Gospođe i gospodo zastupnici sve vas pozdravljam i nastavljamo sjednicu. Prelazimo na - Prijedlog kandidata za izbor članova Državnoodvjetničkog vijeća; Prijedlog akta dostavio je Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora sukladno članku 89. Zakona o državnom odvjetništvu. Molim gospođu predsjednicu odbora gospođu Anu Lovrin da uzme riječ.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice, gospođe i gospodo zastupnici. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 32. sjednici održanoj 8. studenoga 2005. godine prijedlog kandidata za izbor članova Državnoodvjetničkog vijeća koje su Odboru za pravosuđe podnijeli glavni državni odvjetnik Republike Hrvatske 31. kolovoza 2005. godine. Sjednica dekana pravnih fakulteta aktom od 27. lipnja 2005. godine i klubovi zastupnika Hrvatskog sabora. Uvodno predsjednica odbora izvijestila je članove da je Odbor za pravosuđe u skladu sa odredbama Zakona o državnom odvjetništvu proveo postupak predlaganja članova Državnog odvjetničkog vijeća, te je utvrđeno slijedeće. Državno odvjetničko, predsjednica Državnog odvjetničkog vijeća svojim dopisom od 12. svibnja 2005. godine uputila je Odboru za pravosuđe inicijativu za pokretanje postupka imenovanja članova Državnog odvjetničkog vijeća budući da je članovima Državnog odvjetničkog vijeća 6 članova prestaje dužnost dana 15. studenoga 2005. godine. Člankom 89. stavkom prvim Zakona o državnom odvjetništvu propisano je da će u postupku izbora članova Državnog odvjetničkog vijeća Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora zatražiti od glavnog državnog odvjetnika i dekana pravnih fakulteta da pokrene postupak kandidiranja za članove vijeća. Stavkom petim Zakona propisano je da kandidati iz reda Hrvatskog sabora utvrđuje Odbor za pravosuđe. Dopisom predsjednika Odbora od 24. svibnja 2005. zatraženo je od glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske i dekana pravnih fakulteta pokretanje i provođenje postupka kandidiranja za članove Državnog odvjetničkog vijeća. Istim dopisom Odbor je zatražio i od svih klubova zastupnika Hrvatskog sabora da predlože kandidate za članove Državnog odvjetničkog vijeća iz reda zastupnika. Odbor je na temelju upućenih zahtjeva zaprimio prijedloge kandidata od glavnog državnog odvjetnika, prijedlog kandidata dekana pravnih fakulteta, te prijedloge klubova zastupnika Hrvatskog sabora. Sukladno članku 89. stavku 6. zakona za svako mjesto u vijeću ovlašteni predlagatelji predložili su najmanje tri kandidata što je i zakonska odredba. Glavni državni odvjetnik Republike Hrvatske utvrdio je kandidate za šest mjesta članova Državnog odvjetničkog vijeća iz reda zamjenika državnih odvjetnika budući je član Državnog odvjetničkog vijeća Sanda Pavlović Lučić zamjenica županijske državne odvjetnice u Županijskom državnom odvjetništvu u Šibeniku na dužnost člana vijeća imenovana 15. listopada 2003. godine, te joj mandat još uvijek traje. Prijedlog kandidata glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske utvrđen je uz suglasnost proširenog kolegija Državnog odvjetništva Republike Hrvatske, a osigurava odgovarajuću zastupljenost kandidata iz Državnog odvjetništva Republike Hrvatske, županijskih i općinskih državnih odvjetništava sukladno članku 89. stavku 3. Zakona i prijedlozi su slijedećim redom. Evo, kolege i kolegice zastupnici, ja da sada ne čitam poimenice u materijalu ste dobili sve kandidate za, kandidate kandidirane od državnog odvjetnika. Za mjesto člana Državnog odvjetničkog vijeća iz redova dakle državnih odvjetništava kako županijskih tako i općinskih i slijedom iznijetoga na kraju popis ovih imena koji imate u materijalima. Slijedom iznijetoga prema rezultatu glasovanja na proširenom Kolegiju Državnog odvjetništva Republike Hrvatske glavni državni odvjetnik Republike Hrvatske prednost daje slijedećim kandidatima. Josip Čule, zamjenik glavnog državnog odvjetnika. Dragan Novosel, zamjenik glavnog državnog odvjetnika. Zlata Hrvoj Šipek, zamjenica glavnog državnog odvjetnika. Željko Krpan, zamjenik županijskog državnog odvjetnika u Županijskom državnom odvjetništvu u Osijeku. Vlado Sirotić, zamjenik županijskog državnog odvjetnika u Županijskom državnom odvjetništvu u Puli i Zvjezdana Verk, zamjenica općinske državne odvjetnice u Općinskom državnom odvjetništvu u Zagrebu. Sjednica dekana pravnih fakulteta utvrdila je kandidate iz reda sveučilišnih profesora za dva člana Državno odvjetničkog vijeća slijedećim redom. Prof. dr. Branko Babac, Pravni fakultet u Osijeku. Prof. dr. Davor Krapac, Pravni fakultet u Zagrebu. Prof. dr. Vladimir Ljubanović, Pravni fakultet u Osijeku. Prof. dr. Miomir Matulović, Pravni fakultet u Rijeci. Prof. dr. Zvonimir Slakoper, Pravni fakultet u Rijeci. Prof. dr. Goran Tomašević, Pravni fakultet u Splitu. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na prijedlog klubova zastupnika Hrvatskog sabora utvrdio je kandidate iz reda zastupnika za dva člana Državnoodvjetničkog vijeća slijedećim redom. Prof. dr. Vilim Herman, Klub zastupnika HNS-a, PGS-a. Ingrid Antičević Marinović, Klub zastupnika SDP-a. Anto Đapić, Klub zastupnika HSP-a. Ana Lovrin, Klub zastupnika HDZ-a. Prof. dr. Milorad Pupovac, Klub zastupnika SDSS-a i Emil Tomljanović, Klub zastupnika HDZ-a. U skladu sa člankom 90. stavkom 1. i 2. Zakona članove Državnoodvjetničkog vijeća bira Hrvatski sabor s šest članova jer jednom još mandat traje vijeća. Bira se iz reda zamjenika državnih odvjetnika. Dva člana iz reda zastupnika Hrvatskog sabora i dva člana iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti. Svi zaprimljeni prijedlozi dostavljeni su vam u privitku ovog izvješća. Odbor za pravosuđe utvrdio je da predloženi kandidati ispunjavaju uvjete za izbor u Državno odvjetničko vijeće, a prijedloge ovlaštenih predlagatelja za članove Državnog odvjetničkog vijeća prosljeđuje Hrvatskom saboru na odlučivanje. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je donio zaključak Hrvatskom saboru predlažu se za izbor deset članova Državnog odvjetničkog vijeća. Svi predloženi kandidati njih 30 ovlaštenih predlagatelja jer je utvrđeno da svi ispunjavaju uvjete za izbor.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. I molim vas kad podnosite ove prijave nemojte ovako uvijek pisati zato postoje ovakvi formulari. Oprostite, o točki dnevnog reda koje se raspravljaju uvijek treba ispuniti i potpisati prijavu, a mi ovdje smo zatrpani improvizacijama. Niti se zastupnici ne potrude otići ispred ispuniti normalno prijavnicu i onda se prijaviti. Ovako bilo tko može se prijaviti i bez potpisa. Ja sad, molim vas, u ime kluba isto niste potpisali. Pa niste vi klub, molim vas. Ja govorim za svakoga. Ne govorim to za vas. Izvolite vi sa mnom raspraviti, ali ja upozoravam zastupnike zato postoje tamo prijavnice točno za određenu točku dnevnog reda. Treba se potruditi i ispuniti. Jer ovdje piše ispuniti i potpisati i predati na predsjednički stol. Izvolite gospođo.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Evo, pred nama je ovo ja mislim jedna od vrlo važnih odluka. Slijedeća točka koja će biti i koja će se raditi o izboru i imenovanju sudaca porotnika također je ključna. Često smo kritični i vrlo kritični no i sveopća javnost glede vjerotvornosti samog pravosuđa. Ovdje kad govorimo o Državnom odvjetničkom vijeću moramo se sjetiti zakonom utvrđenih njegovih obveza. Upravo je Državno odvjetničko vijeće pozvano i njemu je dana ta ovlast i odgovornost da odlučuje o imenovanju državnih odvjetnika, o njihovoj promociji, o njihovoj stegovnoj odgovornosti. Istina, u pripremi je i izmjena Zakona o državnom odvjetništvu koje regulira i jednu posebnu, koje regulira jednom posebnom glavom i djelokrug i sastav Državnoodvjetničkog vijeća. Možda je i to prigoda da razmislimo i o sastavu Državnoodvjetničkog vijeća. Kao što smo vidjeli i kao što evo sada postupamo, veliku većinu upravo u Državnoodvjetničkom vijeću imaju sami državni odvjetnici, odnosno zamjenici. Sudjeluju tu i profesori pravnog fakulteta, dvojica njih i dva iz reda zastupnika. Na taj način svaka odluka donosi se u biti upravo iz same struke. Vidimo kod Državnog sudbenog vijeća da je situacija takva da zakonodavna vlast ni na koji način ne sudjeluje u izboru i imenovanju sudaca, niti njihovoj promociji niti pak stegovnoj odgovornosti. I upravo stoga možda je ovo prigoda jer to imaju i sva druga zakonodavna tijela, velika većina, ako ne preko 50% onda do 50% da sudjeluje na neki način i izvršna i zakonodavna vlast. Naime radi se u pravo o tome, o jednoj najvažnijoj stvari, koga to imenuje Državno odvjetničko vijeće u svoje redove i kako vodi računa upravo o stegovnoj odgovornosti članova među svojim redovima. Vidimo da su i velike kritike upućene na rad Državnoodvjetničkog vijeća, naročito u njegovoj prošlosti. Možda upravo zbog toga da se upravo prilikom odluke o imenovanju sjetimo onih ljudi koji su ostali na visini svog profesionalnog i ljudskog zadatka, a među njima su upravo i neki profesori koji su također ponovo kandidati. Također je ovo prilika da upravo shodno jednoj uobičajenoj demokratskoj praksi, da se ne bi smatralo nekim predominantnim utjecajem jedne određene politike, odnosno političke grupacije kako je to bilo i do sada, pošto se biraju, odnosno imenuju samo dvojica iz reda zastupnika, kako smo to do sada činili da se imenuje jedan iz reda većine tj. vlasti, a drugi iz reda oporbe. Tako smo to do sada činili. Kako nema u tom smislu jedne suglasnosti, ali mislim da bi o tome također Sabor u cjelini trebao voditi računa. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin Vojislav Stanimirović u ime kluba SDSS-a. Nema ga. Gubi pravo. Da li gospođa Lovrin želi zaključno nešto reći?
Gospodine predsjedniče, odnosno potpredsjedniče nema potrebe. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prijedlog kandidata za izbor članova Državnog odvjetničkog vijeća. Sukladno članku 231. Poslovnika Hrvatskog sabora u izboru članova Državnog odvjetničkog vijeća provest ćemo tajno glasovanje. S obzirom da je broj predloženih kandidata veći od broja koji se bira, jer mora biti, kod tajnog glasovanja primjenjuju se odredbe članaka 232. do 238. na glasačkim listićima, glasački listići su iste boje, pripremljeni su, procedura je, određeni su i zastupnici koji će pomagati. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, trebamo odrediti još i zastupnike koji će pomagati, imamo 2 treba ih još 6. Samo malo, molim vas. Dalje, da vam ne čitam proceduru koja je navedena cijela i u Poslovniku i toga, trebamo samo još odrediti, imamo 2 zastupnika, a treba 6 koji će pomoći tajniku kod glasačkih listića. Idemo brzo dobrovoljci, a prije toga popštovani zastupnik Herman.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Naime, ja bih htio dati naprosto obavijest. Ja sam jedan od kandidata, ali u materijalu kojega imate ispred sebe možete pročitati da sam ja kandidat ispred kluba HNS-a, PGS-a. To naprosto nije točno. U međuvremenu su se okolnosti izmijenile i mislim da sam ja dužan ovdje to kazati. Osim toga predsjednik toga kluba je napisao pismo u kojem se očitovao u ime kluba da ja nisam dakle kandidat toga kluba, no kako procedura zahtijeva da bude upravo 6 kandidata ili pak 2 za, odnosno 2 za jedno od mjesta, to znači da bi povlačenjem moje kandidature, odnosno 3 oprostite, da bi mojim odustankom došlo do naprosto proceduralnoga problema. Pošto sam ja jedan savjesni zastupnik i ne radim sada nikakvu. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas gospodine Pero Kovačeviću.
Mir.
Ne pristaje vam. Hoću reći da ne radim kampanju, ne povlačim kandidaturu jer bi onemogućio glasovanje i evo mirne savjesti ću sjesti jer sam dao podatke koji su točni. Hvala vam lijepo.
Savršen, neizmjerno cijeniti vašu plemenitu gestu. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim?
Gospodine predsjedniče, ova vaša izjava koja je gotovo svečana traži očitovanje i s moje strane. Dakle, nadam se da ćete uvijek posvjedočiti u nekom eventualnom životopisu da sam ja to napravio.
Kolega Herman, u katedrali moga srca bit će uvijek jedna svijeća zapaljena za vas. Luka Bebić.
Gospodine predsjedniče, molim da se utvrdi kvorum da nisu možda ušli u međuvremenu zastupnici kojih maloprije nije bilo.
Imamo li još prije toga prijedloge za, dajte još za ove pomagače u brojanju, 2 imamo dajte još 2. Mogu ja staviti onda? Evo gospodin zastupnik Pero Kovačević, gospođa Alenka Košiša Čičin-Šain, Silvano Hrelja i. Ne može gospođa Ingrid jer je ona kandidat, a. Slavko Linić. Idemo još za trenutak probati još jedanput ajde. … [[Upadica se ne razumije.]] I tu su još i Zdenka Babić Petričević i Tomislav Čuljak. Dakle, imamo 6 pomagača i to jakih pomagača, to su jake snage međuparlamentarne. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospođe i gospodo zastupnici, glasovanje je završeno. Objavljujem da je ukupno od 152 zastupnika glasačke listiće za izbor članova Državnog odvjetničkog vijeća iz reda zamjenika državnog odvjetnika primilo 89 zastupnika, glasovala su 89 zastupnika. Nema nevažećih glasačkih listića. I proglašavam da su za članove Državnog odvjetničkog vijeća iz reda zamjenika državnog odvjetnika izabrani Željko Krpan, Zlata Hrvoj-Šipek, Dragan Novosel, Zvjezdana Verk, Josip Čule i Vlado Sirotić. Od 152 zastupnika glasačke listiće za izbor članova Državnog odvjetničkog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti primilo je 89 i glasovalo 89 zastupnika. Nema nevažećih glasačkih listića. Kandidati su dobili slijedeći broj glasova: Branko Babac 67, Davor Krapac 20, Vladimir Ljubanović 70, Miomir Matulović 11, Zvonimir Slakoper 4, Goran Tomašević 5. Proglašavam da su za članove Državnog odvjetničkog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti izabrani profesor doktor Vladimir Ljubanović i profesor doktor Branko Babac. Od 152 zastupnika glasačke listiće za izbor članova Državnog odvjetničkog vijeća iz reda zastupnika primilo je 89, glasalo 89. Dva su nevažeća glasačka listića. Kandidati su dobili slijedeći broj glasova: Ingrid Antičević-Marinović 43, Anto Đapić 11, Vilim Herman 11, Ana Lovrin 24, Milorad Pupovac 14, Emil Tomljanović 58. Proglašavam da su za članove Državnog odvjetničkog vijeća iz redova zastupnika Hrvatskoga sabora izabrani Emil Tomljanović i Ingrid Antičević-Marinović. Tako je riješio glasački žiri. Čestitam članovima Državnog odvjetničkog vijeća i želim im puno uspjeha u radu. A osobito zahvaljujem zastupnicama i zastupnicima koji su pomagali tajnici i tajnicima u brojanju i dočekačima, dočekačicama. I sve vas pozivam na limunadu.
Prelazimo na točku - Imenovanje sudaca porotnika Vrhovnog suda Republike Hrvatske Prijedlog je dostavilo Ministarstvo pravosuđa u skladu sa člankom 70. Zakona o sudovima. Prijedlog akta ste primili u pretince. Otvaram raspravu. Da li želi u ime ministarstva gospođa državna tajnica nešto reći? Ne. U ime kluba HSP-a, gospodin Pejo Trgovčević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, dame i gospodo saborski zastupnici. Naime ja sam se javio u ime kluba HSP-a reći samo nekoliko riječi o ovom prijedlogu za imenovanje sudaca porotnika Vrhovnog suda Republike Hrvatske koji uključuje i imenovanje sudaca na županijskim sudovima. Naime upozorio bih samo na jednu stvar. Nastavlja se jedna ajmo to reći rasprava i trakavica od rasprave za imenovanje pravobraniteljice za djecu. Naime mi smo dobili u ovom prijedlogu samo imena i prezimena ljudi sa njihovim adresama. Čuli smo za tvrdnju iz Ministarstva pravosuđa da je to zapravo samo formalizam. Ako je to formalizam, zašto onda potreba da Hrvatski sabor raspravlja o tome i donosi odluku? Naime mi tvrdimo da kada donosimo odluku o nečemu, da onda moramo imati i odgovornost ako nekoga postavljamo i imenujemo za nešto. Naime, trebali bi mi zapravo ovdje prvotno donijeti pravilnik o minimalnim kriterijima koji bi vrijedili za pojedine osobe koje predlažemo za suce porotnike. Naime mi ovdje iz ovoga prijedloga ministarstva ne vidimo ni tko su ovi ljudi. Da li u oni kompetentni da odlučuju o nečemu na sudu? Da li su ovi ljudi može biti kažnjavani? Da li oni su radno sposobni? Naime mi držimo da ljudi koji nisu radno sposobni ne bi trebali ni donositi odluke kao suci porotnici. Mi još neznamo da li su ovdje uključeni velikim dijelom ljudi nezaposleni, hrvatski branitelji. Neznamo ništa o tim ljudima. Dakle ovom svojom raspravom samo sam želio upozoriti da ovo nije formalizam niti bi smio biti formalizam. Zato klub HSP-a i ne može podržati ovakvu odluku Ministarstva pravosuđa za imenovanje sudaca porotnika jer o tim ljudima, mogu biti idealni, ali mi u ovom trenutku neznamo ništa. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu budući da se nitko drugi nije javio.
Prijedlog, imenovanje sudaca porotnika Vrhovnog suda Republike Hrvatske. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? 76 glasova za, 18 suzdržanih i 4 protiv donesena predložena odluka.
I prelazimo na - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, prvo čitanje, P.Z. br. 360 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za ravnopravnost spolova i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja obrazložiti? Da. Državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa, gospođa Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Početak novog hrvatskog zakonodavstva mogao bi se obilježiti datumom 1. siječnja 98. godine kada je donesen novi hrvatski Kazneni zakon. Primjenjuje se više od, dakle sedam godina i do sada je četiri puta mijenjan. Impresija, dojam i čini mi se da možemo smatrati da je od početka, dakle kada je donesen prvi novi hrvatski zakon, ne prvi nego novi hrvatski zakon 98. godine koji je trebao udovoljiti nekim standardima pa i sve ove promjene do sada, zadnja je bila u srpnju 2004. godine, cilj svima njima bio isti, a to je da ostvarimo jedno od temeljnih načela hrvatskoga Ustava i Kaznenoga prava, a to je propisivanje i primjena represija u granicama njene nužnosti i primjerene opasnosti za zaštićene vrijednosti dobra. Dakle zadaća hrvatskog, svakog zapravo kaznenog zakonodavstva je propisati kroz pojedina kaznena djela te vrste i mjere kaznenopravnih sankcija za ta kaznena djela, kazne za počinitelje kaznenih djela gdje su one primjerene nužnosti kaznenopravne prisile s jedne strane i njezine primjerenosti jakosti i naravi opasnosti za osobne slobode i prava čovjeka te druge društvene vrijednosti. U tom smislu dopustite mi samo citirati nešto, govoreći o ovoj genezi iz Prijedloga zakona koji je predložen još 97. godine i stupio je bio na snagu 1. siječnja 98. godine. "Tendencija kaznenog zakonodavstva, kaznene politike i kaznenog zakonodavstva kroz zakon, kako materijalni zakon, Kazneni zakon, a tako i postupno i Zakon o postupku koji je postupovno sredstvo je da granice propisivanje kazni za pojedina kaznena djela budu dovoljno široke radi mogućnosti individualizacije kazne s jedne strane i da se s druge strane izbjegava preveliki broj težih i lakših oblika pojedinog kaznenoga djela. Te da se kroz propisivanje takvih granica, gornje i donje granice, stvori dovoljno široki, ali ne preširoki okvir, dakle, dovoljno široku okvir kako bi se moglo postići načelo individualizacije kazne. Dakle, uzimajući u obzir sve okolnosti, otegotne i olakotne okolnosti kod počinjenja pojedinoga kaznenoga djela kako bi se počinitelj kaznenoga djela u sudskom postupku kaznio za to kazneno djelo". Često se suočavamo u pravnoj znanosti među praktičarima u ovoj dvorani i u javnosti sa raspravama o tome da li mi postižemo taj cilj. Dakle, da li kazneno zakonodavstvo udovoljava toj zadaći s jedne strane i da li sudska praksa slijedi kroz propisivanje kazni tu intenciju zakonodavca. I često se govori o tome da su kazne preblage. Jesu li kazne preblage ili preoštre odgovor nije jednoznačan. I ovisi zapravo o procjeni našoj, o tome kako smo propisali kazne s jedne strane, a s druge strane kako se oni u toj istoj praksi primjenjuju. I često se govori da su kazne preblage. Možda jesu, katkada jesu, katkada i nisu. Govorimo ovdje o sudskoj praksi kao određenom izvoru stvaranja te kaznene politike, tj., kroz propisivanje kazni za pojedina kaznena djela. I kad govorimo o kaznama za kaznena djela često svjesno ili nesvjesno zaboravljamo da se ne može promatrati kazna propisana za pojedino kazneno djelo samo i isključivo u granicama kazne propisane za to kazneno djelo. Treba uzimati u obzir i sve druge okolnosti koje utječu na visinu kazne i koje nisu propisane u posebnom dijelu. Dakle, u posebnom dijelu tog kaznenoga djela koji kaže koja je gornja i donja granica toga kaznenoga djela nego i u općim odredbama koje se odnose na mogućnosti ublažavanja kazne, na uvjetni otpust i slično. Polazeći od tih ciljeva Ministarstvo pravosuđa, odnosno Vlada Republike Hrvatske je još u srpnju predložila određene izmjene, one su usvojene, i najavila je po okončanju te prve faze drugu fazu izmjena i dopuna kaznenoga zakonodavstva koja se sada u obliku ovoga Prijedloga zakona izmjena i dopuna Kaznenoga zakona nalazi pred vama u prvom čitanju gdje se nakon jedne doista temeljite analize, procjene i znanstvene i stručne i u praksi pravi daljnja razrada izmjena kaznenoga zakonodavstva kako bi se kroz izmjene zakonodavstva, dakle, tamo gdje se pokazalo doista potrebnim i nužnim reagiralo kako bi se ta kaznena politika, odnosno granice kazni donje i gornje kod pojedinih kaznenih djela promijenile s jedne strane, ali kako bi se i kroz ove druge institute kazneno zakonodavstvo na neki način utjecalo da se postigne cilj represije tamo gdje je ona potrebna s jedne strane, strože kažnjavanje, a s druge strane kako bi se udovoljilo i cilju i sprječavanju i inverzaciji kazne. Tako da smo u prvoj fazi već kod izmjena i dopuna kaznenoga zakonodavstva postrožili kaznena djela za otprilike 2% ukupnog broja propisanih kazni. Sada se u ovom Prijedlogu zakona u prvome čitanju predlažu dodatne izmjene i dopune određenih kaznenih djela. One su detaljno navedena kroz jednu tabelu u ocjeni stanja u obrazloženju ovoga Zakona i njihova analiza pokazuje da je, su pooštrene kazne za otprilike dodatno 13,5% kaznenih djela. Dakle, u ukupnosti prve i druge faze to je bilo otprilike 15% kaznenih djela. To se čini kod pojedinih kaznenih djela na različite načine. Bilo da se vrsta kazni mijenja, dakle, više nema novčane kazne ili da se mijenja samo gornja, odnosno donja granica ili obje granice kazni. Dalje, kao što sam rekla, učinjene su i druge izmjene i dopune kako bi se tamo gdje se to doista pokazuje potrebnim onemogućilo da se primjenom instituta, općih instituta ta kazna gdje ona treba biti doista primjerena opasnosti počinjenoga kaznenoga djela dodatno smanji. Tako da su napravljene izmjene kod odredbi koje se odnose na mogućnost izricanja blažih kazni od onih propisanih u zakonu. Dakle, učinjena je intervencija o institutu ublažavanja kazni. Tako da će sudovi biti sami, znači, suci kod izricanja ublažavanja kazne dodatno ograničeni i smatramo da će se time zapravo postići posredno pooštravanje kazni za otprilike 50% inkriminacija. Također za teža kaznena djela, kada su ona počinjena u stjecanju, ako za njih nije propisana kazna dugotrajnog zatvora, umjesto najveće današnje, dosadašnje pardon propisane kazne zatvora od 15 godina omogućava se izricanje jedinstvene kazne zatvora u trajanju do 20 godina. Nadalje, kazna dugotrajnog zatvora moći će se izreći počinitelju koji je navršio 18 godina života, a ne do sada tek kada je navršio 21 godinu života. Eventualno ublažavanje kazne uz ovu izmjenu koja se odnosi na sudsko ublažavanje kazne propisano je za počinjeno kazneno djelo. Više neće biti moguće kod svake smanjene … [[Govornik se ne razumije.]] već samo u slučaju kada je netko smanjen u … [[Govornik se ne razumije.]] u znatnoj mjeri. Kad je riječ o težim kaznenim djelima ovdje su pooštrene odredbe, promijenjene su odredbe koje se odnose na mogućnost primjene uvjetne osude. Naime, prema dosadašnjem zakonu uvjetna osuda se može, odnosno mogla se primijeniti prema počinitelju kaznenog djela za koje je zakonom propisana kazna zatvora do 10 godina, ako su primijenjene odredbe o ublažavanju kazne. Ovim Prijedlogom zakona ta se više mogućnost ne bi odnosila na sudsko ublažavanje kazne. Isto tako, ovim Zakonom se čini intervencija kada je riječ o osobito teškim kaznenim djelima za koje je zakonom propisana kazna dugotrajnog zatvora. Naime, kada se i izrekne za takva kaznena djela kazna dugotrajnog zatvora primjenom ovih općih instituta kao što je uvjetni otpust, ta osoba je mogla biti puštena nakon, recimo, 15 godina. Sada se mijenja odredba ta zakona u pogledu uvjetnog otpusta kod takvih kaznenih djela za koje se može izreći ili je izrečen dugotrajni zatvor tako da netko ne može biti pušten na uvjetni otpust, a prije nego što izdrži 2/3 kazne. Dakle, ako mu je izrečena kazna zatvora od 40 godina, dakle maksimalna, ne bi mogao biti pušten kroz uvjetni otpust prije izdržane kazne od 30 godina. U ovom Visokom domu često se raspravlja, a i u stručnoj javnosti o jednom institutu, a to je institut zastare. Zašto se kaznena djela procesuiraju ili ne procesuiraju često se puta govori da je glavni krivac zato što je došlo do zastare. Zastara je složeno pitanje, zašto do zastare dolazi može se promatrati iz više kutova i gledanja. Pitanje je kada predmet dođe uopće pred, u mogućnost da se kazne procesuira, jesu li nadležna tijela prvo dostavila podatke policiji, odnosno državnom odvjetništvu. Kada je državno odvjetništvo pokrenulo postupak i jasno, kada onda sud kao tijelo nadležno za vođenje kaznenoga postupka i donošenje odluke o postojanju kaznenoga djela uopće može intervenirati. Međutim, prepoznavajući potrebu da se intervenira i ovaj institut kako bi se onemogućila zastara određenih kaznenih djela ovdje se mijenjaju zastarni rokovi kod kaznenoga progona za kraća kaznena djela, zato što su tu i zastarni rokovi najkraći. Za razliku od onoga što se često misli zastarni rokovi za ova teška kaznena djela koja uključuju i djela doista … [[Govornik se ne razumije.]] kriminala su velika, u krajnjim slučajevima kod osobito teških kaznenih djela ona iznose i do 50 godina. Naravno govorim o apsolutnim rokovima zastare. Ovim Prijedlogom zakona također se mijenjaju one odredbe zakona koje se odnose na kazneno-pravnu zaštitu političkih službenika, dakako za kaznena djela koja su počinjena prema njima u obnašanju njihove dužnosti. I učinjene intervencije također, ne samo kod kazni zatvora, odnosno kod novčanih kazni kao vrsti kazneno-pravnih sankcija, nego i kod sigurnosnih mjera. Naime često se možda smeće s uma jer su najjače mjere one kazne zatvora ili novčane kazne da kazneno zakonodavstvo i kaznena politika mora djelovati i preventivno i da se to može postići djelom i kroz sigurnosne mjere, dakle ona je kazna, ali s druge strane i jedna opomena i potreba da se netko uz osudu, represiju i na neki način podigne njegova svijest kod počinjena takvih kaznenih djela tako da su promijenjene odredbe sigurnosne mjere koje se odnose na zabranu obavljanja zvanja djelatnosti dužnosti, koja će se sad umjesto u maksimalnom trajanju gdje je najviše 5 godina moći izreći u trajanju 10 godina, dakle u dvostrukom vremenu nego dosadašnjem zakonu. Kod sigurnosne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom predloženo je povišenje maksimalnih mjera sa 5 također na 10 godina, a u slučaju ponovljenog djela takva se zabrana može prema počinitelju primijeniti zauvijek, te je kod sigurnosnih mjera obaveznog zdravstvenog liječenja produžene te mjere sa 3 na 5 godina i praksa je pokazala da se takvi slučajevi doista teško preveniraju i procesuiranje takvih djela je otežano tako da se predlaže ovo produženje. U nizu izmjene dopuna kod pojedinih kaznenih djela gdje su se mijenjali čak opis kaznenoga djela i granica kazne koja se propisuje, određene korekcije su učinjene i kod kaznenih djela gospodarskog kriminala, ali također ovim Zakonom su učinjene izmjene koje se odnose na mogućnost, veću mogućnost oduzimanja imovinske koristi ostvarene organiziranim kriminalom. Naime, predlaže se izmjena kojom se predlaže propisati da se imovinskom korišću ostvarenom počinjenjem kaznenoga djela smatraju ona koja je ostvarila grupa ljudi ili zločinačka organizacija koja je u vremenskoj povezanosti s počinjenim kaznenim djelom i za koju se osnovano može smatrati da potiče od tog djela, jer se njezino zakonito porijeklo ne može utvrditi. Time su u skladu … [[Govornik se ne razumije.]] Međunarodnog kaznenog prava znatno proširuje pojam imovinske koristi koja se oduzima sudskom odlukom. To je, čini mi se ukratko bitne osnovne naznake iz Prijedloga izmjena i dopuna ovoga teksta Kaznenoga zakona koji se predlaže kao jedna druga faza, dakle jedna cjelovita faza sa prvim izmjenama i dopunama, prvom fazom koja je usvojena u srpnju ove godine. I dopustite mi smo na kraju najaviti, nadamo se kad prođe ovaj tekst izmjena i dopuna Zakona u prvom čitanju i bude upućen u saborsku proceduru kao Konačni prijedlog zakona u drugom čitanju uz dodatne prijedloge, sugestije, primjedbe, dakle izmjene koje će proizaći iz rasprave o ovom Prijedlogu zakona u prvom čitanju. Ono što se često i jest u ovom trenutku predmet javne rasprave, a to je pitanje kaznenih djela, klevete i uvrede, odnosno kaznenih djela protiv časti i ugleda osobito tzv. novinarske klevete, odnosno ja bih preferirala izraz takvih kaznenih djela protiv časti i ugleda počinjenih javnom riječju, jer nisu samo u pitanju novinari, to se može počiniti i drugim sredstvima javnoga priopćavanja, odnosno bavljenja znanstvenim, stručnim, kulturnim i drugim područjima gdje se nešto stvara i prezentira javnosti. Vlada Republike Hrvatske kao predlagatelj smatrala je da je već veliki iskorak učinjen kroz dosadašnje izmjene i dopune zakona kada je isključenje protupravnosti toga djela učinjeno kroz odredbu članka 203. kada je zapravo područje kriminalizacije toga djela bitno suženo, odnosno kada je se moglo smatrati i trebalo dokazivati da postoji takvo kazneno djelo samo ako bi se dokazalo da je riječ o ponašanju koje je imalo za cilj samo škoditi nečijoj časti i ugledu, dakle samo ako bi se ta namjera da je počinjeno samo radi toga da bi se naškodilo nečijoj časti i ugledu i teret dokaza je bio prebačen, odnosno jest na tužitelju. Najnoviji događaj i polemika koja se vodila u javnosti kroz, vezana je zapravo ili ponukana, potaknuta sudskim presudama pokazala je da bi trebalo i da ima prostora i da bi bilo potrebno razmisliti o daljnjim promjenama zakonodavstva na ovom području. Dakle, uz ove promjene koje su učinjene da sudska praksa ipak ove promjene ne slijedi dovoljno tempom ili brzinom i da bi trebalo razmisliti da se kazna zatvora kod ovog kaznenoga djela, a onda i kod nekih drugih kaznenih djela radi jednog uravnoteženog pristupa kaznenoj politici i za druga kaznena djela, a ne samo za ovakve kazne za protiv časti i ugleda promijeni na način da se opće ukine kazneno djelo kao posebno ono kad je počinjeno pritom se stavlja ono pojačanje s jedne strane, odnosno da se za takva kaznena djela uopće ukine kazna zatvora i da se ostavi samo novčana kazna. Vlada Republike Hrvatske će, a pretpostavljam da će biti još prijedloga i dopuna takve promjene u tom pravcu predložiti kod Konačnog prijedloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? [[Upadica: Odbor za pravosuđe.]] Odbor za pravosuđe, gospođa Ana Lovrin predsjednica Odbora. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 8. studenog 2005. godine razmotrio je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 6. listopada 2005. godine. Odbor je temeljem ovlasti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora o Prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju ministrica pravosuđa istaknula je da su predložene izmjene i dopune Kaznenog zakona duga faza promjena kaznenog zakonodavstva. Predloženim promjenama kazne su pooštrene za 15% inkriminacija, a sudovi se ograničavaju u mogućnosti izricanja blažih kazni od zakonom propisanih. Za teža kaznena djela počinjena u stjecaju, ako za njih nije propisana kazna dugotrajnog zatvora omogućava se izricanje jedinstvene kazne zatvora u trajanju do 20 godina. Kazna dugotrajnog zatvora moći će se izreći i počinitelju koji je navršio 18 godina života. Blaže kažnjavanje od propisane kazne za počinjeno kazneno djelo bit će moguće samo u slučaju smanjene ubrojivosti u znatnoj mjeri. Ograničava se uvjetni otpust osoba osuđenih na dugotrajni zatvor, predlaže se produljenje rokova zastare kaznenog progona, pojačana je kazneno-pravna zaštita policijskih službenika u obavljanju njihovih poslova, pojačana je zaštita žrtava nasilja u obitelji. Prijedlogom se intervenira u sigurnosne mjere radi učinkovitog preventivnog djelovanja, pooštrena je represija protiv korupcije, proširen je pojam imovinske koristi. Dat je i osvrt na pitanje dekriminalizacije novinarske klevete. Članovi odbora upoznati su sa stavom radne skupine o dekriminalizaciji klevete. U raspravi su članovi odbora jednoglasno podržali predložene izmjene i dopune istaknuvši da one predstavljaju kontinuitet u odnosu na ranije promjene kaznenog zakonodavstva. Voditelj radne skupine za izradu nacrta naglasio je da u svakoj državi o Kaznenom zakonu kao najjačem instrumentu represije treba postići suglasnost o strategiji takve represije jer Kazneni zakon može proklamirati prevenciju ali on preventivno djeluje u ograničenom obimu. Prvim promjenama kaznenog zakonodavstva izvršene su obveze prema međunarodnim ugovorima. Ovim promjenama se čini ono što je preostalo po segmentima uključujući pojačanu zaštitu članova obitelji i vanbračne zajednice, pojačanu zaštitu policajaca. Najvažnijim u ovim promjenama vidi odnos kazneno-pravne represije propisane u zakonu i kako je primjenjuje sudbena vlast. Percepcija je javnosti da se kaznena politika sudova ne podudara sa voljom zakonodavca. Uz sudjelovanje sudaca Vrhovnog suda i sudaca županijskih sudova koji su radili na ovim izmjenama ovim se promjenama ograničava mogućnost ublažavanja ispod zakonom propisane granice za pojedino kazneno djelo. Isto tako, zakonom propisane granice su povišene kada je to bilo potrebno time da se percepcija javnosti i sudska praksa trebale daleko više podudarati sa voljom zakonodavca. Suci će možda biti nezadovoljni jer će u pronalaženju humane olakotne okolnosti u konkretnom slučaju biti ograničeni ali to ograničenje mora ići u korist opće sigurnosti i intervencije države tamo gdje je najopasnije. Na prijedlog izmjena i dopuna članovi odbora iznijeli su sljedeća mišljenja i konstatacije. Pozitivnim je ocijenjeno znatno ograničavanje primjene uvjetne osude za teža kaznena djela, pooštrenje represije za koruptivna kaznena djela te oduzimanje imovinske koristi za koju se osnovano smatra da potječe od kaznenog djela. Za kompleksno pitanje gospodarskih kaznenih djela istaknuto je da predstavlja složeno političko pitanje. Ovim izmjenama učinjene su određene korekcije u opisima kaznenih djela i pooštrenju kazni s područja gospodarskih kaznenih djela. Za ostale promjene predlagatelj je mišljenja da ih ne treba predlagati, osobito što bi se s njima u određenim slučajevima čiji su postupci u tijeku moglo postaviti pitanje primjene blažeg zakona a time i dekriminalizacija određenih ponašanja a eventualno strožim zakonom se na te slučajeve moglo utjecati jer se zakon ne bi mogao primjenjivati retroaktivno. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje sljedećih zaključaka: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeti u raspravi o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona uputit će se Vladi Republike Hrvatske da ih uzmu u razmatranje pri izradi konačnog prijedloga zakona." Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Odbora za ravnopravnost spolova potpredsjednika Karmela Caparin zbog odsutnosti gospođe Sobol.
Poštovani potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici! Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora na 28. sjednici održanoj 14. i u nastavku 15. studenog 2005. godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 6. listopada 2005. godine. Odbor je navedeni prijedlog zakona raspravljao sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja upoznao je odbor sa predloženim izmjenama i dopunama zakona a koje se odnose na usuglašavanje propisane i primjenjivane kazneno-pravne represije prema počiniteljima najtežih kaznenih djela što dovodi i do pooštravanja kazni. Također je istaknuto da se predloženim izmjenama pojačava pravna zaštita obitelji, proširuje se inkriminacija za zlostavljanje djeteta, produžuju se rokovi zastare, proširuje se krug osoba koje se mogu smatrati počiniteljima obiteljskog nasilja te se ograničava mogućnost ublažavanja najmanje mjere kazne, povećava se minimum propisanih kazni, povećava se maksimum uz dosadašnji minimum ili se povisuju obje mjere. Odbor podupire predložene izmjene zakona koje se odnose na izmjene kaznenih okvira na način da se povisuje donja mjera kazne za kaznena djela protiv života i tijela, kaznena djela protiv spolne slobode, spolnog ćudoređa i kaznena djela protiv braka, obitelji i mladeži. U raspravi je naglašeno da su kazne odnosno donja mjera propisanih kazni preblage kada se ima u vidu sudska praksa. Naime, analizom sudske prakse uočeno je da se sudski izbor kazne za počinitelje kaznenih djela kreće u pravilu prema izricanju najmanje propisane kazne za određeno djelo. Nakon provedene rasprave članovi i članice odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru da donese slijedeće zaključke: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona br. 360., prvo čitanje. I drugo, mišljenja, primjedbe, i prijedlozi iznijeti u raspravi dostavit će se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga zakona." Hvala.
Hvala lijepa. U ime Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav predsjednik odbora gospodin Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege! Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 43. sjednici održanoj 24. studenoga 2005. raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona. Odbor je rečeni prijedlog zakona raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao zainteresirano radno tijelo. Odbor je u raspravi podržao rješenje iz prijedloga zakona na tragu ostvarenja reforme pravosuđa. Odbor smatra da će izmjene i dopune ovog zakona biti značajne u rješavanju problema porasta kriminaliteta, međutim drži da je veća pozornost trebala biti posvećena rješavanju porasta gospodarskog kriminaliteta. Odbor je također podržao predloženo pooštrenje represije za pojedina kaznena djela kao i produljenje rokova zastare. Na tekst prijedloga zakona članovi odbora iznijeli su i sljedeće konkretne primjedbe. U članku 5., članak 55. zakona potrebno je navesti odgovarajući naziv Zakona o izvršavanju kazne zatvora umjesto Zakona o izvršavanju kazneno-pravnih sankcija. U članku 11. treba preispitati potrebu primjene sigurnosne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom zauvijek. Odredbu članka 12. treba pojasniti na način da se brišu riječi: "koja je u vremenskoj povezanosti s počinjenim kaznenim djelom." Upozorava se da je predloženi datum stupanja na snagu ovog zakona određen u članku 122. a to je 1. prosinac 2005. godine nerealan kao tako navedeni datum. Odbor je također naglasio da će s obzirom na predloženo povećanje represije i stanje u kaznionicama za provedbu ovog zakona ipak biti potrebno osigurati sredstva u državnom proračunu. Nakon rasprave odbor je jednoglasno sa osam glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi o prijedlogu zakona na sjednici Hrvatskoga sabora i njegovih radnih tijela uputit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga." Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Prvi u ime Kluba IDS-a je gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospođo Bagić, uvažena gospodo zastupnici! Pa teško da se može govoriti o nekoj reformi kaznenog zakonodavstva ali sigurno je riječ o ozbiljnim izmjenama Kaznenog zakonika, jer ako ništa drugo riječ je o izmjenama sankcija za 70 inkriminacija. Znači riječ je o sveobuhvatnoj politici, o sveobuhvatnim promjenama politike kažnjavanja, pa tako kazneni zakonik bavi se, ne znam, otmicom najviših državnih dužnosnika, protudržavnim terorizmom, diverzijama, objavljivanje sadržaja državne vojne tajne, međunarodnim terorizmom, raznom drugom diskriminacijom, otmicom zrakoplova, morskim zračnim razbojstvom, silovanjima, spolnim odnošajem sa nemoćnom osobom. Jučer sam ili danas u Večernjaku pročitao slučaj … [[Govornik se ne razumije.]] na koju bi trebalo stvarno reagirati, vidjeti da li je riječ o istinitom događaju ili je to ipak pretjerivanja. I sada da ne nabrajam sve ostalo, uglavnom se radi o povećanju tih kaznenih za razliku od ovog davanja lažnog iskaza, stavak 1., stavak 5. do sada je bila zapriječena kazna od 6 mjeseci do pet godina, a sada to više nije tako nego jedino ovdje, ako se ja ne varam, dolazi do smanjenje kazne zatvora, odnosno mjere i ovdje je prepisana novčana kazna ili kazna zatvora do tri godine. Međutim, iz meni neshvatljivih razloga zaobiđeno je, ili zaobiđena je kleveta i to u trenucima kada su naši suci, usuđujem se reći izgubili mjeru sa stvarnošću pa su tako u zadnje vrijeme izrekli više uvjetnih kazni zatvora hrvatskim književnicima, novinarima, slobodno mislećim pojedincima što se ozbiljno pretvara i u pogon pisane, odnosno izgovorene riječi. To jednostavno ne smije biti Hrvatska, to ne smije biti pravni standard Republike Hrvatske. Ja ću ovom prilikom samo nekoliko osoba navesti koji su se na taj način, eto našli pod presijom naših sudova, Robert Frank novinar Novog lista osuđen na tri mjeseca uvjetno na godinu, … [[Govornik se ne razumije.]] zatvora zbog stavova Ksenije Linić, pročelnice ureda grada Rijeke, Ljubica Letinić, novinarka HTV-a osuđena na 2 mjeseca, uvjetno na godinu dana jer je u prilogu za Latinicu ukazivala na korupciju u splitskoj gradskoj vlasti. Vladimir Matijanić, novinar Ferala u svojim je tekstovima spominjao Igora Štimca u kontekstu šverca oružja i vojne opreme te krađe i preprodaje vozila zbog čega je Štimac i bio ispitivan 92. godine. Predrag Matvejević, koji je bio sada nedavno osuđen na 5 mjeseci, uvjetno na dvije godine zatvora zbog korištenja metafore koja je uvrijedila Milu Pešordu, slučaj naši talibani. Slavica Mrkić-Modrić novinarka Novog lista osuđena je na dva mjeseca, uvjetno na godinu dana zbog toga što je u kolumni napisala da je gospođa Ksenija Linić stajala u redu u Riječkoj banci a tekst je bio posvećen aferi poslovanja Riječke banke. Ilija … [[Govornik se ne razumije.]] umirovljeni novinar Slobodne Dalmacije osuđen je na kaznu od 6 tisuća 600 kuna zato što je na konferenciji za novinare udruga predlagatelja pravo na dionice Slobodne Dalmacije optužio jednog od splitskih državnih odvjetnika da namjerno zataškuju prijave protiv provoditelja pretvorbe i političkih nalogodavaca. Još jedanput ću ponoviti, znači ta njihova imena riječ je znači o Robertu Franku, novinaru Novog lista, Ljubici Letinići novinarki HTV-a, Vladimiru Matijaniću novinara Ferala, Predragu Matvejeviću, Slavici Mrkić-Modrić i z Novoga lista ili Mršića Novinaru Slobodne Dalmacije itd., itd.. Svi ćemo se složiti vjerojatno da je ta praksa naših sudova prevršila svaku mjeru. Klevetu jasno poznaju sve države, mora i Hrvatska. Da se razumijemo, ja ne mislim da su novinari bogom dani uvijek u pravu, da je njihova nepogrešiva, međutim kaznu zatvora valja brisati i to je bit. Ali ne samo to, ja sam svjestan ono što vam s druge strane mogu mediji napraviti to vjerojatno nitko vam ne može napraviti. Svjestan sam isto tako da je danas moć u ovoj zemlji koncentrirana prije svega u Vladi, koja raspolaže sa preko 100 milijardi kuna sa svim tim javnim poduzećima u krupnom kapitalu koji su na neki način pod svoje stavili i hrvatske suce poglavito u kontekstu osuda za pretvorbu i privatizaciju, kada su izrekli dvije uvjetne kazne i dvije novčane kazne i konačno moć u ovoj zemlji je u medijima prije svega u Hrvatskoj radio televiziji, ma koji Sabor, koji zastupnici. Međutim, Sabor mora urediti ovo društvo i mora ohrabriti, ili bolje rečeno obraniti slobodu javne riječi. E sada što nam je činiti da li uvredu i klevetu istjerati iz Kaznenog zakona, teško da ćemo to uspjeti uvredu i klevetu poznaju sve europske zemlje no jedno je sigurno. Kaznu zakona valja ukinuti za klevetu i to bi trebao biti jedan minimum. Međutim, možemo mi još nešto klevetu i uvredu iz kaznenog prenijeti u građanski zakonik. I mislim da bi to bilo u ovome trenutku oportuno i za takav jedan princip se zalaže IDS. Znači ostaje kleveta, ostaje uvreda ali zbog nje nitko neće biti tretiran kao kriminalac. I to je bit. Ne daj bože da s druge strane netko od politike, ne zna, kontrolira suce, međutim, ovo što se dešava na toj sceni po tim pitanjima je u najmanju ruku postaje zabrinjavajuće. Suci su bili, možda jesu neki i danas u funkciji politike, bili jesu, neki i protiv slobode govora i pisma ali to je nešto što ovu zajednicu kompromitira i takvu praksu ne možemo podržavati. U zadnjih 15 godina svi ćemo se složiti da je kritična riječ bila na razne načine suzbijana. Došao je 3. siječanj govorilo da se lakše diše, znači to je taj efekt bronihija. Međutim, već 4. siječnja shvatilo da se živi prije svega od novaca, od onoga što imate u džepu, ali Hrvatska se ipak počela mijenjati. Nažalost ovo je koštalo sudstvo je ostalo i dalje bliže tom jednom svom svjetonadzoru i to je onda ja bih rekao i determiniralo i ovu materiju o kojoj govorio. Nažalost, i ljudi iz tog … [[Govornik se ne razumije.]] spektra pozivali su se na klevetu, iako i oni će reći, ako je ne tretira recimo građansko pravo, onda se koristimo institutima gdje se nalaze u kaznenom zakoniku i to je sasvim logično. Lani kada smo izmijenili ovo o čemu je govorila gospođa Snježana Bagić, kazneni zakon, točnije ovaj članak 203. vjerovali smo da smo kleveti zabili glogov kolac u srce, nažalost ona je reinkarnirala se, ona je nekako ponovno oživjela. Znači tu je glasila ta formulacija da je utvrđeno, utvrđeno je da nema kaznenom dijela, citiram: "…osim ako značajna izražavanja jasno proizlazi da se radi o ponašanju koje je imalo cilj samo škoditi nečijoj časti i ugledu.". Nemojmo biti isto tako naivni da i takvog ponašanja nema kod naših novinara, ima itekako ima. I često neki od njih na takav način i nastupaju. Jasno je da će onda dobiti i potporu oni uredništva, pravnu zaštitu, da će često biti u boljoj poziciji od tužitelja koji sam recimo mora snositi troškove ali bez obzira na sve, IDS se zalaže da se ta materija još jedanput ću ponoviti iz kaznenog zakonika preseli u građansko pravo. Hrvatska s jedne strane možda ima najliberalnije kazneno zakonodavstvo a po ovim primjerima vidimo kada je kleveta po srijedi najrigidniju sudsku praksu. I postavlja se pitanje kako je to moguće. Zašto je nešto takvo uopće moguće u Republici Hrvatskoj? Kako to da se u Hrvatskoj nikoga nije recimo osudilo zbog govora mržnje, a kažnjava se s druge strane Predraga Matvejevića. Kako to da se u Hrvatskoj može šetati u ustaškim uniformama a kažnjava se recimo satira? Ponoviti ću eto po treći put, odgovornost novinara je također velika jer ono što vam oni mogu napraviti to vjerojatno ne može nitko. Ali ova materija o kleveti i uvredi jednostavno imajući na umu kakva nam je sudska praksa ne smije ostati u kaznenom zakoniku da stalno visi kao Demaklov mač nad kritičarima i javnosti. Treće, vjerojatno da bi se to moglo napraviti treba promijeniti i Zakon o medijima ili modificirati taj Zakon o medijima, a novčanu kaznu ostaviti. To je, to sam čitao predlaže gospođa Laburić kao mehanizam na kojeg se mogu pozivati anonimne osobe, a ljudi iz javnosti da se eventualno pozivaju na naknadu u jednom simboličkom iznosu iako i javna osoba itekako može pretrpjeti stvarnu materijalnu štetu od naših novinara i tu apsolutno nema nikakve dileme. Posebno mi je drago da se uređuju više kazne za razbojstva iako su te kazne i do sada bile velike međutim još mi je draže da je recimo nedavno ministar policije, ministar unutrašnjih poslova gospodin Kirin priznao ili konačno priznao da je i dio policije, dio policije involvirana u kriminal u Republici Hrvatskoj. To je evidentno jer bez njihova suporta ne bi svaki drugi dan bila opljačkana jedna banka ili jedna štedionica, a da s druge strane svega 50, maksimalno 60% tih počinitelja biva otkrivena. Međutim da ni ne može biti više njih otkriveno to uopće ne čudi kada vidimo koja nam je sudbina ove službe 112 koja je tijekom jučerašnjeg dana bila blokirana i svatko tko bi eventualno i mogao zatražiti neku pomoć ili dati neku informaciju nije mogao jer nadležno Ministarstvo nije im platilo račune za telefon, za telefone pa ih je nadležna telefonska služba zbog neplaćanja isključila. To je recimo gospodo kao da blokirate kontrolni toranj, a da avioni i dalje lete iznad vaših glava ili iznad vašega grada. Najavljeno je tijekom jučerašnjeg dana da će ti zaostaci biti podmireni jer stvarno i da hoćete na nešto utjecati sa ovakvim, ovakvom praksom na ništa ne možete, ništa ne možete učiniti. Međutim ono što me također začudilo da na 100 tisuća stanovnika najveći broj kaznenih djela tj. prijava ima u Istri. Znači prostor policijske uprave Pule, 3879 prijava. U Zagrebu 3762 znači dvije, stotinjak manje. U Šibeniku 2916, u Rijeci 2745 dok je hrvatski prosjek 2177. Ne znam, neću to komentirati, vjerojatno su tamo djelatnici policijske uprave ažurniji no što su ovdje međutim za kraj što mi zapravo radimo? Još jedanput ću reći mi povisujemo kazne koje su i do sada bile visoke međutim možda bi bilo bolje da na neki način poradimo na prevenciji. Bez prevencije same kazne neće ništa donijeti. I toga smo svi mi svjesni međutim najlakše se sakriti iza novih kazni, to prikazati tobožnjim reformama ali isto tako smo svjesni da time ništa zapravo nećemo razriješiti. I sad još jedanput za kraj ponovit ću imena ljudi koji su zbog klevete uvjetno osuđeni. To su: Robert Frank, novinar Novog lista, Ljubica Letinić, novinarka HTV-a, Vladimir Matijanić, novinar Ferala, Predrag Matvejević, Slavica Mrkić-Modrić, novinarka Novog lista, Ilija Maršić, novinar Slobodne Dalmacije i nema nama druge gospodo doli tu klevetu naprosto iz kaznenog zakonodavstva preseliti u građansko pravo. Još jedanput ću reći da Hrvatska ima možda najliberalnije kazneno zakonodavstvo ali na tom pitanju kada je kleveta posrijedi vjerojatno najrigidniju sudsku praksu i tu sudsku praksu kada ne možemo promijeniti onda ne preostaje nam ništa drugo doli da promijenimo sam Kazneni zakonik. I stvarno postavlja se pitanje kako je to uopće moguće u Republici Hrvatskoj, zašto se recimo to dešava, kako to da u ovoj zemlji nikoga se nije osudilo recimo zbog govora mržnje, a kažnjava se jednoga Matvejevića, jednoga Franka ili ne znam neke druge novinare koji se bave satirom. Jednom riječju ne treba bježati od istine da je odgovornost novinara također velika međutim ponavljam mjesto kleveti sa takvom sudskom praksom ne može biti mjesta u Kaznenom zakoniku.
Hvala lijepa. Ima jedan ispravak, gospodin Lino Červar. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa ispravljam netočni navod gospodina Kajina koji govori da treba iz zakonodavstva maknuti klevetu odnosno treba braniti novinare. Mislim da on nije taj odvjetnik ni ja ni bilo tko da brani novinare zato što držim da novinari nikako se ne smiju staviti u fokus pažnje jer oni uopće nisu krivi. Treba imati hrabrosti i petlje političar da kaže da problem je oko vlasništva medija. U cijelom svijetu je ogromna borba za vlast nad medijima. Vidimo tu što se događa u Sloveniji i na njihovom referendumu. Vidimo situaciju oko pivovarne i kupovanja "Dela", vidimo borbu u Italiji. Vidimo borbu u bilo kojoj zemlji. To je jedna velika borba političke i ekonomske elite da ovlada medijima. A novinari bojeći se za svoju egzistenciju što je sasvim jasno oni naprosto moraju slijediti politiku vlasnika medija, a isto tako uređivački kolegij. … [[Govornik se ne razumije.]] tome.
Hvala, hvala lijepa. Idemo dalje. U ime Kluba, Kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa svojim suradnikom, kolegice i kolege. Evo Vlada već četvrti put od svog mandata predlaže Saboru izmjene Kaznenog zakona. Tako možemo slobodno računati i ustvrditi da imamo izmjene Kaznenog zakona na rate. I možda ako se ovim tempom nastavi negdje pred kraj mandata ukoliko Vlada izdrži do kraja i ukoliko Vlada smogne hrabrosti pa onda renovira gospodarske inkriminacije možda eto vratimo se na onu početnu poziciju koju smo imali 2003. godine, onu poznatu novelu koja gotovo da je riješila sve one aktualnosti koje upravo evo pokušava Vlada ovako na rate postepeno mijenjati. Da se vidi o jednom neozbiljnom i neutemeljenom i površnom radu svjedoči i sama činjenica da evo mi sad ovog trenutka raspravljamo o izmjenama a priprema se nova izmjena glede uvrede i klevete. A kada smo mi prošle godine predlagali indentičnu situaciju da se onemogući za medije, za novinare uopće mogućnost izricanja kazne zatvora bili smo odbijeni. Štoviše Vlada je rekla da je to nemoguće jer da eto sva kaznena djela poznaju i alternativno određenu kaznu zatvora što uopće nije točno. I to se ispostavilo se ipak eto da Vlada pod pritiskom jedino javnosti djeluje. U obrazloženju ovog prijedloga navodi se da je strategija predlagatelja bila pooštrenje represije. A o pooštrenju represije se govori i kasnije na više mjesta. S takvom se zaista načelnom orijentacijom valja suglasiti jer je pretjerana blagost i neučinkovitost hrvatskog kaznenog pravosuđa dovodila u pitanje povjerenje u pravni sustav. Isto je to bila i jedna od ideja vodilja novele 9. srpnja 2003. godine. Ali onda je upravo voditelj radne skupine napao tadašnju Vladu govoreći a sada se upravo citira i ide na tom tragu, ali doslovno je tada bilo kazano upravo takav stav ondašnje Vlade dovodi do razularene represije. Isto tako, oporbeni zastupnici tada govorili su da jednostavno je to iluzorno očekivati da se oštrim kaznama djelotvorno suzbija kriminalitet. Ne znam da li su sada kada su vladajući napustili takav stav, ali u svakom slučaju na nekoliko mjesta uopće se i ne vidi koje je stajalište Vlade jer iz samog obrazloženja govori da i citiram. "U ocjenama kaznene politike zakonodavca i sudbene vlasti polazi se od pogrešne teze uspješnosti kriminalne politike kao rezultata pojačane kaznene represije", tako da mi uopće ne znamo što je stav Vlade i što u biti predlagač želi postići ovom izmjenom. Glede zastare kaznenog progona i izvršenja kazne zaista se treba posebno nešto reći. Prijedlog predviđa produljenje rokova obih vrsta zastare i to samo kod najlakših kaznenih djela, tj. onih za koje se može izreći kazna zatvora do tri godine i to s dvije na tri godine. To je u skladu s rješenjem iz novele 2003. i znači barem jedno dosadašnje djelomično napuštanje ranijeg krutog stava protivnika te novele. Međutim, postavlja se pitanje zbog čega nisu pooštrene, odnosno povećani rokovi zastare za teška kaznena djela. Evo recimo počinitelj prevare kojem je pribavljena znatna imovinska korist, dakle i prijevare kojim je osigurana više milijunska korist može se kazniti zatvorom do pet godina, pa zastarni rok prema sada važećem zakonu iznosi 5 godina. Mislim da je to vrlo teško braniti i možete misliti koje nelogičnosti će sudska praksa imati, odnosno što će se to primjena ovakvog Kaznenog zakona do kakvih nelogičnosti, do kakve uzbune će dovesti i nerazumijevanja i zbunjenosti javnosti. Hoćemo li onda opet okriviti pravosuđe da bude krivo i za ono što zaista nije krivo. Potpuno dakle ovakvim kasnije ću navesti još čitav niz rješenja koja jednostavno dovode u debalas pojedina kaznena djela unutar glave i međusobni odnos glava. Više kazneno zakonodavstvo na ovakav način s obzirom da ga mijenjamo djelomično ne vodi se računa o cjelokupnosti i ravnoteži, poremećen je čitav smisao i ravnoteža i balans Kaznenog zakona, a moramo voditi računa da je to zakon koji itekako djeluje, odnosno utiče na građane jer se bavi njegovim naj osjetljivijim pitanjima, njegovom slobodom i njegovom imovinom. S tim u vezi valja naglasiti da obrazloženje prijedloga u dijelu u kojem se tvrdi da se produljeni zastarni rokovi mogu odnositi samo na kazneno djelo koje je bilo počinjeno nakon stupanja na snagu s takvim promjenama nije točno odnosno nije posve točno. Naravno da je jasno da se rokovi ne mogu produljiti ukoliko je zastara nastupila. Međutim, nije točno da se ne može produljiti zakonom zastarni rok ukoliko zastara još teče po postojećem. To nas je svih učio pokojni Zlatarić i takav stav zauzela je i naša sudska praksa, vrhovne sudbene instance Hrvatske, pa se predlagač poziva da se malo instruira upravo kod sudske prakse, a i udžbenika počevši od profesora Zlatarića, Bačića i nadalje, pa i profesora Novoselca. Povišenje posebnih najmanjih mjera i ublažavanje kazne tu prijedlog polazi od nedvojbene činjenice da je ublažavanje kazne u praksi hrvatskih sudova poprimilo zabrinjavajuće razmjere, a radi se o tome da sudovi u velikoj mjeri primjenjuju takozvano sudsko ublažavanje kazne prema kojem kazna može se ublažiti i na temelju posebno izraženih olakotnih okolnosti. Institut je zamišljen u zakonu kao iznimka i postao je na žalost praksa. Međutim, tražeći izlaz iz takve situacije prijedlog nudi rješenje koje iz više razloga je neprihvatljivo te će najvjerojatnije donijeti više štete nego koristi. Zašto? Prijedlog s jedne strane u članku 6. ograničava mogućnost ublažavanja, a s druge strane kod nekih kaznenih djela osjetno povisuje posebne najmanje mjere. Predloženo rješenje sadrži izrazite slabosti. S jedne strane nedovoljno je izražena razlika između temeljnih i kvalificiranih oblika teškog kaznenog djela, pa imamo na čitavom nizu primjera da se izjednačava posebni minimum kod osnovnog dijela i kod kvalificiranog dijela. Pa molim vas možete zamisliti što će to dovesti u praksi? To ponavljam govori o površnosti pripremljenog prijedloga. I od upornog kaprica da se ponuđena rješenja koja već imamo koriste, odnosno da se još unaprijede ukoliko predlagač njim nije zadovoljan. Povišenje posebnih, najmanjih mjera zaslužuje kritiku i iz drugih razloga. Uopće nije razvidno zašto je kod nekih djela povišene minimum, a kod drugih uopće nije. Čak ondje gdje je povišen možemo se s tim složiti upravo zato da bi nagnali sudsku praksu, pravosuđe da manje koristi ublažavanje kazne, odnosno da ta kazna se inače znamo uvijek i kad se ne ublažava kreće negdje oko minimuma. Ali posve je neshvatljivo zbog čega predlagač uporno odbija povisiti kazne za imovinska kaznena djela, a o gospodarskom kriminalitetu da i ne govorimo. Tu nema ni riječi. Kod uvjetnog otpusta sužavanje mogućnosti otpusta osobe osuđene na kaznu dugotrajnog zatvora jest u biti jedna koncesija onima koji su zastupali potrebu uvođenja doživotnog zatvora. Međutim, to je teško braniti nekim načelnim razlozima. Ako Kazneni zakon poznaje samo jednu kaznu zatvora, tj. ako je dugotrajni zatvor samo jedan oblik kazne zatvora nejasno je zašto se kod dugotrajnog zatvora odstupa od općih pretpostavki za odobrenje uvjetnog otpusta osobama osuđenih na kaznu zatvora. Osim toga, predložena nova odredba članka 55. prema kojoj se uvjetni otpust osobi osuđenoj na dugotrajniji zatvor odobrava pod uvjetima ja sad citiram "koji su određeni u Zakonu o izvršavanju kazneno pravnih sankcija". Takav zakon više ne egzistira. Postoji Zakon o izvršavanju kazne zatvora. Dakle, i to govori o brzopletosti predlagača, o nečemu što se ne može tolerirati ni u jednom prijedlogu, a pogotovo ne u prijedlogu Kaznenog zakona. Dakle, da predlagač je pobrkao zakone, odnosno nije slijedio izmjene koje su se u međuvremenu dogodile. To je nedopustivo. Kod izricanja kazni kod stjecanja novo predložena odredba članka 60. stavka 2. odstupa od načela da kazna zatvora može trajati najviše 15 godina. To je također nešto što će izazvati velike nedoumice. Na taj je način omogućeno da se kazna zatvora izriče u rasponu od 15 do 20 godina što inače kod kazne zatvora nije bilo moguće. Ostaje nejasno zašto je navedena praznina od 15 do 20 godina popunjena samo u ovom slučaju ali ne i generalno kako je to bilo predviđeno novelom 2003. kojim je trajanje kazne zatvora bilo produljeno do 20 godina. Na kraju krajeva, doći će do teških nelogičnosti recimo kod zbrajanja određenih kazni. Tako razbojništvo kao teže kazneno djelo krađe za to neće to vrijediti i za konkretne oblike kaznenih djela u takvom primjeru jer oni su iste težine i nije opravdano da se u njih primjenjuju različiti okviri pri izricanju jedinstvene kazne. Prema tome, u oba slučaja mogla bi se izreći kazna zatvora do 20 godina. Novopredložena odredba članka 60. stavka 2. točka d) KZ je manjkava jer određuje samo najvišu, a ne i najmanju mjeru jedinstvene kazne. Ovako bi prema novo predloženom tekstu bilo moguće da i jedinstvena kazna bude manja molim vas od pojedinačnih kazni što bi bilo naravno besmisleno i to kod najtežih djela kod razbojništava. Kod sigurnosne mjere evo predlaže se produljenje trajanja određenih sigurnosnih mjera, čak zabrana upravljanja motornim vozilom zauvijek. Pogrešno je međutim mogućnost takve zabrane ograničiti na počinitelje kaznenih djela protiv sigurnosti prometa kojim je prouzročena smrt jedne ili više osoba jer je temelj za njezino izricanje povećana opasnost počinitelja, a ne posljedica počinjenog djela. Stoga bi kao uvjet za zabranu upravljanja motornim vozilom zauvijek bilo ispravnije propisati očekivanje da najduži zakonski rok neće biti dovoljan za otklanjanje opasnosti. Dakle, potpuno je neshvatljivo da se uvodi zauvijek zabrana upravljanja motornim vozilom, a da se uporno odbija iako je očekivanje javnosti bilo upravo takve da se kazna doživotnog zatvora uvede za izuzetne slučajeve najtežih oblika kaznenih djela, i to za one koji se nalaze u specijalnom povratu. Na kraju krajeva postojalo je i jedno istraživanje o tome, međutim nejasno je zbog čega evo i sam predlagatelj govori da je bio proveo istraživanje iako je i ranija koalicijska vlast bila provelo takvo istraživanje. Preko 75% ljudi očekuje takvu kaznu i smatra je pravednom i zasluženom u određenim slučajevima. Međutim upornim kapricom predlagač to ne želi, a ne zna se zbog čega. Oduzimanje imovinske koristi možda je upravo prilika da se navede kako do te mjere je ova mjera za koju je za pozdraviti ali potpuno nerazrađena i ona može zaista poslužiti kao primjer kako ne treba pisati zakone. Molim vas, hoće li sudac jer je vezana za vremensku povezanost počinjenjem kaznenih djela, hoće li sudac listati kalendar pa će reći do ove mjere je moguće, odnosno od ovog datuma je moguće da je taj novac najčešće ta imovina, pronađena kod počinitelja u vezi tog kaznenog djela, a onda iza tog datuma nije. Pa možete zamisliti, jer uopće predlagač ima na umu kako sudovi razmišljaju, kako funkcioniraju i kakve će to nedoumice izazvati u sudskoj praksi. I ono što je još najzabrinjavajuće to je ono čega nema u ovom Kaznenom zakonu i što je korak, odnosno veliki korak nazad u odnosu na koju smo imali novelu 2003. godine, to su gospodarska kaznena djela i to je preoblikovanje novčane kazne te kazneno djelo veličana fašističkih, nacističkih i drugih totalitarnih država i ideologija za koje je naš premijer prošle godine naredio ministarstvu sa sastanka sjednice Vlade prošle godinu u 8. mjesecu, naredio ministarstvu da sačini ovakvu pripremu Kaznenog zakona. To evo sada se nije dogodilo. Hoćemo li zaključiti da je na taj način ponovo prevarena javnost ili eto je jednostavno predlagač o tome nije vodio računa i o tome je zaboravio. Dakle ono što posebno apostrofiram to je upravo nedostatak novih gospodarskih kaznenih djela za koju je upravo i voditelj ove radne skupine još '97. godine ustvrdio da imamo socijalistička administrativna gospodarska kaznena djela koje ne odgovaraju stvarnosti tržišnog privređivanja. Na kraju, i doslovno, gospodin Horvatić je rekao, to je jedan relikt u našem Kaznenom pravu. I potpuno je neshvatljivo zbog čega predlagač gotovu inkriminaciju koju ima u noveli ne koristi, koja je sačinjena po uzoru na njemačko kazneno zakonodavstvo. Tim prije se i ignorira i obveza Republike Hrvatske iz članka 69. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između europskih zajednica i njihovih država i članica jer mi smo trebali već naše zakonodavstvo u ovom smislu, gospodarskih inkriminacija usuglasiti sa pravnom tečevinom. Očito predlagač je to negdje rezervirao za kraj mandata. Možda još koja godina kada će val zastare i ono nešto što je moguće procesuirati da se i uspostavi kakva takva pravda, to tek onda i učiniti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo, gospođa zastupnica Antičević Marinović je netočno spomenula da kaznena djela iz sfere gospodarskog kriminaliteta da kazne nisu povećane i da nisu inkriminirane. To je netočno jer evo u, imamo nesavjesno gospodarsko poslovanje koje je od novčane kazne ili kazne do 3 godine zatvora povećano na minimalnu zatvorsku kaznu od 3 mjeseca do 3 godine, kvalificirano oblik od 6 mjeseci do 5 godina, na jednu godinu do 5 godina, pa također primanje mita u gospodarskom poslovanju koja je kazna povećana na minimalnu od jedne godine do 8 godina, sa apsolutnim zastarnim rokom od 16 godina itd. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena državna tajnice. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona shvaćajući ga u prvom redu kao dovršavanje projekta Vlade Republike Hrvatske u smislu ostvarenja cilja ustavne politike redukcije i suzbijanja kriminala kaznenim materijalnim pravom, kao kriminalno-političkog instrumenta zaštite temeljnih ustavnopravnih vrijednosti, ljudskih prava i sloboda, ali usuglašenog sa najaktualnijim standardima za univerzalno suprotstavljanje svim oblicima kriminala. Dakle, izmjene kaznenog prava, sagledavane u obje faze dio su sustavne cjeline međusobno povezanih sadržaja i uistinu u ovom segmentu cjelovite reforme pravosuđa. Upravo sustav kaznenog pravosuđa osobito je važan diko te reforme, ali čije učinkovito djelovanje apsolutno treba imati u vidu i druge, odnosno odredbe drugih zakona. U prvom redu odredbe Zakona o prekršajima, Zakona o kaznenom postupku, Zakona o policiji, Zakona o izvršenju kazneno-pravnih sankcija i organizacije kaznenih i prekršajnih sudova. U već spomenutoj prvoj prioritetnoj fazi, same izmjene i dopune Kaznenog zakona bile su u prvo redu ograničene na prvo usaglašavanje kaznenog zakonodavstva sa preuzetim obvezama međunarodnog prava, odnosno međunarodnim obvezama. Nadalje, ponove prosudbe u odnosu slobode medija i kaznenopravne represije zbog povrede časti i ugleda. Zatim, ponovne prosudbe o eventualnim primjenama inkriminacija posjedovanja i zlouporabe opojnih droga. Zatim, prosudbe o kriminalno-političkoj opravdanosti intervencija kod kaznenih djela gospodarskog kriminaliteta, te prosudbe o neodložnoj promjeni kaznenopravnog represije kod kaznenih djela sa elementima nasilja, protiv okoliša, zdravlja ljudi, sigurnosti platnog prometa, poslovanja i naravno drugim kaznenim djelima. U ovoj fazi ili u predmetnim izmjenama i dopunama kaznenog zakonodavstva promjene se u prvom redu odnose na. Prvo bih htio naglasiti sigurnosne mjere u smislu zakonske intervencije radi učinkovitijeg preventivnog djelovanja. Dakle preventivnog djelovanja kako se to još u literaturi naziva tzv. specijalne prevencije. Drugo, uistinu produljenja rokova zastare. Treće, izmjene koje se odnose na kaznena djela gospodarskog kriminaliteta. Četvrto, pooštrenje represije protiv korupcije. Peto, izmjene u odnosu na inkriminiranje organiziranog kriminala. Šesto, kaznenopravna zaštita policijskih službenika u obavljanju njihovih poslova. I sedmo, prisilna naplata novčane kazne. Što se tiče, ili u strategiji učinkovitije politike suzbijanja kriminala kao specijalne prevencije, ali shvaćanje kao nastojanje da počinitelj u buduće ne ponavlja kriminalno djelovanje izvršene su bitne izmjene upravo u sferi sigurnosnih mjera. I to bez obzira radili se o sigurnosnoj mjeri obveznog psihijatrijskog liječenja, zabrane obavljanja zvanja djelatnosti i dužnosti ili pak zabrane upravljanja motornim vozilom. Produžuju se rokovi najduljeg trajanja sigurnosnih mjera, mjeri obveznog psihijatrijskog liječenja, zabrane obavljanja zvanja djelatnosti dužnosti ili pak zabrane upravljanja motornim vozilom. Produžuju se rokovi najduljeg trajanja sigurnosnih mjera, a ovdje naročito treba istaknuti kod sigurnosne mjere zabrane upravljanja motornim vozilom prijedlog da se najveća dosadašnja mjera te zabrane od 5 godina povisi na 10 godina, a u slučaju ponovljenog dijela protiv sigurnosti prometa sa smrtnim posljedicama, ponavljam sa smrtnim posljedicama takva se zabrana po prijedlogu može prema počinitelju promijeniti i zauvijek. Što se tiče produljenja rokova zastare valja istaknuti sljedeće. Unatoč nastojanjima, odnosno nekim prijedlozima da bi se produljenje zastarnih rokova spriječila zastara kaznenih djela počinjenih od kako se to navodi, vremena i tijeka pretvorbe vlasništva i privatizacije i ovom prigodom valja naglasiti, dakle produljeni zastarni rokovi mogu se odnositi i primijeniti na kaznena djela koja bi bila ili će biti počinjena nakon stupanja na snagu ovog zakona. Ali s takvim promjenama, a ni u kojoj situaciji retroaktivno na kaznena djela ili pak izrečene kazne prije toga. Mora da za trenutak zastanemo, dakle jedna je situacija primjene zastarnih rokova i izračunavanja rokova zastare, a druga je u ovom smislu sasvim sigurno situacija kada imamo novo propisano kazneno djelo, novu inkriminaciju u naravno njezinoj nemogućnosti retroaktivnog djelovanja. Dakle ovom prigodom dolazi do produljenja rokova zastare, odnosno ovim prijedlogom i to ne samo za najlakša kaznena djela za koja je izrečena kazna zatvora do jedne godine ili novčana kazna već i za druga kaznena djela, ali uvijek sagledavajući prvo specifičnosti pojedinih kaznenih djela, dakle njihove posebnosti i drugo, postojeće zastarne rokove u odnosu na primjereni zahtjev postupanja suda u razumnom roku i vezano za svrhu kažnjavanja. Dakle razuman rok u odnosu na samu svrhu kažnjavanja. Primjera radi, za najteža kaznena djela apsolutni, dakle govorim o apsolutno zastarnom roku koji iznosi 50 godina, a sukladno tome određuje se drugi zastarni rokovi, odnosno zastarni rokovi i za druga kaznena djela. Toliko što se tiče zastare i zastarnih rokova kao pravnog instituta. Što se tiče gospodarskih ili kaznenih djela gospodarskog kriminaliteta i to bih htio naglasiti, sukladna su preuzetim obvezama iz kazneno-pravne konvencije o korupciji, a naročito treba naglasiti promjene koje su već uslijedile kod kaznenih djela, primanja mita u gospodarskom poslovanju, davanje mita u gospodarskom poslovanju, protuzakonitog poslovanja kod kog dijela je inkriminirano i tzv. pasivno protuzakonito poslovanje. Predmetnim izmjenama pooštrava se represija protiv korupcije, a linearna ta redukcija mogućnosti ublažavanja propisanih kazni jasno i nedvojbeno pooštrava represiju protiv najkarakterističnijih djela korupcije. Nadalje, izvršene su promjene i radi suprotstavljanja organiziranom kriminalu. Na ovom mjestu ističemo i rješenje da se imovinska korist stečena kaznenim djelom smatra i ona koju je ostvarila grupa ljudi ili zločinačka organizacija koja u vremenskoj povijesti sa počinjenim kaznenim djelom i za koju se osnovano može smatrati da potiče od tog djela, jer se njezino zakonito porijeklo ne može utvrditi. Naravno vezano za protupravnu stečenu imovinu. Ovim rješenjem, a sve u skladu sa izvorima međunarodnog kaznenog prava znatno se proširuje pojam protupravno stečene imovinske koristi koja se oduzima sudskom odlukom i počinjenim, nakon počinjenog kaznenog djela kojim je ostvarena takva korist. Nadalje uistinu treba naglasiti i pojačanu kaznenu pravnu zaštitu policijskih službenika u obavljanju njihovih poslova. Sada su kvalifikatorni oblici te vrste kaznenih djela odnose dakle sad ovim rješenjima posebno i na policijske službenike kada obavljaju bilo koji policijski posao prema Zakonu o policiji. Za ubojstvo takve osobe predviđena je maksimalna kazna kao i za druge najteže zločine čime se u smislu zakonskog prijedloga udovoljilo opravdanim težnjama, prije svega i službe, ali istinskoj potrebi izricanja najoštrijih sankcija za tu vrstu kaznenih djela. Naposljetku uz naznaku da apsolutno treba prihvatiti i sva ona rješenja koja se odnose na ograničavanje uvjetnog otpusta, dakle uvjetnog otpusta osoba osuđenih na dugotrajni zatvor uz sve ovo izloženo, naravno ovaj prijedlog ili zakonski prijedlog apsolutno treba poduprijeti. Dopustite mi na kraju izlaganja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice da se sa nekoliko rečenica osvrnem i na kazneno djelo klevete o kojem je već bilo riječi u izlaganjima mojih prethodnika. Naime stav našeg kluba u odnosu na tu uistinu vrlo aktuelnu problematiku, zapravo ide s onih pozicija reforme prve faze ili zadnjih izmjena kaznenog zakonodavstva u odnosu na taj članka 203. Kaznenog zakona. Mišljenja sam da ipak neke stvari ne samo radi jasnoće samog propisa nego i radi nekih situacija koje smo imali prilike pratiti u dnevnom tisku vezano za samu primjenu te odredbe treba pojasniti, odnosno naglasiti o kojoj se to zadnjoj izmjeni ovog kaznenog djela javne klevete to radilo. Naime, ta nova konstrukcija članka 203. Kaznenog zakona ukazuje na to da će tužitelju redovito biti otežano dokazivanje da je neka od osoba iz ajmo reći tog članka zakona, dakle radi se o novinarima, književnicima, kritičarima itd. postupala samo s ciljem da naškodi njegovoj časti ili ugledu. Taj izmijenjeni članak 203. Kaznenog zakona jamči iznimnu široku slobodu izražavanja. Dakle daleko veću no kada je riječ o ostalim europskim državama, a kaznenopravna represija sadržana u članku 200. Kaznenog zakona pridržana je samo za smišljene i zlonamjerne deformacije drugih osoba prikrivene u formi znanstvene djelatnosti, književne kritike, novinarskog izvještavanja i tome sl. Dakle bez obzira na ove situacije koje smo mi imali, intencija zakonodavstva u smislu reforme, odnosno prve faze i izmijenjenog ovog članka Kaznenog zakona išla je upravo u smislu zaštite tih demokratskih načela slobode izražavanja, a korektna primjena ovog članka upravo garantira slobodi izražavanja s jedne strane, ali i uistinu i prijeći svaku zlouporabu tog prava u smislu počinjenog u ovakvom smislu kaznenog djela ajmo reći javne klevete. I nadalje, apsolutno se ne možemo složiti sa svim onim ocjenama ovog predloženog zakona, mada u tom segmentu kada govorimo o odredbama Kaznenog zakona naravno da možda i treba i uvijek ima oprečnih mišljenja da nije izvršena intervencija pa i u prvoj pa i u ovoj fazi u odredbe onih zakonskih članaka koji inkrimiraju gospodarski kriminalitet. Učinjena jest, inkriminirano je ili propisano dosta i novih kaznenih djela koja se odnose na gospodarski kriminalitet, pojačane su i kazne, a samim tim i mogućnosti zastare tako počinjenih kaznenih djela i sve u svemu ovaj predloženi, dakle prijedlog zakona kao jedan kvalitetan pomak u smislu kaznenog materijalnog prava u sustavu reforme hrvatskog pravosuđa apsolutno treba prihvatiti.
Hvala lijepa. Na redu je klub HSS-a i gospodin zastupnik Josip Vresk. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče, gospodine pomoćniče ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Nadam se da će ministrica, obzirom da se radi o prvom čitanju zakona, ispuniti svoje obećanje pa će doista onu javnu klevetu riješiti amandmanom Vlade u drugom čitanju zakona kao što je to i najavila. Jer se doista to ponašanje treba dekriminalizirati, ali isto tako mora postojati vrlo jasna odgovornost za naknadu štete u onom smislu kako to propisuje Zakon o obaveznim odnosima ili pak doraditi i taj Zakon. Prije svega, želim reći da nije dobro prečesto mijenjati Kazneni zakon zbog toga jer to dovodi u nedoumicu sudove, državna odvjetništva, pa čak i policijske službenike. Dakle, sva tijela kaznenog progona. A ako se to već radi onda je to dobro uvijek napraviti temeljito, jasno, čitko i slijediti trend vremena u kojem se nalazimo. Naime, zašto to govorim? Prvo moram reći da doista se u ovim izmjenama radi o izmjenama 121 članka od kojih se izmjene u 100 članka odnose samo na pooštravanje, a tek u 20-ak se članaka radi o promjenama bića kaznenih djela što je po meni daleko važnije. Naime, kad to povežete s njemačkim kaznenim zakonom, a on jest bio uzor, čini mi se, autorima ovih promjena onda vam moram reći da recimo samo što se tiče kaznenog djela prijevare u gospodarskom poslovanju njemački kazneni zakon poznaje 10-ak vrsta prijevara samo u gospodarskom poslovanju. I dobro je ili bi bilo još bolje da se konzekventno primijenio taj njemački propis, pa ako hoćete baš reći i prepisao jer bi to slijedilo trenutak u kojem se mi danas nalazimo. Drugo što želim reći, što se tiče zastarnih rokova. To je ovdje napomenuto, ali valja još jedanput istaći. Produženje zastarnih rokova nema nikakvog utjecaja na sva počinjena kaznena djela, nema baš nikakvog utjecaja. Naime, iz dva razloga. Prvo, kad je zastarni rok protekao kazneni progon se ionako ne može više provoditi. A kad zastarni rok teče počinitelj kaznenog djela ima uvijek primjenu, pravo na primjenu blažeg zakona. Odredbe o zastari su materijalno-pravne odredbe, a blaži zakon je uvijek onaj materijalno-pravni zakon. Naime, nikad se ne može primjenjivati procesni zakon kao blaži zakon nego upravo materijalni zakon. Međutim, ja se bojim jedne druge stvar. Produženje zastarnih rokova, produženje zastarnih rokova možda stvara neki alibi da se naša tijela kaznenog progona malo i raskomote pa da i kazneni postupak teče sporije eto zato što su zastarni rokovi produženi i mislim da to nije dobro. I to je moja sugestija predlagatelju da doista vidi. Treće, kad bi me netko pitao da li je naš Kazneni zakon strog u pogledu visine zapriječenih kazni, ja vas uvjeravam i moja će diskusija, moja jest diskusija možda malo drugačija, da je sadašnji, važeći naš Kazneni zakon isto tako strog kao što su strogi europski propisi. Ali ne govorim pri tome u onom dijelu sudske prakse. Znate, kad bi se konzekventno primjenjivao Kazneni zakon i kad bi kazneni progon bio efikasan, brži, mi bismo svi ovdje dobili dojam da je ovo strog zakon. Ne ove izmjene nego postojeći Kazneni zakon. Naime, što želim time reći? Nije dobro, nije dobro doista ako se procijeni da postoji sporost i tromost pravosudnog sustava, to rješavati samo na ovaj način. Naravno, slažem se ja s predlagateljem da mi doista moramo urediti ovu materiju, ali nije dobro jedan problem rješavati izmjenama Kaznenog zakona. Izmjene Kaznenog zakona moraju ići k svom cilju, k zaštiti onih najvrjednijih državnih dobara. A efikasnost kaznenog progona se rješava na mjestima gdje taj problem postoji. Prije svega mislim na sudove. Što želim reći? Želim reći ako je doista bilo potrebno dići i gornju i donju granicu kazne onda je to trebalo napraviti i obrazložiti zašto se to radi. Ali nije pametno obrazlagati Zakon, odnosno njegovo pooštrenje zbog toga što, eto, sudovi izriču blage kazne. To se ne rješava tako. Druga stvar, kad vi dignete, odnosno smanjite razliku između gornje i donje granice kazne, vi ste zapravo napravili jednu dobru stvar, ali ste napravili dvije loše. Dobra je stvar što se s jedne strane doista sudska praksa bude na taj način ujednačila. Loše je što se to radi zakonom i loše je što ide to protiv načela individualizacije kazne. Naime, što će se s time zbivati u praksi? Zbivat će se ovako. Sud koji sudi počinitelju kaznenog djela će na kraju izreći određenu kaznu. Naravno, kod izricanja kazne, da bi ona bila individualizirana, vi morate uzeti sve i otegotne i olakotne okolnosti. Sudac će naprosto konstatirati da postoje i olakotne i otegotne okolnosti, ali ih neće moći, neće moći bar ne do kraja, primijeniti obzirom na ovakav trend ovih izmjena. S druge strane, želim reći još jednu stvar koja možda i paradoksalno zvuči, ali je naprosto istinita. Kad bi se danas i doista povećao broj izrečenih zatvorskih kazni bilo bi interesantno čuti predlagatelja koje je stanje u našim zatvorima i da li bi, da li bi se to uopće moglo izvršavati na vrijeme, znate? Spora pravda jest spora, ali je još eho u javnosti spore pravde. I to jest fakat, to je činjenice. Ono što želim predlagatelju sugerirati, mi doista u ovom zakonu imamo neke relikte socijalizma. Ja ne želim reći da će se nešto strašno desiti ako se to neće sad promijeniti pa će se promijeniti za 3 mjeseca, ali neke stvari stvarno bodu u oči. Bode u oči prije svega kazneno djelo zloupotrebe položaja ili ovlasti u gospodarskom poslovanju. To ne slijedi današnji trend. Mi danas u dobi liberalnog gospodarstva ne možemo više imati takvo kazneno djelo. Naime, zbog čega? Položaj, ovlasti, to su sve značajke državne uprave, javne uprave. Takvo kazneno djelo ne može naprosto biti, postojati u današnjem stupnju razvoja hrvatskog gospodarstva i kad je titular vlasništva jasan, bio on država ili bilo tko. Nema veze, takvo kazneno djelo doista bode u oči i sugeriram da se to vidi. Ili bar kod one zadnje treće faze izmjene kaznenog zakona. Ono što nadalje želim reći, ovo je već četvrti puta da ponavljam s ove govornice i na kraju se vidjelo da sam u pravu. Bolje bi bilo da nisam, a to je kazneno djelo iz članka 279. prikrivanje protuzakonitog dobivenog novca. Naime, o čemu se radi? To zapravo i nije kazneno djelo. Zbog čega? Jer nema propisane sankcije. Ja znam da je omaškom, poznata mi je ta činjenica da je doista predlagatelju, a i ovdje, i saborskim odborima pa i nama se desila jedna pogreška i nije popravljen tekst. Omaškom je ispala sankcija. Poznato je da je, recimo, sud u Puli donio dvije odbijajuće presude i sud je pravilno postupio obzirom da se ne radi o kaznenom djelu. Ali predlagatelj je doista mogao intervenirati bar sad. Mi doista imamo jednu radnju koja je nemoralna, koja je društveno štetna, koja je pokušana biti kriminalizirana, ali je to napravljeno nespretno i doista sugeriram predlagatelju da to konačno popravi, da sudovi i dalje, postupajući naravno ispravno, ne donose takve odluke. Dobro je u ovom Zakonu što se ide zaštiti policijskih službenika i tu se slažem. Ali onda je tu trebalo biti konzekventan. Naime, o čemu se radi? Kad vidite, kad vidite zapravo o kakvim se kaznenim djelima radi onda vidite da se, prvo, kaznenopravna zaštita doista pruža policijskim službenicima ali ne u obavljanju svih policijskih poslova nego samo ovih koji su taksativno navedeni u ovom Zakonu. Ali je onda bar tu trebalo biti konzekventan na način da se prepišu policijski poslovi iz odredbe članka 3. Zakona o policiji. To jesu policijski poslovi, a ovaj Zakon slijedi taj trend i te sve poslove ne pobraja. To nije dobro i sugeriram da se to popravi do drugog čitanja. I druga stvar nisu svi policijski službenici oni koji obavljaju policijske poslove, vi naprosto imate slučaj i to je uređeno podzakonskom infrastrukturom da i policijski vježbenici jesu osobe koje imaju policijske ovlasti, smiju obavljati te poslove, a nemaju kazneno-pravnu zaštitu. Sugeriram da se to popravi do drugog čitanja. Drugo, ja ne znam kako je uspjelo odborima promaknuti, a odnosi se na ona kaznena djela koja se odnose na povredu ljudskih prava. Kao primjer ću samo ovdje reći nejasan odnos između kaznenog djela povrede i ravnopravnosti građana, mislim na članak 106. i rasnu i drugu diskriminaciju, misli se na članak 174. Znate danas ne postoje doista ljudska prava koja nemaju međunarodnu razinu i mislim da je to, reći ću blago greška, tehnička greška predlagatelju pa mu sugeriram da to popravi. Nešto, znate i o sigurnosnoj mjeri. Lijepo je čuti da se ovim Zakonom doista uvodi sigurnosna mjera trajne zabrane upravljanja motornim vozilom, međutim znate kad smo pričali o izmjenama Zakona o sigurnosti prometa na cestama onda smo govorili ti su mladi vozači rizični, najviše ili prekršaja se naravno u slučaju misli na kaznena djela, upravo oni rade, ali to je dobna struktura koja se da popraviti i čini mi se da nije trebalo biti toliko oštar, naprosto je trebalo ići iznaći mogućnost te specijalne prevencije, ali ne na ovakav način. Da li uspostaviti dobnu granicu do 30 godina, to je stvar o kojoj bi trebalo provesti neku raspravu, čini mi se da je ovakva sigurnosna mjera preoštra i da je rješenje, ovakvo rješenje naprosto preishitreno. I na kraju želim reći nešto o onome što svi volimo nazivati korupcija, organizirani kriminal, to tako znate medijski fino zvuči, a zapravo neće se samo izmjenama ovog Zakona tu stanje bitno popraviti, neće se tu stanje bitno popraviti. Ja i dalje tvrdim da je postojeći Kazneni zakon vrlo oštar, ali što je problem? Problem je u proceduri. Mi imamo Zakon o kaznenom postupku za koji svi znamo da ga moramo promijeniti, donijeli smo Zakon o USKOK-u, nekoliko smo puta mijenjali i ZKP kada se odnose na te odredbe na USKOK, ali opet ona podzakonska infrastruktura tu ne postoji. Ta tijela državnog programa koja bi morala doista ozbiljno raditi svoj posao nemaju dovoljno normativno uređeno područje djelovanja svog rada i tu nastaju problemi. Sugeriram predlagatelju doista da razmisli još jedanput o izmjenama ovog Zakona da doista ne budemo ti koji ćemo skidati onu osnovnu funkciju suđenja, mislim pri tome na smanjenje one gornje i donje granice kazne i da debelo razmisli o izmjenama procesnih zakona, a prije svega na one podzakonske infrastrukture koje je nedostatna i koje treba hitno donijeti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, samo precizno vezano za produženje zastarnih rokova o kome je kolega govorio, znači ovi rokovi će imati samo djelovanje ubuduće, a ne za ono što je, za kaznena djela koja su već počinjena i koja se možda i ovog trenutka čine. Znači tek pro future kad se to donese, prema tome ne treba o tome govoriti da je to velika dostignuće da ćemo nešto riješiti, nećemo ništa riješiti, to će se odnositi tek ubuduće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Evo u 11 i 19 će se sat vremena proći, pa onda za prijavu 10 minuta, to za 1 minutu još. U ime kluba SDSS-a, gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub SDSS-a naravno smatra dobrim da se pokuša unaprijediti na svaki način koji nam stoji na raspolaganju djelotvornost mehanizam na pravne države, da se pokuša povećati stupanj zakonitosti i zakonitog postupanja i zakonitog sankcioniranja u državi, pa u tom smislu generalno govoreći ne smatra lošim to što se pojačavaju, u različitim segmentima pojačavaju mehanizmi sankcija i što se pojačava dužina kazni za one koji su prekršitelji. Međutim, jednu stvar ovdje sebi ipak moramo priznati. U proteklih nekoliko godina propustili smo temeljitu reformu Kaznenoga zakona koja je najprije bila predložena od bivše ministrice u koalicijskoj Vladi, pa je zbog proceduralnih pogrešaka ovdje u Saboru Ustavni sud cijelu stvar vratio, a onda smo nakon toga imali određen broj, pa recimo parcijalnih zahvata, ali ne i sustavnih zahvata u pogledu izmjena Kaznenoga zakona. Moram reći da je i ovo još uvijek zapravo parcijalan zahvat i da ne predstavlja cjelovit zahvat i da ne predstavlja sustavan zahvat u tom pogledu. Kasnije ću reći i upozoriti na neke segmente koji ovdje nedostaju, odnosno koji manjkaju. Što se tiče produžetka rokova za zastare, bilo za kazneni progon ili pak izdržavanje kazne mislimo da je to dobro i mislimo da je to neophodno, jer je zapravo mehanizam zastarijevanja ili mehanizam odvođenja predmeta u zastaru bio jedan od temeljnih zapravo mehanizama neefikasnosti samoga sudstva, odnosno odsustva kaznenoga progona za djela koja su se trebala kazneno progoniti. Međutim baš na ovom mjestu zapravo treba upozoriti na sljedeću stvar. Možemo mi promijeniti zakon, možemo mi pooštriti sankcije, ali što ćemo ako nemamo suce, što ćemo ako nemamo sudski mehanizam, odnosno ako nemamo pravosuđe koje je to u stanju provoditi i koje to želi provoditi? Što ćemo ukoliko imamo i dalje ljude koji zapravo ne žele provoditi i pojačavati zakonitost u svojoj državi, a nema drugih koji bi to mogli činiti osim sudaca, a nama se događa upravo to da zapravo zahvaljujući neadekvatnom djelovanju sudova, neadekvatnom djelovanju sudaca da imamo odsustvo zakonitosti i nedjelovanja zakonskih mehanizama. U tom smislu, kolegice i kolege, to ovom izmjenom Kaznenoga zakona neće biti riješeno. To ova izmjena Kaznenoga zakona neće promijeniti, niti će povećati profesionalnost, niti će povećati odgovornost i niti će povećati mehanizme kontrole unutar samoga sudstva. Drugim riječima mi ćemo još jedanputa donijeti izmjene, u nekim slučajevima doista i poboljšanja u pogledu Kaznenoga zakona, ali ništa nam ne jamči da će ova poboljšanja doista rezultirati većom zakonitošću, da će ova poboljšanja doista rezultirati činjenicom da će ljudi više poštivati mehanizme pravne države. I to upravo zato što na onom mjestu na kojem bi se to trebalo najviše osigurati a to su čuvari zakonitosti, to su oni koji prosuđuju, to su arbitri, to su oni koji izriču kazne, na tom mjestu smo mi ne samo tanki nego na tom mjestu nerijetko nema pravde. I to je problem. Prema tome, predstavniku ministarstva odnosno ministrici koje nažalost nema ovdje u tom pogledu možemo samo kazati da mijenjamo zakon ali nažalost ne vjerujemo u to da imamo ljude, da imamo pravosuđe, da imamo suce, da imamo kontrolne mehanizme koji će jamčiti da ćemo doista u ovom pogledu i na ovaj način imati veće garancije za zakonitost i veće garancije za djelovanje pravne države. Prema tome, naći ćemo se u jednoj vrsti kozmetičkoga zahvata odgovora na činjenicu da po ulicama imamo veći stupanj nasilja, da imamo manji stupanj sigurnosti i da mi reagiramo tako što ćemo pooštravati sankcije. To ako ćemo tako samo reagirati a nećemo pogledati gdje je rodno mjesto krize pravosuđa to naravno neće donijeti rezultate. Što se tiče pojačavanja zaštite policijskih službenika to je u redu. Naravno da smo za to. Ali tko nam jamči da će policijski službenici iskoristiti sve ono što im zapravo zakon nudi i ponašati se u skladu sa zakonom i djelovati u skladu sa zakonom, i zaštititi i učiniti ono što treba učiniti iz niza razloga, iz neophodne činjenice da moramo napraviti i ustrojiti policiju tako da ona doista djeluje kao organiziran hijerarhijski mehanizam, da od vrha pa na dolje zapravo imamo čvrstu strukturu i da nema nikakvoga kolebanja oko toga što treba činiti. A mi to nažalost, kolegice i kolege, na nizu slučajeva, to mogu i sam potkrijepiti iz onoga što su područja neke neposredne odgovornosti mene kao zastupnika nažalost nemamo. Onaj stupanj neovisnosti policije i onaj stupanj neovisnosti pravosuđa i sudova koji bismo trebali imati u državi zapravo nemamo. Stranački mehanizmi utjecaja bilo preko stručnih ljudi i profesora, akademika, bilo preko djelovanja unutar sudstva nažalost još uvijek postoje, još uvijek su prejaki i ne doprinose jačanju profesionalnosti niti u policiji niti u sudstvu nego samo zbunjuju ljude i otežavaju upravo ovo što hoćemo napraviti a to je čvršću i jaču zakonitost. Jer sve dotle dok ćemo se mi stranački prepucavati bilo u vrhu Ministarstva unutrašnjih poslova bilo u vrhu naših pravosudnih institucija ili pak ovdje nećemo zajamčiti potrebnu profesionalnost niti kredibilnost ni sudaca niti policajaca. I to je nešto što mi se čini da je važna pretpostavka da bismo osigurali ovo o čemu su govorile pojedine kolege, da trebamo imati jače sankcije u nekim slučajevima, trebamo postrožiti mehanizme sasvim sigurno. Trebamo zajamčiti sigurnost onima koji izlažu svoje živote za opće dobro, ali istovremeno trebamo se u političkom smislu te riječi ponašati tako da stvorimo pretpostavke da sami ne narušavamo mogućnost da oni djeluju za opće dobro. Nije samo u pitanju koncepcijska razlika između ljudi koji su savjetovali bivšu ministricu i ljudi koji sada savjetuju sadašnju ministricu nego naprosto je bilo pitanje tko će i na koji način izvršiti tu reformu, da li ćemo je izvršiti kao temeljitu, sustavnu ili ćemo je izvršiti kao parcijalnu. A za to vrijeme godinama naši građani, naše institucije i sudske i policijske trpe, zato što mi nismo uspjeli postići elementarni konsenzus koga ćemo poslušati, jednu ili drugu stranu. I tu je moram reći i naša odgovornost što mi nismo u stanju ovdje presjeći ono što treba presjeći. U tom pogledu htio bih reći nekoliko riječi o onome o čemu se diskutiralo na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Prije svega, pitanje sankcioniranja odnosno krivične odgovornosti za djelo klevete o čemu se govori posljednjih nekoliko dana i nekoliko tjedana kod nas zbog toga što su pojedini sudovi izricali određenu vrstu sankcija koje su izazvale podjele i oštre i burne reakcije unutar javnosti. Nema nikakve sumnje kolegice i kolege da priča o dekriminalizaciji te vrste djela ne može biti površna priča. Kleveta je nešto što mora biti sankcionirano, ali moramo imati ljude koji će biti u stanju razlučiti što je kleveta a što kleveta nije. Moramo imati ljude i suce koji će biti u stanju razlučiti što je sloboda izražavanja ove ili one vrste a što je kleveta. A mi to nažalost nerijetko nemamo, niti imamo u pravom smislu riječi javnost pripremljenu za to. Utoliko je ta javna diskusija dobra. A niti imamo suce koji imaju sposobnost da to urade, niti su se s tim suočavali na pravi način, bez obzira da li je riječ o kleveti ili je riječ o onome što se naziva duševnim bolima. Koliki ljudi imaju duševne boli u ovoj državi i nanesene su im duševne boli pa nikada neće nitko nositi sankcije zbog toga. Moram priznati da u nekim slučajevima čovjek se zapita kako neke ljude nije sram da se pojave sa tom vrstom kaznene prijave u uvjetima u kojima barem 50% našega stanovništva, našega naroda u ovoj državi zapravo trpi na ne znam koliko mogućih načina uključujući i duševne. Ali dobro. Drugu stvar koju bih htio kazati koje nema ovdje u izmjenama ovoga Kaznenoga zakona o nečemu o čemu se dugo priča u našoj državi, jučer je najavila i naša ministrica, aktualna ministrica pravosuđa. Jeste, pitanje je sankcioniranja onih koji na ovaj način veličaju zločinačke režime bilo 20. stoljeća i koji u tom pogledu narušavaju naše ustavne vrijednosti i narušavaju temeljne vrijednosti našega društva. Ja znam da među nama nema još uvijek potpunoga konsenzusa što to znači, ali mislim da kao što nismo smjeli gubiti vrijeme oko toga hoćemo li prihvatiti ovakvu akademsku koncepciju oko reforme Kaznenog zakona ili onakvu akademsku da ne bismo ni u ovoj stvari trebali gubiti vrijeme. Jer, kao što znate mi u društvu trpimo ozbiljne teškoće upravo zbog toga što nemamo nekakav minimalni standard oko onoga što označavamo kao nedopustivo u našem društvu u pogledu vrijednosti i u pogledu ideja. Ne bismo mi smjeli imati dilema oko toga što su zapravo zločinački režimi, što su posljedice zločinačkih režima i na koji način se oni trebaju sankcionirati kao što to znaju druge države i imamo iskustvo drugih država. Prema tome, ako se to nije bilo u stanju pripremiti bilo jedno, bilo drugo u ovim izmjenama kaznenih reformi ja mislim da bi trebalo razmišljati da se pripreme sve neophodne predradnje i obave sve neophodne predradnje kako bismo na sljedećoj izmjeni takve stvari imali. Jer, druge države u svijetu to imaju. Neću sada nabrajati koje su i neću na koji način se odnose prema tome eksplicitnije, ekstenzivnije ili sa manje eksplicitnim, manje ekstenzivnim odredbama, ali to imaju kao sastavni dio svojega zakonodavstva i svojeg kaznenoga sistema. Hvala vam.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Nikola Vuljanić. Nema ga. Gubi pravo klub rasprave. Gospođa zastupnica, u ime Kluba HSLS-a, DC-a, LS-a, gospođa zastupnica i potpredsjednica Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepo kolega potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo pred nama se drugi put u vrlo kratkom roku nalazi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona. Dakle, Zakona koji je već doživio značajne promjene pa čak i jednu neuspješnu ili neki će reći uspješnu koju je Ustavni sud već ukinuo. Izmjene o kojima smo raspravljali prošle godine uglavnom su predstavljale samo usklađivanje sa međunarodnim konvencijama dakle, sa obavezama koje je Republika Hrvatska prihvatila proizlaze iz različitih sporazuma odnosno usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije. Predložene Izmjene i dopune ovoga Kaznenog zakona, barem u onom dijelu u kojem smo ga gotovo svi poduprli koliko sam imala prilike čuti odnosi se na pooštrenje kazni za veći dio kaznenih dijela. Sudovima se ograničava propisano ograničenje mogućnosti izricanja blažih kazni od zakonom propisanih što se u praksi znalo događati. Također, propisuje se mogućnost izricanja kazne dugotrajnog zatvora i za počinitelja koji nije navršio 18 godina što do sada nije bilo i čini mi se da je tu izostala riječ stručnjaka ili nam je promaklo. Također se produljuju i rokovi zastara za veliki broj kaznenih djela što svakako ocjenjujemo dobrim jer će kod potencijalnih počinitelja djela sigurno izazvati bar jači oprez kod činjenja istih. To su dakle, elementi koje su poduprili svi zastupnici do sada ili gotovo svih. Ja bih htjela izraziti i zadovoljstvo što je prihvaćen jedan prijedlog o kojem sam nekoliko puta ovdje govorila u ime kluba ali i u osobno ime a često puta su to isticali i sindikati policijskih službenika, to je veća zaštita upravo ljudi koji rade na takvim poslovima koji trebaju biti čuvari zakona. Pretpostavljam da je u žurnosti u predlaganju ovih novih Izmjena i dopuna Zakona pridonio i učestali broj teških razbojništva počinjenih nedavno u vrlo kratkom roku koji su imali za posljedicu i smrt i teško ranjavanje opasno po život. Opredjeljenje zakonodavca za mogućnost izricanja dugotrajnog zatvora i za počinitelje koji su navršili 18 godina, proizlazi iz činjenice da se broj takvih počinitelja u posljednje vrijeme znatno povećao te da dosadašnje propisane kazne nisu polučile željeni rezultat. No, do konačne odluke, a još jednom pozivam da se oglase i stručnjaci koji možda nešto bolje od ljudi koji se bave samo pravosuđem poznaju tu, usudila bih se ipak reći i djecu do 18 godina. Izricanje jedinstvene kazne zatvora za djela počinjena u stjecanju predstavlja novost u našem zakonodavstvu, ona se temelji na praksi drugih zemalja sa razvijenom kaznenom politikom pa nas vjerojatno vode osjećaji ili pretpostavka ako je u tim zemljama dalo rezultate da će se to dogoditi i u našem slučaju. Pooštrenje represije protiv korupcije uz proširenje pojma imovinske koristi vjerojatno je u službi sveobuhvatne borbe protiv korupcije za koju se Vlada Republike Hrvatske opredijelila u svojim programima i koji se odnose na suzbijanje gospodarskog ali i svih drugih oblika kriminalnih djela. A čini mi se da se upravo na borbi protiv korupcije, protiv gospodarskog kriminala najviše može vidjeti stanje u pravosuđu. Ja ću se također osvrnuti na problem odgovornosti novinara za počinjena kaznena djela klevete, to je već duže tema u novinarskim ali i političkim krugovima. Evo i danas je gotovo svatko od zastupnika u ime klubova o tome govorio. Ja se iskreno nadam da to nije samo zato što i naš posao velikim dijelom ovisi o tome kako nas novinari definiraju i kakav odnos imaju prema nama. Iako se u ovom Zakonu ne nalazi konkretna odredba o dekriminalizaciji takvih djela. Iz nedavnih najava ministrice pravosuđa proizlazi da će Ministarstvo valjda u konačnom obliku kod drugog čitanja ili svojim amandmanima provesti dekriminalizaciju novinske klevete. Držimo da to je pozitivno jer nije dobro da novinari koji izvještavaju su limitirani strahom od mogućnosti optužbe za kazneno djelo, ali naravno pri tome očekujući i punu odgovornost za pisanu i javno izrečenu riječ. Držimo da ta dekriminalizacija treba biti prenesena i na osobe koje takvo djelo ili djelo počine u znanstvenom, književnom ili umjetničkom djelu te na osobe koje obavljaju službene dužnosti, političke, javne ili društvene djelatnosti. Posebno želim istaknuti i pohvaliti ograničenje mogućnosti zakonskog ublažavanja kazne za počinitelje koji su samo u vrijeme počinjenja, dakle, samo u vrijeme počinjenja kaznenog dijela bili smanjeno ubrojivi u znatnoj mjeri zbog toga što je postojalo, mnogi kažu gotovo opća praksa sudova da se i svaki najmanji psihički poremećaj uzima u obzir prilikom izricanja umanjene kazne, što je dovelo do prave poplave velikog broja presuda koje po svojoj visini ne odgovaraju težini počinjenog kaznenog djela što je sigurno brojne počinitelje moglo ohrabriti u njihovoj kriminalnoj djelatnosti. Na kraju ove rasprave bih htjela da se prije, prije samog glasovanja, prije dakle, konačnog oblika ovoga Zakona razmisli o također nekim izmjenama za koje sam sigurna da bi pridonijelo dobroj i sudskoj praksi ali i kvaliteti zakona. A to je povećanje nekih kazni i to prvenstveno onih koji se odnose na kaznena djela dječje pornografije, zatim na zapuštanje ili zlostavljanje djeteta ili maloljetne osobe, sprječavanje ne izvršenja mjera za zaštitu djeteta ili maloljetne osobe, te zadovoljavanje pohote pred djetetom i spolni odnošaj s djetetom. Isto tako smatram da bi trebalo povećati kaznu i za lihvarske ugovore te prijevaru jer za takva kaznena djela, učestalo se javljaju, javljaju se dakle, takva djela novčani iznosi koji se takvim djelom priskrbe uglavnom su vrlo visoki. Ja mislim da će se svatko od nas moći sjetiti većeg broja ljudi koji su upravo zbog lihvara osiromašili a lihvarima je pri tome omogućeno pravo bogatstvo za ovakav nemoralni čin sa vrlo malim ili gotovo nikakvim kaznama. Mi naime znamo da je ovo jedna od izmjena Kaznenog zakona, ne držimo ništa loše da se Zakon mijenja kada ga je potrebno mijenjati jer je i to bolje nego da sofisticirani kriminal ostaje i dalje izvan zakona ili što dalje od zakona jer je često puta on maštovitiji i brži od zakonodavstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. I u ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući, gospođe i gospodo zastupnici, predstavnici ministarstva. Pred nama se nalazi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona koji odmah na početku želim u ime Kluba reći u 7 godina od početka primjene Kazneni zakon se eto, ovo je već 5 put da se mijenja. Dakle, gotovo u prosjeku jednom godišnje što po našem sudu samo po sebi dovoljno govori o kvaliteti kaznenog zakonodavstva u nas. Ali govori i o nečem puno važnijem ali to je velika promjenjivost na području koje bi zapravo trebao biti primjer stalnosti i postojanosti. Ako postoji područje u kojem bi se trebala očitovati stalnost i postojanost, onda je to Kazneni zakon. Jest, točno je da promijeniti mišljenje ponekad znači biti pametniji danas nego jučer, ali ponekad ta promjena mišljenja znači i prevrtljivost i to bilo po naravi ili po potrebi. Ovdje kada govorimo potrebi onda mislim na dnevno političke interese koji sigurno ne bi trebali biti oni koji diktiraju promjene Kaznenog zakona. Iako se ovim Prijedlogom zakona nastoji prikazati da se ovim dovršava na početku mandata ove Vlade najavljeni zadatak koji je dio ostvarivanja ciljeva sustavne politike redukcije i suzbijanja kriminala upravo kaznenim pravom to je i u ovim izmjenama u tekstu na stranici 3. podcrtan tekst u samom obrazloženju. Ipak ta činjenica nije točna. I to najmanje iz dva razloga. Prvo, ne samo što ova Vlada nije na početku svog mandata već i zato što se kaznenim pravom na ovakav način ne može reducirati i suzbiti kriminal. I to sigurno kad kažem nisam otkrio Ameriku. Naime mnoge od predloženih izmjena i dopuna doista nisu sporne. Pojačana zaštita obitelji, restriktivnije odredbe po pitanju zlostavljanja djece i obiteljskog nasilja sasvim sigurno nisu sporni. Kao ni druge mjere koje su usmjerene na primjerenije kažnjavanje počinitelja kaznenih djela. Svaku promjenu u tom smislu treba pozdraviti i svaku promjenu u tom smislu Klub HSP-a pozdravlja. Ali to sasma sigurno neće promijeniti ispravni stav javnosti koja smatra ne kao što se naglašava da kaznena politika sudova se ne podudara sa voljom zakonodavca već da se postupanje svih nadležnih tijela ne samo sudova već prije svega Državnog odvjetništva, USKOK-a, dijelova MUP-a i tako dalje ne podudaraju sa voljom zakonodavca. Najbolji dokaz o tome je izvješće Državnog odvjetništva kao i podaci na stranici 5. obrazloženja ovog Prijedloga zakona gdje je vidljivo da je manji broj prijava zaprimljen u Hrvatskoj negoli u bilo kojoj drugoj susjednoj državi. Da je kod nas počinjeno toliko kaznenih djela osobito onih na području gospodarstva i radnih odnosa u proteklom razdoblju zapravo je jasno svakome u ovoj državi. Razlozi i izlike za neprocesuiranje najvećih slučajeva kriminala, pretvorbe i privatizacije, nepoduzimanje radnji za povrat protupravnog stečenog imovine su naprosto smiješne. Iznos ukupnih sredstava protupravno prisvojenih u pretvorbi i privatizaciji kao i broj radnika koji su kao posljedica tajkunizacije završili na ulici rezultirali su nepodnošljivim stanjem i u mirovinskom sustavu, ogromnim brojem nezaposlenih, rezanjem prava u zdravstvenom slučaju i slično. Navedene posljedice očito nisu rezultat čak ni uobičajenih kaznenih djela gospodarskog poslovanja već kaznenih djela ugrožavanja osnova ustavno-pravnog poretka Republike Hrvatske. Neučinkovitost represivnih tijela kao ni kasnije oduzimanje protupravne imovinske koristi protiv dijela kojima se ruše temelji ove države ne mogu se opravdati nikakvim statističkim podacima gdje se pokazuje učinkovitost sustava na počiniteljima prometnih delikata i djelima sitne krađe. Tek se ovim Prijedlogom zakona uvode određene ali neznatne promjene po pitanju koruptivnih kaznenih djela i oduzimanja protupravno stečene imovine kao i na području gospodarskih kaznenih djela. Žalosno je to što se već godinama ukazuje na problem gospodarskih kaznenih djela i na potrebu njihovog boljeg reguliranja, a orkestar sa različitih strana odsvira da je to kompleksno i složeno političko pitanje te se u načelu ne mijenja ništa iako je to goruće pitanje ovog društva. Ne pitanje sitnih kriminalaca ili pojedinog bolesnog člana obitelji. Za društvo, a potom i za svakog pojedinca su opasni veliki slučajevi gospodarskog kriminala i njihovo nekažnjavanje. Pod paskom pravnih praznina u nekim zakonima nemoralnosti, ali ne i nezakonitosti i slično. Svođenje djela pod lakša kaznena djela pa onda proglašavanje zastare i slično. To budi sumnju na utjecaj tih kriminalnih krugova na sve faktore ovog društva sa ciljem stjecanja koristi dok god se ne pretvori i zadnji komadić bivšeg društvenog odnosno državnog vlasništva u privatno. Ukoliko se tek tada donesu odgovarajuće odredbe o gospodarskim kaznenim djelima i pravosuđe tek tada profunkcionira to je onda znak da je gospodarsko podzemlje poduzelo sve potrebne mjere da njih netko ne opljačka pod navodnim znacima kao što su oni opljačkali ovu državu i građane. U tom kontekstu treba sagledati minorne promjene po pitanju gospodarskih kaznenih djela te ukazati na nužnost žurne promjene zakona upravo u tom dijelu. Ovdje također treba spomenuti i mogući negativni kontekst pooštravanja sankcija za mnoga kaznena djela. Naime brojni počinitelji kaznenih djela obiteljskih delikata, lakših kaznenih djela protiv života i tijela te imovine su osobe koje balansiraju na rubu zakona i velik dio njih je bio prekršajno ili kazneno kažnjavan ali nikada zatvorskom kaznom. Pooštravanjem kazne takvima koji bi u konačnici se svela na kratkotrajni boravak od nekoliko mjeseci ili godinu dvije u zatvoru će mnoge od njih napraviti pravim kriminalcima jer će tek u zatvoru naučiti posao. A od toga će tada imati još veće štete i društvo i obitelj i građani odnosno svi oni koje zapravo nastojimo zaštititi njihovim kažnjavanjem. Naime notorno je da sada na izvršavanje kazne čeka barem tisuću pravomoćno osuđenih ljudi. Pa ministrica pravosuđa najavljuje čak i gradnju novih zatvora, a što znači da sudovi već sada izriču sve strože zatvorske kazne i po postojećim propisima. U prvom redu moram reći da mi se čini vrlo dvojbenim predloženo povećanje roka zastare, progona i izvršenje kazne kod onih najlakših tzv. bagatelnih kaznenih djela u kojima je zapriječena novčana kazna odnosno kazna zatvora do jedne godine dana kako se to sada predlaže sa dvije na tri godine. Iako se prema takvoj formulaciji ne može zapravo i to, ta, to se produljenje, povećanje minimalne kazne sa dvije na tri godine obrazlaže, citiram: "poznatim okolnostima trajanja postupka." Iako se prema takvoj formulaciji zapravo ne može sa sigurnošću razabrati šta to zapravo znači poznate okolnosti trajanja postupka osim što možemo razabrati da je tu riječ o kritici sudova i sporosti rada sudaca ili sudova. Naša je, iako se prema takvoj dakle, naša javnost je zapravo takvu formulaciju zahtijevala isključivo radi pretvorbenog kriminala, a ne sasma sigurno zbog malih bagatelnih kaznenih djela. Nadalje protiv toga smo u Klubu da se osobama koje su bile mlađi punoljetnici u vrijeme počinjenja djela sada može izreći kapitalna kazna dugotrajnog zatvora. Jer znamo da su u Austriji od toga vrlo brzo odustali nakon uvođenja takve novine, a podaci o kriminalnom djelovanju mlađih punoljetnih osoba kod nas nikako ne opravdavaju takav potez. Time da držim kako bi tim naraštajima mogla biti sasvim dostatna najveća moguća kazna ona od 20 godina koja je i sada zapriječena. Gleda prijedloga za mnogobrojne izmjene granica kazni za pojedina kaznena djela poglavito onih minimalnih generalno ne sporimo potrebu pooštrenja koja se i predlaže ali mislimo da u tom pogledu ipak valja posvetiti pozornost sljedećem: prvo, nije nam jasno niti prihvatljivo da se uz ukidanje novčane kazne kao alternativne odmah najčešće postavlja minimum od 3 mjeseca zatvora kao što je učinjeno u 20-tak članaka. I to zato jer držimo da su djela za koja je predviđena novčana kazna doista u zamjenu za novčanu kaznu dostatna kazna od 30 dana zatvora kao što je to do sada, a ne povećanje minimalne kazne zatvora na tri mjeseca. Svoju kritiku dakako upućujemo slijedom te logike i onim predloženim izmjenama kojima se značajno povećava posebni minimum. A istovremeno ne i gornja granica kazne. Pa se tako nelogičnim i držim nepotrebnim sužava raspon kazne. A time se i mogućnost njene pravne individualizacije znatno smanjuje. Tako posebice u odredbama članka 189. stavka 1. i 192. stavka 1. gdje je sada po prijedlogu jedan po nama posve smisleno neodrživ raspon od tri do osam godina, pa čak još dalje u istom tom smjeru mislimo da treba razmotriti isto tako vrlo problematično podizanje minimuma kazne sa jedne na tri godine ako pri tome najveća kazna za to djelo ostaje deset godina što je učinjeno čak šest puta u ovom Prijedlogu izmjenama zakona. Uopće smanjenje raspona kazne na način da se donja granica visine kazne povećava a gornja granica ne, a to se predlaže u ovom izmjenama i dopunama zakona barem 15-tak puta nije logična i nije prihvatljiva. Evo, toliko u ime kluba. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Nema više prijavljenih klubova. Počinjemo sa pojedinačnom raspravom u trajanju deset minuta. Prvi se prijavio kolega zastupnik Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Najprije o jednom članku u Kaznenom zakonu koji se ovdje ne mijenja, ali čija se izmjena najavljuje od strane ministrice. To je ona famozna uvreda i kleveta o kojoj se puno govori, a čini mi se malo smisleno kaže, pa bih tu upozorio da uz taj članak 200. Kaznenoga zakona postoji i članak 203. a to je isključenje protupravnosti ako se ta uvreda ili kleveta učini u književnom, umjetničkom, znanstvenom djelu ili u novinarskom članku ili uopće u javnosti u obrani neke veće vrijednosti. Prema tome, meni se čini da je uvreda i kleveta u našem Kaznenom zakonu sasvim dobro riješena i da to nije pitanje kvalitete pravne norme, nego pitanje kvalitete sudaca koji ne znaju primijeniti normu, pa imamo nekoliko u zadnje vrijeme nekoliko nepravomoćnih presuda za uvredu i klevetu u novinskim napisima samo zbog toga što sudac nije primijenio odredbu 203. Ali kažem, to je pitanje kvalitete suca. Ono čemu želim posvetiti cijelu raspravu to je članak 309. Kaznenoga zakona koji regulira kazneno djelo prisile prema pravosudnom dužnosniku. I sad se tu jasno on ima tri stavka. Prvi stavak je nesporan. U njemu se jasno kaže da to kazneno djelo prisile prema pravosudnom dužnosniku čini svatko tko od suca, državnog odvjetnika, javnog bilježnika silom, prijetnjom ili drugim oblikom prisile zatraži poduzimanje neke radnje ili donošenje neke odluke u okviru ili izvan njegove ovlasti ili tko posreduje u takvom djelovanju ili traženju ako takvim postupanjem nije počinio neko drugo kazneno djelo za koje je zapriječena veća kazna. I kažem u tom stavku 1. nije ništa sporno. Članak 309. međutim ima i svoj stavak 2. a taj pak glasi. Tko za vrijeme postupka pred sudom, a prije donošenja pravomoćne sudske odluke u javnim sredstvima priopćavanja, na javnom skupu ili pred skupinom ljudi iznosi svoje mišljenje o tome kako bi u tom slučaju pravosudni dužnosnik trebao postupiti ili kakve odluke donositi kaznit će se novčanom kaznom ili kaznom zatvora do 6 mjeseci. E, dubokog sam uvjerenja da ovaj stavak 2. članka 309. Kaznenog zakona treba ukinuti i to dokazujem slijedećim. Najprije pogledajmo što kaže preporuka broj R 94 12 Ministar Vijeća Evrope o neovisnosti i učinkovitosti i zadaći sudaca. Ta preporuka ukazuje na obaveze sudaca pa kaže između ostaloga. Obaveza sudaca je da štite prava i slobode svih osoba, da osiguravaju ispravnu primjenu zakona, te rješavaju predmete pravično, učinkovito i brzo, da u svim predmetima djeluju neovisno i slobodno od bilo kakvih vanjskih utjecaja. Ima još drugih preporuka koje za ovu temu nisu bitne. Preporuka dakle ukazuje na nužnost neovisnosti sudaca u procesu odlučivanja koju definira kao sposobnost sudaca da djeluju bez ikakvog ograničavanja nedopuštenog utjecaja, prijetnji, miješanja neposrednog ili posrednog od bilo koga i zbog bilo kojeg razloga. Zakon dakle mora osigurati sankcije za one koji teže takvom utjecaju na suca. Suci dakle moraju imati potpunu slobodu odlučivanja u predmetima, nepristrano u skladu sa svojom savješću, svojom interpretacijom činjenica, te jasno sukladno zakonu. U memorandumu obrazloženja ove preporuke kaže se smisao ove odredbe jest osigurati da nikakav pritisak bilo koje vrste obvezuje suce na donošenje odluka po zahtjevima stranaka, administracije, Vlade ili bilo koje druge osobe. Pokušaj korupcije sudaca trebaju biti kažnjeni prema Kaznenom zakonu. Dakle, iz samog teksta ove preporuke već je vidljivo da se tu nužno mora raditi o utjecaju na proces sudačkog odlučivanja koji uključuje prijetnju, miješanje ili drugi nedopušteni utjecaj. Iz memoranduma obrazloženja pak vidljivo je da je ova odredba inspirirana potrebom za otklanjanje pritisaka usmjerenih na donošenje odluka po zahtjevima stranaka ili pak osoba izvan pravosuđa. Držim da međunarodno priznato, ustavno, i zakonsko pravo građana Republike Hrvatske na suđenje pred neovisnim i nepristranim sudom ne može biti povrijeđeno objavom informacije u tisku ili elektroničkim medijima o predmetima u bilo kojem stadiju postupka, koja je učinjena sa svrhom obavještavanja javnosti o određenom predmetu. Prema tome, moje je mišljenje da je taj stavak 2. članka 309. Kaznenog zakona potpuno nepotreban. Naime, već iz stavka 1. posve je jasno da je sankcioniran svaki nedozvoljeni utjecaj na rad sudova usmjeren tome da sudac donese nekakvu odluku posve određenog sadržaja. Uz to držim da je taj stavak 2. Kaznenoga zakona, 309. Kaznenoga zakona i neustavan jer imamo ustavnu odredbu koja jamči pravo na informiranje. On je i u suprotnosti sa Evropskom konvencijom koja se primjenjuje kao dio pravnog poretka Republike Hrvatske pogotovo odredbom 10. Naime, tom Evropskom konvencijom dopuštena je mogućnost ograničenja slobodnog izražavanja primanja i širenja informacija ali samo iz razloga koji su u demokratskom društvu nužni naglašavam nužni radi interesa državne sigurnosti, teritorijalne cjelovitosti ili javnog reda i mira, radi sprječavanja nereda ili zločina, radi zaštite zdravlja ili morala, radi zašite ugleda ili prava drugih, radi sprječavanja odavanja povjerljivih informacija ili radi očuvanja autoriteta nepristranosti sudbene vlasti. Hajmo vidjeti kakve su presude Evropskog suda za ljudska prava. Paralizirajmo jednu presudu vrlo zanimljivu to je predmet "Sunday times" protiv Ujedinjenog Kraljevstva od 6. studenog 1980. godine. O čem se tu radi? "Sunday times" je objavio jedan članak pod nazivom "Naša talimonid djeca, razlog za nacionalnu sramotu". Dakle, tu novinari napadaju, radilo se o tome da su majke trudnice su uzimale taj nekakav lijek pa su se rađala malforirana djeca. To je nedvojbeno ustavljeno. "Sunday times" je o tome pisao kao nacionalnoj, ne o tome, nego o tome da je tvrtka farmaceutska ponudila oštećenicima nagodbu. I "Sunday times" je tu nagodbu nazvao nacionalnom sramotom. Državni odvjetnik Ujedinjenog Kraljevstva tražio je i ishodio privremenu mjeru zabrane objavljivanja toga članka. Viši sud je tu privremenu mjeru ukinuo. Međutim, "Sunday times" je u međuvremenu pokrenuo spor i pred Evropskim sudom za ljudska prava koji je stao na stajalište, na stranu Sunday Timesa i ustanovio u svojoj presudi da je doista sudskom odlukom o privremenoj mjeri zabrane objave spornog novinskog članka povrijeđena odredba broj 10. Europske konvencije. A pazite, kad se državni odvjetnik umiješao on je tvrdio da Sunday Times utječe na tok suđenja, nije još bilo presude, postupak je bio u toku. Oni su rekli oni se hoće miješati u rad suda i u pokušaj da se spor riješi nagodbom, jer tu nagodbu nazivaju sramotnom. Evidentno ono o čemu govori stavak 2. 309. članka Kaznenoga zakona. Europski sud za ljudska prava je stao na stajalište da novine imaju pravo, mediji imaju pravo komentirati i nedovršene sudske postupke, jer je to u interesu javnosti koje je veće od interesa stranaka. I u obrazloženju tog svog, te svoje presude Europski sud kaže, sloboda izražavanja, pravo tražiti i dobiti informaciju su esencijalna prava demokratskog društva. To su prava i principi naročito važni kad god je tisak uključen. Ti principi primjenjivi su i na sudovanje koje služi interesima društva te zahtijeva suradnju prosvijećene obaviještene javnosti. Postoji općenito shvaćanje činjenica da sudovi ne mogu raditi u vakuumu, iako su oni forumi za rješavanje sporova to ne znači da ne može na drugim mjestima biti prethodnih rasprava o sporovima, bilo u specijaliziranim časopisima, bilo uopće u tisku ili u javnosti općenito. Nadalje, masovni mediji kao što i informiraju javnost o bilo kojem području iz javnog interesa …
Kolega zastupniče, vrijeme.
… tako moraju informirati i o slučajevima koji dolaze pred sudove. Iz svega navedenog mislim da 309. stavak 2. treba ukinuti.
Hvala lijepa. Za repliku se javio zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice. Poštovani gospodine Staziću, dijelim vaše stajalište vezano za kazneno djelo i klevete i uvrede, poglavito vezano za novinare i za sredstva informiranja, ali mislim da o ovome slučaju kod tih kaznenih djela biće kaznenog djela nije baš slučajno određeno tako precizno. Nije ono slučajno tako precizno određeno. Ono je određeno baš namjerno, za razliku od bića drugih kaznenog djela. Poglavito recimo pitanje pretvorbe i privatizacije i krađe, onda je tu biće kaznenog djela opće bilo neodređeno, odnosno neodredivo i sudovi nisu mogli ništa postupati. Nisu mogli postupati. Ovdje sudovi moraju postupati zato što to ide mahom prema privatnoj tužbi. Ima i slučajeva kad ide po službenoj dužnosti, ali mahom ide prema privatnoj tužbi i mislim da ovaj dio govorenja. Pazite, mi stalno provodimo reforme, reforme, reforme, a situacija opće sigurnosti građana je sve lošija. Policija ne otkriva počinitelje kaznenih djela, državno odvjetništvo loše to procesuira i kad se to otkrije prema sudovima i oni su nemoći. Znači, ne možemo govoriti da je krivica samo na sudovima zbog ovako loše situacije u području i preventive i u području represive. Problem je daleko dublji. Ne funkcionira nam policijski sustav, ne funkcionira nam državno odvjetništvo. Imamo loše zakone u smislu određivanja bića kaznenog djela zašto smo mi ovdje krivi. Prema tome, ovim nećemo ništa postići. Vratimo se suštini problema. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, zastupnik Stazić.
Kolega Kovačeviću, nisam shvatio bit vaše replike jer nisam govorio ni o državnom odvjetništvu, ni o policiji. Govorio sam o dva članka ovoga Kaznenog zakona, jedan koji se ne mijenja i drugi koji se nešto malo mijenja, pa je prilika da ga se promijeni malo temeljitije. Ali kad ste već malo dotakli tu uvredu i klevetu članak 200. Dakle, ponavljam, to je u zakonu riješeno sasvim dobro, i kao što vi kažete, vrlo precizno. I nema nikakvog razloga da ako suci, ako sudovi pravilno primjenjuju, ne samo po slovu, nego i po duhu zakona, ovoga Kaznenoga, propisan normu, nema nikakvoga razloga da u javnosti bude bilo kakvog spora. Ali, pitanje da li suci žele, dali znaju, da li hoće primijeniti dobro sročenu normu. No, to je onda pitanje koje nas vraća na to kako Državno sudbeno vijeće imamo, da li Državno sudbeno vijeće se bavi time kakvi su nam suci uopće u pravosuđu. Ali to nije predmet ovoga zakona.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Poštovana državna tajnice. Moje je mišljenje, ali ne samo moje, da pripreme i donošenje Kaznenog zakona treba provesti široku raspravu. A kad je u pitanju donošenje onda Kazneni zakon treba nastojati donijeti konsenzusom u Hrvatskom saboru, uz široku podršku drugih subjekata u društvu. Dakle, Kazneni zakon treba izdignuti iznad stranačkih interesa i stranačke politike i time valjda poručiti da država ima instrumente, jedinstvenu politiku i političku volju suprotstaviti se neprihvatljivom i kriminalnom ponašanju. Šta radi hrvatska država? Ja sam pokušao slušati, slušao sam pažljivo kolegu Rožića pa sam pokušao prebrojati koliko smo imali izmjena i dopuna Kaznenog zakona. Prema članku 1. Prijedloga izmjena i dopuna ovog zakona koji je pred nama imali smo ih 8, ovo je deveta. Takva politika bi se moglo zaključiti da Hrvatska izgleda, da kroz Kazneni zakon, izmjene i dopune tog zakona Hrvatska želi socijalne prilike u društvu u tranziciji riješiti izmjenama Kaznenog zakona. Kad u drugim državama dogode se socijalna nezadovoljstva ili napetosti, kad se iskazuju na ulici, onda vrlo brzo ovdje zaključimo da se takva socijalna slika ili takvi socijalni problemi ne mogu riješiti represijom. Kolegice i kolege, mi devet puta mijenjamo Kazneni zakon. To stvara zbrku među građanima, ali i još veću zbrku to stvara u pravosuđu i kod primjene Kaznenog zakona. I što smo sada dobili u prijedlogu izmjena i dopuna? Ja mislim da je i ova novela za kratki dah. Vrlo brzo doći će do izmjena ponovo Kaznenog zakona. Evo da navedem jedan slučaj koji su me uputili kolege koji su analizirali ovaj zakon. Naime, u ovom tekstu nema, a prijedloga Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, vezano za obiteljsko nasilje, dakle u ove izmjene nisu unešeni, nije unešeno ono što traži ovo ministarstvo. Čak ni obećanja vladajuće stranke u predizborno vrijeme da će se kriminalizirati neplaćanje alimentacije nisu ni spomenuta u ovom prijedlogu zakona. Možda još jedanput valja istaći da gospodarski kriminal na žalost nije zaslužio odgovarajuću pažnju kod izmjena i dopuna Kaznenog zakona koji imamo danas na dnevnom redu. U Hrvatskoj još uvijek se može izvršiti promet nekretnina i prava, ma svega promet se može izvršiti i registrirati, a da nitko ne traži je li za to izvršena naknada plaćanja. Možete postati vlasnici cijele tvornice, a da ne morate dokazati da ste je platili. Čak ni u Poreznoj upravi. A Hrvatska se nalazi na vrlo niskoj razini korupcije prema statistikama i tijelima koja se bave u međunarodnim okvirima tim problemom. Mi ne govorimo i ne pooštravamo mjere ni pranja novca niti lažnih financijskih transakcija niti fiktivnih dokumenata niti lažnog ugovora niti lažnog posredovanja, sve je to još uvijek u nekakvim definicijama koje novo vrijeme, novi kriminal ne sankcioniraju u definiciji kako to zakon kazneni i mora imati, u definiciji. Dakle, kvalifikacija da ovaj prijedlog zakona donosi pooštrenje kaznene politike je samo djelomično točno. Jer podiže donju minimalnu predviđenu kaznu za pojedina djela. Ako bismo time riješili probleme o kojima sam malo prije naveo i ako netko govori da se time mogu riješiti, naprosto to nije točno. Jer podizanje minimalne zapriječene kazne je samo za lakša da tako kažem kaznena djela. Na kraju ne mislim puno oko cijelog zakona, želim ukazati na jedan po meni dosta dvojben prijedlog, a to je da se produženje obveznog psihijatrijskog liječenja duševno poremećenih počinitelja podiže sa tri na pet godina. Volio bih znati i vidjeti uz prijedlog da ovu mjeru podupiru znanost i stručnjaci iz ove oblasti. Naravno da je ova mjera u svim sustavima vrlo osjetljiva. Često u povijesti zloupotrebljavana, zato mislim da je vrijedno zatražiti je li o tome znanost rekla svoju opservaciju i predložila Vladi da se ova mjera pooštri. I sasvim na kraju. Mislim da ove predložene izmjene i dopune Kaznenog zakona imaju samo za cilj da utvrde da je Vlada poduzela mjere u duhu strategije, ali promjena u kriminalnom ponašanju niti u sprečavanju kriminalnog ponašanja neće biti. Hvala lijepa.
Hvala kolega zastupniče. Imamo ispravke netočnih navoda. Prvo je zastupnik Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Leko je rekao netočno, da se izmjenama ovog Kaznenog zakona želi rješavati socijalni problem da se dodatna represija, je tako ste rekli kolega, pažljivo sam slušao i zapisao sam. To jednostavno nije namjera ni intencija uopće predlagatelja da bi s ovim izmjenama rješavali socijalne probleme. To se rješava u drugim institucijama. … [[Upadica se ne čuje.]] Kolega pažljivo sam slušao i zapisao. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Sljedeći ispravak netočnog navoda, kolegica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Netočan je navod gospodina Leke da Ministarstvo obitelji nije ništa poduzelo glede intervencija u Kazneni zakon za brigu o nasilništvu u obitelji, djece i ostaloga što se vidi iz prijedloga članka 60. a odnosi se na promjenu članka 215.a gdje je za nasilničko ponašanje u obitelji povišena i minimalna kazna, dakle za 100%, a i povišena je gornja kazna pa je sa tri godine na pet godina došla. A isto tako cijeli set odnosa koji se odnosi na spolnu prisilu i nad nasilje nad djecom je povećana i minimalna kazna ili je uvedena tamo gdje je nije bilo, a i neke od gornjih kazni što ću reći naravno kada se budem javila u raspravi. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku, zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice. Vezano prvo za cilj ovoga zakona što je govorio, što je kao Vladin, uvaženi kolega Leko. A mislim da treba reći otvoreno da je cilj zamagljivanje da se nešto na ovome području suštinski radi, nekakve novele se nove predlažu, a situacija je sve gora i gora, ne procesuira se, svaki dan smo svjedoci koliko ima pljački, razbojstva i svih drugih oblika kaznenog djela, a ne vidi se nikakvoga bitnoga napretka jer treba se rješavati uzrok i povod a ne rješava se ni uzrok ni povod ni posljedice i zbog toga ste vjerojatno i kazali da se prema, mislili ste vjerojatno na statistike nekakve službene kako se Hrvatska nalazi na vrlo niskoj razini korupcije. Daj Bože da je tako, tko sretniji od mene. Na žalost nalazi se zbog nefunkcioniranja pravne države na vrlo visokoj razini korupcije, a mi tu sada govorimo umjesto da se napravi sustav koji će poduzeti mjere i represije i preventive. Mi tu zamagljujemo javnost s time da mi neke novele donosimo pa ćemo nešto napraviti, u tome je pravilo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku, zastupnik Leko.
Kolega Kovačević mislim da kucate na otvorena vrata, pa ću ponoviti. Izgleda da se u Hrvatskoj socijalna politika pokušava riješiti kroz stalne izmjene Kaznenog zakona i izmjene devet puta važećeg Kaznenog zakona ukazuju na to ma šta tko mislio. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Nastavljamo sa raspravom. Sljedeća je na redu zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani predstavniče Vlade, kolegice i kolege. Osvrnut ću se najprije na ono što je nužno da se izmijeni u Kaznenom zakonu, a do dana današnjega ova Vlada uporno odbija inkriminirati. Hrvatska u ovom trenutku nema Kaznenog zakona protiv gospodarskog kriminaliteta. Pretvorbeni magovi su na slobodi. Kroz niz ponovljenih suđenja kaznenog progona, organi i sama tijela kaznenog progona ne uspijevaju provesti očekivanu pravdu pa ni u notornim primjerima privatizacijske malverzacije koja već više od 10 godina zaokuplja ne samo političku nego i sveopću javnost. Jedno šire tumačenje postojećih zakona nije naišlo na razumijevanje viših sudbenih instanci i možda i s pravom. Hrvatska evo ni do dana današnjega niti ima niti izgleda želi imati upravo takvu vrst inkriminacija. Naš Kazneni zakon gospodarski kriminalitet još i dan danas definira po kriterijima koji su važili u sustavu bivše SFRJ. Prisjetimo se u ono vrijeme progon gospodarskog kriminaliteta provodio se isključivo na granici između tzv. društvenog i privatnog sektora i pukog ustanovljenja da li knjigovodstveno sve štima u određenom poduzeću. To je nešto nedopustivo. Nedopustivo je iz tog razloga što voditelj radne skupine koji nam je pripremio ove izmjene 97. je govorio upravo da Hrvatska ima socijalističke gospodarske inkriminacije. Ali kada je SDP želio to izmijeniti pa predložio identičnu novelu koju smo imali 2003. godine, Vlada prošle godine ovako odgovara: U postojećim odredbama KZ-a postoji zadani okvir zaštite i inkriminacija zabranjenih radnji u okviru gospodarskih kaznenih djela, a kaznenopravna represija na ovom području prije svega je pitanje otkrivanja, procesuiranja i sankcioniranja gospodarskog kriminaliteta. Jer po tim novim inkriminacijama kako ga je predložio Klub SDP-a kaže, stvorila bi se jedna pravna nesigurnost i stvaranje, molim vas, neravnopravnog položaja u primjeni kaznenog-materijalnog prava. Zapravo, radi se o tome da za gospodarski kriminalitet treba obuhvatiti svako namjerno kršenje obveznih i imovinskih prava u cilju namicanja nezakonite koristi dužnika i njegovim povezanim interesima, a na štetu poslovnih vjerovnika. A isto tako vrijedi i obrnuto. Pažljivim osvrtom na fenomen privatizacijskog upropaštavanja poduzeća nailazimo na štetu nanesenu poslovnim vjerovnicima bilo da su oni dobavljači, bilo da su kreditori, bilo da su poreznici, bilo da su zaposlenici, dakle, radnici ili čak sama država koja nije uspjela naplatiti prodane vlasničke udjele. Ali za nje nema inkriminacije. Za njih je ova Vlada osnovala "www.hitro.hr" pa svi oni koji su tako upropastili poduzeće umjesto da dobrom takvim inkriminacijom kao centralnim kaznenim djelom zlouporabe vjerovnika ih strpamo tamo gdje im je mjesto, za njih je, dakle, stvoren "www.hitro.hr" i lijepo registriraju se i upropašteno poduzeće, ostali dužnici, država i radnici, a oni osnuju novo poduzeće i smiju se i radnicima i državi. I s pravom. Pravni sustav je pošteđen iskustva koji nisu imali samoupravni socijalizam, štite interese vjerovnika po načelu tko ne štiti vjerovnika taj zapravo ne štiti niti imovinu. Ja ću vam pročitati što je gospodin Mladen Klasić koji je prije četvrt stoljeća bio likvidacijski upravitelj poduzeća u Londonu koje je prestalo poslovati voljom vlasnika i koju je dužnost imao, upravo kao likvidacijski upravitelj. On kaže da je svakih 6 mjeseci dostavljao registru kompanija detaljni izvještaj o svim uplatama i isplatama poduzeća te zakletvom na Bibliju jamčio istinitost podataka. I pitao se on čemu je bila potrebna ta parada. Naravno, kaže, ukoliko bi na kraju potraživanje bilo kojeg vjerovnika ostalo neplativo ili iz raspoložive imovine poduzeća sud bi trenutno po sili zakona, naravno po pozitivnim propisima pokrenuo stečaj, a njega pozvao na odgovornost zbog kaznenog djela na štetu vjerovnika. Ali tomu nije slučaj u Hrvatskoj. U Hrvatskoj su interesi vjerovnika i našem sustavu zadnja rupa na svirali. To svjedoče i nedavni slučajevi, u poznatom jednom slučaju protiv jednog vjerovnika, protiv određenog dužnika jedne banke kada je stečajni upravitelj imovinu dužnika prenosio bez naknade u druga poduzeća koju je osnovao upravo dužnik, da bi osujetio potraživanje. I nikome ništa, to nikoga nije interesiralo, nema kaznene odgovornosti, naravno jer nema ni adekvatne kaznenopravne zaštite. I onda kada smo mi kao Klub SDP-a zanovili čitavu priču da bi ispravili ovakvu nepravdu i da bi povratili onu novelu iz 2003. godine koja je imala centralno kazneno djelo zlouporabe vjerovnika koja je u svim zakonima, ako mislimo ući u Europu, to jer nam je potrebno. To je centralno kazneno djelo zaštite. Bilo smo odbijeni, a činjenica je, to ćemo se svi složiti, da su tijekom pretvorbe i privatizacije u Republici Hrvatskoj počinjeni mnogobrojni delikti koji jednostavno ostaju neprocesuirano, javnost je jednostavno zbunjena. Ne može shvatiti da to jednostavno nije kazneno djelo kod nas i takvo stanje sigurno da otežava afirmaciju načela vladavine prava. Dovodi do nepovjerenja građana u zakone i vlast, negativno utječe na gospodarski razvoj, odbija strane ulagače i hrvatske poduzetnike i naravno da potiče društvenu individualnu nejednakost, te negativno utječe na društvenu stabilnost i opću socijalnu sigurnost. I ako išta građani traže da se izmjeni u Kaznenom zakonu, to je upravo to. Čemu uporno odbijanje? Imate gotovu inkriminaciju, ja ću je pročitati iako se ona već nalazi u toj noveli. "Zlouporaba povjerenja". Inkriminacija bi glasila, "tko povrijedi dužnost skrbi o tuđim imovinskim interesima koja se temelji na zakonu i odluci upravne ili sudbene vlasti i pravnom poslu ili odnosu povjerenja i na taj način onome o čijim se imovinskim interesima dužan brinuti prouzroči štetu ili pribavi sebi ili drugoj fizičkoj ili pravnoj osobi imovinsku korist kaznit će se određenom kaznom". Upravo takvo kazneno djelo zlouporabe povjerenja, ono je bilo predloženo po uzoru na kazneno djelo nevjernosti u njemačkom, austrijskom, švicarskom, a vrlo slično imaju kao što sam i rekla, sva ostala zakonodavstva ne samo kontinentalne Europe nego i Anglosaksonskog prava. I ono, to ključno gospodarsko kazneno djelo obuhvaća kriminalitet upravljačkih struktura u trgovačkim društvima. Kod nas se jednostavno guraju ljudi tko će biti u upravljačkim strukturama, u upravnim odborima jer tamo nitko ni za što ne odgovara. A upravo bi na taj način bila pozvana, bili pozvani na odgovornost ne kao tijelo nego kao upravo za pojedinca i za svaku štetu koju pričine vjerovnicima. Međutim, kao što sam istakla kod nas su vjerovnici zadnja rupa na svirali. Neshvatljivo je da mi kao zemlja, evo koja je otvorila pregovore o ovome, ne vodi računa. A prije svega ispravljanje pravde i nepravde učinjene prema našim građanima. Međutim ako se malo pozovemo u sjećanje situaciju koja je nastala 98. godine kada su upravo tajanstveno izbačena i neka druga gospodarska djela koja su bila onda za vrijeme socijalizma, koja su kakva-takva bila. Najprije su nestala, smanjene su kazne za takvu vrst sličnih djela iako posve neadekvatnih. I dakle, evo dan danas imamo situaciju da se takvo jedno stanje koje je, nije omogućilo sankcioniranje, u to vrijeme se upravo i događala privatizacijska pljačka i sada uporno se odbija sankcionirati. Želimo to, kako predlagač kaže, ostaviti za zadnju fazu. Da se ne ispravi i ono što je, kažem, minimum minimuma da se to učini. I još nešto što je zaista tragično, a to je da se ne vodi računa o radnicima, o njihovoj zaštiti. Mi smo također bili uveli to kazneno djelo, neisplata plaće radniku. Neisplata plaće radniku mora biti posebno kazneno djelo, kao što smo to predlagali. Nažalost, bili smo odbijeni a vidimo da su to pitanja koja također muče naše ljude, a koja bi koliko toliko dovela u red upravo redovitu isplatu plaće, ono onako kako je danas sankcionirana, samo kao pravo uskrate plaće, posve je neadekvatno i po tom kaznenom, postojećem zakonodavstvu nitko nije odgovarao. Zato eto, upućujemo predlagatelja da još zaista ima vremena, zadnje je vrijeme da možda u konačnom prijedlogu uvrsti ovo kazneno djelo. Kažem, zbog toga što nam je ono neophodno, a i zbog toga što su takva očekivanja naših građana da se uspostavi kakva takva pravda. I kod uvrede i klevete bili smo također odbijeni sa obrazloženjem da eto ne postoji nijedan valjani razlog da bi se samo za ovo kazneno djelo uvrede i klevete predvidjela novčana kazna. Vidimo da smo bili u pravu jer evo, predlagač pritisnut javnošću to upravo sada čini.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegica Antičević je rekla da je "www.hitro,hr" formiran navodno za kriminalce, za tajkune, itd. To je naprosto netočno i to doista nema veze sa istinom. Naime, "www.hitro.hr" je formiran zato da bi olakšao poduzetnicima za ono što im je trebalo godina dana u vašoj vladavini, danas im treba 6, par dana, 5, 6 dana, a to će se svesti na 1 dan. Dakle, za sve potrebne formulare i za sve ono što je potrebno da bi se jedna firma osnovala. I druga stvar, čudi me da se niste zalagali za vjerovnike o kojima danas tako punim ustima govorite u slučaju "Viktora Lenca" koji su se vrlo jasno, vrlo jasno za to bili izjasnili i putem novine. Međutim, tada nismo čuli od vas uopće da se zalažete za vjerovnike kad je bio slučaj "Viktor Lenac" i što se tiče privatizacijske pljačke, isto tako, valjda je trebalo prvo krenuti od vaših redova, svojih redova u konkretnom slučaju isto "Viktor Lenac" i ostale mućke u pretvorbi …
Zahvaljujem.
… da ne govorimo o hotelu "Excelsior" i ostalim privatizacijskim točkama.
Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Lovrin.
Gospodine potpredsjedniče, odustajem.
Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Piplović.
Pa, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolge. Kolega Matošić je već dijelom ispravio i time smatram i ja da bi trebalo ipak naglasiti da se na ovakav način netočnostima ne može dobiti simpatija u javnosti. Vlada nije osnovala HITRO zbog toga da bi amnestira, odnosno da bi pomogla onima koji su opljačkali Hrvatsku, jer to znači zapravo da je Vlada suučesnik u pljački Hrvatske i da zapravo Hrvatsku vodi jedna pljačkaška, lopovska družba u kojoj su ministri. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa, ne iz toga o čemu kolegica to govori, prema mislim da bi se trebale voditi računa ukoliko želimo pojasniti neke stvari da se ne služimo netočnostima. Razlozi, zato je HITRO osnovan i da se Hrvatska pokrene, da se pomogne ljudima oko ulaganja, znači ulagačima i domaćim i stranim.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Baš rasprava gospođe Ingrid kad je govorila o zaštiti radnika ponukala me je na ovu repliku. Naime, nema učinkovite borbe protiv korupcije bez zaštite onih koji je prijave, to je tzv. znači zaštita zviždača, a tu ništa nismo napravili. Znači imate li vi potpredsjedniče Sabora, kao i svi mi ovdje nazočni moralnu dvojbu kad netko prijavi korupciju, a završi u tamnici kao što maltene nije završila Vesna Balenović? Imate li vi tu moralnu dvojbu? Kao i stručnjak danas ste govorili o moralnoj dvojbi, svi govorimo o moralnoj dvojbi, imate li vi tu moralnu dvojbu? A onaj koji je prokazan za korupciju, on čak moli da je se blaže kazni. Pa kud to vodi? Jesmo se za to borili? Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku.
Pa ja bih se gotovo u potpunosti složila sa kolegom Kovačevićem. Istina za vrijeme koalicijske vlasti u Zakonu o radu imamo jednu odredbu, ali koja slažem se nije do kraja niti razrađena niti primjenjiva, a i ono što je moguće primjenjivati očito da se ne primjenjuje, a u ovom trenutku ono što je za nas najvažnije da se založimo da neisplata plaće, dakle ne pravo na plaću, jer upravo se optuženici brane, pa nisam uskratio pravo, ali on vozi mercedes, ali kaže nemam od čega isplatiti i takve kaznene prijave bivaju odbačene. Dakle, dajmo ovo nije nikakvo politiziranje, bit ćemo svi skupa efikasniji i na neki način odium u javnosti i sami ublažiti budemo li izašli u susret i bez, mislim da nema nikakve prepreke, imate gotovu inkriminaciju da se neisplata plaće radniku upravo i tako tretira.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ja bih htio prije svega naznačiti jednu činjenicu koju mislim da u konkretnoj situaciji nije dobra. Nije dobro da se prečesto mijenjaju zakoni općenito, a poglavito zakoni koji se odnose na kazneno-pravnu sferu i u ovoj situaciji valja reći da ova 9. izmjena Kaznenog zakona zapravo upućuje na to da više od skoro svake druge, odnosno više nego svake druge godine mijenjamo Kazneni zakon, što nije dobro niti za pravnu sigurnost, niti za pravnu stabilnost zemlje i u takvoj situaciji sasvim sigurno bi trebali o tom pitanju porazmisliti, ali ako je tome tako, a već je onda nema smisla jedan dio iz paketa ove reforme kaznenog zakonodavstva odgađati. Trebalo bi obuhvatiti još neka kaznena djela i ta pitanja raspraviti u cjelini i nastojati makar to bila i veća kaznena reforma obaviti to u jednom poslu, a onda ostaviti možda malo duže vrijeme vacatio legisa da se ljudi mogu pripremiti za provođenje tog Zakona. O čemu mislim? Ja mislim da odgađanje kaznene reforme oko gospodarskog kriminaliteta nije dobro i da treba što prije zapravo obuhvatiti kaznenu reformu u odnosu na ta djela, ne samo zbog kaznenih djela koja su moguće počinjena u pretvorbi i privatizaciji nego i u daljnjem djelu privatizacije koja će slijediti, ali i inače u gospodarskom poslovanju u Republici Hrvatskoj, jer ona koja su počinjena, naravno ako se donesu neka djela neće se na njih ni primjenjivati. Drugo, trebalo bi sasvim sigurno preispitati u toj kaznenoj reformi i ovo pitanje uvrede i klevete, da li i u kojoj mjeri treba eventualno mijenjati ili ne treba mijenjati, ali možda pojasniti samo ovu odredbu. Treće, to je pitanje neisplate plaća radniku, to treba proglasiti kaznenim djelom, jer se zapravo radi o djelu usmjerenom protiv tuđe imovine, a poglavito ako se ima u vidu da su u ovoj reformi kaznenoj napravljene takve izmjene i pooštrene određene kazne čak i za kaznena djela koja nisu kaznena djela za koja se mora izricati i protiv imovine. Vidjet ćete, poslije ću se vratiti na ovo pitanje. Naravno trebalo bi preispitati još jedanputa pitanje koje se odnosi na premještanje znate posjedovanja droge za vlastite potrebe iz kaznene u pravnu prekršajnu sferu, jer jednostavno nije logično da imamo tako strogu odredbu za posjedovanje droge za vlastite potrebe i za koje se usljeđuje da praktički iz tog područja više od 70% zatvorenika su zapravo osobe koje su ovisnici, dakle koji su bolesnici, koji se nalaze u zatvorima, umjesto da budu u lječilištima itd. i mi bi morali to pitanje definitivno preispitati i još jedanput i zbog toga nabrajam sva ova djela da se ima u vidu, kao što imamo jedno posebno djelo za koje je omaškom zakonodavcu dogodilo se da nije propisana sankcija, to bi djelo trebalo makar već sada u ovoj fazi do drugog čitanja obuhvatiti, to je pitanje prikrivanja protuzakonito pribavljenog novca, odnosno stečenog novca ili tzv. "pranja novca" za koje zapravo nije propisana sankcija i to bi trebalo ispraviti do sljedećeg Konačnog prijedloga zakona da se to pitanje uredi. Naravno pored ovog načelnog pristupa u vezi s ovim problemom, odnosno sadašnjim Prijedlogom zakona dopustite da upozorim i još na neka pitanja u koje mislim da bi trebalo raspraviti i imati ih u vidu prije nego što se dođe do Konačnog prijedloga zakona. Prvo, to je pitanje povećanja najniže kazne i pretvaranje novčane kazne u zatvor. Ja ću navesti jedan primjer koji će vas možda iznenaditi i koji da mene stvarno ja ne znam je li ima smisla zapravo druge navoditi, ali zašto navodim ovaj primjer? Zato što mislim da je potrebno još jedanputa to preispitati i vidjeti da li ovakav pristup pooštravanja kaznenih djela i pretvaranja novčanih kazni u pravilu u zatvorsku kaznu, a najniže kazne povećavati, zapravo svaki puta i u svakom slučaju ima svoje opravdanje. Radi se o sada važećem članku 259. stavku 2. ili predloženom zakonu u članku 85. u kojem se kaže da se u tom stavku 2. do 150 dnevnih dohodaka briše ili praktički novčana kazna od 150 dnevnih dohodaka se briše. A o kojem se kaznenom djelu radi? Radi se između ostaloga o kaznenom djelu, ja ću citirati taj stavak 2., kaže se ovako: "Tko lovi ribu ili druge slatkovodne ili morske životinje ili organizme u tuđem lovištu, a ne radi se o kaznenom djelu protiv tuđe imovine". Gledajte, pazite čak se nije ni kazneno djelo protiv tuđe imovine, kaže zakonodavac je bio predvidio novčanu kaznu do 150 dohodaka ili kaznu do 6 mjeseci, sad brišemo tih 150 dohodaka i ostaje samo novčana kazna, ostaje samo zatvorska kazna, a čak nije ni protiv tuđe imovine. Pa mislim shvatimo napokon da imamo situaciju koja je vrlo ozbiljna, naši su zatvori prepuni i ne treba se zbog svakih stvari stavljati ljude u zatvore, treba zapravo propisati možda oštrije i veće novčane kazne, jer će možda čak imati i preventivno i svakom drugom pogledu puno veću učinkovitost nego što će imati svaki puta zatvorska kazna. Drugu stvar koju mislim da bi trebalo preispitati jest između ostaloga pitanje tzv. uvjetnog otpusta, jer mislim da ovo rješenje po kojem tri četvrtine treba odslužiti kaznu, odnosno najmanje dvije trećine prije ispitivanje i jednostavno ne bi stajalo kad su u pitanju najteži oblici zatvora, do 40 godina, trebalo bi razmotriti da li se baš mora u svakom slučaju ako se čovjek pokaje, ako je obavio sve ono što je htio i resocijalizirao se zapravo i da mora odslužiti kaznu do 30 godina. Znate, svaki slučaj kod zatvorenika je posebni slučaj i trebalo bi ipak taj dio ostaviti nekakvu manju mogućnost da se to preispita a ne da bude tri četvrtine jer to nije dvije trećine nego tri četvrtine izvršene kazne u ovom segmentu. Drugo je pitanje da li treba povećati zapravo i broj dijela za koje se može izreći kazna dugovječnog zatvora. O tome se slažem da bi trebalo raspravljati između ostaloga poglavito kad se recimo radi o seksualnim deliktima prema djeci itd. jer mislim da bi itekako važno bilo to razmotriti da se ta pitanja rasprave i da se pooštre takve mjere. Dalje što moram reći isto tako opet gdje se pokazuje da je zakonodavac pošao odnosno predlagatelji ovog prijedloga zakona su pošli od pretpostavke kao da se zakonom sve može riješiti. Znate, život je puno složeniji nego što je zakon bilo koji pa i ovaj. I u tom segmentu uz ovu opasku dopustite da se vratim na članak 11. Znate, kaže se ovako da bi se moglo zabraniti upravljanje motornim vozilom zauvijek. Između ostaloga, i sad kaže ako s obzirom na njegovu raniju osuđenost za kaznena djela protiv sigurnosti prometa postoji opasnost da će upravljati motornim vozilom i ponovo počiniti takvo kazneno djelo ali motorno vozilo je opasna stvar. I čim sjedate unutra postoji opasnost da biste mogli napraviti prometni delikt ili prometni prekršaj. Prema tome, takvu definiciju vi praktički ostavljate diskrecionu ocjenu sudu da mu trajno zabrani da nikad više to ne može koristiti. Mislim da ipak ako se takva želja želi to onda mora biti posebno kvalificirani slučaj za koji se zakonom propisuje kada se trajno oduzima pravo upravljanjem motornim vozilom osobi kojoj se može, tako da hoću pokazati na ovom primjeru da zapravo postoji još potreba da se još dodatno preispitaju ova djela i da se vidi, ovaj prijedlog zakona i da se vidi ovog konačnog prijedloga zakona šta treba učiniti. Naravno, posebno je interesantno pitanje da ovaj zakon polazi od pretpostavke da za njegovo izvršenje nije potrebno osigurati nikakva nova sredstva. Čujte, sa povećanjem kazni, sa pretvaranjem većeg dijela novčanih kazni u kazne zatvora sasvim je jasno da će trebati osigurati u državnom proračunu nova sredstva ne samo za dogradnju nego i za izgradnju potpuno novih zatvora. I u takvoj situaciji nije, jednostavno ne stoji teza da neće trebati … [[Govornik se ne razumije.]] sredstva tim više što su zapravo postojeći zakoni već sada prema izjavi ministrice pravosuđa prebukirani. Prema tome, u takvoj situaciji je jasno da se to pitanje mora staviti na dnevni red i mora se vidjeti šta učiniti. I posebno bih htio naglasiti da izjednačavanje u odgovornosti za preuzimanje najtežih kazni za pojedina djela mlađeg punoljetnika sa bilo kojom punoljetnom osobu koji je osuđenik treba isto tako preispitati. Ja mislim da svejedno osobe između 18 i 21 godine nisu ili barem u najsloženijim oblicima mogućeg počinjenja kaznenog djela ne moraju i ne mogu biti u istoj situaciji kao punoljetnik koji je svjestan svih svojih radnji ili može biti svjestan prije nego što ustupa u takve radnje i da bi tu trebalo ostaviti mogućnost olakotne okolnosti s obzirom na mladost počinitelja kaznenog dijela i da se u takvoj situaciji o tome treba voditi računa. I naravno, ostaje nekoliko čisto nomotehničkih pitanja koje bi trebalo ispraviti ali to opet pokazuje zapravo da je to preuzeto iz one zadnje reforme, kaznene reforme. Primjerice, u članku 122. se kaže da će zakon stupiti na snagu 1. prosinca 2005. godine što je praktički i teoretski neizvedivo s obzirom da trebamo tek dobiti konačni prijedlog zakona, ovo je prvo čitanje. Prema tome, to bi trebalo dodatno preispitati kao što bi trebalo preispitati i pitanja koja se odnose na vrlo interesantno pitanje vremenske povezanosti kod članka 12. gdje se zapravo otvara ovaj problem koji se odnosi na kaznena djela oko imovinske koristi koje je ostvarila grupa ljudi ili zločinačka organizacija koja je u vremenskoj povezanosti s počinjenim kaznenim djelom. Znate, ako se radi o organiziranoj zločinačkoj organizaciji onda je dostatno da ona postoji i da je učinila kazneno djelo. Ne treba biti vremenska povezanost dekontinuiteta. Onda se radi zapravo o kumuliranim kaznenim djelima i to treba drugačije propisati. Drugo je pitanje šta treba učiniti sa imovinom koja je na taj način stečena. I ja mislim da bi to trebalo još jedan puta preispitati i pooštriti ovo kazneno djelo time da se zapravo ova vremenska povezanost briše kao nekakav posebni kvalifikat koji nije nužno potreban. Jer znate, ako se netko opredijelio da uđe u zločinačku organizaciju radi vršenja kaznenih djela sama namjera da u to uđe po meni već samo kazneno-pravno treba biti kažnjiva a kamoli još i kad počini djelo. A mi sada još onda dodatno kažemo e ali treba biti neka vremenska povezanost da je to činio. Mislim da stvarno to nema smisla i da bi to trebalo pooštriti i da u tom segmentu preporučam kolegama da do drugog čitanja preispitaju i ovo kazneno djelo koje se nalazi u prijedlogu zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Kolege i kolegice, imamo još pet prijavljenih za raspravu, pa znači završit ćemo danas ovu točku dnevnog reda, pa koliko ona prešla onih najavljenih 13 sati. Evo, zato vas molim da budemo strpljivi pa ćemo brzo to završiti. Evo, ima riječ gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege! Ja ću pokušati biti od koristi za predlagača. Predložit ću dvije preinake dvaju članova i dva nova instituta. Prva preinaka odnosi se na kazneno djelo veleizdaje iz članka 135. koje ovako sada glasi: "Tko uporabom sile ili prijetnjom upotrebe sile pokuša promijeniti ustavno ustrojstvo Republike Hrvatske ili izdvojiti dio njezinog državnog područja ili dio njezinog državnog teritorija pripojiti drugoj državi ili svrgnuti predsjednika Republike." Institucija svrgavanja predsjednika Republike zadržana je iz polupredsjedničkog sustava kad se radi o oružanoj pobuni i svrgavanju odnosno trebaju jednaki status ugroženosti ustavnog poretka imati i predsjednik Republike i ovaj Visoki dom i drugi najviši organi vlasti jer više nemamo polupredsjednički sustav. Kad se tiče same veleizdaje zbog vrlo specifičnih hrvatskih prigoda ovdje bi predložio da se osim oružane pobune instituira preinaka u smislu otprilike koji bi glasio ovako: "Tko god parafiranim međunarodnim sporazumom ili ugovorom, potpisanim sporazumom ili ugovorom prepusti ili drugim aktima međunarodnoga prava prepusti drugoj državi ili kani prepustiti dio hrvatskog teritorija tretirat će se kao veleizdajnik." Imamo slučaj Savudrijske Vale, imamo nažalost sada slučaj koji se i vas gospodine potpredsjedniče Vlade tiče, tragični slučaj razgraničenja na Kleku i imamo slučaj Bokokotarskog zaljeva. Znači, to mi moramo naprosto da preventivno djelujemo nećemo nikoga zatvarati ali da baš ljudi znaju i da hrvatska javnost zna da se tu radi praktički o veleizdajničkim aktima. Drugu preinaku predlažem u odnosu na članak 137. "ugrožavanje državne neovisnosti" koji ovako sada glasi: "Građanin Republike Hrvatske koji pokuša Republiku Hrvatsku dovesti u položaj podređenosti ili ovisnosti prema drugoj državi kaznit će se kaznom zatvora najmanje tri godine." Ugrožavanje državne neovisnosti i podređenosti nažalost ne odnosi se samo na druge države nego i saveze država multinacionalne kompanije, zločinačke organizacije. Dakle, pojam podređenosti u modernom smislu i gubitka suvereniteta treba znatno šire definirati. Što se tiče dvaju novih instituta oni su neophodno potrebni Hrvatskoj. Prvi je ratno profiterstvo i ratne prevare. Uputio bih vas gospođo državna tajnice na veliku novelu koja je napravljena unutar tri godine u američkom zakonodavstvu u povodu posljednjih ratova mi moramo naprosto inkriminirati ratno profiterstvo i ratne prijevare zbog dva bitna razloga, ne zbog toga što kanimo ratovati nego što nam tretiranje ratnog profiterstva i ratnih prijevara u smislu ratnih zločina omogućava ne zastarijevanje tih ratnih zločina. I time će se kad-tad moći otvoriti pitanje ratnog profiterstva a ne da danas se otvaraju u Zagrebu dućani ekskluzivne mode ratnih profitera i cijeli tzv. glamurozni dio Hrvatske dolazi na ta otvaranja i mi se trebamo osjećati poniženi. Ja koji sam imao iskaznicu broj 3. Zbora narodne garde stidio sam se ikada iskoristiti tu iskaznicu jer bi me i danas bilo stid pred čovjekom koji je bio 24 sata u rovu a ne koji je bio pet godina na ratištu. Dalje, predlažem da se instituira institut zarobljavanja države, o tome sam u nekoliko navrata govorio, ove zastarjele koncepcije kaznenih dijela iz gospodarskog kriminala su naprosto nedovoljne za vrlo sofisticirane načine otimanja bogatstva, uništavanja bogatstva i predlažem da se instituira kazneno djelo state capture ili zarobljavanja države ako išta na tom području trebate, u svako dobra, 24 sata … [[Govornik se ne razumije.]] nazvati na tom području, imam svu dokumentaciju to je nužno učiniti da se ne dogodi kao što se sada događa jedan paradoks koji se definira rečenicom koju ću ponoviti u ovom Hrvatskom saboru, da se stalno u ovom Visokom domu radi politizacija kriminala, osnivaju se istražna i druga povjerenstva koja se onda bave, ljudi ne odlaze na godišnje odmore. I ono čime bi se trebali baviti istražitelji, državno odvjetništvo, USKOK i ne znam koje druge institucije, da prizovu te ljude i pitaju datum rođenja, ime oca, sestre, brata, da li ste kažnjavani i zbog čega se dogodilo, oni se pojavljuju tu i onda bahato daju intervjue i kažu, saborski zastupnici to je banda idiota i bandita, neradnika, ološa. Netko tamo u taj Visoki dom … [[Govornik se ne razumije.]] samo takvi sumnjivi tipovi. Konačno što se tiče, o tome je dosta tu bilo govora, kaznenih djela uvreda i kleveta. Ja osobno nisam sretan, ja ću vam kazati utužio me profesor građanskoga prava iz jednog hrvatskoga grada da sam mu navodno pri ručku rekao da je mala ništarija. A pošto sadašnja inkriminacija u dva članka Zakona, to je članak 199. i 200. omogućava da je to kao da sam mu rekao na hrvatskoj televiziji, on je našao trojcu svojih pajdaša, prijatelja, iako ja takvom čovjeku nikada ne bih rekao da je mala nego da je velika ništarija. Znači, mi mislimo, zapravo ja sam siguran da ova tzv. dekriminalizacija će služiti samo napadima i daljnjoj radikalizaciji napada na državotvorno hrvatstvo. Mediji su u Hrvatskoj u vlasništvu stranaca uglavnom su u trendu revizije novije povijesti. Prema tome, ako je moguće napisati za bilo koga od nas, ne znam, da ste zapeli punici nogu. I ako se to dekriminalizira ili ako se iznesu velike klevete a nitko se neće založiti za nas, ali ako se tu javi … [[Govornik se ne razumije.]] Madvejević, čovjek kojeg sam ja osobno pozvao … [[Govornik se ne razumije.]] komisiju i koji je odbio, imam to pismo ovdje, samo trojca ljudi je odbilo biti u ustavnotvornoj komisiji. Gospodin Žarko Puhovski koji je optužio pokojnoga predsjednika, kojeg omiljeno nazivam pokojnim diktatorom i napisao je da mi hoćemo stvoriti … [[Govornik se ne razumije.]] Musolinijevski fašistički ustav. Odbio je … [[Govornik se ne razumije.]] Matvejević i odbila je još jedna uvažena dama i pokojni uzoriti kardinal. Prema tome, sramota je spominjati te ljude. Prema tome, kada se govori o klevetama treba biti vrlo oprezan i ne učiniti ono što nisu učinile druge europske zemlje, jer ćemo doći u situaciju apsolutnoga intelektualnoga bezvlašća. Hvala vam lijepa.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je gospodin zastupnik Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Slaven Letica, kao što i doliči profesoru objasnio je na profesorski način što je to veleizdaja. Pa ne znam, zato sam i prijavio se za repliku a ne za ispravak netočnog navoda da profesor Letica objasni i meni i Hrvatskom državnom saboru i hrvatskoj javnosti je li možda veleizdaja kada ste spominjali Savudrijsku valu kada je tadašnji predsjednik hrvatske Vlade i najdugovječniji šef partije na ovim prostorima nakon druga Tita darovao parafiranim sporazumom drugoj državi 505 četvornih kilometara hrvatskog državnog teritorija. Ja mogu razumjeti zašto je šef partije i Vlade to napravio, očito da se je nosio onim što je svojedobno 1956. godine glasoviti Vlada Bakarić rekao da nije važno u socijalizmu gdje ide granica nego je važno da diktatura proleterijata ima svoju ulogu. Pa evo gospodin Letica ja bih vas lijepo molio možete li vi kao profesor objasniti je li tadašnji predsjednik Vlade i kao što sam rekao najdugovječniji šef partije na ovim prostorima nakon druga Tita počinio veleizdaju darujući hrvatski državni teritorij drugoj državi parafirajući jedan sporazum. Hvala lijepa.
Hvala. Ali, evo gospodine Letica ja bih molio da se na neki način ne pričamo o nekoj veleizdaji kao o nekoj činjenici nego da se to govori apstraktno, dakle, bez obzira tko je u pitanju. Evo, to molim.
Gospodine dopredsjedniče, ne trebate mene upozoravati na pristojnost, nikada neću prijeći granice nepristojnosti. Po pozitivnom zakonu, to gospodine zastupniče uvaženi nije veleizdaja. Ako bude političke volje i napravi se novela koju sam ja tu predložio, to će dakako biti veleizdaja. U suštinjskom teorijskom smislu to je veleizdaja nad veleizdajama. Ne samo ta, nego kada su u pitanju mališkoj, veliškoj, lopata i … [[Govornik se ne razumije.]] gospodine Bebiću, i ako vi ratificirati u ovom Visokom domu ovaj Sabor i vas i Frane i Ruže Tomašić i … [[Govornik se ne razumije.]] Tonča Tadića i mene će se naša Dalmacija postidjeti, a da ne govorimo o … [[Govornik se ne razumije.]] zaljevu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo, imamo još jednu repliku a to je gospodin Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Ja bih isto dao neki svoj prilog ovoj kategorizaciji koju je uvaženi kolega Letica spomenuo. Govoreći o veleizdaji svaka ima mjesta koju je ovdje spomenuo. Međutim, čini mi se da bi trebalo u kategoriju veleizdaje staviti isto i one koji hrvatske vrijednosti također dovode u pitanje, zapravo poništavaju ih. Prije svega mislim na one koji na tržište, na područje Republike Hrvatske, na različite načine, iz tzv. područja masovne kulture, razno razne proizvode distribuiraju na različite načine na području Hrvatske. Prije svega mislim na razno razne pjesme pod kojima, ko te pjesme promiče, tko te pjesme plasira na područje Republike Hrvatske, po čijim, zajedno sa tim pjesmama i sa nožem su mnogi hrvatski branitelji i građani bili ubijeni, mislim da i to mora, mora imati kategoriju veleizdaje. Ja ne znam što o tome misli profesor Letica, ali to je recimo moje promišljanje.
Hvala. Gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite, odgovor.
To ni u suštinskom ni u formalno-pravnom smislu nije veleizdaja međutim dakako da politička, politički razum i intelektualni razum ovoga naroda ne smije dopustiti da izgubim ono što sam vam ja neki dan citirao u jednoj glosi Pigoovu misao da narod ne smije izgubiti suverenitet nad razumom. Ako mi prodamo sve i banke i zemlje i trgovine još nismo izgubljeni. Ali ako prodamo razum i ako ne znamo obraniti hrvatski nacionalni identitet u jeziku, u kulturi, u raznolikosti da netko nas prepoznaje onda to neće biti veleizdaja nego će to biti kako bi se reklo prevara pokoljenja koja dolaze. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege. Ako se prisjetimo da smo prošle godine donosili također izmjene Kaznenog zakona i u tim izmjenama Kaznenog zakona smo preuzeli sve ono što smo zapravo i potpisali po raznim međunarodnim konvencijama i tim promjenama Kaznenog zakona smo redefinirali i precizirali i pojasnili određena kaznena djela i to je u svakom slučaju bio jedan veliki iskorak i veliki napredak u našem kaznenom zakonodavstvu. Tada smo prošle godine kada smo donosili te izmjene rekli da što se tiče pooštrenja kaznenih sankcija da, što se tiče pooštrenja kaznenog zakonodavstva da ćemo napraviti određene analize, određene provjere, istraživanja i ispitivanja i tek nakon toga da ćemo ući u jedan takav proces jer pooštravanje kaznenih sankcija to je zaista jedan iskorak gdje kada se država, kada se društvo odluči na tako nešto zadire se u nekakva ustavna prava, ustavne slobode čovjeka i građanina. I upravo takav zakon je ovdje danas pred nama jer kada bismo vidjeli i stav hrvatske javnosti i kada bi netko postavio referendumsko pitanje da li misli da je naša kaznena politika, da je naše kazneno zakonodavstvo, da su presude u kaznenim postupcima koje se donose na našim sudovima da li su one blage ili su one realne mislim da bi stav i javnosti i svih ostalih bio da su te kaznene osude blage. I upravo u tom smislu ove izmjene Kaznenog zakona mislim da je Vlada uočila i detektirala gdje je problem. Problem nije toliko bio u, čini mi se samoj visini kazne nego problem je bio u onom kazneno-pravnom okviru kazne. Svaka kazna koja je propisana zapravo većina njih ima svoj minimum i svoj maksimum. I nažalost po kod nas ustaljenoj sudskoj praksi kada imate minimum, recimo minimalna kazna za određeno djelo propisane između 3 i 8 godina i sada kad u konkretnom predmetu sudac uzme taj predmet i u okviru tog minimuma i maksimuma počinitelju kaznenog djela najprije skine određeni dio zato što je on, zato što on do sad nije počinio kazneno djelo nikakvo. Zatim zato što je oženjen pa ima maloljetnu djecu koju uzdržava pa mu također još tu se skine i još na razne druge okolnosti koje zakonodavac dozvoljava i onda smo došli do toga da većina tih kaznenih presuda koje se donose, one se donose zapravo blizu one donje granice, onog minimuma a zapravo čak ne niti na sredini niti gore. I zato mislim da je najveća kvaliteta ovog Zakona što on u brojnim kaznenim djelima upravo radi na tom rasponu. On diže ovaj minimum ovdje i zapravo ostavlja sudu da sada kada izriče tu kaznu više ne ide toliko nisko jer je podignut taj prag i samim tim te kaznene sankcije moraju u budućnosti biti oštrije. I zato mislim da je i Ministarstvo i Vlada jako dobro uočila gdje je problem. Također se i sužavaju moćnosti zapravo uzimanja tih olakotnih okolnosti i to će sasvim sigurno dovesti do pooštrenja kaznenih sankcija. U svakom slučaju velika je odgovornost dalje u tom postupku i županijskih sudova i Vrhovnog suda Republike Hrvatske jer županijski sudovi, Vrhovni sud Republike Hrvatske kada budu odlučivali po žalbama na presude koje će podnositi Državno odvjetništvo upravo iz tih razloga da su u konkretnim predmetima dosuđene preniske kazne. U svakom slučaju i Državno i županijski sudovi, Vrhovni sud trebaju sve ovo imati u vidu. Nema, nema dvojbe da je ovo, da je ovo najveća tekovina ovog Zakona, ali u svakom slučaju drago mi je da je Zakon u prvom čitanju. Znači da imamo prostora još određene odredbe popraviti u koje zapravo mislim da i Odbor Ustav, za Poslovnik i politički sustav u svom izvješću naznačio i mislim da tu ima još prostora. Svakako se slažem i sa činjenicom da je gospodarstvo strahovito dinamično. Ono doista ima razne oblike u kojima se iskazuje i postoje zaista vrlo perfidne, vrlo, vrlo, vrlo rafinirane metode koje se dešavaju u gospodarskom poslovanju i zaista razna nedozvoljena djela. I zato bi tu zaista trebalo do drugog čitanja vidjeti da li je moguće, da li je moguće ugraditi još određena kaznena djela koja bi to sankcionirala i ići sa novim opisima i novim inkriminacijama. Također velikih je bilo rasprava i oko kaznenih djela vezana za privatizaciju i pretvorbu i naravno to je proces koji traje i ako smo do sada imali tako gorka iskustva u toj pretvorbi i privatizaciji pa izvucimo neke pouke iz toga. Vidimo koja su to negativna ponašanja bila jer mnoga, mnoga od tih ponašanja se i mogu podvesti u postojećim djelima koja su propisana, ali mnoga vrlo teško. I zato pokušajmo iznaći određene definicije i do drugog čitanja možda i njih ugraditi. Sasvim sigurno slažem se i sa ovim raspravama koje su išle na to da treba i radnika zaštititi. Zašto ne jedna takva odredba u kaznenom zakonodavstvu koja bi zapravo bila kao prijetnja tom poslodavcu da mu ne padne na pamet da ne isplati plaću nego da zapravo ta sredstva preljeva u druge fondove. I na kraju gospodine predsjedniče podržavam ovaj Zakon i mislim da je ovo jako, jako dobra, jako dobra izmjena Kaznenog zakona i da će doprinjeti oštrijem kažnjavanju počinitelja kaznenih djela.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče i podržavam naravno izmjene ovog Zakona koji ide u susret očekivanjima javnosti koja očekuje da se kriminal i nasilje sviju vrsta sankcionira i svede na najmanju moguću mjeru iako naravno često u javnosti upravo zbog ovog što suci sude prema najnižim mogućim kaznama imaju osjećaj da i Kazneni zakon ne valja. Dakle ono što se treba na kraju pojasniti jest da Kazneni zakon pruža mogućnosti koje ponekad i nisu konzumirane da se najteža djela nasilja i kriminala sankcioniraju i više od uobičajene sudske prakse pa na tom tragu onda ako već znamo što je poteškoća bih ja bila za prijedlog da se kod teških djela koja se odnose na nasilje pogotovo spolno nad djecom, nad nemoćnima kao i sva ostala dakle napuštanja djece i kršenja obiteljskih obveza povisi ta donja kazna pa da se na neki način prisili sudstvo da onda konzumirajući te najmanje kazne sankcionira ta djela da se ne bi opetovano ponavljanje, jer ako oni koji to čine imaju osjećaj da će im kazna biti blaga, da će u toku kazne moći izaći zbog ponašanja dobrog ranije onda u neku ruku nisu demotivirani i nisu unaprijed da tako kažem upozoreni da će biti kažnjeni više nego što je to sadašnja praksa. Imam prijedlog da se u članku 5. budući da se radi o osobama koje su pretpostavljam dugu kaznu zatvora dobile radi iznimno teških kaznenih djela briše ova iznimka da mogu iznimno izaći prije isluženja 2/3 kazne jer europska praksa manje-više poznaje a i svjetska isključivo tu odsluženje najmanje dvije trećine kazne, pa onda tek mogućnost smanjenja te kazne i zbog toga ja ovo, ove uvjete bih brisala van. U članku 305. a) kojim, odnosno 101. kojim se mijenja članak 305.a predviđeno je da onaj tko neovlašteno drugome priopći, preda ili objavi podatke o identitetu štićene osobe se izriče kazna zatvora od tri mjeseca do tri godine, ali ja bih predložila da se onda tu uključe i redakcije ili kuće ili firme gdje ti ljudi rade ne samo odgovorni novinari dakle, nego i redakcije jer je i to uobičajena svjetska praksa. Što se tiče povećanja kazni za protuzakoniti lov i ribolov tu sam dakle budući da dolazim iz sjeverozapadne Hrvatske gdje je naravno razvijeno lovstvo ali automatski tamo gdje ima divljači i krivolovstvo predlažem onda da se u taj protuzakoniti još jednom ponavljam lov i ribolov sankcionira sa kaznama većima od dopuštene. I sada kad su se i drugi doticali i ja bih se dotaknula, izrekla svoje osobno mišljenje o kazni koja se odnosi na klevetu, budući da je to riješeno postojećim člankom 203. i 200. za koje smatram da su sasma dobri i u trendu svjetske i posebice evropske prakse pa konzumirajući rješenja u zakonodavstvu 30 evropskih zemalja moram reći da sve imaju moguću zatvorsku kaznu za počinjeno djelo klevete i kazneno pravnu odgovornost uz novčanu osim jedne jedine, a to je Bosna i Hercegovina gdje je visoki predstavnik 2000. godine donio Zakon o zaštiti od klevete kojim je kleveta brisana iz Kaznenog zakona. Znači, njegovom jednostranom odlukom, ne istraživanjima i ne nekom sudskom praksom, a sve ostale zemlje ponavljam sa razvijenijom demokracijom i stabilnim pravosudnim sustavom kao Njemačka, Austrija, Norveška, Poljska, Češka, Belgija, Slovenija, Slovačka, Španjolska pa i Engleska imaju odnosno Ujedinjeno Kraljevstvo imaju mogućnost zatvorske kazne do dvije godine i za klevetu. Međutim, i po sadašnjim propisima je vrlo teško reći što je to kleveta ili nije i ja nisam za to da se mijenjaju dakle te odredbe u budućim promjenama Kaznenog zakona pa i mi u ovom drugom čitanju i ne bih htjela da nam se dogodi Bosna i Hercegovina. Ja moram reći da poštujući duboko ulogu OSS-a u Hrvatskoj, surađujući s OSS-om cijelo vrijeme i u okviru Odbora za ljudska prava naravno kao članica odbora i poštujući dakle i ulogu Hrvatskog novinarskog društva, mene kao građanku osobno vrijeđa članak koji sam pročitala u srijedu 23.11. gdje piše da je naša gospođa ministar budući prijedlog izmjena Kaznenog zakona koji se odnosi na klevetu prvo odnijela na usuglašavanje ili na raspravu da tako kažem gospodinu predsjedniku OSS-a u Hrvatskoj gospođi Gordani Grbić kao predstavnici Hrvatskog novinarskog društva prije nego uopće ga odnijela u Vladu da Vlada raspravi o njemu i prije nego je raspravljen u Saboru. Dakle, ja izražavam svoje negodovanje zbog propusta prioriteta u raspravi. Dakle, mislim da je prvo o tome trebala raspravljati hrvatska Vlada i ne bih htjela imati osjećaj dakle da netko drugi nama piše naše zakone, nego da to radi isključivo dakle hrvatska Vlada i Hrvatski sabor, a onda o tome daje naravno svoje mišljenje svak onaj tko ima udjela u tome i tko misli da treba tu nešto reći. A sad vas ja pitam, obzirom, doći ću na konkretan slučaj koji me je eto još osokolio da inzistiram da ovo rješenje i moguća kazna koja i sad vrlo teško dakle realizirati, jer svi oni koji dobiju uvjetne kazne znaju da neće biti u zatvoru. To je samo jedna mogućnost upozorenja da se pazi što se radi, da li se izvještava ili se namjerno kleveće i vrijeđa. Pa vas ja pitam kako će moj kolega i vrlo poštovani i uvaženi naš saborski zastupnik dr. Andrija Hebrang uspjeti dokazati kad bi tužio, a pretpostavljam da neće gospodina Latina za ono što je izrekao u svom intervjuu u "Slobodnoj Dalmaciji" od prekjučer gdje piše ja ću vam sad točno citirati ovako. Kad su ga pitali šta biste vi da ste glavni ravnatelj HTV-a? On veli ovako. Mislim da se takvim pritiscima isplati othrvati i teško mi je doduše kazati što bih ja napravio da sam Galić, ali sigurno se ne bih toliko obazirao na Hebranga jer je riječ o notornom lašcu koji to uostalom i sam priznaje. Stoga mu uopće ne bih davao važnosti jer je nedosljedan, laže i ne smatram ga politički relevantnim ni u jednom pitanju. Hebrang je čovjek koji je upropastio hrvatsko zdravstvo kroz čuvenu reformu devedesetih, a sada mu se pruža prilika da upropasti slobodu medija za koju smo se tako krvavo borili. Pa vas ja pitam kako sad netko i čime bi dokazao je li ovo Latinovo mišljenje ili je to namjera da se nekoga unaprijed difamira, okleveće, a da znaš da nećeš snositi nikakve posljedice i zbog toga inzistiram dakle da i novinari budu u skladu sa člancima Ustava koji svakom građaninu garantiraju jednakopravnost i jednakost pred svim onim što nam je i pravo i obveza. Dakle, da i novinari budu samo ravnopravni, da jednostavno kao i ostali građani snose posljedice za odgovornost odnosno neodgovornost izrečene riječi koje kad nekome upropaste porodicu, kad nekome upropaste poslovnu karijeru i iz još nekakve nesagledive posljedice izazovu naravno ovome drugome nitko ne bi smio ništa zbog nekakve kvazi slobode medija, a ponovo tvrdim mediji u Hrvatskoj, naše zakonodavstvo dakle i rješenja koja su u postojećem zakonu su u trendu najrazvijenijih demokracija u Evropi s kojima se naravno uspoređujemo i kojima želimo ući i prema postojećim člancima i njihovih kaznenih zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Izvolite gospodine Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa kolegica Trakoštanec je iznijela jednu netočnost da je gospođa ministrica potrčala OSC-u ili Hrvatskom novinarskom društvu. Ona nije tamo htjela napraviti nešto što nije uobičajeno. Uobičajeno je da se uvijek struka konzultira, da se konzultiraju iskustva u drugim zemljama koje imaju to bolje riješeno nego što imamo mi, a i normalno je da se traži od struke da ona kaže svoje prije nego dođe ovdje u Hrvatski sabor odnosno prije nego dođe na Vladu. Jasno odgovornost novinara mora biti jednaka odgovornost svakoga zaposlenika. Međutim, možda bi bilo bolje da smo mi tražili u tim nekim našim odnosima prema udrugama novinara da se, da ni jedan novinar u Hrvatskoj ne može raditi posao prije nego što dobije licencu. Danas vam svatko postaje novinar, danas svatko to može postati, a da zapravo i nema uvjete da bude novinar. On ne poznaje profesionalne standarde, on ne poznaje etičke standarde. On je jednostavno često u rukama ljudi koji ga zloupotrebljavaju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Tražio je riječ gospodin Slavko Linić. Izvolite gospodine Liniću.
Gospodine potpredsjedniče, u ovoj saborskoj dvorani izrečene su uvrede na račun veleizdaja imenom i prezimenom, a u iste vrijeme govorimo o pristojnosti ponašanja. Za Klub SDP-a te uvrede i nisu iznenađenje jer su one dio političkih načina govora. Ali, ono što Klub SDP-a smeta to je kako je sa predsjedničkog stola se postavilo prema tim izjavama. To je razlog da Klub traži 5 minutnu pauzu da bi zauzeli stav, jer je neprihvatljivo za Klub ponašanje predsjedničkog stola.
Sa predsjedničkog stola je upozoreno zastupnike da o prijedlogu zakona govore apstraktno, a ne sa spominjanjem imena. I na upit gospodina Lončara da se gospodin Letica izjasni da li je taj i taj prekršio na neki način, da li smatra da je to veleizdaja gospodin Letica je rekao da ne smatra i da to nije u sadašnjem našem zakonu. Prema tome, mislim da je na takva način svedena stvar u okvire rasprave o prijedlogu zakona i uz upozorenje da one trebaju biti apstraktne ne pojedinačne i spominjanje imena mislim da je korektno zaključen taj dio rasprave na Hrvatskom saboru. No, ako vi tražite pauzu ona može biti 10 minuta, pa ja određujem pauzu od 10 minuta. I u 13,24 ćemo nastaviti. Izvolite. Dame i gospodo zastupnici klub SDP-a je tražio stanku. Tko će u ime kluba? Gospođa Željka Antunović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Gotovo da je postala uobičajena praksa da se iz redova Sabora u kojem sjedimo mi zastupnici, prema javnosti šalju različite, ali sve češće i češće krajnje neprihvatljive poruke. Pojedinci među nama bez ikakvih argumenata, bez ikakve osnovanosti na činjenicama, bez ikakve političke podrške više u korist nekakvog političkog cirkusa prozivaju pojedince ili pojedine političke grupe pa sve do ovog što se malo prije dogodilo, optužuju jednom strašnom optužbom, optužbom za veleizdaju. Ovog trenutka za veleizdaju optužena je politička grupa SDP-a, a imenom i prezimenom prozvan predsjednik SDP-a, Ivica Račan. Mi znamo da je ovo politička arena. Nije nam palo na pamet niti ispravljati netočne navode, jer ti navodi su plod nečije mržnje i netolerancije. Nije nam palo na pamet replicirati, nije nam palo ovaj puta na pamet niti prosvjedom, fizičkim prosvjedom pokazati koliko se ne slažemo sa ovakvim načinom rada u Parlamentu, ali ono što nas je jako povrijedilo i uvrijedilo je ponašanje predsjedničkog stola koji ovom prigodom, ali i u nekoliko sasvim konkretno mogućih dokazivih slučajeva tijekom čitavog ovog tjedna pokazalo da prema nama zastupnicima iako smo svi, i trebali bi biti ravnopravni, pokazuje različita mjerila. Nekima je dozvoljeno sve. Vjerojatno zato što je ta jedna ili dvije ruke neophodno potrebna saborskoj većini da izglasa neke za saborsku većinu prevažne odluke. Nemamo ništa protiv toga, ali imamo protiv toga da se ovdje bez ikakve reakcije sa predsjedničkog stola tolerira netolerantno ponašanje, širenje mržnje. Sve su to vrijednosti koje propisuje naš Ustav, sve su to vrijednosti koje već ako mi zastupnici povremeno zaboravimo, ne bi smjeli zaboraviti oni koji su dužni održavati red pa i nekakve temeljne vrijednosti u ovom Saboru. Kolegice i kolege mi često puta u žaru političke borbe možemo prijeći mjeru, možemo izgovoriti ružnu riječ ili uvredu jedan drugome, jer to je naš posao, to je dio onoga što mi ovdje radimo. Politički se nadglasavamo, pokušavamo ostvariti povjerenje birača, pokušavamo na najbolji način predstaviti svoje argumente u toj političkoj borbi. Ali krajnje je neprihvatljivo i to mi u klubu SDP-a ne želimo više tolerirati, da se vodstvo Sabora tako tolerantno ponaša prema krajnje neprihvatljivom ponašanju pojedinaca u ovom Saboru. Dok jedni zato što pročitaju odredbe Poslovnika dobivaju opomene, drugi koji odredbe tog Poslovnika krše, bivaju podržani sa predsjedničkog stola, bivaju na neki način podržani čak i u ovim jako ružnim i uvredljivim izjavama poput optužbi za veleizdaju. Ovaj put mi smo jako uvrijeđeni. Ne samo mi koji sjedimo u ovom Saboru, a članovi smo kluba SDP-a, nego smo ovu pauzu zatražili i ove riječi izričemo u ime svih naših kolega, ali izričemo ju i u ime svih onih građana koji su na izborima podržali našu opciju, koji suprotno od mišljenja nekih od vas ne misle da smo veleizdajnici, ne misle da smo ugrozili nacionalne interese Hrvatske nego naprotiv, misle da smo učinili sve najbolje za očuvanje tih nacionalnih interesa. Bez ikakve polemike ili želje da polemiziramo ovog trenutka sa bilo kim u ovoj dvorani, klub SDP-a traži sjednicu Predsjedništva Sabora i to najkasnije prije početka nastavka ove sjednice. Hoće li se ta sjednica sazvati i održati i želimo na njoj raspravi ponašanje predsjedničkog stola, vodstva Sabora u odnosu na sve nas saborske zastupnike, a hoće li se ona održati bit će možda najjači argument u prilog tome da li se podržava širenje mržnje i netolerantnosti ili se podržava očuvanje digniteta i ove institucije, ali i svakog od nas pojedinačno bez obzira na razlike naših političkih stavova i uvjerenja. Samo oni koji nemaju program pokušavaju diskreditirati ostale na ideološkoj osnovi. Samo oni koji su služili komunizmu usude se danas prozivati nas socijaldemokrate za komunističke grijehe. To više ne želimo tolerirati. Sjednicu Predsjedništva najkasnije u ponedjeljak, odnosno prije početka nastavka ove sjednice. To je naš zahtjev. Ukoliko se stvari ne budu mogle rješavati tamo gdje se trebaju rješavati, početi ćemo onda i na drugi način štititi dignitet svoje politike, svoje političke grupacije, svojih birača i nas kao pojedinaca. Hvala lijepo.
Dobit ćete odgovor predsjedničkog stola, jer ste pola vašeg izlaganja uperili prema predsjedničkom stolu nakon što po Poslovniku moram dati prije toga povredu Poslovnika, gospodinu Ivi Lončaru. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođa koja je sada govorila povrijedila je članak 214. Da obrazložim. Rekla je, citiram: "nekima je dozvoljeno sve zbog jedne ili dvije ruke" taj članak doslovno govori kako se može nekoga povrijediti. Meni je drago da je gospođa ovo u ime svoje partije rekla što je rekla. Ovdje je sada bjelodano da partija ne može bez neprijatelja. Ona je i u završnici svoga govora pokazala kako prijeti i partiju naziva socijaldemokratima. Da je malo obrazovanija ona bi znala da partija i socijaldemokrati gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, ratuju od 1905. Za partiju su socijaldemokrati uvijek bili revizionisti. Mi koji smo studirali i o tome nešto znamo, možemo to govoriti. Ali s obzirom na to da mi vrijeme ne dopušta da dulje govorim, ja samo mogu to još reći. Povredom ovoga članka 214. partija je pokazala kako je uvijek za nju problematično kad se kaže istina jer partija otkad postoji ona u svom biću, u svojoj srži uvijek je u ratu i u sukobu sa istinom. Prema tome, nema ovdje onih kojima je dozvoljeno sve niti imade onih koji šire mržnju. Kada bi gospođa znala povijest svoje partije onda bi ona znala tko je širio, tko je provodio i tko je u djelo sprovodio mržnju i koje su posljedice mržnje. Hvala lijepa.
Gospodine zastupniče, pozvali ste se na članak 214. koji govori o kad se izriče opomena. Ja ne vidim, nisam vidio nijedan elemenat tog da se izrekne opomena. Prema tome, vi ste se pozvali na članak koji nema veze sa ovom raspravom koju smo mi ovdje započeli. … [[Upadica se ne razumije.]] Ovdje se govori kada, ja sam, nisam prosudio tako pa prema tome nisam izrekao opomenu. U pogledu zamjerki predsjedničkom stolu iako gospođa Antunović je rekla da ne želi ovdje polemiku ali kako je pola rasprave bilo upućeno predsjedničkom stolu onda ćete dobiti odgovor od predsjedničkog stola koji sada. Prvo, tvrdite da je već nekoliko dana se neravnopravno ovdje reagira sa predsjedničkog stola, da se dijele opomene. I jednu i drugu opomenu koju sam ja jučer podijelio gospodinu Staziću i vama, gospođo, su utemeljene na temelju Poslovnika. Ja sam ih izrekao i o tome nikakvih razloga nema da se vi oko toga bunite. Ili ako ste imali nešto onda ste se trebali pozvati na to kako ih niste zaslužili i na osnovu čega ih niste zaslužili. Druga stvar, u pogledu konkretnog slučaja koji je ovdje u raspravama gospodina zastupnika Slavena Letice i gospodina Ive Lončara ja sam bio mišljenja da je dovoljno što sam upozorio da se raspravlja o zakonu apstraktno a ne "ad persona". Dakle, na to je gospodin Letica rekao da njega ne treba upozoravati u tom pogledu, a maloprije sam vam objasnio na pitanje gospodina Lončara da li je taj i taj, se može smatrati veleizdajom, spominjući ime. Gospodin Letica je odgovorio da ne može se smatrati jer da to nije inkriminirano u našim zakonima. Ne vidim što sam ja to trebao dalje učiniti i ne vidim razloga da se ne bi apstraktno o pojedinim inkriminacijama koje zastupnici predlažu da uđu u Kazneni zakon moglo govoriti. On je to govorio, a spominjanje imena je bilo sa predsjedničkog stola opomenuto da ga treba izbjegavati, odnosno da se raspravlja apstraktno o pojedinim inkriminiranim djelima koje bi trebalo zapravo ući u Kazneni zakon. Ovdje izjavljujem pred svima vama da nisam prekršio Poslovnik, da sam korektno vodio sjednicu i ove sjednice u tijeku prošlog tjedna. I da napad na predsjednički stol i moje vođenje sjednice pokazuje nešto drugo. Pokazuje da se način kako se želi postići ili homogenizirati stanje koje izmiče kontroli, pa se onda traži način kako bi se to prikrilo pred javnošću, napadom na one koji to ne zaslužuju. To je moj odgovor na vas, a sad imamo, na vašu raspravu. A sad imamo 3 ispravka netočnog navoda. Prvi je gospodin Ivo Lončar. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Ima, nema replika. Ima ispravak.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Može se ispravljati netočni navod, ali ne i replika. To je na izlaganje predstavnika kluba zastupnika, to je drugi predstavnika kluba zastupnika. Ako oni nisu nazočni pa što vam smeta ispravak netočnog navoda. Je li to vaše poimanje demokracije? Da se na vaše tvrdnje ne može odgovoriti? Oprostite, članak 223.a "na izlaganje predsjednika ili potpredsjednika kluba zastupnika te drugih predstavnika kluba zastupnika, ako oni nisu nazočni nije dozvoljena replika, a može se ispraviti netočni navod". Izvolite, netočni navod, gospodin Ivo Lončar.
Gospođa je rekla "javnosti se šalju krajnje neprihvatljive poruke", jedan citat. Drugi, "optužena je jedna stranka", nisam optužio stranku nego sam govorio o partiji. Treće, "optužen je Ivica Račan". Ivicu Račana uopće nisam spomenuo. Drago mi je da je zamjenica šefa partije prepoznala svoga gazdu. Kaže: "širenje mržnje i netolerancije". Nitko ovdje nije širio ni mržnju ni toleranciju. Ovo je još jedan put dokaz kako partija ne može bez neprijatelja i nakon što je to rečeno ja sam u replici, pročitajte što je replika. Ako nemate rječnik stranih riječi ja ga imadem u sobi pa ćete vidjeti. Ja sam kroz repliku pitao je li to veleizdaja. A i nakon toga uvrijeđena partija je fino otišla kao što je i 91., 26. lipnja kada se donosila Deklaracija o samostalnosti Hrvatske partija je pobjegla iz ove sabornice. Moram priznati da sam se maloprije uplašio jer sam mislio da će partija otići u svoje prirodno stanište, u šumu. A kad partija ode u šumu onda nastaje kataklizma.
Gospodine Lončar, ja vam izričem opomenu zbog toga da šaljete naše kolege u šumu. To nije primjereno. Ispravak netočnog, gospodine Lončar ja sam vam udijelio opomenu zbog neprimjerenog izražavanja o jednoj parlamentarnoj stranci [[Upadica: U redu.]] Drugo, gospođa Ana Lovrin, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo, uvažena zastupnica Antunović je rekla da je naš posao ovdje da nanosimo jedni drugima uvrede u žaru političke borbe. Ja svakako ne držim da je naš posao da si nanosimo uvrede. Naš je posao da uložimo sve svoje znanje, mar i mudrost da bi tu stipulirali zakonske tekstove i donijeli zakone na boljitak života svih naših građana.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo. Kolegice Antunović, nije točno da predsjednički stol nije reagirao za ono što ste vi se danas uvrijedili. Zašto tada niste, bili onda uvrijeđeni kada je on dao izjavu jednom stranom tisku, on je dao izjavu jednom stranom tisku da je Hrvatska pod istragom kriminala? Zašto niste se uvrijedili onda kad su oni rekli da je HDZ zločinačka organizacija? Zašto se niste uvrijedili onda kad je rečeno oni su rekli ili one su rekle 10 godina mraka? 10 godina diktature, Republika Hrvatska je izvršila agresiju na Bosnu i Hercegovinu. I na kraju spominjete ono što vi, ne govorim vama osobno, ali svima vama. Ne spominjite u Hrvatskom saboru mržnju jer svi oni koji su stvarali Hrvatsku državu stvarali su je sa ljubavlju a nama je mržnja strana. A vama i vašima nije lako živjeti i umirati u mržnji.
Dame i gospodo [[Upadica: Mržnja, mržnja.]] Nije rečeno da je Hrvatska pod istragom nego je, gospođo Zdenka, rečeno drugo. Prema tome, niste citirali u prvom dijelu onako kako je bilo premda svi ovi argumenti koje ste iznijeli također zaslužuju komentar, ali ne samo kad je u pitanju jedna stranka, nego kad su u pitanju druge stranke. Neki dan smo imali u Saboru optužbu javnu da je jedna stranka zločinačka organizacija, nismo primijetili reagiranja iz klupa koji sada tako žustro reagiraju.
… [[Govornica nije uključena, ne čuje se.]]
Nisam vam dio riječ i sjedite molim vas. ... [[Upadica se ne razumije.]] Neću, ako nastavite dat ću vam opomenu i udaljit vas iz sabornice [[Upadica: I to može.]] E tako je, po Poslovniku. Jeste li vi sad mene uvrijedili? [[Upadica: Jesam.]] Jeste, je li? Pa, to je, ako ste me uvrijedili a to priznate onda to služi vama i to govori o vama, a ne o meni. Idemo dalje na točku dnevnog reda, Ana Lovrin ima riječ. Izvolite
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice sa suradnikom. Pa evo teško se vratiti opet na neku, ajde rekla bih ne polemičnu raspravu, a i evo nadam se da neće cijeli lijevi blok ove sabornice izaći van, pa da ćemo imati s kime razgovarati i s kime polemizirati. Ja bih se u odnosu na evo ove izmjene Kaznenog zakona, predložene izmjene Kaznenog zakona osvrnula na jedan od razloga, a koji su doveli do tih izmjena, a to je svakako na analizu sudske prakse, jer svakako da svako toliko nakon što je neki zakon u primjeni treba analizirati da li on i u svojoj provedbi izražava i provodi do kraja namjeru zakonodavca. Evo i bilo je tu rečeno u raspravi nekoliko puta da je, pa simptomatično recimo da se zastara produžuje zapravo samo za najmanja kaznena djela, za minorna kaznena djela, da se povisuje samo donja granica kazne, da se gornja granica ostavlja nedirnuta. To je točno tako, ali to je tako upravo iz razloga što je zakonodavac negdje u tekstu KZ-a iz '97. u obrazloženju u djelu propisivanja kazni upravo rekao da je odredio širok raspon kazne da bi ostavio mogućnost individualizacije te kazne, no što se u praksi dogodilo? U praksi se dogodilo upravo to da su sudovi uvijek pronalazili niz olakotnih okolnosti i da se u većini slučajeva upravo izricala ta najniža propisana kazna. To je razlog što su ove izmjene i dopune zakona morale postrožiti te kazne upravo u njihovoj donjoj granici, jer nije bilo razloga za povećanje gornje granice, budući da one u najčešćem broju slučajeva nisu bile niti izricane u najvećoj gornjoj granici kazne. Jednako se događa i kod zastara. Ima prigovora zašto je baš samo za bagatelne i minorna kaznena djela se produžuje zastara. Ja držim da ni jedno kazneno djelo, ma koliko bilo malo ne može i ne bi smjelo pasti u zastaru da iz toga razloga ne bude procesuirano i da ne bude zasluženo kažnjen ako se utvrdi da je netko izvršio kazneno djelo. Obzirom na to kakvo je stanje u pravosuđu i obrazloženje je takvo kakvo je, stanje u pravosuđu jest takvo da onda padaju kaznena djela u zastaru i mislim da si to niti jedna država ne može dopustiti. Zašto nije povećan zastarni rok za teža kaznena djela? Zbog toga, kako smo čuli i od gospođe državne tajnice u obrazloženju, iz razloga što su to toliko visoki zastarni rokovi da gotovi niti jedno teško kazneno djelo nije se dogodilo da je palo u zastaru, pa stoga nije bilo niti razloga da se taj rok zastare produžava. Ono što je još dobro, evo u ovom Zakonu poštena represija protiv korupcije, jer je nedvojbeno da je korupcija jedan od problema u našoj državi i da treba pooštriti sankcije za ovo kazneno djelo, eventualno i inkriminirati nova kaznena djela i tu vidimo da je povećana i gornja granica kaznenog djela i to za više od 50% što je dobro. I još nešto o sudskoj praksi i sada ću se ja i osvrnuti također na kazneno djelo klevete. Evo gospodin Stazić je pripomenuo da je sadašnjim Kaznenim zakonom ovo sasvim dobro regulirano obzirom da članak 200. koji regulira klevetu ima onda i u posljednjim izmjenama i dopunama uveden članak 203. koji kaže da, koji u toj odredbi ex plicite kaže da nema kaznenog djela kada se između ostalog radi o klevetničkom sadržaju iz članka 200. koji je ostvaren ili učinjen dostupnim drugima u znanstvenom, književnom, umjetničkom djelu ili javnoj informaciji, u obavljanju službene dužnosti, političke ili druge javne ili društvene djelatnosti ili u novinarskom poslu ili u obrani nekog prava ili zaštiti opravdanih interesa osim ako iz načina izražavanja i drugih okolnosti jasno proizlazi da se radi o ponašanju koje je imalo cilj samo škoditi nečijoj časti ili ugledu. Ja držim također, kao i gospodin Stazić da je ovo sasvim dobro i sasvim dovoljno i da je člankom 203. postojećeg Kaznenog zakona zapravo kazneno djelo klevete potpuno dekriminalizirano, jer je prebacivanjem tereta dokaza sa optuženika na tužitelja i dokazivanje namjere toliko otežano da gotovo da će teško biti donošenje ikoje pravomoćne presude osuđujuće. E sad, ali kažu neslužbeno da su mediji četvrta vlast u zemlji, a meni se nekako čini da su oni prva vlast u zemlji jer malo se boje ljudi i sudova pa i policije, ali evo kad su mediji u pitanju svi postupamo s dužnom pažnjom, svi smo oprezni jer eto njihova je moć neizmjerna, a odgovornost i ne baš tako neizmjerna. I slažem se da ukoliko se provedbom zakona kroz primjenu i kroz sudsku praksu ne provodi volja zakonodavca, a oni ne postupaju nezakonito jer bi značilo ako je moguće tako da u 3 stupnja sud postupa nezakonito, dakle ako kroz zakonito postupanje suda je moguće da se ne postiže volja zakonodavca i zakona, onda to znači da nije dobro stipulirana zakonska norma. Tu se apsolutno slažem i zbog toga su pred nama izmjene i dopune zakona za niz kaznenih djela gdje su se povećavale donje granice kazne i zastarni rokovi, no u ovom slučaju klevete i primjene članka 203. KZ-a postojećeg držim da je još jako, jako preuranjeno govoriti o njegovoj primjeni u praksi. Kaže gospodin Stazić da je sve to dobro regulirano zakonom, ali da suci, da je pitanje da li suci žele i znaju, zaista je pitanje, ali po mojim saznanjima, a možda imam krivo neka me ispravi ako tko zna, ovdje smo se nekako se javnost uznemirila oko čega? Oko dvije nepravomoćne presude. Dakle mi apsolutno nemamo sudsku praksu, nemamo pravomoćnih presuda, nemamo rješidbe Vrhovnog suda. Prema tome, ne možemo govoriti o rezultatima primjene ovoga članka u praksi a možda ćemo govoriti nakon što budemo imali dugotrajniju sudsku praksu i što budemo imali pravomoćne presude pa ćemo o tome moći govoriti. Zašto da skačemo mi. Pa evo ja ću sada imam ispred sebe pregled kažnjivosti klevete u državama članicama Vijeća Europe. Iz toga proizlazi da niti jedna europska država nije dekriminalizirala kazneno djelo klevete izuzev Bosne i Hercegovine gdje je visoki predstavnik donio Zakon o zaštiti od klevete kojima je kleveta brisana iz Kaznenog zakona. Pa tako visoki predstavnik to u Bosni i Hercegovini ali tako ne u njegovoj zemlji i tako ne u 30 zemalja članica Vijeća Europe o čemu imamo evo ovdje usporedni pregled da ne čitam. Dakle, od 30 zemalja ovdje nabrojanih isključivo u Bosni i Hercegovini je dekriminalizirano kazneno djelo klevete. I napominjem da se ne radi o neslobodi informiranja. Držim da često pa tu i kad govorimo o utjecaju na suce, na sudstvo često brkamo pojmove informiranja i pojmove komentiranja nepravomoćnih presuda i to sa sugestijom pravosudnom dužnosniku što bi trebalo napraviti. Dakle, informacija je jedno, sugeriranje što bi pravosudni dužnosnik trebao napraviti je nešto sasvim drugo i onda čujemo također ovdje od uvažene zastupnice pa gledaj ti toga da je onda eto predlagač jer se i prije predlagala dekriminalizacija pa to nije htjela Vlada uvažiti ali evo sada je predlagač pritisnut javnošću. I ja sad pitam koja je to javnost, je li to nekoliko tekstova nakon dvije nepravomoćne presude i zastupničkih pitanja ili što se drži javnosti. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče, dame i gospodo! Bit ću sasvim kratka. Kolegice Lovrin, podržavam vas sve što ste izrekli vezano za kazneno djelo zbog klevete. I ja sam za slobodu tiska, sloboda javne riječi ali gospodo i gospođo kolegice morat ću vas nešto upitati odnosno ovdje predstavnici Ministarstva pravosuđe. A što će oni koji zbog napisane lažne izgovorene riječi ne dočekaju pravdu. Nije svatko i nema svatko šansu kao što se to dogodilo, citiram, iz tiska. Osuđen je Robert Frank novinar "Novoga lista" na tri mjeseca, uvjetno na godinu dana zatvora zbog stavova o Kseniji Linić. Drugo, citiram, Slavica Mrkić-Modrić novinarka "Novog lista" osuđena je na dva mjeseca, uvjetno na godinu dana zbog toga što je u kolumni napisala da je Ksenija Linić stajala u redu u Riječkoj banci itd. Ima slučajeva i što će oni koji su željeli odgovoriti neistinama u sredstvima javnoga priopćavanja, pozvali se na Zakon o slobodi o javnim medijima nikada nisu doživjeli pravdu. Hvala vam.
Hvala. Odgovor gospođa Lovrin. Izvolite!
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa gospođo Babić-Petričević što će oni. Pa bit će frustrirani jasno, bit će žalosni, imat će osjećaj nejednake dostupnosti sudova svim građanima ove zemlje a možda su o čemu ja ne znam ali upravo k tome ide naša reforma pravosuđa da se to više ne događa, da netko do suda i sudaca može lakše a netko teže.
Hvala. I kao posljednji u raspravi gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege! Svaki dan u novinama čitamo o najbezobzirnijim silovanjima i nasilju te vrste a posebno je stravično čitati ono što se dešava nad djecom u smislu seksualnog iskorištavanja. Ja bih nešto rekao kod toga. Članak 188. govori o silovanju i tu se kaže: "Tko drugu osobu uporabom sile ili prijetnje da će izravno napasti na njezin život ili tijelo, ili na život ili tijelo njoj bliske osobe prisili na spolni odnošaj ili s njom izjednačenu spolnu radnju kaznit će se zatvorom" i tu je sada izmjena "od 3 do 10 godina" a prije je bilo od 1 do 10 godina. Što se mene tiče za ovakvu vrstu kaznenog djela zločina, zlodjela, ne znam kako bi to nazvao, ja ne bi imao ništa protiv doživotnog zatvora i meni je zaista žao što nemamo u našem Kaznenom zakonu zapriječenu kaznu, kaznu doživotnog zatvora a naročito na seksualno nasilje nad djecom. Ali ono što me zanima ovdje je usporedba ovog članka 188. sa člankom 190. To je članak koji se zove "Prisila na spolni odnošaj". Dakle, za silovanje zapriječena je kazna od tri do deset godina šta je po meni malo. A prisila na spolni odnošaj koja se definira "Tko drugu osobu prisili na spolni odnošaj ili s njom izjednačenu spolnu radnju ozbiljnom prijetnjom nekim teškom zlom kaznit će se kaznom zatvora" po novome "od šest mjeseci do 5 godina". Pa ja se zaista pitam koja je razlika između silovanja i prisile na spolni odnošaj. Ja je teško mogu uočiti. Kad nekoga prisilim na spolni odnošaj to se zove da ste na silu nešto uradili. Možemo mi izmišljati šta hoćemo ali ovdje je zapriječena kazna od šest mjeseci, prije je bila tri mjeseca, šest mjeseci do pet godina. Dakle, ova prisila na spolne odnošaje uz ozbiljnu prijetnju nekim teškim zlom a gore se to kaže da se može prijetiti smrću itd. a razlika je vama je zapriječena od tri godine do deset godina a ovdje od šest mjeseci do pet godina. Znači da vi zbog prisiljavanja nekoga na spolni odnošaj ozbiljnom prijetnjom nekim teškim zlom možete dobiti šest mjeseci zatvora. Mislim da je to nedopustivo malo. A vidite, članak 194. zadovoljavanje pohote pred djetetom ili maloljetnom osobom zapriječena kazna je od šest mjeseci do tri godine a prisila na spolni odnošaj šest mjeseci do pet godina. To mi je isto nerazumljivo. Dakle, zadovoljavanje pohote pred nekom osobom možete dobiti najviše tri godine a za prisilu na spolni odnos najviše pet godina. Čini mi se da je ta razlika zaista mala. Članak 189. spolni odnošaj s nemoćnom osobom. Ukoliko dakle sa duševno bolesnom, duševno poremećenom, nedovoljno duševno razvijenom itd. osobom sa smetnjama u razvoju ako je prisilite na spolni odnošaj ili silujete u prijevodu bit ćete kažnjeni, zapriječena je kazna od tri godina do osam godina. Ali ako to radite na osobito ponižavajući način bit ćete kažnjeni od tri do deset godina. Ma koji to način nije ponižavajući kad nekoga prisiljavate na spolni odnos ili silujete ga. Na silu dakle nešto radite. To znači da postoji da postoji neko fino silovanje i neko ružno silovanje, da postoji neko silovanje koje nije izvršeno na ponižavajući način. Molim vas lijepo, dajte mi objasnite a koje je to silovanje koje nije izvršeno na ponižavajući način. Pa nema većeg poniženja, sljedeće poniženje je da vam oduzmu život, da vam se oduzme život. A tu je zapriječena kazna, znate kolika? Jednaka. Tri do deset godina. Ako izvršite dakle, silovanje nad nemoćnom osobom, na "fini način" u navodnike dobijete od 3 do 8 godina. Ako, na ponižavajući način, 3 do 10, ako taj umre dok ga silujete, onda dobijete jednako 3 do 10 godina. Za mene je to apsolutno neprihvatljivo. Po meni je to doživotni zakon ili sada najveća zaprečena kazna 40. godina. Ne mogu shvatiti dakle, ovu gradaciju, ja uopće, ne može, ne ide mi u glavu. Dakle, ako umre silovana osoba biti čete jednako, zapriječeno jednako, a koliko ćete dobiti pitaj boga. Jer čitamo svašta o svakakvim presudama. A i danas smo mogli čitati o nekom ocu koji je maloljetnu kćer silovao itd.. Ovo mi je apsolutno neprihvatljivo. Spolni odnošaj s djetetom. Zapriječena kazna je, tko izvrši spolni odnošaj itd., s djetetom kazniti će se od 3 do 8 godina. Ukoliko izvrši silovanje djeteta ali iskorištavajući svoj položaj onda može dobiti dvije godine više, od 3 do 10 godina. Pa koga se ovdje štiti? Dakle, ovdje je žrtva u jednakom položaju a izvršitelj silovanja dakle, može dobiti manje ako nije iskorištavao svoj položaj. A ako je iskorištavao svoje šake, ako je iskorištavao svoju snagu, razliku od 30 godina, dijete od 10 godina, on od 40, 50, 60, ne znam kakvih sve tovara ima. Dakle, onda, onda to nije iskorištavanje položaja jer nije direktor tome djetetu, ili ne znam ja nastavnik, to mi je nerazumljivo. Po meni bi, ti životi su uništeni, bez daljnjega, to svi znamo. Silovanja djeca, oduzeli ste im život, barem onaj normalan život. I zato bi oni koji to rade trebali biti kažnjeni do kraja života po meni. Pošto nema te kazne, onda bi trebali biti dakle, kaznom dugotrajnog zatvora koja je predviđena u stavku 5. ako nastupi smrt djeteta. Ali onda zamislite, možete biti osuđeni i kaznom dugotrajnog zatvora, to se valjda podrazumijeva do 40 godina, ali možete i sa pet godina, jer je najniža 5 godina, pa ja ne znam, ja bih stavio najniža, ako je već tako 35 godina najviše ili 39 a najviša 40 godina. Tko može biti kažnjen sa pet godina tko je silovao dijete koje je umrlo zbog tog silovanja? Mislim svi smo osjetljivi na ove stvari, ja mislim da javnost apsolutno bi podržalo malo veće pooštravanje zapriječenih kazni za ovakva djela. Za ovo ostalo ja ne bih sada govorio, ni u ovoj atmosferi koja je stvorena u ovoj dvorani kada se govorilo o nekim stvarima, mislim da je to loše. Ali ne bi bilo s gorega, ne znam u koji bi to zakon ušlo, ali i da se korumpirani političari kažnjavaju što strože i što češće ako toga ima, na radost svih građana i radost poštenih političara. Evo toliko.
Hvala lijepa. Replika gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Jurjeviću vi ste s punim pravom govorili o potrebi povećanja zapriječenih kazni i inzistirali na tome da se kazna dugotrajnog zatvora uvede za neka djela. Tu kaznu bi trebalo uvesti i za djelo npr. zloupotrabe povjerenja građana u svrhu stjecanja materijalne koristi. Jer ima političara, znate, ima političara i ovdje u Saboru koji su se stavili na liste, pa kada su izabrani u ovaj Sabor, onda su izašli s lista, zloupotrijebili su povjerenje građana prema strankama na čijim su listama izabrani, skinuli, izašli su iz stranke da bi samo zato da bi mogli steći materijalnu korist od milijun kuna za mandat. U pravilu su to egzibicionisti, mi znamo koji su to ovdje među našim kolegama koji evo i na ovaj način djeluju politički isključivo zbog toga, i isključivo s razlogom da od ove države uzmu milijun kuna. Takva zloupotreba birača je potpuno ne poštivanje države u kojoj djeluju politički, politički, ne poštivanje građana koji su ih izabrali, jer su napustili stranku kojoj su ti birači dali povjerenje. I nepoštivanje bilo kakvog moralnog obzira jer za to svoje kvazi političko djelovanje, kao što kažem u pravilu egzibicionističko i uvredljivo jer im je to jedina platforma djelovanja od ove države uzimaju milijun kuna. 40 godina maksimalna zapriječena kazna dugotrajnog zakona bi trebala za njih biti uvedena samo da ih se na 40 godina makne iz politike.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Kolega Staziću ako je i egzibicionizam dobro je naplaćen. To je rijetko dobro plaćen egzibicionizam i ti politički ekvilibristi i egzibicionisti, ljudi sakupljaju svašta, netko marke, neki stari novac, a neki ovi … [[Govornik se ne razumije.]] ovi friški pa se to može, možda su to kolekcionari neki. Ali ako dobijete milijun kuna zato što ste tobože nezavisni to je samo dokaz da ste itekako zavisni i da to svaki dan morate dokazivati jer onaj koji vas plaća to od vas traži.
Hvala lijepa. Jure Bitunjac, isto tako replika.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Jurjević bez obzira kada je riječ o ovom Zakonu o seksualnom zlostavljanju, prisili i tako dalje, mislim da je i vama i meni jasno da zakonodavac, odnosno predlaganje zakona mora staviti jasnu distinkciju između silovanja i prisile. To vi sami znate da su to dvije različite stvari, različite barem u jednom dijelu što prisila ne mora uključivati fizički način, fizičku prisilu. Prema tome, to nije opisivanje istog, istim, idem … [[Govornik se ne razumije.]] nego ipak je ovdje različit, razlika i zakonodavac kao takav mora na neki način postaviti razliku između ta dva čina premda i jedan i drugi su kada je riječ o osobama, kada je riječ o pojedincima, kada je riječ o društvu za zgrađanjem. O visini samoj neću govoriti, međutim, ja moram reći da ne služi ni vašem kolegi Staziću na čast da stvar o kojoj raspravljamo, koja je jako ozbiljna, i zakon i predmeti i sami po sebi su jako ozbiljni ali čisti je politički egzibicionizam na neki način spominjati pojedince u politici, bili oni u nekoj stranci, bili oni nezavisni. Prema tome, kada govorimo o ovom Zakonu mislim da trebamo naći, napraviti onda distinkciju i apstrahirati, apstrahirati od bilo kakvih politika jer ovo je Zakon u kojem zakonodavac i mi ovdje u Saboru koji donosimo takav Zakon, kojeg ćemo izglasati u ovom … [[Govornik se ne razumije.]] obliku želimo na neki način neke stvari u našem društvu regulirati i zaštiti pojedince, zaštititi muškarce, zaštiti žene, a zaštiti … [[Govornik se ne razumije.]] djecu. Hvala lijepo.
Odgovor gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Pa ja bih se mogao složiti sa kolegom Bitunjcem kada bi se radilo o distinkciji i vrsti prisile … [[Govornik se ne razumije.]] pokušano na drugačije načine objasniti. Ali vidite, dakle, za silovanje koje je samo po sebi prisila, dakle, uz prijetnju i tako dalje i ostalo dobijete od 3 do 10 godina. Za prisilu dakle na spolni odnošaj pod prisilom uz ozbiljnu prijetnju nekim teškim zlom, tu piše: "uz ozbiljnu prijetnju nekim teškim zlom dobijete 6 mjeseci do 5 godina". Dakle možete dobiti 6 mjeseci uz prijetnju teškim zlom, pa to je isto, ja, a neću pričati šta nekima teško ide uglavu da se može vlastita žena silovati. Ali može i to. Može i to normalna stvar kao što se može i bilo tko i ovdje spolovi nisu bitni. Uostalom imamo u zadnje vrijeme puno slučajeva silovanja i muške djece i tako dalje, a sve su to tragične priče i nakaradne i mislim najtragičnije je ono kad pročitate: "izišao silovatelj pa ponovo silovao". Pa kakvo je to društvo koje ne, uz sve uvažavanje bilo koga i bilo čega, kakvo je to društvo koje dozvoljava da se to desi. Imamo ljudi koji u zatvoru kaže: "Izaći ću i ubit ću ponovo." I to napravi. E pa zato bi ja uveo doživotan zatvor. Ja, ja doživotnu kaznu, kaznu doživotnog zatvora. A što se tiče ovoga ostaloga ova priča o političarima ona je jednako tužna. I ova riječ o nezavisnim … [[Govornik se ne razumije.]] Ja bih sad vama isto kao pripadniku neke stranke mogao reći: "A to šta ih vi branite samo je dokaz koliko su nezavisni." Ne može se braniti neka stvar u načelu. Meni je teško shvatljivo i tih milijun kuna. To nije bilo oduvijek. Pojavilo se. Ja znam puno ljudi iz HDZ-a koji to ne prihvačaju.
Hvala lijepa. S time smo završili raspravu osim ako ne želi da, gospođa Snježana Bagić, državna tajnica Ministarstva pravosuđa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Uvažene dame i gospodo zastupnici na kraju ove dosta duge pa usuđujem se reći i žustre rasprave o tekstu Izmjena i dopuna Kaznenoga zakona u završnoj riječi želim samo svima vama zahvaliti. Zahvaliti zbog toga što se pokazuje kako je kad su ovako važni zakoni koji diraju u sloboda, prava, zdravlje, čast, dignitet ljudi teško donijeti zakon koji će zadovoljiti različita promišljanja, različite interese i kako ga je onda i teško primjenjivati u praksi. No Kazneni zakon što treba odgovoriti? Treba zapravo svojim sadržajem djelovati s jedne strane preventivno, a s druge strane represivno ako dođe do kaznenoga djela da ponudi takav katalog kaznenih djela i kazne koji će pokazati primjerenu reakciju društva na ovo, na takve pojave. Bilo je prigovora da se zakon donosi i na rate i da se tu kapricira. Ja se doista ne bih s time suglasila zato što ničiji interes nije Vlade niti Sabora kao zakonodavca da donese zakon koji će biti odraz toga nego jednog stvarno temeljitoga promišljanja kako država, društvo kroz ovaj Zakon može najbolje odgovoriti na sve izazove povreda vrijednosti koje društvo štiti. I zato je Vlada Republike Hrvatske ovom Saboru predlagala i on će nadam se usvojiti u dvije faze izmjene i dopune kaznenoga zakonodavstva koje trebaju dati odgovor na taj željeni cilj. I zato je Vlada i išla u drugu fazu nakon prve gdje smo usklađivali naše zakonodavstvo sa međunarodnim normama i gdje smo definirali čini mi se neke pojmove koji nisu bili u skladu s tim standardima, a ovdje smo išli daleko šire kroz analizu pojavnosti pojedinih oblika kaznenoga djela kroz raspravu i usporedbu čak komparativnu s drugim zemljama s jedne strane i kroz sudsku praksu dati promijeniti te klastere odnosno ponuđene vrijednosti zakona. I pokazuje se da opet postoje različita mišljenja. Ako podignemo gornju granicu pokazuje se da možda to nije dobro jer se pretpostavlja da bi se to moglo zlorabiti kroz ublažavanje kazne. Upravo suprotno ako imamo podignutu gornju granicu kazne onda u tom slučaju se ni kroz ublažavanje kazne ne može ta kazna smanjiti s jedne strane. S druge strane mi smo već ublažavanje kazne smanjili kroz promjenu zakona koja skraćuje, suzava mogućnost suda da koristi taj institut kaznenoga prava. U fokusu interesa bilo je nekoliko grupa kaznenih djela i ona pokazuju gdje je senzibilitet javnosti u ovom trenutku. Čini mi se da upravo kazneno zakonodavstvo na neki način najviše odražava one stvarne životne situacije, realnosti datoga trenutka. Ako mogu tako reći s obzirom na kazneno djelo o kojemu se govorim drago mi je da je na kraju ove rasprave potaknuto pitanje ove vrste kaznenih djela. Dakle djela koja direktno idu protiv osoba kao što su kaznena djela silovanja. Ne što bi ih opravdavala nego zato da potaknem sve nas i podsjetim sve nas da je danas Međunarodni dan borbe protiv nasilja u obitelji. Kaznena djela silovanja i sva kaznena djela protiv čudoređa su doista teška kaznena djela. Ona su osjetljiva kaznena djela. Uvaženi zastupnik Jurjević je prikazao ovaj pregled kazni koje se izriču smatrajući da trebaju biti teža. Vlada je ponudila jedan primjeren, po svojoj procjeni primjeren odgovor povećavajući kod tih kaznenih djela i donju i gornju granicu takvih kaznenih djela i reagirajući na pojavne oblike takvih kaznenih djela. Istina je kazneno djelo se silovanja može počiniti i ... [[Govornica se ne razumije.]] obitelji. To je nešto što je kroz izmjene i dopune našeg zakonodavstva uneseno, što nam je možda prije bilo nezamislivo, a na reakciju me potaknula sinoćnja emisija "Otvoreno" gdje je između ostaloga kad je bila tema: "Nasilje u obitelji" u raspravi između znanstvenika i praktičara kolegica iz znanosti sa Pravnoga fakulteta govoreći o kaznenom djelu silovanja kada ga počini netko u obitelji rekla da: "To vam je recimo razlika bitna u dokazivanju. Ako je počinjeno kazneno djelo silovanja negdje vani, ako je primjerice u parku i počinio ga je netko treći onda su okolnosti dokazivanja takvog kaznenoga djela puno lakše. Ako imate kazneno djelo koje je počinjeno u obitelji tu su okolnosti dokazivanja puno, puno teže i sofisticiranije." Dakle nije uvijek niti sucima koji su ovdje često puta bili prozvani, nije lako. Mi katkada gubimo iz vida da postoje takve okolnosti kaznenoga djela koje doista jest teško dokazivati. To znači da je i na onima koji dokazuju i na sucima daleko veća odgovornost. A to na neki način nije isto, nije isto ali nas upućuje na neka druga kaznena djela koja ovdje jesu bila u fokusu interesa javnosti i koja opet pokazuju i našu potrebu, potrebu i Vlade kao predlagatelja i zakonodavca da primjereno reagira na takva kaznena djela. To su gospodarska kaznena djela. Ona se dvojako dijele. Na ona kaznena djela ili za koja se smatra da su kaznena djela počinjena tijekom pretvorbe i privatizacije i na sve ono na što će trebati u budućnosti reagirati. Vlada je već kroz izmjene i dopune zakona prethodne ponudila takve opise kaznenog djela gospodarskog kriminala koja namjeravaju dati taj opis bića kaznenih djela koja će adekvatno reagirati na takve pojavne oblike. Sada se predlaže postroženje kazni. Moram samo reći da ne bi ovdje u ovom Visokom domu ostao krivi dojam. Što se tiče gospodarskih kaznenih djela nema niti jedne obveze usklađivanja iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koja bi ostala nerealizirana. Upravo prošli tjedan je Vlada napravila pregled mjera koje jesu realizirane ili nisu i nijedne nema koja bi se odnosila na kaznena djela uključujući i gospodarski kriminal. Pa prema tome taj dio ne treba usklađivati i taj dio se smatra barem u … [[Govornica se ne razumije.]] smislu primjereno uređen. I treća grupa kaznenih djela to su kaznena djela protiv časti i ugleda. Ja se ne mogu oteti dojmu da se možda u ovom Visokom domu i raspravlja o tim kaznenim djelima više zato što su i zastupnici ne samo ljudi nego osobe koje javno djeluju i koje su često puta izložene onda sudu javnosti. Moj dojam je uvijek da katkada možda pri tome izgubimo iz vida da i običan građanin, običan čovjek može biti izložen takvom jednom možda javnome linču i da je njegova pozicija isto u tom slučaju treba također biti uzeta u obzir. Ja također ne mislim da treba podlijegati pritiscima niti snazi pa ni utjecaju medija. Jasno je, ako se sredstva javnoga priopćavanja, neka novina ili televizija da je tu utjecaj velik o tome više nema dvojbe niti spora i oni čak možda više nisu neslužbeno nego čak i službeno četvrta sila. Danas je baš u Opatiji jedan seminar novinarski u kojima će biti to jedna od tema rasprave, pa je za očekivati da će možda i kolege novinari katkad biti možda samokritičniji prema svojoj struci i profesionalnoj etici. No, zadaća zakonodavca kada je riječ o ovim kaznenim djelima jest da da primjerenu reakciju na svako protupravno ponašanje i nikad vjerojatno nećemo biti, postići puni konsenzus o tome kako možemo primjereno reagirati. U posljednjim izmjenama i dopunama zakona je područje de kriminalizacije toga kaznenoga djela osobito kada je riječ o toj tzv. javnoj kleveti bilo bitno suženo. Sada najnoviji događaji pokazuju da možda sama reakcija nije bila primjerena. Pri tome, ne mislim da treba podlijegati bilo kakvim pritiscima pa ni pritiscima medija, nego treba doista sustavno, sistematično napraviti pregled i donijeti izmjene koje će omogućiti da reakcije zakonodavca i reakcija suda bude primjerena onoj nužnosti u demokratskome društvu. I u tome segmentu, i to smo raspravili kod Zakona o sudovima kad je riječ o sudovima, onda je razlika između i neću to ovdje više ponavljali jer smo to raspravljali kod Zakona o sudovima između samoga informiranja, konvertiranja i utjecaja. To imamo odredbu članka 6. koja se nadovezuje sa ovim člankom 309. stavka 2. Kaznenoga zakona. No, ja sam već uvodno rekla i Vlada Republike Hrvatske će kod izrade konačnoga prijedloga vidjeti, analizirati dodatno ovu primjedbu odredbe članka 203. i ponuditi rješenje koje će ne onda ići samo za eventualnom daljnjom de kriminalizacijom odnosno oblikom kazne koja se može propisati za kaznena djela protiv časti i ugleda ne samo za ta djela, nego sva slična djela kako bi se tu postigla ravnoteža djela. I također samo jedna reakcija uvažene zastupnice nema u dvorani. Ne treba, niti mediji smiju niti mogu raditi pritisak to bi bilo pogrešno zbog takvih razloga ići u izmjene niti Međunarodna zajednica. Ona isto može sugerirati, predlagati dakako i mi znamo da postoji određeni nadzor međunarodnih organizacija kada je riječ o segmentima našeg društva. Misija OSS-a kod nas je pratila suđenja za ratne zločine i slično, a ovo što je ministrica, što je bilo u medijima preneseno to je bio jedan od sastanaka zapravo već ranije zakazan ministrice pravosuđa sa šefom misije OSS-a u Hrvatskoj gdje je jedna onda od tema dakako bila i ovi najnoviji događaji vezani za javne medije jednostavno zato što su se dogodili u tom trenutku kada je taj sastanak već bio ranije zakazan, pa vam je ministrica samo prenijela ono što je već ranije bila dogovorila u Vladi i prenijela sredstvima javnoga priopćavanja. Toliko mi se čini ukratko bitno reći o osnovnim naglascima iz ove rasprave dakako, a to pokazuje ova rasprava da treba još jedanput temeljito razmotriti sve ovo što je predloženo uvažavajući i prijedloge koji su iznijeti u ovoj raspravi kako bi u konačnici zakon koji će biti donesen bio što bolji i održavao potrebe našega društva kada je riječ o kaznenom zakonodavstvu. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem sjednicu, raspravu zapravo, a nastavak sjednice je 29. u utorak u 9,30 sati sa izglasavanjem odnosno odlučivanjem o amandmanima na proračun i na Zakon o izvršenju državnog proračuna. Hvala lijepa i prijatan vikend!
Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Predloženi zaključak donijet je sa 87 glasova za i 12 suzdržanih. Idemo na – - Prijedlog Zakona o udžbenicima za osnovnu i srednju školu, prvo čitanje P.Z. br. 363 Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod donošenja Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje, raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, obrazovanje, znanost i kulturu, za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i ravnopravnost spolova. Državni tajnik Nevio Šetić će dodatno obrazložiti Prijedlog zakona. Izvolite.