Gospodine predsjedniče Sabora, gospodo iz ministarstva, kolege saborski zastupnici. Kao što znate, i prije nego što krenem obrazlagati motive i ono što me nagnalo da predložim ovakav prijedlog zakona, ja bih vas molio danas da se isključivo koncentriramo na ovaj prijedlog zakona. Ne bih volio da ta rasprava ode na nekakvo bespredmetno prepucavanje ideološko, a to sam vidio ovdje nažalost u Saboru da tu uvijek završi na Ustašama i Partizanima. Ja bih vas molio da isključivo danas se koncentriramo i govorimo o prijedlogu zakona s argumentima za i protiv i da govorimo danas o ljudima, o herojima koji su apsolutno za ovu Hrvatsku državu napravili najviše što su mogli, a oni su na kraju poginuli. Kao što znate, ja sam od Vlade dobio negativno mišljenje za ovaj prijedlog zakona, kako se to kaže kod nas, dobio sam nogu ili dvojku i to je u redu, Vlada ima svoj stav i svoje mišljenje. Ja smatram da je problem procedure već zašto sada raspravljamo o nečemu što je Vlada već iznijela svoje mišljenje prije nekoliko mjeseci. Ja mislim da bi Vlada trebala prvo odlučiti na temelju, sačekati da Parlament i da mi saborski zastupnici raspravimo bilo koju ideju, inicijativu, nije važno sa koje strane je, i da tek na temelju toga donese nekakvo mišljenje, stav o tome da li je to možda dobro ili nije dobro. Danas, ja se danas osjećam kao Don Quihote koji će jurišati na nešto, što unaprijed zna da neće pasti. Što me motiviralo da predložim ovaj Zakon o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske, isključivo za poginule pripadnike Hrvatske vojske. Republika Hrvatska je svoju neovisnost izborila u Domovinskom ratu od 1991. godine do 1995. godine. Mnoštvo mladih momaka i djevojaka uključile su obranu svih svojih krajeva ne štedeći se. Mnogi su ostali bez domova, bez dijelova tijela, bez života. U toj okrutnoj borbi na život i smrt, život je položilo oko 14 tisuća osoba. Oko 1100 osoba još se vode kao nestale. Više od 36 tisuća ljudi imamo ranjenih. Materijalna šteta u vidu izravnih i neizravnih šteta je ogromna. Trećina Republike Hrvatske je bila okupirana. Sredinom 1991. godine Hrvatska je vojska s obzirom na svoje mogućnosti, kako materijalne, tako i ljudske, uvježbanost, opremljenost uspjela zaustaviti neprijatelja na svim linijama fronte. Tijekom narednih godina Hrvatska vojska izvodi niz oslobodilačkih operacija, da bi konačno 1995. godine stavila pod kontrolu većinu okupiranog teritorija. Tko je to učinio? Tko je obranio Republiku Hrvatsku? Tko je obranio Vukovar? Tko je obranio Osijek? Tko je obranio Vinkovce? Tko je obranio Sisak? Tko je obranio Karlovac? Gospić? Tko je obranio Zadar? Šibenik? Tko je obranio Sinj? Tko je obranio Dubrovnik? Tko se u petogodišnjem ratu tukao uništavao neprijateljske avione, tenkove, transportere? Samo je u Vukovaru uništeno nekoliko stotina oklopnih transportera i tenkova. Tko je jurišao na bunkere i rovove probijajući prvu crtu? Tko se ubacivao u neprijateljsku pozadinu radeći diverzije? Tko je izvlačio mrtve i ranjene suborce? Tko je oslobodio okupirane krajeve operacijama Maslenica, Bljesak, Oluja? Ratnici, fajteri, mali ljudi, oni o kojima ću govoriti u ovom Parlamentu. Ne političari, ne saborski zastupnici, ne oni koji su se obogatili i bogate na krvlju. Ne samo ratnici pripadnici Hrvatske vojske. Oni koji su poginuli i oni koji su ostali živi. Suglasnost i potporu za ovaj prijedlog dobio sam od obitelji poginulih i od Udruge obitelji poginulih. Za novo odličje "Heroj Domovinskog rata" dobio sam više desetaka pisama potpore isključivo od obitelji poginulih branitelja. Ne bih želio da ni na koji način ovo shvatite kao politizaciju, prikupljanje jeftinih političkih bodova. Kolege zastupnici, molim vas za razumijevanje, molim vas za potporu. Mi ovdje odlučujemo, vi odlučujete, vi ste saborski zastupnici birani od naroda. Ja znam i vi znate da Republika Hrvatska ima odličja za hrabrost koja se zovu "Domagoj" i "Šubić" i da su ona dodjeljivana. Ali ja znam i vi znate da to odličje nose neki ljudi koji nikada nisu bili na bojišnici, koji nikada nisu osjetili patnje rata, koji nikad nisu osjetili smrt. Pitam se koliko je poginulih pripadnika Hrvatske vojske dobilo odličje "Domagoja", odličje "Šubića"? Ugledni pripadnici Hrvatske vojske dobili su odličje reda "Petra Zrinskog" i "Frana Krste Frankopana", ali to je civilno vojno odličje koje se ne dodjeljuje za hrabrost i junaštvo već po inerciji za sve poginule, kako civile, tako i vojnike. I u tome je bit. Moja ideja je da ustrojimo novo odličje koje bi nazvali "Heroj Domovinskog rata", "Junak Domovinskog rata", potpuno svejedno, a dodjeljivalo bi se isključivo za poginule pripadnike Hrvatske vojske koji su opetovano, znači više puta činili herojska djela i koji su poginuli kao heroji. Smatram da ti ljudi, najzaslužniji za stvaranje Republike Hrvatske, ljudi koji su nama omogućili da sjedimo ovdje imaju puno pravo na svoje istaknuto mjesto u povijesti Republike Hrvatske. Ti ljudi su moralne vertikale našeg doba. O njima moramo učiti u školama. Gdje su oni danas i da li ih imamo, a oni su temelj novostvorene države, naše države Hrvatske. Ovaj moj prijedlog ne mora biti konačan. Ovo je samo prijedlog zakona. Niti je najbolji, niti je najpametniji. Volio bih da su se i drugi uključili u izradu prijedloga zakona koji bi tada sigurno bio bolji i sveobuhvatniji. Neki kažu da je kasno, da bi imali podjele, nekakve nove podjele, ja mislim da ne. Zašto? Zato što učiniti pošteno nikad nije kasno. Zato što danas kad imamo ovoliko vremenskog odmaka od Domovinskog rata možemo trijezne glave odlučivati i donijeti odluke koje su najbolje za sve nas. Ona stara poslovica kaže dobri konji sve stignu. Ja molim Vladu, molim predstavnike Vlade Republike Hrvatske, iako su odbili ovu inicijativu da promijeni mišljenje. Stoga predlažem da ovo bude projekt svih nas, projekt Hrvatskog sabora, predsjedniče Sabora, bez obzira na stranke, bez obzira na politiku, molim vas da poduprete ovu ideju te vas molim za konsenzus. U materijalnom smislu, ovo novo odličje ne bi koštalo puno. Malo. U moralnom pogledu, dobili bi puno. Jako puno. Dobili bi heroje rata, heroje koje danas na žalost službeno nemamo. A svi mi ovdje koji smo bili u Hrvatskoj vojsci znamo za te ljude. Mi smo im zapovijedali. Pod našim zapovjedništvom otišli su i nikada se više nisu vratili. Pod našim zapovjedništvom činili su herojska djela na prvim crtama bojišnice širom Republike Hrvatske. pa ću sada tako reći ovdje. Imamo ovdje mog kolegu saborskog zastupnika Đakića koji je sa svojom bojnom u jednoj operaciji kada dvije gardijske brigade nisu mogle probiti crtu, on je sa svojom bojnom 17 km su doslovce u jednom danu to napravili gdje je dosta ljudi poginulo i to su sigurno junaci Domovinskog rata. Evo nekoliko poginulih heroja za koje smo čuli, za neke nismo čuli o kojima govorimo, o nekima ne govorimo, a opet službeno pitam se gdje su oni sada. Josip Jović, prvi poginuli pripadnik poginuo za Uskrs na Plitvicama za njega ste svi čuli. Blago Zadro, legendarni zapovjednik, ratni zapovjednik koji je poginuo u Vukovaru. Njegov sin Robert Zadro, malo ljudi je čulo za njega, ranjen, poginuo na Kupresu jurišajući na tenkove. Ivan Režić, specijalac ATI Lučko poginuo u proboju na Vukovar. Jure Kapetanović, specijalne postrojbe Hrvatske vojske ranjen u Vukovaru, poginuo na južnom bojištu. Goran Kliškević dva puta ranjen da bi poginuo izvlačeći ranjenog suborca. Andrija Matijaš legendarni dozapovjednik 4. gardijske brigade poginuo u direktnoj borbi sa neprijateljem. Renato Rudić zapovjednik satnije, poginuo jurišajući na 20-ak, 30-ak neprijatelja. Predrag Matanović legendarni zapovijednik u 2. gardijskoj brigadi jedne bojne je poginuo u "Oluji" u proboju prema Petrinji. Damir Tomljenović jedan od najboljih zapovjednika koji je Hrvatska vojska dala iz 1. gardijske brigade poginuo na Velebitu. Franko Zagorčić, Marijan Šuto, Karlo Pajić, Ivica Vukičević poginuo u Kruševu, nakon 15-ak dana dobili smo tijelo da bi spasio nas nekolicinu, bio je zarobljen. Tijelo koje je masakrirano i nismo ga mogli prepoznati, jedino po čizmama. Ivica Folić, Jozo Kunac, Nevenko Petric, Josip Markić, Nikola Đalto, Alfred Lisica, Zvonko Mlinarić, Ivan Poljak zapovjednici u Vukovaru. Anton Gašić, Velimir Đerek, Mile Mlinarić, Stipica Barišić, Ivica Čolak, Bađo Šimić, Ante Šaško, Damir Martić i kao zadnjeg kojeg ću danas ovdje reći Anti Toni Meštrović. 19 godina imao je kada je '91. godine poginuo u jednom žestokom napadu koji je osobno vodio Ratko Mladić iz Knina prema Šibeniku na Miljevačkom platou uništio je 4 oklopna transportera, tenk i dva kamiona. 19 godina ima. Tko zna za njega? Tko je čuo za njega? Čuli su samo oni koji su ga pokopali, nitko drugi. Da li su ovi ljudi heroji? Da li su ovi ljudi junački poginuli braneći nas i Republiku Hrvatsku? Mnogi su bili golobradi mladići koji ni život nisu kušali. Pa valjda ti ljudi imaju pravo na ulicu, na trg. Oni ne smiju ostati nepoznati. Mi snosimo krivicu za njihovu anonimnost. Što je to Domovinski rat? Domovinski rat su ovi mladići. To nisu frazetne kojima se mi koristimo mi političari najviše, kada se zaklinjemo u Domovinski rat s vremena na vrijeme. U ime ovih ljudi, u ime onih koje nisam spomenuo, a isto su tako zaslužili ovdje, ponovo apeliram na razumijevanje i potporu. Ustanovljenjem odličja "Heroja Domovinskog rata" ispravila bi se nepravda prema stotinama branitelja koji su svojim junaštvom, stradanjem i žrtvom omogućili stvaranje neovisne i samostalne Republike Hrvatske. Kada već na kraju, kada već dnevno otkrivamo niz negativnih pojava, stvari, lažnih branitelja, vrijeme je da se sazna i da govorimo o onim pravima. Hvala vam puno.
Hvala. Imamo jedan ispravak, valjda nije ispravak ove tvrdnje. Gospodin Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo samo ću jedan ispravak uvaženom kolegi Kotromanoviću i suborcu. Pa nije točno da su samo dva odličja ustanovljena za heroje i junake Domovinskog rata. Od 29 ustanovljenih odličja u Republici Hrvatskoj, čak 15 je za službu u Hrvatskoj vojsci i za časno služenje domovini. 15 odličja koja su u raznim nivoima poredana zasigurno dovoljno nagrađuju sve one koji su zaslužili. Posebno one koji su poginuli kao časna spomen na njih o čemu ću govoriti u svojoj raspravi. I da kažem s obzirom na pohvalu koju je izrekao kolega Kotromanović. Ja sebe smatram jednim koji su nešto učinili za domovinu Hrvatsku i zato sam pravično nagrađen sa 11 medalja i odličja i sasvim sam s time zadovoljan.
Hvala. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za obranu, gospodin Boris Šprem. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, uvažene kolegice i kolege. Odbor za obranu Hrvatskog sabora održanoj na 7. sjednici održanoj 24. rujna 2008. godine razmotrio je Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavio Ante Kotromanović zastupnik u Hrvatskom saboru aktom od 16. lipnja 2008. godine. Otvoren je na temelju članka 64.a Poslovnika Hrvatskog sabora i raspravljao o predmetnom aktu kao zainteresirano radno tijelo. Greškom piše da je kao matično, matično radno tijelo je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Prijedlog zakona o dopunama zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske uvodno je obrazložio predlagatelj Ante Kotromanović zastupnik u Hrvatskom saboru, koji je u svom izlaganju istaknuo da bi se ustanovljavanjem odličja "Heroj Domovinskog rata", ispravila nepravda prema braniteljima oko 100-njak koji su više puta učinili junačko djelo, ali za isto nisu dobili odličje. Ovaj Odbor zaprimio je i mišljenje Vlade Republike Hrvatske od 28. kolovoza 2008. godine. Predstavnik Vlade istaknuo je da Vlada Republike Hrvatske ne podržava Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanju i priznanju Republike Hrvatske koji je podnio Ante Kotromanović. Naime, predstavnik Vlade u svom izlaganju u bitnom je naveo da su važećim zakonom već ustanovljena odličja za iznimnu hrabrost, junački čin u ratu, izravnoj ratnoj opasnosti ili u posebnim okolnostima u miru, te da su detaljno propisani uvjeti i postupak njihove dodjele. Nadalje je napomenu da su u obrazloženju zakonskog prijedloga navodi, da će za dodjelu predloženog odličja biti potrebno izraditi stroge kriterije, ali da normativni dio teksta prijedloga zakona ne sadrži kriterije niti naziv tijela koje bi bilo nadležno za izradu istog kao ni ovlast zakonodavca da kriterije može propisati podzakonskim propisom, te da dio prijedloga zakona koji se odnosi na ocjenu izvodi potrebnim sredstava ne sadrži odgovor na što bi se utrošila predviđena sredstva. Nakon uvodnog obrazloženja predlagatelja prijedloga zakona i predstavnika Vlade Republike Hrvatske u raspravi su sudjelovali članovi Odbora za obranu te su iznijeli suprotstavljena mišljenja. Najprije ću pročitati ona koja su bila za to da se donese predloženi zakon. "1. da mnogi poginuli hrvatski branitelji odnosno njihove obitelji nisu dobili posmrtno odličje za hrabrost. 2. da je potrebno ustanovljavanje takvog odličja jer postoje živi heroji kojima bi se isto moglo dodijeliti. 3. da se detaljno razrade kriteriji za dodjelu predmetnog odličja i formira povjerenstvo koje bi moglo dodijeliti najviše 100 odličja "Heroj Domovinskog rata". 4. da je mali broj odličja koja se temeljem sada važećeg zakona mogu dodijeliti vojnicima, dočasnicima i časnicima u odnosu na broj odličja u drugim zemljama gdje se vojnicima može dodijeliti od 10 do 20 odličja. 6. da se predložena inicijativa dopune zakona podržava te da se ista doradi prije ponovnog upućivanja u proceduru. 7. da bi se trebalo predložiti donošenje novog zakona o odličjima a u koje bi se ugradilo i predmetno odličje. I 8. da postoji javni interes da imamo heroje Domovinskog rata." I imamo mišljenja koja su protiv donošenja zakona. "1. da mnogi poginuli i ranjeni hrvatski branitelji iz Domovinskog rata nisu dobili zaslužena odličja i čine ali da je sada prekasno da se ustanovljava novo odličje; 2. da je postojećim zakonom na zadovoljavajući način riješeno pitanje dodjela i broja odličja." Nakon provedene rasprave predloženo je da se prihvati Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske i da se sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi upute Vladi radi pripreme konačnog prijedloga zakona. O navedenom prijedlogu članovi odbora glasovali su 4 za, 4 glasa protiv i 1 glas suzdržan, te su odlučili Hrvatskom saboru predložiti donošenje slijedećeg zaključka. "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske." Hvala.
Hvala. Ovdje se nitko ne javlja u ime odbora. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodo predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog o dopuni Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske. Predlagatelj je u svom uvodnom dijelu kazao što ga je vodilo odnosno s kojim smjernicama je išao u taj prijedlog. Ja vjerujem svom prijatelju i ratniku da je on to imao dobru namjeru i da najvjerojatnije to nije htio koristiti u dnevno političke svrhe. No, ne mogu se složiti kao ni klub Hrvatske demokratske zajednice da je u proteklom razdoblju načinjeno velike pogreške prema hrvatskim braniteljima. Ako je to netko načinio onda to mi zasigurno nismo radili. Prije trinaest godina otprilike su prestala ratna djelovanja na području Republike Hrvatske i na području koje je kontroliralo Hrvatsko vijeće obrane na rubnim znači krajevima Bosne i Hercegovine i zadnje akcije su se vodile, znači združene snage Hrvatske vojske i Hrvatskog vijeća obrane sa Armijom BiH oko područja oko same granice na tome dijelu. Prošlo je trinaest godina. Hrvatska Vlada je donijela, predložila Hrvatskom saboru a Hrvatski sabor je usvojio pravilnik po kome se za junaštvo dodjeljuje čin "Red kneza Domagoja" sa ogrlicom a za junačni čin se dodjeljuje "Nikola Šubić Zrinski". A ono o čemu mi danas pričamo i kako sam ja shvatio prijedlog ovaj da bi ovaj heroj Domovinskog rata trebao se dodjeljivati našim pokojnim palim vitezovima i nestalima. Onda moram podsjetiti da je "Red Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana" sa pozlaćenim pleterom da se dodjeljuje za hrvatske državljane kao častan znak za vječni spomen na poginulim. Isto tako, da se znači taj red sa posebnim pleterom dodjeljuje za one koji su nestali. Predlagatelj je u svome uvodu kazao da je u Hrvatskoj poginulo cirka 14 tisuća osoba, tisuću i 100 nestalih, preko 25 tisuća ranjenih. Dopunio bih to da su pripadnici Hrvatskog vijeća obrane koji su zajedno branili granicu Republike Hrvatske i podsjećam tamo gdje su bile ustrojene postrojbe Hrvatskog vijeća obrane u Bosni i Hercegovini neprijatelj nije uspio prijeći rijeku Savu odnosno granicu i okupirati Republiku Hrvatsku, da se tome još može pridodati cirka oko 6,5 tisuća poginulih pripadnika Hrvatskog vijeća obrane i preko 12 tisuća ranjenih. Heroj Domovinskog rata, sama riječ u srednjovjekovnoj svjetovnoj praksi prihvaćena je kao heroj, kao nadčovjek. Postavlja se pitanje koje povjerenstvo, koji tim ljudi danas 13, 15, 16, 17 ili 18 godina, koji danas može odrediti koji je taj heroj, tko je taj prvi nadčovjek, kojih je to deset prvih odličja, kojih je prvih sto, ili tisuću, ili 10 tisuća. Hoćemo li dodijeliti, predlažemo da dodijelimo svima onima koji su pali. I tko je to danas poslije toliko godina spreman učiniti i nanijeti još jednu bol onima koji budu izostavljeni iz tih dodjela. To je dobra, plemenita gesta da se dodijeli jednom dijelu. Zasigurno mi imamo od ovih dvadesetak tisuća, preko 20 tisuća naših poginulih vitezova da imamo možda i 20 tisuća baš prvih heroja, vitezova koji su nekoliko puta ranjavani bili, koji su sa jednom zoljom stajali pred kolonom tenkova. Pa i manji sa onom jednom prvom minom nagaznom u kojoj nismo uopće imali upaljača na samom početku. Ali isto tako moramo znati da je bilo i onih koji su ili mobilizirani po drugi i treći puta, pala granata u vojarni, nažalost poginuo je. Bio je mobiliziran, bio je obučen. Postavlja se pitanje kako ćemo to ispraviti. Na koji način mi možemo kazati nekome da, majci, unuku, sinu, obitelji da i vaš je muž, djed, majka, brat ili sestra poginuli ali oni nisu poginuli kao heroji. Jer koliko sam ja shvatio da su sredstva negdje oko 3 milijuna i da se kroz tri godine ide u dodjelu svih tih odličja. Mislim da sve propuste koji su se desili u svim našim ratnim brigadama da snosi veliku odgovornost sam zapovjedni lanac počevši od zapovjednika pa preko personalnih službi određenih brigada pa do zbornih područja. Jer mi smo morali znati kad nam je koji na koji način poginuo jer smo pisali ratne puteve za te ljude. Ja sam imao tu čast da u Domovinskom ratu budem zapovjednik dvjema brigama, jednoj R brigadi i jednoj gardijskoj brigadi. I svake godine u znak, jednu u jesen, jednu u proljeće imam obljetnicu brigada i organiziram kao ratni zapovjednik sa jednim timom ljudi, iako brigada iz mjesta koju sam vodio za vrijeme Domovinskog rata nema svoga središta, jer je grad Derventa okupiran. Ali to radimo u Slavonskom brodu i radimo ponovno u Derventi. I sjetimo se svaki puta svih naših branitelja, poginulih. I mi vrlo dobro znamo međusobno kako i na koji način je tko poginuo. Uz sve gore navedeno i one prijedloge za koje je kolega Kotromanović kazao, Klub Hrvatske demokratske zajednice, ne iz političkih razloga, nego jednostavno iz svih ovih razloga koje smo kazali, da baš sada ne napravimo veliku nepravdu i da ponovo ne diramo te naše vitezove koji su svoje živote dali i njihove obitelji i da ne nanesemo sada ponovo grešku da kažemo ovaj je heroj, a ovaj nije. Za mene su oni svi heroji, svi su oni poginuli u obrani suvereniteta Republike Hrvatske i svi mogu biti heroji, svi ili nitko! Hvala lijepa. Klub Hrvatske Demokratske Zajednice neće podržati ovaj prijedlog.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Ivan Hanžek, izvolite.
Ja moram zapravo dva ispravka napraviti ali pod jednim nazivom, ja sam član Odbora za ratne veterane i svojevremeno sam rekao da razmišljam o tome da više ne sudjelujem u radu jer nažalost kao i sve oko Domovinskog rata sve se politizira. Moj kolega Mato je krenuo sa jednom tezom koja liči na crkvenu dogmu, čak i crkvene dogme su danas na propitivanju i preispitivanju. Nismo griješili. Nažalost ja moram samo jednu činjenicu reći. Da su u "Oluji" bojne vodili ljudi koji danas imaju činove iz bivše JNA, nikada nisu prevedeni. Zašto nisu to znaju neki koji su politički o tome odlučivali. I ako samo na to svedemo to je dovoljan razlog da propitamo i propitujemo sve naše odluke i sve naše stavove pa bez obzira što je prošlo 13, 14 ili 15 godina od rata. Hvala.
Hvala. U ime Kluba SDP-a, gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Kolegice i kolege, ja sam rođen kao četvrto dijete u obitelji i najmlađe i sjećam se trenutaka kada sam bio dječačić, davno je to bilo, 5, 6, godina, kada bi moja, moj stariji brat i dvije sestre otišle u školu, onda bih ja poskrivečki uzimao knjige koje su mi oni branili da uzimam. Dvije su mi bile posebno intrigantne, jedna od tih knjiga je bila enciklopedija u slikama "Svijet oko nas", fascinantna, zanimljiva, šarena, a druga, druga knjiga koja mi je bila zabranjena da je uzimam ili da se s njom igram je bila uvezana u platno sa reljefom i knjiga se zvala "Narodni heroji Banije i Siska". U toj knjizi za dječačića koji je to čitao onda su se nalazile fotografije i kratki opisi povijesti, biografija i značajnih događanja vezano za te ljude. Ja ću vam sada najizust nabrojati barem 20-ak imena iz te davne čitane knjige od Cape, Špiljka, Marjana Cvetkovića, Frane Ogulinca, Selje itd.. Ja vas pitam kolegice i kolege, koje je to dijete, koji to recimo osmoškolac može nabrojati ijednog heroja Domovinskog rata? Ne povlačim ja nikakve povijesne paralele. Ne samo da oni to ne znaju. Prije dvije godine se povela velika rasprava, jer je jedna naša kolegica uhvaćena u jednom trenutku pitanjem da nabroji tri heroja Domovinskoga rata, se našla u neprilici. O tome se pisalo, govorilo, a ja odgovorno tvrdim, ne da ne znaju učenici, obični građani, nego saborski zastupnici, mi koji smo natprosječno obaviješteni, natprosječno politizirani, natprosječno povijesno obrazovani ne znamo tko su heroji Domovinskog rata. Ja vas molim, malu anketu, ispišite, ali odmah sada, četiri imena heroja Domovinskog rata.
Ovo baš nije u skladu sa poslovnikom, da se dijele ovdje anketni listići.
Pa slušajte, Poslovnik ne može predvidjeti sve situacije. Kolegice i kolege, ne shvatite ovo kao provokaciju, ovo je pokušaj da se svi zajedno zamislimo nad činjenicom da smo valjda jedina zemlja u svijetu koja je vodila obrambeni oslobodilački pravedni rat. Rat nakon kojega nema heroja. Sve što je moj prethodnik Mato govorio je zapravo išlo u prilog suprotno onome što je na kraju zaključilo. Suprotno tome. Ja vas molim isto tako ako znadete, navedite jednoga nositelja Domagoja ili Trpimira, ne zna se o tome, ne zna se o tome. U osmom razredu osnovne škole dva sata se uči o Domovinskom ratu. Vode se prijepori oko toga, hoće li se kojem branitelju u našem gradu dati ime ulici ili trgu, u kojoj je on postrojbi bio, pa se vagalo čak i njegovo političko ili ne znam kakvo, ideološko opredjeljenje itd.. To nije dopustivo. Argument koji ste naveli Mato protiv ovoga, da je prošlo 13 godina od borbi je upravo za mene argument kontra. Baš ova vremenska distanca može nam pomoći da formira se jedno neovisno stručno i ozbiljno povjerenstvo bez ikakvoga licitiranja, bez navijanja za svoje iz moje brigade, moga grada ili moga kraja ili mojega poznanika, da se objektivno valorizira herojstvo. Ne mogu se složit da nema heroja. Stranglersi, jedna britanska punk skupina je pjevala svojevremeno "no more heroes any more". Nije točno da heroja nema. To bi bilo tragično za bilo koju generaciju i za bilo koje društvo da heroja nema. Reći da smo svi heroji može biti zgodni eufemizam da se kaže nitko nije heroj. To nije točno. Inflacija odlikovanja koju smo imali, davanje tih odličja, oprostite samo molim da ne upisujete u ove anketne listiće ime generala Zagorca. To je jedini za kojeg sam siguran da nitko neće pogriješiti ako napiše, jer je on dobio sva moguća odličja. On je jedini. Dakle, inflacija odličja, kriteriji po kojima su se dodjeljivali su doista dezavuirali, omalovažili veliki dio tih odlikovanja. Kolega Mato je rekao, imali smo mnoštvo poginulih. Ti su naši suborci stradavali na različite načine. Ja cijenim duboko i poštujem svaki život i svaku žrtvu koja je pala za ovu zemlju. Ali reći da nije bilo heroja, to nije dobra poruka. U Hrvatskoj postoje i postojali su ljudi, nikli niotkuda, ja ih znam. I Jožu i Štefa i Drageca koju su došli ili iz željezare ili iz rafinerije ili su radili kao obrtnici, vozači, taksisti, koji su pokazali nevjerojatnu hrabrost u ratu. Obični mali ljudi. Nema nikakvoga razloga da se izniveliramo u našim doprinosima, a svačiji doprinos treba cijeniti. Zato imamo 19 odličja. Imamo 19 odličja koja su različito rangirana. Da, postoje razlike u našim doprinosima. Ja se ponosim svojim sudjelovanjem u Domovinskom ratu. Ja se ponosim onime što sam činio, ali se ne smatram herojem. Ja mogu nabrojati moje kolege, moje suborce kojima se istinski divim i danas za ono što su učinili u vrijeme Domovinskoga rata. Ta hrabrost, požrtvovnost i znanje koje su oni pokazali i umijeće i način na koji su se davali je fascinantan. Kolegice i kolege, znam da će mnogi smatrat nepristojnim usvojit prijedlog, Vlada se uostalom i očitovala, koji dolazi od jednog oporbenog zastupnika. Odbacite ga. Nemojte ga prihvatit ako je to toliko teško. Mi u klubu SDP-a ćemo ga prihvatit i podržat. Vi ga odbacite. Ali vas molim da još jednom razmislimo kako i na koji način sada sa manje ohlađeniji, da tako kažem, sa dosta emocija, mi koji smo bili u Domovinskom ratu sigurno i danas, ali ohlađeniji, pripremite vi zakon. Neka ga Vlada pripremi. Učinimo nešto da ispravimo evidentnu nepravdu koja je iznivelirala i na taj način umanjila specijalne posebne herojske doprinose, jer nismo i ne moramo svi biti heroji. Ali neki od nas to jesu. Ovo shvatite i kao svojevrsni pledoaje da se na ozbiljan način razgovara o onome što ne bi smjele biti više kontroverze i što ne bi smjelo biti ideologizirano niti politizirano na bilo koji način. Mi u Hrvatskoj nažalost ne samo da ne znamo tko su bili naši neprijatelji, nego naši mladi ne znaju ni tko su bili naši heroji, nego ne znaju ni tko su bili naši neprijatelji. Postoji jedna opća i paušalna, krajnje nepravedna i loša slika i odgovor koji se može čuti kad se razgovara s mladim ljudima. Tko su bili naši neprijatelji, kažu oni Srbi. To je uvredljivo i netočno. Mi smo se borili protiv jedne nakaradne, nakazne, povijesno prevladane velikosrpske fašistoidne ideologije koje je bila u svojoj naravi genocidna, osvajačka i krajnje neprihvatljiva. Ali se nismo borili protiv srpskog naroda i to nije pošteno prema onim našim sugrađanima koji jesu Srbi, koji daju svoje doprinose u svojim gradovima i u ovoj zemlji uopće. Mi zato moramo govoriti o tome tko nas je to napao. To nisu kolega Srbi, to nisu Srbi, to je kao da nismo sposobni razlikovati Beethoven a i Hitlera. Ja vas molimo da ukoliko nismo sposobni na civiliziran način vrednovati i cijeniti ono što smo učinili u Domovinskom ratu, ako nismo sposobni razlikovati što je to i protiv koga smo se borili, onda smo na dobrom da i u manje, da tako kažem, povijesnim temama pravimo ozbiljne greške i propuste koji se tiču građana ove zemlje i danas. Ja vas molim stoga da se ova problematika o kojoj smo više puta govorili u ovom Saboru, često puta vrlo ostrašćeno, ne s argumentima, da se na ozbiljan, znanstven, stručan način obradi i da se i pitanje heroja Domovinskoga rata također na takav jedan sustavan, ozbiljan način obradi i da se podrži ova inicijativa ili ideja za koju sam siguran da bi kolega Kotromanović i sam junak iako sam siguran da ovaj njegov prijedlog nije rađen pro domo sua. Uostalom on ih je i pobrojao dvadesetak hrvatskih branitelja koji bi se mogli naći u jednom takvom popisu. Hoće li biti 100, 200 ja to ne znam. Ali 500000 onih koji se vode kao hrvatski branitelji to zasigurno nisu iako se treba poštivati doprinos svakog čovjeka bio on direktno na bojišnici, radio on u pekari ili bolnici i na taj način pomagao. To su doprinosi koje treba cijeniti. Ali ne smije se nivelirati i reći da smo u tome bili baš svi potpuno jednaki jer to naprosto nije povijesno točno.
Hvala. Imamo tri ispravka. Prvo je gospodin Mato Bilonjić. Izvolite.
Probat ću ispraviti netočan navod kolege kad je kazao da je moj argument bio da je prekasno, odnosno da je 13 godina prošlo. Ne, ja sam samo razgovarao o tom broju 13 godina koji je već iza nas, nego o nemogućnosti pravednog odabira tko su ti heroji danas od 20 i nekoliko, preko 20000 poginulih naših branitelja. Koja će to komisija, koja je to ekipa ljudi koja može kazati evo od ovih 20000, 1000 je heroja, ostali nisu. Oni su za mene heroji, dali su svoje živote. I ispravio bih još jedan. Nije samo Vlada Republike Hrvatske odbacila jedan prijedlog oporbenog zastupnika, nego i svi predstavnici krovnih udruga koji su bili na odboru. Svi su kazali ne ovome prijedlogu. Hvala.
Ispravak gospodin Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, pa ispravit ću jedan od niza netočnih navoda, rekao bih i cinizama koji su upotrijebljeni od kolege, da nije 18 odličja, medalja i odlikovanja, nego je 29. To bi trebali, da ste pogledali zakon vidjeti i znati. U tih 29 je i onaj koji govori, vi ste rekli samo o jednom, o knezu Domagoju tko ga ima. Ja ću vam nabrojiti tko ga ima između ostalih koje sam se sjetio. Ali tu je i red kraljice Jelene kao i red kralja Petra Krešimira koji je također za najviše vojne dužnosnike ustanovljen. Ali ono što vam želim reži Domagoja ima i Gotovina, i Markač, i Červenko pokojni, i pokojni Bobetko, i Lucić, i Norac, i Romić, ... [[Govornik se ne razumije.]] i Matanović i plejada stotine drugih časnih ljudi koji su vodili, zapovijedali postrojbama. O povijesnim činjenicama najbolje bi trebali reći onda kada ste zatirali hrvatske branitelje i kada ste ih proganjali, kada ste ih sramotili i kada ste na njih bacali se blatom.
Hvala. Ovo ne spada u ispravak, ovo zadnje pogotovo, pa idemo dalje. Imamo još jedan ispravak, gospodin Niko Rebić. Izvolite.
Hvala predsjedniče. Zapravo ovo je sigurno tema koja neće biti dobro prihvaćena u hrvatskoj javnosti. Dakle, čuli smo da evo i radi nekih prevedenih činova, a ispravak je, dakle svašta se može čuti u Saboru, ali da Srbi nisu napali Hrvatsku. Dakle, ja mislim da je to potpuno netočno. Ne samo da su napali Hrvatsku, nego su napali sve nesrpske narode u svom pohodu osvajačkom. A dakle, i u Krajini, i u Jugoslaviji, i Milošević i Babić imali su nepodijeljenu podršku srpskog naroda za tu agresiju. To ovdje, ovo je zapravo nastavak jedne politike. Ali dakle čuti u Saboru da nas nisu napali Srbi je, to vrijeđa. Hvala.
Nisu napali. Molim vas lijepo da jednu stvar raščistimo ovdje. U pravu je gospodin Vidović kad govori da nije Hrvatsku napao srpski narod, nego neki koji su imali velikosrpsku ideologiju. Pa oni su napali Hrvatsku, a oni drugi nisu. Prema tome, tu moramo imati neku distinkciju. Ali gospodine Kotromanoviću, nakon rasprave sljedećeg vi možete dobiti kao predlagač. Ovako, na redu je gospodin zastupnik Antun Korušec u ime kluba HSLS-a, HSU-a.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, uvaženi kolegice i kolege. Dopustite mi da u ime kluba HSLS-a i HSU-a pohvalim inicijativu uvaženog kolege Kotromanovića i da zaista kažem da izuzetno cijenimo njegov doprinos u Domovinskom ratu. Ali u ovom obliku Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske ne možemo prihvatiti u ime kluba. Argumentacija zašto to ne možemo je sljedeća. U travnju 2008. godine, dakle prošle godine ja sam na aktualnom prijepodnevu kao zastupničko pitanje dao prijedlog za dopunu Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske na način da se pokrenu aktivnosti, da se pokrene inicijativa za ustanovljenje medalje Bilogora, Papuk, Psunj 1991. godine. Argumentaciju koju sam dao za taj prijedlog bila je vrlo snažna, bila je sadržajna i bila je i emotivna, kao što je i argumentacija uvaženog kolege Kotromanovića. Dozvolite mi da samo sa dvije ili tri rečenice kažem zašto sam predložio ustanovljenje medalje Bilogora, Papuk, Psunj '91. godine. Povijesna je činjenica da je u toj operaciji, dakle Papuk '91., Orkan '91., Otkoz 10 oslobođeno ukupno 2275 km2 hrvatskog teritorija. Povijesna je činjenica da je to prva uspješno provedena ili prve uspješno provedene operacije oslobađanja zauzetog teritorija Hrvatske u Domovinskom ratu. Operaciju oslobađanja zapadne Slavonije od Save do Drave su prvi put precizno vojno planirane, planski provedene i time su zapravo postale preteča kasnijih velikih oslobodilačkih operacija i pobjeda Hrvatske vojske. Koliko je bilo značenja ovih operacija za daljnju obranu Hrvatske vidljivo je u tome što je došlo do promjene odnosa snaga, a bez te promjene odnosa snaga na prostoru Zapadne Slavonije daljnji razvoj tijeka ratnih djelovanja bio bi veoma upitan. Moram podsjetiti, da su upravo te operacije podigle moral i učvrstile vjeru u pobjedu, jer do tad je Hrvatska vojska bila slabo opremljena i uglavnom se samo povlačila. Smatram da je i to bio dovoljan razlog za dopunu Zakona o priznanjima i odlikovanjima Republike Hrvatske na način da se ustanovi medalja za ove operacije. Također sam se bio obratio i vojnom kabinetu Predsjednika Republike sa zamolbom da podrži ovu inicijativu. Međutim, ja moram iskreno priznati, ja moram reći da sam već tad bio potpuno svjestan činjenice da sam tražio intervenciju i dopunu u zakonu za samo jednu medalju i za samo jedan prostor u Hrvatskoj, zapadna Slavonija, sjeverozapadni dio Hrvatske, prostor između Save i Drave i u tom smislu sam bio pomalo i nepravedan jer sam zapostavio druge dijelove Hrvatske, druge oslobodilačke operacija i akcije koje također zaslužuju bar svoju medalju. Pri tome posebno mislim na akciju Maslenica, koja sasvim sigurno zaslužuje medalju, a moram reći da kad bi se argumentirano, ozbiljno i neopterećeno politički razmišljalo, da bi vjerojatno i neke druge operacije i neka braniteljska populacija zaslužili medalje i njima bi to bio čast i ponos, mislim da im drugo ne bi ni trebalo, nego naprosto kroz te medalje priznanje za sve ono što su učinili za dobrobit Hrvatske, za dobrobit svog naroda sa napomenom da zaista kako jedan bjelovarski pjesnik, književnik kaže da se odužimo na ovaj način svima onima koji su zastali u vječnosti ljubeći Oltar Domovine. Svakako mislim dakle, da akcija Maslenica, kao i neke druge akcije zaslužuju svoje mjesto u postojećem Zakonu o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske, što zahtjeva cjelovito promišljanje i dopunu postojećeg zakona. Pri tome, slažem se sa činjenicom da vremenski odmak od završetka rata do danas nikako nije prepreka, po meni je to prednost jer omogućava objektiviziranje bez emocija i bez povišenih tenzije, bez obzira da li se radi o pojedincima ili grupama koje su predložene za odličje. Zalažući se za takve dopune postojećeg zakona koje će uvažiti i do sada podnijete inicijative i iznesene prijedloge, a u cilju ustanovljenja odličja ili medalja za akcije koje su povijesno važne i koje treba dodatno valorizirati, zapravo podržavam inicijativu uvaženog kolege Kotromanovića, međutim na način da se postojeći zakon dopuni sa svim ovim što će biti rečeno u ovoj sabornici. U predloženom tekstu, kolega Kotromanoviću, cijeneći vašu inicijativu u predloženom tekstu kako mi imamo pred sobom, Prijedlog dopune Zakona o priznanjima i odlikovanjima, Klub zastupnika HSLS-a i HSU-a neće podržati ovaj prijedlog dopune zakona. Evo, zahvaljujem.
Hvala. U ime predlagača, odnosno predlagač, gospodin Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, evo nekoliko riječi da nekako to odgovorim na ono sve što sam čuo do sada. Prije svega, ja sam i u samom uvodu zamolio kolege zastupnike da ne budu žestoki u svojim izlaganjima, da stvarno to bude jedna kulturna rasprava, jedna rasprava koja će biti apsolutno, bez obzira kako završilo na kraju, ali biti će od interesa hrvatskih branitelja. Ja mislim da nije lijepo niti je primjereno da se na jedan način sada svađamo, predbacivamo, propucavamo, namjerno to kažem ovoga i podbadamo na nekakve načine na koji ja mislim da nisu primjereni i razumijem svoga kolegu Niku, ali Niko, ima potporu to među braniteljima, pitaj Srđu, Plazu, Jozu Modrića, oni će ti reći što misle o prijedloga samog heroja Domovinskog rata, to su naši zajednički prijatelji. Ja mislim da trebamo se stvarno usredotočiti na to da danas govorimo, ma bez obzira što bilo ovom prijedlogu. Naravno da neće proći, ali da govorimo o ljudima koji su nešto napravili za Hrvatsku državu, koji su stvarno napravili najviše. Ne govorimo danas tko je dobio više odličja, tko ima više odličja. Ne želim ni potencirati da li su ta odličja podijeljena kako, na koji način, pravedno. Hajmo govoriti o ljudima o kojima nismo govorili, a ja sam spomenuo tu nekoliko imena od maloga Meštrovića pa do drugih koji su napravili više od svih nas ovdje skupa za Hrvatsku državu. Oni su poginuli i napravili su više puta junačka djela. Ja vas molim da govorimo na takav način, da se ne svađamo ko nekakve babetine, ispričavam se na ovom izrazu ako će nekoga uvrijediti, ili didovi, svejedno, stari, da gubimo nit, da gubimo poantu same ideje. Kolegi Bilonjiću bih par riječi rekao. Kaže, rekao je tko može odrediti, koja komisija danas može odrediti odličje "Heroja Domovinskog rata" ili junaka? A u svom izlaganju je rekao, baš sam podcrtao to jako dobro, mi zapovjednici znamo međusobno kako je tko poginuo. To dovoljno govori. Mi znamo koji su zapovijedali, mi znamo kako je tko poginuo, na koji način je poginuo i imamo zapovjednike desetina, zapovjednike vodova, zapovjednike satnija, zapovjednike brigada, ljudi koji su znači bili odgovorni za sve operacije Hrvatske vojske, u obrani, u napadu i znamo, naprosto znamo, ja u svojoj postrojbi znam kako je tko poginuo i točno znam da li netko može biti predložen za najviše odličje "Heroj Domovinskog rata", a to su definitivno bile osobe koje su bile apsolutno moralne vertikale u samoj postrojbi i prije rata i nakon same pogibije. Imamo na kraju Udrugu obitelji poginulih sa kojom možemo vrlo lako dogovoriti i napraviti i to može rezultirati, naravno trijezne glave jednom dobrom odlukom ovog Hrvatskog sabora. Kolega Đakić me ispravio samo u uvodu, ja nisam mislio, ja naravno cijenim svačiju ulogu i doprinos, ali ne govorimo o, ja ću biti malo bezobrazan, mi smo na "ti", pa će biti i tu "ti", nemojte zamjeriti, mi se znamo dugo i imamo jedan poseban rječnik, na kraju naravno kako se to kaže, braća smo po oružju, ali nisam mislio na tebe, ti jesi dobio odličja, ja sam mislio na one ljude koji su poginuli u svim operacijama koje je 81. gardijska … [[Govornik se ne razumije.]] koja je bila sjajna, za one koje ne znaju i koji možda nisu dobili odličje "Šubića", "Zrinskog" i tako dalje. Kada govorimo o samim odličjima, ja imam ovdje Zakon o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske, znači isključivo bi se to odnosilo na poginule pripadnike Hrvatske vojske koji su više puta opetovano, znači nekoliko puta napravili samo junačko djelo. To je jasno kategorizirano ovdje 3 područja zasluga, tako je zakon rekao, pa prve zasluge su orden "Kralja Tomislava", da ne nabrajam druge zasluge za promicanje obrane hrvatske državnosti, gdje je to znači orden "Hrvatskog zavjeta", "Križa", "Starčevića" i tako dalje. Treći, za ratne i vojne zasluge obrane Republike Hrvatske ustanovljeni su, znači orden "Bana Josipa Jelačića", orden "Petra Zrinskog" i "Frana Krste Frankopana", "Nikole Šubića Zrinskog", "Domagoja" itd. Mi imamo poginulih jako puno ljudi koji nisu dobili ove ordene "Bana Josipa Jelačića" i orden "Petra Zrinskog" i "Frana Krste Frankopana" za junaštvo i hrabrost. Sam red Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana, to je civilno vojno odličje, znači dodjeljivalo se i ljudima koji su poginuli kao civili i vojnici i to me motiviralo, upravo to. Što nemamo jasno iako to jasno jedan propisano isključivo za poginule pripadnike Hrvatske vojske, samo to. Znači, apsolutno isključivim bilo kakvu politiku i mrzim kada mi to netko na takav način to predbaci zato što '91. godine ja vas uvjeravam '91. godine u bilo kojem rovu, u bilo kojoj operaciji nije se gledalo lijevo ili desno, tko je iz koje stranke i kako je tko … [[Govornik se ne razumije.]] Naprosto bili smo svi prijatelji, ratnici koji su se borili da očuvamo Republiku Hrvatsku i da očuvamo ono što smo morali napraviti. I zato vas molim još jednom da ne budete žestoki da budemo, ponašajmo se korektno i ja vas molim da date potporu ovom prijedlogu zato što sam duboko uvjeren, a jako puno sam pričao zadnjih 6 mjeseci sa obiteljima poginulih. Oni bi voljeli da dobiju to odličje. Hvala.
Hvala. Imamo tri ispravka i molim da se koncentriramo na ispravak. Prvo gospodin Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo ja ću samo jedan ispravak, a to je da se u Prijedlogu zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima traži samo odličje Heroja domovinskog rata za poginule. To nije točno. Nego u tom prijedlogu zakona jasno je opisano i definirano da su to odličja i za stradanje i za junaštvo, i za herojski čin, i da su tisuće nezadovoljnih. To je napisano. U raspravi koja je vođena također je rečeno da bi to bilo samo stotinu možda koji bi trebali dobiti. U drugom prijedlogu je tisuću oštećenika, onda je sada samo poginulih. Želim reći da nije definirano što se hoće i što se očekuje od toga odličja.
Hvala. Ispravak gospodin Mato Bilonjić.
Gospodine predsjedniče ja bih ispravio netočan navod kolege, kada je kazao, ja sam precizno kazao tko je ta komisija koja može donijeti odluku tko je, a tko nije heroj između preko 20 tisuća ljudi. Nisam govorio to ne mogu u toj komisiji ne mogu učestvovati. Ispravak. Ispravljam, vi ste kazali da će to raditi Udruge obitelji, da će to raditi ratni zapovjednici. Ja sam kazao koja je to komisija koja ne bi pogriješila da od 20 tisuća ljudi, izabere 10 ili tisuću, ili 10 tisuća.
Hvala. Ispravak gospodin Krešimir Ćosić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi zastupnik Kotromanović je rekao: "Odličje bi se dodjeljivalo isključivo poginulim." Isključivo poginulim, to ste rekli. No međutim, u prijedlogu vašeg zakona rekli ste nešto drugo. Citiram: "S time da bi prednost u dodjeli imali poginuli Hrvatski branitelji." Prema tome, nije točno ono što ste ovdje rekli. odlučite se što želite postići ovim prijedlogom zakona. To je jedna stvar. Druga stvar, govorite o ispravci nepravde prema tisućama branitelja, to znači da ćemo imati tisuće odličja koja vi predlažete o herojima Domovinskog rata. Ja mislim da o ovakvoj ozbiljnoj temi treba precizno u svakom pogledu i … [[Govornik se ne razumije.]] i pravno se izjašnjavati i određivati. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predstavnici Ministarstva obrane. Moja rasprava u ime kluba Hrvatske seljačke stranke u velikoj mjeri će odraziti, prenijeti ustvari i poduprijeti određene zaključke Odbora za obranu, jer važećim Zakonom o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske već su propisana odličja za junački čin, iznimnu hrabrost, te za poginule hrvatske branitelje. Činjenica je da ima popriličan broj dodijeljenih odličja, kao da ima još prostora za dodjelu neovisno o vremenskom odmaku, ali nema odličja koje bi u sebi objedinjavalo sve te zasluge u jednome. Odličje "Heroj Domovinskog rata" za razliku od već postojećih odličja ne bi trebalo obuhvaćati samo pojedinačne slučajeve junačkog čina ili hrabrosti, već bi se dodijelilo osobi s kontinuitetom po pitanju svih vrlina ljudskosti, humanosti, moralu, poštenju, domoljublju, požrtvovnosti, hrabrosti, karizmi osobi kojoj su branitelji vjerovali, koju su bili spremni slijediti. Osobi koja je svojim životom, radom i djelom obilježila period Domovinskog rata na najbolji način, na ponos svih hrvatskih branitelja, kao svih Hrvata kako u zemlji tako i u svijetu. Cilj ustanovljenja odličja "Heroj Domovinskog rata" ne bi trebao biti ispravljanje povijesnih nepravdi, jer je to u mnogim situacijama korišteno kao floskula. Pored odavanja dužnog priznanja osobi koje bi se to odličje dodijelio, cilj je znatno dalekosežniji, kako za prošla, tako i za buduća vremena. A to je stvoriti uzore koji će svim hrvatskim naraštajima i svim građanima Republike Hrvatske biti putokaz kako se voli, brani, čuva, predstavlja i gradi domovina. Stoga rasprave o osobi koja zaslužuje jedno takvo odličje trebale bi biti vrlo iscrpne i sigurno ne bi kratko trajale. Branitelji i braniteljske udruge su nezaobilazni čimbenik u procesu predlaganja i razmatranja prijedloga za odličje. Možda bi bilo podjela među braniteljima, ali odličje "Heroja Domovinskog rata" može ponijeti samo ona osoba oko koje se u demokratskoj proceduri složi većina, a odluka se donese na najvišoj razini, jer tek onda ima svoju istinsku vrijednost i dugotrajnost. Temeljem obavljenih razgovora s braniteljima i predstavnicima braniteljskih udruga, zaključujem da je prijedlog kao ideja vrlo vrijedan, ali nije dovoljno kvalitetno pripremljen i razrađen. Nije prošao kroz demokratsku proceduru u kojoj bi branitelji kroz svoje udruge dali svoje mišljenje i prijedloge, te stoga smatra da bi usvajanje istog bilo ishitreno, što bi moglo imati za rezultat suprotni efekat od očekivanog. Klub Hrvatske seljačke stranke također podupire prijedloge koji idu u pravcu sveobuhvatne analize i ocjene postojećih odlikovanja i priznanja sa željom da se neke akcije Hrvatske vojske valoriziraju i dobiju zaslužena priznanja. Stoga i u potpunosti podržavamo prijedloge istaknute u raspravi zastupnika Antuna Korušeca koje se odnose na potrebu uvođenja medalja "Bilogora, Papuk, Psunj 1991." jer se radi o prvim uspjelim operacijama i akcijama Hrvatske vojske. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je klub IDS-a i gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Jasno je da nema nikoga ovdje u ovoj sabornici koji u ovom trenutku ne izražava kao i uvijek do sada divljenje prema svakom stradalom hrvatskom branitelju, prema svakom sudioniku Domovinskog rata. Međutim, ja isto mislim da u ovome trenutku, u ovome času jedno takvo priznanje nije potrebno. Daleko od toga kao što su svi rekli da u Hrvatskoj nije bilo heroja u ratu. Bilo ih je. Kotromanović je spomenuo jednoga Zadru, evo ja ću jednoga živućega Ivana Obrovca. Mnogi su to herojstvo u ovoj zemlji platili i svojim životom. Mnoge su obitelji zbog herojstva svojih najbližih ostali prikraćeni za njihovu pažnju. S druge strane, točno od rata je prošlo nekih trinaest, četrnaest godina i danas ja mislim da bi dodjela tih čina moglo otvoriti ozbiljne polemike. Moglo bi to danas prerasti u prvorazredno politikantstvo. Da li je recimo Gotovina heroj? Pa mnogi će reći ne da je heroj, on je vitez, on je vojskovođa. Da li je s druge strane pametno recimo Gotovinu odlikovati danas takvim jednim ordenom ili takvim jednim odličjem? Da se razumijemo, ja ne smatram da zbog svega onoga zbog čega mu se sudi sve stoji. Ja mislim da je "Oluja" apsolutno legitimna. Ja ne mislim da je došlo do etničkog čišćenja jer su se vlasti dogovorile o preseljenju stanovništva ali isto tako smatram da ubistva starica, staraca, palež 20 tisuća zgrada je zločin, prvorazredni zločin. Ili na primjer, jedan Mirko Norac da li je Mirko Norac heroj. Pa mnogi će reći pa je heroj, u rat je ušao čovjek sa 20, 21 godinom, ne znam. Iz rata je izašao nekoliko puta ranjavan, izašao sa činom generala. Ali da li je njegova likvidacija starica u Gospiću herojski čin? Nije. To je zločin zbog kojeg je osuđen na više godina dana zatvora. Da li bi onda takve situacije trebalo izuzeti, da li bi možda takve situacije trebalo taksativno navesti. Bez toga ovaj zakon će biti manjkav i on se vrlo lako u ovome trenutku može pretvoriti u prvorazredni politički čin ili prvorazredno političko štivo koje zemlji može donijeti ogromne probleme, poglavito dodjela tog odličja. Da li je Markač heroj? Pa je, bio je na čelu specijalne policije. Ja imam maksimalno pozitivno mišljenje o Markaču. Ja sam s njime četiri godine sjedio u ovim klupama. Da li su s druge strane specijalne postrojbe počinile po "Oluji" recimo silne nepodopštine? Jesu, Markač ih sigurno nije. Ali te postrojbe jesu. Članak 11.a tj. članak ovaj drugi te situacije jednostavno ne spominje. Ovdje se kaže: "Heroj Domovinskog rata" dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za iskazano junaštvo i hrabrost, stradanje i žrtvu u Domovinskom ratu. Za dodjelu ovog odličja u obrazloženju se kaže: "Potrebno je izraditi stroge kriterije s time da bi prednost u dodjeli imali poginuli hrvatski branitelji." Ako je jedan Josip Broz Tito tri puta odlikovan ordenom "narodnog heroja" ja mislim gospodo iz HDZ-a da je on to zaslužio. Da li će to priznanje dobiti i Franjo Tuđman i cjelokupni državni vrh, ajmo tako razgovarati. Da li se onda tu može pretvoriti u jedno prvorazredno politikantstvo? Da li bi general Zagorec kojega je spomenuo gospodin Vidović isto tako trebao dobiti to odličje? Nemojmo potcjenjivati naoružavanje Hrvatske. I konačno, ako čovjek ima sva odlikovanja, jedno više, jedno manje možda bi čovjeku nešto značilo. Šalim se. Razumljivo. Da li bi to odlikovanje trebali dobiti mnogi koji su postali heroji pretvorbe nakon što su napustili vojne postrojbe, koje su se u miru silno obogatili? Ja ponavljam još jedanput, politikantstvo u ovom trenutku nam nije potrebno. To je čin, to je orden za junaštvo za razdoblje od 91. do 95. jednom junak uvijek junak, to se ne oduzima kao ni čin generala. Da li je general Korade heroj? Pa je, ali mu se isto tako 2008. um pomračio i ja predlažem da jednostavno u ovom trenutku ne potežemo vraga za rep. Hrvatska ima i pandane tom odličju. Gospodin Đakić je to u nekoliko navrata spomenuo, pa i ovdje se na strani jedan kaže: "odlikovanja koja se dodjeljuju za podnijete žrtve u obrani suvereniteta Republike Hrvatske, osvjedočenu hrabrost i junaštvo, junački čin, osobite zasluge, sudjelovanje u Domovinskom ratu su "Red kneza Domagoja", "Red Nikole Šubića Zrinskog", "Red Petra Zrinskog", "Frane Krste Frankopana", "Red Hrvatskog križa", "Red Hrvatskog trolista", "Spomenica Domovinskog rata" itd. I stoga gospodo, budimo obazrivi. Nije točno i to treba isto tako reći jasno da Hrvatska ne vodi računa o borcima Domovinskog rata. Eto penzije njih su 5 tisuća 200 kuna, boraca Narodnooslobodilačkog rata 2 tisuće 200 kuna. A ja isto tako tvrdim da ruka izgubljena nekog mladića u Gospiću ili Vukovaru 91. isto je vrijedna kao i ruka onoga koji je tu ruku izgubio na Ćićariji ili Kozari 41. ili 43. godine. I tu nepravdu isto tako valja ispraviti. Čak bih rekao da ovo drugo pitanje zbog toga što ta generacija starih ratnika 41., 45. odlazi jer biologija čini svoje isto tako zaslužuje jedno promptno postupanje. Nema jednostavno vremena za čekanje. Nečinjenje koje se dešava ja bih rekao 19 godina je jedna svojevrsna politička eutanazija tih ljudi. Za kraj, još jedan put ću reći da se jedan ovakav zakon može pretvoriti u jedan prvorazredni politički čin. Zato treba biti oprezan, treba jasno ispraviti i nepravdu do NOB-a, možda je i neki Istrian zaslužio recimo čin generala. Pažljivo ćemo pratiti raspravu, po raspravi ćemo se jasno opredijeliti ali sada vidim da predlagač ima malo izmijenjeni kriterij i da isključivo govori samo o stradalima. A isto tako i među živim ljudima ima heroja. Možda ima i među političarima heroja. Rojs, Glavaš, šta ja znam. U svom istupu, gospodin Kotromanović, je defacto promijenio zakon, zašto rekoh, sada govori samo o poginulima, međutim, to ne stoji u zakonu. I još jedanput što ćemo sa živućim herojima a ima i takvih. Neki živući su jednako tako gledali smrti u oči, jednako tako su bili ranjavani, nisu se obogatili, nikoga nisu povrijedili, nikome nisu nanijeli nepravdu i ništa nisu učinili ni za sebe ni za svoje. … [[Govornik se ne razumije.]] svi oni koje je spomenuo gospodin Kotromanović su heroji. Svi oni koje su spominjali neki drugi, isto tako su heroji. Pa vjerojatno i oni koji će se naći na tim Vidovićevim listićima. Apsolutno, oni koji su poginuli zaslužuju ulicu, poštovanje, brigu o njihovim obiteljima, kao što će sutra to isto pravo imati i oni koje mi smatramo živućim herojima. Ja shvaćam da je namjera gospodina Kotromanovića bila poštena, časna, korektna, vraćanje na neki način duga svojim suborcima, ali mislim da ovo nije trenutak. Jer će neki zaslužni biti izostavljeni možda zbog političkog trenutka, ili samo zbog toga što su živući. S druge strane želim reći i to da ova inicijativa gospodina Kotromanovića je stara inicijativa. U ovom Parlamentu se o tome, na ovaj ili onaj način raspravlja ma dobrih 10-ak godina, prolazile su Vlade, barem tri Vlade su prošle, ona Matešina vlada, Račanova vlada, sada Sanaderova vlada, svi su o tome razmišljali i u konačnici na neki način odustajali. Zašto, možda to najbolje znaju oni koji su bivši ministri, a danas saborski zastupnici. Međutim, bilo kako bilo, ako ova zakonska inicijativa prođe, nemojte da se dogodi nepravda. Jer teško je reći, u Hrvatskoj ima samo 10, samo 20, samo stotinu heroja. I u tom dijelu stvarno trebati će provoditi vrlo, vrlo obazrive i ozbiljne rasprave. Sve u svemu, još jedanput ću reći, mislim da ovo nije trenutak za usvajanje jednog takvog zakona.
Hvala. Imamo tri ispravka, prvi je gospodin Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dragi kolega Kajin dopustite mi ispravak jednog netočnog navoda kojega vi ste vjerojatno izgovorili omaškom, međutim, s obzirom da je Sabor mjesto u kojem se svaka riječ bilježi i na koncu arhivira, i može sutradan biti izvor, ne znam nekome za pisanje povijesti i pozivanje na izgovorene riječi, makar one bile neoprezne. Vi ste kazali dakle, kako Markač, dakako, nije napravio niti jedan zločin, ali su to njegove postrojbe uradile. Dakle, to je netočan navod nisu Markačeve, odnosno hrvatske postrojbe radile zločin, nego su zločine radili pojedinci koji su naprosto iz okolnosti u kojima jesu bili i ne znam ni ja svega drugoga učinili što jesu. Međutim, ako se ovako kaže kao što se kazalo, onda se može steći dojam, može ga netko steći osobito ako to zlonamjerno stiče i hoće da stekne takav dojam, kako je netko sustavno činio zločin i kako je to bila politika Republike Hrvatske što nije istina. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak gospodin Zoran … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala gospodine predsjedniče. Ima niz netočnih navoda u govoru gospodina Kajina, ali jedan je svakako da se ovo priznanje heroja Domovinskog rata neće pretvoriti u prvorazredno politikanstvo. Ja bih upozorio i sve sabornike da se o imenima, da o imenima ne pričamo, jer da su oni već sada heroji, već bi dobili ovo priznanje. Ali ne vidim nikakvog razloga posebno pred našim sudovima, ali isto tako pred Haškim sudom. I ne vidim uopće bilo kakvu opasnost da Gotovina dobije jedno takvo priznanje, ako je doista on stvarni heroj Domovinskog rata, obzirom da je isti taj sud oslobodio onog … [[Govornik se ne razumije.]] Šljivančanina i pustio da pet, šest … [[Govornik se ne razumije.]] u Srbiji a svi znamo što je radio u Vukovaru i što je radio u Hrvatskoj. Isto tako bi se, samo još jednu rečenicu založio, da ova priznanja u svakom slučaju i ovi prijedlozi HSLS-a ne mogu biti prema teritorijalnoj pripadnosti, s obzirom da svi mi, evo … [[Govornik se ne razumije.]] i ja uvažavam i … [[Govornik se ne razumije.]] i Bilogoru i sve što se dešavalo tamo, ali mislim da to ne bi bilo dobro.
Dame i gospodo zastupnici, ispravak navoda je institut koji možemo dopustiti jer je u Poslovniku, ali ne ispravak mišljenja, može imati različito mišljenje i sada mi nemamo pravo, osim u replikama, kada se ona dozvoljava, pokušati utjecati na mišljenje suprotnog govornika prethodnog. Dakle, ja bih zaista molio, to sam i ranije vas upozorio da se držimo navoda a ne mišljenja. Evo, izvolite. Gospodin Niko Rebić.
Zahvaljujem. Pa upravo kada mislimo da bi se uglavnom mogao složiti sa raspravom gospodina Kajina on opet odmetne i daje neke ocjene za koje nema niti jednog argumenta. Uvaženi kolega je rekao da "Oluja", da se on slaže da "Oluja" nije etničko čišćenje, ali onda podmeće vlasti da je to dogovor o preseljenju stanovništva, on zapravo daje netočne ocjene bez argumenata, čemu onda uopće akcija je trebala biti provedena i zašto su hrvatski ljudi ginuli ako je sve dogovoreno? To nema logike i to nije dobro da se ponavlja u ovom Saboru.
Hvala. Dame i gospodo zastupnici u 10,54 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta po ovoj točci dnevnog reda. A sada je na redu u ime kluba HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo gospodin Kajin nije više ovdje, čini mi se, [[Upadica: A tu si.]] Ja sam bio pripadnik specijalne policije i postrojbe Slavonsko-brodske, specijalne policije, nismo učinili niti jedan zločin niti nas tko optužuje, tako da znate i to. A ova rasprava zaista vodi u dvojbe jer kad sam slušao predlagatelja ovoga Zakona o dopuni Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske onda sam u tom početku kad je … [[Govornik se ne razumije.]] iznosio svoje argumente, bio zaista zdušno za. Kada čujem primjedbe u kojima ima i objektivnih, onda sam zaista došao u jednu dvojbu, ali mislim da se i pored toga može naći zadovoljavajuće rješenje sa, da kažem, na zadovoljstvo obje strane koje ovdje danas evo vidim ovako se diferenciraju po ovome prijedlogu zakona. Argument da je prošlo 13 godina od Domovinskog rata zapravo više govori o tome što onaj tko to izgovara misli o Domovinskom ratu. Više bih rekao da je to razmišljanje o nekakvom zaboravu, a Domovinski rat, obrambeni Domovinski rat, taj pridjev treba upotrijebiti-obrambeni, zaista ne možemo zaboraviti. Iako je jedan od visokih političara ove države rekao jednom, ja bih to možda, neću točno citirati ili izgovoriti, da je Domovinski rat prošlost na koju se ne treba obazirati. Ne slažem se s tom konstatacijom. Opet, kada gledamo sam naziv prijedloga ovoga odličja, heroj Domovinskog rata ili kako ja velim heroj obrambenog Domovinskog rata, onda se, s obzirom da sam prilično stariji gospon, sjetim i naziva u onoj bivšoj državi u kojima su bili dvostruki ili trostruki heroji, pa je onda bio heroj rada Alija Sirotanović, pa heroj grad itd. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, heroj rada Alija Sirotanović koji je prebacivao normu 1500 posto. Dakle, sam taj naziv heroj je strani naziv. Imamo mi našu inačicu koja se zove junak i ne trebamo ići zamlaćivati sa nazivom heroj ako imamo naš naziv junak koji znači isto, ako ne i nešto više i nešto jasnije našemu narodu. Ali, s obzirom da u ovoj državi imamo kako je netko konstatirao, zaista hiperinflaciju branitelja, imamo spisak, zapravo nemamo spisak, ali znamo podatak da ih je više od 500 tisuća na tom spisku. Onda zaista treba napraviti distinkciju i među onih koji su svojim djelima zaslužili i svojim životom i kasnije radom u ovoj državi, zaslužili, ali prije svega svojim djelima o Domovinskom ratu govorim, svojim ajde herojstvom ili junaštvom zaslužili ovakvo odličje. Takvih ima. O njima je poimenično govorio gospodin Kotromanović, pa je čak i gospodin Kajin spomenuo našega generala Ivana Obrovca iz Slavonskog Broda. Ja bih tu dodao još i zapovjednika specijalne postrojbe, prvoga zapovjednika Šimu Đamića i niz drugih iz Slavonskog Broda. Evo malo sam lokal patriot, ali moram ovdje s ove govornice istaći da je Slavonski Brod imao tri brigade, 10 tisuća ljudi pod oružjem, da su naši ljudi činili 3. bojnu 3.Gardijske brigade, da je bila postrojba Specijalne policije i srazmjerno svom broju stanovnika taj naš grad i naša županija Brodsko-posavska zaista je dala veliki, veliki udjel u obrambenog Domovinskom ratu, kao i cijela Slavonija, jer dobro znamo situaciju jer smo mi zaista rubni dijelovi prema državama i okruženju iz kojih su dolaze agresorske akcije na Republiku Hrvatsku, na Slavoniju i Baranju. Ja se ponosim time što sam bio pripadnik Specijalne policije i rekao sam gospodinu Kajinu da takvu postrojbu u kojoj sam ja bio, niti sam, a bio sam na terenu, nisam vidio nijedan zločin niti nešto slično kao što on voli da insinuira. Nisam odlikovan ničim, niti to želim, jer sam smatrao svojom dužnošću prema domovini na poziv otići tamo gdje god treba, bilo u postrojbu vojnu ili postrojbu Specijalne policije. Tamo gdje me trebaju. Niti to očekujem da se dogodi. Kada gospoda sa ove, da kažem, moje desne strane razmišljaju o mogućnosti nekakvih rekao bih zloporaba ili nemogućnošću sastavljanja kvalitetnih komisija, kako reče gospodin Dujmović, komisija iako se naški kaže povjerenstvo, u svezi eventualne ocjene herojstva ili junaštva, onda zapravo a priori polazi od toga da će biti nepravilnosti što za mene je nepojmljivo. Ja to ne mogu prihvatiti tako i sasvim sigurno, ako ih je bilo u nekim drugim povjerenstvima u ocjeni, da kažem, i broja branitelja, pa i velikog broja lažnih invalida Domovinskog rata, ovdje zaista smatram da je ovakvo jedno odličje zaista odličje u kojem bi ti kriteriji bili potpuno jasni i glasni. E, sad dolazimo upravo do toga. U svom prijedlogu predlagatelj nije dovoljno napravio jedan, dakle manjkavo je to obrazloženje. Kasnije se okrenuo prema samo poginulima što ne smatram dobrim jer imamo sasvim sigurno, kako bi rekao Ante Kotromanović i živih heroja, oni koji su uspjeli sačuvati svoj život, ostali živi i nakon rata. I žive vrlo dostojanstveno i časno. Nemojte, ne bih prihvatio kada bi se i usvojio ovaj zakon da se on odnosi samo na one koji su poginuli, ni kojim slučajem. Dakle, s obzirom na ovu činjenicu, mislim da je ovaj prijedlog zakona pomalo manjkav i nedovoljno dorađen. Ako bismo ovo prihvatili kao neko prvo čitanje, onda bi bilo vremena da još razmislimo i da se svi skupa dogovorimo da idemo u jedno drugo čitanje gdje bi točno napravili distinkciju, argumente, podatke i sve ostalo gdje bi točno odredili osobine onoga koji bi zaslužio ovo odličje. I zaista bih onda ja bio za to, i sad sam za to u načelu. Samo uz ovu da kažem doradu i da se isprave te eventualne manjkavosti u ovom prijedlogu. Dakle, u načelu sam za. Zbog toga mi ovdje ne trebamo politizirati stvar. Sad je jedan član SDP-a predložio, ali mi ga nećemo usvojit zato što, ne mi nego oni ga neće usvojiti, jer sam ja i podjednako daleko da se razumijemo od lijevog i desnog političkog pola, ali ne treba gledati na to ni tko ga je predložio. Prijedlog je dobar, ali pomalo manjkav i nedorađen. Gospodin Vidović je u svojoj raspravi govorio o tome kako je u svojoj raspravi imao dvije knjige u svom djetinjstvu, je li tako nekako ili ih je listao. I ja sam, tu smo negdje možda, malo sam i stariji čak imao priliku gledati knjige kroz minula stoljeća, pa u stripu jel tako, pa je bio kapetan Mark koji je bio heroj ili junak američkog oslobodilačkog rata. Stvarno mi, ja ne znam, evo ja možda ne znam jer nemam školarca te dobi. Ali mislim da nemamo nikakav takav jedan primjer u Republici Hrvatskoj. A čitali neko i gledali i tamo se zanosili akcijama nekakvog Zagora, kapetana Marka i ne znam ni ja kakvih sve ne američkih junaka. A imamo naš Domovinski rat, obrambeni Domovinski rat koji je zaista mogao iznjedriti i oni koji se bave, dakle kulturni djelatnici i ostali upravo to da naši mališani, da naša djeca upravo možda putem toga, jednog popularnog načina upravo doznaju i dobiju više informacija o Domovinskom ratu nego što ih sada daju za dva školska sata kada uče u osnovnoj školi o Domovinskom ratu, pa oni ne znaju ni tko je agresor, ni tko je branio ni tko je to. Možda vam se zato i događa ova poplava folka i ne znam ni ja šta. A o tome, to nije tema. To je kako bi rekli off topic, jel' nećemo sada o tome govoriti. Zbog toga kažem u načelu sam i kao klub, evo podržavam u svakom slučaju i s obzirom na žrtve koje je Slavonija i Baranja dala u Domovinskom ratu, a koji iznose gotovo 50% od svih poginulih i ranjenih. Ja jesam za takvo odličje. Možemo ga i preimenovati u junaka, ne heroj. Ali još eventualno doraditi samu tehniku, odnosno pojedinosti oko toga. Hvala vam lijepo.
Hvala. I u ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Ministarstva obrane, kolegice i kolege. Najprije da se obratim ispred kluba HNS-a predlagatelju, kolegi Kotromanoviću. Kolega mi podržavamo vašu ideju i slažemo se da je u Domovinskom ratu bilo heroja, junaka, vitezova, nazovimo ih kako hoćemo, bilo ih je. Bilo ih je u Vukovaru, bilo ih je u Dubrovniku, bilo ih je na ličkom i svim ostalim ratištima. Slažemo se i s vama kolega Kotromanoviću da je većina onih koji bi spadali u kategoriju heroja danas više nisu među živima, pa razumijemo i vaše prijedloge. Većina njih poginuli su za vrijeme Domovinskog rata, a mnogi umrli od bolesti i ranjavanja nakon rata. Najveći prigovor vašem prijedlogu ide na račun činjenice da je ovaj prijedlog trebao biti u Hrvatskom saboru prije 15 godina. On je dakle vremenski promašen, ali se to dade i obrazložiti. Naime, kolega mislim da ćete se složiti sa mnom, da oni koji su tada trebali voditi o tome brigu imali su neke druge pomalo neobične prioritete, bavili su se pitanjem privatizacije, bavili su se trgovinom, bavili su se osnivanjem svojih tvrtki i bavili su se brigom o osobnoj budućnosti i o budućnosti brojnih generacija svojih potomaka. Branitelji su bili pomalo u sekundarnom položaju iako su se svi zaklinjali da su oni najznačajniji dio politike ove ili one stranke, ali je činjenica da su njihove udruge razbijene u silno male udruge kako bi bile međusobno suprotstavljene, kako bi njihov utjecaj bio što manji. Bilo bi logično da su ovi ljudi odlikovani neposredno nakon rata. Bilo bi logično da su tad izrađeni kriteriji koji su trebali biti vrlo jasni kriteriji, transparentni kriteriji, javni kriteriji i tada vjerojatno ne bi bilo puno prigovora. Na žalost to nije tako. Već smo čuli najodlikovanija osoba je osoba koje nikada nije bilo u rovu, a takvih na žalost ima jako puno. A stvarni heroji Domovinskog rata često su prošli potpuno neprepoznatljivi i da im nije to priznato. Na žalost, kolega Kotromanoviću ni vi ni ja danas nemamo mogućnost uvida u sva ta časna imena koji su branili Hrvatsku tijekom Domovinskog rata što je tragično, neprihvatljivo da vi i ja kao saborski zastupnici ali i ostali građani ne mogu vidjeti taj popis. A onda vas pitam na koji način biti objektivan i izraditi prijedloge za odlikovanje ove ili one vrste ako ne znamo ni imena ljudi koji su branili ovu zemlju? Pitanje koje bih ja ovdje pokrenuo i s time i završio sa nekoliko misli je nešto sasvim drugo, a nisu ostali klubovi o tome govorili i nadam se da ćete se vi kao predlagatelj sa mnom složiti. Naime, da li su stvarni heroji Domovinskog rata, da li su se oni borili za odlikovanja ili za jednu drugačiju državu, državu demokratsku, suverenu, pravnu, državu u kojoj će se poštivati temeljna ljudska prava, država koja će biti gospodarski uspješna, država u kojoj će moći ostvariti određeni standard dostojan čovjeku. To je osnovno pitanje o kojemu nismo razgovarali. Dakle, razgovaramo o medalji, ordenu, o jednom komadu metala, a ne onima koji su trebali nositi taj metal na svojim grudima. Ako danas saborska većina kolega Kotromanoviću ne prihvati vaš prijedlog ja to ne smatram presudnim, ali smatram presudnim činjenicu da smo tim ljudima posvetili premalo pažnje, da smo njihovim idealima i njihovom snu zaista posvetili malo pažnje. Budimo iskreni pa pokušajmo odgovoriti na pitanje da li je današnja Hrvatska, Hrvatska koju su ti divni ljudi, časni ljudi sanjali? Kada budemo iskreno znali odgovoriti na to pitanje i htjeli odgovoriti na to pitanje potpuno iskreno onda smo napravili barem prvi iskorak. Drugi je korak da budemo učinkoviti u realizaciji njihovog sna te uspješne gospodarski, uspješne države, demokratske države, pravne države i svih onih elemenata za koje su oni smatrali da treba poboljšati u državi u kojoj žele živjeti, državi u kojoj vide svoju budućnost. Tek kada mi kao saborski zastupnici budemo radili na tom tragu, onda ćemo se odužiti tim ljudima, njihovoj djeci, njihovim unucima jer oni to zaslužuju. Nadam se da ste me razumjeli i nadam se da se slažete sa mnom. To je naš osobni i pravi cilj. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime predlagača, odnosno predlagač, gospodin Ante Kotromanović. Ali prije toga, oprostite ima jedan ispravak, gospodin Krešimir Ćosić.
Poštovani gospodine predsjedniče, ja bih rekao zbog istine i protiv politikanstva ovako ozbiljne teme, treba ispraviti netočan navod gospodina zastupnika Dorića koji je ustvrdio, citiram: "Oni koji su se trebali brinuti o takvim odličjima to nisu radili kad je bilo vrijeme prije 15 godina, bavili su se privatizacijom i drugim sličnim temama." Netočno. Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske, odluka o proglašenju Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske, 15. ožujak 1995., vrhovni zapovjednik i predsjednik Republike Hrvatske, doktor Franjo Tuđman. Pročitajte taj zakon. Hvala lijepa.
I gospodin Ante Kotromanović, predlagatelj. Izvolite.
Predsjedniče Sabora, kolege zastupnici. Slušajući raspravu, par mojih kolega je ponovilo određenu tezu da zakon treba doraditi, da nije najbolji. To sam ja rekao u svom uvodu. Niti je najbolji, niti je najpametniji, niti ja smatram sebe niti najboljim, niti najpametnijim, smatram se običnim prosječnim građaninom Republike Hrvatske. Zato sam i molio i tražim uvijek pomoć. Ja mislim da je u suštini ideja dobra, da ne treba biti sitničav, da ne treba sada tražiti točku i zarez u prijedlogu ako mi prihvaćamo ovu ideju i projekt, onda nema nikakve osnove za takvim sitnim gledanjima na sam prijedlog zakona. Ja mislim da naravno da je zakon mogao biti obuhvatniji, bolji i da ne nabrajam sve ono što je rekao moj kolega Ćosić, ali ako je ideja dobra, kolega Ćosić, onda ju treba poduprijeti i to je ono što je u suštini najbitnije i najvažnije. Zato sam i rekao u uvodu samom ovdje. Pa ja nemam ništa protiv da Vlada prihvati, da ona bude nositelj projekta, Sabor, evo može i Sabor biti sam nositelj projekta i potpuno anulirati nekakve političke opcije, ako stane Sabor i Vlada iza toga, pa naravno da ćemo svi poduprijeti, ja mislim dobru ideju kako ideju. I neće biti problem napraviti dobre kriterije i stroge kriterije i nećemo napraviti nepravilnosti zato što smo mi živi. Mi smo još živi i znamo kako i na koji način su ljudi poginuli i tvrdim odgovorno da neće biti problema i da neće biti nepravilnosti zato što danas ipak možemo to vrlo realno i vrlo objektivno sagledavati stvari koje su se dešavale prije desetak i nešto više godina. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Danas je očito lako govoriti u Saboru. Prvo što je kolega Kotromanović očito pogodio svojim zakonskim prijedlogom jednu od važnijih stvari naše prošlosti. S druge strane, puno je ovdje branitelja zastupnika, imamo sreću da imamo 3 bivša ministra obrane, gospodin predsjednik Sabora je u najbremenitija vremena, ljeto/jesen '91. bio ministar obrane, kolega Hebrang kasnije i kolegica Antunović kasnije. I kao što je upravo Kotromanović naglasio, ovo je prvo čitanje. Ovo je prvo čitanje. Dakle, ako sam dobro shvatio, svi su podržali načelno meritum stvari. Poboljšajte prijedlog. Možete ga poboljšati da se pridružite Ante Kotromanoviću, kao što smo zajedno bili devedesetih godina i to vam je optimalna prilika. Niti jedan klub zastupnika nije rekao da je prijedlog loš. Možda kriteriji nisu dorađeni. Poboljšajte ga. Dobrodošli. Ante zasigurno neće imati problema da pored njegovog imena postoji cijeli klub još, svi klubovi u Hrvatskom saboru, a opasna je teza govoriti prošlo je 15 godina. Prošlo je 18 godina. To ja čitam zaboravljeno. E, to nije dobro. Osobito, a svi se slažemo da je bila hiperinflacija, i danas postoji hiperinflacija odličja. Svi se slažemo. I to naši građani znaju. Znaju svi oni koji su '91. bili u odori ZNG-a. Ja sam tad bio liječnik. Znate, u ZNG su dolazili ljudi s ulice, konobari, kuhari, pekari, električari, pravnici, ekonomisti, sveučilišni profesori, kolega Ćosić je kao sveučilišni profesor, ja kao magistar i specijalizant interne sam otišao u ZNG i sjete se reakcije, ja ih gledam kao liječnik, kad se oblačila uniforma. Sjete se reakcije kad se zaduživalo oružje, sjete se reakcija kad se stavljao metak. Tri, četiri, pet ujutro. Sjete se … [[Govornik se ne razumije.]] da budu tražili pomoć liječnika. Zašto? Jer je to bila situacija koja nije uobičajena za liječnika, medicinskog tehničara, inženjera medicinske radiologije, za pekara, električara jer su to stresne situacije, jer su to neuobičajene situacije, sjete se tih vremena. Sjete se dobrih strana i loših strana. I ako se sjete tih vremena, ako se sjetite svih vaših prijatelja, drugova, suboraca, onda ćete zasigurno poboljšati prijedlog Ante Kotromanovića. Jer je to vaš dug. To je naš dug. Zasigurno, nemam dvojbe, a osobito je dobra stvar jer je to prvo čitanje. Dakle, ja vas molim da sa ove povijesne distance vratimo dug tim ljudima. Osobito u situaciji, jutros je bio Odbor za zdravstvo, pa smo o tome malo razgovarali, kada je broj narastao na 500 tisuća. Naravno, svi nisu bili u odori jer ne mogu biti svi u odbori, jer nisu svi za odoru i to je logično psihološkom profilu čovjeka, jednostavno tako da ne može biti, da ne može uzeti oružje u ruku, mi tu, barem tu nas je puno liječnika, znamo. Ali svi oni koji su imali hrabrosti, srca, sposobnosti da krenu u časan poziv, njih se trebamo sjetiti. I sjetite se, evo tu je ministar obrane bio Luka Bebić, poslije toga je bilo nekoliko ministara pa su rekli, hajmo staviti neku razliku, hajmo staviti distinkciju već '92., hajmo staviti datum 15. siječnja '92. Sjetite se toga. Ajmo onda staviti datum svibanj '92. kada smo primljeni u Ujedinjene narode, 'jel, kada sam se ja vratio u svoju bolnicu na "Rebro", tek u svibnju '92. ili Bagarić na svoj zadatak. Mora biti neki datum, mora biti neki kriterij, a govoriti da ne možemo naći kriterij, stavljanje, opetovano stavljanje glave u pijesak i to je nedopustivo. Ja vas lijepo molim da pazimo na izričaj, jer nas gledaju i komentiraju naši prijatelji, suborci i svi oni koji su zajedno s nama bili. Dakle, povijesna distanca je optimalna prilika da napokon imamo ovo odličje, a ne da ga prepustimo zaboravu. 15 tisuća branitelja. Ma rješenje je jednostavno gospodo iz ministarstva, stavite nas na Internet, molim vas stavite nas na Internet, molim vas. Postrojite brigade, molim vas postrojite brigade. Pitajte zapovjednike brigada i stvorit ćete kriterij, čas posla. znanstveno, stručno i iskustveno. Nikakvih problema, nemojte stavljati JMBG. To je važno za katarzu, za katarzu, to je važno za čišćenje i nas i svih onih kojih na žalost ovaj čas nema. Inače birokracija nije dobra. I ja sam bio u birokraciji i administraciji, nije dobra. Ja sam jako tužan što se desilo prije mjesec, dva dana kada je na popisu umrlih naših branitelja zbog PTSP-a i suicida bilo 50 onih koji su živi. Znači 50 naših ljudi građana Republike Hrvatske su proglašeni umrlima i vođeni od naše administracije kao umrli od 1700 ljudi. Pa to je katastrofa. Zamislimo se o tome, a ne koliko tko ima odličja. Znači popis od tisuću 700 ljudi ne možemo voditi. To je kriva administracija, ali krivi mi kao Hrvatski sabor. Dakle, popis, lista branitelja oni koji su oboljeli od PTSP-a jer PTSP je definitivno bolest u svom segmentu, gora od raka. A rak je opasna maligna bolest koja razara tijelo, a PTSP, pravi PTSP je isto, ako ne i gore od karcinoma raka bilo koje bolesti. Zato sam tužan što u programu Vlade, ove Vlade aktualne Vlade ni Ministarstva zdravstva nema niti jedne riječi u programu Vlade o zdravlju branitelja, niti jedne riječi. To sam rekao već nekoliko puta, pa ponovite. U programu Ministarstvu branitelja postoji samo jedna poglavlje o potpori, o obiteljima poginulih i ja znam da su započeti preventivni pregledi. Ali vraćam se ponovo na ovih 50 koji su vođeni kao umrli. Pa možete misliti njihove reakcije, njihovih bližnjih. Što oni misle o onim koji to vode i o nama? Da li ste im otišli dati psihološku potporu? Jesu li oni dobili PTSP zbog toga što su vidjeli stvorenja da se vode kao umrli? Što oni misle o nama? Stavite se u njihovu poziciju. Zato vas ja molim, jer očito je bilo prijepora koje je ovo čitanje, prvo čitanje, pomozite Anti Kotromanoviću, pomozite klubu SDP-a, napravite kriterije. U krajnjem slučaju riješite ih podzakonskim aktom. Ovo je optimalna prilika da ipak vratimo dug svim tim časnim ljudima. Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Javio sam se za repliku kolegi Ostojiću, jer je rekao da se ne slaže s onima koji su ustvrdili da je ovaj zakon trebao biti u saborskoj proceduri prije 15 godina, jer oni koji tako misle u biti smatraju da bi trebalo ovaj prijedlog prepustiti zaboravu. Ja kada sam govorio ispred kluba HNS-a sam također spomenuo tih 15 godina, ali nikako u kontekstu zaborava. Heroje Domovinskog rata nikako ne treba zaboraviti, ali ono što sam želio podvući jest činjenicu da moramo kolega Ostojiću početi priznavati naše greške, a greške je bilo, jer prije 15 godina je stvarno trebalo izdvojiti heroje Domovinskog rata u posebnu kategoriju, sa posebnim pravima, privilegijama. Oni su to zaslužili.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Rajko Ostojić.
Hvala vam. Kolega dakle očito je šum u komunikacijama i to je potpuno jasno da vi i ja govorimo o meritumu i da smo na istom stavu prema ovom zakonu i prema tim ljudima. I naravno zato sam govorio da je bilo već onda '92.,'93. ideja 'ajmo staviti 15. siječanj '92., 'ajmo staviti svibanj '92. primitak u Ujedinjene narode. To je procedura koja traje, ali tada su bile strasti drugačije. Znate, tada su bili osjećaji drugačiji. Povijesna distanca je optimalna prilika. Prošlost ne možemo promijeniti, ali iz prošlosti možemo puno naučiti i ovo je šansa da nešto naučimo. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo pred vama je Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskog sabora uputio i predstavio uvaženi zastupnik kolega Kotromanović. U kojem predlaže ustrojavanjem novoga odličja "Heroj Domovinskog rata". Naime, ja osobno u ovim momentima ne mogu biti i podržati i ovaj prijedlog zakona i ne mogu reći da njegovo traženje nije objektivno, da ne politiziramo oko zasluga u Domovinskom ratu i definicije zasluga u Domovinskom ratu. Ja bih se složio s tim da ne bismo trebali politizirati da se nije umiješao kolega Vidović i to ispolitizirao zapravo. Ja bih danas sa puno manje emocija govorio o ovom prijedlogu, pa bih rekao da ne bi bilo politiziranje da smo neku radnu skupinu branitelja napravili, da smo na odboru raspravljali o tome, da smo dali inicijativu zajedno, onda ne bi bilo politiziranje. Ovako je sigurno politiziranje. Naime, smatram da ovaj prijedlog dopune zakona o odličju Domovinskog rata koji dolazi sa velikim zakašnjenjem po meni, a zakašnjenje je najmanje jedno desetljeće, tj. 13 godina je prošlo od završetka Domovinskog rata. Puno naših prijatelja više nije živih, puno zapovjednika koji znadu objektivnu istinu, nije više s nama nego su umrli ili stradali u prometnim nesrećama, puno stvarnih činjenica nije stavljeno na papir, puno onih koji su zaslužili, činjenica je da su zanemareni. A o tome ću reći kako su zanemareni i kako je 60-ak njih 2000. godine ostalo bez odličja i priznanja. Želim reći da dosadašnjim zakonima Republike Hrvatske i izmjenama i dopunama kroz ovo cijelo vrijeme su ustrojene kao što bi rekao i činjenice govore potkrjepljenje zakonskim odrednicama ustrojeno je 29 odličja Republike Hrvatske od kojih je 15 za zasluge u Domovinskom ratu, za zasluge na ustroju hrvatske vojske, hrvatske policije i ta odličja su raspodijeljena kroz tri segmenta tako da imamo četiri velereda od kojih dva velereda se mogu primijeniti i dodijeliti najvišim vojnim zapovjednicima i dužnosnicima. Znači, od četiri velereda dva se mogu dodijeliti i vojnim dužnosnicima. Da od tih odličja sedam, tj. osamnaest redova je ustanovljeno od kojih je sedam odlikovanja i medalja koje su također za Domovinski rat. Iz svega je vidljivo i proizlazi da je tih petnaest sasvim zadovoljavajuća potreba onih koji su stvarajući Republiku Hrvatsku, braneći Republiku Hrvatsku oružjem i ginući za njih i krvareći za nju sigurno doživjeli svoju satisfakciju. Sve drugo što bi se učinilo i danas ustrojilo ovim prijedlogom zakona bilo bi manjkavo, bilo bi nedorečeno i bilo bi bez mjerila i pravih kriterija. Nepoznato bi bilo tko bi ga trebao primiti kao što je vidljivo i iz prijedloga samoga zakona da se govori u jednom segmentu o tisućama, u drugoj raspravi na odborima za veterane kao i za obranu govori se o stotinu samo koji bi trebali dobiti. Pa na kraju se upriličava i mogućnost da to budu samo oni koji su poginuli. Stoga smatram da zakon je nedorečen i ne mogu ga podržati u ovakvom obliku. Ukoliko ćemo imati priliku mogućnosti i naći prava mjerila i kriterije zasigurno ću biti za to da se ustroji ovakvo ili slično odličje koje bi objedinjavalo sve zasluge onih koji su stvarno stvarajući domovinu najviše zaslužili, koji su stvarajući slobodu i ovo europsko ozračje danas sigurno potrebiti da budu obuhvaćeni tim odličjima. Želim naglasiti da kroz ovo odličje koje je velered, koje je najveće među onima koje se može vojnicima dodijeliti je "velered kraljice Jelene sa lentom i Danicom" i "velered kralja Petra Krešimira IV. sa lentom i Danicom" koji se dodjeljuju najvišim vojnim dužnosnicima Oružanih snaga Republike Hrvatske za izniman doprinos u stvaranju ratne strategije vojne doktrine, zasluge u izgradnji Hrvatske vojske te za osobite uspjehe u vođenju i zapovijedanju postrojbama Oružanih snaga Republike Hrvatske. Mislim da takvu čast onaj tko nosi ovaj velered a vidio sam, i mislim evo mogu reći sada neće biti sigurno napamet da takav velered ima general Lucić, vjerujem da ga ima i Bobetko, vjerujem da je imao i pokojni Červenko. I oni su zapravo bili vojni stratezi. To su mogli imati još poneki ali nisu imali iz razloga koje ću nabrojiti. Dalje imamo "Red kneza Domagoja sa ogrlicom" dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za pokazanu osvjedočenu hrabrost i junaštvo u ratu, izravnoj ratnoj opasnosti ili u … [[Govornik se ne razumije.]] okolnostima u miru. Stoga ovaj "Red kneza Domagoja" stvarno je odličje koje zamjenjuje odličje heroja i upriličeno je da ga dobiju stvarno oni koji su u Domovinskom ratu to i zaslužili. Neki su izostavljeni, naglašavam. "Red Nikole Šubića Zrinskog" dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za junački čin u ratu, izravnoj ratnoj opasnosti i iznimnim okolnostima u miru. "Red bana Jelačića" dodjeljuje se dužnosnicima, časnicima, zapovjednicima postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske za osobite vojne zasluge u njezinu ustroju, razvitku, iznimno uspješnom zapovijedanju njezinim postrojbama. "Red Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana" sa pozlaćenim pleterom dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima kao časni znak vječnoga spomena poginulima za Hrvatsku državu u ratu, izravnoj ratnoj opasnosti ili u iznimnim okolnostima u miru. "Red Petra Zrinskog i Frana Krste Frankopana" sa posebnim pleterom dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima nestalim u tijeku Domovinskog rata. Znači, ta populacija najčasnijih ljudi obuhvaćena je ovim odličjem koje zasigurno mnogo znači i trajnu uspomenu vraća roditeljima, djeci i suprugama poginulih. "Red Stjepana Radića" dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za zasluge i stradanje u borbi za nacionalna i socijalna prava. I ono se može donijeti za okolnosti u radu. "Red Hrvatskog križa" dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za sudjelovanje u Domovinskom ratu ako su pri tome bili teško ranjeni. Znači, i populacija hrvatskih ratnih vojnih invalida obuhvaćena je odličjem i odlikovana njime svi oni za koje su marljivi zapovjednici i oni koji su trebali voditi brigu o njima i napisali prijedloge oni su bili i prihvaćeni jer komisije Ministarstva obrane i komisije Glavnoga stožera uvijek su to temeljito češljale, raspravljale o tome i donosile odluku kako bi predsjednik države i potpisao ta odličja. Red hrvatskog … [[Govornik se ne razumije.]] dodjeljuje se hrvatskim i stranim državljanima za osobite zasluge za Republiku Hrvatsku stečene u radu, izravnoj ratnoj opasnosti ili iznimnim okolnostima u miru. "Spomenica Domovinskog rata", "Spomenica domovinske zahvalnosti" pa imamo i druga priznanja koja su ustanovljena za ratne okolnosti, vjerojatno ih neki još nisu ni vidjeli. One su "Hrvatska državna nagrada" također je za zasluge u Domovinskom ratu, medalje koje su ustanovljene su za "Bljesak" … [[Govornik se ne razumije.]] i "Oluju", … [[Govornik se ne razumije.]] za iznimne pothvate, također je ustanovljena. Možda je netko zaboravio za nju, ali oni koji su zaslužili sigurno je i imaju. No, htio bih nešto reći i o onim propustima koji su se dogodili o kojima je moj kolega Kontromanović vjerojatno spomenuo nešto ali nije do kraja izrekao koji su to časnici. Ja ih imam ovdje u odluci iz "Vojnog vjesnika" 60 koji su ostali bez odličja jednostavnom odlukom predsjednika Republike Hrvatske gospodina Stjepana Mesića i to 19. siječnja 2000. godine. Samo zbog toga što eventualno na onim spiskovima postoje oni za koje se smatralo da ne bi trebali dobiti. Znači "Red Nikole Šubića Zrinskog" tada nije dobilo 35 visokih časnika pa i generala zato što su ukinuti a gospodin predsjednik Hrvatskoga sabora akademik Vlatko Pavletić je donio tu odluku koja … [[Govornik se ne razumije.]] dužnosti predsjednika i ti ljudi su zakinuti. Nikada nitko nije ispravio tu grešku. Prvo bi trebali te greške ispraviti jer ovo se nije smjelo dogoditi. Jer, u zakonu piše što su to razlozi za oduzimanjem ili ukidanje, ili jednostavna odluka koja mora biti obrazložena razlozima a to su da je učinjeno kazneno djelo protiv Republike Hrvatske, ili kazneno djelo protiv ljudskog života. I stoga smatram da treba ispraviti one greške koje nisu, možda je trebalo razmišljati i o medaljama koje bi zadovoljile sve one operacije koje su bile oslobodilačkog karaktera '91. godine, kao što sam čuo, a znam za jednu sigurno, to je … [[Govornik se ne razumije.]] Bilogora, Papuk, Slunj, zima 1, zima 2, skok 1, skok 2, Maslinica, Medački džep, to su operacije koje nisu definirane ovim medaljama i o njima bi trebali razmišljati. Stoga, možda je plemenita ideja, uvaženog kolege i suborca Kotromanovića, ali u krivo vrijeme i sa krivim obrazloženjem. Hvala lijepa.
Nekoliko replika. Prva gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Pa moram se osvrnuti na ono što je rekao gospodin Đakić, zašto to nisam išao preko nekakvog odbora zajednička inicijativa? Zato što imam loša iskustva sa vama, ja sam predložio Dan branitelja, nazvao sam te pa sam rekao, ajmo, nemamo dan branitelja, ajmo to predložiti u nekakvoj zajedničkoj formi, nazvao sam udruge, potpisati ćemo se skupa, neka to bude zajednički projekt, dva zastupnika, dvije različite stranke, ti si rekao da, nakon 5, 6 sati nazvao si i rekao si da ne možeš to, zato što je vjerojatno gospođa Kosor intervenirala. Tada sam ja predložio amandman da to bude, da to bude negdje mislim dan pada Vukovara, vi ste donijeli potpuno drugačiju odluku. Nemam dobro iskustvo, ja bih volio, a ja evo sada ja sada molim, imamo sada priliku, imamo sada ideju koja mi se čini da je dobra, idemo sada napraviti nekakav konsenzus, idemo poduprijeti ideju pa ćemo ispraviti eto i moje nedostatke ako ih imam.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Josip Đakić.
Pa uvaženi kolega, mogu reći da ideje koje dolaze sa tvoje strane, ja bih se apsolutno složio da ne prepoznajem u njima onaj … [[Govornik se ne razumije.]] način politikanstva koji izvire iz svake ideje koja dolazi i koju bi zajednički mogli riješiti. Ja uvijek prije nego što rečem, prvo ispečem, i želim ovaj puta reći da tvoj put dobrih namjera, kao i onaj put koji se govori da je, do pakla je put popločen dobrim namjerama. Tako i u ovom slučaju, mogu reći da svaki puta kada o nečemu konkretnom zajednički bi razgovarali uvijek se izvodi politikanstvo. Da si danas ostao sam u svojoj inicijativi, sa svojim kolegama zastupnicima, da se nije umiješao gospodin Vidović i politizirao na tu temu ja bih sigurno bio taj koji bi i drukčije ovu rasprava danas vodio. Želim reći da, očekivati politikanstvo ili ga zanemariti kao dolaz iz redova onih koji su pokazali svoju ljubav prema hrvatskim braniteljima, koji su tisuće njih ostavili bez mirovina, vjerujem da sigurno i gospodin Panđić bi trebao čuti ovo što govorim, jer on je bio abder tih događanja i da su puno puta zaplakale majke poginulih jer su ostale bez onih primanja koja su im bila Zakonom o hrvatskim braniteljima dodijeljena, kao i djeca, kao i udovice, kao i invalidi. Tisuće od njih su doživjeli vaše razumijevanje.
Druga replika, gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Đakić me je dotakao na ovu repliku kada je govorio o tome kako se zapravo redom knezom Domagoja regulira priznanje junacima, ne znam svima onima koji su doprinijeli u obrani Republike Hrvatske. I kada je govorio o politikanstvu. Dakle, razlog mog, sada osvrta na govor kolege Đakića je da se doista jutros čulo puno politikanstva, jedan, jedan dio, jedan segment je bio i onaj koji se odnosi na gospodina generala kojem se sada sudi ovdje u Zagrebu, gdje se unaprijed, ja bih rekao, osudilo čovjeka, i apsolutno sam protiv toga, dakle, dok se god ne donese presuda za bilo koga u ovoj državi on je i treba biti za nas nevin. S druge strane je bilo govora, također kolega Đakiću, o tome kako političari, tobože ne mogu biti i junaci, odnosno nemaju određeno priznanje i satisfakciju za doprinos u Domovinskom ratu. Pa neshvatljivo je da se zaobilazi i kada se ovdje govori i uloga pokojnog predsjednika države, da se zaobilazi uloga pokojnih, u ovom slučaju ministra obrane, dakle, živih, sada i među nama ministara zdravstva, unutarnjih poslova, koji su svi na svoj način zapravo junaci, jer su donosili teške odluke u teškom vremenu i kao zastupnici koji su u to vrijeme donosili odluke, koje su donosili i ovdje nazočni predsjedavajući, potpredsjednik Sabora, jer da je politika krenula nekim drugim smjerom, onda je pitanje da li bi ti ljudi preživjeli, a ne samo da bi bili dočekali Hrvatsku kao slobodnu domovinu. Sjetimo se Stjepana Radića koji je bio veliki političar i koji je ubijen u jednom parlamentu, i kao takav je junak. Znači li to da svi oni koji su preživjeli, a znamo da je bilo izravnih napada i na Banske dvore i na ljude koji su tu vodili politiku, prema tome, preživjeli su srećom i ustanovili, dakle, ja bih rekao proveli djelo Hrvatske neovisne države koju danas imamo. Prema tome, svi ti ljudi zaslužuju apsolutno poštovanje i svi su oni također junaci, hrvatski junaci. Evo, toliko dakle, u smislu ovog vašeg obraćanja vezano za politikanstvo i za … [[Govornik se ne razumije.]]
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa evo, želim još samo nadovezati se na to što su to oduzimanja odlikovanja i priznanja s obzirom da je bilo i o njima riječ, o nekima, ljudima koji ih nose a vjerojatno pod navodnicima ih nisu zaslužili, kao što je spominjao gospodin Kajin, ili ne znam, gospodin Vidović, rekao bih da je to definirano isto zakonom i piše jasno i glasno. Oduzimanje odlikovanja i priznanja predsjednik Republike može na prijedlog Državnog povjerenstva za oblikovanja i priznanja Republike Hrvatske oduzeti odlikovanje i priznanje u slučaju iz članka 30. stavka 5. ovoga zakona, a Prijedlog državnog povjereništva za odlikovanja i priznanja Republike Hrvatske. Ili po vlastitoj odluci oduzeti će odlikovanje ili priznanje ako nositelj odlikovanja i priznanja postupka protivnog pravnom poretku ili moralnim zaslugama Republike Hrvatske. Ja mislim da je sve definirano i rečeno. Obrazloženje za svakoga mora biti jasno, nedvosmisleno. I danas postoje znači zakonske norme kojima se svakomu onomu koji ga nije zaslužio ili je počinio nešto protiv Republike Hrvatske ili protiv … [[Govornik se ne razumije]] Republike Hrvatske, može se oduzeti, da li jednostavno ili preko državnog povjerenstva. Zašto svi ti koji stalno špekuliraju o nekim generalima koji su stekli odličja na pod navodnicima … [[Govornik se ne razumije.]] način a da nisu bili u postrojbama, da nisu bili na bojišnici, da nisu zaslužili, zašto ne pokrenu kroz ovaj način njihovo oduzimanje? Pa hvala bogu legalna smo država, demokratska, primjenivši zakone sve to može i riješiti. Hvala.
I sljedeća replika. Gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolega Đakiću, ja smatram da ste imali vrlo dobro izlaganje. Ja sam mnoge stvari sebi pojasnio uz obrazloženja koja ste vi dali i zato sam posebno razočaran sa dva vaša stava. Jedno, želim vas pitati da li je za ovaj prijedlog važnije da herojima Domovinskog rata priznamo ono što im pripada ili je važniji stav gospodina Vidovića s kojim se ne slažete i samo zbog toga mijenjate vaš odnos prema prijedlogu. To za mene nije prihvatljivo. Vaš stav je, nadalje, da je odlikovanje "Red Kneza Domagoja s ogrlicom" istovjetan prijedlogu za Heroja Domovinskog rata, što ja mogu potpuno prihvatiti. Pa mi je zato nejasno da niste mogli sjest sa kolegom Kotromanovićem koji i sada nudi suradnju i riješiti to sporno pitanje eventualnog dopunom pojedinih elemenata vezano uz ovo odlikovanje, mogli smo dobiti jedno suvislo rješenje. Evo.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa ne bih se složio da su samo Vidovićevi istupi mjerilo zbog kojega ja ne podržavam ovaj zakonski prijedlog. Ja sam jasno i nedvosmisleno rekao da u ovom prijedlogu nisu sačinjena mjerila i kriteriji, da nije jasno prezentirano što se hoće te u jednom, u nastupu gdje piše sljedeće: ocjena stanja i osnovna pitanja koja se trebaju riješiti, govori se o tisućama oštećenih koji nisu dobili ili koji bi trebali biti heroji Domovinskog rata. Ako je tisuće u pitanju, sigurno ne možemo ustanoviti kriterije. Ako je stotine u pitanju, onda su kriteriji jako snažni i stvarno ih treba na medicinsku vagu odvagati. Ja ih ne vidim ovdje u prijedlogu. I ako su samo poginuli ili smrtno stradali, kako su definirali Zakon o pravima hrvatskih branitelja, također svjesni smo što činimo. Vjerujem da su to i moji razlozi veći i bolji od Vidovićeva politikanstva, od bilo kojega, jer sam svjestan takve podjele bi, nove podjele donijelo među braniteljskoj populaciji.
Gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Evo izvolite, nekoliko riječi o ovoj važnoj inicijativi. Prvo što bih htio reći, radi se o prevažnoj i preozbiljnoj temi iz svega što je rečeno da bi ona mogla biti predmet političkog spora između vodećih političkih stranaka u Hrvatskom saboru, da bi ona mogla biti predmet političkog spora između istaknutih saborskih zastupnika sudionika Domovinskog rata. To jedino može biti zajednička inicijativa svih političkih stranaka u Hrvatskom saboru onda i samo onda ako za to postoji opravdana i argumentirana potreba. I to je glavni problem, tu potrebu u odnosu na postojeći zakon danas nismo čuli dovoljno jasno argumentirano. I zbog tog razloga držim da i nije čudno što ovakva prevažna i preozbiljna tema je ostala samo na razini inicijative jednog saborskog zastupnika, jer to u prijedlogu zakona stoji. Dakle, jedino i moguće je promijenit Prijedlog zakona o odličjima, kao što sam rekao, dogovorom svih ključnih političkih stranaka ako za to postoje potrebe i zbog toga držim da su inicijative ad hoc pojedinaca način koji ne vodi prema stvarnom rješavanju problema, ako problem postoji a sigurno da postoje određeni propusti jer nema idealne provedbe ni jednog zakona, a zaista može biti i ima sigurno istaknutih branitelja Domovinskog rata, istaknutih heroja koji nisu prepoznati i zbog toga možemo i moramo uložiti zajedničke napore da se greške, ako postoje i gdje postoje, uklone. No međutim, može se stvoriti jedan krivi osjećaj ovdje u Hrvatskom saboru da sva ta pitanja postojećih zakona nisu u dovoljnoj mjeri regulirana i da oni koji su bili najodgovorniji o tome nisu vodili računa i ono što želim jasno reći, zbog toga raspravljam, to nije točno. Odluka o proglašenju Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske još 10. ožujka 1995. godine u kojoj se prepoznaju herojska djela hrvatskih branitelja. Potpis: Vrhovni zapovjednik i predsjednik Republike Hrvatske dr. Franjo Tuđman. Članak 12., draga gospodo, pitanje i logike i konzistentnosti logičnog razmišljanja. Članak 12. glasi, postavljam pitanje, što ona osoba koja je dobila odličje dio citata članka 12. "za pokazanu osvjedočenu hrabrost i junaštvo u ratu i izravnoj ratnoj opasnosti". Što je dakle osoba koja je dobila odličje za pokazanu, osvjedočenu hrabrost i junaštvo u ratu i izravnoj opasnosti nego heroj Domovinskog rata. I to je logika. Prema tome, postojeći zakon itekako jasno prepoznaje heroje Domovinskog rata. Članak 13. Što je osoba koja dobiva ili je dobila odličje za junački čin u ratu i izravnoj ratnoj opasnosti? Pa valjda, draga gospodo, heroj Domovinskog rata. Da li se to odličje tako zove mislim da nije najvažnije. Važno da se takvi ljudi prepoznaju i da ti ljudi dobiju ta odličja i to je pravi problem. I ako tih nedostataka ima, onda postojeće zakone moramo na odgovarajući način afirmirati. Što je osoba kojoj se dodjeljuje odličje za vječni spomen, za žrtvu u Domovinskom ratu, u izravnoj opasnosti. Čitav niz takvih odličja postoji u postojećem zakonu i ta odličja i taj zakon su se dodjeljivala hrvatskim braniteljima. Za njihovu provedbu su bili odgovorni svi oni koji su postojali i sudjelovali u sustavu Oružanih snaga Republike Hrvatske od ministara, načelnika glavnog stožera, zapovjednika i svakako vrhovnog zapovjednika i najveći broj sigurno nesporno onih koji su ta odličja zaslužili, ta su odličja i dobili. I sad ono što je važno isto tako mora se komentirati. Što bi značilo uvođenje novog odličja o heroju Domovinskog rata. To znači da osporavate odličja koja su definirana člankom 12. i člankom 13. koja se dodjeljuju za pokazanu, osvjedočenu hrabrost, junaštvo u ratu, u izravnoj ratnoj opasnosti. Pa to je čista redundancija u odnosu na ono što postoji u postojećem zakonu. Jedno se postavlja ključno pitanje šta je bio pravi motiv predlagatelja? Šta je predlagatelj u suštini želio postići uvođenjem novog odličja koji je u odnosu na postojeći sustav potpuno redundantan. Čitav niz logičkih pitanja koja slijede iz mogućeg kaosa koji bi nastao kad bi jedno takvo nepotrebno odličje u odnosu na postojeća odličja usvojili. Da li je to oblik revizije postojećih odličja pitat će se mnogi. Što će reći na primjer netko od hrvatskih generala ili general Gotovina koji ima odličje kneza Domagoja, a neće dobiti iz raznih razloga odličje koje se ovdje predlaže. Možda prodavatelj nije ni svjestan koliko je to kompleksna i osjetljiva tema i ima itekako snažan politički kontekst. Svakako kad govorim o ovoj temi onda se treba sjetiti i pojedinaca koje vrlo često zaboravljamo i onih živih. Bilo je ovdje riječi o 81. gardijskoj bojni, jednoj od najistaknutijih postrojbi Hrvatske vojske za koju mnogi ne znaju. Mnogi su zaboravili i nisu možda nikad ni čuli za Renata Romića, koji je zapovjednik bio 81. gardijske bojne, kao što je govorio istaknuti zastupnik Đakić. To je bila postrojba koja je zaslužila svako poštovanje. I danas u svojoj kancelariji ovdje drži na posebnom mjestu trenutak kad bi počeli odmah od ključnih operacija Hrvatske vojske ljeto '95., vrh planine Šatora, evo ga heroja Domovinskog rata gospodina Đakića koji je na tom prostoru i bio ranjen. Damir Tomljenović Gavran, zaboravili smo tog mladog čovjeka koji me je imponirao dok je bio živ. Ali ne samo on nego i mnogi drugi. Dužan sam ovom prilikom, o tome razgovaram i spomenuti ljude kojima sam osobno zapovijedao, koji su heroji Domovinskog rata, ali su poginuli vrlo mladi i vrlo rano. Andrija Andabak, heroj Domovinskog rata iz Nuštra. Sjećam se da me je zatražio da ide posjetiti ženu i djecu na otok Hvar. Ja sam rekao može, vrati se za tri dana. Ostao je na Hvaru samo jedan dan, vratio se. Kad sam došao na teren na kojem on nije trebao biti on je već tamo poginuo. Ivica Tomšić, zamolio me da ostane preko Božića '92./'93. godine na jednom položaju, odnosno na jednom mjestu. Rekao sam ne, moraš se vratiti. Molim vas mogu još dva dana, jer mi dolazi brat. Za dva dana je poginuo. Jadranko Cumbaj, istaknuti heroj Domovinskog rata postrojbi za protuoklopnu borbu vođeni raketnim sustavima. Poginuo zadnjeg dana Domovinskog rata. Marko Babić, heroj iz Vukovara. Šetao je, hodao s nama godinama. Nismo bili svjesni. Neću pričat više s obzirom da nemam vremena. Ostaje i dalje jedno ključno, važno pitanje garancije kad bi usvojili i ovaj prijedlog zakona koji s obzirom na sve ono što postoji u postojećem prijedlogu zakona je nepotreban, postavlja se pitanje koje su to garancije da će novo odličje biti besprijekorno dodjeljivano danas 15 godina nakon, slažem se vremenska distanca je dobra. Ali vremenska distanca istovremeno znači i zaborav i znači možda koaliciju onih koji to nisu dobili, a željeli su. Možda sada traže priliku, heroji Domovinskog rata. I na kraju samo jedno kratko pismo koje sam dobio od jednog poštovanog prijatelja, suborca. “Dragi prijatelju!“ Citat: “Ovih blagdana mislim puno o našem zadnjem poginulom suborcu kojeg sam imao čast upoznati. Teško je razumjeti mentalitet, etiku i duh jednog profesionalnog vojnika. Bio je tih, miran, usredotočen, samozatajan, ubojit kad je bilo najpotrebnije a častan. Otišao je bez puno riječi. Takve ljude moramo prepoznati. Takvi ljudi zaslužuju poštovanje i držim da smo najveći dio toga što smo trebali uraditi uradili. Ako ima propusta učinimo sve da se ti propusti što je moguće prije otklone. Afirmirano postojeća odličja koja prepoznaju heroje Domovinskog rata.“ Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Nemojte se ljutiti kolega Ćosiću, ali cijelo ovo vaše izlaganje puno je kontradikcija. Vi sami sebi skačete u usta. Vi najprije kažete ovo je prevažna tema da bi se na nju moglo politizirati u ovom Saboru, da bismo se mogli oko te teme … [[Govornik se ne razumije.]] I s tim bi se čovjek mogao potpuno složiti s vama i ja se tu s vama potpuno slažem. Ali mi imamo predlagatelja koji poziva na taj dogovor koji vi izazivate, kojeg priželjkujete. On vas poziva na dogovor. Vi njega odbijate s argumentaciju da bi … [[Govornik se ne razumije.]] Pa nemojte se ljutiti, ali to je potpuna kontradikcija. Dalje, vi kažete da je to odličje “Heroj Domovinskog rata“ nepotrebno, a onda nabrajate svoje suborce, ljude kojima ste zapovijedali u ratu i jednog po jednog nazivate herojem. Pa sad ako jesu heroji, pa ja se s vama slažem da jesu heroji i vjerujem vam, zapovijedali ste im, poznate ih, znate kako su poginuli. Pa što se sad protivite i tome da ih se nazove herojima kroz to odličje? To je druga nelogičnost. Treća nelogičnost. Kažete ovo odličje postoji, neka druga odličja kao na primjer knez Domagoj koji zapravo znači heroj Domovinskog rata. A znate šta vam je odličje? On je jedna simbolička gesta. Jer netko ima kneza Domagoja, onda mora ići u zakon u članak 12. stavak 2. da vidi što je zapravo knez Domagoj. A ovako ima odličje za koje svi znaju zašto ga je dobio, jer se zove “Heroj Domovinskog rata“. Znači, nije nebitno kako se odličje zove, nije nebitno. I četvrta nelogičnost. Kažete tko će sada nakon 15 godina odrediti tko treba dobiti tko ne treba dobiti, a onda rečenicu kasnije kažete. Povijesna distanca je dovoljna. Pa lakše je sa povijesne distance donijeti pravedniju odluku, nego dok je još stvar vruća, dok se još zbivanja su na terenu gdje se može lakše pogriješiti. Četiri nelogičnosti u deset minutnom izlaganju.
Pa ja ću vam odgovoriti na isti način, sve što ste rekli je puno kontradikcija i ne slijedi konzistentnost koja slijedi i proizlazi iz postojećeg prijedloga zakona. Rekao sam nepotrebno. Onaj tko dobije odličje za pokazano, a svjedoči hrabrosti, junaštvu, u ratu izravnoj opasnosti. Ili onaj tko dobije odličje za junački čin u ratu u izravnoj ratnoj opasnosti je heroj. Kako će se to zvati, nije bitno. Bitna je suština, bitno je da se ti ljudi prepoznaju, da se postojeći zakoni afirmiraju, a revizija nam je bilo dosta. I dio te revizije je ovo o čemu vi govorite. Zaboravljanje 15 godina nakon, neki bi danas iz raznih razloga, političkih frustracija, suradnje s medijima i tako dalje, proglašavali mimo institucija, mimo glavnog stožera, mimo onih koji znaju sebe i neke druge herojima Domovinskog rata. Ja mislim da je sve jasno. Ovo je samo izraz političke potrebe, a ne stvarne suštinske potrebe da se prepoznaju oni koji su u Domovinskom ratu imali časnu herojsku ulogu. Hvala lijepa.
Hvala. Molim zastupnika i druge zastupnike da se suzdrže oduzimanja riječi samog sebi, nego da tek kada im to da predsjedavajući da uzmu riječ. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja moram odmah na početku reći da sam malo iznenađen i dužinom rasprave i načinom raspravljanja. Ja sam očekivao da će rasprava u ovom prijedlogu zakona biti kratka i da će se u ovom Saboru vrlo brzo nakon izlaganja klubova postići konsenzus da se ovaj zakon propusti u drugo čitanje jer se u njemu neće pronaći ništa spornoga, bitno spornoga. Očekivao sam da ćemo se tim prije baciti na ostatak dnevnog reda gdje imamo Zakon o porezu na dobit, Zakon o doprinosima, Zakon o porezu na dodanu vrijednost, sve SDP-ovi prijedlozi. Dakle, zakoni koji moraju rješavati pitanje života građana, njihovog standarda koji je ozbiljno urušen, svi to znamo. Međutim, ovdje se, evo već 2 i pol sata polemizira s jednim zakonskim prijedlogom brigadira Kotromanovića. Predlagatelj brigadir Kotromanović je odmah na početku u svom uvodnom izlaganju rekao da bi volio da rasprava o ovome bude lišena politizacije, da se iznose trijezno argumenti za i protiv. Ja moram reći da mi je teško kad sam čuo te riječi sam si mislio, pa dobro Ante, kakvi bi mogli biti argumenti protiv. Kakvi argumenti uopće mogu biti protiv da se u Hrvatskoj nakon pravednog, obrambenog Domovinskog rata ustanovi odličje heroja toga rata. Nemalo sam se iznenadio kada čujem da se takvi kvazi argumenti ipak ovdje iznose. Pozvao je predlagatelj brigadir Kotromanović i na to da ne bude podjela u Saboru, da ne bude polemiziranja, nepotrebnog politikanskog, ali onda slušam kolegu Đakića koji u jednoj ispravci krivog navoda napadne tu SDP da smo mi blatili branitelje naše, da smo ih ponižavali, da smo im radili ne znam što. Dakle, uzalud brigadir Kotromanović poziva da ne bude politiziranja jer se kolega Đakić očito od politiziranja nije mogao suzdržati. Nije mogao, to je iznad njega. Politizacija je dakle ovdje prisutna, pa čak i u ovakvoj temi. Što se može zaključiti? Da ništa, ali baš ništa što dolazi iz oporbenih redova u ovom Parlamentu ne može i neće biti prihvaćeno bez obzira na opravdanost, bez obzira na plemenitost, bez obzira na potrebu. E pa to je politizacija. Takav odnos prema ovoj temi je najgori oblik politizacije. Pa argumenti za, pa ja ne znam je li ih uopće ima smisla navoditi jer su oni samo razumljivi. Pa gledajte, svaki pravedni rat ima svoje heroje. Svaki. Nakon 2. svjetskog rata su pripadnici partizanskih jedinica koji su se borili protiv okupatora, protiv kvislinga domaćih, Ustaša, Četnika i tako dalje, oni koji su bili najzaslužniji. Bio je ustanovljen orden narodnog heroja. Pa ima li išta logičnije od toga? Pa ja mislim da nema vojske koja je dobila jedan pravedan obrambeni rat, a da nema ustanovljen orden heroja toga rata. Sve vojske, osim hrvatske. Pa nećemo valjda sad tvrditi da mi jedino nakon tog rata imamo zločince, a heroje nemamo jer tako je ispalo. Heroje nećemo. Imamo hiljadu argumenata, sad tu ovdje čujem, kvazi argumenata samo zato da nemamo heroje Domovinskog rata. Pa kome smetaju ti heroji? HDZ brani dignitet Domovinskog rata. Uvijek je to isticao. Ja moram priznati da ga brani na meni pomalo čudan način. Prije nekoliko godina javno se glasovalo na ulici, na rivi splitskoj, solidarizirajući s onima koji su kasnije na hrvatskim sudovima pravomoćno osuđeni kao ratni zločinci. Ali, sada odbija one koji nisu pravomoćno osuđeni kao ratni zločinci i neće biti jer zločine nisu činili, jer su časno branili svoju domovinu, sad njima neće dati orden heroja Domovinskog rata. Ta vrsta obrane digniteta Domovinskog rata, meni je pomalo čudna. S jedne je strane solidarizacija sa raznim zločinom i zločincima pravomoćno osuđenih, a s druge strane odbijanje ovakve jedne inicijative. Tu se postavlja pitanje kriterija. Kao neće, hajde ne treba prihvatiti zakon jer tko će sad ustanoviti kriterije? Pa tko je do sad ustanovljavao kriteriji za sve i ova druga odličja? Pa kako to nije bio problem? Uopće s tim odličjima i s dodjelom tih odličja nije baš uvijek bilo puno sreće. Ustanovljena su kada je ustanovljena država, jel i onda ih je na početku pokojni predsjednik Tuđman dijelio, bile su karikature pa lopatama izbacuje odličja iz kamiona. U skladu, vjerojatno ih je dijelio u skladu s onim vrijednostima koje najviše cijenio. Najviše odličja je dao ja mislim samom sebi, sebe je najviše cijenio. Onda najodlikovaniji general Zagorac, pa onda poslije toga Korade. Pa koji su tu kriteriji bili? Pa što nas onda nisu smetali ti kriteriji? Nego sada postavljate pitanje kriterija kada se hoće ustanoviti, ima li išta prirodnije, išta logičnije od toga, hoće se ustanoviti odličje "Heroja Domovinskog rata". Znate, s obzirom da neka od odličja na svojim grudima nose danas, jer su ih dobili i neki ljudi zbog čije se ratne djelatnosti moramo više sramiti, nego se njome ponositi. Bilo bi dobro ustanoviti jedno novo odličje. Pa danas s povijesne distance kada je daleko manja šansa da pogriješimo u dodjeli toga odličja odlikujemo one koji su to uistinu zaslužili. Jer neka odličja se ne mogu ni povući, mogu se samo aktivnim vojnim licima. Ne mogu se ni oduzeti. I ona ostaju prikačena na grudi ljudi čije je ratno djelovanje ne služi na čast ni njima, ni domovini koju su navodno branili. Ovaj najodlikovaniji nikada nije na ratištu ni bio. On je ratovao po kabinetima i očito s jednom drugom namjerom nego što je obrana domovine. Prema tome, milim da u … [[Govornik se ne razumije.]] ovog zakona zapravo uopće ne treba ni komentirati. Nad njim se jedino možemo čuditi, pa pomalo i zgražati. Da vama padne napamet odbijati nešto, odbijati ovakav prijedlog zakona, samo zato što dolazi od zastupnika koji pripada klubu SDP-a. koji ima časnu ratnu povijest, koji je brigadir umirovljen od Hrvatske vojske i kojemu je očito na pameti samo to da ti najzaslužniji, najhrabriji, najpožrtvovniji budu i pravedno odlikovani. Hvala lijepo.
Hvala. Tri ispravka, jedna replika. Prvi poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ima nekoliko navoda kolege Stazića koje je nužno ispraviti. Dakle, jedan osnovni ja bih rekao temeljni, tako da nikome ne smetaju junaci Domovinskog rata ili kako vi kažete heroji, i mi nismo mi ni odbili, niti odbijamo da postoje ili da se priznaju junaci Domovinskog rata, junaštvo i njihov doprinos, nego smo odbili prijedlog zakona za koji držimo da nije dobar. Tako da nije sustavan, da nije razrađen i da nije onakav kakav bi trebao biti. O tome se radi. S druge strane, kada ste kazali kako je gospodin predsjednik pokojni Tuđman davao odličja koja su bili karikatura i koje su lopatama davali. Pa ja vas moram upitati i ispraviti dakle netočan navod, pa kazati tko ste vi da biste valorizirali i ucjenjivali ulogu predsjednika Tuđmana i vrijeme u kojem je on dodjeljivao odličje. Prema tome, i još usput takvu odluku njegovu u vremenu kako je bilo, ocjenjivati i karikarizirati kao karikaturu u lopatama itd. Dakle, ovo je nedopustivo i netočno. Hvala lijepo. Jer ratni zločin i zločin u ratu nisu isto. … [[Govornik se ne razumije.]] postoji jedna stvar jedna kategorija koja po međunarodno i svako drugo pravo je jedno pitanje i posve drugačije ima značenje od zločina u ratu. Dakle, zločin u ratu se može dogoditi i ovdje se događao s hrvatske strane, ali nije bio ratni zločin planiran i provođen sustavno od države. Hvala.
Ovo je sada završno, ovaj dio nije bio ispravak netočnog navoda. Povreda Poslovnika zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče što ste upozorili gospodina zastupnika da ovo na kraju nije bio ispravak. Ali po članku 209. ni početak nije bio ispravak netočnog navoda. Naime, ispravak netočnog navoda bi bilo da je kolega rekao nije bilo karikatura. Stazić laže, nije bilo karikatura. Karikature su bile i vidjelo se na tim karikaturama kako predsjednik Tuđman lopatama iz kamiona baca odličja. To je potpuno točan navod. Prema tome, izvolite si uzeti Poslovnik, čitajte Poslovnik proučite ga, a drugi put kada ispravljate navod, ispravite sukladno Poslovniku ili se javite za repliku ako za to imate hrabrosti.
Kolega Stazić nemojte na ovaj način školski očigledno primjer kršiti Poslovnik. Vi ste ustvrdili da je predsjednik Tuđman odlikovanja dijelio šakom i kapom i da je to bila karikatura. Nemojte mi docirati, ja znam što sam čuo i što su svi čuli. To je zastupnik Bagarić opovrgnuo kao netočnu tvrdnju. To je opovrgnuo kao netočnu tvrdnju. I vrlo je jasno. I nemojte vi vrijeđati Poslovnik. Sljedeći ispravak gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče. Milim da je ne samo netočno, nego i krajnje uvredljivo ono što je rekao gospodin Stazić, citat: "Pokojni predsjednik je lopatama dijelio odličja." To je uvreda za sve one koji su zaslužno dobili odličja za svoje doprinose u Domovinskom ratu. Ako je netko imao pravo, to je bio prvi hrvatski predsjednik, vrhovni zapovjednik i čovjek koji je bio najzaslužniji za obranu i stvaranje Hrvatske države. I drugo, jasno postoji postojeći prijedlog zakona. Čitajte ga i interpretirajte ga. Pokušajte razumjeti ono što u njemu stoji. Ako vam politički ne odgovara onda razumijem vašu izjavu da vam trebaju nova odličja, jasno zbog nekih razloga. Hvala lijepo.
I treći ispravak gospodin zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Netočno je kolega što ste rekli, citiram, ispada da nakon ovog rata imamo samo zločine i zločince a ne heroje. Da li imamo zločince reći će pravosuđe a ne vi, da li imamo heroje nemamo i nećemo ih imati ali imamo zato junake Domovinskog rata. Ti junaci su oni mali ljudi koji su se borili s puškom u prvom redu pa sve do predsjednika Tuđmana koji im je omogućio to organizacijom Hrvatske države, pa molim vas da iznesete točne i istinite činjenice u vašem govoru. Drugo je netočno da HDZ odbija dati orden herojima. Ne odbijamo nikakav orden dati, mi smo se konzultirali i to je istina a ne ono što ste vi rekli sa udrugama branitelja i one su odbile prijedlog vašeg zakona. Ja sam predsjednik jedne takve udruge i član još dvije i na sva tri mjesta odbijen je ovakav prijedlog zakona. Dakle, HDZ slijedi ono što žele branitelji a ne što vi hoćete svojim politikantstvom i ponosni smo na naše junake i na naše odličje koje nosimo a vi to ne možete razumjeti to mi je jasno.
Replika gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega Staziću, pitate se zbog čega vladajući neće da mi imamo heroje. Pa to je sasvim jasno, jer iza toga slijedila bi daljnja diferencija da se vidi tko je uistinu dakle ne samo bio heroj što vi kažete nego bi slijedeće pitanje bilo sasvim logično tko je uopće bio branitelj a tko nije a našao se na listi da je i crpi sva ona prava koja bi trebala pripasti isključivo branitelja. To njih boli gospodine Stazić.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Pa sad, što ih boli, što ih ne boli kolegice Antičević-Marinović teško mi je reći. Ja sad ne razumijem više zašto su i neke braniteljske udruge odbile ovaj prijedlog zakona jer to nam je sad pojasnio kolega Hebrang, to je zato što je on na čelu jedne takve udruge a član nekih drugih. Pa je posve logično da su te udruge odbile ovakav prijedlog zakona. Nakon ovog odbijanja ovog prijedloga zakona mi uistinu u Hrvatskoj nećemo imati ustanovljen orden junaka, heroja Domovinskog rata. Ostat će nažalost samo pravomoćne presude za počinjene ratne zločine i uistinu će se činiti kolegice Antičević-Marinović da je Hrvatska vojska kao rezultat pravednog obrambenog rata imala nekoliko osuđujućih presuda za zločine i nijednog junaka Domovinskog rata, a to može zahvaliti klubu HDZ-a i njihovom načinu obrane digniteta Domovinskog rata.
Gospodin zastupnik Goran Heffer.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene kolegice i kolege. Ja u uvodu moram reći da donošenje predloženog zakona ne gledam samo kao uvođenje jednog novog odlikovanja nego to više gledam kao reguliranje jedne iznimne kategorije branitelja, dakle jednog naziva "heroj Domovinskog rata" koji kao takav će biti prepoznatljiv. U redu je reče kolega Đakić 29 odlikovanja je ustanovljeno, branitelji su ih dobili i ja vjerujem da u opisu razloga svakog od tih odlikovanja stoji određeni junački čin, stoji određeno borbeno djelovanje pa i nekakve karakterne osobine branitelja. Prema tome, nije potrebno naglašavati za svako od tih odlikovanja što je u njemu specifično. No, svi smo svjedoci da se pojam "heroj Domovinskog rata" ili ponekad čak i "junak Domovinskog rata" vrlo često upotrebljava u javnosti, upotrebljava se u medijima u prigodnim trenucima itd. ali formalno barem u onom nekakvom službenom dijelu on ne egzistira. Teško je objasniti zašto to do danas nije regulirano, dakle zašto već ranije nije pokrenuto to pitanje, prošlo nekakvu proceduru pa na kraju je bilo regulirano. Ja moram reći da prema onome što sam ja uspio iščitati i iskontaktirati da postoji i javni interes, dakle interes javnosti za to da se tako nešto ustanovi. Postoji interes udruga. Ja uvažavam kolegu Hebranga da on ima jedne podatke, no ukucate li na Internet a svi se služimo internetom pojam heroj Domovinskog rata vidjet ćete niz i blogova i očitovanja i mišljenja, i tumačenja brojnih braniteljskih udruga koje su u tim stvarima čak bih rekao nepodijeljene. Očito je da nije postojao dovoljan interes a sudeći po ovim prethodnim raspravama u vladajućoj stranci on niti danas ne postoji. Ja moram reći da nisam čuo nikakav racionalni razlog, nekakvo obrazloženje zašto on ne postoji. Doduše, pojam nacionalnosti može biti svakome poseban, dakle može biti subjektivan. Što se tiče javnosti ona je u odnosu na ovo pitanje snažno senzibilizirana. I danas kad biste pitali građane Hrvatske na ulici u običnoj anketi treba li u Hrvatskoj službeno uspostaviti kategoriju branitelja pod nazivom "heroji Domovinskog rata" i dodijeliti im odgovarajuća odlikovanja velika većina bi odgovorila potvrdno. Što se tiče branitelja okupljenih u udruge već sam rekao da ono što sam barem ja uspio iščitati i komunicirati s kolegama iz braniteljskih udruga do sada je više puta pogotovo unazad desetak godina bilo i veliki broj razgovora i veliki broj polemika i novinskih izjava, i očitovanja predstavnika koji su govorili o tome da je to nešto što je prirodno i što bi trebalo učiniti. Pa evo, primjerice sredinom prošle godine Udruga branitelja, invalida i udovica Domovinskog rata Podravke provela je telefonsku anketu u kojoj je sudjelovalo 5 stotina branitelja većinom članova udruga proisteklih iz Domovinskog rata iz petnaest hrvatskih gradova i mjesta. Anketa je pokazala da je oko 82% branitelja nezadovoljno što u Hrvatskoj nitko službeno nije proglašen junakom Domovinskog rata. Zajednica udruga hrvatskih dragovoljaca Domovinskog rata još je 2005. zatražila donošenje zakona o proglašenju zaslužnih hrvatskih branitelja ili heroja Domovinskog rata. Istaknuto je kako je deset godina nakon oslobodilačke akcije "Oluja" konačno vrijeme da Sabor i hrvatska javnost podrže donošenje takvoga zakona. Ukazalo se također na činjenicu da Veliki broj branitelja ima odličje iz Domovinskog rata, ali na potrebu da se iznad tih odličja, treba izdići ljude koji su stvarali hrvatsku obranu, koji su svojim iznimnim pothvatima iznijeli Domovinski rat, te posebno u tom pogledu naglasili hrvatske dragovoljce. Udruga Hrvatskih veterana Domovinskog rata u okviru svog malog pojmovnika čak daje definiciju koja kaže, da citiram, ratni junak ili heroj Domovinskog rata, pripadnik je ratne skupine i postrojbi koji je pokazao iznimno ratno umijeće, hrabrost i solidarnost, postigao izniman ratni učinak i jednodušno priznanje pripadnika svoje postrojbe. Pa čemu nešto definirati, ako ga se nakon toga ne regulira i zakonski promovira u području tih ratnih zasluga kroz dodjelu odgovarajućeg posebnoga odličja i posebne kategorije. I struka, dakle, povjesničari koji se bave, primarno bave Domovinskim ratom, suglasni su u pogledu potrebe službenog isticanja posebnih herojskih aktivnosti tijekom ratnih zbivanja i naročito aktera takvih aktivnosti, dakle, heroja Domovinskog rata. Ja moram reći, za mene je naravno neupitno treba li uvesti novi vid odlikovanja kako do sada nitko nije primio. I rekao bih i novu kategoriju branitelja a to su upravo heroji Domovinskog rata. Kriteriji o kojima smo ovdje puno toga čuli su naravno takvi da moraju, bi trebali biti vrlo strogi. Oni ne samo da bi trebali obuhvatiti nekakvu ratnu povijest, ne samo da bi trebali obuhvatiti podatke o borbenoj djelatnosti osobe koja se u takvoj jednoj, za takvo jedno odlikovanje kandidira, nego bi trebalo uključiti i karakter iste osobe koji je pokazan u tim teškim trenucima u Domovinskom ratu. Kada pogledate recimo Sjedinjene Američke Države, njihova medalja, … [[Govornik se ne razumije.]] medalja časnik koja je tamo iz građanskoga rata, dakle, više daje naglasak na taj odnos prema ljudima, ne toliko na isljučivo ratne sposobnosti, da ne kažemo da je na određeni način rezervirana upravo za vojnike koji su u neposrednim ratnim zbivanjima, dakle, na bojišnicama potvrđivala i svoje ratno znanje i potvrđivala i svoj iznimno, iznimno karakterno stanje u kojem su djelovali. I nekoliko stvari, ono lokalno, mi svi znamo da je o Vukovaru puno napisano, da je o Vukovaru i zbivanjima tijekom njegovoga razaranja, o ljudima koji su ratovali u Vukovaru i o herojstvu tih vukovarskih boraca, puno toga i snimljeno i da se to svakodnevno naglašava. Izdano je čitav niz materijala, dokumentarnih, promotivnih itd.. Ja ovdje imam jedan CD koji evo, stjecajem okolnosti mi je ovdje u Zagrebu, zove se Vukovar '91. Zadnja rečenica koja daje opis ovog DVD-a kaže: "Na hrabrost i žrtvu zbog koje su branitelji Vukovara zaslužili posebno mjesto u hrvatskoj povijesti a Vukovar epitet grada heroja.!". Nema interpunkcije, pa ja sam skloniji reći grada heroja. Jer grad kao grad čine ljudi koji su u njemu ratovali, dakle u Vukovaru. Oni ljudi koji su ratovali. Prema tome, puno puta se koristi taj izraz heroj, ali ne vidimo opravdanoga razloga zbog čega se to ne bi ovakvim jednim zakonom, a ovaj zakon je dobar jer je kratak, sažet, što bi kolega Kotromanović rekao, vojnički jasan i govori o tome što treba napraviti. Mislim da ne bismo trebali ovdje biti podijeljeni. Ja ću ga iskreno i sa zadovoljstvom podržati. I moram jednu stvar reći, da mi je strašno čudna ta nekakva sumnja i u institucije društva, pa i u braniteljske udruge i sve branitelje kada govorimo o tome tko će uspostaviti kriterije, tko će odlučiti, tko će dati zeleno svjetlo ili ne znam kako je sve govoreno o tome, tko je heroj, tko nije. Branitelji to znaju, ja sam ovdje danas u raspravi čuo desetak imena za koje sam znam, i da pitate na ulici ljude, ne samo zastupnike, svi će spomenuti, generala Blagu Zadru, svi će spomenuti Marka Babića itd., itd.., pokojnog doktora Juraja Njavru itd.. Zadržati ću se dakle, na vukovarskom dijelu. Prema tome, podržavam ovaj zakon i bilo bi dobro da ga svi podržimo. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, poštovani kolega, mislim da ne treba ovdje u ovoj sabornici voditi problematiku oko toga da li će se upotrjebljavati naziv heroj ili junak, s obzirom da heroj nema nikakve veze sa onim narodnim herojima koji su također bili heroji, ali nema nikakve veze sa socijalizmom, komunizmom, itd., uostalom ovaj naziv heroj ponavlja se i u niz natpisa, u nizu i novinskih članaka, razgovora, pa i sam grad Vukovar je grad heroj. Nije nikada proglašen gradom junakom. Ali očigledno je u ovoj Sabornici potrebno i postići konsenzus kako se oko upravo ove problematike i upravo ovoga odlikovanja koje Hrvatska nema i koje Domovinski rat nema, trebalo postići konsenzus. Ali ja bih također, evo i ovom prilikom iskazao i potrebu da se konačno riješi pitanje pripadnika narodne zaštite koji još uvijek nemaju ne riješen status. Onih teklića ili kurira, kako su se zvali, ne Boška Buhe nego svih onih koji su sudjelovali, nosili pozive prilikom i naoružavanja i formiranja postrojbi, hrvatskih postrojbi. Isto tako ukazao i na problem svih onih koji su stradali i civilnih stradalnika Domovinskog rata, ali i onih radnika koji su bili u rovovima a nakon izlaska iz rovova završili na birou kao produkt tadašnje pretvorbe i privatizacije. Dakle, isključivo za ovaj naziv heroj koji je razumljiv i u svijetu i u Europi i u Hrvatskoj i koji je postao sastavni dio hrvatskog jezika.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Heffer.
Hvala lijepa kolega Vinkoviću, ja sam negdje u drugoj, trećoj rečenici rekao heroj Domovinskog rata ili junak Domovinskog rata, meni je u principu svejedno. Iako je veći dio materijala koje sam napomenuo ovdje u smislu DVD-a, u smislu članaka, u smislu literature ozbiljno tretira naziv heroj. Ne smeta mi. Ali ono na čemu ste vi dali u drugom dijelu svoje replike naglasak je pitanje konsenzusa. Ovdje je netko rekao prije mene o ovim pitanjima se ne bismo trebali sporiti, tim više što je ovo prijedlog zakona u prvom čitanju. Prema tome, možda je ovo prilika bez obzira na dosadašnje rasprave da ipak neke stvari prevladamo. Što se tiče samog naziva heroj, još samo ta opaska. Znate kad razgovarate sa braniteljima i kad razgovarate s njima o imenima. Oni su svjesni snage te riječi pa će vrlo lako izdvojiti tek par imena. Tu je mislim kolega Kotromanović na odboru rekao da je riječ o stotinjak ljudi. Da li bi to bilo stotinjak ili tek desetak, o tom potom. Ali prvi korak u smislu uspostavljanja ovakvog jednog odlikovanja i ovakve jedne kategorije definitivno treba donijeti i time i braniteljima pokazati da postoji među njima i ljudi koji oni sami ističu i da im treba dati odgovarajuću pozornost. Hvala lijepa.
Hvala. 5-minutna rasprava. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Naime evo danas, kolegice i kolege, danas smo u raspravi čuli dosta toga i za i protiv. Mislim da nitko … [[Govornik se ne razumije zbog najave.]] ne bi palo na pamet ni u jednom saborskom sazivu od Domovinskog rata, od početka rata do danas da bi imao nešto protiv da hrvatski branitelji, određen dio njih imaju naziv i da dobiju spomenice heroja Domovinskog rata. Mi smo ih zvali cijelo vrijeme "naši pokojni vitezovi" i tako su nam i ostali. Jer narod koji je goloruk ustao u obranu mora imati svoje heroje, kad se znamo da ih je preko 20 tisuća dalo svoje živote. No, na ovaj način jedan dan predlagati za sve poginule i nestale pa potom to smanjiti na stotinu, ne može se limitirati koliko u Republici Hrvatskoj koliko je tih ljudi i kad bi donijeli zakon koliko je heroja, svatko od vas zna u svome selu, u svojoj općini, u svom gradu, u jednoj brigadi koliko je to. Ali znate koliko je bilo naših brigada u Domovinskom ratu i koliko ih je bilo od ranih početaka pa sve do zadnje vojne operacije. Klub Hrvatske demokratske zajednice nikada se nije oglušio niti je kada glasovao nešto protiv nečega što je u korist i od interesa za Domovinski rat i za sve naše branitelje koji su bili pa jedan dan, jedan dan. I onima koji su bili jedan dan mi smo im kazali da su bili u Domovinskom ratu. Tako isto nema ništa protiv da se kaže da je netko heroj. Samo mjerila i način da se ne povrijede na tisuće, na stotine obitelji i obitelji naših pokojnih branitelja, na koji način doći do pravih rješenja, to je kroz ovaj zakon ne da je skoro nemoguće, nego je nemoguće. Evo još jedanput na kraju, nikada nismo bili da nismo podržali naše branitelje odnosno 99, možda i 100% ovdje su branitelji, svi su branitelji, ali ne možemo prihvatiti zakon o našim ocjenama koji bi nanio još jednu dodatnu bol obiteljima onih koji bi bili izostavljeni. Hvala.
Hvala. Završni osvrt, predlagatelj gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora. Saborski zastupnici. Evo danas smo imali jednu tešku raspravu, čuli smo dosta dobrih stvari, a nažalost čuli smo i dosta toga što ne priliči ovoj ovdje sabornici, a ni nekim saborskim zastupnicima. Svaki tjedan vidjeli ste na televiziji da se emitira emisija na HTV-u "Junak Domovinskog rata". I to je jedna od boljih dokumentarnih emisija koje sam ja gledao plus ono što je rađeno i snimljeno o Vukovaru, također isto kao posebnoj emisiji kada su ljudi koji su preživjeli Vukovar i ratne strahote u Vukovaru, govorili o tim događajima, tim stvarima tijekom tog vremena i tog nesretnog stanja u to doba. Vidjeli ste, ti ljudi sa koliko emocija, sa koliko snage, sa koliko ljubavi govore o onom što su proživjeli, ono što su prošli i da su ti ljudi apsolutno također, iako je moja intencija bila u ovom zakonu isključivo na one ljude koji su poginuli, da su i oni također isto ljudi koji su najzaslužniji za stvaranje Republike Hrvatske. Ja sam pokušavao objasniti motive ne politizirajući i uopće mrzim tu riječ kad netko kaže politizacija. Svak ima pravo na svoje stavove i mišljenja pa tako bih ja trebao sada mom prijatelju Đakiću koga nema tu reći da svaka njegova riječ je politizirana. To nema smisla, pa bavimo se politikom na kraju. Imamo pravo na svoje stavove i mišljenja tako da nisam pobornik takvog načina komuniciranja i isključivanja odmah drugoga na takav način. Ja sam, kažem, mislio da je ovo humana ideja i mislim i sada. Mislim da trebamo odvojiti one koji su najzaslužniji za stvaranje Hrvatske države. Nabrojio sam nekoliko tu ljudi nažalost koji su poginuli, koji su apsolutno po svojem moralnom habitu definitivno heroji Domovinskog rata. Zašto ih danas nemamo, to je sad nekakva druga priča. Smatram da nikad nije kasno i da uvijek, u svaka doba možemo napraviti poštenu, dobru stvar prema braniteljima. Svi smo mi za branitelje, svi mi podržavamo naše branitelje naravno i tu nema nikakve dvojbe. Ja bih volio, ja apeliram ponovno na saborske zastupnike, ja sam rekao isto u uvodu da zakon nit je dobar, nit je najbolji, uvijek se može popraviti, ima amandmana. Pa Vlada stalno i često, evo danas imamo sada zakon popularno zvani zakon o navijačima, bit će prvo čitanje. Imamo sigurne primjedbe, dobre i konkretne prijedloge koje ćemo predložiti na sam zakon. Zakon kao zakon nam treba. Ja sam očekivao da čujem, da vidim amandman koji će poduprijeti ovaj zakon pa će reći ne valja ova stvar, idemo popraviti ovu stvar, a ne sad reći to se ne može napraviti, to nije dobro. Ja se ne slažem da bi to napravilo podjelu među branitelje. Mi potpuno jasno znamo kada, tko i u koje vrijeme je poginuo, na koji način i nažalost upravo zato što smo generalizirali stvari imamo i 500 tisuća branitelja, imamo stvari koje danas također možemo otvoriti široke rasprave. Ja još jednom molim ovdje saborske zastupnike, bez obzira kojoj političkoj opciji pripadali, da podrže prijedlog zakona, da ono što nije dobro promijenimo. Ponovno predlažem, možda ne bi bilo loše da Sabor preuzme tu inicijativu ili Vlada meni je potpuno svejedno. Kao za dan branitelja isto onako kako smo mi. Ovdje moram reći na jedan način ukrali ideju, iako to nije najbolja riječ za ovaj Sabor ali moram to reći. Ja predlažem da Sabor bude taj koji će uzeti stvar u svoje ruke, koji će definirati, koji će bolje, kvalitetnije napraviti, koji će sve naše ideje involvirati unutra i na kraju da budemo svi zadovoljni, a to je da onima ljudima koji su poginuli i koji apsolutno su zaslužili da ih vrednujemo po tim kriterijima, da im damo tu zadnju stvar, a to je moralna zadovoljština. Hvala vam puno.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske, prvo čitanje, P.Z. br. 114., predlagatelj: zastupnik Ante Kotromanović. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje zaključak sukladan prijedlozima saborskih radnih tijela i mišljenje Vlade Republike Hrvatske koje glasi: “Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske.“ Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Zaključak je prihvaćen većinom glasova, 79 glasova za i 41 glas protiv.
- Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 248. Predlagatelj zakona je Vlada. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. U međuvremenu je Vlada dostavila aktom od 3. veljače, povukla zapravo svoj prijedlog za hitnost, te će se ovaj zakon, prijedlog zakona raspraviti u skladu sa odredbama Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, obitelj, mladež i šport, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, lokalnu i područnu samoupravu, ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja će podijeliti vrijeme predviđeno za izlaganje predlagatelja, potpredsjednica Vlade gospođa Đurđa Adlešić, ministar pravosuđa Ivan Šimonović i državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić. Idemo redom, potpredsjednica Vlade gospođa Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice i hvala lijepo i zastupnici. Evo sa zadovoljstvom ću vas podsjetiti da smo mi zapravo rasprave ne o navijačima jer navijači nisu problem, nego o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima započeli prošlo ljeto negdje u 7 mjesecu i da smo se od tada pet puta sastali sa predstavnicima navijačkih skupina civilnog društva, Hrvatskog nogometnog saveza, sa stručnjacima koji se posebno bave subkulturama i sprječavanju nasilja i nama je doista njihova pomoć bila potrebna. Posljednji sastanak takav smo imali u ponedjeljak iz kojeg je proizažao zaključak koji je predložila Vlada. Vjerujem da vam je svima prihvatljiv, da raspravimo zakon u dva čitanja, ali na jednom zasjedanju. Dakle, za izmjene ovog zakona razlog nam nisu bile ni UEFA-ine kazne, niti intervju nekog stranog premijera, nego doista činjenice koje su nas dovele do toga da se zakon mora mijenjati. Ja ću vam navesti samo neke podatke. Možda neke od njih ste čuli ili pročitali, ali sigurno će vas zabrinuti kad čujete da je u nepunih pet godina postojanja sadašnjeg zakona policija ukupno privela 6429 osoba, prekršajno prijavila 4217, a da je u tučnjavama na stadionu i oko stadiona ozlijeđeno 324 osobe, 54 policijska službenika, 32 osobe su od toga teže ozlijeđene. Da je u neredima oštećeno 38 osoba, 31 službeno vozilo MUP-a, 141 osobni automobil, 35 tramvaja i 7 željezničkih vagona. Mnogi su govorili nismo imali stradalih. Imali smo sreću. Međutim, mi se ne možemo u ovim okolnostima pouzdati u sreću, nego u kvalitetne zakone. Hrvatski klubovi su do sada platili 750000 eura štete ne računajući ovu posljednju koja je izrečena, a klubovi nogometnih reprezentacija do sada su platili novčane kazne u iznosu od oko dva milijuna eura. Pokušajmo izračunati da se ova dva milijuna eura iskoristilo u izgradnju, obnovu i uređenje stadiona ili da se taj novac trošio na edukacije navijača kakve bismo rezultate imali. A posljednje izgrede huligana u Pragu i Udinama, na žalost pratili su vodeći svjetski mediji, stvarali sliku o Hrvatskoj koja nije prava hrvatska slika, a neredi i huliganizam doveli su u pitanje i sigurnost gledatelja na tribinama. Time se njihov broj vidljivo smanjio. Dugoročno se ugrozio i daljnji razvoj športova i športskih klubova i mogućnost da športski događaji privuku što veći broj gledatelja, a naročito djece i obitelji. To su dakle razlozi zbog kojih smo krenuli na izmjene zakona. Vi ćete vidjeti da se dio naravno odnosi na povećanje sankcija, na nove ovlasti policije i redara, na obveze organizatora, odnosno svih osoba koji sudjeluju u športskom natjecanju kao i efikasnih mjera koje onemogućuju odlazak osoba sklonih huliganizmu u inozemstvo, ali i programe prevencija. Jer je sigurno da bez dobre prevencije, bez rada s mladim ljudima, možda sa onim budućim generacijama nije za očekivati dobre rezultate. I čut ćete ministarstvo je doista izradilo kvalitetne mjere koje ćemo naravno još razrađivati, davati im konačni oblik, jer znamo da represija nije rješenje i mi ne želimo pune zatvore, nego pune tribine. Na sličan način su govorili i predstavnici navijačkih skupina koji ne traže blaže kazne za one koji krše zakon, za huligane, nego traže da se oni izoliraju i da se kažnjavaju oni, a ne čitave navijačke skupine što mislim da mogu reći da nam je zajednički cilj. Mislim da je i sada dobro vrijeme za i raspravu i donošenje takvog zakona nakon završenog Svjetskog rukometnog prvenstva, gdje se doista pokazalo kakvi građani Hrvatske mogu biti navijači. Pokazali smo što znači sjajno navijanje, a isto ću vas podsjetiti i na “Snježnu kraljicu“ kada su svjetski mediji s divljenjem govorili o fascinantnom navijanju u Hrvatskoj. Dakle, moramo ponoviti, iako znamo da nema idealnih zakona, da ovaj zakon nije zakon protiv navijača. Ovo je zakon kojim se žele spriječiti huligani i njihovo divljanje. Ovim zakonom se ne kriminalizira skupina građana koji žele ići na stadione, nego se upravo njih štiti od onih koji na stadionima divljaju. Prema tome, navijač, ljubitelj sporta nema nikakvog razloga strepiti od primjene ovog zakona, iako se vrlo često pokuša stvoriti i takav dojam. Zaboravlja se pritom da su mnogi strastveni i dugogodišnji navijači prestali dolaziti na stadione upravo zbog divljanja, zbog nereda. A mi želimo odvojiti upravo one koji te nerede rade od onih koji stvarno žele gledati utakmice. Dakle, odluka da se Zakon raspravi u 2 čitanja je zajednička odluka. Vjerujem da je mnogima od vas također prihvatljiva. Mi ćemo pažljivo slušati vašu raspravu, provesti još rasprave sa navijačima i stručnjacima između ta 2 čitanja kako bismo doista mogli imati jedan kvalitetan zakon i kako bi huligani postali prošlost. Dakle, idealnog zakona nema, ali mi ne želimo da nam lekcije dijeli UEFA ako možemo sami zakonom taj problem riješiti. Hvala lijepa.
Hvala. Ministar pravosuđa, Ivan Šimonović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovane zastupnice i zastupnici, ja bih podržao potpredsjednicu Adlešič u naporima da se razjasni svrha donošenja ovog zakona. Naziv koji se upotrebljavao prilikom rasprave Zakon o navijačima, zavarava. Ovo je prije zakon o zaštiti športa i navijača od onih koji zloupotrebljavaju športske priredbe za iživljavanje i pri tome ugrožavaju druge i to baš prvenstveno navijače. Što se pravosuđa tiče, zapravo dvije novine se donose ovim zakonom. Prva je nove zaštitne mjere. Uz kažnjavanje prema Zakonu o prekršajima i mogućnost izricanja mjera, uvode se i 3 nove mjere. One se odnose na zabranu prisustvovanja natjecanjima u zemlji uz obvezu javljanja policijskim stanicama, odnosno na zabranu prisustvovanja uz obvezu zapravo zadržavanja u stanici u vrijeme utakmice. I napokon, ta treća mjera odnosni se na zabranu odlaska na utakmicu u inozemstvu, što se osigurava time što se na određeno razdoblje oduzima putovnica, odnosno postoji obveza javljanja policijskoj stanici. I napokon, da bi te mjere bile brze i učinkovite, zakon predviđa prisutnost prekršajnog suca na športskim terenima ako športski objekt raspolaže odgovarajućim prostorom. To su u osnovi one nove mjere koje predviđa ovaj prijedlog. Ja bih samo još prokomentirao nešto o čemu se razgovaralo tijekom rasprave, a to je pitanje ustavnosti ovih prijedloga. Ustavom Republike Hrvatske garantiraju se prava i slobode čovjeka, pravo kretanja, pravo kretanja unutar zemlje, pravo ulaska i izlaska iz zemlje, no prema članku 32. ta se prava mogu iznimno zakonom ograničiti kada je to nužno radi zaštite nekih bitnih društvenih vrijednosti, zaštite pravnog poretka, zdravlja, prava i slobode drugih, odnosno ako postoji pravomoćna odluka suda u zakonom propisanom postupku. Ovaj prijedlog ispunjava spomenute uvjete. Hvala vam lijepo.
Hvala. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova, Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Pa ja bih izlaganje o ovom Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda započeo sa komentarom zastupnika Kotromanovića koji je rekao da je ovo zakon o navijačima. Nažalost, taj kolokvijalni naziv zakona se u javnosti previše ukorijenio i on objektivno stvara problem i stvara jednu lošu klimu u donošenju ovoga zakona zbog toga što ovo nije zakon o navijačima, nego je ovo zakon o ljudima koji kršeći zakon upravo ometaju navijače da mogu mirno prisustvovati utakmicama i navijati. Ja ću vam samo reći da se u nekoliko zadnjih mjeseci već i nakon najave donošenja zakona dogodilo nekoliko izgreda koje su huligani činili i u Republici Hrvatskoj, ali i u inozemstvu, pa smo tako svi skupa bili svjedoci divljanja huligana između navijačkih skupina na malonogometnom dvoranskom prvenstvu prve Hrvatske nogometne lige, zatim obračun između Torcide i Bad blue boysa na autocesti kod Šibenika, zatim divljanje navijačkih skupina, odnosno huligana u susjednoj Bosni i Hercegovini u Gabeli i niz drugih pojedinačnih ili skupnih incidenata koji su se dogodili u Republici Hrvatskoj. Ovaj zakon nije revolucionarno represivan zbog toga što smo upravo proučavajući dosadašnja iskustva u primjeni zakona iz 2003. godine i u postupanju policije si dali truda da predložimo nekoliko mjera koje trebaju napraviti jedan konzistentan sustav da svi kojih se sport i sudjelovanje različitih sudionika u sportu tiče daju svoj doprinos kako bi napokon sportski tereni postala borilišta na kojima će se, prije svega sučeljavati sportaši, a oni koji prate natjecanja da mogu to pratiti u miru i u sigurnosti. Ja ću vam reći samo nekoliko najvažnijih novosti koje smo predložili ovim zakonom o izmjenama i dopunama zakona kako bi vam bila jasnija namjera, intencija, prije svega Ministarstva unutarnjih poslova kao glavnog nositelja na izradi ovoga zakona. U članku 1. se jasnije definira redar. Naime, bilo je do sada dosta primjedbi od strane navijačkih skupina na ponašanje redara i na nejasnu ulogu i ovlasti redara. Upravo smo se zbog toga i potrudili da jasnije definiramo i tko može biti redar i koje su ovlasti, dužnosti i prava redara. Zatim se jasnije definiraju i propisuju i protupravna ponašanja kažnjiva za pojedine prekršaje proširuje se na pokušaj protupravnih ponašanja dok se uvode i novi oblici protupravnih ponašanja. Ti novi oblici protupravnog ponašanja su prije svega maskiranje lica kapom, maramom ili na drugi način od strane osoba koje dolaze, prisustvuju ili vraćaju se sa športskih natjecanja s ciljem prikrivanja identiteta. Bilo je prigovora na ovu mjeru od strane navijačkih udruga da time onemogućavamo navijače da si bojaju lice u boje trobojnice, međutim apsolutno to nije intencija zbog toga što smo ovdje izrijekom i naveli da je kažnjivo ono maskiranje kojem je cilj prikrivanje identiteta. To su situacije kad se netko maskira šalom i onda počne na tribinama divljati i bacati baklje i izazivati druge nerede. Ta mjera je usmjerena protiv njih. Nije usmjerena protiv onih koji si bojaju lice u boje hrvatske trobojnice. Zatim je isto tako jasnije precizirana granica oko koncentracije alkohola sa kojom posjetitelji mogu dolaziti na utakmicu. Ona je utvrđena u granici od 0,5 grama alkohola u krvi, kao i u Zakonu o sigurnosti prometa na cestama. Ovo je mjera o kojoj i mi još uvijek razmišljamo da li ju preformulirati, da li ju predložiti na drugi način kako ne bi izazvala probleme u njezinoj primjeni, ali mislim da smo svi skupa suglasni da moramo onemogućiti izazivanje nereda na stadionima pod utjecajem alkohola. Po ovoj mjeri da li će ići u ovakvom obliku ćemo još raspraviti, razgovarati ćemo sa navijačkim udrugama, razgovarati ćemo sa uglednim stručnjacima i vjerojatno će pretrpjeti određenu izmjenu kako bi bila i primjenjiva. Ne želimo donositi ograničavajuću mjeru koja će stvarati i generirati samo dodatne probleme. Zatim isto tako preciziran je boravak i zadržavanje na mjestu u gledateljstvu u gledateljskom prostoru za osobe koje ne posjeduju ulaznice, zbog toga što je do sada bilo slučajeva da su pokušavali pojedini posjetitelji ući i ulazili su bez ulaznica. Time su stvarali ne regularne uvjete na tribinama i upravo takvi jesu bili vrlo često uzročnici i kršenja normalnog ponašanja i stanja na sportskim stadionima. Bolje se definira i vrijeme u kojem protupravno ponašanje mogu biti ostvarena zbog toga što smo uočili da osim što se protupravna ponašanja događaju na samom stadionu i neposredno prije i nakon završetka utakmice i oko stadiona da se protupravna ponašanja događaju vrlo često i nekoliko sati prije početka utakmice, praktično od trenutka kada huligani krenu iz svojih domova iz različitih krajeva Hrvatske na športska natjecanja i htjeli smo sankcionirati svo vrijeme kada netko krene na utakmicu i kada čini protupravna kažnjiva ponašanja. Kvalitetnije se definiraju uvjeti za obavljanje poslova redara na način da sve osobe, osim licenciranih osoba i zaštitara moraju biti osposobljenje za obavljanje poslova redara. To je ono što sam malo prije spomenuo, želimo dati ne samo prava i ovlasti redarima, nego želimo osigurati i da ti redari budu osposobljeni, da mogu zaista na stadionima postupati korektno, sukladno zakonu, osiguravati red, a ne maltretirati gledatelje koji dolaze da na miru gledaju utakmice. Propisuje se obveza za postavljanja uređaja za kontrolu i brojenje ulaznica na ulazima u športske objekte, te se dopunjuju mjerila koja trebaju donijeti športski savezi. Ova mjera se donosi sa odgođenim početkom primjene od 6 mjeseci zbog toga što nabava ovih uređaja za brojanje posjetitelja zahtijeva određeno vrijeme. Naime, kubovi moraju provesti postupke javne nabave radi nabavke tih uređaja, ali smatramo kada se ova mjera kada se bude počela primjenjivati biti jedna od najefikasnijih u suzbijanju nereda zbog toga što je do sada bilo prečesto velika razlika između broja posjetitelja koje su prijavljivali klubovi kao organizatori i stvarnog broja posjetitelja na utakmicama. Ovim ćemo sigurno moći precizno znati da li su organizatori i športski klubovi točno prijavili broj prodanih ulaznica i da li se na stadionu zaista nalazi onaj broj koji su oni i prijavili. Obvezuje se i organizatora športskog natjecanja na pribavljanju odgovarajućeg odobrenja od nadležnih gradova za osiguranje parking mjesta. To se isto pokazalo kao jedan od problema i to su bila neuralgična mjesta gdje su se događali česti incidenti i na taj način želimo osigurati da kod masovno posjećenijih utakmica organizatori moraju osigurati i parking mjesto za dolazak navijača. Jasnije se definiraju ovlasti policije, te se propisuje utvrđivanje prisutnosti alkohola u organizmu, mjerenjem količine alkohola, izdahnutog zraka. Naime, ova mjera je bila nužna budući smo i propisali koncentraciju alkohola u krvi sa kojom je dozvoljeno prisustvovanje športskim natjecanjima. Isto se definira da će policija predložiti organizatoru da privremeno ili trajno prekine športsko natjecanje. Naime, do sada je prekid športskog natjecanja mogao predložiti, odnosno donijeti odluku organizator, odnosno savez. Mi smatramo da i policija treba imati mogućnost ukoliko dođe do ozbiljnog narušavanja sigurnosti na športskim objektima i natjecanjima da i policija može predložiti organizatoru prekidanje trajno ili privremeno športskog natjecanja. I ono što je možda najvažnije u svemu ovome se propisuju tri vrste novih zaštitnih mjera. Neću ih ponavljati zbog toga što ih je već rekao ministar Šimonović. Ovo je dobro rješenje zbog toga što je velika većina prekršajnih sankcija propisana Zakonom o prekršajima. Mi ih ovdje ne ponavljamo zbog potrebe da zakon ne bude prenormiran, ali smo uveli ove tri vrste zaštitnih mjera koje će se primjenjivati prema najtežim prekršiteljima, opet ovisno o stupnju težine kršenja zakona i narušavanja reda i sigurnosti na športskim objektima i na športskim natjecanjima. Također se definira i prisutnost suca za prekršaje kao zasebna obveza pod uvjetom da športski objekat raspolaže odgovarajućim prostorijama za njegov rad. Ovo je isto jedna obveza koja će zahtijevati određene aktivnosti organizatora i klubova. Ova će se obveza primjenjivati kada se budu stekli uvjeti za njezinu primjenu, ali i ova mjera je najbolji dokaz da se ovim zakonom ne uvode samo obveze prema posjetiteljima športskih natjecanja, nego prije svega moramo učiniti odgovornim sve sudionike, klubove, organizatore i športske saveze da i oni preuzmu odgovornost za osiguranje mira i reda na športskim stadionima i na svim športskim natjecanjima. Ono što je isto važno, briše članak 35. zakona koji je donesen 2003. godine zbog nemogućnosti njegove provedbe i usklađivanja s odredbama Prekršajnog zakona. Naime, ta odredba je bila vrlo nejasna i upravo je dozvoljavala mogućnost arbitriranja policije sudovima. Mi ovim zakonom želimo svesti na najmanju moguću mjeru mogućnost arbitriranja bilo od strane policije, bilo od strane sudaca. Briše se odredba o obvezi policije na obavješćivanje obrazovanih i visokoškolskih ustanova o protupravnom ponašanju, zbog toga što se ova mjera nije pokazala učinkovitom, pa i smatramo da bi se možda time previše narušavala privatnost, prije svega maloljetnih posjetitelja koji eventualno počine određene prekršaje iz ovoga zakona ili Zakona o prekršajima. Objedinjuju se sankcije za protupravno ponašanje organizatora športskih natjecanja, pri čemu je izvršena diferencijacija propisanih kazni i s obzirom na obveznike ovoga zakona i s obzirom na visinu novčanih kazni. Novčane kazne su za određene prekršaje povećane i kao što sam rekao izvršena je diferencijacija s obzirom i na njihovu visinu i na obveznike ovoga zakona. Propisuju se i razgraničavaju sankcije za lakše i teže prekršaje fizičkih osoba, radi usklađivanja s izmjenama članka 4. ovoga zakona kojim se propisuju protupravna ponašanja. Mijenja se naziv i sadržaj zbirke podataka koje vodi Ministarstvo nadležno za unutarnje poslove iz dosadašnje zbirke podataka prijestupnika i događaja na športskim natjecanjima u naziv zbirke podataka o osobama i događajima vezanim, uz športska natjecanja. Bilo je primjedbi i pitanja u ovim razgovorima koje smo vodili sa udrugama oko razmjene tih podataka i dostavljanja u inozemstvo. Ovi će se podaci i sakupljati, i koristiti i dostavljati drugima sukladno Zakonu o zaštiti tajnosti osobnih podataka i želimo svesti na najmanju moguću mjeru mogućnost njihove zlouporabe. Međutim, ovdje želim upozoriti prije svega one koji su usporavali ovu mjeru da je već godinama praksa između europskih policija da one razmjenjuju podatke o evidentiranim nasilnicima huliganima i da je to sigurno utemeljeno u europskoj pravnoj stečevini i Hrvatska će isto na takav način postupati, znači dostavljati podatke o najtežim prekršiteljima vodeći pri tome striktno računa da se ne prekrši nijedan važeći hrvatski propis. Evo, ja sam pokušao vam iznijeti najvažnije novine iz ovoga Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Siguran sam da su ovo kvalitetni prijedlozi. Dopuštamo mogućnost da neka rješenja mogu biti još bolja, zato smo i prihvatili da ovaj zakon ide u dva čitanja i od prvog čitanja do izglasavanja zakona ćemo obaviti još nekoliko razgovora sa praktično svima koji mogu dati pametan komentar, svoje mišljenje, sud ili neko iskustvo u primjeni ovog zakona odnosno kompletno o reguliranju ovoga problema. Podrobno ćemo slušati i vašu raspravu i siguran sam da ćemo za drugo čitanje imati dobar zakon koji će biti prihvatljiv onima koji žele mir i red na stadionima i koji će prije svega biti provediv. Hvala vam lijepa.
Hvala. Izvjestitelji odbora? Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predsjednik odbora gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmotrio je na svojoj 17. sjednici Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima s konačnim prijedlogom zakona. Pozdravljamo to da zakon sad ide u dva čitanja jer mislimo da za to ima potrebe još za konzultacijama. Odbor je ovaj zakon razmatrao kao zainteresirano radno tijelo i ono zadire direktno u ljudska prava. U raspravi je dana puna podrška potrebi donošenja predloženog zakona. Ocijenjeno je da je s obzirom na sve učestalije nerede i neprihvatljiva ponašanja na sportskim natjecanjima neizbježno uvođenje dodatnih mjera za njihovo sprječavanje što se ovim zakonom predlaže. Međutim, upozoreno je da je pojačavanje represivnih mjera mora, da se uz pojačavanje represivnih mjera moraju istovremeno poduzimati i mjere za prevenciju nasilja jer se ovaj problem na duži rok ne može riješiti isključivo represijom. I u tome naglašeno je da veliku ulogu imaju klubovi, pogotovo veliki klubovi tamo gdje ima i više naselja gdje se nalazi od transfera i od svega i više novaca. Nemojmo zanemariti ulogu klubova kao izraz šoubiznisa koji stoji iza današnjega sporta. I trebalo bi i definirati što je danas sport, da li je sport nešto u toj mjeri čisto kao što se želi danas pokazati i da li zaista mi ovdje se nalazimo u zaštiti sporta pred nasiljem i u zaštiti onog sporta koji je ili bolje bi bilo rečeno onog sporta koji bi trebalo biti. Govorimo o najvišim nivoima ovoga sporta, govorimo o takvim vrstama natjecanja gdje je to daleko više šoubiznis, daleko više novac nego što je sport u klasičnom smislu te riječi. Međutim, naglašeno je da su u tom kompleksnom problemu u koji su izravno i neizravno uključeni ili moraju biti uključeni brojni društveni čimbenici ne samo policija odnosno represivni aparat. Znači, cijelo društvo mora biti u tome mobilizirano ali prvenstveno ponavljam jer je to ponovljeno na odboru, jer je to više puta rečeno na odboru ponajviše klubovi gdje se nalazi novac i nogometni savez, pogotovo klubovi. Stoga je naglašeno da na neprihvatljiva ponašanja koja nanose materijalne financijske štete dovode u opasnost osim osobnu sigurnost, život i imovinu građana rezultiraju uništavanjem sportskih i drugih javnih objekata, narušavaju međuetničke i međuvjerske odnose stvarajući tako ogromnu političku štetu, tako da vidimo to je postao politički problem, inače ovdje se on ne bi nalazio i kompromitirajući ugled zemlje u svijetu moraju pravovremeno i učinkovito reagirati na problem svi društveni čimbenici što uključuje najviše predstavnike države ali isto tako i lokalne vlasti, sve političke stranke i druge čimbenike odgovorne za formiranje javnog mijenja. I mediji ja bih dodao. Ovdje ga nismo napisali ali ponovit ću jer je tamo rečeno, i mediji. Ukazano je i na iznimno značajnu ulogu evo medija i u nekim slučajevima njihovu neshvatljivu reakciju na pojave kojima javnost svjedoči upravo uz njihovo posredovanje. Također je izneseno i mišljenje da davanje objašnjenja koja su ponekad mogu čuti kako su takve pojave kod mlađih generacija rezultat, posljedica rata nije prihvatljivo jer su izgrednici vrlo često maloljetne osobe koji u vrijeme rata nisu bile ni rođene a nemojmo zaboraviti ni to da problem ekstremnog pa i nasilničkog navijaštva i u Hrvatskoj zapravo datira od sredine osamdesetih godina. To nije stvar od jučer. Takvo objašnjenje kako je rečeno u potpunosti demantira i činjenica da ispadi navijačkih skupina nisu usmjereni samo prema pripadnicima drugih etničkih skupina mada često i jesu već smo svjedoci i brutalnih međusobnih sukobljavanja navijačkih skupina iz pojedinih hrvatskih gradova, i to je i tradicionalno. Posebno je ukazano na činjenicu da je u predloženim zakonskim promjenama zapostavljena uloga sportskih klubova i sportskih saveza te da bi stoga zakonsku regulativu trebalo dopuniti njihovim obvezama za provođenje programa promoviranja nenasilja i suzbijanja društveno neprihvatljivog ponašanja uz obvezu uključivanja u takve aktivnosti udruga navijača. Klubovi i savezi bi također morali imati zakonsku obavezu da izdvajaju dio svojih prihoda za takve programe a oni među njima koji su kažnjeni od domaćeg ili međunarodnog tijela zbog nasilničkog ili drugog vida neprihvatljivog ponašanja navijača morali bi imati obavezu dodatnog izdvajanja za istu svrhu u visini izrečene kazne. U raspravi je predloženo da treba utvrditi rok u kojem sportski objekti moraju biti tehnički opremljeni na zakon utvrđeni način. 2005. smo donijeli zakon, da mora biti video nadzor i da mora biti mašina zabilježavanja karata. Ljudi uopće ne sjede na svojim mjestima, ni dan danas, nitko ne zna tko sjedi na stadionu, tko ulazi na stadion. Samo Maksimir je djelomično pod video nadzorom. Video nadzor uopće ne postoji na našim stadionima. I dakle, obavezno se mora uvoditi rok, u kojem sportski objekti moraju biti tehnički opremljeni na zakon utvrđen način, kako bi se učinkovito mogla provoditi mjera za sprječavanje nereda na sportskim natjecanjima. Oni sportski objekti koji te uvjete ne osiguravaju u zakonskom roku moraju biti i to je kazna, isključeni iz uporabe, iz natjecanja sve dotle dok propisane uvjete ne ispune. Ovaj prijedlog objašnjen je činjenicom da su i do sada zakoni bili propisani takve obaveze itd.. Zato su, donesen je jednoglasno sljedeći zaključak: "Predlaže se Hrvatskom saboru da donosi Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima uz sljedeći amandman: Na članak 6. Konačnog prijedloga zakona kojim se mijenja članak 16. stavak 1. dodaju se novi stavci 2. i 3. koji glase: Sportski objekti na kojima se održavaju prvoligaška natjecanja moraju uvjete utvrđene u stavku 1. ovoga članka, znači video nadzor i karte, osigurati od u roku godinu dana od stupanja na snagu ovoga zakona.". I drugi stavak: "Ukoliko sportski objekti u roku iz stavka 2. ovoga članka, znači godinu dana ne osigurava propisane uvjete, ministarstvo zaduženo za nadzor provedbe ovoga zakona svojim aktom zabraniti će njihovu uporabu za sportska natjecanja do ispunjavanja propisanih uvjeta.". Uvjeravam vas da je to jedini način da se počne imati nadzor nad sportskim objektima. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za obitelj, mladež i šport? Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Otvaram raspravu, Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo potpredsjednice Vlade, cijenjeni članovi Vlade, cijenjeni gospođe i gospodo. Navijačka potpora je jedna od najvažnijih sastavnica sporta, a navijačka strast je isto tako važna, važan sastojak navijačke potpore. I ta navijačka strast često eskalira. Prvi veći zamijećeni postupci eskalacije, navijačke strasti zabilježeni polovicom prošlog stoljeća u Južnoj Americi, kasnije i u Europi, posebice u Velikoj Britaniji. Kako je to bilo poprimilo veće razmjere, njihovi pravni sustavi su krenuli u nove pravne okvire kojima su doista, danas je to vidljivo spriječili i potpuno iskorijenili takva devijantna ponašanja, eskalacije navijačkih strasti. Što danas vidimo u Hrvatskoj? Iako neki pokazatelji govore doista i upućuju na divljaštvo, generalno govoriti je vrlo teško, ali ima primjera kada se može kazati da Hrvatska ima doista i divne navijače i to vrlo često pokazuje. I pokazivala je i u svijetu kada je, evo samo u Francuskoj prije 10-ak godina kada je po 20, 30 tisuća Hrvata bilo, davalo potporu Hrvatskoj nogometnoj reprezentaciji, kada je prošle godine na Europskom prvenstvu bilo i po 30 tisuća na utakmici u Beču. Najnoviji svjedoci smo, najnovijih događanja na rukometnim utakmicama svjetskog prvenstva u Splitu i Zagrebu, ali isto tako i ranije u Tunisu, u Ateni gdje su naše rukometaše pratili i nekoliko tisuća ljudi, nekoliko tisuća navijača uvijek odnosno skoro nikada, bez ni najmanjeg izgleda. I doista pokazalo se da znaju i vole svoje klubove i reprezentacije. Međutim ima slučajeva koje zabrinjavaju. Posebice analizirajući podatke koje imamo i zapanjujuće podatke koje je potpredsjednica gospođa Adlešić iznijela da je privedeno 6 tisuća 429 osoba. Čini mi se da je većina njih privedena na nogometnim utakmicama, zapravo mogli bismo ovu izmjenu i dopunu zakona zvati i prijedlog izmjene i dopune zakona o sprječavanju nereda na nogometnim stadionima a ne na športskim natjecanjima, jer na drugima skoro da nema problema nikako. Danas smo zbog toga, zbog tih 6 tisuća 429 privedenih ja vjerujem da doista tu ima ne toliko i prijestupnika, nego da se vrlo često ponavljaju jedno te isti. Da je, čuli smo podatak ozljeđenih 324 osobe, 54 policijska službenika, oštećeno 38 autobusa itd., što je dovelo da danas na nogometnim stadionima u Hrvatskoj zapravo sjede samo, skoro samo takvi. One najiskrenije ljubitelje sporta, a to su djeca, i roditelji sa djecom, danas uopće nema na hrvatskim nogometnim stadionima. A kada samo vidimo koja je struktura gledatelja bila u Areni zagrebačkoj na utakmicama rukometaša vidjeti ćemo da navijanje nije izostalo, da je navijanje bilo još bolje i ljepše nego na nogometnim utakmicama ali da su tamo većinom bila djeca sa svojim roditeljima, kompletne obitelji. Dakle, dakako zbog toga treba ovakav prijedlog Zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na školskim natjecanjima svakako podržati. Jer on ima i preventivne karaktere u sebi, posebice analizom sam vidio da ima priličan broj maloljetnika u ovom broju prekršitelja. Ali ipak trebamo imati na umu da on sadržava i sankcije i da prave rušitelje nereda, stvoritelje nereda, huligane, može sprječavati samo kazna. To je Engleska dokazala i danas na nogometnim stadionima u Engleskoj imamo utakmice sa 40, 50 tisuća gledatelja bez ikakvih prepreka, ali nikome ne pada na pamet utrčati u teren jer zna što ga poslije toga čeka. Čimbenici sportskog natjecanja dakako i infrastruktura, stadioni, prijevozi do stadiuma, prilazi, parking, udobnost na stadionu, popratni sadržaji, ponuda hrane i pića, sanitarni čvorovi ali i natjecatelji i osiguranje, ali skoro najvažniji čimbenik su navijači. Gledatelji i navijači su blago sporta. Bez navijača sport nema uopće smisla. I doista, kad bi primjerice samo uzeli u obzir po dvije ponajbolje nogometne ekipe svijeta, Barcelonu i Chelsea, kad bi uzastopce igrali nekoliko utakmica bez gledatelja ili pred 1000 gledatelja, onda bi taj nogomet nakon 6 mjeseci izgledao kao jedan veteranski, amaterski nogomet. Mi smo, gledajući evo naš Maksimir, a ja u susjedstvu svom i 40 godina ga gledam, pust je na nogometnim utakmicama Hrvatske lige. Zašto? Pa ponajprije zbog izgrednika, ali i zbog toga što je ljepše izgledao prije 40 godina kad sam ga prvi put ugledao nego danas. On nema uvjeta, zato nema ni istinskih ljubitelja sporta. Skoro cijeli svijet se zgražao nad nedjelima pojedinaca hrvatskih navijača u inozemstvu, od Praga, Livorna, Mađarske, Malte, Austrije i Slovenije i slično. Mi nažalost moramo priznati da to ipak istinski nisu navijači. Navijač voli, navijač daje potporu i navijač ljubi svoj klub i svoju reprezentaciju. A iz ljubavi se zna, ne može se činiti ni izgrede, niti razbijati imovinu, a niti ulaziti u tučnjavu. To radi samo iz mržnje, a onaj tko mrzi ne navija. Ovim novim prijedlogom izmjena i dopuna zakona uvedene su i novine koje su se pokazale nužnim, a to je ponajprije pravo alkotesta i onemogućavanje dolaska na natjecanje onima koji su registrirani kao prekršitelji. Uvedene su tri vrste novih zaštitnih mjera zabrane prisustvovanja natjecanjima. Dosadašnji prekršitelji težih oblika prekršaja se stavljaju pod policijski nadzor, a lakših oblika prekršaja moraju se javiti policiji o svom mjestu boravka pola sata prije utakmice ili natjecanja i dva sata nakon natjecanja. Isto tako, uvodi se polaganje putovnice za vrijeme odlazaka u inozemstvo. Uvode se nove ovlasti za policiju i redare i ono što je najvažnije, uvode se nove obveze organizatora. Jer, ne možemo se skrivati pred dosadašnjom praksom da su organizatori vrlo često ne poticali, ali sukrivci bili dosadašnjih događanja, jer su omogućavali unošenje zabranjenih predmeta, opasnih predmeta, alkoholiziranih navijača, a vrlo često i plaćali ulaznice za takve nazovimo navijače, a koji su time dobili možda par stotina gledatelja na terenima, ali izgubili i možda i po 10-tak, 20-tak tisuća gledatelja zbog takvih svojih postupaka. Stoga, svakako je za podržati uvođenje novih obveza, a koja će pojačati odgovornost organizatora. Isto tako, uvode se još veće sankcije za ponavljanje protupravnih radnji. Ovu prigodu bih iskoristio istaknuti da je Hrvatska pravo svjetsko čudo, jer nogometna bronca iz Francuske, rukometna zlata i srebra, vaterpolska zlata i srebra, Blanka Vlašić, Ivanišević, Mario Ančić, Marin Čilić, Sanja Jovanović, Duje Draganja, Filip Ude i ostali su doista naši biseri i njima treba potpora i oni zaslužuju gledatelje kao istinske zaljubljenike sporta, a ne zaslužuju da ih promatraju oni kojima nije mjesto na sportskim natjecanjima. Isto tako treba razlikovati amaterski i profesionalni sport, amaterska i profesionalna natjecanja. Svugdje u svijetu profesionalni sport je ujedno i važna gospodarska djelatnost, stoga ove promjene su nužne i zbog tog pristupa sportu jer će zakonski okvir pripomoći da i sportaši i ljubitelji sporta u uljuđenim uvjetima uživaju u okružju koje sport zahtijeva i zaslužuje. Tomu će pripomoći naravno i Zakon o športu i vjerujem u preoblikovanja koja nadolaze u hrvatskom sportu, ali ponajviše ove Izmjene i dopune Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Ispravio bih odnosno dopunio jedan navod gospodina Marića. Dakle, na kraju sve uspjeh hrvatskih sportaša zaboravio je spomenuti još jedan jako bitan sport u Hrvatskoj, a to je košarka u kojoj imamo olimpijsko srebro iz Barcelone, broncu sa europskih prvenstava i pune dvorane ove godine bez velikih nereda. Tako da zbog povijesne istine sam prisiljen ispraviti ovaj netočan navod. Hvala lijepa.
E sada, nema ispravka dopune zaborava. Ima još koji nisu spomenuti vrhunski športski uspjesi. U šahu. Paraolimpijski. U belotu, preferansu. Sad ćemo prekinuti i nastavit u 15 sati. Na redu je Klub zastupnika HSLS-HSU-a, gospodin zastupnik Antun Korošec. U 14 sati u dvorani Janka Draškovića 15. sjednica Odbora za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora.
Nastavljamo sa radom Sabora. Rasprava po klubovima. U ime Kluba HSLS, HSU, uvaženi zastupnik Antun Korušec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, iako nas je malo, tema je takva da se zaista o njoj mora nedvosmisleno, jasno i odgovorno govoriti i reći svoje pozicije i svoje stavove jer je javnost izuzetno senzibilizirana, javnost očekuje od nas da se nešto napraviti i javnost očekuje pomake k boljem u ovom zlu koje se dešava ne samo na športskim natjecanjima nego i prije i poslije tih natjecanja. Zato mi dozvolite odmah uvodno reći da Klub zastupnika HSLS-a i HSU-a, podržava Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. I pri tome želimo konstatirati činjenice iza kojih u cijelosti stojimo. Jedna od tih činjenica je i sljedeća. Mislim da moramo jasno reći i konstatirati da se do sada u punom opsegu nisu primjenjivale odredbe važećeg zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima, a primjenom važećeg zakona do sada i koji još uvijek i danas važi, jasno je da se moglo uvesti više reda na športskim natjecanjima kao i na sankcioniranju nedoličnog ponašanja, nereda i nasilja kako prije, tako za vrijeme i nakon športskog natjecanja. Mislim također da ćemo se svi složiti i u činjenici i u ocjeni da se mora uvesti reda na športskim natjecanjima i da nema opravdanja nasilju i neredu. Također se moramo složiti sa činjenicom da ova opasna i neprihvatljiva ponašanja nanose materijalne i financijske štete, dovode u opasnost osobnu sigurnost, živote i imovinu građana, uništavaju sportske i druge javne objekte, narušavaju međuetničke i međuvjerske odnose, stvaraju ogromnu političku štetu i kompromitiraju ugled Hrvatske u svijetu. Ovakvo rušilačko i neprimjereno ponašanje zapravo u sebi sadrži i jedan apsurd. Gradovi i države, apsurd se sastoji u sljedećem, gradovi i države plaćaju klubove, a za uzvrat dobivaju pljuvanje, vrijeđanje, nered i privitivizam. Mislim da je izuzetno važno priznati činjenicu da ovi neredi danas imaju karakter masovnosti. I mislim da se ne smijemo zavaravati i reći da se radi od pet ili šest izgrednika, ovo što se danas dešava je masovna pojava. To huliganstvo danas zapravo često daje ulogu u športu kao produženom sredstvu ratnog mentaliteta sa neprimjerenom metorikom, huškanjem i nacionalnom mržnjom. Također smatramo u klubu HSLS-a i HSU-a da je činjenica i to zapravo zabrinjava da su navijačke skupine izvrsno organizirane a nikako ne smijemo dozvoliti da izazivači nereda budu bolje organizirani od države. Moramo priznati da su danas navijači pa i huligani u njihovim redovima, izvrsno opremljeni, oni su prekrasno dizajnirani, oni plijene pozornost. Također treba javno reći da su udruge navijača stvorili klubovi a za ponašanje udruga navijača pa i ponašanje huligana u tim udrugama klubovi moraju snositi i odgovornost. Smatram da je danas, više nego ikada prije, izuzetno dati snažnu poruku da huliganstvo, izgredništvo i izgrednici nemaju potporu. Imam osjećaj da izgrednici, huligani u navijačkim redovima misle da imaju pravo i da oni zapravo rade ono što podržava većina. E taj osjećaj i taj stav kod izgrednika svakako se mora brzo i efikasno osporiti. I zato se mora jasno reći, mora se reagirati odmah i mora se poslati poruka, da nisu u pravu i da takvo ponašanje mora biti sankcionirano. Tu moraju djelovati svi, jasno bez zadrške, decidirano svojim iskrenim stavom, koji su spremni i provesti i osudom takvog ponašanja. Ali taj stav, osudu takvog ponašanja i tu poruku javnosti moraju dati politika i političke stranke, moraju dati novinari, udruge civilnog društva, škole, klubovi i udruge navijača te sportski savezi. Moraju dati eminentni i zaslužni sportaši ali moraju dati i roditelji i obitelj. Ono što se često govori da je policija možda u nečemu kriva, dakle, smatrati da je to samo problem policije i represije je potpuno pogrešno. Policija ne može i ne smije biti jedini i vodeći aktor za sprječavanje nereda na športskim terenima. Upravo zato podržavamo i pozdravljamo nove mjere koje su predviđene u ovim dopunama zakona a koje idu za tim da se spriječe navijački neredi kako u zemlji, tako i u inozemstvu. Smatramo da svaki poziv za prolongiranjem ili za nekom dužom odgodom prihvaćanja dopuna ovoga zakona i izmjena zakona ide u prilog novih nereda, novih incidenata i neprihvatljivog ponašanja te da to zapravo predstavlja ustupak huliganima. Prijedlog da ovaj, da dopune ovoga zakona idu u dva čitanja, su svakako kvalitetne i dobre, jer će to sasvim sigurno omogućiti predlagatelju da ona rješenja i one prijedloge koje idu na efikasno rješavanje ovoga problema da ih prihvati, da ih uvaži, da ih predloži u konačnom tekstu, smatrajući da je krajnji čas da se ovom zlu stane na kraj, zbog svih nas, kako zbog malih općina i gradova, tako i metropole, velikih gradova i države u cjelini, smatramo da zaista u ovom zasjedanju, na ovoj sjednici, trebamo donijeti ovaj zakon da trebamo inzistirati na njegovoj primjeni. I zbog toga klub HSLS-a i HSU-a podržava donošenje Prijedloga zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Hvala lijepa.
U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospođo potpredsjednice Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Meni je drago da se ovaj zakon našao u proceduri. Ja ću govoriti o onome što ja osobno smatram da bi ovaj zakon trebao sadržavati a ne sadrži. I reći ću posve otvoreno da je na neki način ovaj zakon ispod mojih očekivanja. Prvo, mislim da bi uz sportska natjecanja ovaj zakon morao se protegnuti i na neka muzička događanja, da se ne bi dogodilo da se usred jednoga Zagreba ili Pazina na primjer skandira “Ubi, ubi Srbina, ubi ubi Janeza, Kajina, Mesića itd. itd.“ Drugo što bih čestitao normalno našim rukometašima na jednom fantastičnom uspjehu. Drugo mjesto je jasno sjajno mjesto. Navijanje je bilo relativno korektno. Šteta što se zviždalo na francusku himnu, šteta što se u Zadru jasno skandiralo opet “Ubi, ubi Srbina!“, šteta da se skidalo zastave. Ali za to su krivi političari, ne? A ono što treba poručiti ovoj Vladi da prestane sa ovim gradnjama dvorana, pa i rukometnog doma u Zagrebu i da ne srljamo u propast. Samo jedna mala konstatacija. Zagrebačka arena koštala je 650 milijuna kuna, a u konačnici sa otplatom kredita koštat će milijardu i 800 milijuna kuna. Uozbiljimo se, stanimo na loptu i ne razbacujmo se novcem kojega ova zemlja ionako nema. Drugo, ovo što se dešava u ovoj zemlji na nogometnim terenima to se slobodno može nazvati sramotom, pogotovo kada igra hrvatska reprezentacija. Ne mislim na rezultate Bilićevih dečki koji su sjajni, govorim o rezultatima. Mislim na ovo navijanje koje prate te spektakle. Tome isto tako mislim da bi trebalo stati na kraj. Nitko nema prava jasno vrijeđati, nitko nema prava rušiti, nitko nema prava razbijati, nitko nema prava širiti nacionalnu, vjersku ili ne znam kakvu mržnju i nitko nema prava tim ponašanjima sramotiti Republiku Hrvatsku. Još jedanput ću reći. Navijanje na rukometnom prvenstvu ili svjetskom rukometnom prvenstvu bilo je rekoh korektno osim ovih incidenata koje sam spomenuo. Međutim, što ćemo mi u ovoj zemlji, što će Vlada, što će hrvatska policija. Ne zna. Ministarstvo sporta ili kao što neki vole reći športa. Što će potpredsjednica Vlade kada u jednom Maksimiru 10, 15, 20000 ljudi skandira “Ubi, ubi Srbina!“ ili pozdravlja “Za dom spremni!“ ili arlauče “Mi ustaše!“ itd. itd. Jedna tribina pozdravlja “Za dom“ druga tribina odgovara “Spremni“. Ja ću reći p0osve jasno, a to valja i ovaj zakon propisati. Ako se to opetovano događa, a događa se u tih prvih 45 minuta ili drugih 45 minuta Marković, ali jednako tako i Bilić u tom slučaju sa terena moraju povući svoje igrače. To valja na neki način propisati i navijači moraju dobiti jasnu poruku, u takvim okolnostima utakmice u Republici Hrvatskoj se neće igrati. Moraju znati da će oni, a to su navijači biti odgovorni što će na primjer hrvatska reprezentacija ostati bez jednog ili tri boda. Ovo što se dešava na našim stadionima, u našim dvoranama to šteti Hrvatskoj. To je zločin ja tvrdim prema Hrvatskoj, to je zločin prema zdravoj pameti, to je zločin prema našoj povijesti. Nitko u ovoj zemlji nema prava na nogometnim stadionima ili u dvoranama rehabilitirati onu sramotnu NDH-a. Što je drugo doli sramoćenje Republike Hrvatske kada 10, 20, 30000 ljudi recimo u Maksimiru ili na nekom koncertu skandira “Za dom“ ili ubi ovoga, ubi onoga. Oni koji kažu da je pozdravljanje “Za dom spremni!“ stari hrvatski pozdrav ti su u najmanju ruku provokatori. Ti ne žele dobro Hrvatskoj. Ti žele slabu, jadnu, pokornu Hrvatsku i to, ta poruka njima treba biti jasno nedvosmisleno upućena. Sva je sreća da ovom engleskom premijeru gospodinu Braunu nisu preveli što znači “Za dom spremni!“, da to odgovara onim porukama “Sieg heil!“ ili takvim ili sličnima. Sva je sreća da se engleski premijer gospodin Braun zadržao samo na onom sramotnom rasističkom navijanju prema nekim tamnoputim igračima. Ništa Hrvatskoj nije naštetilo kao ustaštvo, kao Pavelić, kao NDH i Jasenovac, Gradiška Stara, pjesme o vitezovima poput jednoga Jure i Bobana. Nedavno smo se gospodo svi našli uvrijeđeni, ja ću reći uvrijeđeni kada je ovaj “Državni svet“ Republike Slovenije hrvatsku vlast prozvao zbog NDH. Tobože mi se nismo ispričali, nismo ne znam podmirili neku ratnu odštetu itd. Tobože u našoj memoriji naših građana i danas živi ona propala država. I doista, slovenski “Državni svet“ je pretjerao. Uvrijedili su nas, ponizili su nas i zaslužili su da im netko kaže: “Čekajte gospodo, pa na jednoj Sutjesci, na jednoj Neretvi najviše je stradalo Hrvata.“ Istina je da je, na primjer šta ja znam druga istarska partizanska brigada ili buzetska brigada oslobodila jedan Koper, iako ja nikad ne bih rekao da bi Slovenci na more gledali sa 20 km udaljenosti da nije bilo Hrvata jer to jednostavno ne odgovara istini… …/Jarnjak: Uvaženi zastupniče!/… Ali kako se možemo gospodine potpredsjedniče braniti od ovakvih uvreda, ako na našim stadionima masa ljudi skandira ubi, ubi ovoga ili pozdravlja “Za dom spremni“. To je suština čitave ove priče i ovoga zakona.
Uvaženi zastupniče, molim vas držite se teme i ne idite ponovno u partizane.
Mi se gospodine predsjedniče, predsjedavajući …
Imamo temu, izvolite držati se teme i govorite o zakonu koji je danas na dnevnom redu.
Ja isključivo samo i jedino držim se odredbi ovog zakona. Kako se mi možemo braniti prema vama? Prema vani? Šta nama treba da nas jednostavno upozorava jedan Braun, da nas se na ovaj način sramoti zbog toga što na našim stadionima 15 ili 20000 ljudi skandira ubi ovoga ili pozdravlja “Za dom spremni“. A oni koji su dobili mandat da vode ovu vlast, na to ne odgovaraju na način na koji bi se odgovorili u bilo kojoj civiliziranoj zemlji. Bez da to ugradimo u odredbe ovog zakona ovaj zakon biti će nepotpun. On je licemjeran i on naprosto ne može biti potpun. Netko će ovdje reći pa u ovom članku 4. u stavku prvom točci petoj, odnosno kojoj šestoj navodi se da pokušaj nošenja, nošenje i isticanje transparenata, zastave ili druge stvari s tekstom, slikom, znakom ili drugim obilježjem kojim se iskazuje ili potiče mržnja ili nasilje na temelju rasne, nacionalne, regionalne ili vjerske pripadnosti ili neke druge pripadnosti smatra se jasno neprihvatljivom kao i pjevanje pjesme ili dobacivanje poruka čiji sadržaj iskazuje ili potiče mržnju ili nasilje na temelju rasne, nacionalne, regionalne ili vjerske pripadnosti ili neke druge posebnosti, članak 4. stavak 1. točka 5., odnosno 7. Ali moje je mišljenje da u tom slučaju ovo prosuđivanje nije dovoljno prepustiti, ja bih rekao samo policiji, samo redarima, već da bi u takvom slučaju odluku što će se dešavati na tom stadionu trebalo prepustiti organizatorima susreta. Bilo da je riječ o Hrvatskom nogometnom savezu, bilo da je riječ o menadžerima nekih pjevača, bilo da je riječ, ne znam možda i o trenerima, ako normalno ne želimo da država Hrvatska trpi štetu, onda na takav jedan način treba jasno nedvosmisleno postupati. Ako je potrebno, onda ti ljudi trebaju prekidati i nogometne ili glazbene susrete. Ništa drugo u ovoj zemlji kada je riječ o ovom zakonu neće uroditi plodom. Sve drugo i dalje će voditi, ja bih rekao blamiranju Republike Hrvatske i konačno, i drugi će nam postavljati pitanje kako se mi to naprosto ponašamo. U ovom, ja mislim, ono što sam govorio o najvećem problemu hrvatskog sporta danas je to što se neki huligani u pravom smislu znaju drznuti i zemlju sramotiti tim nedoličnim skandiranjem. U članku 39. koji govori o tim novčanim kaznama ili sankcijama, između ostalog u stavku 1. točci 5. govori se da pokušaj unošenja ili ako netko unese, ističe u športskom objektu transparent, zastavu ili drugu stvar s obilježjima kojim se iskazuje ili potiče mržnja ili nasilje na temelju rasne, nacionalne, regionalne ili vjerske pripadnosti ili neke druge posebnosti, kazniti će se novčanom kaznom od 1000 do 10 tisuća kuna ili kaznom zatvora u trajanju od najmanje 3 dana do najdalje 30 dana, normalno fizička osoba itd., itd. Ali se ovdje nigdje ne kaže što će se dogoditi kada se skandira na način na koji sam to pokušao objasniti za ovom govornicom. Bez toga ovaj zakon po meni će biti, ne korak naprijed, nego korak nazad, ali možda će biti da je ovo samo jedan pokušaj bacanja prašine u oči, a mi se doista u ovom trenutku moramo suočiti sa jednim ozbiljnim problemom koji u velikoj mjeri šteti Republici Hrvatskoj. Problem je jasno, kada govorimo o ovom zakonu i nasilje, ali i ono što je još gore od djela, ja bih se usudio reći to su riječi koje spominjem, stoga stanimo na kraj ponižavanju Republike Hrvatske na tim sportskim terenima, jednako tako i na koncertima, shvatimo da je skandiranje "za dom" bilo na koncertima ili utakmicama jedna, ne znam kako da je nazovem, "fašizoidna" provokacija, a ne kao što bi rekao jedan pjevač, stari hrvatski pozdrav i to sam siguran da ni jedna vlast u bilo kojoj svjetskoj zemlji ne bi mogla tolerirati. A tko to tolerira? Kako se to u svijetu na te pokušaje gleda? Imali smo, eto prilike iščitati iz ovoga intervjua nedavnog, gospodina Brauna itd., itd. Jednom riječju, naši sportski tereni ne smiju biti poligoni za "ustašovanje". Ako se to dogodi, a to se često događa, istog časa sa terena treneri trebaju povlačiti naše reprezentativce, pa da vidimo onda tko voli Hrvatsku. Da li vole Hrvatsku oni koji fer navijaju ili oni koji takvim parolama permanentno iz godine u godinu sve žešće i žešće provociraju, a ja tvrdim, Hrvatsku vole oni koji ne štete Hrvatskoj, koji ne navijaju "za dom spremni", oni koji rade, koji samo ne očekuju da žive od neke preraspodjele, oni koji se ne busaju svoja hrvatska prsa itd., itd. To je bit. E sad se postavlja pitanje kako te poruke poslati građanima? Kako im to objasniti? Objasniti im se može samo, jasno da o tome govorimo i da jasno propišemo jasna i nedvosmislena pravila ponašanja. Stoga, za kraj klub IDS-a sigurno namjeru ovog zakona pozdravlja, ali mi smatramo da predložene odredbe u ovom trenutku ni na koji način nisu i dostatne.
Zahvaljujem. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvo je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
S obzirom da je kolega Kajin sve točno kazao, a potkrala mu se jedna mala greška, upravo radi vehementnosti i točnosti ovakvog jednog govora, evo moram intervenirati kada je kazao da i političari, dakle kada je govorio o skidanju zastava u Zadru, onda je rekao i političari su krivi. Kriv je, zna se, onaj tko je to na kraju krajeva i učinio, on to i ne bježi od toga. U ovom slučaju jedan jedini političar, gradonačelnik. Pa onda molim da i mi sami pravimo te razlike, jer često i građani kažu da smo svi isti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, Berislav Rončević, uvaženi zastupnik. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Potpuno je netočan navod da Hrvatska Vlada nije odreagirala na pojavu neprimjerenog ponašanja u sportskim objektima izvikivanja parola neprihvatljivog sadržaja. Hrvatska Vlada u mandatu doktora Sanadera nebrojeno puta je jasno rekla da samostalna i suverena Hrvatska nije nastala ni na kakvim temeljima NDH-zije, nego na temeljima domoljublja, napravila jasnu distinkciju od fašizma, osudila fašizam, napravila distinkciju između antifašizma i komunizma i tu su stavovi Hrvatske Vlade jasni. Međutim, Hrvatska Vlada ne može provoditi organizaciju sportskih natjecanja. Prema tome, budimo tu precizni da li su dosadašnje mjere bile dovoljne, o tome i vodimo raspravu, ali reći da Hrvatska Vlada nije odreagirala na neprimjerena događanja, to je potpuna neistina.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Bero je ispravio ovaj netočan navod, ja ponavljam, identično ponavljam kao i jutros. Kolega Kajin, netočno je kad kažete to što kažete, a kazali ste kako Hrvatska Vlada ne reagira, a tako se Hrvatska također ne voli. Dakle, netočno je niti se tako Hrvatska voli. Zašto? Zato što će ući u zapisnik kako ste vi kazali kako Hrvatska Vlada se ne ograđuje od onog što je loše, a ograđuje se. Jasno je kazala da je za antifašizam, ali isto tako je kazala da nije za komunizam. Prema tome, nekad će netko prelistavati ove zapisnike, pa će se pozvati na vas i kazati kako Damir Kajin u Saboru je kazao kako se Hrvatska vlada nije ograđivali. Između ostaloga ovaj zakon kojeg danas donosimo ovdje, pa on je najučinkovitije sredstvo da se uvede reda i da se na određeni način zaštiti i razdvoji što su gledatelji itd. a ne da se provodi teror na utakmicama. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Iako su većinu obrazloženja već evo kolege dali, moram reći gospodinu Kajinu koji se upustio pomalo i u povijest da kažem da nije točno da su svi oni koji su viklali: "Za dom" bili zločinci i fašisti. To je sasvim sigurna činjenica. Dakle, svi oni koji su tu riječ, te dvije riječi upotrebljavali i te dvije rečenice nisu fašisti bili. A druga stvar. … [[Upadica se ne razumije.]] na svaki period. A druga stvar. Ja se slažem s vama kolega da.
Ispravak, ne slaganje, nego ispravak. … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Kada gospodin Kajin ponekad upotrebljava ovu riječ za Istru, Istrijani, onda bi ja mogao reći pa čujte to je talijanski naziv, a taj talijanski naziv su radili fašisti isto tako i Istrijani.
Zahvaljujem. To više nije ispravak netočnog navoda. I imamo još jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Boris Matković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Bit ću uglavnom ova podrška dosadašnjim ispravkama, jer se odnosi na isto, a nije bez razloga da smo očito svi odreagirali na jednu netočnost, odnosno jednu neistinu i konstataciju koja se veže uz to da Hrvatska vlada i da mi sa ove strane nemamo svoj stav. Mi imamo svoj stav i on je vrlo jasan. vi nemate stav gospodine Kajin, jer vi ste zapravo ti koji diskriminirate. Vrlo lako ću vam u četiri oka kada god hoće objasniti vašu diskriminaciju prema Thompsonu ili bilo kome drugome. Jer je to vaš proizvoljni stav, a ne temeljeno na zakonu.
Zahvaljujem. … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Uvaženi zastupniče niste ispravili netočan navod. Morate ispraviti netočan navod. … [[Upadica se ne razumije.]] Nemojte dobacivati iz klupe. Molim vas. I u ime. To važi i za vas uvažena zastupnice Ingrid Antičević koji stalno dobacujete. Neko kao da ste šaptač negdje u kazalištu, a on to diskretnije radi. A sada uvažena potpredsjednica Đurđa Adlešić u ime Vlade. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa već sam u jednom trenu pomislila odustati jer su zastupnici Rončević i Bagarić ispravili ono najbitnije. Prvo nije točno i nitko se ne može praviti da nije dobro shvatio. Vlada i premijer su se očitovali svaki puta na ovakve pojave. Kada pogledate zakon, onda će vam biti jasno da to nije samo tumačenje, nego fakat koji u zakonu piše. Meni je žao ako zastupnik nije pročitao zakon, a ja ću vas posjetiti da u zakonu eksplicite piše upravo ono što ste vi tražili. Članak 8. kada je za vrijeme održavanja športskog natjecanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obimu, policija će predložiti organizatoru da privremeno ili trajno prekine športsko natjecanje. A sada ću vas podsjetiti, neću čitati čitav članak 4. nego samo onaj dio koji vi niste vidjeli ili niste željeli vidjeti vjerojatno dok ste imali potrebu malo nas podučiti povijesti. Pa tako piše što je protupravno ponašanje: "Pokušaj unošenja, unošenje, isticanje transparenata, zastave ili neke druge stvari s tekstom slikom, znakom ili drugim obilježjem kojima se iskazuje ili potiče mržnja ili nasilje na temelju rasne, nacionalne, regionalne ili vjerske pripadnosti ili neke druge posebnosti. Zatim pjevanje pjesama ili dobacivanje poruka čiji sadržaj iskazuje ili potiče mržnju ili nasilje na temelju rasne, nacionalne, regionalne ili vjerske pripadnosti ili neke druge posebnosti." Potpuno jasno. Ja vas samo pozivam, vi ste s punim pravom tražili rigorozne mjere za one koji Hrvatsku ovako sramote. Možete predlagati i amandmane. Ali ja pozivam i zastupnike i na hrabrost, da kažu što je to, da predlože takve amandmane i da glasuju kasnije za nas. Kada se govorilo o lokalnoj samoupravi ili gradonačelnicima, ja sam bila jednom na utakmici kada smo bili prozvani zbog čega nismo izišli van. Međutim, prilično je zanimljivo gledati kako se prozivalo. Ja više nisam sigurna da li se ovdje govori o gradonačelniku Zadra ili gradonačelniku Zagreba. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Protupravnost nije ono i ne može biti, pa onda to ispravak i ovo što ste vi sada usmeno govorili, a i to što piše u zakonu. Ono što se navodi to može biti dakle taksativno slovo zakona. To može biti samo zabranjeno ponašanje. Protupravnost uvijek ima i element dakle zabranjenosti i psihološkog odnosa. Prema tome, sva ova ponašanja koja su navedena ne moraju biti protupravna ako ih napravi osoba koja ne može upravljati svojim voljnim radnjama. To u Vladi očito nisu znali, pa su napravili ovakvu nebulozu koja još u našem pravnom sustavu ne postoji. Protupravnost je element dakle normative i psihološkog odnosa. Prema tome, onaj tko nije odgovoran za svoje čine ne može biti iako je formalno učinio radnju ona nije protupravna. Toliko gospođo potpredsjednice.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, predsjednici Vlade. Pa evo pred nama se nalazi jedna tema koja ne samo danas već jedno značajno vrijeme što je sasvim jasno pobuđuje veliku pažnju hrvatske javnosti. Dakle, ovdje smo već imali prilike čuti o ne znam narušavanju ugleda Republike Hrvatske, o sigurnosti itd. dakle jako je širok spektar pitanja i problema koji se otvara sa učestalom i čestom pojavom nereda na sportskim natjecanjima. Dakle, očito je da nije samo riječ o tome da se narušava sigurnost, da se dakle stvara loša slika u domaćoj javnosti, nego ono što smo u zadnje vrijeme recimo sve češće svjedoci, a to je da izvozimo, odnosno da sve više naših huligana, izgrednika idu i na međunarodnu da tako kažem scenu. Međutim, ja bih ovdje želio upozoriti još na jednu činjenicu koja mi se čini da nije u samom zakonu dovoljno apostrofirana. Ne samo da izvozimo dakle huligane nego ono što je jako po meni bitno i što je na određeni način karakteristika huliganstva i nemira vezano za sportska nadmetanja a to je da se ona od 2001. godine od donošenja sada važećega i mijenjanog zakona zapravo prebacuje izvan sportskih terena. Vi de facto od 2001. nemate na sportskim stadionima nijednog većeg izgreda bar onakvog tipa kakvog smo imali do tog vremena. Prema tome, to sigurno zahtijeva jednu širu i dublju analizu. Ja moram prije svega zahvaliti Vladi što se potrudila da da ovoliki značaj ovom zakonu. Pa evo ja ne znam da li smo ikad izuzev proračuna imali ovoliko predstavnika nekoliko ministarstva tu u Saboru. I isto tako bih se zahvalio i čestitao na tome što idemo u dva čitanja. Međutim, nešto mi nije jasno. Mi smo dobili očitovanje Vlade, ja sam u svoje ime odnosno u ime kluba SDP-a u srijedu tražio da se ide u dva čitanja. Premijer mi je izrijekom rekao da je to nemoguće jer da zakon treba stupiti na snagu prije početka nogometnog prvenstva, misleći valjda pri tome na 20.2. kad igraju Hajduk i Dinamo u Splitu. E sad pazite, bez obzira imali mi ovo u dva ili u jednom čitanju na ovoj sjednici, dakle ako ona traje do 13. ja ne vjerujem da će obzirom da zakon stupa osam dana nakon objave u "Narodnim novinama" da će ono biti bitno determinirati odnosno odrediti početak nogometnog prvenstva. Međutim, mene interesira što se desilo da je Vlada u ta tri dana, što se desilo da je Vlada pristala recimo na čiji nagovor, čiju inicijativu potpredsjednica Vlade je rekla svi smo se složili. Mi smo ovdje u Saboru to predlagali. Zašto nije bio dovoljan prijedlog ili argumentacija koja je izrečena ovdje u Saboru nego se negdje netko dogovorio. Bilo bi nam drago čuti, barem meni šta se to desilo da idemo u dva čitanja. Ali kažem, drago mi je da idemo u dva čitanja s time da će onda zapravo i moja rasprava malo biti drugačija. Obzirom da sam pripremio jedan broj amandmana ipak ću se sada zadržati više na načelnim primjedbama a onda ću prilikom drugog čitanja iskoristiti neke konkretne situacije koje mi se čine da u ovom zakonu treba doraditi. Dakle, prva i osnovna teza mislim oko koje ćemo se svi složiti vjerujem da se u Hrvatskoj oko nje svi slažemo a to je da treba napraviti sve da se suzbiju, svedu na minimum neredi navijača prilikom sportskih utakmica. Ali isto tako, da se osigura, da se pri tome ne krše ničija ljudska prava ili građanske slobode. Dakle, priča koja je krenula oko izrade ovog zakona to je druga stvar koju bih također htio čuti. Imamo dakle različita tumačenja odnosno različite izjave vezano da li su navijačke skupine sudjelovale ili nisu sudjelovale. Zašto mislim da je to bitno? Jer ukoliko navijačke skupine nisu inkorporirane u cijelu priču oko izrade zakona manje je šanse da dobijemo kvalitetan zakon odnosno manje je šanse da dobijemo njegovu adekvatnu provedbu nego ako one nisu bile u tu cijelu priču. Obzirom da smo u nekoliko navrata po medijima čuti jednu varijantu od navijača, potpredsjednice pa se spominje ministarstvo dobilo, nije poslalo itd. Jer ja sam imao prilike vidjeti ta izvješća odnosno te stavove navijačkih skupina. Oni su se meni učinili restriktivnijim odnosno jače kažnjavaju eventualne izgrednike nego što je to Vladin prijedlog. Nažalost, čini mi se da ono što se može desiti a što se dešavalo i prilikom primjene važećeg zakona a to je da zakon često nije vrijedio za sve isto. Tu ću pokušati nekoliko primjera navesti. Nažalost, također uvijek u dijelu tih nereda ili na nekakav način negdje u beku je bila politika i nekakvi politički odnosi. Ja ne znam da li vas treba podsjećati na povijest nereda među navijačkim skupinama i unutar navijačkih skupina u Hrvatskoj. Ekstremno ponašanje odnosno najžešći događaji desili su se onda kad je politika odlučila da se više Dinamo neće zvati Dinamo. A pojedine izjave ne samo političara nego i ovih sportskih čelnika također djelom doprinose takvoj atmosferi. Zašto ovo sve spominjem? Čini mi se da bi za konačan prijedlog trebalo imati tu cjelinu na određeni način pred sobom odnosno i ono okruženje i što se dešava u društvu. Dakle, tu se već spominjalo. Evo, recimo imali ste sad ovaj najnoviji slučaj. Mene interesira da li će Ministarstvo unutarnjih poslova bez obzira na imunitet premijera Sanadera uvrstiti u zbirku podataka jer on je prekršio članak 4. važećeg zakona. Konzumirao je alkohol na sportskim terenima. … [[Govornici govore u glas, ne razumije.]] Ne, oprostite to vam je bitno. Imate drugi slučaj ako vam to smeta. Imate činjenicu recimo da je jedan visoki nogometni dužnosnik palio baklju na nogometnim stadionima, to priznao, platio kaznu. Moje pitanje glasi da li je on u zbirci. To je jako bitno. E sada, očito mi moramo imati zakone koji su za sve isti. Pazite, ja ne znam, mene interesira tumačenje da li je alkohol i točenje alkohola zabranjeno samo za one koji ulaze ondje gdje većina ulazi ili u vip ložama. To je jako bitno. Ili mi hoćete reći, spomenut je tu gradonačelnik Zadra. Ja nisam siguran da bi zastava u Zadru bila spaljena da on nije skinuo te zastave. Poslao je određeni signal. Htjeli mi to priznati ili ne zapravo gospodo to je otprilike tako, jer drugačije se to neda iščitati. Ono što sam ja ipak očekivao od ovog zakona a to nismo dobili obzirom da se dosta spominjao taj engleski model, obzirom da je o njemu bilo dosta riječi, obzirom da je potpredsjednica s delegacijom, tadašnjim ministrom i delegacijom bila u Londonu vidjeti kako to sve skupa funkcionira, zapravo mi smo dobili sasvim nešto suprotno nego što je engleski model počevši od samog naziva. Recimo, ne znam da li znate da se engleski zakon zove Zakon o sprječavanju sukoba na stadionima. To vam je zapravo jako bitno, jer ako propišete uvjete koje moraju i kakvi moraju biti na stadionima onda de facto samim tim propisivanjem ste manje-više sve riješili. Dakle, bilo je tu govora o kartama, bilo je tu govora o kapama itd. Jedno banalno pitanje. Kako ćete vi hrvatskog navijača koji ide na nogometnu utakmicu, pada kiša, da ne nosi kapu. Kaže državni tajnik Buconjić da oni koji budu imali iscrtano šahovnicu na licima da se to neće uzimati kao maskiranje. Mislim, mene zanima tko će procjenjivati šta je to maskiranje a šta nije maskiranje. Tamo piše kapa i zaklonjeno lice. Imati ćete mi prilike odgovoriti. E vidite, kada imate recimo problem sa kartama, mi imamo taj problem da naši stadioni nisu uređeni, ne da nisu iscrtani tribine, bar velika veličina njih i da piše, kada kupite kartu da vam piše mjesto. Sretni ste ako na nekim stadionima dobijete i … [[Govornik se ne razumije.]] gdje možete sjediti. E sada kako će se to, kako će se to kontrolirati? Zapravo evo i tu je poanta. Jedna od glavnih, bar mojih zamjerki i kolege iz SDP-a sa svima sa razgovarao, čini mi se da ovaj zakon nedovoljno govori o odgovornosti i sigurnosti organizatora. Netko će sada kazati tu, pa naši su tereni takvi kakvi jesu, nema novaca itd., ali je barem ovo bila prilika ako tamo vidim da su neki uvjeti da se prilagodbe izvrše za godinu dana. Ali pazite, može se napraviti ne znam, za četiri, pet godina napraviti kategorizaciju sportskih objekata. Ja vas uvjeravam, dok ne riješimo taj problem, stanja i sigurnosti na sportskim terenima, normalno da jedna školska dvorana i Arena u Zagrebu ne moraju imati isto propisane uvjete, ali onda treba staviti u različite kategorije da nećemo ovaj problem riješiti. I ne znam da ne budemo imali toliko izlaza za nuždu itd.. I ono isto šta mi se čini jako bitno, tamo se kaže da nogometni stadioni koji imaju dakle, uvjeta, odnosno prostora kada su utakmice tzv. visokog rizika moraju imati prekršajnog suca. Pa čujte mislim, kakva je to zakonska odredba, po meni mora stajati, svi stadioni moraju imati prostore za prekršajne suce, rok godinu ili dvije dana, jer time ćete onda automatski izbjeći priču da zapravo u Hrvatskoj je mali broj navijača pravomoćno osuđen. Pazite, mene kao građanina ne interesira je li policija privela 606 tisuća ili 60 tisuća navijača, mene interesira podatak koliko ih je pravomoćno osuđeno, jer to je podatak s kojim treba baratati. I dolazimo do onog ključnog, zapravo ključnog podatka također, a to je, pazite, pitanje opravdane ili neopravdane sumnje, ostavljamo po meni jako veliki prostor diskrecije policiji da ona može sama procijeniti da li netko ili da li neki navijač dakle, je potencijalno da tako kažem huligan. To je jako teško i jako opasno i mislim da se tu nalazimo na skliskom području u svezi narušavanja ljudskih prava. Dakle, tamo kaže ovako, policija svatkog tko se izjašnjava kao navijač može alkotestirati. E sada, pitanje i potpredsjednici, kazali ste da ovaj zakon ne govori o navijačima, oprostite, ovaj zakon u pravilu govori o navijačima. Dakle, ako ja stavim kapu sa šahovnicom, idem na neku tekmu, mene policija može alkotestirati. Bez obizra, e sada, ne piše u kom krugu, je li to 500 metara, nije, pazite i to su još pitanja koja nisu definirana. E sada, mene zanima zašto smo pobjegli od engleskog modela, evo dakle. Zamislite posla policiji, prekršajnom sudu, svima dakle, policija mora privoditi, pa recimo ako prekršajni sudac je na terenu onda tamo, ako nije tamo onda u prekršajni sud, itd., itd., pa se onda taj mora javljati, pa onda ako se ne javlja, policija mora ići kod njega, itd., itd., pa mu treba oduzimati putovnicu. A zašto nismo jednostavno kazali da će prekršitelji ovoga zakona i svih zakona koji govore o javnom redu i miru na nogometnim stadionima biti kažnjeni sa 6 mjeseci ili 180 dana zatvora. Pa se onda ne moraju javljati, pa onda ne moraju ostavljati putovnice. Kako se Engleska riješila navijača? Pa upravo tako, upravo tako. Jer ovako kada se ostavlja veliki prostor zapravo za sumnju, dakle, jednostavno pitanje pravomoćnosti, pravovaljanosti određene odluke i presude čini mi se malo neozbiljna. Dakle, to je, i oko zbirke podataka, ja sam malo karikirao. Znate, stavljati sumnjivca u zbirku podataka i njega slati nekoj susjednoj ili ne znam kojoj zemlji u Europi da je on nekakav sumnjivac, pazite nepravomoćno optužen i osuđen izgrednik, nego nekakav osumnjičenik, znate on može imati sutra kada dođe u tu zemlju problema, ne kao sportski navijač nego kao netko drugi, kao građani. Prema tome, pazite, ili recite mi to brisanje iz zbirke podataka, 10 godina pazite, netko će, neki osumnjičenik će stati u zbirci podataka. Dakle, mene zanima kada će se ti osumnjičenici iz te zbirke podataka brisati. Govorim o osumnjičenicima. Evo, tim prije da ja sam uvjeren ukoliko netko pokrene istragu po ovom planu da će to pasti pred svim sudovima. Vi znate za britansku priču [[Upadica: Privedite kraju raspravu!]] što se tiče čuvanja DNA osumnjičenika, sud u Strasbourgu je rekao da je to nezakonito [[Upadica: Zahvaljujem!]] Hvala lijepo, još ću morati nešto reći u pojedinačnoj [[Upadica: Pa javili ste se u pojedinačnoj pa ćete tamo!]] Ja sam molio ovih nekoliko, nekoliko pitanja, mislim ne samo mene interesira nego širu hrvatsku javnost da čujem odgovore na njih.
Zahvaljujem. Jedino bih rekao da se Englezi boriti protiv gledatelja nego protiv huligana. Jer i danas ima puno gledatelja. Evo hvala. … [[Upadica se ne čuje.]] Je, je, ništa samo ga tako. Imamo jednu obavijest. U 15,46 minuta isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu od 10 minuta. U ime Vlade i predlagača uvaženi državni tajnik Buconjić.
Hvala lijepa, evo, teško je bilo pratiti ove primjedbe gospodina Lučina, pa se ispričavam ako ne budem precizan u pokušaju davanja odgovora. Vaše je prvo pitanje bilo zašto sada odjedanputa je Vlada pristala na drugo čitanje i s kime je predlagatelj, Ministarstvo unutarnjih poslova do sada obavilo razgovore. Bilo je do sada 6 sastanaka sa navijačkim udrugama u kojima su u različitim ulogama nastupali i predstavnici civilnog, nevladinog sektora, predstavnici Hrvatskog helšinskog odbora i nekih drugih nevladinih udruga i organizacija. U razgovoru sa predstavnicima udruga navijača a onda čak i nekim drugim ljudima iz nevladinih civilnih udruga smo shvatili da postoji nerazumijevanje ovoga zakona i većina njih je miješala mjere opreza i zaštitne mjere i to je bio jedan od glavnih primjedbi njihovih na ovaj zakon. Upravo na zadnjem sastanku smo im pojasnili da je razlika između mjera opreza i zaštitnih mjera na što su se odnosili njihovi glavni i najveći broj prigovora i primjedbi. Upravo zbog toga da se rasprava ne bi vodila u uzavreloj atmosferi jer smatramo da se ovaj zakon treba donijeti u atmosferi razmjene argumenata i predlaganja najboljih rješenja, smo prihvatili drugo čitanje zbog toga što apsolutno prihvaćamo da možemo i iz saborskih klupa dobiti kvalitetne, konstruktivne prijedloge koje ćemo sigurno usvojiti isto kao što smo usvojili i u Zakonu o privatnim detektivima. Samo da vam kažem isto konkretno, probat ću biti što konkretniji, pozvali ste se na ono moje uvodno izlaganje gdje sam rekao da naravno da nećemo kažnjavati ako si netko nacrta na obrazima šahovnicu u tri boje zbog toga što je sasvim jasno rečeno da će se kažnjavati maskiranje radi prikrivanja identiteta. Ja se nadam da nitko neće tumačiti bojanje obraza prikrivanjem identiteta. Zna se što je prikrivanje identiteta i kako to rade ti huligani. Rade time da nabijaju šiltače, rade to da se omataju šalovima, rade na način za koji vi znate kako oni to rade. Prema tome, budite sigurni da nećemo ovu odredbu zloupotrebljavati na način da djecu kažnjavamo zbog toga što izražavaju privrženost klubu ili pogotovo reprezentaciji. Rekli ste da smo se obrušili samo na navijače. Ne, nego smo uveli neke mjere protiv huligana, protiv prekršitelja, protiv onih koji se ponašaju nekulturno i necivilizirano i ugrožavaju sigurnost i komoditet pravih navijača. A osim toga što smo uveli nekoliko odredbi koje se odnose na huligane, uveli smo isto tako i u članku 3. stavkom 4. i drugim člancima i obveze i za druge sudionike koji na bilo koji način sudjeluju u organiziranju, pripremanju i provođenju športskih natjecanja. Tu mislimo i na športske saveze i na nogometne klubove i na udruge građana koji na bilo koji način organiziraju, sudjeluju i provode športska natjecanja. Treba samo zakon pročitati i vidjeti da je zakon konzistentan. Nije savršen, ali je konzistentan i možemo ga još uvijek popraviti. Nismo išli na kažnjavanje ili prijetnju sankcijama samo onima koji krše zakon, pojedincima. Zbog toga smo potpuno svjesni da je to širi društveni problem, u rješavanje kojega moramo uključiti sve one koji u njemu i participiraju na bilo koji način. Zašto ne kazne zatvora? To je isto bilo pitanje navijača zašto nam branite odlazak na utakmicu na način da se moramo javiti u postaju. Dajte vi nama da mi radimo što hoćemo pa kad nas zateknete na utakmici, a imamo zaštitnu mjeru, onda nas kaznite zatvorom od 6 mjeseci. To bi bila jedna potpuna neproporcionalnost između djela i kazne. Razmislite o tome. to je bio prijedlog navijača koji su isto to pitanje postavili. I sad nekoga zbog toga što je bio kažnjen nekom zaštitnom mjerom za neki recimo lagani prekršaj, mi nećemo njega obvezati da se pridržava zaštitne mjere, nego ćemo ga kad bude prekršio zaštitnu mjeru, strpati u zatvor na 6 mjeseci. To nije pravi način za rješavanje problema. Moramo učiniti odgovorne pojedince za svoje ponašanje, a ne ih trpati u zatvor i puniti ionako prepune zatvore ljudima koji su prekršili zakon ovaj ili Prekršajni zakon. Kazna zatvora je vrlo ozbiljna kazna i čak je vrlo upitna zbog toga što i sve druge kazne su propisane, prije svega kazne zakona Prekršajnim zakonom, a ne ovim zakonom. Isto tako, odgovor, pitali ste za neke druge sankcije. Druge sankcije su propisane Prekršajnim zakonom i to smo ovdje u ovom zakonu jasno objasnili da nismo htjeli prenositi odredbe iz Prekršajnog zakona u ovaj zakon, nego smo ovdje naveli samo mjere koje nisu navedene prekršajnim zakonom i naveli smo i sankcije za te mjere koje su propisane kao specifične ovim zakonom. Što se tiče zbirke podataka, tu je jasno rečeno o kome se vode zbirke podataka, da se one mogu sastavljati i praviti jedino sukladno Zakonu o zaštiti tajnosti osobnih podataka, a razmjena podataka je isto propisana međunarodnim sporazumima koje je Republika Hrvatska potpisala sa EUPOL-om i drugim organizacijama koje su točno propisale način i proceduru zaštite tajnosti tih podataka i mogućnosti zlouporabe zbog kršenja ljudskih prava. Evo, ja sam pokušao odgovoriti što je moguće, još samo da vam kažem jer se isto pitali o mjerama koje su izrečene. Do sad je izrečeno 111 pravomoćnih zaštitnih mjera, zabrani prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima i 179 mjera opreza, zabrane posjećivanja određenih športskih natjecanja. Za 1. Hrvatsku nogometnu ligu je izrečeno 252 zaštitne mjere, za utakmice Hrvatske nogometne reprezentacije 133 zaštitne mjere i to su one mjere koje su izrečene od 15.7.2003. godine do 31. prosinca 2008., znači za svo vrijeme od dana donošenja zakona do 31. prosinca 2008. godine. Ja vam ponovo skrećem pozornost, nismo rekli da je ovo savršen zakon, ali smo uvjereni da ovaj zakon uz određene popravke i poboljšanja do kojih ćemo sigurno doći i kroz raspravu u Saboru će sigurno pružiti mogućnost policiji, ali i učiniti obveznim sve druge da se odgovornije ponašaju i da napokon uvedemo reda na športska natjecanja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Zlatko Horvat. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo potpredsjednice Vlade, državni tajniče, kolegice i kolege. Kad je ovaj Visoki dom u srpnju 2003. prihvatio Zakon o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima svi oni koji imalo vole sport bili su zadovoljni i uvjereni da dolaze bolja vremena kad su u pitanju sportska natjecanja i da će ona eskalacija nasilja koja se događala na športskim priredbama i oko tih priredbi biti konačno sankcionirana. Međutim, vrlo brzo svi koji smo vjerovali u takve stvari ostali smo duboko razočarani jer taj zakon ne samo da nije pomogao da se riješi taj veliki sporta, nego je čak došlo do daljnje eskalacije nereda i nasilja i to ne samo na domaćim natjecanjima, nego su se nasilje i neredi događali i na sportskim priredbama u inozemstvu kad je nastupala reprezentacija Hrvatske ili hrvatski klubovi. Zbog toga su u lipnju 2006. godine donesene Izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima kojima je detaljnije propisan mehanizam provedbe zaštitnih mjera, a i policija je dobila veće ovlasti, među ostalima i ovlast za ustrojavanje i vođenje zbirke podataka prijestupnika i događaja na sportskim natjecanjima. Međutim, kao što znamo, te nove izmjene i dopune zakona nisu omogućile onu efikasnost koja se očekivala donošenjem tog zakona, dapače situacija se i još dalje pogoršala i gotovo da nije bilo nekog važnijeg natjecanja gdje je … [[Govornik se ne razumije.]] navijačke skupine sklone nasilju i nedoličnom ponašanju nisu izazvale nove nerede unatoč svim propisanim pa i izrečenim mjerama opreza, kaznama i sigurnosnim i zaštitnim mjerama. Samo podatak koji je iznesen u ovom materijalu da je do 12 mjeseca 2008. godine policija prekršajno prijavila preko 4000 osoba zbog različitih oblika protupravnog ponašanja, da je nekoliko stotina osoba ozlijeđeno u tučnjavama, te da su 54 policijska službenika lakše ili teže ozlijeđena kao i velika materijalna šteta na imovini dovoljno govori o tome da zakon nije postigao svoju svrhu i da jednostavno treba i dalje nešto poduzimati. Kao što vidimo ovih dana došli smo i do toga da i britanski premijer je prozvao Hrvatsku koji usput rečeno ima i dovoljno problema u svojoj kući sa navijačima. Dakle, prozvao je Hrvatsku da zbog nereda na sportskim stadionima i žalosno je da jedan državnik ističe da bi trebalo zabraniti nazočnost publike na nogometnim utakmicama na kojima je hrvatska reprezentacija domaćin, te da Hrvatska nije dovoljno kažnjena za rasističke ispade kojima je bio izložen engleski igrač Emile Heskey prilikom gostovanja i igranja reprezentacije Engleske u Zagrebu. Gospodin Gordon Braun uz ostalo ističe da je rasizam koji se čuje na hrvatskim stadionima apsolutno neprihvatljiv i da nanio puno štete ne samo nogometu, nego i ukupno Hrvatskoj kao državi. Sve je to zaista teško shvatiti, a još teže i prihvatiti i priznati da postoji nemoć. Prije svega nemoć pravne države i njenih organa i tijela da se napravi reda kad su u pitanju sportska natjecanja i neredi na njima. I evo, tako smo danas došli do još jednog prijedloga izmjena i dopuna Zakona o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima koje će usput rečeno Klub zastupnika HNS-a podržati još jednom s velikom nadom da će mjere koje se predlažu s jedne strane olakšati svakodnevni rad policije u odnosu na provedbu zaštitnih i sigurnosnih mjera zabrane i prisustvovanja sportskim natjecanjima. A s druge strane da će i navijači, odnosno navijačke skupine shvatiti da takvim načinom ne pomažemo ni sportu, ni našim klubovima, ni našoj reprezentacija. Zaista je veliko pitanje može li očekivati da se smanji trend protupravnih ponašanja ne samo na športskim objektima nego ono što je postala i česta pojava da se protupravna ponašanja događaju i izvan športskih objekata, odnosno na putovanjima i na povratku sa športskih natjecanja. U tom smislu podržavamo nove ovlasti koje ima policija kroz preventivno djelovanje, ali i jače proaktivno djelovanje prema organiziranim skupinama navijača, odnosno mjere zaštite, te ovlasti za policiju i redare koje su znatno rigoroznije od dosadašjih, kao i dodatne sankcije za prekršitelje. Jedna od novih ovlasti za policiju i redare, svakako je pravo alkotestiranja osoba za koje se posumnja da su pod utjecajem alkohola, a ta mjera može se provoditi kako na putovanjima, tako i na ulasku u športski objekt, te onemogućiti alkoholiziranoj osobi dolazak na sportsko natjecanje. Provođenje ove mjere moglo bi u praksi biti vrlo sporno, moglo bi doći do zloupotreba i drago mi je da je i državni tajnik spomenuo ovo pitanje kao jedno od onih o kojima još treba razgovarati. Jer mislim da bi dosljednom primjenom ove mjere moglo doći da se izjednačava normalne, dobrodušne navijače kojima ne pada na pamet niti nasilje, niti bilo kakvo protupravno ponašanje sa onim huliganskim skupinama kojima je takvo ponašanje i cilj dolaska na športsko natjecanje. Smatram da bi tu trebalo pronaći neka druga rješenja kojima se ne bi običnog, normalnog navijača koji popije prije utakmice koju pivu, a samim tim dostiže razinu alkoholiziranosti koja mu može spriječiti ulazak na sportsko natjecanje i izjednačiti sa huliganima koji je spreman na tučnjavu ili na drugi način izazivati nerede. Isto tako, ovim izmjenama i dopunama predlaže se propisivanje tri vrste novih zaštitnih mjera zabrane prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima kako u zemlji, tako i u inozemstvu. Radi se o zabrani prisustvovanju i određenim sportskim natjecanjima s obavezom javljanja u policijsku postaju, zabrani prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima s obavezom boravka u policijskoj postaji, te zabranu odlaska na određena natjecanja u inozemstvu uz obavezno oduzimanje putovnice. To su mjere koje nije dovoljno samo propisati, već i treba u punoj mjeri stvoriti uvjete za njihovo provođenje. I mislim da u ovom trenutku postojeći uvjeti kojima raspolažu prije svega policijske postaje nisu dovoljni i primjereni za provođenje ovih mjera ako želimo biti zaista efikasni i ove mjere pretočiti u praksu. Onda mislim da bi trebalo hitno raditi na stvaranju uvjeta za njihovu primjenu u policijskim postajama. Inače bi moglo doći do velikih problema, jer ti ljudi koji se zadržavaju u policijskim postajama, ljudi su koji će i na takvim mjestima vjerojatno težiti nekakvom incidentnom ponašanju, a treba uzimati i u obzir potrebe takvih navijača za vrijeme njihovog boravka u policijskoj postaji. Dva sata prije određenog sportskog natjecanja i dva sata boravka nakon završetka natjecanja mogli bi biti vrlo problematični za stavljanje pod neposredni nadzor policije u nadležnoj policijskoj postaji posebno za počinitelje težih oblika prekršaja propisano ovim zakonom ili za povratnike. Sve u svemu još jedanput ističem da će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati donošenje ovog zakona i još si jedan puta sa nadom da se predložene izmjene i dopune idu u smjeru sprječavanja huligana za protupravna ponašanja na sportskim natjecanjima. Podržavamo i povećanje sankcija, odnosno novih ovlasti policije i redara kao i veće obaveze organizatora i svih drugih osoba koje sudjeluju u sportskom natjecanju. Ali isto tako sa primjedbom da se moraju postaviti vrlo oštri kriteriji za odvajanje pravih navijača koji na sportsko natjecanje idu sa željom da podrže svoj klub ili svoju reprezentaciju od onih osoba kojima je sportsko natjecanje u drugom planu i koji pirotehničkim sredstvima, oružjem ili drugim sredstvima težem nanošenju ozljeda, odnosno stvaranju nereda i nasilja, maskirajući pri tome lica kapom, maramom ili na drugi način prikrivajući identitet. Zaista bi željeli da se prihvaćanjem ovih izmjena i dopuna, a posebno njihovim dosljednim provođenjem od strane svih nadležnih tijela postigne osnovna svrha, a to je iskorjenjivanje najgorih oblika protupravnih ponašanja na sportskim natjecanjima, tj. sprječavanje huligana da na športskim objektima na kojima se odvijaju natjecanja, te u užoj i široj zoni tih objekata, pa sve do putovanja u zemlji i inozemstvu, da protupravnim ponašanjem i dalje narušavaju već jako narušeni ugled Republike Hrvatske u Europi i svijetu kad su u pitanju hrvatski navijači. I na kraju, ja sam siguran da velika većina hrvatskih navijača i prijatelja sporta osuđuje takva ponašanja i ne sudjeluje u njima, a ispada da stotinu ili dvije stotine huligana maltretira cijelu državu i sramoti kako hrvatske klubove, tako i hrvatske reprezentacije. I naravno, opravdano se pitamo zar je moguće da država i pravna država ne može stati na kraj takvom ponašanju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba SDSS-a, uvaženi zastupnik Ratko Gajica. Radin, molim vas da ga ostavite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo potpredsjednice Vlade i predstavnici Vlade. Ovdje je kolega Marić rekao navijačka strast i navijačka potpora su sastavni dio sporta i ja sam potpuno suglasan. I naravno, da bi cijela stvar, dakle u tom segmentu bila siromašna bez toga. Ono o čemu mi ovdje razgovaramo, to je o izljevu raznih strasti koje nisu prihvatljive, a mi smo svjedoci, na kraju krajeva i prijedlog ovog zakona polazi od toga da se radi o izljevu raznih strasti, poruka i ponašanja koje, kao ljudi i kao društvo ne možemo prihvatiti. E sad, ja ću ovdje iznijeti u ime SDSS-a neke stavove u, recimo tako, u širem obliku jer se ovdje radi o prvom čitanju da mi bude dopušteno, inače bih možda i drukčije nešto govorio da je druga varijanta. Želim na početku reći, ovo nije samo policijsko pitanje. Čak ću i reći ovo, ovo nije primarno policijsko pitanje i ako cijelu stvar budemo gledali kroz efikasnost policije i mobilizaciju policijskih snaga, onda bojim se da nećemo polučiti dobar rezultat. Druga stvar u uvodu, to je, ja sam potpuno svjestan, ja mislim da i svi zajedno i moramo i jesmo biti svjesni, nema brzog i lakog rješenja za saniranje ove dubioze. I ovo će potrajati. Ovdje će vjerojatno biti raznoraznih lomova, i onih policijskih, i onih psiholoških. Dopustite, ja ću nekoliko stvari ovdje iskazati kao neka vrsta upozorenja. Prvo, to je ovo pitanje društvene atmosfere. Sve se ovo događa u okviru društvene atmosfere koja tome ili pogoduje ili ne pogoduje ili u nekoj goroj varijanti, eventualno predstavlja dobro tlo da se tako nešto događa. E, kad je u pitanju odnos društva prema ovom problemu, i ja ću se usuditi reći da mi se čini da postoji izvjesno upalno žarište. Ima tu stanovita bolest koju, sad vidim da svi zajedno vidimo jer inače ne bi došlo do prijedloga ovog zakona. Neki ljudi tumače društvenu atmosferu kao dopuštenje da manifestiraju nered i da manifestiraju nešto što nije prihvatljivo. Ne može se to objasniti samo huliganstvom, prekomjernim pićem, nezadovoljstvom rezultatima ili nekim drugim frustracijama. Svega toga ima, ali se to ne može objasniti samo time. Po mom dojmu, usuditi ću se reći, ima jedan broj mladih ljudi koji misle da su hrabri iznijeti nešto što drugi također misle. Oni se ponašaju prosto u uvjerenju da su glasnogovornici neke male ili velike većine. Oni misle da su samo hrabri, da su samo oni hrabri to izreći da neki drugi nemaju ništa protiv toga. Radi se prosto o tumačenju tih ljudi, dakle sa strane tih ljudi, tumačenju atmosfere u kojoj oni žive. U krajnjoj liniji, mnoga društvena događanja, neću reći da im daju za pravo, ali mnoga društvena događanja ih ne osporavaju. Ne idu kontra toga. Vi ćete imati sportska događanja ili imamo sportska događanja u kojima imate ispade na utakmicama gdje sjede važni ljudi, javne ličnosti, ljudi od pera, ljudi od medija pa će to prećutiti, znate po sistemu ne vidim što vidim. A pritom, sportski komentator cijelu atmosferu kvalificira kao veličanstvenu. I ja pretpostavljam da je svatko od vas, kao i ja vidio jedan od takvih segmenata. Polazeći od onog s čim sam počeo ovdje, ja razumijem stanoviti oportunizam reportera, razumijem stanoviti oportunizam i medija i političara, ali postoji neka granica. Znate, postoji neka crta na kojoj treba uočiti da se stvar prelijeva i netko mora reći stop, to nije to. Ovaj zakon ukazuje na to, ali ovaj zakon nije odgovor na pitanje da moramo popravljati društvenu atmosferu u ovoj stvari. Toliko o tome kad je društvena atmosfera u pitanju. Ja neću reći da je društvena atmosfera kad je ovo u pitanju glavni problem, ali i u njoj moramo detektirati probleme koji podupiru to što mi ne bismo htjeli. Druga stvar koju ovdje želim istaknuti, to je ovo pitanje odnosa prema zakonu, prema zakonitosti, prema poštivanju zakona. Naravno da smo mi potpuno načisto da je, naročito mi ovdje i mnogo ljudi i svakako računa da većina ljudi u Hrvatskoj polazi od toga da je zakon, zakonitost i poštivanje zakona glavni državni cilj i ljudski gledano, glavna vrijednost u Republici Hrvatskoj. Mladi ljudi to ne doživljavaju uvijek tako i na ovom pitanju, ne doživljavaju uvijek tako. E sad, nije to naravno došlo preko noći. Kad govorimo o zakonitosti, onda govorimo o tome da treba uspostaviti red i poredak, da treba poštivati čovjeka, da treba održavati vrijednosti jer na tome opstajemo ili ne opstajemo kao društvo. Međutim, odrasli kad je u pitanju zakonitost u brojnim situacijama manifestiraju nešto što je popust, što je izuzeće, što je opravdanje, što je relativizacija onog što se zove zakonitost. I to se vidi. To mladi vide kod starijih. I tako se formira u glavi u mladog čovjeka, tako se formira odnos prema radu, prema obrazovanju, prema poštenju itd. i nije onda čudo što je ideal velikog broja mladih doći do novaca, ne do obrazovanja, nego na najjeftiniji način doći do novaca. I nije onda čudno da sada budem skroz vulgaran što je Amerika otkrivena u 20. stoljeću. Treća stvar koju ovdje potenciram kao nešto što je podloga, to je ovo pitanje socijalna i pedagoška podrška. Ovi ljudi koje mi detektiramo kao rizične grupe, oni su prepušteni grupi, ulici, sebi, izazovima, samosnalaženju i da ne idem dalje. I reći ću vam samo jednu ilustraciju, na žalost sam sam bio svjedokom. Dvojica šestogodišnjaka s nožićem u ruci pritisli su uza zid jednog prvoškolca s tezom "Daj dvije kune". Mogao bih to reflektirati na brojne familije koje imaju srećom brojnu djecu kojoj ne mogu dati socijalnu i pedagošku podršku. Bit ću malo nepristojan pa reći, bojim se kuda će veliki dio te populacije završiti. Bojim se. A mi nemamo odgovarajuću socijalnu i pedagošku podršku kroz školu i kroz neke druge manifestacije koje će dovesti te ljude do spoznaje da ovo što mi sada detektiramo kao problem, ne smiju činiti. Četvrta stvar, ja se nadam da ćemo promijeniti taj stav ali mi do sada javno, bez obzira što je ovdje i danas bilo rečeno, Vlada se odredila prema ovom ili onom. Ova ili ona Vlada, ovo ili ono tijelo. Sportske organizacije, sve je to na neki način politička struktura u smislu uloge. Nemamo jasno kazan politički stav, to i to je neprihvatljivo. To je crta prihvatljivosti, odnosno neprihvatljivosti. I ima tu puno kalkulacija. I zato su nam javne poruke i političke, i medijske vrlo često vrlo dvosmislene, vrlo kompromiserske i to je onaj propust o kojem sam malo prije govorio. Ja znam da gospodin Buconjić i ministar Karamarko kada prave nekakve sigurnosne procjene, onda pretpostavljam da naprave mobilizaciju policije povodom toga događaja oko dvorane, na putovima, uz magistralu što ja znam gdje sve ne i proizvode strašan trošak, a u dvorani će vam sjediti važni ljudi koji to neće čuti i javit će se onaj reporter koji govori o posve drugoj stari. I sada dolazimo do pete stvari koju ovdje hoću reći. Ja mislim da zakon, ovaj prijedlog zakona ne stavlja na teret ili ne stavlja u zadatak sportskim klubovima i organizacijama obavezu koju oni moraju izvršit. Više-manje športska događanja, klubovi i događanja opstaju i posluju na komercijalnoj osnovi. Prema tome, radi se o novcima, radi se zaraditi ili ne zaraditi. Radi se o novcima i ako se radi o novcima organizator snosi, prije svega organizator snosi odgovornost što se tamo događa i za sve efekte i pozitivne i negativne. I organizator ili vlasnik kluba, ili netko drugi tko je u toj vertikali, horizontali kako god hoćete važan, mora znati da kada to organizira nosi višestruku odgovornosti i za ove efekte. Ne može sam, mora mu se pomoći, ali ne može se cijeli trošak preko policije, preko kupnje kamera, preko vozila, preko što ja znam držanja u zatvoru, ne može se prevaliti na državni proračun. Bojim se da smo u tom pogledu nešto manje u krivom smjeru. I sada zaključno reći ću sljedeću stvar. Mi ćemo naravno podržati ovaj zakon iz glavne pozicije nešto se mora napraviti. Nešto se mora napraviti. Ali ja bih volio kada bi se pojačala ova odgovornost u odnosu na klubove, a da svi zajedno primimo k znanju da se kroz odgoj, da se kroz društvenu atmosferu, kroz slanje javnih poruka mora dati snažna podrška onome što bude pisalo u zakonu, bez toga neće ići. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena Zrinaka Kovačević, državna tajnica Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa u ime predlagača Hrvatske vlade. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo ja bih se htjela također osvrnuti na određeno djelovanje Vlade glede ove problematike. Dakle, postupno nam je jasno da ne možemo samo donošenjem zakona raditi na gašenju požara. Izuzetno je važna preventiva, a posebno najvažnije sigurno područje edukacije. Dakle, Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa već provodi niz mjera, odnosno ima program mjere edukacije u borbi protiv u nasilju u športu, na športskim natjecanjima i izvan njih. I smatramo da je izuzetno važno raditi na budućim generacijama, dakle sa programom u kojima mladi ljudi savladavaju koji je ispravan način navijanja i društveno prihvatljivo ponašanje na športskim događanjima. Uvodimo dakle i u onu vrtićku dob, pa u osnovno obrazovanje, pa u srednje obrazovanje. Primjerice, znači kroz te mjere radi se ostvaruje se utjecaj na svijest djece predškolskog, osnovnoškolskog i srednjoškolskog uzrasta o štetnosti nasilja na športskim terenima kroz konkretno izdavanje i distribuciju edukativnih CD-a, plakata itd. kroz likovne materijale koji su primjereni i onoj najmanjoj vrtićkoj dobi, ali jednako tako i utjecaj na svijest cjelokupne javnosti putem medija koji su također prozivani od strane mojih prethodnika. Dakle, izrada TV spotova, priloga u radijskim medijima, u radijskim emisijama i tiskanim medijima dakle način na koji možemo prodrijeti do što šire populacije. Također implementacija sadržaja koji imaju za cilj utjecati na razvijanje svijesti djece i mladih o nenasilju i kulturnom navijanju na športskim natjecanjima te o štetnosti nasilnoga ponašanja, naravno to se mora implementirati u godišnji plan i program sadržaja u obliku nastavnih jedinica tjelesne i zdravstvene kulture, sociologije, sata razredne zajednice ovisno o dobi prema kojoj se djeluje. Poticanje kreativnosti djece i mladih kroz promociju nenasilja i športskog navijanja gdje uvodimo nagradu za najbolju učeničku likovnu prezentaciju gdje se propagira nenasilje na športskim terenima, promoviranje nenasilja od strane vrhunskih športaša na sportskim natjecanjima, dakle programi sudjelovanja i druženja poznatih športaša s djecom i mladima u okviru natjecanja koje organizira Hrvatski školski športski savez i ostali savezi budući da je prepoznato da upravo vrhunski športaši su najjači i najutjecajniji primjer mladim ljudima i upravo su oni ti koji mogu konkretno djelovati na mlade naraštaje. Potom bonton ponašanja na športskim natjecanjima opet napravljen da je primjeren uzrastu do kojeg želimo doći, usvajanje pozitivnog načina ponašanja kroz igru i zadatke primjerene uzrastu kroz edukacijske radionice od strane stručnih osoba, sociologa i psihologa. Naravno, uz edukaciju samih učenika izuzetno je ključna i edukacija nastavnika koja se također provodi putem Agencije za odgoj i obrazovanje koja organizira stručne skupove odnosno predstavljanje knjiga u svim dijelovima Republike Hrvatske pogotovo ondje gdje je razvijena navijačka supkultura. Organizacije međunarodnih konferencija o športu, prijevodi i objavljivanje stranih literatura, zatim poticanje djece na razvijanje pozitivnih stavova i načinu organiziranja navijačkih skupina kroz edukacijske tribine koje se odvijaju, u tijeku su diljem Lijepe naše, edukacija polaznika Univerzalne športske škole o kulturnom i fer navijanju. Naime, kao što znate mi imamo univerzalne sportske škole u osnovnim školama, njih je sada preko 200 koje organizira Hrvatski školski športski savez i gdje se također radi upravo na tim edukacijskim mjerama. Zatim stvaranje pozitivnih navijačkih navika kod djece i mladih pri čemu spomenuti školski savez osniva školske navijačke skupine ali poticanje i djece i mladih koji nemaju interes za samu športsku aktivnost na uključivanje u šport kroz osnivanje školskih športskih novinarskih sekcija. Dakle, to su neke temeljne mjere koje su razrađene i u čijoj provedbi osim resornog Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa vrlo aktivno sudjeluju i Hrvatski školski i športski savez i Agencija za odgoj i obrazovanje, dakle sve relevantne institucije koje moraju dati svoj doprinos da ne moramo znači samo djelovati u trenucima kad se incidenti događaju već da možemo stvoriti mladu generaciju koja zna što je ispravno navijanje i kako navijati na pravi športski način. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Ima 20 prijavljenih. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar, s time da kažem danas ćemo do kraja obraditi ovu točku. Izvolite, uvaženi zastupniče.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja vjerujem da ćete se sa mnom svi složiti kako ovaj zakon po treći puta u kraće vrijeme moramo donositi u 95, 96% slučajeva zbog onoga što se dešava na nogometnim stadionima. Sport je široki pojam ali najviše problema, najviše nereda, najvećih sukoba je na nogometnim terenima. Vjerujem da nikoga u ovoj dvorani nema pa i u Hrvatskoj koga nije bilo sram kada smo gledali slike s Malte, iz Udina, Kopra, Pariza, Praga, Kranjske gore, Pohorja sa skijališta gdje su odlazile grupe ili grupice ljudi koje su nanosile sramotu državi, društvu, svima nama. Što pak se tiče nogometnog borilišta u Hrvatskoj meni se čini da se borilište s travnjaka preselilo na tribine. Ono na travnjaku mi više liči na kazalište a borilište je postalo na tribinama pa i zbog toga na nogometne utakmice odlaze par stotina ljudi koji riskiraju da im se desi svašta. Ali za vjerodostojnost predlagatelja ovog zakona, dakle za Vladu mislim da bi bilo izuzetno korisno i jako dobro kada bi i premijer Sanader ali i kolega Rošin nakon objave ovih fotografija u hrvatskim medijima ili sami platili kaznu od 10 tisuća kuna ili se ispričali za propust koji im se desio. Svi smo mi od krvi i mesa i možemo pogriješiti ali kad nam se ta pogreška desi onda ili moramo sami sebe kazniti ili se javnosti ispričati. Zašto to kažem? Upravo činjenicu da se gledateljima na stadionu zabranjuje konzumiranje alkohola pa i dolazak na sportski teret sa više od 0,5 promila su udruge navijača rekli da, mi ne smijemo popiti ni dvije pive ali u vip ložama se smije piti. Mi smo odgovorni za poruke koje kao članovi parlamenta, Vlade i političari šaljemo u javnost. I nedopustivo je da zakon za jedne vrijedi a za druge ne. I upravo tu je pitanje vjerodostojnosti namjere predlagatelja. Drugo što želim istaknuti, da svi napori koje Vlada ulaže i gospođa Adlešić kao potpredsjednica i Ministarstvo unutarnjih poslova neće dati željene rezultate, neće polučiti ono što svi zajedno želimo. Zašto? Zato što Hrvatski nogometni savez pa i Udruga prvoligaša od svih nas pravi budale. Oni se ponašaju kao da se problem nereda na nogometnih stadiona njih ne tiče, oni su van toga filma, van te priče. Nogometni savez i gospodin Marković prstom ukazuje kad god ga bilo što u vezi toga pitate na Udrugu prvoligaša na gospodina Štimca. Gospodin Štimac kaže nije to u našoj ingerenciji. Sudačka organizacija šuti. I sada cijela Vlada, ovaj Sabor po treći put raspravljamo kakvim zakonskim propisima napraviti reda na nogometnim stadionima kojima upravljaju nogometni klubovi, takmičenjima koja organizira Hrvatski nogometni savez koji nikako da nauči i shvati poruke koje je recimo prije par dana UEFA poslala jednom nogometnom klubu. Zašto UEFA zna da treba kazniti klub čiji navijači izazovu nerede? Zašto UEFA zna da Nogometni klub "Dinamo" ne može igrati jednu domaću i dvije gostujuće utakmice u prisutnosti njihovih gledatelja? Kako to da Hrvatski nogometni savez unatrag pet godina nije izrekao nijednu kaznu nijednom nogometnom klubu gdje su se desili neredi oduzimanjem bodova, zabranom igranja pred gledateljima, tjeranjem na stadione barem 300 kilometara ili 500 kilometara od sjedišta kluba? Ništa. I što se onda može desiti? Da zbog ovih nereda klubova UEFA i FIFA sankcioniraju Hrvatsku nogometnu reprezentaciju. Nedopustivo je dakle da nogometni, dakle, sportski savezi, u ovom slučaju nogometni savez se pravi kao da se njih ovo ne tiče. I tako dugo, dok gospodin Marković i gospodin Štimac rukovode savezom i udrugom, i dok Vlada, a i olimpijski odbor njih ne učine odgovornim za stanje, nećemo imati ništa. I zato apeliram na dopunu Zakona o športu, gdje se športski savezi moraju proglasiti odgovornim za sankcioniranje organizatora sportskih priredba. To nije prijedlog ovoga zakona, ja to znam, zato i kažem Zakon o športu morate doraditi i sportske saveze učiniti odgovornim. Nadalje, u želji, a s obzirom da je ovo prvo čitanje, da upozorim na neke odredbe zakona koje se zasigurno ne namjerno mogu različito tumačiti idem od članka 28. Izvorno je članak 28. imao dva stavka. U prvom stavku dana je ovlast policiji, ako ocijeni da uslijed protupravnog ponašanja gledatelja na stadionu ili okolici, prije početka sportske priredbe prijeti opasnost za sigurnost gledatelja i natjecanja može zabraniti održavanje priredbe. A u drugom stavku upućuje ili daje pravo policiji, ako ona tako ocijeni, da već i za vrijeme održavanja sportskog natjecanja može organizatoru predložiti odnosno zatražiti da se takmičenje prekine. Pa smo taj članak 28. dopunili sa trećim stavkom prije nepune dvije godine koji policiju ovlašćuje ukoliko ocjeni da organizator nije poduzeo sve mjere iz članka 5. i 6., da će zabraniti održavanje sportskih takmičenja, dakle, prije početka će zabraniti. Razlika između stavka 2. i 3. je u tome da jedanput mora moliti organizatora a drugi put će sama zabraniti. Nešto od toga je viša. Zašto bi policija morala moliti organizatora da zabrani ako je dala procjenu da prijeti opasnost gledateljima i sudionicima. Onda će zabraniti, ne moliti Markovića da zabrani. I sada slijedi dopuna članka 4. istog članka, dakle, stavak 4., kada je za vrijeme održavanja športskog natjecanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obimu opet će predložiti prekid priredbe. Ako je doista došlo do protupravnog ponašanja u većem obimu onda bi policija trebala imati ovlast narediti organizatoru da se sa time prekine. Ali to je sada klasični primjer, svi sportski savezi u Europi i sve sudačke organizacije dale su upute, ukoliko u tribinama dođe do ponašanja gledatelja koji su protivni pravilima koje za taj sport vrijedi, sudac ili delegat prekinuti će priredbu i nikakva policija ni sudstvo nema ništa. Sudac ili delegat. I da mi, dakle, da naš nogometni savez i sportski savezi funkcioniraju i djeluju sukladno savezima svojih … [[Govornik se ne razumije.]] članici u Europi i svijetu, ovih odredbi u zakonu ne bi trebalo biti. Ni sudačke organizacije, ni udruga prvoligaša, ni nogometni savez ne žele primjenjivati ista pravila koje vrijedi čim prijeđu granicu. A ako ćete vi imati takve ovlasti i želite si još i širiti ovlasti da u skladu sa ocjenom molite organizatora da ne održi ili prekine, ili ćete morati i primijeniti ovlast da zabranjujete početak ili u toku prekidate sportsko takmičenje, sav bijes onih nezadovoljnika okrenuti će se prema policiji i vlasti. A vi samo pokušavate nekoga zaštiti od huligana i divljaka. A ovi savezi koji zgrću lovu na teret i tih gledatelja pa čak i iz državnog proračuna i dalje će mirno spavati i kada god gospodina Markovića pitate za stanje u nogometu, on krene referirati što je nogometna reprezentacija do sada napravila od kako je on predsjednik. Ništa on drugo ne zna, samo uspjehe nabrajati. I zbog toga vas molim, meni je žao što gospođe Adlešić nema u dvorani, ona je potpredsjednica Vlade. Ministar Primorac mora razumjeti i shvatiti da je nadležan za Zakon o športu i da dopunom, promjenom Zakona o športu mora udariti tamo gdje udara cijela Europa, sportski savezi i njihove asocijacije koje su zadužene, odgovorne i jedine te koje unutar svog sporta mogu napraviti disciplinu. Zašto sličnih problema nema ili ih ima u veoma malom obimu u drugim sportovima? Zato što drugi savezi drugačije rade. Zato što drugi savezi imaju petlje kažnjavati i sankcionirati one klubove koje ulaznice besplatno daju ovim huliganima i onda veli čujte nismo mi krivi. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Lesar, slažem se s vama, samo bih kratko nadopunila vašu raspravu. U članku 32. stoji da prekršajni sud može počinitelju prekršaja propisanog ovim zakonom izreći zaštitnu mjeru zabrane odlaska na određena športska natjecanja u inozemstvu uz obvezno oduzimanje putovnice. Ovo smatram potpuno neprihvatljivim iz razloga što nije u skladu sa člankom 32. Ustava Republike Hrvatske. Međutim, čak i kada bi Ustav spominjao ovo temeljno ljudsko pravo bilo bi moralno potpuno neprihvatljivo osobama oduzimati putovnice radi uglavnom minornih prekršajnih djela kada se to u Hrvatskoj ne radi čak ni u situacijama kada se protiv osoba vode postupci za teža kaznena djela. Imamo primjer riječkog kardiokirurga dr. Šimića koji je prošle godine nakon izricanja nepravomoćne presude zbog primanja mita pobjegao u Bosnu i Hercegovinu. I ne samo to, uskoro će dobiti licencu za rad u Sarajevu jer mu je Hrvatska liječnička komora obnovila licencu sa obrazloženjem da presuda nije pravomoćna.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Dobro ste kolegice primijetili jedno, čudnu odredbu u samom članku, prijedloga članka 32. Ali ja bih u tome istom članku upozorio i molio predlagatelja da još jednom razmotri ove tri moguće mjere koje prekršajni sud može izreći pa da ih jasnije definira, odnosi se dakle na zabranu prisustvovanja određenim športskim takmičenjima uz javljanje, pa prisustvovanje uz policiju i oduzimanje putovnice. Što znači određenim športskim takmičenjima. Ako ja napravim nered na utakmici nogometnog kluba Dinama da li se ta zabrana odnosi na utakmice Dinama u Zagrebu i u Varaždinu ili samo u Zagrebu, ili na sve nogometne utakmice u Zagrebu. Samo na nogometne utakmice. Ako me razumijete? Jer, ako sam napravio nered na jednom športskom borilištu, stadionu, sud upravo zbog toga, gospodine državni tajniče, i upozoravam da imam, a javili su mi se navijači, zajedno privedeni sucu za prekršaje. Jedan je dobio zabranu za utakmice Dinama u Zagrebu, a drugi zabranu za sve utakmice Dinama u Hrvatskoj. Ako sam napravio nered na športskom stadionu, onda je nebitno jel to bio nogomet, vaterpolo, košarka ili rukomet. Nebitno je, nigdje ne može ići. A ovo određeno je sve, ali i ništa kad dođe u primjenu. Zato razmislite hoćete li biti jasniji i precizniji u tome da se zna ako jednom napraviš … [[Govornik se ne razumije.]] ako jednom osramotiš klub, državu i navijače e nećeš više moći to nikad nigdje napraviti. O tome se radi. Nemojmo žvakaću raditi od prijedloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Zahvaljujem, nema pravo rasprave. Uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih ustvari probala nekoliko rečenica obzirom da je ovo prvo čitanje Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Međutim, ustvari sam pomalo u dilemi i razmišljam da li će ove izmjene i dopune imati konkretne rezultate odnosno čime nam bilo tko iz Vlade, kao i sama potpredsjednica koja je ovdje prisutna, uopće garantirati da će se sad s ovim izmjenama i dopunama ovaj zakon striktno provoditi u svim svojim odredbama, ne samo možda u ponekim. Naime, zakon je donesen sredinom 2003. godine, sredinom 2006. godine donesene su i izmjene i dopune. Međutim, ja stvarno tvrdim, onaj tko uzme taj zakon i pročita ga u onom obliku u kojem je donesen 2003. godine da su se sve odredbe tog zakona primjenjivale striktno od samog početka i da se primjenjuju i danas, onda vjerojatno bismo bili u situaciji da imamo manje nereda nego što ih trenutno imamo. Ali znate, meni se čini da je ovaj zakon, a bojim se, a vi me demantirajte da i ove izmjene i dopune kojima donosimo ide samo u prilog tome da mi donosimo zakone kao po pokretnoj traci, a onda da li se to primjenjuje ili ne, to nikog nije briga. Kad se vidi da je ono što kaže voda došla do grla onda ajmo mijenjati, dopunjavati odredbe zakona kao da će se samim time nešto promijeniti. Ono što niti u ovim izmjenama i dopunama zakona nema, a to je koje su to obveze dodatne, koje su to sankcije povećane u odnosu prema onima koje ja osobno držim gotovo pa najodgovornijim za ono što nam se dešava na našim prvenstveno nogometnim stadionima i nogometnim natjecanjima odnosno priredbama.To su sportski klubovi, to su njihove uprave, to je njihov savez. To mene interesira. I u ovom postojećem zakonu su sportski klubovi i uprave imali određene obveze, bile su određene sankcije. Je li nekad netko od tih uvaženih članova tih uprava ili vodstva klubova odnosno vodstva saveza ikada na ikoji način odgovarao osim što smo svjedoci svih ovih godina, a tko mi kaže da neće biti drugačije ubuduće, svjedoci minoriziranja problema od strane tih klubova, od strane tih odgovornih osoba u upravama, ali i u njihovim savezima. Ja sam jedan, mali sitni primjer ću iznijeti, nedavno se desio i to već u vrijeme kada se počelo navelike govoriti već kada su bile praktički složene ove izmjene i dopune zakona, imali ste Dvoransko nogometno prvenstvo Hrvatske u Zadru kada smo bili svjedoci različitih neprihvatljivih ponašanja, rasističkih ponašanja, uvreda koje su išle na račun pojedinih igrača na terenu, baklji koje su se palile u zatvorenim dvoranama. I kad je bilo vrhunac toga sa tom bakljom, onda je uvaženi gospodin iz Nogometnog saveza rekao kao pa šta pravimo problem, eto zapalila se jedna, dvije baklje u toj dvorani, čak nije niti bila bačena na teren. Evo, to je bilo njegovo objašnjenje. Kolegice i kolege već su i prije mene isticali upravo taj problem i ja stvarno smatram da ukoliko se prema klubovima, prema njihovim upravama i prema savezu ne bude krenulo na oštriji način, mi niti s ovim izmjenama i dopunama zakona nećemo imati bolju situaciju. Kad govorimo o programima prevencije, gospođo potpredsjednice vi ste upravo u svom uvodnom obrazloženju ovoga zakona rekli da će prisutni ministri i državni tajnici govoriti posebno o programima prevencije. Bili su tu ministar Šimonović, bio je državni tajnik Buconjić koji su govorili u ime svoja dva ministarstva. Tada, u tom početnom dijelu ministar Primorac je već bio otišao, državna tajnica tada nije ništa govorila, a govorimo o preventivnim programima. Mi smo sad maloprije čuli od nje o tome što se radi u sustavu odgoja i obrazovanja, ali znate nije samo stvar u tome što se i što ste zapisali u svojim mjerama i programima. Koji su efekti i rezultati tih vaših mjera i programa? Bojim se kad je u pitanju ovakva vrsta nasilja onda otprilike isti onakvi efekti kao kad je u pitanju općenito nasilje među mladom populacijom, među maloljetnicima. Posebno bih željela upozoriti na članak zakona, ja bih to rekla da to ide ustvari taj članak ide na sramotu našem obrazovnom sustavu, a to je odredba članka 16. ovih prijedloga izmjena i dopuna u kojem se ustvari briše onaj dio odredbi iz zakona gdje je do sada bilo predviđeno da o svim maloljetnim nasilnicima do kojih dolazi policija, a koji se tiču nereda na sportskim natjecanjima, se obavještavaju između ostalog i njihove obrazovne ustanove, osnovne ili srednje škole odnosno fakulteti. To se sada briše zato što u obrazloženju piše policija je utvrdila da to nema apsolutno nikakve svrhe. Što time reći? Očito je da obrazovne ustanove, srednje škole odnosno fakulteti valjda s tim obavijestima policije ne znam šta su napravili bacili valjda te prijave, odnosno indicije koje policija ima u koš za smeće. To je jedino moguće za objasniti. Dakle, negdje mi se čini gospođo potpredsjednice da u ovom dijelu, ja inače osobno smatram da treba ići najoštrijim mjerama protiv izgrednika, huligana bilo da oni čine to na našim stadionima, bilo da čine bilo gdje vani. Međutim, ako u isto vrijeme na svim razinama, a posebno apostrofiram Ministarstvo obrazovanja, znanosti i sporta ne bude imalo adekvatnu ulogu, odnosno ne bude na adekvatan način imalo mjere i programe koji će ići u prevenciju nasilničkog ponašanja, ali i one koji će davati i rezultate, onda se bojim da od same represije na žalost neće biti previše koristi. Dakle, evo možda do drugog čitanja tu negdje mi se čini da ta odgovornost i nekih drugih ministarstava kao što je to ponavljam Ministarstvo obrazovanja, znanosti i sporta bi trebalo biti negdje dodatno apostrofirano kao i ponavljam odgovornost, odnosno suodgovornost klubova, njihovih uprava i saveza za ono što se dešava na stadionima ne samo ovdje kod nas, nego i onda kada gostuju vani. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Problem nereda na utakmicama nije jednostavan i nije jednoznačan, ali ni problem ostvarivanja ljudskih prava nije banalan problem. A ovdje je riječ ipak o mogućoj ugrozi ili smanjenju ljudskih prava, a za koje ciljeve. Mi u Hrvatskom saboru kao da stalno imamo normativni optimizam, pa onda kad problem ne možemo riješiti mi donosimo novi zakon ili mijenjamo stari i pojačavamo restriktivne mjere kao spas ovog društva, a svi znamo da se problem ne može riješiti samo restriktivnim mjerama. Kaznama se problem ne može riješiti. I još nešto valja istaći prije nego što pokušam govoriti o samoj materiji. Dugo je, dugo se ili dugo je vlast u Hrvatskoj pa čak tepala i podilazila raznim navijačkim skupinama kad joj je to odgovaralo. A kad se stvar odmakla ili izmakla kontroli onda se uvode drastične mjere, čak neprimjerene ni za generaciju, ni za samu suštinu problema. Da krenemo od jedne vrlo važne činjenice koja tu piše da se radi o Zakonu o navijačima, jer je državni tajnik rekao da se ne radi o Zakonu o navijačima. A članak 7. kaže da je policija ovlaštena osobi koja se izjasni kao navijač, a ne prijestupnik, ne prekršitelj ponašanja ili pravila, nego koja se izjasni kao navijač ili nosi navijačku oznaku itd. samo zbog toga primijeniti mjere. Ne, ne, ne. Je, jer ovdje piše ili-ili, a ne i, i. Kad se čita ili-ili, onda je dovoljno jedno ili drugo, a kad je kumulaciji onda bi pisalo i još napraviti prekršaj taj i taj. Dakle, kad se ovako stvari čitaju, a tako se moraju čitati rekao bi čovjek da odviše povjerenja često je naivnost. Ali potpuno nepovjerenje sigurno dovodi do nesreće i zla. Prema tome, samo zato što je netko navijač ili stavio kapu ili popio čašu vina ili rakije ne može za to odgovarati za mila Boga, pa ni drugi građani ne odgovaraju za to. To je zaista predviđeno tako pa nek čitaju drugi. Ja ću to citirati iz odredbe članka 2. predloženog zakona. Mislim da je to dovoljno razvidno da se to može pročitati ovdje i odmah vidjeti o čemu se radi. Protupravnim ponašanjem u smislu ovog zakona smatra se posjedovanje ili konzumiranje alkoholnih pića ili opojnih droga, te posjedovanje pirotehničkih sredstava, oružja i drugih sredstava pogubnih za nošenje ozljeda ili stvaranje nereda ili nasilja. Dakle, samo posjedovanje ili konzumiranje ili-ili je protupravno ponašanje koje je predviđeno i kažnjivo po članku 39. ovog zakona. Da li mi to hoćemo uvesti ili nećemo za navijače kako se to ovdje kaže. Ako hoćemo onda ja javno kažem da ni jedan pametan čovjek neće otići na utakmicu pod ovim zakonom, jer je moguće manipulirati ovim zakonom, moguće je manipulirati sa ovim zakonom. Dakle, moguće ga je zloupotrijebiti i iz drugih razloga uhvatiti pijanog ili pripitog ili čovjeka koji je rekao da je navijač i stavio šal i privest ga i zadržati molim vas. To znači uhapsit ga dva sata prije i dva sata poslije. To je koliko ja znam čitati propise tako predviđeno. Ja mislim da mi to ne želimo. Naravno ni ja ni nitko od vas ne želi da imamo nerede na utakmicama i nitko pametan ne ide na utakmice kad očekuje da će biti nered, da treba kazniti one koji naprave prekršaje. Ali kazniti one koji naprave, a ne koji su u pokušaju ili imali namjeru napraviti, a to se ovdje isto kaže. Oni koji su u pokušaju. Drugo što želim naglasiti je kazna oduzimanja putovnice sedam dana prije neke utakmice, jer se osoba našla u evidenciji u zbirki podataka. Čak ne mora kumulirati, čak ni izjaviti da će ići na utakmicu, ne mora biti nikakve veze uzročne sa namjerom navijača da ide na utakmicu policija mu može oduzeti pasoš i držat ga da tako kažem bez prava na kretanje, na slobodu kretanja. Ne moramo pretpostaviti šta u životu može biti. Ne mora dokazati policiji on da nije imao namjeru ići ni na kakvu utakmicu nego mu može oduzeti putovnicu jer je registriran kao navijač. Ne mora, prema ovome ne mora. To nećemo. Tako nećemo. Hoćemo kazniti svakoga tko napravi nered i onemogućava da pošteni ljudi gledaju utakmicu i uživaju u njoj, bilo koje naravi. Ali da omogućimo zloupotrebu policije, ja za to ne mogu dignuti ruku. Ovdje je nesumnjivo to predviđeno a da istodobno ne treba pozivati se na Ustav Republike Hrvatske da se pravo kretanja, sloboda kretanja građana i svih u Republici Hrvatskoj, dakle, ne samo državljana i svih koji dođu u Hrvatsku može ograničiti iz dva razloga. Iz sigurnosti zemlje, dakle, kada je u pitanju sigurnost zemlje ili kada je u pitanju zaštita zdravlja građana. Dva su razloga Ustavom predviđena kada se ograničava sloboda kretanja bez kaznenog postupka. Samo dva. Dakle, kada je u pitanju sigurnost zemlje ili zdravstvena sigurnost građana. To je Ustav predvidio. Naravno i kada se donese presuda iz nekog kaznenog postupka, ali ovdje nije riječ o tome. Ako govorimo o isticanju ili parola ili u članku 2. se kaže "pokušaj". Svaki pravni će reći, jedno je pokušaj drugo je izvršenje. Jedno je pokušaj, drugo je izvršenje, tu moramo imati bitnu razliku kada je u pitanju i kazna i mjere za takve stvari. Nešto još što me zabrinjava, s obzirom na moguću manipulaciju ili zloupotrebu zakona je evidencija. Ako MUP ima evidenciju građana koji su se izjasnili kao navijači i registrirani kao navijači ili fanovi ili kako se to već kaže, bez da su kažnjeni, pravomoćnom odlukom i da takvu razmjenu podataka daje u međunarodni postupak, ja mislim da je to zaista prevršilo mjeru sumnje u vlastite građane. Dakle, ponavljam, svatko od nas želi spriječiti nemire na bilo kojim sportskim priredbama, želimo biti tamo prisutni, uživati u sportskom natjecanju sa djecom prijatelja itd., ali isto tak ne smijemo prihvatiti da tako jedan osjetljiv zakon bude napisan na način da može biti zloupotrijebljen. Riječ je o ljudskim pravima i nema bianco povjerenja nikome kada je riječ o ljudskim pravima nego vrlo precizno napisati, propisati i za svaki prekršaj treba odgovarati uprava i oni koji to provode. Hvala lijepa.
U ime predlagača uvaženi državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova, Ivica Buconjić.
Evo hvala lijepa. Prije svega zahvaljujem gospodinu Leki što se o ovako ozbiljnoj temi zaista razgovara ozbiljno i racionalno. Ja ću odmah reći da su upravo i ove vaše dileme i nas mučile kako te stvari riješiti na način da društvo bude efikasnije u borbi protiv huliganizma ali ne na račun temeljnih ljudskih prava i sloboda. Međutim, oko ovih nekih nomotehničkih, pa čak rekao bih i teorijsko pravnih stvari vas moram upozoriti da je i u zakonu koji je donijela Vlada 2003. godine, znači izvornom zakonu, članku 25. bila gotovo istovrsna definicija, mi smo ju, taj članak 25. prestrukturirali zbog toga što smo ga htjeli bolje urediti. Ali samo pravo je bilo i u članku 25. koji je donijela Vlada u izvornom zakonu iz 2003. godine. Naravno, to nama ne smije biti opravdanje da mi ponavljamo greške. I dobro ćemo preispitati ove formulacije da li su one ispravne sa ustavno pravnog aspekta, da li mogu biti bolje, a da bude on kvalitetniji da se može bolje boriti protiv huliganizma a da ne narušavamo pravo. Isto bih odgovorio samo gospođi Sobol, mi smo isto imali ovu dilemu oko brisanja ove obveze da se o maloljetnim prekršiteljima izvještavaju centri za socijalnu skrb. Dobili smo vrlo ozbiljne primjedbe, prigovore, neću reći i zahtjeve od nadležnih institucija za zaštitu mladeži da ovu obvezu brišemo zbog toga što je po njihovom tumačenju i to narušavanje prava maloljetnika kao vrlo osjetljive skupine i zbog toga ovo što je rekla državna tajnica Kovačević smatramo da prema maloljetnicima treba već od najranije dobi ići prije svega edukativno odgojnim mjerama prema njima ne raditi represiju, njih ne obilježavati za djela koja najčešće počine zbog svoje nezrelosti, zbog svoje mladosti ili zbog drugih stvari. Prema tome, upozoravam, imamo i mi dileme oko nekih rješenja iz ovoga zakona, dobro ćemo ih razmotriti. I sigurno ćemo pokušati ponuditi ona rješenja koja će proći svaku provjeru ustavno pravne struke. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Goran Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo potpredsjednice, državni tajnici, predstavnici Vlade. Prije svega da kažem, neredi na stadionima su definitivno veliki društveni problem kako u Europi tako i u nas i nikoga ne veseli kada vidi divljanje na stadionima, kada vidi situacije koje su se dešavale prilikom gostovanja naše reprezentacije na Malti, kada vidi da se pjevaju razno razne pjesme, mada bi mi svi supa bili sretni da postoji i jedna praksa da se učestalo kažnjavaju ne samo na športskim natjecanjima nego i na drugim razno raznim koncertima incidenti koji se dešavaju, da kada se pjevaju pjesme koje asociraju na ono što se u zakonu kaže netrpeljivost i nesnošljivost da policija reagira i u takvim situacijama. Što se tiče ovoga zakona moram reći da se slažem sa ocjenom kolega prije mene da se restrikcijama teško može riješiti problem i da ovaj zakon možda ide malo previše u tom smjeru. Kada gledam članak 7. ovog zakona gdje piše da je policija ovlaštena osobi koja se izjasni kao navijač i ide na sportsko natjecanje, a svojim ponašanjem izaziva osnovanu sumnju da je pod utjecajem alkohola da će tu osobu legitimirati, utvrditi da li je pod utjecajem alkohola i zadržati do 2 sata iza sportskog natjecanja. Moram reći da prošlog tjedna u Zagrebu je bilo takvih osoba tko zna koliko, ne znam da li bi nam cijela Policijska uprava zagrebačka bila dovoljna da utvrdi tu količinu ljudi jer smo svi bili navijači hrvatske reprezentacije i da li je netko popio pivu više ili manje, ne znam na koji način se može onda utvrditi, odnosno da li uopće možemo provesti zakon kao takav. Da li je onda u situaciji kada netko ide tramvajem u smjeru sedmicom prema Areni moguće da se vidi da čovjek ima šal hrvatske reprezentacije, da dođe do njega policajac, da utvrdi da li je pod alkoholom, a čovjek možda uopće ne ide na utakmicu, da ga se odvede u policijsku postaju i da ostane do 2 sata nakon utakmice. Mislim da takav način sankcioniranja, odnosno takva prevencija osiguranja da neće biti nemira na stadionima odnosno na utakmica, nije bila intencija ovog zakona. A na kraju krajeva zakon omogućuje da se na taj način postupa. Što se tiče odredbi koje se definiraju kao prekršajne, odnosno kažnjavaju se ljudi, mislim da su, isto što je spomenuo kolega Leko prije mene, vrlo će se malo možda ljudi na stadionu naći koji se neće zateći pod jednim od ovih prekršaja. Mi smo svi svjedoci u Maksimiru na stadionu da vrlo rijetko netko sjedne uopće na kartu koju ima sa sobom, odnosno da se to dosta rijetko poštuje. Znači, po toj logici u članku 6. ovog zakona, tko ne sjedne na kartu koju ima, automatski se može kazniti na licu mjesta sa 1000 do 10 tisuća kuna. Mislim da, s druge strane ukoliko maskira lice kapom, maramom ili na drugi način, mislim da je to dosta široko tumačenje. U ovom trenutku možemo reći, evo zima je u Hrvatskoj, čovjek može zbog hladnoće se jednostavno zagrnuti sa navijačkim šalom i to isto tako može biti protumačeno da je bila namjera da se sakrije i njegov identitet. Tako da mislim da ovaj način opisa ovih prekršaja je dosta širok i dosta omogućuje, hajmo to tako reći, sankcioniranje ljudi koji možda uopće nisu imali ni namjeru da sudjeluju u nekim navijačkim nemirima, a na kraju mogu biti kažnjeni sa 1000 do 10 tisuća kuna i ući u onu famoznu zbirku podataka da kasnije mora, znači tjedan dana prije utakmice predavati putovnicu, odnosno javljati se u policijsku postaju pola sata prije utakmice i reći gdje će biti 2 sata nakon utakmice. Sve te stvari mislim da do drugog čitanja, i dobro je da ovaj zakon neće ići sada u prvom čitanju kao takav, do drugog čitanja treba još dobro raspraviti jer smatram da se dosta ekstenzivno može tumačiti i da mnogo ljudi koji nisu možda bili u namjeri da rade bilo kakav eksces mogu na kraju završiti sankcionirani. Na kraju krajeva, i na licu mjesta. Vidim da se zakonom predviđa da mora biti na stadionu omogućeno da sudac za prekršaje na licu mjesta raspisuje kazne i ukoliko neće imati netko 1000 kuna ili za platiti u određenom roku, automatski mu se određuje kazna zatvora od 3 dana najdulje do 30 dana. S druge strane, apsolutno mislim da je neustavno, odnosno nije u skladu sa Ustavom oduzimati putovnice, određivati nekome njegovo kretanje samo u skladu sa utakmicom koja se odvija, ne znam negdje u inozemstvu. Što ako netko ima neodgodivu obavezu, ako ima zakazano liječenje u inozemstvu i poklapa mu se sa utakmicom koju taj dan ili taj tjedan klub odigrava u Austriji i po tome znači čovjek neće moći imati putovnicu, neće moći odraditi tu obavezu koja mu je nužno potrebna. Mislim da, kao što je kolega Leko rekao, Ustav jasno definira do koje granice možemo ograničiti kretanje svojim građanima i da to definitivno nije u smislu kako ovaj zakon to definira. S druge strane, mislim da je malo, ne bih rekao smiješno, ali malo nelogično da u pripremi ovog zakona kada govorimo o graničnoj stopi pod kojom je netko alkoholiziran od 0,5 na stadionima, mislim da to nije, što znači 0,5? To je neka granična stopa koja je definirana za vožnju automobila. Pa nećete reći da onaj tko ima 0,6 nije uračunljiv da bi uopće mogao pratiti utakmicu na stadionu. Mislim da ta razina alkoholiziranosti se ne može uspoređivati za vožnju automobila i za praćenje sportskog natjecanja, jednostavno ne može jedno s drugim dovesti se u vezu. A sa druge strane, mislim da smo i proteklih dana bili i primjerom, vidjeli smo primjer jedne nedosljednosti da na utakmicama hrvatske reprezentacije u Areni prošli tjedan se nije, znači točio alkohol, odnosno točila su se bezalkoholna pića za sve navijače, ali naravno, u svečanim ložama se točio alkohol bez ikakvog problema i mislim da bi se i s te strane mogli malo zapitati o dosljednosti onih koji ove zakone predlažu, a sa druge strane prate utakmice uz degustaciju Enjigija i određenih drugih vina. Da, tako da bi bili možda malo više uvjerljivi kada bi već i prije nego što smo počeli i donijeli ovaj zakon i počeli primjenjivati ovaj zakon, da smo kao predlagači i Vlada Republike Hrvatske svojim primjerom, i ministri nisu koristili i nisu mogli degustirati ta pića tijekom praćenja utakmica na svjetskom prvenstvu hrvatske rukometne reprezentacije. Tako da, evo ja očekujem i od predlagača da do drugog čitanja ove sankcije i ove prekršaje pokuša malo doraditi, odnosno da ne bude toliko ekstenzivno moguće ih tumačiti, i s druge strane, da ove stvari koje po meni i nisu ustavne, odnosno da se ograniči kretanje hrvatskih građana, da se maknu iz zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Htio bih se osvrnuti na jedan slučaj koji nam je dobro poznat, a to je gostovanje hrvatske reprezentacije, hrvatskih navijača i hrvatskih huligana na Malti. Namjerno sam podijelio dakle u te tri skupine, jer činjenica je ako se dobro sjećamo da je jedan dio huligana dosita osramotio tamo Hrvatsku, a onda je kao kolateralna šteta veliki broj normalnih navijača završio na malteškom prekršajnom sudu. Oni koji nisu imali novaca i vremena dokazivati da su jednostavno sjedili, dakle da nisu sudjelovali u neredima, priznali krizno je krivicu, da ne bi ostali sedam ili devet dana na Malti, nisu imali za hotel. Njima je to bilo ubilježeno jer neki su od njih imali problema poslije s ulaskom u Europsku uniju. Dok oni drugi koji su dakle imali vremena i novca i jednostavno su osjećali potrebu na neki način da se obrane od optužbi, ostali su sedam, osam, devet ili deset dana na Malti da bi se na taj način obranili. Prema tome, slične se stvari mogu dogoditi sa ovako širokom primjenom i tumačenjem ovoga zakona. Dakle, zbog toga razumijem i kolegu Marasa i kolegu Leku koji su govorili o ljudskim pravima jer sasvim sigurno nisam siguran da će i naši sudovi i naša policija biti toliko suptilna da baš kada se dogodi malo veći nered da određuje tko je koji je tamo sjedio nije sudjelovao, a tko je sudjelovao. Zbog toga mi je drago da ovaj zakon ide u drugo čitanje i da će predstavnici predlagatelja o tome dodatno razmisliti. Zahvaljujem.
Uvaženi zastupniče nisam vas htio prekidati. Međutim to nije replika na raspravu koju je vodio uvaženi zastupnik Gordan Maras, jer uopće nije o tome govorio. Pa bih vas molio da drugi puta ipak se držimo teme i da govorimo o onome o čemu da ne moram prekidati. Izvolite, odgovor na repliku uvaženi zastupnik Gordan Maras.
Je rekao sam na početku sam spomenuo Maltu, a Malta je jedan sinonim za sramotu hrvatskih navijača, tko da nitko nema ništa protiv da se takvi ljudi sankcioniraju i teže, ali ne možete usporediti ljude koji sramote Hrvatsku, veličaju razno razne stvari koje nisu uopće svojstvene ni Hrvatskoj ni bilo čemu, od onih koji nemaju kartu i koji sjednu na mjesto koje nije njihovo i numerirano. Mislim da te dvije stvari nisu usporedive ili da čovjek koji se našao u situaciji da je popio prije same utakmice da on dolazi u situaciju da može biti kažnjen 10 tisuća kuna. tako da te dvije stvari, naravno da smo svi za sankciju oni koji sramote Hrvatsku, da se takvim ljudima treba zabraniti dolazak na sportska borilišta, ali mislim da to nije ispravno raditi na način da im se oduzme putovnica, jer postoji drugi način na koji to efikasno možemo napraviti.
Zahvaljujem. I imamo drugu repliku, uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo potpredsjednice Vlade, gospođe i gospodo državni tajnici. Kolega Maras je ispravo govorio o arbitražnoj granici od 0,5 promila koja je vjerojatno preuzeta iz analogije sa vozačima koji voze pod utjecajem alkohola. Vjerojatno je tih 0,5 promila koje je ujedno i u nekim drugim državama uzeto kao granica zbog snižavanja razine refleksa itd. i to ima nekog opravdanja u prometu, ali ovdje je to zaista za raspraviti. Posebno kada je uzeta tako čvrsta granica 0,5 promila. Znači onaj koji ima 0,51 ili 0,501 promil već krši zakon. Samo bih htio reći da je to zbog razloga mjeriteljstva i mjerne nesigurnosti, mjerne opreme neprovedivo u praksi i na sudu bi bilo koje mjerenje od pet promila palo u vodu, to treba nekako drugačije riješiti. Vjerojatno u praksi se to i neće dešavati jer će policija kontrolirati daleko alkoholiziranije osobe, ali svejedno je ovo je jedna stipulacija koja je vrlo jasna i oštra i to na neki način treba boje riješiti.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Htio sam samo komentirati, da utakmica ipak koliko god to sada može možda zvučati ipak nije kazališna predstava i analogno tome bi moglo postaviti u zakon da se na bilo koje drugo javno okupljanje se ne bi smjelo dolaziti sa više od 0,5. Zbog čega se onda na koncert u središte Zagreba na proslavu srebrne medalje naših rukometaša, ne bi onda postavilo da se može imati najviše 0,5. i onda tamo neka dođe policija neka testira ljude itd. To su ti isti navijači koji su bili do prije sat vremena u "Areni" Zagreb, došli su sada prosloviti sa našim rukometašima. Tu su mogli popiti tamo nisu mogli popiti. S druge strane, ovaj jednu pivu, nisam mislio da se napiju ne znam koliko, ali totalno je to nelogično. Mogu napraviti isto tako štetu Hrvatskoj i ponašati se loše i na proslavi i na koncertu na Trgu bana Jelačića. Tako da je mislim ta analogija sa 0,5 totalno promašena i treba vidjeti na koji način se može definirati, možda sa nekom drugom granicom, ali se ne smije vući analogija iz zakona koji definira da pod utjecajem alkohola većim od 0,5 je teško upravljati vozilom, a da analogno tome da je teško i normalno pratiti utakmicu, jer to nije tako svi to znamo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Šime Lučin. Ima ga. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo zapravo nekoliko dilema i ideja koje su mi ostali od vremena kada sam govorio u ime kluba. Prvo bih stvarno pohvalio i zahvalio predlagatelju na dobroj volji i inicijativi da dobijemo kvalitetan zakon. Ja vjerujem da će to tako biti, ali stvarno meni nisu jasni neki nesporazumi. Kažete da ste imali 6, 7 sastanaka sa navijačkim skupinama itd. a ja sam do prije pet dana u medijima čitao recimo konkretno gospođa potpredsjednica Vlade izjavljivala da od navijačkih skupina ništa nije dobila i to je kod mene stvorilo malu zabludu. Očito je loša koordinacija između ministarstva i potpredsjednice Vlade. To je moj zaključak možda je on kriv i dopuštam da je kriv. Ali da budemo na čisto o čemu se zapravo tu radi. U tome se slažu i policija i navijačke skupine. Riječ je o 20 tisuća ljudi organiziranih u navijačkim skupinama. I po procjeni policije i nekakvoj evidenciji da tako kažem policije i samih navijačkih skupina riječ je između 200 i 300 ljudi koji iz nedjelje u nedjelju ili iz mjeseca u mjesec rade izgrede. I sad ono zašto ja mislim da trebamo biti pažljivi. I radi se o jednom dobrom broju tzv. kolateralnih žrtava koje zbog te svoje tako da kažem žrtvene pozicije mogu postati i izgrednici. Zato mislimo da bi trebalo jako pažljivo prići ovom zakonu. Ja se vraćam poanti i tom engleskom modelu. Ne sviđa se meni zatvor u engleskom modelu ali se meni sviđa nešto drugo a to je da organizatori sportskih natjecanja moraju biti odgovorni. Ne ovako kako ste vi to naveli. Ma nema policija šta predlagati organizatorima da prekinu nogometnu utakmicu, kad tamo onaj koji zapovijeda sigurnošću kaže i procijeni da je moguće da dođe do izgreda on mora dati naredbu da se utakmica prekine. I to je, ja ne razumijem, tu bi mogao iznijeti više primjera iz kojih se de facto vidi da policija je na određeni način benevolentna prema klubovima, prema nogometnom savezu itd. Ja ne vjerujem da je to zato što je dobar dio policajaca uključen u uprave različitih nogometnih klubova, u samom nogometnom savezu itd. Ja ne mogu vjerovati da je to to. E sad, mene interesira jedna stvar. Zašto recimo na utakmice visokog rizika organizator nije obvezan da angažira licencirane zaštitare. Mislim da ovdje se ne moramo uvjeravati kakva je razlika između redara i zaštitara. I ja znam da ste vi ovim zakonom predvidjeli obuku tih redara. Na kakav način, po kojem programu? To su ljubitelji i članovi kluba, eventualno neki zaposlenici u nekom klubu. I vraćam se zapravo tom članku 4. Mislim, kapa, marama ili nekakvo drugo prikrivanje identiteta. O alkoholu neću jer je bilo dosta. Kakvo je to drugo nekakvo prikrivanje identiteta? Nisam baš siguran kad netko iscrta lice da to nije prikrivanje identiteta. Ja mislim da bi barem ovih nekoliko stvari trebalo jasno razraditi i da to nije nikakav problem jer po meni je stavljanje šala ili marame oko glave ili crtanje ista stvar. E sad, da li je to razlog da se postupa ili nije ja to ne znam. Vidite, za mene je veći problem što se opet dopušta određeno diskreciono pravo da se prema ocjenama i procjenama organizatora a i policije na susretima i sportskim takmičenjima visokog razlika, da tamo su nekakve posebne mjere. Dakle, postoje uvjeti dovodi se prekršajni sudac itd. Međutim, šta se dešava ako organizator ili policija ima krivu ocjenu i procjenu pa se recimo na jednom sportskom događaju koji se ne procjenjuje kao visoko rizičan desi exces. Mislim da takve nekakve proizvoljnosti da tako kažem u zakonu da bi ih možda trebalo na određeni način jasnije definirati. E sada, ja moram opet kazati da mi jedna stvar nije jasna iako mi je državni tajnik pokušao to odgovoriti. Dakle, da li navijač ulazi u evidenciju odnosno u zbirku podataka? Da li onaj koji je osumnjičen ulazi u evidenciju podataka? Ili ulaze samo oni koji su pravomoćno osuđeni? Dakle, zaštitna mjera. I imate ovakvu situaciju i to mi nije jasno. Ja sam napravio prekršaj, budem priveden sucu za prekršaje i tamo kaže da mene sudac za prekršaj može, čujte on je meni susjed, on će to procijeniti i neće mi izdati zabranu mjere. Ili možda mi neće izreći zato što sam saborski zastupnik a nekakav moj prijatelj koji nije saborski zastupnik, koji je običan građanin i ne poznaje prekršajnog suca on će njemu izreći. Mislim da bi te neke stvari trebalo definirati jer zapravo to je onaj prostor gdje se zadire u prava ljudi. Inače, mogao bih nabrajati dosta primjera da ljudi kojima su izrečene određene zabrane, koji recimo ne znaju da Dinamo igra negdje u provinciji protiv nekog seoskog kluba neku prijateljsku utakmicu da mu deset minuta prije utakmice dođu i da ga privedu policiji zato što se nije prijavio a on istovremeno je stadion daleko 500 kilometara ili 300 kilometara od Zagreba. Prema tome, tu bi trebalo jasno zapravo neke stvari definirati. Vraćam se još jednom samo kratko organizatorima, dakle neorganizatorima. Taj engleski model ne znam jeste li ga imati prilike dobro studirati i čitati. On tamo predviđa i za igrače, i za onoga čak što najavljuje na terenu. Dakle, svi sudionici nekog sportskog nadmetanja, natjecanja kako hoćete trebaju biti odgovorni i treba im propisati sankcije. A ne da može nego mora. I ono što među ljude stvara dosta zaborava. To pitanje baklji, uzet ću tu sad jedan banalan primjer. Zato jer nismo koegzistentni, nismo dosljedni. Dakle, na Sljemenu su dopuštene baklje. Na nogometnim stadionima meni je jasno zašto nisu dopuštene. Ali onda bi trebalo reći da nisu nigdje dopuštene. Ja znam da će mi netko odgovoriti da u Schladmingu sad kad je bilo skijanje za ovaj svjetski kup kada Austrijanac se spušta odozgo niz onu padinu stotine baklji gore, tamo nisu zabranjene jer neće ih nitko baciti na stazu. Dakle, te nekakve ajde da ih nazovem stvari koje se mogu tumačiti ovako ili onako, onako trebalo bi pojasniti i trebalo bi izbjeći tu nekakvu odvojenost. I ja vjerujem ukoliko predlagatelj to uspije da bi ovaj zakon mogao biti dobar odnosno da bi mogao osigurati bolju implementaciju od onog zakona kojeg sada imamo jer ja tvrdim da i ovaj zakon kojeg sada imamo nije toliko loš ali upravo zbog niza nejasnoća i nedorečenosti nije se mogao implementirati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Marija Lugarić.
Kolega Lučin, mislim da vi potpuno opravdano pozivate na odgovornost i organizatora sportskog natjecanja s time da bih ja tu priču možda i u ovome kontekstu donekle i proširila. I u ovom zakonu ukoliko uvodimo mjere na protupravna ponašanja za navijače mislim da ih moramo proširiti i primjerice na rukovoditelje nekih klubova. Mi smo imali primjere izvršnog dopredsjednika kluba iz moga rodnog grada koji je nacistički, doslovce rasistički, nacionalistički vrijeđa pripadnike druge nacionalnosti, njemu se nije dogodilo ništa. Npr., nije završio u zatvoru, nema izrečenu mjeru, ne mora davat putovnicu itd. Drugo, oko sigurnosti samih terena. Ja mislim da je nama prijeko potreban zakon o sigurnosti sportskih borilišta kao takvih jer jedina osoba koja je stradala na sportskim borilištima, umrla, smrtno stradala je mladi nogometaš Zadra Hrvoje Čustić koji je poginuo zato što se glavom, pao je na nezaštićenu ogradu. I nije toliko problem ovih težih posljedica kod samih navijača jer se one naprosto nisu dogodile nego vlasnika i investitora u određene sportske objekte. Pa malo je falilo da u čini mi se "Spaladium Areni" uruši se jedan dio tribine. Prema tome, ako govorimo o sigurnosti na sportskim borilištima onda moraju biti uvedene s jedne strane mjere za sve, dakle i za dužnosnike klubova, ali i donijeti odnosno osigurati država provedbu Zakona o sportu koji govori o kriterijima za sportska igrališta.
Odgovor na repliku, gospodin Šime Lučin.
Hvala lijepo. U potpunosti se s vama kolegice slažem. Kad su zakoni u pitanju, ali posebno recimo kad je riječ o govoru mržnje, onda tu odgovornost za izrečenu riječ ili gestu u mnogo većem obimu imaju, da ih tako nazovem javne osobe, nego obični građani. Ono što se meni čini da treba definirati možda, trebalo bi možda definirat, a to ja ne vidim ovdje iz ovog zakona, da je sportski stadion, dvorane itd. jedinstveni objekt i da ono što vrijedi za istok, za sjever, da to isto vrijedi i za VIP ložu. I na takav način ćemo riješiti i alkohol i sve probleme. Dakle, vi kad čitate ovaj zakon vi ne znate zapravo je li na stadionu dopušteno točenje alkohola. Piše da je konzumacija i ne smijete doći pijan, ali ostaje dilema netko tko nije vješt i tko ne zna pravo kao ja recimo mogao bi protumačiti da se ipak može točit alkohol. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani predsjedniče. Državni tajnici. Pa bez obzira na neke kritike vezane uz ovaj zakon mislim da je vrlo važno istaknuti da je ovaj zakon, ovaj Prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima, prije svega dobronamjeran. Dobronamjeran je utoliko što želi osigurati sigurnost gledatelja, što želi osigurati sigurnost svih onih sudionika sportskog natjecanja, a i onih građana koji se nađu na toj nekoj dionici puta sa navijačima. Mjere su ciljane, a ciljane su u tom dijelu kako bi skrhale otpor nasilju koji očito do sada je bio otporan na dosadašnje zakone i na sadašnji zakon o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima. Interesantan podatak je da zbog ovakvih navijačkih nereda hrvatski klubovi su do sada platili negdje oko 7 milijuna kuna kazni, pa onda kad bi se još dodale kazne koliko je sa reprezentativnih utakmica to bi se negdje popelo na 14 milijuna kuna, a da se ne spominje ona materijalna šteta koja je uz ove kazne nastala. Ove silne kune i novčane iznose spominjem iz tog razloga što dobar dio tih troškova plaćaju porezni obveznici i to iz lokalnih, gradskih pa čak i Državnog proračuna gdje se čak i mimo volje i građana i birača sredstva doznačuju pojedinim klubovima, najvjerojatnije sa ciljem da pomognu razvoja sporta, da pomognu tom klubu za unapređenje športa, a taj se novac najčešće koristi za plaćanje silnih kazni koje su propisane zbog ovakvih huliganskih nereda na utakmicama. Znači, kada će se uspješno zaustaviti divljaštvo pojedinaca koji maltretiraju sve ljubitelje športa pa čak i cijelo društvo tada ćemo normalno i uštedjeti više novaca i taj novac će se moći ciljano koristiti i za boljitak tih klubova, a i samog razvoja športa. Ovaj zakon podržavam unatoč značajnijem postroženju, ali on je posljedica sramoćenja hrvatskog športa i športaša koji nas inače uspješno promoviraju i na domaćim terenima, a i u inozemstvima. Zakon je, kao što ste i sami tu više puta rekli, na tragu tzv. engleskog modela. Učinkovit je za pojedinačnu represiju, a koji se osim Engleske primjenjuje još i u Francuskoj, Italiji, pa čak i Bugari imaju takav zakon. I normalno, cilj je jedan, da se što prije i efikasnije stane na kraj nogometnim tim vandalima i tom vandalizmu na tim natjecateljskim terenima. Vjerujem da ćemo sigurno dočekati dan kada će nasilje kao i zaštitne ograde, nestati sa stadiona. Oni koji su skloni navijačkim neredima i koji pretežno dolaze na te utakmice da bi stvarali nerede, njima smeta svaki propis koji će ih sankcionirati ili koji će ih u tome sprečavati. I oni će uvijek biti protiv, pronalazit ne znam koliko grešaka i ne znam koliko prigovora bilo kakvom propisu. A oni koji imaju namjeru doći športski navijati na terene, koji to doživljavaju kao jednu razonodu, zabavu itd., njih puno uopće ne dira ovaj prijedlog zakona ili bilo kakav drugi zakon koji može biti i represivniji. Oni koji kažu i oni koji kritiziraju da je ovaj zakon jako represivan ili da je ne znam koliko represivan, moram reći da je sigurno manje represivniji od kineskog zakona koji je donijet prošle godine koji je daleko više represivan i stroži, a i ima veće posljedice po one izgrednike koji dolaze na te sportske terene praviti izgrede. Tako da mislim bez obzira na sve ovo, ja doživljavam ove sve vaše do sada rasprave dobronamjernima, da se možda još nešto poboljša, ali više-manje u nomotehničkom smislu, ali mislim da ovaj zakon treba biti takav, treba biti represivan jer jedino na taj način možemo u budućnosti na neki način stati na kraj onim skupinama koje dolaze na stadione ciljano da izazivaju nerede i da prave nerede, a ne da gledaju utakmicu. Njih utakmica ili zbivanje na stadionima bez obzira je li to nogomet ili neko drugo uopće ne interesira. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo replike. Prvo je gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
… [[Govornik se naknadno uključio.]] odnosi na nogometnu situaciju. Govorili ste i o kaznama koje oni plaćaju zbog nereda itd. Pa neka plaćaju. Uostalom i dobivaju i ogromne novce za transfere nogometaša na koji ne plaćaju PDV. Državna blagajna od toga, državna kasa nema od toga gotovo nikakve koristi. Osim toga, svjedoci smo barem tako mediji pišu da se u nekim klubovima pokrivaju i kockarski dugovi pojedinih igrača. Postavljam retoričko pitanje iz kojih fondova? Je li se to radi na transparentan način? Je li su i na ta sredstva plaćene pristojbe ili PDV. Dakle, smatram da za huliganstvo ne treba liti krokodilske suze i da pogotovo ovi klubovi čiji navijači izazivaju nerede i trebaju to sprječavati i iz vlastitih sredstava, a ne da se troškovi prebacuju na sve obveznike.
Hvala. Odgovor gospodin Kunst. Izvolite.
Kolega Franić, ja se s vama u potpunosti slažem. Nije smisao zašto sam ja spomenuo te silne kazne. Kad bi oni to plaćali, kad bi to išlo na štetu ne znam tih organizatora. Ali to ne ide na štetu organizatora najčešće, nego ide na štetu poreznih obveznika, jer faktički iz proračuna jako dobro znate to lakše možete provjeriti u svojoj stranci koja sredstva se iz gradskog proračuna upućuju pojedinim klubovima, posebno možemo reći i “Dinamu“ pa ga možemo prozvati koliko to iz gradskog proračuna ide novaca. A od tih novaca se itekako plaćaju kazne se izazivaju divljanjem na tim sportskim terenima. Tako da se ja slažem sa svima onima koji su rekli da bi organizator trebao itekako preuzeti dobar dio odgovornosti i snositi sankcije, a ne samo faktički policija, porezni obveznici i svi drugi posebno i sa ovim sredstvima koja služe u svrhu da se na neki način evidentiraju izgrednici na tim sportskim terenima. Tako da se mi tu potpuno slažemo. Logično bi bilo da onaj novac koji građani, porezni obveznici dotiraju tim klubovima da to ide za razvoj športa, da to ide za nešto korisno, a ne za plaćanje kazni.
Hvala. Imamo još dvije replike. Gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Kunst, ne vi, a i ne samo vi pozivali ste se na engleski primjer, odnosno primjer iz Velike Britanije, jedna velika istina da zapravo njihov zakon koliko god da je iskorijenio te huligane sa stadiona, ali je te huligane preselio na ulice i nije se riješilo pitanje huligana. Prema tome, ako mislimo tako lako da ćemo riješiti problem, problem ga nećemo riješiti. Dapače, sad im je veći jer je na ulici. Drugo, vi ste rekli da je zakon represivan. Ja se slažem da je on represivan. Isto tako se slažem da i treba biti represivan prema onima koji rade nerede. No međutim, oni prvenstveno u ovoj situaciji Hrvatske licemjeran. Vi imate situacije da ovdje raspravljamo cijelo poslijepodne o Zakonu o sprječavanju nereda na sportskim natjecanjima, da statistički gledano šteta koju navijači čine ni na koji način ne odskače od državnog kriminalnog prosjeka. Na jednoj utakmici razbije se tramvaj, a tri puta manje nego na bilo kojoj norijadi ili ovako nešto slično. A drugo što nije bilo hrabrosti ovdje niti u Parlamentu, ali niti od Vlade. Ja bih voljela da ovako združene snage potpredsjednice Vlade, MUP-a, i Ministarstva znanosti donesu odredbe kojima bi se riješilo općenito pitanje nasilja među mladima. Vi danas imate situaciju da ubojice Luke Ritza šetaju slobodno po gradu samo zato što su Luku ubile na mostu, a ne na stadionu. Da su ga ubili na stadionu bili bi u zatvoru. Ubili su ga na mostu i zbog toga slobodno šetaju gradom i zato je ovaj zakon između ostalog i licemjeran. Ne što je on loš, nego što, ako želimo o tome raspravljati i želimo vjerovati da se istinski nešto hoće riješiti onda ovom zakonu ruku pod ruku mora ići zakon što se tiče iskorjenjivanja i nasilja među mladima kao i rješavanja cijele one mafije koja se vrda oko nogometnih menadžera i slično. Nogometnim menadžerima su letili auti u zrak i ubijani na kućnom pragu. I kad ćemo taj kompleks imati, ja bih voljela da u drugo čitanje zakona predložite i tako nešto, onda bi bila cijela priča zatvorena i onda bi imali svako pravo reći da želimo riješiti problem.
Hvala. Odgovor gospodin Kunst. Izvolite.
Pa vidite, vi ste dobro primijetili da u Engleskoj više nema tog huliganstva i nema više onih zaštitnih ograda, nego su konačno ti navijači koji dolaze na utakmice mogu mirno gledati. Pa to i je svrha ovog zakona da se postigne. Sigurno da ovo što ste rekli da se preselilo na ulicu mislim da nije u tolikoj mjeri. Dese se izgredi, jasno da se dese. Navijačke skupine se sukobe i uvijek će se sukobiti, to bez obzira. Ali na sportskim terenima ipak se ne dešavaju takvi neredi kao što su se dešavali posebno što se tiče engleskih navijača. Jer u cijeloj Europi, ha i u svijetu su bili na takvom glasu. A upravo i ovaj zakon ima za cilj da sankcionira, a i normalno evidentira prije te izgrednike, a da ih sankcionira da ne dođe upravo na onoj dionici puta na kojoj se nađu nedužni građani gdje navijači ili takvi koji su skloni tim ekscesima da ti nedužni građani ne stradaju. Pa onda nema potrebe se buniti da je policija takve, itekako ima u evidenciji i da ih alko testira. Pa ja bih ih čak i na drogu testirao, a ne samo na alkohol. Jer sad da li 0,5 ili 1,0 to je diskutabilno. Ali mislim znate da onaj koji dolazi u alkoholiziranom stanju na športsko natjecanje sigurno je skloniji prije neredu nego onaj tko stvarno dođe normalan, trijezan to gledati. Onaj tko prije popije nešto više i alkoholizira se taj je skloniji neredu i izazvat ga i na neki način u njemu sudjelovati. Hvala.
Hvala. I još jedna replika, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, nisam siguran da sam dobro čuo gospodina Kunsta, stoga ukoliko sam loše čuo ja se unaprijed ispričavam. Ali čini mi se da je usporedio restriktivnost ovih odredaba zakona sa kineskim zakonom. Ukoliko sam dobro čuo mislim da je to krajnje neprimjerena usporedba. Dakle, gospodin Leko i gospodin Maras su problematizirali ovaj zakon sa pitanja ljudskih prava, a nisam siguran da nam Kina baš treba biti uzor što se tiče ljudskih prava. Doduše, u jednom slučaju smo, kad je policija privodila ove dečke sa Facebook-a onda smo bili ispod Kine u tom smislu, pa su nas i oni kritizirali, ali nisam siguran da nam baš i za sportska natjecanja Kina mora biti uzor u ljudskim pravima, koliko god naravno dobro organizirali olimpijadu i ove ljetne olimpijske igre i paraolimpijske igre nakon toga.
Ja kolegi zastupniku ne mogu pomoći ako slabo čuje. Tu postoje ustanove i ima za kupiti slušnih aparata, ja vas mogu čak na jednu adresu uputiti, ali očito niste dobro čuli, ja uopće nisam uspoređivao ovaj zakon sa kineskim zakonom, nego sam upravo vama koji kritizirate toliko ovaj zakon, a koji ima za cilj spriječiti represiju, pojedinačnu represiju. Pa sam rekao upravo za vas koji toliko kritizirate, da ipak ovo nije najrepresivniji zakon, da je još represivniji kineski zakon. Iako jedan i drugi, iako jedan i drugi, bez obzira, ne moramo podcjenjivati Kinu, bilo koju državu, imaju za cilju upravo ovo što i ovaj zakon, znači spriječiti nerede, huliganstva i tako dalje, a to je u svakom slučaju jedna pozitivna namjera i ovog zakona, pa i njihovog zakona. Hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, zahvaljujem gospodinu Kunstu za brigu na moj sluh. Ja mislim da sam ipak dobro čuo, ali pročitati ću još jednom. Dakle, navijač sam svih hrvatskih klubova, ali nešto mi je draži Hajduk, to priznajem, međutim, drago mi je kada svi hrvatski klubovi ostvare uspjehe bilo gdje i mislim da tako jedna pozitivna atmosfera je uvijek dobra i većina građana Hrvatske apsolutno na taj način razmišlja. Problem je ona, ne toliko brojna, ali u svakom slučaju problematična manjina koja priliku, koji ustvari nemaju nikakve veze sa svojim klubom, nego eto, iskoriste priliku da se događa neka utakmica da naprave nered. Pa onda kada su to prestali raditi u Hrvatskoj, počeli su raditi izvan Hrvatske. Zbog toga je za mene riječ navijač apsolutno pozitivna kategorija i uvijek mi je žao kada se huliganske navijačke skupine ne razlikuju, posebno kada mediji govore o pripadnicima navijačkih skupina koji rade nerede, a ne o pripadnicima huliganskih skupina koje rade nerede. Dakle, navijanje, kao što je rekao gospodin Marić u ime kluba HDZ-a apsolutno predstavlja jednu strast. Ja bih rekao da je Vlada pišući ovaj zakon također malo ostrašena pristupila ovom zakonu i zato je neke mjere ovdje napravila toliko represivne da ustvari se to može smatrati određenom blagom frustracijom što nije uspjela riješiti problem huliganskih nereda bilo u zemlji, bilo izvan Hrvatske. U ostalom, da nogometni klubovi, posebno nogometni klubovi i sport u cjelini predstavlja jedan dio identiteta svakog od nas, dakle veliki broj ljudi u Dalmaciji se identificira sa Hajdukom, u Zagrebu sa Dinamom i u ostatku naravno Hrvatske. U drugim zemljama je to jednako tako. Zbog toga je uostalom i svaka priča o navijanju, o klubovima, o sportu ima jedan osjetljivi, jednu osjetljivu notu, zbog toga je uvijek potrebno birati riječi. Osobno sam imao jedan primjer kada sam problematizirao stihove jedne navijačke himne da sam ustvari naišao na dosta burne reakcije sa svih strana od nepodijeljene podrške, do nepodijeljene onako pokude zbog čega sam u to išao dirati. Bilo je samo bitno iz kojeg dijela Hrvatske su dolazile. Međutim, da ne bi govorili o lošim primjerima navijanja, ja moram istaknuti jedan dobar primjer. Dakle, tijekom 11. mjeseca prošle godine bio sam na jednoj košarkaškoj utakmici, igrali su košarkaški klub Zagreb i košarkaški klub Partizan. Dakle, utakmica, kako bi mnogi rekli visokog rizika, međutim skupina mladih ljudi iz osnovne škole koji su vjerojatno, dakle organizirano došli koja je navijala, u 40 minuta koliko utakmica traje čiste igre, niti jednom riječju nije uvrijedila bilo koga tko je bio tamo i to je doista bio jedan primjer dobrog navijanja. Dakle, kad se može i kad se hoće i kada se želi raditi s djecom, onda se mogu postići i dobri rezultati. S druge strane, loše je kada nam neke stvari postanu normalno. Loše je kada nam postane maltene normalno, odnosno kada ljudi umjesto da to osude reagiraju a tko mu je kriv, kada se dogodi na dan utakmice da se razbije auto krivih registarskih oznaka, kada postane normalno da netko nekoga udari u tramvaju jer je imao šal kluba koji igra taj dan, eto gostujući ili domaći. Dakle, takve stvari nam ne smiju biti normalne. Treba uvijek polaziti od toga da ljudi odlaze na utakmicu da bi bodrili svoj klub i nema potrebe da si u bilo kojem dijelu kada se susretne navijačke skupine, ako se radi o navijačkim, a ne o huliganskim skupinama da nam postane normalno da se oni međusobno potuku jer onda na neki način, kao što je gospodin Leko rekao, nitko pametan više neće ići na utakmice. S druge strane, situacija u društvu je takva da javnost najčešće zbog ovakvih stvari koje se događaju, koje se poistovjećuju sve one koji posjećuju utakmice, posebno su tu diskriminirani mlađi posjetitelji utakmica, tako da se više uopće ne razlikuje pitanje huliganstva, razbijanja od pitanja samoobrane. Naime, uvijek postoji netko, ukoliko se naravno ne radi o organiziranim skupinama koje su organizirale tučnjavu tako da bi se iz čista mira potukli, što smo imali slučaj hrvatskih i ruskih huligana, ne navijača prije utakmice Hrvatska-Rusija kada je policija to spriječila, dakle u pravilu se ne vodi dovoljno računa kod sankcioniranja, dakle o tome da jednostavno su ponekad ljudi koji dođu u takvu situaciju se prisiljeni i braniti, nego se na neki način i odmjeri svima jednaka kazna i naravno onda i ljudi koji ne žele se pojaviti u ovim evidencijama se na kraju pojave u evidencijama i pitanje je dakle kakvih problema dalje imaju zbog toga. U izlaganju potpredsjednice Vlade, gospođe Adlešič koja je odgovarajući gospodinu Lučinu rekla da će jedan od članaka ovog zakona omogućiti prekid utakmice kada se dogode neprihvatljiva rasistička, fašistička i druga skandiranja i vrijeđanja, ako sam ja dobro shvatio, to znači da će, dakle zapovjednik policije na određenoj utakmice prekinuti utakmicu ukoliko bude navijanja, primjerice skandiranja "za dom spremni" ili skandiranje "ubij, ubij Srbina" ili nekog drugog, nije bitno koga i ukoliko to ne naprave, hoće li onda doći do toga da će se tog policijskog službenika nadređeni kazniti zbog toga što to nije napravio. Ili je tek ovako, ovo što je rekla gospođa Adlešič, tek toliko bilo da se umiri malo u saborskoj raspravi, onda naravno poslije će biti kako bude. Kako ovaj zakon ide u drugo čitanje, što ja shvaćam kao određenu mjeru opreza zbog toga što su ipak neke odredbe bile malo pretjerane i sada onda nema potrebe nabrajati taksativno o čemu se radi. Dakle, mislim da će ono 0,5 biti malo ipak povećano, da će im neke druge odredbe ovdje biti malo promijenjene, da će u tome doprinijeti saborska rasprava. Smatram dakle da je zakon dobar da ide u drugo čitanje. Ne sporim nikakvu dobru namjeru predlagatelja da se u ovome malo navijačkome ostrašćenome pisanju zakona je malo otišlo se predaleko, pa će se to vratiti na jednu primjerenu mjeru jer kao navijač, uvijek sam policajca na utakmici gledao kao osobu koja će me zaštiti, nikako kao nekoga tko će me kazniti. Zahvaljujem.
Imamo i repliku, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine Bauk, u ocjeni stanja ovog zakona kaže da je do 12. prosinca 2008. godine policija u provedbi onog zakona kojeg sada ispravljamo, zbog različitih oblika protupravnog ponašanja prekršajno prijavila 4 tisuće 217 osoba, a od čega 2 tisuće 143 osoba po odredbama ovog zakona. Tu smo imali 295 osoba sa lakšim tjelesnim ozljedama, i 29 osoba sa teškim tjelesnim ozljedama. Međutim, do sada gotovo da nismo zabilježili niti jednu ozbiljnu presudu među ovih 4 tisuće prijavljenih. Vezano uz mogućnost prekidanja utakmice, točno je da u članku 28. se dodaje stavak 4. koji glasi kada je za vrijeme održavanja športskog natjecanja došlo do protupravnog ponašanja gledatelja u većem obujmu, policija će predložiti organizatoru da privremeno ili trajno prekine športsko natjecanje. Dakle, natjecanje neće biti prekinuto nego će policija doći organizatoru i reći please, please, možeš li prekinuti utakmicu jer je došlo do neprihvatljivog ponašanja. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospodin Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle što se tiče prvog dijela vaše replike, gospodin Faber je u jednom od uvodnih govora poručio nam da se ne zamaramo nepotrebnim statistikama, pa tako svi ti brojevi još što služe zato da bi se nešto argumentiralo, a statistika se može na ovaj ili na onaj način interpretirati. Što se tiče samog prekida utakmice znam koliko je to dakle osjetljiva situacija kada atmosfera dođe na neki način do vrhunca, jer obično se na nebitnim utakmicama, osim ako nije organiziran i nered i ako dakle organizatori nisu malo se opustili previše ne događa do toga. Naime, ja sam 10 godina bio košarkaški sudac, imao sam raznih slučajeva u karijeri, ali nikad nisam imao potrebe prekidati utakmicu zbog publike. Međutim, mislim da bi se formulacija koja je u zakonu, dakle da će policija zamoliti, ja bih tu policiji dakle dao i veće ovlasti, dakle da ima ovlasti prekinuti utakmicu, osim ukoliko se naravno ne radi o privremeno prekinuti. Ukoliko se ne radi o međunarodnim natjecanjima koja imaju neka svoja pravila. I naravno nisam nikada za trajni prekid utakmice, jer igrači i treneri i klubovi u pravilu nisu krivi za ono što se događa, igrači i treneri, sada za uprave klubova manje, nisu krivi i ukoliko se utakmica može završiti pred praznim gledalištem mislim da je to bolje nego da se utakmica u potpunosti prekine. Zbog toga i ovo privremeni prekid shvaćam također dakle u ovome pozitivnom kontekstu. Jer naravno kad jedna utakmica ne završi, onda se za njom vuku repovi koji mogu imati dalje ponovo navijačke nerede, tenzije itd. To nije potrebno. Zahvaljujem.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja bih prije nego kažem nekoliko riječi o ovom zakonu, jer se tiče zakon dakako i športa općenito, čestitao dakle još jedanput svim našim športašima bez obzira gdje i kada su branili ugled i boje i ime Hrvatske, ali i navijačima koji su ih pratili i koji su zapravo izdvajali svoje i novce i vrijeme i zajedno s njima na određeni način činili to isto dobro i bili im potpora. Također, s obzirom da je vrlo svježe ovo iskustvo koje imamo sa hrvatskom rukometnom reprezentacijom, mislim da je vrlo važno dati potporu, odnosno odati priznanje svim onima koji su vodili ovu divnu generaciju i koji je vode na čelu s gospodinom Šolom i gospodinom našim dojučerašnjim kolegom Červarom i koji su zapravo napravili ovoliko ugode svima nama. Pa kad smo dakle na ovom vrlo važnom pitanju, dakle pitanju sigurnosti na našim stadionima, onda smo zapravo pokazali, Hrvatska je pokazala i na tom svjetskom rukometnom prvenstvu kako se navija i kako se zapravo poštiva i protivnika i kako se bodri svoje igrače. Dakle, to je pokazala ovdje i "Snježna kraljica", ali dakako ne radimo ovaj zakon i ne donosimo ga za takve prilike, nego za neprilike kojih smo također svjedoci. Tako da bilo je vrlo zanimljivo ovdje slušati i zapravo vidjeti koliko državnih tajnika i ministara je uopće danas došlo ovdje da bi predstavilo ovaj zakon, to govori i o važnosti i ozbiljnosti pristupa Vlade Republike Hrvatske prema ovome pitanju i u tim izlaganjima čuli smo da se zapravo krenulo od ocjene stanja, a u ocjeni stanja se zapravo vidjelo da su podaci s kojima se sad barata porazni i to je razlog zbog čega se konačno ide u izradu ovog zakona. Dakle, čuli smo da je oko 6 tisuća ljudi privođeno dakle od kad se počeo sprovoditi ovaj zakon do sada važeći, da je bilo 320 ljudi povrijeđenih na hrvatskim stadionima, da je velika materijalna šteta učinjena, a da ne govorim o slici koja je otišla u svijet i koja je naštetila interesu Hrvatske i sigurnosti također hrvatskih ljudi, odnosno navijača na stadionima. Kolega Marić je također vrlo nadahnuto govorio o važnosti sigurnosti na našim stadionima kako bi se osiguralo da na stadione dolaze ljudi, ali na način da dovode dakle i svoju djecu, da budu sigurni za njih, i onda je kazao nekoliko usporedbi što to je u opće športsko natjecanje bez gledatelja. Ja bih tome dodao da stvarno, to mi je i prije padalo na pamet da je doista jedan šport bez obzira koliko bio važan događaj, svjetski događaj, ali bez gledatelja, a njih neće biti ako nema sigurnosti, doista će biti ne znam okrnjen i u biti učinjen nevažnim. Zamislimo ne znam ni ja odigravanje finalne utakmice svjetskog nogometnog prvenstva, a da nema niti jednog gledatelja ili da ih ima nekoliko. Bez obzira na, ne znam ni ja, na tu utakmicu i na sve ono što bi lijepo se tamo dogodilo, ona ne bi mogla biti događaj i ugođaj kakav bi bila pred punim gledalištem. Dakle, šport je doista beg gledatelja kao cvijeće bez vode. Ovaj zakon je u predvidio mnoge nove zaštitne mjere, što je vrlo važno. Također je definirao novo mjesto i ulogu redara. Ja Mislim da je to vrlo važna također točka, jer svi sudionici u događaju nekom športskom su vrlo važni i osobno sam nazočio često u situaciji gdje redar ne radi red, ne čini red, nego na žalost nered, odnosno doprinosi. Prema tome, ovo je vrlo važna također odrednica. Ali i ova kad ste definirali, iako je ovdje bilo nekih protivljenja u tom smislu kad se odnosi na prikrivanje identiteta, dakle za sve ono maskiranje ne znam što sve, s ciljem sakrivanja identiteta. Ja mislim da je to vrlo važna stavka ovoga zakona, jer možete zamisliti kako poslije neke utakmice ili za vrijeme te utakmice ili neposredno prije te utakmice kako isti takav maskiran može vrlo lako navratiti u neku mjenjačnicu ili banku, a baš je zgodan i povod i pri tome imati još ne znam ni ja nekakvi navijački rekvizit. Prema tome, također vrlo važnim kao što držim i važnim zaštitu ljudskih prava u smisle ne ograničavanja ljudskih prava kao takvih, ali svakako s ciljem zaštite tih prava nečija prava, a prema zakonu i Ustavu treba ograničiti kako bi se ostvarila ova zaštita ljudskih prava svih drugih. Prema tome, za one koji su govorili a bilo je i takvih glasova, ne ovdje u sabornici ali u javnosti, kako je ovaj zakon, zakon protiv ljudskih prava. Ja bih rekao da nije i prozvao bi ga zakonom protiv ne ljudskih prava. Ako ćemo govoriti o nečemu protiv čega je ovaj zakon. Konačno i ovdje u razgovoru sa kolegom Kulušićem da zapravo i na određeni način u razmišljanjima vezanim uz ovu materiju na određeni način kada se sažme sve ovo što obrađuje ova materija može se kazati da je pred nama, pred ovim zakonom riješiti možda u Hrvatskoj, ha ne znam par stotina ili možda samo stotinjak ne znam već to je ustaljena forma izričaja huligana koji se tuku po svijetu i koji zapravo najavljuju te svoje borbe čak i Internetom i to im je jedino poslanje da se pojave negdje u nekoj zemlji, na nekom stadionu i naprave nered i pri tome se prozivaju navijačima i onda pri tome zapravo mislim da trebamo učiniti sve, a ne voditi brigu o njihovome pravu na činjenje takvoga nereda, nego ga treba doista spriječiti u interesu sviju. Ali također je i uloga i važnost klubova ovdje vrlo važna i to će biti dakako regulirano ovim zakonom i u jednom usklađenom naporu s jedne strane svih onih koji su radili na ovom zakonu, ali kojih je ovdje bio jedan respektabilan broj i koji su zapravo dali i odaslali jednu poruku da s ovom materijom ozbiljno misle. Dakle, Vlada Republike Hrvatske vrlo ozbiljno misli o ovoj materiji i ovome problemu i sa svima onima kojih se ovo tiče, mislim da će biti ne samo donesen dobar zakon, nego da će biti sutra provođen i da će se njime zajamčiti sve ono što do sada nismo imali i zbog čega smo se zapravo odlučili na donošenje ovakvog jednog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Bagarić … [[Govornik se ne razumije.]] slažem. Prvo, apsolutno se slažem da trebamo inzistirati o sigurnosti na sportskim natjecanjima, onda bih vas molila da vi sa svoje strane učinite sve što je moguće po stranačkoj liniji, jer očito ovdje drugačije ne funkcionira da se primjenjuju odredbe Zakona o sportu koji govori o sigurnosti sportskih borilišta. I ovdje stalno govorim ovim klubovima u prvoj nogometno ligi, a 99% sportaša i sportašica igra svoje sportove i trenira u neprimjerenim uvjetima. Autlinije pola metra od zida, nezaštićeni radijatori i da dalje ne nabrajam. Ja moram priznati mi smo to imali pitanje postavljeno na Odboru za obitelj, mladež i sport i onda su bili ovi predstavnici sportskih klubova prilično dirljivi da oni nemaju novaca, da oni to preuređuju itd. Moram reći da me ne zanima što nemaju novaca, imaju novaca za mnoge druge stvari onda moraju imati i za sigurnost. Prema tome, pitanje sigurnosti nije pitanje samo sigurnosti od ovog javnog reda i mira na koje se odnosi ovaj zakon, nego i opće sigurnosti i mislim da se ne može gledati izolirano. Drugo, ja se apsolutno slažem s vama da zakoni u Republici Hrvatskoj trebaju spriječiti nerede. No međutim isto tako kako ovi zakoni propisuju određena protupravna ponašanja na sportskim stadionima, ja bih voljela da se složimo i da zajednički predložimo zakone koji će za ta ista ponašanja imati istu kaznu i u drugim dijelovima života. Kako da vam kažem. Meni osobno nema razlike između onih nogometnih huligana koji su formirali svastiku na utakmici u Malti ili ministra koji u prvom redu uživa na koncertu u ustaškom pozdravu. Meni je potpuno jednako. I treba biti kažnjivo i jedno i drugo. Naši zakoni sada kažnjavaju samo jedno. U tome jest problem.
Odgovor gospodin Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ja mislim kolegice zastupnice, ja mislim da je ovo pitanje koje ste na koncu kazali vjerojatno ste imali nakanu započeti, ne znam, zapravo kada ste podigli repliku vjerojatno ste se prvenstveno osvrnuli na to iako se slažem s vama kada je u pitanju sigurnost da je ono vrlo važno, ali ovo na koncu s čime ste završili, ja mislim da zapravo nekada, nekada, to je moje uvjerenje, nekada kako god je dobro govoriti o nečemu, nekada je dobro govoriti o tome umjereno, a ne u mjeri. Dakle, ako imate u ratu psihijatra i ako se psihijatru se svi mogu vojnici obratiti itd. dakle dobro je imati psihijatra u ratu, ali nije dobro da on bude u toj mjeri isturen, jer će mu cijela vojska doći na pregled i onda ćete moći zaključiti da zapravo nemate s kime računati jer svi imaju neke poteškoće. Tako isto i ovo. Ako mi svaki put i uvijek i gdje treba i ne treba, i kada imamo razloga i kada nemamo, ne znam spominjemo takve događaje. Mi na određeni način provociramo i mi ih na određeni način ja bih rekao potičemo. Zašto? Zato slagao bih se s vama da mi imamo ovdje odsustvo reakcije, ali nije točno. Dakle, ovdje je nekoliko puta rečeno, koliko je puta samo premijer jasno rekao što misli o ovome o čemu ste vi kazali. I dakle posve je jasan stav i Vlade i onih svih koji su odgovorni kada je u pitanju ne znam ni ja, odnos prema tome pitanju kada je u pitanju ovo pitanje. Ali sada pretjerivati svaki put i svaki uvijek nanovo govoriti i još pri tome govoriti na jedan način na koji je ovdje recimo govorio kolega Kajin kada je govorio u ime kluba, gdje je tako da će zapravo bojim se provocirati neke ljude koji zapravo kojima je zabranjeno voće vrlo slatko i drago pa nam je poznato da za vrijeme komunizma kada se nije smio niti iznijeti hrvatski grb, ljudi su ga nosili, pa zbog toga odležavali u zatvoru. Dakle, ja mislim da treba imati mjeru u svemu pa i u tome. Evo, hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, predstavnici ministarstava, kolegice i kolege. Ja kao prvo moram reći da s obzirom na svoje godine nije čudno imam bogato iskustvo i sportskog aktivnog sportaša, trenera, rukovodioca u sportskim klubovima i iz tri sporta iskustva. Neću ulaziti u pravna pitanja, jer nisam pravnik. Osvrnut ću se samo na jedno koje je čak malo u suprotnosti sa mojim kolegama iz saborskih klupa i kluba vezano uz stalnost oduzimanja putovnice. Ja apsolutno ne smatram da Ustav zadire preko granica naše zemlje i da je sloboda kretanja i ograničavanje slobode kretanja u Ustavu zagarantirana do Drave, ovako samo kolokvijalno da upotrijebim, ili do Save ali da se ne odnosi na Brčko ili na Pećuh. A radi se o tome da se ja kao građanin Hrvatske osjećam osramoćenim i poniženim da moji sugrađani sramote i zastavu i grb, i mene i da ja sutra sa neugodom ili nelagodom moram dolaziti u grad u kojem su takvi sugrađani radili stvari koje ne dolikuju kulturnom i civiliziranom svijetu. Htio sam ispraviti kod predstavnika klubova gospodina Radina. Rekao je osamdesetih godina su bili neredi. Ja moram reći ja sam navijač Dinama od rođenja. Sa godinu dana starosti učlanio sam svog sina ali nažalost nisam ga odveo ni na jednu utakmicu jer je to postalo opasno. Da, bilo je nereda ali na način da su se neredi događali između Partizanovih i Dinamovih navijača u Maksimirskoj i da smo mi klinci koji smo išli iz maksimirskog stadiona da se nisu događali na stadionu i u stadionu, ili su bili efikasno spriječeni na početku, da smo znali da idemo Zvonimirovom ulicom kući a ne Maksimirskom. I policija je efikasnije ili manje efikasno to sprječavala. Ovaj zakon podržavam i vjerujem da će s obzirom na iskazanu dobru namjeru i predlagača i sugestija koje su dale moje kolege i pravnici, i nepravnici ali oni svi sa dobrom voljom, da će doživjeti još promjene koje trebaju raščistiti neke stvari. Ali reći ću, tu ćete se vjerojatno mnogi složiti, moje iskustvo iz košarke. Ako vam, ne znam kakve su sad tarife, nadam se da me neće u novinama demantirati ali ako vam iz publike izleti rola toalet papira na teren prije par godina bila je kazna 300 kuna, 300 kuna za koje ste se vi u amaterskom klubu trebali jako namučiti da ih dobijete od trgovaca, automehaničara kao sponzorski prilog. Ako vam se pokvari razglas i ne možete izvesti himnu na početku utakmice kazna je bila ohoho veća. Neovisno o tehničkim okolnostima posljedica je sankcionirana. Ako bi došlo do nereda isto tako. Imali smo nedavno kup utakmicu četvrtfinale sa Cibonom tisuću 500 gledatelja bez ograde. Nije bilo nijednog incidenta. Ali imali smo prijateljsku utakmicu u povodu nekog događaja između Dinama i Mača, Gaj-Mače, neki znaju geografiju Zagorja pa znaju gdje je Mače, gdje su došli "Bad Blue Boysi" i izazvali tučnjavu i gužvu. Četvrti ligaš ili trećeligaš neki, oprostite moji iz Mača prijatelji, nije bitno, utakmica prijateljska koja je trebala promovirati sport pretvorila se u intervenciju specijalne policije zbog takvih pojedinaca. I ja znam da zakoni govore o tome da bolje da pustimo deset krivih nego da osudimo jednog nevinog. Međutim, u ovim okolnostima kolateralne žrtve su velika opasnost. Kolateralne žrtve neredima rečeno je tu kad se radi o bakljama, petardama i sličnim napravama, netko ostane bez oka, netko postane trajni invalid zato jer netko izražava svoju euforiju i svoje slavlje na neprimjeren način. Kad se govori o ovim maskiranjima tu ću malo distinkciju napraviti. U ovom dijelu kapa. Ne kapa. Ako počini djelo a maskiran je kapom onda da mu to bude dodatni teži oblik sankcioniranja. Znači da je sa namjerom to učinio. Ako dođe sa šalom, kapom ili zabundan zato jer je -12 kao što gledamo sad zapadno-europska prvenstva ovih dana ne podliježe sankcijama, ali ako učini u takvom obliku onda tu treba drakonski ići i više. I kad se govori o ovim nekim mjerama tu se neće složiti mnogi brojači i uređaji. Ja sam rekao i predstavniku ministarstvu, nažalost ja mislim u Hrvatskoj, ne znam da li sad u arenama ima jer nisam imao priliku ići na rukometno prvenstvo nažalost uređaj za brojenje, to je otprilike ovo što ima Velesajam. Moramo vidjeti koji su to tereni, koje su to dvorane. Oprostite, mi imamo evo sad zahvaljujući ministarstvu, fondovima gradimo sportske dvorane školama na ne znam 200 mjesta u kojima poznamo od trenera, igrača do redara i policajaca, svi se poznamo. I sad, da li takve dvorane registrirane su za službene utakmice, da li moraju imati brojače? Da li moraju imati obilježena mjesta? Ali se slažem da nadležni organi a to je policija ako do nečega dođe podnose kaznenu prijavu protiv organizatora jer je dopustio da uđe 550 a dvorana ima sjedećih mjesta za sigurno boravak gledatelja 400 a nagurao je na prolaze i na slična mjesta. U slučaju bilo kakve nezgode mogu biti pogubne posljedice za ljude koji su sjeli i zauzeli prostor. Kad se govori o drugim pitanjima ograničavanja slobode ja se slažem da će biti uvijek mogućih loših interpretacija i loše primjene ali ponavljam u čitavom nizu područja je to isto moguće. I na kraju da kažem. Ima, evo govore i nazovi "navijači", ponavljam opet da je pitanje ustavnosti. Zašto se ne postavi pitanje ustavnosti kad vozač zbog toga što je uhvaćen pod utjecajem alkohola profesionalac izgubio je vozačku dozvolu na šest mjeseci, izgubio je zapravo pravo na posao da je i to protuustavni zakon. Ali tako kažemo da on svjesno je ugrožavao nečiji život, zdravlje. Pa i takvi koji rade nerede svjesno ugrožavaju nečiju sigurnost … [[Govornik se ne razumije.]] jer tko na takav način dolazi na utakmicu, bolje da ne dolazi. I bolje da se onda igra pred praznim gledalištem, mada kolega Marić je apsolutno u pravu. Ambijent i publika, prava publika navijačka su zapravo sve u sportu i onima kojima se takmiče žele doživjeti to da imaju dobru publiku i takav ambijent. I mi koji gledamo preko televizijskih ekrana, ne volimo gledati prijenos utakmice na satelitskim ovim kanalima kad nema gledatelja, jer to je kao koncert Beethovena bez gledatelja, bez gledališta. Zgodno zvuči, ali nije to to. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Perica Bukić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, predstavnici ministarstava, kolegice i kolege. Kad bismo vrhunski sport analizirali po sadržaju, navijači bi bili sigurno jedan od njegovih najvažnijih segmenata. Bez njihove podrške svaki je sportaš značajno hendikepiran, a s tom podrškom se često i slabiji vinu do pobjedničkih visina. Stoga kao sportaš u ovom domu vrlo sam svjestan i poštujem ulogu i značaj navijača. Oni su generator radosti nakon pobjede i u mnogome razlog za nove borbe nakon poraza. Međutim, manji dijelovi navijačkih skupina dobro nam poznatih imena pretvorili su sportske, a poglavito nogometne događaje, u poligone međusobnih obračuna koji je najznačajnijim sportskim klubovima, ali i Hrvatskoj državi uopće priskrbio zabrinjavajući negativan imidž u sportskom svijetu. Posljedice toga nisu bili samo medijski izvještaji koji su prozivali hrvatske navijače, već izgubljeni naslovi, medalje i kazne hrvatskim sportskim klubovima i savezima. Neka mi bude dozvoljeno upotrijebiti primjer iz mog sporta s Europskog prvenstva u vaterpolu 2003. godine u Kranju kad navijački neredi tijekom susreta Hrvatske i reprezentacije Srbije nisu završili jednim skandalom i prozivanjem naših navijača, već su izravno utjecali i da Hrvatska vaterpolska reprezentacija ne osnovi naslov prvaka Europe. Samo da pojasnim. Znači, u trenutku izbijanja tog incidenta Hrvatska je vodila dva-tri gola razlike i nakon toga smo de facto nakon produžetaka izgubili tu titulu. Uz sve to, iako nismo bili organizator niti domaćin prvenstva, Hrvatski vaterpolski savez je kažnjen sa 100 tisuća eura. Zakon o sprečavanju nereda na sportskim natjecanjima je logičan odgovor na takva događanja. Međutim, zakon ovog tipa mora imati polazište u činjenici kako nerede potiče vrlo mali broj navijača, ali je karakter sportskih priredbi da okruženje u kojem se na malom prostoru nalazi veliki broj gledatelja takav da se svi oni lagano i naročito kada dođu do samog incidenta, gotovo nužno prošire i uplete se velik broj ljudi. Borba protiv izazivača nereda temelji se na mjerama izvan sportskih borilišta radi čega cijelo europsko zakonodavstvo ovog tipa od samog donošenja doživljava stalne promjene uvjetovane okolnostima i zbivanju na sportskim borilištima. Naime, zakon nije i ne može biti represivno sredstvo, već samo mjera u borbi protiv skupina koje čine nerede. Ovdje bih želio podsjetiti kako je britanski Zakon o nogometnim navijačima podložan modifikacijama svake godine, a predlaže ih tijelo pod izravnom ingerencijom državnog tajnika u kojem 5 od 7 članova imenuje predsjednik Vlade. Koordiniranim radom svih koji su zaduženi za sport, primjerice u Velikoj Britaniji su uspjeli nogometna igrališta pretvoriti u mjesta društvenog okupljanja, gotovo eliminirati nasilje, ali ipak zadržati ogromnu količinu navijačke strasti, stvorivši tako uzorno okružje sportskih događanja. Nešto slično, ja bih rekao možda još i ljepše, vidjeli smo na tek završenom Svjetskom rukometnom prvenstvu u Hrvatskoj. Naravno, postavlja se pitanje kako je u tako kratkom vremenu, samo nekoliko tjedana nakon ispada nogometnih navijača u Češkoj i Italiji, Hrvatska ponudila sliku uzorne navijačke nacije. Dio odgovora je svakako u činjenici kako je golema većina zaštitnih mjera navijačima izrečena radi ponašanja na nogometnim stadionima, dok na ostalim sportskim događanjima nereda gotovo da i nema. Primjerice cjelokupni vaterpolski sport bilježi samo jednog navijača kojem je izrečena zaštitna mjera, a slično je i u košarci i rukometu. Smatram kako je onaj drugi dio odgovora u pravilnoj pripremi navijača za sportske događaje, što je u primjeru Svjetskog rukometnog prvenstva upravo sjajno odrađeno. Naime, tjednima prije natjecanja u javnosti je stvorena atmosfera pozitivnog ozračja u kojoj je značaj događaja u potpunosti afirmiran. Kad tome pridodamo sjajnu organizaciju službi zaštite i održavanja reda, onda je jasno kako je upravo ovo natjecanje ponudilo formulu kojom se treba rukovoditi i u budućnosti. Razgovarajući osobno nedavno s predstavnicima navijačkih skupina čuo sam mnoštvo primjedbi na ovaj zakon. Prvenstveno su te primjedbe bile usmjerene, kao što smo dosad imali prilike čuti i u drugim izlaganjima, na način provođenja zaštitnih mjera i njihovu ustavnost. Međutim, upravo ti navijači su mi iznijeli primjer nedavnog događaja u Pragu gdje je primjerice 20-tak hrvatskih huligana gađali policiju raznim predmetima, dok su ostalih 2000 nedaleko od mjesta nereda ispijali pivo. I to je po sebi dokaz da nema alternative borbe za konačno iskorjenje nasilja na hrvatskim sportskim borilištima i oko njih. Recentne primjedbe navijačkih skupina svakako moramo uzeti u obzir i mi u Hrvatskom saboru, ali i oni koji će provoditi zakon, naročito kad je riječ o praktičnoj primjeni. Smatram također kako su te zakonske odredbe okvir koji osigurava mogućnost uvođenja reda, ali ostaje samo jedna od mjera u borbi protiv nasilja. Uz manje izmjene i nadopune uvjeren sam da će cjelokupni hrvatski sportski svijet pozdraviti donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani državni tajnici, štovane kolegice i kolege zastupnici. Dakle, do sada smo nebrojeno puta rekli da se u ovom zakonu u najvećem broju ili gotovo isključivo referiramo na huliganstvo na nogometnim stadionima i često se u raspravama potezala argumentacija i paralela vezana uz britanske zakone kojima su se njihovi parlamentarci obračunali sa huliganstvom na njihovim nogometnim stadionima. Štoviše, onaj tko je imao priliku gledati na Discoveryju dokumentarac o nogometnom huliganstvu, to je i više nego strašno i zabrinjavajuće. Međutim, činjenica jest da je primarna svrha britanskog zakonodavstva bila infrastrukturna sigurnost kako bi se spriječile tragedije na stadionima tipa urušavanje stadiona i slično. Međutim, ovdje je ipak naglasak dan na represiju i iskorjenjivanje neprimjerenog ponašanja koje vodi nekim drugim situacijama. Već je kolegica Lugarić rekla da je naš glavni problem koji vodi i huliganstvo na nogometnim stadionima, zapravo nogometna mafija koja žari i pali ne samo nogometnim, nego i medijskim prostorom. Tako da svi znamo o tome što izvjesni dopredsjednik “Dinama“ radi i kako se neprimjereno ponaša. Ponaša se retoričko pitanje bi li i taj striptiz i alkoholizirano ponašanje eventualno potpadalo pod ovaj zakon koji se evo mi spremamo izmijeniti. I ne bi li jedna takva radikalna mjera zapravo pokazala i primjer mladim ljudima koji u njemu vide jedan uzor, ali na žalost izuzetno negativan uzor. Činjenica da je ovaj zakon izgleda pogodio samu bit jest ilustrirana i time što su udruge navijača najavile ustavnu tužbu protiv ovoga zakona. Ali postavlja se pitanje koje su to udruge? Je li su to udruge gledatelja šaha ili umjetničkog klizanja ili “Snježne kraljice“ na Sljemenu ili možda rukometnih navijača gdje se usprkos činjenici da se radilo o petnaestak tisuća ili više navijača u našim objektima ipak nisu desili značajniji izgredi. Kako to da je publika pojedinih športova obrazovanija, discipliniranija i primjerenija u svekolikom ponašanju. Koliko te udruge “Armada“, “B.B.B.“, “Torcida“, “Kohorta“, “Ultras i demonij“, “Tornado“, “Funcuti“, “White stonesi“. Oni tvrde da iza njih stoji dvadesetak tisuća navijača. Ali evo, ilustrirao bih i jedan zanimljiv podatak, da je primjerice broj posjetitelja Hrvatskom narodnom kazalištu godine 2008. bio veći nego cjelokupna posjeta svim Dinamovim utakmicama te iste godine, pa eto nismo trebali Zakon o zaštiti gledatelja opere u HNK. U svakom slučaju građani se zbog tog huliganstva često osjećaju bespomoćni, nezaštićeni, dolazi i do brojnih kolateralnih žrtava bilo da su pogrešno uhapšeni ili na bilo koji način tretirani od strane policije ili im je naprosto imovina oštećena, a tu stradaju i tramvaji i osobni automobili, fasade kuća itd. I ono što u ovom zakonu zaista bi trebalo razmisliti da se popravi jest da se troškovi provođenja zakona ne prevaljuju na širu društvenu zajednicu, nego i na organizatore pojedinih športskih priredbi, a i na same nogometne klubove, pa odnedavno i na vlasnike klubova, jer evo neki su ili privatizirani ili su u procesu privatizacije ili su kao jedan naš zagrebački klub de facto i gore nego privatni, odnosno vlasništvo jednog čovjeka. Ti isti nogometni menadžeri imaju, ubiru fantastične sume od transfera pojedinih igrača na koje država nikada nije smogla snage dati određene porezne namete, tako da se puni i državni proračun. Pa kao što sam već rekao u jednoj replici plaćaju se i kockarski dugovi pojedinih igrača, a možda i trenera i to se otvoreno piše u medijima, a da se ne postavi pitanje iz kojih sredstava, na koji način, kroz koje je to proračunske kanale prošlo. Je li plaćen PDV možda na takve transakcije? Do sada na žalost nismo zabilježili niti jednu ozbiljniju sudsku presudu od ovih nekoliko tisuća prijavljenih po člancima bivšeg zakona koji nije bio loš, ali ga je trebalo zaista osuvremeniti zbog činjenice da se nije mogao učinkovito provoditi. A osim toga i da nije zapravo znatnije niti pridonio smanjivanju huliganstva. Dakle, ovo nije samo problem policije ili Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. To je i problem šireg, odnosno Ministarstva pravosuđa. U zakonu se govori o tome da je zabranjeno dolaziti pijan, odnosno nakon konzumacije alkohola i droge, te se čak predviđa i provjeravanje je li netko pod utjecajem alkohola. Postavljam pitanje što je sa drogom? Kako će se testirati je li netko drogiran ili ne? Dakle, zabranjeno je posjedovanje opojnih sredstava i konzumiranje, ali nije zabranjeno već doći drogiran ili napušen. O tome treba također na neki način povesti računa. I mislim da ovaj zakon je prijeko potreban našem društvu, ali da treba se drastičnije referirati i na samo korijenje huliganstva, ne samo na stadionima nego i u širem društvu, odnosno šira društvena zajednica bi i odgojnim mjerama i čijim je čitavim spektrom mjera trebala utjecati na ponašanje mladih jer očito jest da ona publika koja je neki dan se mogla vidjeti možda jedan jedini dan u godini kad je bila "Noć otvorenih muzeja" ne stvara recimo probleme kakve stvaraju navijači tijekom ovih utakmica visokog rizika. I recimo to još jednom, gotovo isključivo nogometni navijači.
Hvala. Imamo repliku, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Osvrnuti ću se na dvije stvari koje je rekao gospodin Franić. Prvo da je kategorizirao sportove i navijače po sportovima. Iako je sada u Hrvatskoj situacija takva, dakle govorimo isključivo i najviše o nogometnim navijačima. Činjenica je da će se, kako je rekao gospodin Bukić primjenom nekih odredaba novoga zakona koji će se donijeti se može situacija promijeniti. Pa onda huligani kad nisu mogli više u Hrvatsku, išli su u inozemstvo. Sada kad više ne budu mogli na nogometu, mogu upotrijebiti neke druge sportove da bi na neki način ispoljili svoje huliganstvo. Naime, imamo slučaj recimo u Grčkoj, dakle gdje navijači dva rivala u svim sportovima, dakle Panathenaikos i Olimpiakos su napravili nered na vaterpolo utakmici. Čak štoviše, došlo je do toga da su novinari morali spašavati život igrača zato što se netko sjetio baciti električni semafor u vodu. Prema tome, nije baš, treba paziti i na druge sportove, bez obzira što se u ovom trenutku događa to samo na nogometu. Doduše, neki sportovi su naravno kontaktni, dakle gdje dolazi do kontakta igrača, neki sportovi nisu, tipa tenis, odbojka, stolni tenis i tako dalje gdje ne dolazi do kontakta igrača. Međutim opet nije baš dobro ni to za usporedbu što ste usporedili sa kazalištem, koncertima i tako dalje. Naime, na koncerte ne dolaze ljubitelji kompozitora i onoga drugoga, dakle antibethovenovi i Bethovenovi navijači da dolazi do njihovog kontakta i tako dalje. Jedino na jednom koncertu ustvari dolazi do anti situacija, izvikivanja mržnje. Međutim, iako tamo nema ove druge publike, jedino dolaze oni koji na koncertu uživaju, onda poslije u javnosti osuđuju, ali to je već druga priča, nećemo sad o tome.
Odgovor, gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Fali ovaj transfer, ustvari ovaj transfer huliganstva i sporta prema drugome sportu je problem huliganstva kao takvog, a ne bilo kakvog navijanja i to je ono protiv čega se mi u društvu moramo boriti. A usporedbu sa kazalištem sam izrekao stoga što moramo stremiti k tom možda nedostižnom cilju da kada privedemo i navijače, ali one istinske navijače sa športskih terena i u kazalište i u muzeje, vjerojatno će problema i na samim arenama i sportskim terenima biti daleko manje. Hvala.
Hvala. Još jedna replika, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Meni to, ja osjećam potrebu, kolega Franiću da vam kažem da ste stvarno, čini mi se jako dobro elaborirali ulogu šire društvene zajednice u športu. Ono što bih posebno želio istaknuti u vašem izlaganju što se meni jako dopalo i nadam se da će ministarstvo u tom pravcu jasno i neke poteze vući, a to su menadžeri, sportski djelatnici i treneri. O tome se nije puno govorilo. Nažalost, njihove izjave, njihovo ponašanje, njihova obrazovna razina dobrim dijelom doprinosi stvaranju jedne negativne klime u i oko nekih sportova. Zato se uistinu nadam, a nadam se i vi gospodine Franiću da se slažete, da bi ministarstvo trebalo u sljedećoj fazi jasno krenuti i pokušati postrožiti kriterije kojima bi ljudi bili, koji bi ljudi bili na čelu takvih sportova, kako odabrati ljude koji će sjediti u upravama tih sportova, pokušati napraviti jedan utjecaj da se kvalitativni pomak glede strukture tih ljudi, tih djelatnika ipak napravi jer čini mi se da bi se time i još brže neke stvari mogle riješiti. Evo, hvala lijepo.
Odgovor, gospodin Franić. Izvolite.
Nadovezujući se na vašu repliku, upravo bi ova privatizacija mnogih klubova koja je u tijeku mogla poslužiti zato da se u upravne odbore i relevantna tijela izaberu ljudi koji će svojim primjerom promovirati sport, istinski ljubitelji sporta, a ne besprizorne osobe koje daju loš primjer našoj omladini. A osim toga, možda bi i takve akcije poslužile da novac koji se vrti, ogroman novac koji se vrti u nekim športskim klubovima i športovima bude transparentnije u cirkulaciji pa da koja kuna završi možda i u državnom proračunu. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Ja u svakom slučaju podržavam ove izmjene zakona i mislim da je krajnje vrijeme da se taj zakon donese. Imali smo zakon s ovim novim izmjenama da bi se upravo spriječili ovakvi neredi kakve nam huligani, ne navijači, rade i sramote našu državu. Ja ću se u svojoj raspravi malo osvrnuti možda na jednu temu o kojoj danas nitko nije ovdje raspravljao od saborskih zastupnika jer koliko sam čitao prijedlog zakona, mislim da se on odnosi na sve športske udruge i sve športske objekte. Ne znam da li znate, ali jedan podatak, da mi možda samo govorimo ovdje o prvoligašima jer se tamo događaju neredi, a mi imamo u Hrvatskoj oko 500 malih amaterskih klubova. O njima danas nitko nije govorio, a ja koliko sam shvatio prijedlog zakona da se to odnosi i na njih. Ne znam da li me državni tajnik prati. Ja se bojim da ti mali amaterski klubovi koje svaka općina i grad ima neće moći ispunjavati masu tih uvjeta koji su predloženi u ovom zakonu. Pa tako kako će se primijeniti video nadzor, kako će se rampe za usmjeravanje gledatelja riješiti, uređaji za brojenje i kontrolu ulaznica i tako dalje. Ja mislim da to neće biti moguće napraviti po tim našim malim klubovima. Govorim o onim klubovima, to su oni općinski, općinske lige, međuopćinske, županijske, međužupanijske koji broje najviše sportaša, puno više nego ova prva liga, 12 klubova koji broje najviše gledatelja i koji okupljaju najviše djece. Ja konkretno u svom klubu u Bistri imam 250 klinaca i ta prva momčad je, ne znam u 4. ligi zato da bi se mogli natjecati oni prstići, limači, kadeti, juniori, pioniri i zato mi i te klubove u svim općinama i gradovima sufinanciramo iz svojih proračuna upravo zato da bi ta djeca se mogla tu okupljati i baviti sportom. Problem je kojega ja vidim i kazne. Mi u tim klubovima imamo volontere, entuzijaste. A imamo kazne od tisuću do 150 tisuća kuna. Tko će se htjeti baviti više volonterski ili tko će biti više entuzijast u takvom klubu kad, ako se ne pridržava ovih odredba ovog zakona, dobit će takvu kaznu. Znači moramo računati na to. Kad govorimo o troškovima, ja moram reći da takvi klubovi, takvi su propisi tih športskih saveza ne znam, da su to takvi troškovi da jedna utakmica ako ste domaćin vas košta minimalno 6 tisuća kuna, ako idete u goste isto tako jer morate platiti prijevoz. Tko će to platiti, a sponzora nema. Sponzore imaju samo prvoligaši, drugoligaši, možda koji trećeligaš, a mi sponzora nemamo. Možete dobiti nekakvih 500 kuna za nekakvu reklamu, ili vam bu dao tamo za gajbu pive, ali drugo više nema. Znači bojim se da ćemo teško mi u tim malim klubovima moći ispoštovati ovaj zakon. Isto tako kad govorimo o mladima, na žalost mi ulažemo u tu djecu, onda dođu menadžeri kad su već 17, 18 godina, uzmu ih bez ikakve naknade, a mi smo ulagali u njih, kupovali opremu i igralište uređivali, dresove kupovali, vozili ih, sendviče, hranili ih. Onda nam te dečke otpeljaju i ne dobimo nikakve naknade, oni poslije na njima zarađuju. Znači nemamo prihoda. Ono što još vidim jedan problem, možda će se neki smijati, ali u tim našim da ih nazovem tako općinskim, selskim klubovima jedan od prihoda je nekakav šank gdje se nekakva kava prodaje, nekakav soka, nekakva pivica, nekakav gemišt, iznajmljuju taj prosto, i tamo se ljudi druže, nema tam nereda, nitko se ne tuče, popiju si, dođu popodne negdje na utakmicu, odgledaju svoju ekipu i otiđu doma. Ako zabranimo, a to je jedan od onih nekakvih malih prihoda da pokrijemo one troškove od košnje igrališta, pa ne znam onog domara, čistačice, spremačice kaj moraju raditi na tom igralištu, bojim se da onda ćemo još manje moći raditi s tom djecom i još manje ulagati. Zato evo ja sam možda htio ukazati predlagačima da vodite računa o tim malim amaterskim klubovima kojih ima 500-tinjak u Hrvatskoj. Mi sve govorimo o ovim velikim i zakon se u biti, mi ga usmjeravamo prema prvoligašima gdje se događaju neredima, ali se bojim da će … [[Govornik se ne razumije.]] žrtve kad bi ih nazvali biti upravo ovi mali jer je njih najviše, a ovi 12 koji su prvoligaši ili 14 ili 16 ili koliko već bude drugoligaši, mislim da će oni to najmanje osjetiti i oni će na kraju to moći i platiti, a ne znam kako će ovi na ovaj maloj lokalnoj razini u tim malim klubovima. Evo, u svakom slučaju podržavam taj zakon, ali molim predlagače pošto ide u zakon u drugo čitanje da vodite računa upravo o tim malim amaterskim klubovima na lokalnoj razini. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Evo mom poštenom i cijenjenom susjedu moram ipak reći nekoliko riječi i replicirati. Naime, kolega ja mislim da moramo prihvatiti ovaj zakon ovakav kakav je. Ja uistinu ne nalazim nikakvu mogućnost da problem bude u volonterima i u kaznenim odredbama. Ti volonteri su pošteni ljudi, vrijedni ljudi, radini ljudi i nikada s njima nismo imali probleme. Najveći problemi su gdje? Su kod menadžera, trenera koji su dobro, dobro plaćeni. U njima su problemi. Ako ste jutros slušali vijesti u 7 sati na prvom programu Hrvatskog radija, izjava jednog trenera gdje on govori o skidanju gaća. To su problemi. U volonterima ne nalazim da su problemi i volonterima sigurno neće smetati ove kaznene odredbe jer oni neće doći nikada u napast da jasno i krše.
Hvala.
Evo samo da kratko. Ja se potpuno slažem, rekao sam da podržavam i obadvije ruke ću kako se veli dići za ovaj zakon, jer mislim da je u svakom slučaju nužan i potreban da se spriječe ovi neredi i ovi huligani koji sramote našu državu. Ali hoću reći da evo samo sam htio sugerirati predlagačima, jer ja ovdje ne mogu iščitati da se to ne odnosi i na male sportske klubove u općinama, gradovima i po selima. Zato bi bilo dobro da se možda stavi nekakav članak zakona gdje se to može na taj način iščitati, jer se bojim, jer tu nije rečeno da to ne vrijedi za klubove u četvrtoj ili nekakvoj međuopćinskoj lizi. Evo zato je moja sugestija takva, a u svakom slučaju podržavam donošenje ovoga zakona.
Hvala. Gospodin zastupnik Goran Heffer. Nema ga. I konačno zadnji u raspravi zastupnika, gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolege i kolegice Sabora, državni tajnici. Javio sam se za raspravu o ovoj temi iz razloga da bih dao podršku zakonu, ali isto tako da bi dao i podršku tome da zakon bude što bolji, da se dakle i kroz drugo čitanje ima više vremena raspraviti sve ono što se čini relevantnim da bi moglo ući u zakon, na neki promijenile te odredbe. Naime, htio bih napraviti jednu bitnu razliku koja se možda rasprava do sada nije tako predstavila, bitnu razliku između navijača i onih navijača koji prave nered, tako da ti navijači koji prave nered zapravo na neki način udaljavaju moguće navijače od sportskih natjecanja i prisiljavaju da stoje doma, da ne idu prisustvovati tim natjecanjima. No međutim, sva natjecanja nema jednaku vrijednost u tom smislu. Sva natjecanja nisu jednako, na jednaki način ne predstavljaju ugrozu za druge, ne prave takve nerede i imam dojam kao da je pišući ovaj zakon da se u prvom redu imalo na umu nogomet i sve ono što se na nogometnim utakmicama najčešće događa, jer zapravo sve ono ekscesno što možemo svjedočiti zapravo je najvećim dijelom kroz nogomet dolazi, a najviše je bilo izraženo i zapravo početo je s Margaret Tacher i onoj utakmici … [[Loša snimka, govornik se ne razumije.]] zove, što je i dovelo do nekog rigoroznijeg pristupa svemu tome skupa. Slažem se sa kolegom Gulićem u ovom trenutku i svakako bih podržao to da ako je, ne mora biti da sam u pravu, ali ako je dojam takav, da su nogometni ekscesi na nogometnim natjecanjima zapravo bili vodeći da bi se do zakona došlo, da najprije svi sportovi nisu jednaki kao što sam već rekao, ali isto tako da sve razine natjecanja i u odnosu na profesionalni amaterski sport ne bi trebale jedno obrazno u zakonu biti tretirani, jer jednostavno neki uvjeti kod amaterskog natjecanja ne mogu biti ispunjeni i da bi tome na neki način trebalo pristupiti. Pitanje nereda na sportskim borilištima je pitanje koje se može raspraviti sa više stajališta. Ovim zakonom je na neki način apostrofirano sprječavanje u smislu povećane ovlasti policije i redara, kao što su i određene obaveze organizatora i sportskih natjecanja i predviđena nova protupravna ponašanja i sankcije. No međutim, svjedoci smo da i postojeće zakonodavstvo na određeni način reguliralo ovu tematiku samo je pitanje koliko nam se intencije zakona razlikuju od onoga što u praksi doživljavamo. Jeli dovoljno imati zakon ili zakon treba i doslovno i primjenjivati, ali naravno da zakon moramo imati i ovo pokazuje prijedlog ovog zakona pokazuje da je Hrvatska vlada se ozbiljno suočila s ovim problemom i da želi stati na kraj ekscesima koji se događaju, neredima koji se događaju. Potpora zakonu mora biti dakle u prvom redu što sam kazao zbog razlikovanja navijača i huligana gdje ne mogu biti svi na jednaki način tretirani. Znamo što znači masa, kako se njom da i manipulirati u nekim slučajevima, ali i pitanje navijanja pokazuje jednu određenu pristojnost ljudi, kulturu ponašanja pa tako izražavanje neslaganja ili jednostavno manifestaciju nekog otpora zviždućući na himnu je pitanje civilizacijskog ponašanja, nije pitanje normativa koje treba biti u redu. Isto tako kao što se može izgledati naprosto ludošću i sasvim kontra produktivno što smo doživjeli na završenom Svjetskom prvenstvu u rukometu da se sucima zvižde, pa možda i suci na takav način reagiraju u nekim slučajevima isto, barem ne sklono prema tome. Naravno kada razgovaramo ovdje u Saboru ne postoji neka opreka među nama u načelima da se ovakav zakon treba donijeti, da treba regulirati te stvari. No međutim postoji uvijek ta opasnost kada se iz sadržaja zakona i razloga zašto se zakon donosi počne bježati u neke političke okvire i davati tome neke dimenzije, pa se tako daju neke izjave koje su mislim potpuno neprimjerene, počeo sam od kolege Kajina kojega nema da bi rekao njemu, pa ispada da govorim njemu iza leđa, ali on je toliko spominjao to "ubij Srbina" kao da je ono u ratnim filmovima neko vrijeme da smo pobili više Nijemaca u filmovima ratnima nego što ih uopće to dira. Tako da postaje onda samo sebi svrhom, nema veze sa Zakonom o neredima na ovom. Sociološka tema je vrlo važna u ovome, ali u okviru te sociološke teme nešto što isto tako veseli na stadionima da nije nered, recimo isto u ovoj prigodi doživljenoj sasvim predstavi jedan lijepi događaj, jedan lijepi osjećaj kada se pjeva "Moja domovina" i kada se izražava jedno domoljublje na jedan sasvim prihvatljiv način, zapravo izražavanje domoljublja jer je uvijek prihvatljiv ali se može slobodno izražavati a da te nitko zbog tog izražavanja ocjenjuje u negativnom kontekstu, jer je izraženo na pravome mjestu. Isto je tako navijači su se pokazali u drugim elementima kao pravi, dakle nisu nužno osobe koje prave nerede. Možda je taj događaj i od onih koji prave nerede učinio ljudima pravim navijačima, a ne huliganima ili kako bi se terminološki to moglo nazvati, ali mislim da shvaćate što želim reći terminom huligan, kada svi pjevaju himnu. Dakle, nisu navijači apriori sami po sebi, zato mi je drago i htio bih da se u raspravi govori više o tome da se radi o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima, a ne o navijačima, što je dijelom rasprava bila skrenula. I isto tako da ne govorimo o koncertima, izložbama i ostalim gdje se eventualno neredi mogu stvarati, jer je zapravo rasprava samo o športskim natjecanjima, a to se slažem sa mogućom raspravom o tome, ali na drugome mjestu. Naravno, ima u navijanju puno duhovitosti koji put što ne bi trebalo samo po sebi sprečavati, možda nekome to zvuči i drugačije, ali isto tako postoje razlike u pojavnosti kod navijanja jeli se radi o nekome lokalnom susretu, odnosno susretu unutar države ili neposredno bliskih jedinica lokalne samouprave ili se radi o nečemu međunarodnom što mobilizira ljude. U svakom slučaju bih htio kazati da zakon treba podržati u svakom pogledu kao osnovu s kojom treba doći do kraja sa brušenjima koje možemo kroz drugo čitanje dovesti do rekao bih savršenstva. Htio bih kazati isto tako o čemu bi trebalo voditi računa da se komentarima komentatora ali i medijskim interpretacijama nekih događanja može dodatno ulijevati ulje na vatru koja potiče i negativnu afirmaciju. Isto tako smatram vrlo negativnim, štetnim i zapravo ni malo realnim kada se incident u nekome događaju izvuče iz svega i apostrofira sam incident, a ne čitavi događaj, jer onda ispada kao da želimo samo jednu stranu gledati. Iz toga razloga sam protivnik rasprava u kojima se generaliziraju slučajevi i govori o Hrvatima ili Hrvatskoj što se događa ovdje. Čini mi se da neki politički interes koji može biti realan ne bi trebao ići na štetu svih nas i države, našeg dostojanstva i ostaloga. Naravno ja nisam pravnik da bi pravne norme ovoga zakona mogao stipulirati i komentirati na pravi način, ali želim ponovno naglasiti potrebu bitnog razlikovanja između navijača i huligana bez obzira terminološki kako bi se to zvalo. I da se ne dogodi da pravi navijači trpe štetu zbog incidenata koji se na sportskim natjecanjima događaju. Mnogi ne idu na sportska natjecanja da ne bi svjedočili ili da se ne bi kompromitirali na neki način. Dakle, zakon u svakom slučaju kako je postavljen pokušavati prevenirati nerede, spriječiti da neredi nastaju. Zakon se pozabavio s time kako da se zaustavi nered, ako se može zaustaviti što mi se čini druga dodatna kategorija koju se nije moglo prevenirati ni na koji način znati. Isto tako i ovaj zakon pokušava sankcionirati nerede ako su se oni dogodili i nisu se mogli spriječiti. Tema je isto vrlo interesantna za raspravu, ne znam koliko je vama za dopunu zakona pitanje nadoknada štete. Na čiji račun ide nadoknada štete i da li bi jedna takva financijska mjera, kaznena, restriktivna mogla doprinijeti tome da neki ljudi dođu pameti. Naime, neredi koji se vezuju uz sportska natjecanja ne događaju se samo na sportskim borilištima, na igralištima i u dvoranama, događaju se još možda i više izvan po ulicama, trgovima itd. Dakle, i taj element opće štete je koristan. Ž Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Ivan Hanžek.
Pa ja ću kolegi Rošinu ali i mnogim drugima koji su govorili, ali on je povod mali mi dao oko idealiziranja slike sa finala Svjetskog prvenstva u rukometu. Ja oprostite u jednom trenutku sam se jako neugodno osjećao a to je bilo na početku kada je jedan dobar dio publike zviždao i negodovao na francusku himnu. Izuzetno sam osjetio kad se to dogodi sa hrvatskom himnom na bilo kojem drugom terenu i mislim da i organizatori i oni koji voditelji koji preko razglasa pozivaju da se digne i pozdravi nečija himna trebaju naglasiti da je to jedan od osnovnih elemenata kulture bez obzira koliko nam bili simpatični protivnici. Kolega Rošin, nemojte se ljutiti. Iskoristio sam samo vas kao točku u kojoj to mogu učiniti a bilo je još nekoliko spomena.
Replika gospodin zastupnik Berislav Rončević.
Upravo tako. Kolega Rošin, dobro ste primijetili u svom izlaganju i istakli ste to neprimjereno i necivilizacijsko ponašanje zviždanje na izvođenje himne strane države čija reprezentacija igra. Zato što ljudi nisu svjesni što čine. Nitko im to možda nije ni rekao. Ja ću se malo vratiti unazad pa sjetite se početkom devedesetih kada je Hrvatska tek kretala u svoju samostalnost odigravalo se Svjetsko prvenstvo košarkaško u Argentini kada je srpski igrač Divac skinuo hrvatsku zastavu sa Kukoča čini mi se, bacio dole i pogazio. Ili kad je prije godinu dana u Beogradu prilikom demonstracija zapaljenja hrvatska zastava. Kako smo se mi osjećali tada? Katastrofalno, uvrijeđeni i povrijeđeni. Našim građanima koji dolaze na stadion treba jasno reći upravo tako se mi ponašamo kada zviždimo na izvođenje himne strane države. Grb, himna, zastava su simboli jedne države. Između ostalog, u ovoj državi se ginulo za zaštitu ovih simbola kao simbola državnosti i to treba komentatori koje ste vi spomenuli jasno reći u prijenosu. Komentator ima i tu edukativnu funkciju posebno prema mladim ljudima kojima to možda nije rečeno u njihovom obiteljskom domu ali je prilika da im se kaže. Da znaju to vjerojatno mnogi ne bi zviždali. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Zahvaljujem se kolegi Rončeviću na replici jer mi je dao šansu da nešto kažem što nisam imao prigode reći. Naime, ja sam u svom govorenju koje su sve pojavnosti na stadionima a isto tako sam uzeto svjetsko prvenstvo kao ilustraciju rekao o temi, pristojnosti, kulturi ponašanja kad se zviždalo sviranju himne. Dakle, ja sam istakao taj problem koji je kolega Rončević istakao u smislu kako je nama se osjećamo ružno i rekao sam isto tako u nastavku i zvižduk sucima da je barem nepametan ako je iskaz nekog normalnog ponašanja. Suprotnoj momčadi zvižduk je ok. Hvala.
Hvala lijepa. I konačno, u ime predlagača državni tajnik Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja bih ovo završno obraćanje iskoristio zahvaliti svim zastupnicima koji su danas raspravljali o ovom zakonu i pokušao bih samo sistematizirati nekoliko mojih promišljanja do kojih sam došao temeljem vaših rasprava. Prije svega, smatram da su rasprave doista bile dobronamjerne, da su bile kvalitetne i da se iz njih dalo već iščitati nekoliko dobrih rješenja koja će ovaj zakon sigurno popraviti. Ja ću krenuti od kraja, pokušat ću biti što je moguće kraći pa ću probati ovaj strah sportskih djelatnika koji rade u malim klubovima jednostavno otkloniti. Naime, člankom 6. je propisano da pravilima športskog saveza i u druge športske udruge više razine propisuju se ovisno o kriterijima iz stavka 1. ovog članka mjerila za opremanje športskih objekata uređajima za kontrolu brojanja ulaznica, redara i ostaloga. Znači, mi očekujemo da će zaista športski savez višeg ranga biti tu korektni i propisivati one uvjete koji su realni, koji su nužni, koje ti mali klubovi mogu podnijeti a ako procijenimo da je nužno možemo i mi ovim zakonom još dodatno otkloniti svaku mogućnost i sumnju da će se tu malim klubovima nametati nerazumno visoke i skupe i nepotrebne obaveze. Isto bih rekao ovo što je rekao gospodin Franić. Ja mislim da će i privatizacija klubova jednim djelom početi uvoditi reda u ovo područje. Naime, sad se događa da su profiti od transfera uglavnom prihodi pojedinaca a opremanje klubova, opremanje stadiona, objekata su stvar odnosno trošak i obveza gradova, županija, državnog proračuna ili nekoga trećega. Kad se klubovi budu privatizirali onda će i prihodi biti prihodi privatnih vlasnika ali će i obveze, odgovornosti i troškovi biti isto obveze, troškovi i odgovornosti privatnih vlasnika. I zbog toga mislim da će ovaj zakon koji je Vlada donijela o preoblikovanju sportskih društava zaista biti isto početak uvođenja reda u ovaj segment na ovaj način možda ne direktno vidljiv ali sigurno i na taj način će se početi stvarati uvjeti za jedno normalno funkcioniranje. Ja vas samo isto upozoravam da ni Englezi nisu došli lako i brzo do ovakve atmosfere na stadionima. Naime, možda smo malo zaboravili da je 1985. godine nakon one tragedije na Heselu pet godina svi engleski klubovi su bili eliminirani iz svih europskih natjecanja a Liverpool šest godina. Počelo se to i kod nas događati ovo što se događa Dinamu da će igrati jednu utakmicu domaću bez publike uopće, da će ići na dvije utakmice strane bez svojih navijača. I budite sigurni da će i europski športski savezi sigurno dati doprinos zajedno sa nama samima da se oni koji krše propise, koji sramote Hrvatsku discipliniraju i zaista počnu se svi skupa angažirati i truditi na tome da šport bude šport a ne da šport budu borilišta i arene za iskazivanje najnižih strasti. MUP će sigurno kažem probati ovaj zakon još popraviti u tom smislu da upravo onemogućimo one koji športska borilišta i terene nastoje koristiti za iskazivanje najnižih strasti a koji sa navijanjem nemaju nikakve veze. I na kraju samo da kažem. Sigurno da prava i slobode ne sežu bezgranično, i prava i slobode sigurno imaju ograničenja. Mi smo potpuno svjesni s jedne strane da MUP i kompletna državna infrastruktura i institucija imaju obvezu da budemo učinkoviti u suzbijanju nereda i da osiguramo civiliziranije uvjete pravim navijačima i roditeljima sa malom djecom. Ali s druge strane, imamo i obvezu poštovanja temeljnih ljudskih prava i sloboda jer ih imaju i prekršitelji. Probat ćemo kroz određene amandmane i kroz određene popravke naći pravu mjeru da budemo učinkovitiji, da budemo efikasniji u borbi protiv huligana ali da time ne narušavamo ničije slobode i prava i da u konačnici osiguramo da zaista športska natjecanja služe onome čemu jesu osmišljena u povijesti da se na njima ljudi druže, da navijaju za svoje ali ne vrijeđaju i ne omalovažavaju protivnike. I nadam se da ćemo nakon ovako dobre kvalitetne rasprave sigurno za iduće čitanje predložiti jedan zakon koji će moći dobiti potrebnu podršku u Saboru. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo povredu poslovnika gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Krivo je bila okrenuta, ali izvolite ispravak netočnog navoda.
Štovani gospodine državni tajniče, nakon tragedije u … [[Govornik se ne razumije.]] nisu bili isključeni svi engleski klubovi, nego svi engleski nogometni klubovi sa natjecanja.
Imamo još jedan ispravak, gospodin Arsen Bauk.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Nisam mogao pronaći drugu poslovničku formu od ispravka netočnog navoda kada je gospodin državni tajnik govorio o sankcijama klubovima i izbacivanju. Dakle, osim zabrane natjecanja kad to ne izborite, 2007. godine UEFA je zbog nereda navijača u Mostaru izbacila Partizan iz Europe bez obzira što su na terenu to ostvarili. Prema tome, još su moguće i strože kazne. U tom smislu evo ispravak je, ali ustvari u korist onoga što ste govorili. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se bude odlučivalo i o drugim točkama dnevnog reda. A sada bih najavio da ćemo sutra u 9,30 sati započeti sa točkom dnevnog reda danas 3. Prijedlog zakona o pogrebničkoj djelatnosti i potom bi ova tri zakona koja je predlagatelj Klub zastupnika SDP-a došli na red, vjerojatno da bi objedinili raspravu ta tri zakona. O tomu ćemo odlučit sutra, ali ja to najavljujem kao sljedeće točke dnevnog reda. Hvala lijepa. Vidimo se ujutro. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Bilo je prvo čitanje, P.Z. br. 248. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeće zaključke: “Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona.“ Molim tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Zaključak je prihvaćen većinom glasova, 113 glasova za i 7 suzdržanih.