zaštitnika građana, bivšeg, poput onog poverenika za javne informacije, bivšeg, a očigledno da u toj grupi ima i nekih koji glume da su sudije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem kolega Markoviću. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite kolega Rističeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, još nismo osnovali društvo narodnih poslanika, još nismo osnovali institut narodnih poslanika da možemo i mi nekažnjeno, odnosno da možemo mirno da kritikujemo sudsku vlast. Dame i gospodo narodni poslanici, narod sve greške sudova, a one su moguće i slučajne i namerne, vidi kao grešku vlasti. Oni misle da smo mi kao Narodna skupština nadležni i za sudove u smislu da možemo da govorimo o presudama koje oni donose, da možemo da govorimo o njihovom radu. Mi ta ovlašćenja nemamo. Tužilaštvo je samostalno, sudstvo je nezavisno. Sudstvo je nezavisno od ove vlasti, ali hajde svi da se pitamo, da li je sudstvo nezavisno od bivše vlasti? Da li je jedna partija pravila sud svoje partije, kada je eliminisala hiljadu sudija? Gospodin Atlagić će vam o tome govoriti, kada su izabrali i mrtvog sudiju samo zato što je partijski bio podoban. Da li je to bio sud naroda ili su ovi koji su znali šta su uradili, koliku su pljačku izvršili, koliko su para iz privatizacije izneli, a po proceni „Fajnenšl integritija“ izneli su 51 milijardu dolara do 2011. godine? Da li su oni sebi obezbedili sud, sud svoje partije? Ja mislim da su to uradili 2009. i 2010. godine, da bi se izvukli nekažnjeno iz velike pljačke, iz velike pljačke ne samo imovine, već i pljačke ličnih dohodaka onih koji su bili otpušteni, čak i onih koji su zbog silnog otpuštanja postali slabo plaćeni. Da bi se izvukli iz te velike pljačke, oni su hteli da ustanove, želeli su i pokušali i delimično uspeli da ustanove sud svoje partije. Danas ako želite da osudite bivše funkcionere koji su izvršili pljačku naroda, koji su oteli sve što je bilo društveno, koji su zajedno sa tajkunima i sa stečajnim upravnicima se takmičili ko će više imovine da otme i prebaci na razne belosvetske račune, Maldive, do Kukovih ostrva su stigli sa svojim računima na kojima su ubacivali novac. To što su oni pokrali je izazvalo novo siromaštvo, taj novac koji su oteli su izneli napolje i izneli ga iz opticaja u zemlji. Nisu ga trošili ovde, već napolju. To je bio dopunski efekat te pljačke koju su oni izvršili. Najbolje je bilo za njih da lepo izaberu svoje partijske drugove i svoje srodnike. Puni su sudovi zetova, snajki, braće, sestara, bivših funkcionera i bivših pravosudnih glavešina u našem pravosuđu. Danas oni pozivaju na kažnjavanje narodnih poslanika. Danas oni pozivaju na to da zakoni nisu dobri, jer Bože moj, u njihovo vreme su neki zakoni bili tako dobri da niko ni za šta nije odgovarao. Sud treba da primenjuje zakone. Sud treba da kazni krive i da štiti nevine. Dame i gospodo narodni poslanici i vi koji gledate ovaj prenos, često taj njihov sud nije kažnjavao krive, a štitio nevine, već obrnuto. Često je kažnjavao nevine, a štitio krivce. Otuda toliko narko dilera. Otuda toliko kriminala koji se desio, koji je kažnjen vrlo blago ili nije uopšte kažnjen. Otuda privatizacija i tajkuni nisu kažnjeni. Otuda Đilas ima 500 miliona evra, a da niko ne zna kako ih je stekao sa platom od 1000 evra. Često govorimo o proizvodima kriminala koji se desio i od devedesetih, kada su razni tajkuni švercom sticali enormno bogatstvo koje su uvećali posle pada Slobodana Miloševića. Često se pitamo – zašto to nije kažnjeno? Nije kažnjeno zato što one koji su to počinili, sud njihove partije, oni koji su delegirali sudove, nije kaznio. Jedan od tih primera je sudija Majić. On je samo uradio ono, evo ja ću dati ostavku ako dokaže da nije bio u američkoj ambasadi, evo da pitamo sudiju Majića da li je bio u američkoj ambasadi, da li je išao da im čestita nezavisnost u ime nezavisnog srpskog pravosuđa? Evo, ja tvrdim da je rado odlazio u američku ambasadu. Otuda taj sud njihove partije je donosio odluke i što je najgore, i dan danas sud njihove partije štiti njihove funkcionere. Hvala.
Zahvaljujem kolega Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Milićeviću, poštovani narodni poslanici, poštovani građani, ovde danas razmatramo o sudijama. Ove predložene sudije, radi se o dobrim kandidatima i veoma dobrim ocenama kandidata. Ono što je važno, a to je da je komisija Visokog saveta sudstva obavila svoj posao onako kako je prevideo zakon, odnosno da kandidati ispunjavaju sve kriterijume i merila za ocenu, a posebno stručnost, osposobljenost i dostojnost. Kad to kažem, gospodo narodni poslanici, imam na umu stranku bivšeg režima, a to su ovi koji su okupljeni u savez za drugu pljačku Srbije. Prvo su opljačkali dok su bili u DOS-u, a sada glume po gradovima Srbije putujuće cirkuzante, nije vodila računa o kriterijumima za izboru sudija. Njima je važno i važnija bila stranačka pripadnost nego stručnost, osposobljenost i dostojnost. Za njihove DS vlasti sudstvo u Srbiji bilo je najgore u Evropi. To ne tvrdim samo ja. To je bila ocena i evropskih institucija. Sudstvo se tada kretalo od nezapamćenih skandala u kadrovanju i proterivanju sudija do neuravnoteženih krivičnih dela. Podsetiću vas, gospodo narodni poslanici i poštovani građani, 800 sudija su proterali iz pravosuđa, među njima i najstručnije sudije u Republici Srbije, među pet najstručnijih sudija jednu gospođu sudkinju su isterali, ostavili bez posla. To što se tiče kadrovanja, a ima još mnogo bisera. Spomenuću da je pomoćnik ministra pravde, zamislite, pomoćnik ministra pravde, a imao je završenu srednju školu. To je bio njihov kadar. I nije čudno što nam je sudstvo i danas u ovakvoj situaciju, pogotovo u to vreme. Sudstvo nam se ljuljalo za vreme njihove vlasti kao zgrada sklona padu. Neke su sudije umrli od nepravde, a neki su izvršili samoubistvo. Vlast stranke bivšeg režima kod izbora sudija napravila je jedan od najvećih skandala u istoriji sudstva. Ponavljam, poštovani građani Republike Srbije, napravili su jedan od najvećih skandala u istoriji Srbije time što su izabrali mrtvog sudiju za suca. Izabrali su mrtvog sudiju, pokojnog Ljubišu Ristića iz Požege za sudiju. Verovali ili ne, ali je istina, da je predsednica Visokog saveta sudstva, tada gospođa Nata Mesarović, izjavila, citiram – da su svi kandidati proveravani i da je ona na razgovore utrošila 200 časova sa sudijama. Završen citat. Poštovani građani, gospodo narodni poslanici, ne znam samo kako je mogla razgovarati sa pokojnikom, sa mrtvim sudijom i koliko je vremena utrošila na njega? Vi ste, gospodo iz bivšeg režima, izabrali za sudkinju, kad govorim o kadrovima, Sonju Brkić, koja je opasno kršila Zakon o sudijama, jer je istovremeno, verovali ili ne, obavljala dužnost sudije Vrhovnog suda i predsednika Republičke izborne komisije. I, gle čuda, Zakon o sudijama je to izričito zabranjivao. Ona je u RIK-u uzela, a da ne kažem otuđila, dva miliona i 673.000 dinara. Gle čuda, odbila je da vrati taj novac. Znači, da zaključim, bivši režim nije se pridržavao stručnosti, nije se pridržavao dostojnosti karakteristika koje su tražene u to vreme za sudije. U izveštaju Evropske komisije, pisano je, citiram – reforme koje provodi vlast, tada u Srbiji, predstavlja posebnu zabrinutost. Završen citat. Iz knjige „Reforma pravosuđa u Srbiji“ gospodnje 2008-2012. godine, strana 96. Evropska komisija nadalje kaže, citiram, proces reizbora sudija, e, tu smo na terenu, bio je netransparentan, rizikujući po tome i princip nezavisnosti. Završen citat. Evropska komisija, na koju se često stranka bivšeg režima, nadalje kaže, citiram, reforme koje sprovodi vlast, bila je kao najgora moguća stvar. Završen citat. Objavila „Politika“ 07.07. gospodnje 2012. godine, strana 1. Gospodo narodni poslanici i poštovani građani, danas se govorilo o sudiji Miodragu Majiću. Šta reći o tome? U vreme reforme o kojoj sam sad govorio, koju su provodili predstavnici stranke bivšeg režima, iz osnovnog suda, kako reče kolega Rističević, preskočio u Apelacioni sud. To nam govori odmah da nešto nije u redu. Ili se radi o genijalcu ili o muljarošu. Zamislite, učestvovao u oslobađanju „gnjilanske grupe“, 11 šiptarskih terorista, koji su pobili preko 80 Srba i ostalih nealbanaca. E, to je problem. Otvoreno se priča među Albancima u Kosovskoj Mitrovici da se radi o velikoj svoti novca. Potpuno je u pravu Marijan Rističević kad kaže da se sumnja, pošto se priča da je u pitanju velika suma novca. Centar za pravosudno istraživanje, zamislite nevladinu organizaciju koju je on osnovao i kojoj predsedava. Hajdemo, gospodo narodni poslanici, shodno tome osnovati nevladinu organizaciju bivših narodnih poslanika i sadašnjih narodnih poslanika i ne možemo raditi šta hoćemo. On saopštenje za javnost potpisuje sam sebi. Čuli ste ga na TV kako govori, ne samo što govori, nego govorio je čak neistine, da nije bilo javne rasprave o Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o javnom postupku. I oglasila se Kuća ljudskih prava. Odmah da kažem da je možda tu naša krivica, pošto mi zaista trebamo doneti zakon o nevladinim organizacijama i onda nam se ne bi dešavalo kao što će se danas desiti, baš danas, baš danas se dešava da nam čovek koji je bio ministar odbrane, uništio vojsku, sveo je na vatrogasno društvo, dao da se istope tenkovi i topovi u Železari, verovali ili ne, dobija nagradu specijalnu za bezbednost i demokratiju, a radi se o Draganu Šutanovcu, u narodu znanog zgrabinovac. E, to vam je ta nevladina organizacija, koju je formirao NATO, a NATO predstavnici dele svom NATO prašinaru specijalno priznanje. Sad, vidite, kod izbora sudija, ovaj je sudija izabran bez ijednog dana radnog staža, gospodin Majić, o kojem je ovde reč. Zamislite, sudija Apelacionog suda, a nikada nije radio na žalbama, nije napisao ni odlučivao o žalbama. E, tako nam je sudstvo bilo. Dolaskom gospodina Selakovića situacija se menja, a isto tako i gospođe Kuburović. Trebaće mnogo vremena da se mnoge stvari promene. Međutim, zato treba strpljenja i treba zaista čestito da se radi i da stranački ne biramo sudija, kao što su to do sada radili. Nije jedini gospodin Majić koji je oslobodio zločince OVK. To su radili njegovi mentori. Ko su mu bili mentori? A, to su radili gospoda iz DOS, koji su oslobodili 2.108 terorista, uključujući i Brovinu, braću Mazreku itd. Dozvolite još jedanput da kažem da se zaista priča u Kosovskoj Mitrovici među Albancima za ovu Gnjilansku grupu. Poštovani građani Republike Srbije, među Albancima se priča da se otvoreno sumnja da su uzete velike pare. Na koncu, dozvolite da kažem da će moja malenkost, kao i ostali narodni poslanici iz SNS i nama koalicionih partnera glasati za predloženu listu, jer se tu zaista radi, kako ste videli iz biografija, o sudijama sa bogatom biografijom, sa bogatim iskustvom, pogotovo kod predsednika sudova koji imaju i dostojnost i stručnost i čestitost u svom radu. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Atlagiću. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na izgled ovde se radi o formalnoj odluci, a mi danas treba da donesemo odluku o prestanku funkcije predsednicima 114 sudova opšte i posebne nadležnosti. Reforma pravosuđa je u Srbiji započela 2008. godine, a okončala 2010. godine, formalno je taj vremenski period. Ona je počela od dolaska DOS-a na vlast, pa izbor predsednika sudova, kako reče koleginica Vjerica Radeta, iz zemljoradničkih zadruga. Poznata je izreka Valtazara Bogišića – što se grbo rodi, vrijeme ne ispravi. Uzalud je sad sve pokušavati, mi ovaj posao ne možemo do kraja dobro sprovesti i uraditi. Moj cilj jeste da ukažem, kolege poslanici, da je pred nama veoma ozbiljan posao i ozbiljan zadatak i mi naše pravosuđe, kao treću nezavisnu granu vlasti, samostalnu, treba da spasimo od tribunalizacije. Da li ćemo uspeti u tome, zavisi od naše volje i snage. Postoji jedan sudija koji je inače miljenik nevladinih organizacija, ali jednu stvar je rekao, koju bih ja želeo ovde samo da napomenem. Kaže on – ako bi švajcarskog sudiju doveli u Srbiju on bi vrlo brzo postao lošiji nego naš, a ako bi naš sudija otišao u Švajcarsku, vrlo brzo bi se izdigao na nivo koji je tamo. Šta ja želim da kažem ovom rečenicom? Želim da kažem da mi kao narodni poslanici treba da stvaramo pravni okvir za nepristrasnost i za nezavisnost u sudstvu. Nepristrasan znači da je onaj sudija koji ne gleda da li mu je stranka poznata ili nije, nego se trudi da sudi na osnovu Ustava, zakona i drugih propisa, a nezavisan je onaj na koga niko ne može da izvrši uticaj. Da li uticaj postoji na sudije? Naravno da postoji. Bio je i ranije, ima ga i sad. Sad je mnogo manje nego što je bilo. Kakve vrste uticaja mogu da budu? Može da bude direktni uticaj. Njega je u praski mnogo manje, jer je to prepoznatljivo i kao krivično delo. Može da bude posredni uticaj. Toga ima mnogo češće u praksi. To je vrlo često teško i dokazati da je bilo tako, pa onda ne možemo efikasno ni da se borimo protiv toga. Vrlo često neke evropske komisije, neke venecijanske komisije zahtevaju, ja bih rekao od građana Srbije, nema većeg suvereniteta nego što imaju građani Srbije, neke promene, neka usaglašavanja, a malo ko se bavio proučavanjem načina izbora sudija u drugim tim evropskim i svetskim zemljama sa tzv. razvijenom demokratijom. Vidi se da bogami u Srbiji je ponajviše slobodnog izbora sudstva. Znate, u Austriji federalni predsednik bira sudije. Zamislite kad bi to bilo u Srbiji. Nama hoće da otmu i nadležnost koju ima Narodna skupština. Ja se ne slažem sa kolegom Neđom Jovanovićem, koji kaže da bi trebalo izmestiti izbor sudija iz Narodne skupštine. U Narodnoj skupštini postoje vrsni pravnici, postoje advokati, postoje ljudi koji su bili ministri u ministarstvima pravde, postoje pravnici koji se bave nekim drugim poslovima i postoje uostalom narodni poslanici koji su iz cele Srbije. Zar neko bolje može da poznaje rad suda, poznaje te sudije od nas narodnih poslanika? Neka kombinacija koju sada imamo je možda i dobro rešenje. Moram da vas podsetim da je neko ko je bio predsednik Vrhovnog Kasacionog suda, nekada je to bio Vrhovni sud Srbije, pa Vrhovnog Kasacionog, pa nosilac funkcije predsednika Visokog saveta sudstva, gospođa Nata Mesarović rekla – dobili smo presudu. Kada je trebala da izrekne presudu za ubistvo Zorana Đinđića, ona je rekla – dobili smo presudu. Valjda ono što stvarno jeste istina je brže od razmišljanja njenog i nije to jedini njen greh. Njen sin Vladimir Mesarović je izabran, bez ispunjavanja uslova, za sudiju Višeg suda u to vreme u specijalnom odeljenju i sad da ne pričam o njegovim nekim zloupotrebama kasnije, to je već drugo pitanje. Evo, šta još jedan sudija kaže, takođe miljenik nevladinih organizacija bogami su nevladine organizacije u popriličnoj meri ušle u srpsko pravosuđe. Mi se moramo izboriti protiv toga, vratiti im nezavisnost. On kaže i sledeće – potpuno je tačno da u sudskom sistemu ima veliki broj nestručnih, nesavesnih, verovatno i korumpiranih sudija. Da ih ima, ima ih. Kada iznosimo kritike, govorim za poslanike SRS, mi ne generalizujemo stav. Najveći je broj, pretpostavljamo, čestitih i dobrih, stručnih sudija, ali naravno da ima i onih drugih. Sada način izbora tih sudija dovodi do toga. Ima jedan objektivan problem. Za pet godina Zakon o sudijama se menjao 12 puta. To govori da… Onda je ovaj sudija donekle u pravu zato što mi ne možemo da prepoznamo, a problem je u sistemu. Oni koji nam pišu, odnosno predlažu zakone, čini mi se da ne usklade život, potrebu i ono što bi trebalo da budu sudije. Ne rade to tako. Da smo mi pod nekim uticajem izvršne vlasti, odnosno većina, nemojte zameriti, kolega, ali sada ću izneti argument, nikad, ja sam, da ne kažem, dugo narodni poslanik, ima i onih koji imaju mnogo duži staž od mene, se nije desilo da narodni poslanici neki predlog zakona, iz bilo koje vlasti, vrati Vladi, ne usvoje ga. Potpuno sam siguran da je bilo razloga više puta za neke zakone iz oblasti pravosuđa da ne budu ovde prihvaćeni. Da smo to uradili, onda bi se mi jasno odredili prema pravosudnom sistemu i rekli da je naša želja da sudije sude na osnovu Ustava, zakona i drugih propisa, a ovako se to ne dešava. Neko je pomenuo i izbor pokojnika za sudiju Osnovnog suda u Požegi, i to je tačno. Da bi sada sa Požege skinuli tu, to je na neki način ljaga i za ljude koji žive tamo, sudija Osnovnog suda u Požegi je pod rednim brojem 53. kojem 27. maja prestaje mandat. To je jedan možda od najboljih, nije jedini, ali od najboljih predsednika sudova. To je predsednik suda koji je izabran u prošlom veku. Prvi put 1997. godine, šest skupštinskih saziva ga je biralo za predsednika suda. Taj sud nema starih predmeta. To nije samo stvar predsednika suda. To je stvar i sudija koji su tamo. Znači, nema starih predmeta, imaju skoro dnevnu ažurnost. Mi smo ranije imali ogroman problem u tome što se sudske odluke nisu pisale po nekoliko meseci. U ovom sudu skoro u istom danu, kada se donese odluka, ona bude i napisana i otpremljena. Prvi je taj sud uveo EDCL licencu i obučeni su dobili pasoše za to. Oni rade dobro. Nije to jedini sud. Mnogo je takvih. Nama niko nikada nije dao odgovor – koliko sredstava i novca država Srbije je platila onima koji 2010. ili 2009. godine nisu izabrani za sudije? Negde oko 670 nisu izabrani, 542 je tužilo državu i neki iznosi su bili do 35.000 evra pojedinačno. Neki od tih bivših sudija su jedno vreme radili kao advokati i onda su ponovo izabrani za sudije. To je takođe jedan veliki problem i dalje što mi zameramo sada vama – da li ste vi nekada izvršili analizu te mreže sudova, da li je to dobro, a ima praktičnih razloga, da li je dobro finansijski, da li je isplativo, da i te male varošice u Srbiji, kojih nije malo, imaju svoje osnovne sudove. Možda će nekome ovo biti smešno, ali to na indirektan način utiče na razvoj poljoprivrede u tim opštinama. Jedno selo iz opštine iz koje ja dolazim, koje je udaljeno 40 kilometara, pa je osnovni sud u Loznici, u njemu nije samo da je pravda spora, ona je za tog građanina i daleka u svako godišnje doba, da ne govorim posebno u zimskom periodu. Mi moramo tu nešto da uradimo, da napravite analizu koliki su troškovi putovanja iz jedno u drugo mesto. Sudija iz Ljubovije ujutru ode u Loznicu, pa se onda u osam ili deset sati vrati u Ljuboviju da bi u sudskoj jedinici sudio. Mislim da to nije u redu i da tu treba nešto da se uradi. Ne znam da li neko u ovom danu može da odgovori – 24. oktobra 2017. godine izvršeno je integrisano pravosuđe Republike Srbije u kosovski sistem, ljudi koji treba da ostvare svoje pravo pred sudovima čekaju već dve godine, a neki čak ne znaju gde se predmeti nalaze. Ti predmeti ili najveći broj tih predmeta je prenet u Leskovac. Sada se postavlja pitanje – da li ih tamo uopšte ima? Naizgled, kao što sam rekao, jeste ovo samo donošenje odluke o razrešenju sudija, ali i za mnogih od ovih stoji 40 godina rada u pravosuđu, 40 godina uspešnog rada, edukacija mnogih mlađih kolega sudija koje su kasnije došli, tako da ovi ljudi zaslužuju jedno poštovanje i ovu analizu koja je bila dopuštena svim kolegama. Nadam se da će neki odgovori koje sam postavio i dileme dobiti, odnosno da ćemo dobiti odgovore, ali vas molim da ozbiljno izvršimo analizu i da ovaj pravosudni sistem branimo od evropskih uticaja i nasrtaja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo iz ovih diskusija u načelnoj raspravi o ovim predlozima odluka da smo se setili, da dobro pamtimo da je bilo mnogo negativnih stvari u godinama koje su iza nas, mnogo loših stvari koje su imale ozbiljne posledice i na naš pravosudni sistem i na budžet i na status naše države uopšte. Kada čujem kritike na račun SNS, koja je sada na vlasti, setim se samo kako je pravosuđe izgledalo 2008. i 2009. godine, šta se radilo, ucene, malverzacije, pritisci koje kakvi. Svi koji su bili u DS bili su kandidati za neke državne funkcije i bili su, što kaže kolega Rističević, zaštićeni kao svete krave. Niko ništa nije smeo da im kaže. Vidite samo čoveka koji je istaknuti član DS, koji je bio predsednik skupštinskog Odbora za pravosuđe ove Narodne skupštine u kojoj mi sada sedimo, koji je koordinisao izbor Visokog saveta sudstva, koji je ušao da bude član Visokog saveta sudstva sa namerom da iz redova DS bira sudije i posle kada mi nađemo sa tim sličnost u biografiji sudije Majića, onda smo mi odavde, zaboga, ko zna šta rekli i ko zna kako smo ga uvredili. On je 2009. godine preskočio okružni, odnosno viši sud i otišao direktno u Apelacioni sud bez i jednog dana radnog staža, suđenja u postupcima po žalbama. On je preskočio mnogo kandidata koji su ispunjavali uslove, ali to se tako radilo 2009. godine. Tada ste bili podobni ili nepodobni, član DS ili nečlan DS, simpatizer ili nesimpatizer, pa ako ste samo simpatizer možda su vam muž ili žena članovi pa ćete dobiti jedan plus da bude na spisku njihovih kandidata i onda se mi napadnemo ovde što pravimo sličnosti između biografija. Ne diskreditujemo mi nikoga. Njihove biografije i njihovi postupci njih diskredituju. Nije danas sve savršeno i to je tačno i sa time se slažem, niti može da bude savršeno, ali ako ništa drugo, bar se vidi da SNS zaista radi, da se trudimo da neke stvari promenimo, da se trudimo da bar posledice ovakvih katastrofalnih reformi svedemo na najmanju moguću meru i koliko je god to moguće. Kada nam se spočitava što nismo nikoga procesuirali ili što niko nije krivično gonjenje od svih onih ljudi, preko Đilasa do svih onih ljudi koje navodimo ovde iz sednice u sednicu, ja mogu da vam kažem – 2013. godine poslaniku u Narodnoj skupštini skinut je imunitet zbog sumnje za postojanje krivičnog dela. Naši ljudi, kada kažem naši ljudi, mislim na članove SNS, mislim na funkcionere koje je predložila SNS, nisu zaštićeni kako su tada bili zaštićeni članovi DS. Imate primer Grocke, imate primer Požege. Radila sam kao advokat 2009. godine i vrlo dobro znam kako je izgledala ta reforma pravosuđa, nemojte misliti da se u Nišu nisu pravili spiskovi podobnih i nepodobnih, nemojte misliti da u Nišu nije bilo spiskova kandidata za sudije, za one koji će napredovati, za one koji će dobiti otkaz, za one koji se prvi put biraju na sudijske funkcije itd. Najviše mi smeta smelost, ta bahatost, to podrazumevanje vršenja pritiska na bilo koju granu vlasti. Nama se spočitava da vršimo pritisak na sudije, da su sudije pod uticajem političara koji su iz SNS. Do sada ni u medijima, ni na bilo koji drugi način nisam čula da je neko rekao – taj i taj čovek iz SNS tog i tog sudiju je terao da donese takvu i takvu presudu, a takvih slučajeva je bilo dok je DS bila na vlasti i treba toga da se setimo. Nisam čula da je neko rekao – taj i taj narodni poslanik je uticao na tog i tog sudiju da donese presudu određene sadržine. Sa druge strane, sada ispada da svako može da kaže šta god hoće protiv narodnih poslanika. Mi odavde ne smemo ništa da pitamo. Mi ne smemo ništa da kažemo i onda se u jednom trenutku korišćenjem medija okrene priča kako smo mi u stvari napali čoveka. Kaže u dnevnom listu „Danas“, ovo moram ponovo da vam pročitam zato što je ovo takva laž – uvrede kojima su poslanici vladajuće stranke zasuli sudiju Majića. Čime sam ga ja to danas uvredila? Čime ga je uvredio kolega Martinović? Čime ga je uvredila Maja Gojković? Tako što su pitali – zašto sudija gostuje, aktuelni sudija Apelacionog suda gostuje u emisijama na televizijama i kritikuje narodne poslanike što će glasati za uvođenje doživotnog zatvora za silovatelje i ubice dece. Na taj način smo ga mi uvredili? To je predstavljeno kao linč i kao pokušaj da se čak ovaj sudija ućutka. Zaista se nadam, sa time ću i završiti, da se nikada kod nas neće vratiti vreme čuvene „reforme pravosudnog sistema“ kako se desilo u vreme vlasti DS, jer mi zapravo moramo da idemo samo napred i nemamo više vremena za gubljenja i moramo da naš pravosudni sistem učinimo onakvim da bude pristupačan građanima i da građani mogu imati poverenje u pravosudni sistem. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice. Reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, tema o kojoj danas razgovaramo i koja drastično ima za cilj da reforma pravosuđa ide u pravom smeru i da pravosuđe kao jedan od tri glavna stuba vlasti i rukovođenja državom bude na najvišem mogućem nivou u interesu, naravno, građana, privrede i cele države, je jako značajno, ali jako značajno ne samo sa tog pravnog aspekta. Ja nisam pravnik i naravno da neću uzeti sebi za pravo da govorim o tim aspektima reforme pravosuđa, pošto nisam aktivno učestvovao ni u jednoj, mogu da kažem kao neko ko se bavi politikom, kao neko ko je kao narodni poslanik zainteresovan da demokratski sistem u našoj zemlji, i ekonomski sistem, funkcioniše na najbolji mogući način. Zato i želim da se osvrnem na diskusije mojih prethodnih govornika kada su u pitanju izmene i dopune Krivičnog zakonika, za koje je Narodna skupština glasala pre nekoliko dana i konkretno za sve ono što se događa u medijima, u stručnoj javnosti, kada je u pitanju rasprava u parlamentu o stavovima nekih nevladinih organizacija, nekih sudija, kada su u pitanju izmene i dopune Krivičnog zakonika. Došli smo sada u jednu situaciju, slobodno mogu da kažem da prvi put vidim u jednoj zemlji, a nema takvih primere ni u okruženju, da ne govorim o EU, da se na neki način pokušavaju da ugroze prava narodnih poslanika. Želim da podsetim i moje kolege narodne poslanike i građane Republike Srbije da jedino narodni poslanici i predsednik Republike imaju mandat koji su im dali građani Republike Srbije, glasajući za liste i za političke partije koje su ih delegirali kao predstavnike tih lista. Dakle, mi imamo taj najveći i vrhovni demokratski kapacitet i Ustav nam garantuje da možemo da govorimo slobodno i u ovom parlamentu i van ovog parlamenta, kako god želimo i šta god želimo. Možemo da iznosimo svoje političke stavove, svoje stavove o ekonomskoj politici, socijalnoj politici, kulturnoj politici, o svemu. Da li će se neko složiti sa time, pa to i jeste suština demokratije i onoga što predstavlja osnovni, fundamentalni aspekt demokratskog dijaloga, da možemo da razgovaramo i da svako ima pravo da govori ono što misli i za šta smatra da treba da podrži. Ovoga puta imamo jedan besramni napad na poslanika Aleksandra Martinovića, koji je tobož uvredio struku, uvredio aktivnog sudiju Majića, uvredio nevladin sektor time što je izneo svoje mišljenje ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, time što je izneo svoje mišljenje o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika i što je podržao to što je podržala većina narodnih poslanika, koliko se meni čini, kolega Martinoviću, 159 ljudi. Znači, nepodeljena podršaka. Većina i opozicija, većina ljudi sedi ovde, većina su podržali to. Podržali su iz jednog razloga što mi ovde ne radimo ni po kakvim direktivama. To što je neko iznosio argumente, ja sada neću da ulazim u pravne aspekte i u pravni meritum toga. Naravno, svako ima pravo da ga iznese. Ali, mi ne sedimo ovde u ovom parlamentu da nam bilo ko iz Evropske komisije, Evropskog saveta ili bilo koje druge institucije bilo gde da se ona nalazi diktira šta ćemo mi uraditi, izglasati. Mi procenjujemo šta je u interesu naših građana i našeg naroda. Tušta i tma su se ostrvile na Martinovića, na Maju Gojković, na Marijana Rističevića zato što su izneli svoje mišljenje. Inače, želim da podsetim neke kolege, a i građane Republike Srbije, možda i ne znaju, mislim da je Marijan Rističević jedini narodni poslanik u Evropi protiv koga se vodi postupak u, mislim, Prvom osnovnom sudu, zbog verbalnog delikta, zbog onoga što je on izrekao ovde u parlamentu. Tako da, imamo i takve primere. Sada svakodnevno imamo pojavu onih koji sada kritikuju i nas ovde i većinu opozicije. Zašto? Kako smo to mi mogli da kažemo nešto u tom stručnom, ekspertskom, kako mi imamo to moralno pravo, odakle nama taj kapacitet da dirnemo tom krugu dvojke beogradskom, tim svetim kravama, nevladinom sektoru? Kako mi imamo to pravo da kažemo svoje mišljenje, da vodimo državu na način što ćemo štiti naše nacionalne interese, što ćemo razvijati ekonomiju, što ćemo graditi puteve, što ćemo graditi infrastrukturu? Mi smo ovde potpuno zamenili teze. Svakodnevno se govori o potrebi slobode govora, vladavini prava, slobodi medija. Jeste, jesu to veoma, veoma važni aspekti funkcionisanja jednog demokratskog društva, ali zar nije najznačajnije ljudsko pravo, civilizacijsko pravo, pravo na izražavanje sopstvenog mišljenja i sloboda izražavanja sopstvenog mišljenja? Ako se mi ovde kao predstavnici većine ne slažemo sa nekim stavovima i sa nekim pozicijama bilo koga, pa bili oni predstavnici ili sudske ili izvršne vlasti, zar nas treba razapeti zbog toga? Želim samo da kažem da ćemo mi nastaviti dalje da radimo za svoju zemlju. Nastavićemo dalje da radimo za svoju decu i nastavićemo i dalje da radimo da nikada više u našoj zemlji ne dođe do slučajeva i ne moramo da ne budemo u poziciji da menjamo zakone i da imamo na dnevnom redu Tijanin zakon, Aleksin zakon. Mi moramo da se borimo vrlo aktivno, kao što i radimo, protiv nasilja nad decom, protiv svega onoga što želimo da preveniramo kroz ovo što smo uradili i glasanje za izmene i dopune Krivičnog zakonika. Želimo da utičemo na to i da budemo aktivni da apsolutno ne bude nasilja i među samom decom. Što bi Amerikanci rekli – borba protiv tog tzv. bulinga. Veoma, veoma značajna stvar. Iako neko misli da će nas zaustaviti, on se grdno prevario, zato što misli da je samo njemu to delegirano i da samo neki ljudi u ovoj zemlji imaju ekskluzivno pravo da budu nevladine organizacije, da budu sudije, da budu ministri, da budu poslanici, da budu političari. Uvek, kada malo bolje analizirate tu situaciju, iza svake te borbe za ljudska prava građana Republike Srbije, iza svake borbe za neki ekonomski uspeh stoji neki novac, stoji neki lukrativni interes i stoji neka beneficija za njihovu nevladinu organizaciju, neki projekat koji su oni dobili od nekoga sa strane koji bi trebalo da realizuju, a mi smo im ovde taj plan pokvarili. Mi apsolutno ovde nećemo voditi računa o tome, niti ćemo se kome dodvoravati, niti ćemo praviti hipotezu od demokratije i ambijenta koji želimo da napravimo, a koji jeste i podrazumeva slobodu govora, pa ljudi u ovoj državi svako može da kaže šta želim. Vidim u nekim medijima, da li su to štampani mediji, da li su elektronski mediji, pa prenose neki, pogotovo ovi koji promovišu opoziciju i uredu je, treba da promovišu, nije sporno. Demokratsko smo društvo. Promovišu neke ljude koji nemaju ni 0,1% podrške. I sada su ti isti našli za shodno da kritikuju, naravno na šta imaju pravo ili da napadaju one koji su zadobili poverenje građana Republike Srbije na fer, demokratskim i slobodnim izborima. Znate šta, to nema nigde. Pogledajte razvijene zemlje, zamislite sada da se u "Njujork tajmsu" ili "Vašington postu" ili u Nemačkoj, u "Alegemajne Cajtugu" svaki dan pojavljuju stavovi neke partije koja nije prešla cenzus ili koja ima podršku procenta statističke greše 0,1%, 0,2%, 0,5%. Ili neki protesti ili nešto što podrazumeva tri, pet ili sedam ljudi koji dolaze tamo, šta rade, valjda igraju karte ili šah ispred predsedništva. Meni to više liči na, oni su u stvari kao ljudi koji sede ispred prodavnice, znate, i piju pivo, samo što ti ljudi nemaju prostor i mesto u medijima, ovi imaju. Ovi imaju mesta u medijima, crtaju nam mete, crtaju karikature, prikazuju nas na razno razne ružne načine. Ali, da završim svoj govor time da mi nastavljamo sa svojim radom, nastavljamo svoju politiku, bićemo solidarni sa našim kolegama ko god da ih na ovaj način napadne. Smatram da je ovo bilo brutalno, smatram da je bilo sramno. Nije ništa Aleksandar Martinović ni gori, ni bolji, ni od mene, ni od Dragane Barišić, ni od Milorada Mirčića, niti bilo koga u ovoj sali. I, mi među sobom bili većina ili opozicija treba da budemo solidarni. mi smo ovde, i da podsetim građane Republike Srbije, izabrani glasovima tog naroda. Mi predstavljamo taj narod i mi treba da budemo zaštićeni od onih koji, eto, mogu svakodnevno, na svaki način da nas oblate, i da na to niko ne obrati pažnju. Da ne širim sada priču o tome koliko puta se to u prošlosti desilo. Pa, istom tom čoveku, evo i dan danas govore o tome, ja mislim da pišu u tim opozicionim medijima i portalima, on se vodi kod njih da je i dalje predsednik upravnog odbora Agencije za privatizaciju. To ne mogu da uklone, jel tako, jel niste 2013. godine, ali eto, to se tako vodi kod njih. To je njihova istina i to je njihov model politike, to su njihovi „istinomeri“, i to je ono čime oni hoće da idu pred građane Republike Srbije. Naravno, na ovo ukazujem kao neko ko se aktivno bavi politikom, ko želi da ukaže i svojim kolegama i građanima na ovakvu jednu vrstu anomalije u ponašanju. Ovo je meni više, ne zbog toga što narod pokazuje svoje, istraživanja pokazuju svoje, zna se za koga su građani Republike Srbije, zna se koga i kakvu politiku podržavaju, ali mi moramo govoriti, moramo stati ovakvim pojavama prosto na put, i da izađemo na čistac sa istinom. Ima jedna razlika, time ću završiti, između nas i njih, uvaženi predsedavajući, to je i glavna razlika je što mi imamo obraz i mi želimo dobro građanima Republike Srbije, mi želimo da im izgradimo puteve, škole, vrtiće. Mi želimo da budemo socijalno odgovorni, a oni u svojim šatorima, čadorima, neka zamišljaju, neka pišu, neka govore o tome na „tviteru“, neka postavljaju uslove. Citiraću profesora Mićunovića, on je pre neki dan u jednom intervjuu rekao, u stvari, sažeo sve ono što se događa u prethodnih par meseci, imajući u vidu ponašanje ove naše, dela vrle opozicije, kaže – šta mi radimo, mi kao opozicija, ovi opozicioni lideri postavljaju uslove koje nikad niko neće ispuniti. Čovek koji je iz opozicije, koji je institucija, koji je profesor univerziteta, time je rekao sve. Hvala uvaženi predsedavajući i hvala na vremenu.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vjerica Radeta je ukazala na probleme vezane za izbor predsednika sudova, a u prošlosti predsednici sudova su birani na način koji nije bio u skladu ni sa Ustavom, ni sa zakonima koji regulišu pravosudni sistem, izbor sudija, tužilaca itd. Oni koji bi hteli da iz Narodne skupštine izmeste izbor sudija i tužilaca prave grešku. Ja smatram da vi dobro znate, dame i gospodo narodni poslanici, da sudije donose presude u ime naroda, a predstavnik naroda jeste Narodna skupština, zakonodavni najviši organ vlasti. Prema tome, niko u ovoj zemlji neće doneti presudu na osnovu bilo kog drugog orana, nego u ime Narodne skupštine, i presude se tako i donose. U čije ime to nevladine organizacije smatraju da će u buduće sudije da donose presude? Samo u ime naroda. Ja kao narodni poslanik SRS smatram da je šteta što je izmeštena ova procedura i ova regulativa izbora sudija i predsednika sudova iz parlamenta. Mi smo imali daleko bolje i uređeno pravosuđe, dok su sudije i tužioci birani na četiri ili osam godina. Međutim, neke sudije, uz dužno poštovanje časnim sudijama, smatraju da su doživotno izabrani i da mogu da donose odluke kakve oni smatraju. Te sudije traže nezavisnost. E, kada je u pitanju nezavisnost, moramo da se podsetimo da sudija jeste nezavistan u donošenju odluke ali samo na osnovu Ustava i na osnovu zakona. Sudija nije ovlašćen da donosi nezakonite odluke. Kada je u pitanju nezavisnost sudija i tužilaca, pogotovu sudske funkcije koja donosi odluke, postavlja se pitanje njihove odgovornosti za nezakonite odluke. Kome oni odgovaraju? Zakon o sudijama i Krivični zakon Republike Srbije sankcionisao je kršenje zakona od strane sudija. Imamo li koji primer da je neki sudija zbog nezakonite odluke bio osuđen na kaznu zatvora? Ne samo kazne zatvora, nego treba postaviti pitanje, gospodo iz Visokog saveta sudstva, koliko ste imali za poslednjih pet godina disciplinskih prijava protiv sudija? Predstavnik Visokog saveta sudstva i Vrhovnog kasacionog suda prošle godine je izjavio da je protiv sudija bilo podneto 780 disciplinskih prijava, a da je u proceduru uzeto 14. Međutim, izrečeno je sedam disciplinskih sankcija. Sad, vidite koja je to razlika, i da li ima odgovornosti i da li neko vrši kontrolu nad radom sudova? Kada su u pitanju predsednici sudova, to moraju biti ljudi od kredibiliteta, to moraju biti najstručniji ljudi, to moraju biti ljudi koji imaju najbolji prosek potvrđenih odluka, to moraju biti sudije i ljudi od ugleda i da će moći da rukovode organom za koje su izabrani. Pravosuđe i pravosudni sistem Srbije za deset narednih godina ova vlast Republike Srbije neće moći da otkloni štetne posledice koliko je DOS-ov režim naneo pravosuđu u pravosudnim organima. Dame i gospodo, da li vam je poznato da je po Ustavu Republike Srbije, u članu 146, sudska funkcija stalna, a da je 2010. godine uprkos ustavnoj odredbi o stalnosti sudija i sudijske funkcije, izvršen reizbor sudija svih sudova u Srbiji? Da li vam je, dame i gospodo, poznato da je Ustavni sud Srbije proglasio da je neustavni Zakon o reizboru sudija u skladu sa Ustavom? Da je Visoki savet sudstva, koji je odlučivao o reizboru, a i o izboru novih sudija, bio sastavljen protivno Ustavu, konkretno protivno člana 153. Ustava Republike Srbije stav 1. i 3? Naime, ovo je najvažnije. Koje posledice je Nata Mesarović ostavila i tadašnji Vrhovni sud i oni koji su birali sudije i koji su razrešavali sudije? Naime, u sastavu Visokog saveta sudstva, mi imamo vrlo preciznije formulacije, nalazila se Nata Mesarović, zumbul DOS-ov, predstavnica ne Vrhovnog kasacionoga suda, gospodo, obratite pažnju, ali ne predstavnica Vrhovnog kasacionog suda, kao što je to tada u Ustavu pisalo, nego ona je bila predsednik Vrhovnog suda, a ne Vrhovnog kasacionog suda. Da bi ispravili očiglednu grešku i nepravdu, tadašnji nosioci vlasti DOS-ovi, biraju Natu Mesarović preko noći za predsednicu Vrhovnog kasacionog suda, da pokriju ovu bruku što su sebi dozvolili. Problem je u tome još što Vrhovni kasacioni sud tada nije postojao. Po članu 143. Ustava, predsednika Vrhovnog kasacionog suda bira Narodna skupština, dame i gospodo narodni poslanici, na predlog Visokog saveta sudstva, a po pribavljenom mišljenju opšte sednice Vrhovnoga suda. Dame i gospodo, želeo bih da ukažem još na neke vrlo važne probleme koji se tiču pravosuđa. Naše pravosuđe je doživelo amerikanizaciju koju je DOS uveo. Šta to znači? Hibridna mešavina tradicionalnog kontinentalnog prava i pravnog sistema sa anglosaksonskim pravnim sistemom, tim divljačkim sa Divljeg zapada. Evo kako oni sude. Žika tuži Miku da mu duguje 10.000 evra i požali se tuženi advokatu pa pita šta da radi. „Pa jesi li mu pozajmio?“ Kaže: „Jesam“. „Pa jesi li mu vratio? Ako mu nisi vratio, nađi dva svedoka da kažu da si mu vratio i bićeš oslobođen obaveze.“ Osnovna razlika između anglosaksonskog prava i civilizovanog evropskog kontinentalnog prava jeste u tome što se u anglosaksonskom pravu istina ne dokazuje čvrstim dokazima, nego se dokazuje lažnim svedocima. U tim državama u kojima se primenjuje anglosaksonski pravni sistem može se suditi i za ono što se nije dogodilo, niti je postojalo i da neko može biti zapravo osuđen. Poznato je da je kontinentalno evropsko pravo prisutno u mnogim zemljama i na drugim kontinentima, a pre svega: Afrike, Azije, Kine, Južne Koreje, Japana, Filipina, Indonezije, kao i u najvećem delu Latinske Amerike. Zbog toga je veliki problem što je Srbija dozvolila sebi da se ovaj hibrid miksuje i da se uvodi u naš pravni sistem. Srbija je moderna pravna država, Srbija ima odlično pravosuđe koje je ranije imala, a moraće za 10 godina da ga stekne kad otkloni štetne posledice DOS-ovog režima, ali najveće štete trpi naš Zakonik o krivičnom postupku, koji je zapravo hibrid američkog pravnog sistema, pa po mišljenju SRS to je, dame i gospodo, apsolutno neprihvatljivo i treba dići ruke od amerikanizacije i vratiti se kontinentalnom civilnom društvu i pravu. Ono što bih još želeo, dame i gospodo, da skrenem pažnju i na neke slabosti u našem pravnom sistemu. Koji su problemi u pravosuđu Republike Srbije? Na prvom mestu nestručnost onih koji se biraju. Gospođa Vjerica je ukazala da je imalo slučajeva da su pravnika koji je radio u zemljoradničkoj zadruzi, nijednog dana nije bio u pravosuđu, izabrali za predsednika suda. Imali ste gospođu Malović koja nije imala godina koliko je sudija u vrhovnom ili okružnom sudu imao godina, odnosno sudske funkcije. E, dok je takvih, nažalost, Srbija će imati velikih problema. Ono što se događa jeste da su nam optužnice izrečene od strane javnih tužilaca identične sa presudama sudova, i to 85% u Srbiji imate identičnih presuda sa optužnim aktima tužilaca. Ono što je takođe problem je što se velike štete ovakvom reformom koju je DOS započeo, a vi to morate gospodo iz aktuelne vlasti da hitno otklanjate, to jeste moda – šaljemo iz Beograda tužioca u Prijepolje, zamislite, a on košta za godinu i po dana pet miliona iz budžeta Republike Srbije, koje je po raznim osnovama primio. Ili imate ovakvih slučajeva da se šalju sudije i tužioci u druga sedišta javnih tužilaca i viših sudova i privrednih sudova, a da je od tada kada su dosovci to uveli do danas koštalo više od pet milijardi dinara budžet Republike Srbije. Imate, dame i gospodo, u našem pravosuđu i takvih slučajeva, nažalost, da jedan tužilac u osnovnom tužilaštvu podnese 835 optužnih predloga i optužnica a da sud zbog nedostatka dokaza mora da ih oslobodi, a da na teret, to je bio slučaj u Osnovnom sudu u Pančevu, kada je protiv građana podneto mahom po političkoj osnovi 835 optužnih predloga, a da je sud morao da oslobodi u 540 predmeta, ali je zato budžet Republike Srbije koštalo 95 miliona dinara. Dame i gospodo, slučaj vođenja pojedinih procesa, evo, primer bih želeo da istaknem negativan – stečajna mafija. Stečajna mafija, optuženo je više lica bilo, neki su oslobođeni, a protiv nekih je i nastupila apsolutna zastarelost krivičnog gonjenja, ali je zato, dame i gospodo, krivicom postupajućih sudija i tužilaca po budžet Republike Srbije je nastupila šteta za 280 miliona dinara. Da se mi razumemo, da li treba uvesti i disciplinsku i krivičnu, čak i materijalnu odgovornost nezavisnih nosilaca pravosudnih funkcija koji često zbog svog neznanja ili zbog namere da oslobode nekoga nanesu štetu budžetu Republike Srbije, i to ogromnu štetu koja se zaista vrednuje u više milijardi dinara? Kako sada dozvoliti da sudija u Višem sudu u Beogradu sudeći u predmetima ima 78% predmeta, koje su tom sudiji ukinute odluke od strane Višeg suda? Može li taj da bude više sudija? Po mom mišljenju, bio sam savezni ministar pravde, bio sam zamenik ministra pravde u Republici Srbiji, gospođa Vjerica bila je zamenik ministra pravde, radim 40 godina kao advokat, ovako nešto ne može više da se toleriše. Gospodo iz vlasti, morate prekinuti ovakve turističke troškove koji se nameću Srbiji. Te nazovimo eksperte koje šaljete iz Beograda u druge gradove i u druge sudove, molim vas, nemojte ih smatrati da su to veći stručnjaci nego što ima stručnih ljudi u višim sudovima, osnovnim sudovima, osnovnim tužilaštvima i višim tužilaštvima. Da se mi razumemo još o nekim stvarima, što bih želeo da ukažem. Da li ima korupcije u srpskom pravosuđu? Ja moram reći, nažalost, a to su i neke sudije kao nosioci pravosudnih funkcija javno iznosili, da u srpskom pravosuđu ima korupcije. Dame i gospodo narodni poslanici, ja moram da iznesem jedan primer iz pančevačkog pravosuđa. Protiv advokata Predraga Basarića podneto je 34 krivične prijave. Prema izveštajima koje posedujem, mogu ih predati predsedavajućem, stoji da je podneta 21 krivična prijava po jednom izveštaju, zvanično overenom od strane tužioca i od strane predsednika suda. U drugom izveštaju se kaže da je podneto osam krivičnih prijava. U trećem izveštaju se kaže da je podneto pet, i tu se imenuju sudije. E, bitno je koje su to sudije koje su tom zumbulu oprostili 34 krivične prijave i da li te sudije danas mogu da obavljaju sudsku funkciju? Po meni – ne. Ovo se nije slučajno dogodilo. Ovog slučaja nema od 1945. godine do današnjeg dana u Evropi. Nađite mi jedan primer da je protiv jednog advokata, a advokatura je časna profesija, međutim, advokatura ne sme među svojim redovima da ima kriminalce. Dakle, ove sudije su šegrti toga advokata. I ono što je najbitnije – sve su te krivične prijave odbačene ili su zastarele. Ovo je primer na kome slobodno zasnivam sumnju da u srpskom pravosuđu ima korupcije. Da li se donose zakonite odluke? Navešću samo dva slučaja. Profesor Veroljub Rajović ima predmet gde mu je vrednost spora oko 40 hiljada evra. Besarić Jovo sa preko 30 hiljada evra, gde je i prvostepeni i drugostepeni sud donosio nezakonite odluke, pa se sada putem revizije i Ustavnog suda očekuje da donesu pravednu odluku. Dame i gospodo, ukazao bih na nešto, ako mi dozvolite, što se tiče organizacije i teritorijalne nadležnosti sudova, učinjena je jedna nepravda. Gospodine Martinoviću, vi možete ovo da sagledate, da se vrati osnovni sud Kovina, jer je neosnovano prebačen u Smederevo. Ovo je jedini slučaj gde imamo tako složenu situaciju i da građani idu 50 km u Smederevo da bi ostvarili svoje pravo. I ono što je govorila gospođa Vjerica, svaka opština treba da ima sud. Hvala vam.
Zahvaljujem, kolega Jojiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, podržavam predloge odluka koje je dostavio Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Mi danas raspravljamo o drugoj važnoj stvari koja se tiče neposredno odnosa prema nosiocima pravosudnih funkcija, ali i odnosu pojedinaca koji pripadaju tom delu našeg društva i našeg sistema, njihovom odnosu prema drugim ljudima. Konkretno, o hajci i o harangi. Hajka i haranga koja je ovih dana organizovana zbog skupštinskih izlaganja, zbog onoga što je ovde, u ovoj sali, izgovoreno tokom rasprave o izmenama Krivičnog zakonika, hajka i haranga protiv, na prvom mestu, predsednice Narodne skupštine Maje Gojković, zatim Aleksandra Martinovića, Marijana Rističevića. U pozadini tih brutalnih napada, naravno, uvek mora da se nađe, pravilo je to već i dobro je poznato svima, Aleksandar Vučić i Srpska napredna stranka u celini. Zbog čega su se i kako to ustremili medijski jastrebovi Dragana Đilasa i Dragana Šolaka, svako ko se našao pozvanim da ovih dana izgovori najtežu moguću reč koja mu padne na pamet na račun ovih ljudi. Da se vratimo u taj dan i tu raspravu i da vidimo zbog čega su i na šta to oni tako burno reagovali. Evo vam par rečenica iz te rasprave, kako je sve počelo. Rečeno je da se suočavamo sa jednom pojavom koja je nezabeležena u civilizovanom i demokratskom svetu. Iz jednog dela srpskog pravosuđa nama stalno dolaze, nama kao narodnim poslanicima, kritike da narodni poslanici, a pogotovo izvršna vlast, a pogotovo ministarka pravde, vrše nekakav strašan pritisak na pravosuđe. I mi smo, zaista je to tako, mnogo puta, konkretno, dokazima pokazali da to uopšte nije tačno. I više puta smo pozivali sve te koji to tvrde da kažu lepo, jasno i precizno, imenom i prezimenom – a ko to vrši pritisak na njih, na koji način, da daju dokaze? I nikada ih nismo dobili. A onda, mi smo se suočili sa jednom potpuno obrnutom situacijom. Jedan sudija kog je u toj raspravi pomenuo gospodin Rističević, sudija Majić, sudija Apelacionog suda u Beogradu, sebi je dao za pravo da vrši pritisak na Narodnu skupštinu, o tom smo mi odnosu pričali samo nekoliko dana unazad, pritisak na narodne poslanike i na ministarku pravde i na Vladu Republike Srbije zato što ćemo, kako smo najavili tada, mi koliko sutra da glasamo o Zakonu o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika kojim uvodimo doživotnu kaznu zatvora za onog ko sa smrtnom posledicom siluje dete, trudnicu, nemoćno lice. Taj sudija Majić je rekao da je nečovečno što će to Narodna skupština da uradi. I još je smelost i drskost pokazao da kaže da je nečovečno što će narodni poslanici da uvedu doživotnu kaznu za nekoga ko siluje dete od tri godine, jer taj siledžija, manijak i ubica, i sve je ovo inače tačno, njemu se oduzima svaka nada da će jednog dana da se nađe na slobodi. Šta nekome nije bilo jasno iz ovoga što je rečeno? Jel neko misli da se neko od ljudi koji su se našli u ovoj sali tokom kompletne rasprave i tokom dana za glasanje ne slaže sa ovim stvarima? O odnosu prema tom zakonu i slučaju koji je bio povod da inicijativa „Tijana Jurić“ dođe u formi pripremljenog zakona ovde, mi smo se svi izjasnili, gospodo koja je ovo gledala i koja je reagovala na ove reči, mi smo se izjasnili. Što se nas tiče, da, one terazije, kad se na njih stavi s jedne strane ovakvo nedelo, ovakvo zverstvo, a s druge strane briga za to da li će biti lep život, a nastaviće da živi, čovek koji je ovakvo zverstvo počinio, zna se na koju stranu preteže. Dakle, mi smo svojim glasanjem kazali na kojoj strani mi stojimo. I mi iz poslaničke grupe Srpske napredne stranke, a ovo su reči predsednika naše poslaničke grupe, i ostalih ljudi koji čine parlamentarnu većinu, ali ne samo mi, opozicija koja je bila prisutna i na raspravi i na glasanju, poslanička grupa SRS sigurno je jasno stavila do znanja svojim glasanjem kako se odnose prema ovoj dilemi jer to nikakva dilema nije. Bilo je i drugih narodnih poslanika koji nisu deo parlamentarne većine, sad nije trenutno u sali ali treba da se kaže, bio je i gospodin Ševarlić i glasao je za to da mi usvojimo izmene, i Vukadinović. Ja uopšte ne sumnjam da se oni na isti način odnose prema ovom pitanju kao i mi, koji smo zagovarali to tokom diskusije u sali. Ne znam, pretpostavljam da je reč o poslaničkoj grupi Stranka moderne Srbije, ne znam da li i oni smatraju isto što i mi, nekada mi je delovalo da smatraju, sad na raspravi ih nisam video, na glasanju nisam, mogu samo da pitam, ali što se nas tiče nikakvih tu nedoumica nema. Druga stvar što se tiče neprihvatljivog odnosa prema Narodnoj skupštini, mislim da se oko toga svi apsolutno slažemo, ko god je danas govorio ovde iz svake poslaničke grupe rekao je da tako nešto ne dolazi u obzir i da je podlo i licemerno prebacivati nama kad god kažemo da se sa nečim ne slažemo da smatramo da nešto nije u redu, odmah dizati visoko prst i glas i govoriti, ovo je neprihvatljiv pritisak. Narodni poslanici, Vlada Srbije, ministri vrše neprihvatljiv pritisak, sve njih gura Aleksandar Vučić da vrše neprihvatljiv i nezakonit pritisak. A kad neko ko je sudija sebi da za pravo da pritiska on i Narodnu skupštinu i narodne poslanike i to na ovakvoj temi zamislite, šta je onda to? To je evropski civilizovano i onda treba da skoči i jala i vrana, kojekakvi internet sajber nindža ratnici, šta su ne znam. Ali mnogo zanimljivije i mnogo važnije ove njihove medijske eskadrile, sve sam go Šolak i sve sam go Đilas, da se obruše na ljude koji su imali hrabrosti da kažu – ne, pa neće moći tako, pričamo o vladavini prava i pričamo o odnosu prema institucijama, pričamo o nekim vrednostima, evropskim ili kojim god hoćete. E, pa ovo nije ništa od toga. I da se jasno kaže, hrabro, da, to neće moći tako. Nije prošao ni dan jedan, odmah su krenuli. Evo vam naslova – „Rističević pozvao na linč sudije Majića i Hadžiomerović“, zamislite na linč. Na linč, time što je rekao da su u jednom predmetu sudili, odnosno da su se poneli, kako su se poneli. Izvor N1. tako beše gospodine Rističeviću? Zagranična, vangranična sa reemitovanjem, reemitovanja preko Ljubljane, pa do. Da oni. Neprimerene ocene o ličnosti i stručnosti, napadi, ovo je Beta, kritike vlasti, ali mi branimo struku. To je sam Majić rekao. Opet N1, zagranično, vangranično sa remitovanja. Martinović nazvao sudiju pametnjakovićem, drskim i licemernim i sad to treba da se osudi, opet malo Bete, ali ima opet i ovih što se reemituju. Poruka svim stručnjacima bolje bi vam bilo da ćutite. Znači, strašno ućutkivanje, time što mi kažemo da neko vrši neprihvatljiv pritisak, a poziva se na nekakvo poštovanje sistema i naravno na slobodu govora. Između ostalih, posle svih ovih uzeo je i sam sudija Majić da brani sudiju Majić. I o tome smo govorili danas, evo imamo i saopštenje Centra za pravosudna istraživanja, što je inače nevladina organizacija. Nevladina organizacija u kojoj je sudija u isto vreme i medijska ličnost i bloger i vloger i ne znam šta sve ne. Predsednik Upravnog odbora, ovo je sa njihovog sajta. Dakle, ta organizacija koje se skraćeno zove CEPRIS okuplja, evo ovo je, dakle ono što vi vidite kada odete da se malo informišete kod njih na sajtu. Slobodana Beljanskog kao predsednika CEPRIS-a, on je valjda najvažniji, zato je prvi naveden ovde i tu mu je slika, pa je onda drugi dr Miodrag Jovanović, potpredsednik i član Upravnog odbora, a na visokom trećem mestu, Miodrag Majić, predsednik Upravnog odbora. Ima tu i drugih, dobro, bivših predsednika Vrhovnog suda, o tome je govorio danas gospodin Perić i kojekavih drugih, ali ova organizacija, nevladina organizacija u kojoj je predsednik Upravnog odbora Majić, poznata je našoj javnosti po svom delovanju, po svom, ja ću vam reći otvoreno, očigledno, planskom delovanju koje je sa zadatkom. Ne mogu da se setim jedne prilike, da su neko saopštenje napravili, ne računam ovo kada Majić priča kako je strašno što je neko rekao, reč kritike na račun Majića, a vi ste gospodine Marinkoviću inače, tu potpuno bili u pravu, reč je o samoproglašenim svetim kravama, da se razumemo. Šta je problem ovde, što je neko rekao, mi stojimo na toj i toj poziciji po pitanju izmena i dopuna Krivičnog zakonika? Šta je problem u tome što smo mi rekli neprihvatljiv pritisak na Skupštinu i poslanike, ne dolazi u obzir. Samo jedna stvar je problem, što je tu konkretno bilo umešano jedno ime i prezime, konkretno taj Majić. Zbog toga sve ovo. Jesu, to su samoproglašene svete krave koje preko CEPRISA, ne znam da li su imale jednu aktivnost, a da nije bila usmerena na najpodmukliju moguću kritiku i Aleksandra Vučića i Vlade Srbije i ministarstva, i našeg sistema ukupno. Dakle, nema inicijative da se oni nisu našli na suprotnoj strani, od onoga što govorimo mi, na suprotnoj strani od onoga što je elementarni interes države i na to ćemo mi da ukazujemo danas, nije to problem, ne jedan, mnogo tu primera postoji. Kažu, to je njihovo stručno mišljenje i njihovo pravo na stručno mišljenje. Nikakve tu struke nema. Ovo je, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije koji ovo gledate, čista propaganda, gde se vidi da postoji namera, gde se vidi da postoji cilj, pa tamo gde se jasno ogoli da nema principa, da ni jedan univerzalni etalon ne važi. Kako ja da drugačije tumačim ovakav skup ljudi, do kao ljude bez principa koji imaju očigledno jasnu definisanu nameru i svim sredstvima dejstvuju u pravcu da je ostvare, ne obazirući se ni na pravila, ni na zakone, standarde. Evo, drugi po rangu, Miodrag Jovanović. On je redovni profesor Pravnog fakulteta koji naveliko štampa pamflete sa svojim saopštenjima, kako Aleksandar Vučić krši Ustav Srbije, kako krši sve zakone. Ovo je političko delovanje, ovo je politički stav i prema Aleksandru Vučiću i prema SNS. Taj čovek, naravno, jedan je od učesnika inicijative da se još jednom, pošto im tri puta nije dovoljno, tri komisije ne znaju ništa, bavimo problemom doktorata ministra Malog. Ovo je inače čovek koji je po sopstvenim rečima veoma zainteresovan iz principijelnih razloga za to pitanje, a koji nisam video da se ikada oglasio na temu tih njegovih principa i iskrene želje, naravno, da se bavi akademskom čestitošću. U vezi sa ovim prvim na spisku rangiranih, jer ovaj prvi, Slobodan Beljanski, on je po pravosnažnoj presudi nezakonito doktorirao, a ovaj drugi po rangu, on je mnogo zainteresovan za akademsku čestitost i za pitanje kvaliteta doktorata zakonitosti, ali mu ne smeta da bude odmah ispod ovog prvog, koji je nezakonito doktorirao, 2001. godine, e sada tu postoji kompletna istorija slučaja, na šta nije imao elementarno pravo, nije zadovoljavao elementarne uslove, pa se lažno predstavljao kao doktor nauka, pitaj Boga koliko dugo, da bi na kraju sud morao da razreši situaciju. E sada, ovi ostali, visoko moralni i visoko principijelni, sa takvim sede zajedno i dele taj moral i te principe koji su upereni protiv ministra iz SNS, protiv Aleksandra Vučića, bukvalno svega što vam padne na pamet, a da može imati bilo kakve veze sa nama. Ovog se Beljanskog ja sećam iz slučaja od pre dve i po godine. Čovek je brutalno lagao, optuživao jedan parlamentarni odbor ove Narodne skupštine da je, pazite sada ovo, falsifikovao neku deklaraciju, falsifikovao deklaraciju da je poturio ljudima iz Evropskog parlamenta jednu verziju na engleskom, a ovde za domaću upotrebu izbacio drugu na srpskom, što je potpuni nonsens, apsolutno nemoguće. Ali, čovek je sebi dao za pravo da to uradi tada, onomad zajedno sa tadašnjim ombdusmanom, Sašom Jankovićem, da nas napadne, oblati. Znate šta je najgore i najstrašnije? Ne što on ili oni o nama imaju loše mišljenje i hoće da nam naude, nego što time direktno škodi i šteti Republici Srbiji i našim institucijama, što se nisu nikada ustručavali ni na sekund da nanesu potencijalnu štetu Narodnoj skupštini, sa njenim su se kredibilitetom igrali, kada su ovakve stvari plasirali, a sve lagali, kao što su lažovi svaki put lagali i svaki put bili uhvaćeni u lažima. E, ta se ekipa okupila danas, da im predsednik Upravnog odbora bude sudija koja je izgleda sveta krava, pa niko ne sme reč da kaže kada on učini nešto što nije dobro, a učinio je mnogo toga. Čovek piše knjigu, nema tu ništa sporno. Ja gledam čime se bavi u njima i po knjigama i po svojim natpisima koje objavljuje na svojim blogovima, vlogovima, ja više ne znam kako se to zove. Ima tu nekih fantastičnih priča, i kako hoće da kaže stručnih, analiza i sve se to tako pomešalo, da vi danas kada pogledate tekst koji on potpiše, a u kom je sve najgore i najcrnje, govori o Republici Srbiji, o nekakvim izmišljenim pritiscima, koje današnja vlast, kako on tvrdi vrši na sudije i tužioce, onda se brani pričom, ne znam da li je to sada fikcija ili je to stvarno. Da li sam ja ozbiljno mislio ili sam samo bio u napadu umetničkog nadahnuća. Ja to ne mogu sada da vam kažem, ali mu ne smeta ništa da to potpisuje, to objavljuje i da od tog posle mi trpimo priču od strane ovih medija, još jednom, sve samog Đilasa i sve samog Šolaka. Objavljuje knjige, ko je zapitao, dobro je primetio. Izgleda ni u jednoj od tih knjiga nije našao za shodno, i ako piše o sučajevima na kojima je radio, da opiše slučaj oslobađanja zlikovačke Gnjilanske grupe, možda u nekoj od narednih knjiga objasni kako je došlo do oslobađanja na drugom stepenu, na apelaciji, u kome je učestvovao lično. Može to čak i preko ove nevladine organizacije CEPRIS ili preko svog bloga ako smatra da je potrebno da reaguje što pre, da ne čekamo mi na knjigu, neka to objasni koliko danas, ima bar tri, četiri kanala ili odmah neka ode na ove televizije na koje defiluje, pa neka lepo objasni svojim rečima, kako se to tačno dogodilo, zbog čega. Moraće, izgleda da objasni i zašto nisu u pravu svi koji tvrde da je tada bilo reči o dokazima čvrstim kao stena, da ne bude da ja znam više od drugih, neka to lepo oni objasne. Ali, prećutao je izgleda i nikada se nije potrudio da se bavi tim pitanjem. Zato se bavi pitanjima kao što su moralna pridika i kritika vlasti u bizarnom tekstu, gde se pominje štelovanje presuda, gubljenje dokaza, zataškavanje brljotina, kako bi se pokazao nekakav strašan pritisak vlasti na pravosuđu. Na ove njegove natpise reagovali su ljudi iz struke. Dakle, ovo nije tema kojom danas maše bilo koji narodni poslanik zato što se jutros setio. Onda, kada se ovo dešavalo odmah su se javili ljudi poput, recimo, advokata ili udruženja sudija i tužilaca Srbije da kažu – To nikakvog smisla nema. Na šta to liči. Optužujete tako bez ikakvih dokaza, Majiću, što se ne bavite time onako kako propisi nalažu? Zašto se ne obratite institucijama, nego pišete tako, objavljujete po tviterima, dajete intervjue, Ninovima, kome sve ne, bez ikakve odgovornosti, bez ikakvih ozbiljnih koraka, jer ste ozbiljan čovek kao što se predstavljate, veliki stručnjak ako tvrdite da jeste, ili ste šta, zabavljač hronično željan pažnje? Nije bilo nikakvog odgovora, ali je bilo tekstova. Pazite, sada sa kakvim sadržajima - Zamolio bih te da mi ukineš jednu presudu, pa Majić opisuje odnos između nekog sudije i sudija - Proglasio sam čoveka krivim, u tom trenutku je bio već nevin. To sve Majić u tim svojim pričama i saopštenjima piše - Nisi se sekirao kada si gubio čaure sa uviđaja po kladionicama. Peglali smo mi veće svinjarije šta nas košta da sada preimenujemo nešta. Sudija ima da odlučuje samo kada su sve druge mogućnosti iscrpljene itd. I, onda ga pitaju novinari – da li je ovo fikcija ili je ovo stvarno? O čemu vi pričate, čoveče? A, on onako, ironično odgovori - čitaocima prepuštam da u skladu sa uverenjem otkriju ono što je namenjeno. Fiktivnost ne isključuje mogućnost da je priča inspirisana stvarnim likovima i događajima, naprotiv, tvrdi Majić. Optužuje, optužuje, dakle, sistem kom treba da pripada, optužuje sopstvenu državu za ove stvari, a onda se pravi duhovit i šarmantan, pa kaže – nemojte misliti da je slučajno zato što ste pomislili da je slučajno, naprotiv. I, onda reaguju, rekao sam već udruženja i pojedinci. Advokat Svetozar Vujačić, bavio se pitanjem, a zašto bi čovek ovo uopšte radio? Zašto bi se ovako ponašao? On je ponudio jedan odgovor. Evo, ja ću da vam pročitam šta je on ponudio kao odgovor. Kaže, Vujačić – Miodrag Majić je poznat da i sve snage protiv režima, jer je uz bivšu vlast meteorološkom brzinom sa mesta sudija, tada prvog opštinskog suda imenovan za predsednika, a onda sa tog mesta što nije zabeleženo u sudskoj praksi otišao direktno u apelaciju i on sada drži nekome neka moralna predavanja, to je poslednji čovek koji može da kaže bilo šta. Da li je ovo ovako ili nije ovako, pa što bi rekao Majić, ako vam deluje - nemojte misliti da nema veze sa stvarnim licima i stvarnim događajima, evo, da malo parafraziram Majića, možda ovo ima baš neke veze sa stvarnim licima i stvarnim događajima. Udruženje sudija i tužilaca Srbije, pitalo ga je u odgovoru na ovakve njegove natpise - zašto govori sada ako je stručan, ako je moralan, ako je čestit, ako se bavi principima? Zašto se nije nikada oglasio, pitali su ga otvoreno 2009, 2010. godine, a bilo je mnogo razloga. Kaže – stotine vaših kolega, pročitaću vam sada navode iz tog pisma udruženja. Stotine vaših kolega tada su izbačeni na ulicu. Kada su oni bili obespravljeni, osramoćeni, pogaženi, samo zato što se nisu uklopili u viziju pravosuđa kako je imala tadašnja moć i tadašnja vlast. Pitaju ga, Majiću, što si ćutao tada? Šta to znači? Kažu, Majiću, znao si. Nemoguće da nisi i nemoguće je da se praviš da ne znaš sada da su radili po spiskovima lokalnih partijskih odbora 2009. i 2010. godine uz rukom dopisane komentare lokalnih poslušnika koji znaju da je sudija taj i taj blizak sa ovim ili sa onim, da je taj i taj tužilac, kum, brat, prijatelj predstavnika političke partije, taj i taj sudija u braku sa advokatom itd. To su bile stvari koje su nekoga preporučivale. Znao je Majić. Znao je, zna i sada, nema nikog u Srbiji ko to ne zna, pa ćutao. Ćutao onda, ćuti i sada na ovu temu i kaže – sve vam je to bilo ili što u pravničkom smislu jednako ukazuje na krivicu moralo biti poznato, ali ste ćutali, niste ni pisali, niti se slikali, ni tvitovali, ni blogovali, samo ste statirali i poleteli, poleteli ste i preleteli sve druge u pravosuđu. To mu kaže udruženje, a odgovor Majiću nema. Kaže – vi danas osmišljavate načine da pokušate da diskreditujete svakoga ko bi vam mogao pokvariti planove u poljuljati temelje vašeg malog, a tako moćnog carstva. Počeli ste da klevetate i počeli ste ili bolje reći nastavili da svoju državu i kolege koji su se drznuli da misle drugačije klevetate u inostranstvu. Ovo su ga ljudi iz udruženja izgleda negde čuli i videli da radi. Nisam video da je na ovo odgovorio. I, oni su ponudili mogući odgovor – zašto se čovek ponaša ovako, poput Majića. Evo kako glasi njihov moguć odgovor – Jedno je sigurno, niste pisali o Soroševskim fondovima i Fondovima albanskog helsinškog komiteta, iako je u mnogim medijima objavljena, tu temu ste, čini nam se olako preskočili. Ni jedne reči o tome ni na blogu, ni o namenskim medijima, ni na globalnom sredstvu opismenjavanja Tviteru. Slažemo se, nije lako odbraniti tezu da novac za vaše projekte, transparentnost i pravosuđe Srbije dolazi iz takvih izvora. Što bi rekao Majić – Ako ovo deluje kao da nije slučajno, možda ste u pravu, možda nije slučajno. Na ovo odgovorio nije, kako oni kažu – nije nikad. Tvrdio je i tvrdi i dalje Majić da se pritisak izvršne vlasti na pravosuđe danas otrgao svakoj kontroli. Kaže – Oduvek je postojao pritisak na pravosuđe, ali se poslednjih nekoliko godina otrgao svakoj kontroli. Danas je, po njegovim rečima, gore neko ikad. Naravno, nije se libio da u svojim javnim nastupima kritikuje predsednika republike, zašto Aleksandar Vučić nešto kaže, zašto Aleksandar Vučić nešto saopštava, zašto komentariše da li treba ili ne treba podržati određeno zakonsko rešenje. I, dok se mi ubismo ovde da pričamo o vrednostima, a rekao sam vam o čemu smo govorili, kakva je tema bila – izmene Krivičnog zakonika, gde mi treba da se odredimo, konačno, prema ljudima koji su u stanju da siluju i ubiju trogodišnje dete. Kaže on – nema pravo da govori o tim stvarima Aleksandar Vučić, on ima samo neku ceremonijalnu ulogu. I, on je rodonačelnik, Majić, sa ovakvim stavovima, svih onih teorija da je ovde došlo do nekog kršenja procedure i do onog stava zajedničkog za sve te koji su se našli i pametni nekada potpisivali inicijative, nekada tražili da se o tome raspravlja ovde, da se o tome glasa da se to usvoji, a danas kažu da nešto nije po evropskim standardima u skladu sa evropskom praksom. Njihova osnovna teza je – ne može to tako, zato što je rekao da to treba usvojiti Aleksandar Vučić. Evo, ko je prvi smislio da to ne može tako zato što je nešto rekao Aleksandar Vučić. Posao predsednika republike nije ni da predlaže, ni da obrazlaže i nije ništa od toga. Znači, po njemu, što je dozvoljenu Majiću, nije nikome više. On može i da kritikuje i da predlaže i da obrazlaže i da govori da će Narodna skupština da napravi katastrofu, da će planeta zemlja da bude zbrisana onog momenta kada mi nešto izglasamo. On to sve može, ali ne može ni narodni poslanik ni predsednik republike, ne može niko da kaže svoj stav o nečemu. Kaže Majić – Tek što je Vlada veselo najavila, potpuno nezavisno i da je politizovano sudstvo, Predsednik Srbije, gostujući na javnom servisu, svojom procenom, od oka, je zaključio da su pripadnici opozicije lopuže, kriminalci i strani agenti, valjda je ovo strani agenti posebno bolno zvučalo, a da je zbog žutih sudija, apsolutno nemoguće neke smestiti u zatvor. Rekao je u intervjuu za NIN, konstatujući da je moguće ukinuti pravosuđe, potrebno je samo da donesemo odluku da ćemo biti istočnjačka despotija. – Čista politička izjava, čist politički aktivizam. Kaže – zašto da neko pominje postojanje bilo kakvih žutih sudija? Pa, zbog ovog iz 2009. i 2010. godine, što se Majić pravi da ne zna, a sigurno se dobro seća tog perioda, jer mu je, nekako u tom periodu baš dobro bilo, vidi se to iz njegove biografije. Ne zna kakve žute sudije, nešto mu je to nerazumljivo, a mi govorili u ovoj sali, ne jednom, govorili, pa brat bratu, 20 puta o konkretnim primerima, o tome kako su imenom i prezimenom, potpisom i pečatom stajali iza toga predstavnici bivšeg režima da neko ima da bude izabran za sudiju ili za tužioca zato što je politički blizak, uz opise, čuli ste kakve – To je brat od žene, od sestre, pa pošto je bio dobar sa nama, pa nas je finansirao, da mu učinimo. Govorili su o tome danas i ovlašćeni predstavnik SRS, gospođa Radeta i gospodin Jojić, dakle zbog tih stvari. Rekli ste deset godina neće moći da se sanira šteta koja je DOOS-ov režim napravio. (Vjerica Radeta: Deset godina. ) Ne znam da li ste u pravu, da li je to deset, da li je više, ja bih voleo da dimenzije te katastrofe nisu tako velike, ali bojim se da niste preterali ništa. Dokument koji je zvanično dostavljen i objavljen u „Politici“ 8.3.2014. godine. Mi smo donosili u ovu Narodnu skupštinu, rekoh vam već, dvadesetak puta primer Opštine Vlasotince, sudije opštinskog suda, jedna beleška, spisak komentara i predloga, javni tužioci Vlasotince, nastavak, odnosno drugi spisak, potpisali i pečatirali predsednik opštinskog odbora DS Vlasotince i predsednik Skupštine opštine Vlasotince. Evo, kako to izgleda, ovo je fotografija. Da li je ovo potpis i pečat Slavoljuba, a s druge strane Srđana? Isto potpis, isto pečat. Da li je jadan drugome pisao ili su njih dvojica napravili zajednički predlog, pa se, pazite, potpisali i lupili pečate, jedan opštinskog odbora DS, a drugi pečat Skupštine opštine. Zamislite to da pošalju spisak dalje gde su naveli karakteristike. Da vas podsetim malo - taj i taj lomio se između DS i DSS, ali je prevagnuo dobar interes, pa zbog toga što je, u principu, pošten, zaslužuje šansu. Tog predlažu da bude sudija zato što je prelomio na pravu stranu, stranu DS, pa da mu se pruži šansa, a drugi je simpatizer i supruga mu je član DS, tako piše, i pošten i vredan i verovatno je zbog toga najbolji, zaslužuje da napreduje, zainteresovan za sudiju u Nišu, da mu se učini. Treći je neukaljan, nekompromitovan, verovatno pošten. Tako su napisali - verovatno pošten, ali je zato druželjubiv i simpatizer je, pa je zato nesporan. Četvrta je nespornih sudskih kvaliteta i ima samo jednu manu - suprug je bivši predsednik lokalne političke organizacije druge stranke, pa to još mora da se protrese i vidi. Ima i nestručnih i osoba bez ugleda, ali zaslužuju šansu. Ima ljudi bez autoriteta, poštenih, ali neupotrebljivih i sami se nude, tako da je verovatno i njima pružena šansa. Tužioci, evo - pošten, vredan, sa strane posmatrano nekorumpiran. Znači, ako je i korumpiran, ne vidi se. Stručan, iskusan i odbacivao sve krivične prijave prema funkcionerima opštinskog odbora DS. Sve je odbacivao. Zar to nije najveći mogući kvalitet koji čovek može da ima? Sin mu je član, zaslužuje pažnju i šansu za napredovanje i mnogo je zainteresovan da bude zamenik u Specijalnom sudu ili veću, a ima i zamenika koji je od osnivanja simpatizer i siguran glas, pa samim tim, pošto je nekorumpiran, nedovoljno je preduzimljiv, ali je nesporan za zamenika osnovnog tužioca u Leskovcu. Ovo Majić ne zna? Nije znao onda, ne zna ni sada? Pa, neće biti da ne zna. Taj je čovek postao zvezda nad zvezdama kada se pojavio u emisiji da oponira predsedniku Fondacije, gospodinu Igoru Juriću. Bili su apsolutno oduševljeni oni koje izgleda inspiriše i motiviše uvek i svuda isključivo prilika da se bude protiv onoga za šta je Aleksandar Vučić rekao da je dobro, protiv onoga za šta su naši narodni poslanici rekli da je dobro i da hoćemo da podržimo i da hoćemo da usvojimo i trebao im je neko da opravda potpuni slom mozga koji se dogodio kod ljudi koji su podržavali taj predlog i sami, a onda, jer hoće uvek da budu protiv Vučića, uvek protiv SNS, onda moraju da nađu neko objašnjenje zašto su i protiv Predloga izmena Krivičnog zakonika. Pojavila im se moguća zvezda u vidu Majića, koji je objašnjavao zašto to sve nije evropski, zašto to nije čovečno itd i, onog momenta kada je rečeno – pa, neće biti da će to moći tako da se ponaša, skočila još jednom i jala i vrana da ga brani. Oni se slažu da su sve njegove osude čuli ste kakve. Dakle, ovo je takav nivo pretparaštva da ja ne znam šta da vam kažem o kvalitetu tih aluzija i navoda koje su možda fantazija, možda nisu, neću da vam kažem, samo ću da se nasmejem na to, a vi zaključite šta je. Oni se sa svim tim slažu. Prija im svaka optužba da je u Srbiji na snazi nekakav diktatorski režim, koji, zamislite, pritiska jedno pravosuđe i prija im i slažu se sa svim komentarima i Krivičnog zakonika i svake izjave predsednika Republike, ali i sa svim napomenama koje imaju da kažu iznesu Majić i njegovo udruženje u vezi sa izmenama Ustava. Po mom uverenju, dame i gospodo narodni poslanici, tu možda dolazimo do jednog od najznačajnijih motiva, oni su, dakle, ovo njegovo udruženje principijelnih, on među njima, uz sve drugo što rade, bili među, i dalje su, najvatrenijim zagovornicima one vrste izmene Ustava koja će omogućiti njima da ako je ikako moguće, kao država u državi, funkcionišu sami za sebe, od sebe, sa sobom i da nikakve više veze nemaju ni sa kim pod milim Bogom, da niko ne može da utiče na to ni da li će sebe da predlažu, sebe da biraju, svoje da biraju i na taj način to svoje malo carstvo, o kome je govorili Udruženje sudija i tužilaca, šire, osnažuju i čuvaju da im traje. Dana, 12. septembra 2018. godine, slušajte rečenicu - uprkos preporukama Venecijanske komisije da se obezbedi pluralizam u pravosudnim telima i strateškim dokumentima koji to propisuju, Ministarstvo pravde, po svemu, nije odustalo od svojih rešenja za nacrt ustavnih amandmana u oblasti pravosuđa. Kako se može videti iz konačnog teksta, koji je objavljen, Ministarstvo nije promenilo ključna rešenja koje je kritikovala domaća stručna javnost, ovi stručnjaci, a kasnije i Venecijanska komisija. Među onima koji ovo smatraju nalazi se i Majić koji tvrdi da tim konačnim rešenjem napravljeno je još gore od onoga što je Ministarstvo smatralo. Kada ovo pročitate, šta možete da zaključite nego izgleda sa ovim se ne slaže Venecijanska komisija? E, neće biti. Dakle, to finalno rešenje dobilo je saglasnost. Prave se da nije, a da li znate zašto? Zato što će isti ovi, i to im je očigledno zadatak, nastaviti da vrše neverovatan pritisak da se ne usvoji ni ono rešenje za koje smo uspeli da obezbedimo neki nivo balansa. Znam ljude koji će reći - nije dovoljan i druge koji će reći - takav je kakav je, ali ne, ne valja ništa, osim onog ekstremizma i maksimalizma koji su oni zacrtali i sigurno će nastaviti da lome kičmu državi Srbiji po ovom pitanju. Vidi se kome je određena ta uloga, ko ju je držao do danas, ko je namenjen da je drži nadalje, a ovi koji su rešili da mu pridržavaju krila, pomažu mu da leti, strašno su se uzrujali. Srce im je slomljeno zbog toga što je ukazano o čemu je reč, o kojima i kakvima je reč. Znate šta, ti ljudi su pokazali da im uopšte nije stalo ni do države, n i do njenog interesa, ni do institucija, ni do standarda, ni do pravila, ni do zakona, ni do čega. Onog momenta kada su se usudili da tu vrstu sebičnih poriva klešu i kale na pitanju kao što je bio Predlog Tijaninog zakona, kako se naziva, odnosno Krivičnog zakonika. Oni su pokazali da su sve granice prešli i da su u stanju da urade bukvalno sve. Na šta se to svede? Treba li na ono što je ovaj Vidojković, takođe njihova zvezda, jedan od glavnih ljubimaca, napisao danas? To je toliko odvratno da je to, verujte, teško ponoviti. Čućete i to. Da li to treba da bude dokaz iskrenosti u opozicionom radu? Da li to treba da bude dokaz spremnosti da se bori protiv zle diktature do kraja, dok o toj zloj diktaturi svako kome ćefne da kaže šta god hoće po svim ovim medijima, po ovim listovima, po ovim njihovim blogovima, to neću ni da pričam, da svako može sebi da da za pravo da može da se proglasi za „svetu kravu“ i „Boga u malom“ pa da nama soli pamet i objašnjava šta ne sme narodni poslanik, šta ne sme predsednik Republike, a njihova visočanstva smeju. Na kraju, treba se svede na taj nivo niskosti, odvratnosti i bljuvotina poput onih koje je izgleda Vidojković jutros sročio, a kojima će da se dive ovi koji žale za Majićem prethodna dva dana. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče narodnih poslanika SNS naš je odnos prema svim ovim stvarima u potpunosti jasan. Uvek ćemo biti na strani zaštite onih ljudi koji su ugroženi i kada to uključuje i zaštitu naše dece, nemojte uopšte da imate dileme gde ćemo se nalaziti. Uvek ćemo biti na strani principa i nećemo ih poput ovih menjati zavisno od toga da li podržava ili ne podržava nekog koga politički ne možemo da smislimo, kao što oni ne mogu da smisle, do balčaka zapravo mrze i Aleksandra Vučića i sve nas ovde. Srećom po Srbiju takvi se ne pitaju ništa. Da se pitaju ne bi ni od pravosuđa ni od bilo kog drugog dela sistema ostao ni kamen na kamenu. Kako su nekada pokušavali da naprave svoju zvezdu i svog lidera od Saše Jankovića, sećate se tog scenarija, čovek koji je nešto u sistemu, a u stvari sve antisistemski radi, ne sa ciljem da ga unapredi, da sistem učini boljim, nego da ga sruši, da ga poravna kako bi onda tu mogao kao u pesku svako ko je spreman da na određeni način motiviše svoje interese, ograđuje i ocrtava i da šakama grabi koliko mu se čini da treba. Kako su radili sa Jankovićem, evo vidite sada rade i sa ovim Majićem. Kako su prošli sa Jankovićem, nemojte uopšte da sumnjate, proći će isto i sa ovim. Nikakve tu političke perspektive nema, niti je može biti, jer narod ove stvari dobro razume i narod da ovako nešto prođe ne dozvoljava. Voljom tog istog naroda ne pitaju se, još jednom vam ponavljam, oni ništa i neće se ni pitati. Na sreću Srbije o Srbiji danas ima ko da brine. O njoj brinu ljudi kojima je stalo kako je toj zemlji, kako je njenoj deci, kako je njenim institucijama i njenoj budućnosti u svakom smislu. Dok se Aleksandar Vučić i SNS staraju o tim pitanjima, verujte Srbiji će da bude dobro i vremenom samo bolje, a ovi će da završe tamo gde zaslužuju. Potražite onog Jankovića, biće vam potpuno jasno na šta mislim. Hvala.
Hvala dr Orliću. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Pslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15 časova i 15 minuta. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, vezano za ovu tačku dnevnog reda, odnosno za ove objedinjene tačke u okviru druge načelne rasprave, želim da kažem nekoliko stvari koje su u poslednjih nekoliko dana izazvale veliku pažnju pojedinih medija i to, pre svega, onih medija koji su oštri protivnici politike predsednika Republike Aleksandra Vučića i oštri protivnici politike koju vodi Vlada Republike Srbije. Radi se o jednom potpuno iskonstruisanom slučaju, o slučaju sudije Apelacionog suda u Beogradu, gospodina Miodraga Majića, od koga pojedini mediji pokušavaju da naprave žrtvu političkog progona nas koji pripadamo SNS. Ovih dana smo na stubu srama, pre svega predsednica Narodne skupštine Maja Gojković, moj kolega narodni poslanik Marijan Rističević, Vladimir Orlić i još nekoliko narodnih poslanika koji su se drznuli da samo postave nekoliko pitanja vezanih za delovanje sudije Majića, ali za delovanje sudije Majića van sudnice. Dakle, mi nismo komentarisali i niko od nas nije komentarisao apsolutno nijednu presudu sudije Majića, sem što smo konstatovali ono što je činjenica, a to je da je učestvovao u donošenju oslobađajuće presude tzv. „gnjilanskoj grupi“, za koje postoji obilje dokaza da je počinila najteže moguće zločine nad Srbima na KiM, a koja je nekim spletom čudnih okolnosti proglašena nevinim. Dakle, vezano za sudiju Majića, postavili smo pitanje – u kojoj to civilizovanoj, demokratskoj, evropskoj državi je moguće da neko bude visoko rangirani sudija, a sudija Majić je sudija Apelacionog suda? Da bi građani Srbije znali, apelacioni sudovi su odmah ispod Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, najviša sudska instanca u Republici Srbiji je Vrhovni kasacioni sud. Odmah ispod Vrhovnog kasacionog suda su apelacioni sudovi. Sudija Majić je, dakle, visoko rangirani sudija, sudija Apelacionog suda u Beogradu. Mi smo postavili pitanje i to pitanje postavljamo i danas. Dakle, mi nikoga ne vređamo. Pojedini mediji, kao što je televizija N1, kao što je dnevni list „Danas“, kao što su razni dušebrižnici, kad su u pitanju ljudska prava i slobode, tvrde da smo mi vređali sudiju Majića, da smo ga klevetali, da smo protiv njega vodili hajku. Nismo to radili. Dakle, nikoga, pa ni sudiju Majića apsolutno bilo čim uvredili. Samo postavljamo jedno važno pitanje. Dakle, u kojoj to evropskoj, demokratskoj, civilizovanoj državi je moguće da jedan tako visoko rangirani sudija, kao što je sudija Majić, sudija Apelacionog suda, bude predsednik Upravnog odbora jedne nevladine organizacije, koja se zove „Centar za pravosudna istraživanja“, skraćeno CEPIS? Meni nije bilo teško, ja sam pogledao u Agenciji za privredne registre, odnosno na sajtu Agencije za privredne registre, dakle, „Centar za pravosudna istraživanja“ je u aktivnom statusu. To su bukvalno podaci od danas, odnosno najažurniji mogući podaci, dakle, podaci sa današnjim datumom. U pitanju je nevladina organizacija, matični broj 28205414, sedište Beograd, Zvezdara, ulica Koste Abraševića broj 22. Zastupnik ove nevladine organizacije je Slobodan Beljanski iz Novog Sada, inače advokat. Datum osnivanja 29. maj 2016. godine, datum donošenja statuta 29. maj 2016. godine. Vreme trajanja neodređeno, PIB, itd. Dakle, u pitanju je nevladina organizacija i to nevladina organizacija u čijem se rukovodstvu nalaze sudije, pojedine sudije i advokati. Svako, ne mora čovek da bude pravnik, zna da su sudije i advokati u svakom sudskom postupku, bio on krivični ili parnični, na različitim stranama. Dakle, sudija je neko ko treba potpuno nezavisno, objektivno, samostalno da proceni u krivičnom postupku da li je neko kriv ili nije kriv za određeno krivično delo, a u parničnom postupku da li je tužbeni zahtev osnovan ili ne. Interes advokata, i to je potpuno prirodno, to je u skladu sa advokatskom profesijom, ali posao advokata je sasvim suprotan i potpuno različit od posla sudije. Njegov zadatak je da, koristeći svoje pravničko znanje, pravničko umeće, svoje govorničke veštine iskoristi tako da to bude u interesu stranke koju zastupa, bez obzira da li je u pitanju fizičko ili pravno lice. Konkretno, u krivičnom postupku da pokuša da dokaže da njegov klijent nije kriv za krivično delo koje mu se stavlja na teret, a u parničnom postupku da pokuša da dokaže da, ako je zastupnik tužioca, da je tužbeni zahtev osnovan, ako je zastupnik tuženog, da dokaže da tužbeni zahtev nije osnovan. Ovde ima ljudi koji su advokati, kao što je moj uvaženi kolega Petar Jojić, ima ovde još dobrih pravnika i mogu da potvrde da je tačno ovo što govorim. Mi sad imamo jednu potpuno neverovatnu situaciju, da sudija Apelacionog suda Miodrag Majić je predsednik Upravnog odbora nevladine organizacije koju čine sudije i advokati. Ko garantuje građanima Srbije da će sudija Majić ili bilo koji drugi sudija koji je član ove ili neke slične nevladine organizacije, a ovo nije jedina nevladina organizacija u kojoj imate i sudije i advokate da u konkretnom predmetu, bio on krivični, parnični ili neki drugi, postupa nezavisno, samostalno, objektivno i da presude u ime naroda donosi isključivo na osnovu Ustava i zakona, a ne na bazi dogovora sa advokatima. A, svi znamo da toga u našim sudovima ima. U nekim sudovima toga ima više, u nekim sudovima ima manje, ali da postoji sprega jednog dela sudija i jednog dela advokata, mislim da je to činjenica koju niko ne može da prenebregne i koju niko ne može da negira. Ko čini CEPIS? Predsednik CEPIS-a je Slobodan Beljanski. Gospodin Majić je predsednik Upravnog odbora. Od advokata u rukovodstvu CEPIS-a je, između ostalog, Gordana Mihajlović, advokatica, nekadašnja sudija i predsednica Drugog opštinskog suda u Beogradu, zatim, dr Vladimir Đerić, advokat, nekadašnji savetnik ministra spoljnih poslova Srbije i Crne Gore i Vladimir Beljanski, advokat i predsednik Advokatske komore Vojvodine. Dakle, u rukovodstvu CEPIS-a, čiji je predsednik Upravnog odbora gospodin Majić, su četiri advokata: Slobodan Beljanski i Vladimir Beljanski, ja bih rekao da su otac i sin i Gordana Mihajlović i Vladimir Đerić. Dakle, mi sada pitamo gospodina Majića, pitamo Društvo sudija Srbije, pitamo televiziju N1, pitamo list „Danas“, pitamo sve one koji kažu da smo vređali i napadali sudiju Majića, neka nam navedu jednu evropsku i demokratsku državu u kojoj postoji princip vladavine prava da sudija, i to visoko rangirani sudija, bude predsednik upravnog odbora nevladine organizacije u kojoj, maltene, pola rukovodstva čine advokati. Ja mislim da takva država u Evropi, a i van Evrope, koja se smatra civilizovanom, demokratskom i pravnom državom, ne postoji. Dakle, kao što vidite, nisam rekao nijednu ružnu reč protiv sudije Majića, samo postavljam pitanje, pa neka u nekom narednom „Utisku nedelje“ ili na nekom svom obraćanju preko Tvitera, objasni u kojoj to državi je tako nešto moguće da je sudija predsednik upravnog odbora nevladine organizacije, a zajedno sa njim u upravnom odboru sede advokati. Ja mislim da takve države nema nigde. Predsednik CEPRIS je Slobodan Beljanski. Slobodan Beljanski je neko ko je svojevremeno bio prvi čovek advokature u Vojvodini, čovek koji je bio, i kada je prestao da bude predsednik Advokatske komore Vojvodine, siva eminencija Advokatske komore Vojvodine i neko ko nije bez uticaja ni u advokatskim, a ni u sudijskim krugovima. To kolege advokati i svi oni koji se bave pravosuđem veoma dobro znaju. Slobodan Beljanski je neko kome je Pravni fakultet u Novom Sadu poništio doktorat. Ovo govorim zbog toga, ovo je inače činjenica, nije ovo nikakva neistina, to može vrlo lako da se proveri, što se ovih dana vodi hajka protiv ministra finansija Siniše Malog, gde politički protivnici njegovi, a u suštini politički protivnici Aleksandra Vučića, pokušavaju da dokažu da je njegova doktorska disertacija plagirana. Pravni fakultet u Novom Sadu je poništio doktorat Slobodana Beljanskog, a to je kasnije potvrđeno i na sudu. Dakle, ne samo da je nadležni organ fakulteta poništio doktorat, nego je sud svojom presudom potvrdio da je odluka Pravnog fakulteta u Novom Sadu bila ispravna. Zašto ovo kažem? Zato što članovi Upravnog odbora CEPRIS, Centra za pravosudna istraživanja, i to upravo Miodrag Jovanović, profesor, da im kažem sve titule, dakle, prof. dr Miodrag Jovanović, zatim prof. dr Goran Dajović, docent dr Bojan Spajić su podneli žalbu protiv odluke Nastavno-naučnog veća Fakulteta organizacionih nauka u Beogradu, od 8. maja 2019. godine, a ta odluka inače glasi da je doktorska disertacija Siniše Malog originalan naučni rad i da ne predstavlja bilo kakav plagijat. Prof. Jovanović, docent Spajić i, dakle, koga sam spomenuo još ovde, prof. Goran Dajović su podneli žalbu protiv odluke Nastavno-naučnog veća Fakulteta organizacionih nauka i tom žalbom napadaju odluku Nastavno-naučnog veća Fakulteta organizacionih nauka u Beogradu i tvrde i dalje da je Siniša Mali svoju doktorsku disertaciju plagirao. Na čelu te njihove nevladine organizacije nalazi se čovek kome je ne samo fakultet poništio doktorat, nego mu je sud poništio doktorat. O takvim se ljudima radi. Ovde ima još jedna stvar koju građani Srbije treba da znaju, jer znate ovi sa televizije N1, ovi iz „Danas“, oni vam rade po sledećem sistemu. Iz jednog mozaika, a svaki mozaik je jedna složena slika sa mnogo detalja, oni izvuku samo onaj detalj koji njima odgovara, a sve ostalo sakriju od građana. Zadatak nas narodnih poslanika je da kažemo sve što znamo o jednoj pojavi, a ne da iznosimo ono što nam odgovara. To rade poslanici i vlasti i poslanici opozicije, i to je posao svakog narodnog poslanika, bez obzira na to da li podržava ili ne podržava Vladu. Međutim, pojedini mediji tako ne rade, što je naravno suprotno kodeksu novinarske etike, jer onda morate da iznesete sve činjenice. Ne, oni iznesu samo ono što njima odgovara i kažu – evo ih ovi zli naprednjaci, napadaju Miodraga Majića. Mi samo iznosimo činjenice i postavljamo pitanja. Što se tiče Slobodana Beljanskog, koji je predsednik i zastupnik Centra za pravosudna istraživanja, dakle, tog tzv. CEPRIS, on je doktorirao kod prof. Momčila Grubača iz oblasti krivičnog prava. Momčilo Grubač je neko ko je svojevremeno bio savezni ministar. Ono što želim da kažem, a tu su i kolege iz SRS, mogu da potvrde da li sam u pravu ili ne, Momčilo Grubač je jedan od onih koji su još 1992. godine lansirali lažnu tezu o tome da država Srbija sprovodi progon Hrvata iz Hrtkovaca i nekih drugih mesta u Sremu. Ta priča o progonu Hrvata iz Hrtkovaca, o progonu Hrvata iz Vojvodine datira iz 1992. godine. U toj lažnoj konstrukciji, isfabrikovanoj, političkoj učestvovao je prof. dr Momčilo Grubač, kao tadašnji savezni ministar, ako se ne varam, za ljudska i manjinska prava, koji je tvrdio da postoji organizovani progon Hrvata iz Hrtkovaca, iz Kukojevaca, iz Slankamena, iz Golubinaca, iz nekih drugih mesta u Sremu. Naravno, ništa od toga apsolutno nije bilo tačno, već se radilo o tome da su Srbi koji su proterani iz Hrvatske, i to pre svega iz onih delova Hrvatske koji nisu ulazili u sastav Republike Srpske Krajine, dakle, Srbi iz Zagreba, Srbi iz Osijeka, iz Slavonske Požege, iz Zadra, Splita, Rijeke, Dubrovnika itd, menjali svoje nekretnine, svoje kuće, stanove koje su u to vreme, dakle, 1991, 1992. godine vredeli od nekoliko desetina, pa do nekoliko stotina hiljada maraka, za kuće, odnosno nekretnine koje su vredele neuporedivo manje u Hrtkovcima, Golubincima, Slankamenu, Kukojevcima itd. U Hrtkovcima je 1992. godine, Momčilo Grubač je to sakrio od građana Srbije, u avgustu mesecu ubijen, slovom i brojem, jedan jedini Hrvat, Mijat Štefanac… (Vjerica Radeta: U kafanskoj tuči.) Tako je. Mijat Štefanac, čovek je inače bio sklon alkoholu, sedeo je u kafani sa nekoliko Srba koji su bili proterani iz Hrvatske, koji su takođe bili pri piću, odnosno bili u alkoholisanom stanju i taj Mijat Štefanac je jednom proteranom Srbinu rekao – bio je u pravu Tuđman što vas je proterao, kamo lepe sreće da vas je proterao još više. Dva pijana čoveka se posvađala, jedan pijan čovek ubio drugog pijanog čoveka. Od tog slučaja Momčilo Grubač, Nataša Kandić i njima slični napravili su neviđenu političku predstavu sa ciljem da opravdaju ono što se Srbima dešava u Hrvatskoj, odnosno po starom dobrom oprobanom Titovom komunističkom receptu, po sistemu ravnoteže, svi ste podjednako krivi. Jeste Tuđman proterao Srbe iz Hrvatske, ali je i Slobodan Milošević proterivao Hrvate iz Vojvodine i svi su podjednako krivi, iako svi mi veoma dobro znamo da to apsolutno nije istina. Ono što se dešavalo Srbima u Hrvatskoj i Srbima u Krajini, ne može apsolutno niko razuman da poredi sa onim što se dešavalo Hrvatima ili bilo kojoj drugoj manjini u Vojvodini 1991, 1992. godine, iako sam ja duboko svestan činjenice da su pojedini Hrvati doživljavali neprijatnosti, da je bilo incidenata, ali nije bilo sistematskog i organizovanog državnog progona, kao što se to dešavalo u Hrvatskoj, a Momčilo Grubač, kao savezni ministar, da stvar bude još gora, je tvrdio da je toga bilo. Kod tog istog Momčila Grubača je Slobodan Beljanski posle petooktobarske revolucije doktorirao, međutim Pravni fakultet u Novom Sadu je tu doktorsku disertaciju poništio i sudskom presudom je potvrđeno da je odluka Pravnog fakulteta u Novom Sadu apsolutno bila u skladu sa zakonom. Ovo sam rekao da bi građani Srbije sve ovo znali i da ih niko ne bi dovodio u sumnju da bilo ko od nas ima nešto protiv sudije Majića. Nemamo ništa. Neka je on čovek živ i zdrav. Ja mu želim mnogo dobrih i zakonitih presuda, ali ovo su činjenice. Da li se te činjenice nekome dopadaju ili ne dopadaju to je njegov problem. Ponoviću, možda sam dosadan, ali ću ponoviti pitanje, pitam sudiju Majića, pitam Draganu Boljević, pitam Dunju Mijatović, pitam sve one koji ovih dana vode hajku protiv poslanika SNS - u kojoj to evropskoj demokratskoj državi jedan visoko rangirani sudija je predsednik upravnog odbora nevladine organizacije, koju čine i sudije i advokati? Ono što takođe želim da kažem, sudija Majić se predstavlja kao žrtva političkog progona samo zato što je sudija. Dakle, sem što smo konstatovali činjenicu da je učestvovao u donošenju oslobađajuće presude Gnjilanskoj grupi, grupi šiptarskih terorista za koje postoje nebrojeni dokazi da su počinili najmonstruoznija zverstva nad Srbima na Kosovu i Metohiji, između ostalog i nad ženama. Mi nismo komentarisali ni jednu odluku sudije Majića i ja to neću činiti ni danas. Sudija Majić se međutim predstavio građanima Srbije i svakoga dana se predstavlja u jednom drugačijem svetlu, u svetlu političara. Izvinite molim vas, kada dođete u jednu političku emisiju, kao što je to „Utisak nedelje“, i iznesete svoj politički stav kao što je stav da Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, koji je Narodna skupština usvojila sa apsolutnom većinom glasova, nije dobar, onda vi ne nastupate kao sudija, nego nastupate kao političar, ali onda tako kažite građanima Srbije - ja sam pozvan u političku emisiju u svojstvu političara, a ne e, ovi naprednjaci vrše protiv mene hajku zato što sam sudija. Niko ne vrši hajku protiv njega zato što je sudija samo smo konstatovali da je čovek svukao sudijsku togu sa sebe i došao u jednu političku emisiju, kad dođete u političku emisiju, onda više niste ni sudija, onda više niste ni lekar, onda više niste ni profesor fakulteta, onda ste političar, onda više niste ni sveštenik, onda više niste ništa što vam je inače profesija i zanimanje, onda ste političar, ali onda morate da prihvatite taj politički teret koji ste sami sebi stavili na vrat i ne smete onda da se žalite ako vas neko zbog toga prozove. Nema, kao što je rekao neko od kolega, svetih krava u Srbiji. Svi mogu da prozivaju Aleksandra Vučića i svi mogu da prozivaju bilo koga od nas, bili mi poslanici vlasti ili poslanici opozicije, ali kad jedan sudija dođe u političku emisiju i politički nastupa, ne smete ime da mu spomenete, a kamoli da komentarišete to što je rekao. Sudija Majić je rekao da su izmene i dopune Krivičnog zakonika, a taj Zakon o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika se kolokvijalno naziva „Tijanin zakon“, zato što se uvodi kazna doživotnog zatvora za, između ostalog, one koji siluju dete, trudnicu ili nemoćno lice, on je rekao da uvođenje doživotne kazne zatvora za takve silovatelje, da je to nehumano, da je to suprotno evropskim standardima iako takvu istu kaznu poznaje pravni sistem Velike Britanije, Francuske, Nemačke, Slovenije i niza drugih država EU. Mi smo samo postavili pitanje - kako to može da bude evropski u jednoj Velikoj Britaniji, Nemačkoj i Sloveniji, a kada treba da se uvede u pravni sistem Republike Srbije, onda je odjedanput neevropski? Dakle, očigledno da je reč o dvostrukim standardima. Sudija Majić se zapitao, bolje rečeno, političar Majić se zapitao - šta je sa pravima tog čoveka koji je silovao dete od tri godine? Da li neko razmišlja o tome da država time što ga je osudila na doživotnu kaznu zatvora, kod njega ubija nadu, pazite tako je rekao, ubija nadu da će jednog dana da izađe na slobodu, a počinio je najgnusnije moguće krivično delo, silovao je devojčicu i devojčica je kao posledica silovanja preminula. To se desilo Tijani Jurić. Zbog toga se taj zakon naziva „Tijanin zakon“. Žalosno je što smo uopšte morali takav zakon da donosimo, ali je država bila prinuđena jer nije bilo drugog mehanizma da se obračunamo, kad kažem da se obračunamo, ne mi narodni poslanici, nego pravosudni sistem da se obračuna sa onima koji su spremni da budu do te mere svirepi, do te mere monstruozni, da su spremni da siluju devojčicu koja faktički još nije ni počela da živi, da joj oduzmu pravo na život i onda se, zamislite, filozofski pitaju - odakle pravo državi da ubija nadu onako kantovski, hegelovski rečeno, kaže da ubija nadu takvom jednom siledžiji da će jednog dana da izađe na slobodu? Ja sam mislio da je to vrhunac licemerja, vrhunac beščašća. Bogami, da vam kažem iskreno i vrhunac hrabrosti da tako nešto kaže. Ja imam dve devojčice od 13 godina. Ne znam šta bih uradio čoveku kome bi palo napamet da uradi ono što je jedan ludak uradio Tijani Jurić. Ovo govorim kao čovek, ne kao narodni poslanik, kao običan čovek. Mislio sam da je to vrhunac licemerja i vrhunac, kao što sam rekao, hrabrosti da u jednoj političkoj emisiji kažete da je nehumano to što ćete jednog takvog čoveka koji je silova devojčicu od nekoliko godina i koja je preminula, kao posledica silovanja, da osudite na doživotnu kaznu zatvora. To sam mislio sve do danas, u stvari to sam mislio do juče. Juče se oglasio na svom portalu, to je njegov portal „Buka“ jedan od vođa ovog protesta „Jedan od pet miliona“, Marko Vidojković. Unapred se izvinjavam. Kažite mi samo koliko imam vremena?
Imate oko 45 minuta.
Zahvaljujem se. Unapred se izvinjavam građanima Srbije, unapred se izvinjavam narodnim poslanicima, a posebno se izvinjavam damama koje sede u Narodnoj skupštini, ali ću od reči do reči da pročitam šta je na svom portalu napisao čovek koji se predstavlja kao književnik, kao što se ovaj predstavlja kao sudija, a vezano za „Tijanin zakon“. To je objavljeno juče na njegovom portalu koji se zove „Buka“. Kaže Marko Vidojković ovako – naslov teksta „Tijanina diktatura“, „Da li ijedan zakon koji donesu govna što smrde u Skupštini banana Republike Srbije može biti dobar zakon? Naravno da ne može. Pod svetlošću sveća koje gore u pomen Tijani Jurić skupina naprednjačkih lešinara direktno joj se posrala na grob donevši „Tijanin zakon“, kojim je nasuprot svim civilizacijskim dometima uvedena doživotna kazna bez uslovnog otpusta za ubice nemoćnih lica, dece i trudnica“, pa onda tri tačke „ i terorista, atentatora, izvršilaca državnog udara, ukratko neprijatelja režima. Da budemo do kraja načisto sa poentom ovog pravnog akta“. „Evropska unija pokušala je da apeluje na sa uma sišavšeg diktatora Aleksandra Vučića rečima: „Alo, bre, šontavi, kakav to zakon donosiš? Jel se sećaš ti ko te doveo na vlast“. Međutim, on već nedeljama otvoreno pred kamerama napušava kurcem i najjače zemlje sveta, nazivajući njihove izjave nečim najglupljim što je u životu pročitao, pa zatim roštilja i sve susedne države svojim nebiranim rečnikom, stavljajući do znanja da se u potpunosti odvojio od realnosti.“ To piše Marko Vidojković, jedan od vođa Saveza za Srbiju, jedan od glavnih govornika na protestima „Jedan od pet miliona“. Kaže dalje Marko Vidojković: „Čemu služi takozvani „Tijanin zakon“ ispisan govnjivim naprednjačkim mastilom na grobu mrtve devojčice? Služi da se opozicija optuži kako podržava silovanje nemoćnih lica i trudnica zato što je bojkotovala sednicu parlamenta na kojoj je ovaj zakon“, piše – donešen“. Toliko i o pismenosti. Ali, to je samo početak. „Daj da „Tijaninom zakonu“ dodamo i paragrafe po kojima možemo bilo kakvu kritiku vlasti da okarakterišemo kao državni udar, pa da kritičara strpamo u mardelj do smrti, joj kako smo pametni. Tako je izgledalo planiranje „Tijaninog zakona“, samo dodajte još kokain i silikonske prostitutke. Sledeće što po istom zakonu dolazi na red jesu mini pokušaji državnih udara u vidu rezigniranih tvitova, nadrkanih kolumni ili besnih izjava očajnih građana. No, to nije ništa u odnosu na ono što je prava poenta. Svaki pokušaj policije da uradi svoj posao i uhapsi nekog od kriminalaca koji su uzurpirali vlast okarakterisaće se kao državni udar i sankcionisati doživotnom robijom, zahvaljujući kriminalcima infiltriranim u tužilaštvo i sudove“, kaže dalje književnik Marko Vidojković, slika i prilika Đilasa, Vuka Jeremića i Boška Obradovića. „Šta nas dalje čeka osim što ćemo svi da najebemo? U istoj toj zgradi ispod koje simbolično igraju konji, mazge i magarci – misli na zgradu Narodne skupštine – koji njene tepihe blatnjaju govnjivim potkovicama doneće, kaže, i zakon o Kosovu“, misleći na ovu sednicu na kojoj ćemo da raspravljamo o izveštaju o Kosovu i Metohiji, „to jest, izvršiće državni udar, ali onaj za koji se ne snose posledice. Sedam godina nakon dolaska na vlast izbuljena, zadrigla fekalija, Aleksandar Vučić, siguran da neće imati oponirajućih glasova jer je skupštinskim terorom opoziciju bukvalno izbacio na ulicu, doći će da pred svojim potkupljenim, praznoglavim, glavoklimačima predstavi rešenje za Kosovo, koje će oni i bez slušanja izglasati, da se spreči reakcija građana na odluku da se Kosovo ne spreči u ulazak u UN, te da se spreči svaki pokušaj državnih organa da se odupru samovolji impotentnog punoglavca iz 45. bloka. Zato je, kako kaže, donešen „Tijanin zakon“. A vi ste u fazonu da se prepirete oko toga da li Tadić zaslužuje da opet bude u Demokratskoj stranci, da li je Vuk Jeremić mali Koštunica koji liči na Sunđer Boba, da li je Sergej lud, da li su u Građanskom frontu sve sami boljševici, da li je Nikola Kojo napravio dil s „Telekomom“, da li je Teodorović odveć star za predsednika Srbije, da li Dušan Petrović živi previše blizu Nebojše Zelenovića, da li je Boško Obradović umiveni ljotićevac, itd. Jer, ko god da se pojavi, neće biti dovoljno dobar, ne zato što ste kukavice, mada ima i toga, već zato što ste preko društvenih mreža primorani da se javno izjašnjavate o stvarima o kojima je bolje držati jezik za zubima. Građanski protesti ne smeju stati.“ Dakle, da ne bude nikakve sumnje, ne misli ovo samo Marko Vidojković. On je bio samo dovoljno, ako smem tako da kažem, lud da ovo stavi na papir, odnosno na svoj portal. Ovo su stavovi Dragana Đilasa. Ovako misli Vuk Jeremić. Ovo je mišljenje Boška Obradovića. „Građanski protesti ne smeju stati. Protest je naša dužnost, u trajanju od nekoliko sati, tokom kojih ćemo pokazati da smo ustali protiv onoga što nam iskompleksirani psihopata izgubljen u psihijatarskim dijagnozama Aleksandar Vučić i njegove horde rade. Da li bi „Tijaninog zakona“ bilo da je na ulicama bila kritična masa koja demonstrira protiv njega?“ On, dakle, poziva građane Srbije da demonstriraju protiv uvođenja, odnosno donošenja „Tijaninog zakona“. „Šta bi bilo sa prethodnim nakaradnim zakonima kojima je demokratija u Srbiji sahranjena? Nikad nećemo saznati, jer na ulicama nije bilo nikog. Odlazak na protest nije borba za dolazak opozicije na vlast, već borba za goli opstanak pred terorom Aleksandra Vučića i njegove bande. Protesti petkom i subotom neće ga oterati sa vlasti, ali će nam pomoći da nam životi postanu lakši do sledećih izbora. Ako protesti stanu, najebaćemo, pošto oni milosti nemaju. Njihovi zločini ne poznaju granice. Čak je i Tijana Jurić ponovo silovana i još jednom ubijena, a ovoga puta smo to mogli da pratimo uživo.“ I završava sa rečenicom, valjda da bi bio duhovit, mada ja zaista ne znam kome je ovo smešno: „Stanite u red za doživotni zatvor“. Eto, dragi građani Srbije i vi novinari N1 televizije, i vi poštovani gospodine Jugoslave Ćosiću, i vi poštovani Dražo Petroviću i svi vi veliki zagovornici ljudskih prava sa televizije N1 i lista "Danas", evo, ovo je slika i prilika onih koji su na čelu protesta "Jedan od pet miliona". Oni kažu - Tijanina diktatura, a mi kažemo - dobro je što je država Srbija smogla hrabrosti da se obračuna sa onima koji su spremni da siluju dete i da ga ubiju. Samo momenat, evo ga još jedan. Sergej Trifunović, ovo je tvit od danas. On se u stvari nadovezao na ono što je juče na svom portalu napisao Marko Vidojković. Sergej Trifunović, tobožnji glumac, tobožnji umetnik, a u stvari jedan, očigledno, ne znam koju reč da upotrebim, čovek sa ozbiljnim problemima, kaže na svom "tviter" nalogu: „Dežurni šišmiš izgovara mrtav ladan, pljujući opoziciju, baš njih briga za Aleksin zakon“. Ne znam da li je mislio na mene, na Vladu Orlića, na Marijana Rističevića, Marka Atlagića, ne znam na koga je mislio kada kaže dežurni šišmiš, ali nije to sada ni bitno. Kaže: „Mislim da bi ipak trebalo otvoriti javni ve-ce na vašim grobovima“. Eto to piše Sergej Trifunović, kome građani Srbije treba da se klanjaju kao velikom glumcu i kao velikom umetniku. Kaže taj isti Sergej Trifunović, opet danas: "Dobro, sada kada ste usvojili Tijanin zakon", kao da je to sada zakon o lovu i ribolovu ili neki običan zakon, a mi u stvari kažnjavamo ljude koji siluju dete, "Dobro, sada kada ste usvojili „Tijanin zakon“, da li imate nameru da se tako ekspresno pozabavite „Aleksinim zakonom“ ili je on nebitan, jer u njega ne može da se implementira ništa što vam treba". Ovo kažem zbog Jugoslava Ćosića, zbog Draže Petrovića, zbog svih tih lažnih zagovornika slobode misli u Srbiji. Skupštinska većina koju čini poslanička grupa SNS sa svojim koalicionim partnerima je već usvojila „Aleksin zakon“ tako što smo rešenja sadržana u predlogu „Aleksinog zakona“ implementirali u Zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja. Time smo predvideli pravni mehanizam da više nijedno dete u Srbiji ne bude žrtva vršačkog nasilja kao što je bio mali Aleksa. Ali ovaj koji se lažno predstavlja kao glumac i kao umetnik, kao što se onaj lažno predstavlja kao književnik i kao onaj treći što se lažno predstavlja kao sudija, oni ne znaju da je Narodna skupština faktički već usvojila „Aleksin zakon“ i to pre nekoliko godina. Dakle, pre nekoliko godina smo usvojili Aleksin zakon i predvideli pravni mehanizam kako da se više ne desi vršnjačko nasilje sa smrtnim ishodom. Kao što smo sada ovim Tijaninim zakonom predvideli, preduzeli sve što je do nas. Ne možete vi nikada u potpunosti da sprečite izvršenje krivičnih dela, ali smo zaista preduzeli sve što je moguće, objektivno moguće, da se spreči putem specijalne i generalne prevencije da više nijednom bolesnom i iščašenom umu ne padne na pamet da siluje devojčicu i da je ubije. Povodom njegovog Tviter naloga oglasio se i Igor Jurić, otac pokojne Tijane Jurić, koji je čovek jednostavno sablaznut onim što piše Marko Vidojković, onim što piše Sergej Trifunović i svim onim što ovih dana govore predstavnici Saveza za Srbiju koji kažu da je Tijanin zakon nehuman, da je Tijanin zakon neevropski, da je Tijanin zakon nešto zbog čega Srbija neće otvoriti Poglavlje 23 i nikada neće ući u Evropsku uniju. Ja ću izneti svoje mišljenje. Ako zbog toga nikada nećemo ući u Evropsku uniju, zato što ćemo strpati u zatvor, i to doživotno, one koji su spremni da siluju dete od tri godine, onda zaista ne treba da uđemo u Evropsku uniju. Ako zbog toga nećemo ući u Evropsku uniju, u tu istu Evropsku uniju u kojoj pravni sistemi skoro svih država članica Evropske unije poznaju doživotnu kaznu zatvora za ovu vrstu krivičnih dela, onda mi ili zaista nećemo ući u Evropsku uniju ili neko zaista ne zna ništa ni o Evropskoj uniji ni o pravnom zakonodavstvu Evropske unije. Ono što na kraju želim da kažem, to je da pozovem sudiju Majića, da pozovem Jugoslava Ćosića, da pozovem Dražu Petrovića, govorim sve, Mićka Ljubičića i sve ove koji se predstavljaju kao nezavisni intelektualci i kao branioci ljudskih prava i sloboda, kao branioci nezavisnog novinarstva itd. da prestanu da iznose laži o nama narodnim poslanicima, bez obzira da li smo u vlasti ili smo u opoziciji, i da kažu celu i potpunu istinu o onome što interesuje sve građane Srbije, a ne da tu istinu seckaju na parče, pa da parče po parče nude svojim gledaocima, odnosno čitaocima kao celu istinu, a svi mi koji ovde sedimo i koji raspravljamo znamo da to nije cela istina, nego samo jedan mali deo istine. Evo, da bi građani Srbije znali, sudija Majić nastavlja i dalje da se igra političara. Ja mislim da je tom čoveku dosadno, ne znam da li on uopšte ima nešto da radi u tom Apelacionom sudu. Ja mislim da je sudijski posao težak, naporan. Jel tako, gospodine Jojiću? Vi ste bili savezni ministar pravde, kontrolisali ste rad sudova pa znate da postoji neka sudska norma koju mora da ispuni sudija osnovnog suda, pa višeg suda, pa apelacionog suda, mora određeni broj presuda da donese na mesečnom nivou itd. Čovek u radno vreme tvituje i sada, da bi se predstavio kao neki veliki junak i neka velika žrtva političkog progona, kaže Majić: „Sad sam i deo šire zavere protiv predsednika Vučića. Koliko se sećam, nakon izmene Krivičnog zakonika za to se može izreći i nova vrsta sankcije. Možda bi konačno trebalo da se zabrinem“ i onda ovaj, što bi rekli mladi, smajlić. I to vam pokazuje sa kakvim ljudima imate posla. Njemu je smešno što smo usvojili Tijanin zakon. Njemu je smešno što se borimo protiv onih koji su spremni da izvrše najteža moguća krivična dela. Njemu je smešno to što ga pitamo u kojoj to evropskoj državi ima da budete sudija apelacionog suda i istovremeno predsednik upravnog odbora nevladine organizacije, da primate pare i iz inostranstva i iz zemlje, a da vam u tom upravnom odboru sede i advokati. Njemu je to smešno. Ja mislim da građanima Srbije nije smešno. Nije smešno pogotovo onim građanima koji učestvuju u bilo kom sudskom postupku. Jel sudija Majić ili političar Majić ili tviteraš Majić? Ne znam više šta je. Mora da zna, budući da je sudija Apelacionog suda, da šalje jako lošu sliku o svim sudijama u Srbiji. A nisu sve sudije ovakve. Ima časnih i mnogo, ja se nadam da je većina časnih, poštenih, profesionalnih i odgovornih sudija koji žive samo od plate koju dobijaju od države Srbije iz budžeta, a ne žive od plate plus donacija koje dobijaju iz Srbije i iz inostranstva da bi bili, nažalost to moram da kažem, neprijatelji svoje sopstvene države i svojih sopstvenih građana kojima treba u sudovima da obezbede pravdu.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Pravo na repliku ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, mi smo ovde dali zakletvu da ćemo braniti ljudska prava i da je najvažniji deo te zakletve da ćemo braniti ljudska prava. To veče kada sam video sudiju Majića prelomio sam. Optužio nas je za nehumanost itd. Prelomio sam da pitam za Gnjilansku grupu. U ime koje humanosti je sudija Majić donosio takvu odluku? Baš zbog ljudskih prava tih ljudi, a radi se o 80 nealbanskih žrtava koje je ubila ta Gnjilanska grupa i preko 250 mučenih. Ja sam prelomio da pitam, znajući da će televizija N1, ona ih Ljubljane, a kad sudija Majić ide da gostuje, gostuje u Beogradu, ali ta televizija nije registrovana u Srbiji, oni kažu da emituju program iz Ljubljane, pa nek Majić kaže kada je bio u Ljubljani. Ja sam znao da ću određenu cenu platiti, znao sam da će me napasti, ali sam pitao zašto je, u ime koje humanosti oslobodio Gnjilansku grupu. Pri tome sam optužio OVK teroriste, nisam optužio Albance, jer branim manjinska prava. Optužio sam OVK teroriste. Niko ne sme da bude kriv zato što nije Srbin, ali niko više ne može da bude kriv zato što je Srbin. Nema te cene koju ja neću platiti da pomenem i srpske žrtve i da tražim da se zločinci nad Srbima kazne. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo, kolega Martinović je pomenuo spregu advokature i spregu u sudu sa korupcijom. Samo bih istakao jedan primer kakva je sprega između sudija, tužilaca i nekih advokata. Evo ga onaj đavolji advokat Predrag Basarić iz Pančeva sa svojim šegrtima sudijama i tužiocima, uspeo je da od čoveka ugovorom uzme dva stana u vrednosti 80.000 evra, da mu ishoduje građevinsku dozvolu za građevinski objekat. „Ingrap stan“ iz Beograda, kao oštećeni, čiji je zakonski zastupnik Živković Živojin, podneo je krivičnu prijavu protiv Predraga Basarića, međutim, javni tužilac odbacuje krivičnu prijavu, ne vodi se krivični postupak i čovek je sada u takvoj situaciji, građevinsku dozvolu nije dobio, ali ni po kakvim propisima, ni po jednoj tarifi advokatskoj unazad sto godina nije zabeleženo da jedna advokatska usluga košta 80.000 evra. E, da li ima ovde korupcije? Ovo ne može da prođe bez korupcije, jer je taj morao da odgovara za prevaru i zloupotrebu poverenja i da na taj način pravo dođe na svoje mesto. Ono što bi želeo na kraju da kažem, šta su uradile dosmanlije. Dosmanlije su se setile kako da zaštite svoje lopove prilikom donošenja Zakonika o krivičnom postupku. Izbačen je institut supstidijarnog tužioca u krvičnom postupku. A zašto? To su žuti uradili u nameri da ne bi došli pod udar i da ne odgovaraju krivično za pljačke i milionske i milijarde štete i lopovluka, koju su naneli Republici Srbiji. Ono što bi poručio sudijama da uzmu Zakon o sudijama u ruke i da uzmu etički kodeks i da gledaju da to vide, što reče gospodin Martinović, u uporednom pravu, kako tu stoje stvari, kako treba da se ponaša. Dakle, jedan sudija, on mora biti, pre svega, lišen svakih mogućnosti da se bavi poslovima koji nisu u skladu sa Zakonom o sudijama, a nisu u skladu ni sa etičkim kodeksom. Još bih zamolio samo da vam kažem, da kada smo danas govorili o izboru sudija, odnosno razrešenju sudija, trebalo je da danas imamo i predlog ko će sutra, prekosutra da nastavi v.d. funkciju dok se od strane Skupštine to pitanje ne bude regulisalo. Još ovo što bih želeo da kažem, uputim, predlažem Vladi Republike Srbije da iznađe mogućnosti, da poveća plate nosiocima pravosudnih funkcija, sudijama i javnim tužiocima iz razloga što bi se na taj način sprečila korupcija u pravosudnim organima.
Zahvaljujem, kolega Jojiću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Dobrim delom se slažem sa onim što je rekao uvaženi kolega Petar Jojić, samo što mislim da ovde gospodine Jojiću nije suština u platama, nema sudija Majić malu platu. Ne mogu sada tačno nisam imao vremena da proveravam, ali mogu i to da proverim ako ova sednica potraje još koji minut. Sudije apelacionih sudova imaju vrlo, vrlo pristojne plate za uslove u Republici Srbiji. Inače, sa današnjim datumom jedna dobra vest za građane Srbije, da ne bude sve da je u mračnim tonovima Marka Vidojkovića i Sergeja Trifunovića, na današnji dan je prosečna plata u Srbiji u neto iznosu 54.000 dinara. To samo pokazuje koliko je uspešna bila politika koju smo vodili, koju je hrabro promovisao Aleksandar Vučić i koju sprovodi Vlada Republike Srbije. Dakle, prosečna plata u Srbiji na dan 23. maj je 54.000 dinara, čak je i nešto veća, ali da zaokružimo na 54.000 dinara, to je prosečna plata u Republici Srbiji. Plata sudija apelacionog suda je preko, izvinite ako ću da pogrešim, ali mislim da neću preko 200.000 dinara. To je plata od koje može vrlo pristojno da se živi. Međutim, postoje ljudi koji misle da je to malo i koji misle da uz platu koju dobijaju iz budžeta Republike Srbije, a vrlo često rade protiv države Srbije, treba da dobijaju još određene donacije kao predsednici upravnih odbora raznoraznih nevladinih organizacija. Pri tome, oni zaboravljaju geslo koje je bilo uklesano na ulazu u staru Dubrovačku Republiku, to zna prof. Marko Atlagić, geslo koga su se držali svi kneževi koji su upravljali Dubrovačkom Republikom dok je Napoleon nije ukinuo početkom 19. veka, a ta deviza glasi – ko se javnim poslovima bavi svoje privatne neka zaboravi. Sudija Majić izgleda i njemu slični za ovo geslo za koje su znali stari Dubrovčani izgleda nije ni čuo.
Zahvaljujem. Nemate pravo na repliku kolega Jojiću. Dobro, izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, kada je danas bilo reči u vezi sa nakaradnim poslovima vezano za reformu pravosuđa propustio sam da iznesem da je Nata Mesarović izbacila maltene nogom 150 studija za prekršaje koji su ostali bez posla i ličnih dohodaka na protivustavan način, jer Vlada Republike Srbije postavlja kao organ uprave sudija za prekršaje, međutim Nata Mesarović je uzela sebi za pravo da 150 sudija za prekršaje ostavi bez hleba dok je ona bila na vlasti i kako je ona carovala i kako je rukovodila pravosudnim organima u Republici Srbiji. Ne ponovilo se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo obećao sam, pa da bi građani Srbije znali, a i vi gospodine Jojiću, da zaista nije ovde problem u plati. Prema onome što je sudija Majić dostavio kao svoju imovinsku kartu Agenciji za borbu protiv korupcije, on na godišnjem nivou od države Srbije na ime plate kao sudije Apelacionog suda dobije tri miliona 167 hiljada dinara. Kada se taj iznos podeli na 12 meseci, to znači da je njegova mesečna plata 263 hiljade 917 dinara. Pitam građane Srbije, pitam građane kojima sudi ili učestvuje u postupku sudija Majić, pitam, radnike, pitam seljake, pitam profesore univerziteta, da li je mala plata od 263 hiljade dinara? Da li je potrebno da uz tu platu koju dobijate od države Srbije od 263 hiljade dinara, dobijate još i donacije iz inostranstva da budete na čelu jedne nevladine organizacije koja manje više otvoreno radi protiv države Srbije, protiv njenog pravnog sistema i protiv građana? Dakle, gospodine Jojiću, ne radi se ovde o plati prosečnoj od 54.000 dinara kolika je danas u Srbiji, ovde se radi o plati od 263.000 dinara, koju prima čovek koji tvituje u radno vreme. Dakle, on te tvitove piše u radno vreme umesto da sudi, umesto da ispunjava sudsku normu, on vređa narodne poslanike. On optužuje jednog dana Marijana Rističevića, drugog dana Vladimira Orlića, trećeg dana mene, Maju Gojković i tako dalje, svakoga dana Aleksandra Vučića i za to svakog meseca čovek primi 263.000 skoro 264.000 dinara. Tako da se ja sa dobrim delom vaših izlaganja gospodine Jojiću, a vi ste dobar pravnik, dobar advokat, bili ste savezni ministar pravde, imali ste hrabrosti da nekim predstavnicima međunarodne zajednice kažete mnogo štošta što im nije prijalo i zašto je trebalo i lične i političke hrabrosti. Dakle, ne slažem se samo u tom delu vašeg izlaganja da je problem u malim platama. Nisu njima male plate, nemaju oni problem sa platama, oni imaju problem što im je slaba savest, i pravnička i društvena.
Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sam rekao da po pitanju gospodina Majića sam prelomio, nema te cene koju neću platiti da pitam za zločin OVK terorista koji su ubili 80 Srba i pri tome metodom laganom uzimanja duše. Moja duša nije na prodaju. Sam mojim telom neka rade ovi sa N1 televizije i druge Srbije što god hoće, kad moja duša ode telo me ne interesuje. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik, Petar Jojić.
Hvala, odustajem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničke grupe ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlozima odluka iz tačaka od 2. do 4. tačke dnevnog reda. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 časova.