Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Danas raspravljamo o Konačnom prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o sudovima. Zakon o sudovima stupio je na snagu u prosincu 2005. godine. Tim Zakonom temeljito je uređeno ustrojstvo, djelokrug i stvarna nadležnost sudova, ako nije određena drugim zakonom, unutarnje ustrojstvo sudova, unutarnje ustrojstvo Vrhovnog suda Republike Hrvatske, uvjeti za imenovanje i razrješenje sudaca, sudaca porotnika i predsjednika sudova, njihova prava i dužnosti, zaštita osoba i imovine pravosudnih tijela. Tijekom polugodišnje primjene ovoga Zakona u praksi su se, pokazala se potreba za izmjenom, odnosno dopunom pojedinih odredaba kako bi se otklonile poteškoće u primjeni njihovoj. Naime, jedna od dvojbi iskazala se jer je člankom 97. zakona propisano da su suci obvezni u roku 30 dana od stupanja na dužnost podnijeti Ministarstvu pravosuđa izvješće o svojoj imovini, stalnim prihodima, imovini bračnog druga i maloljetne djece. Dakle, uvedene su tzv. imovinske kartice i za suce s obvezom da po prestanu obnašanja sudačke dužnosti podnesu izvješće o imovini, odnosno tijekom godine u kojoj je nastala promjena. Iz navedene odredbe proizlazilo je da se ta odredba odnosi samo na novoimenovane suce iz razloga što je stipulacija članka rekla da su suci obvezni u roku od 30 dana od stupanja na dužnost kako bi to premostili, onda je ova obveza uvedena i za one suce koji su u vrijeme stupanja na snagu ovog Zakona zatečeni u obnašanju sudačke dužnosti i da su to dužni učiniti u roku od 3 mjeseca od stupanja na snagu zakona. Također u članku 39. Zakona o sudovima propisano je da su predsjednici sudova po položaju članovi Sudačkoga vijeća, međutim sudačka vijeća su izabrana već bila izabrana po odredbama zakona, staroga Zakona o sudovima koji je prestao važiti stupanjem na snagu novog Zakona u 2005. godini i ta sudačka vijeća imenovana su i konstituirana za mandat od 4 godine. Po odredbama toga Zakona predsjednici nisu bili njihovi članovi i pokazala se dvojba oko toga kako da predsjednici sudova, što im je pravo po novom zakonu rade u sudačkim vijećima. Kako bi se otklonile ove dvojbe predlaže se propisati u prelaznim odredbama da su nova sudačka vijeća se dužna konstituirati po odredbama članka 39. Zakona u roku od 4 mjeseca od dana stupanja na snagu ovog Zakona s time da je utvrđeno da konstituiranjem novih sudačkih vijeća izabranih sukladno ovom Zakonu prestaje mandat bivšim izabranim sudačkim vijećima. Izmjenom članka 102. određuje se, stavka 3. određuje se mogućnost da se sudac može, da sudac može biti privremeno upućen na rad u drugi sud istoga stupnja i do 50 kilometara udaljenosti od suda u kojem obnaša dužnost na zahtjev predsjednika Vrhovnog suda Republike Hrvatske i to najdulje na vrijeme od 2 godine. Naime, analizom rada sudova po broju sudaca u pojedinom sudu, po broju primljenih predmeta utvrdilo se da su pojedini sudovi preopterećeni s obzirom na broj primljenih predmeta, a da na pojedinim sudovima ima višak sudaca u odnosu na broj primljenih predmeta. Naravno da je po zakonu postoji mogućnost da se predmeti sa više opterećenih sudova dislociraju na sudove koji su manje opterećeni, no to znači dodatne troškove, to znači dodatno za stranke opterećenje da moraju odlaziti na drugi sud, stoga je procijenjeno da je zbog ravnomjernog opterećenja sudaca brojem predmeta bilo potrebno izmijeniti ovu odluku. Suci su mogli biti upućeni na rad u drugi sud i dosada, ali uz njihovu izričitu suglasnost. Kako po zakonu ne postoji mogućnost jer je sudac imenovan nakon 5 godina trajno na sudačku dužnost u određeni sud i njemu tamo ta sudačka dužnost ne može prestati osim zakonom predviđenih uvjeta, odnosno ukidanja suda iskazala se potreba za mogućim premještajem na rad na drugi sud i bez pristanka naravno, a po odluci predsjednika Vrhovnoga suda. Zašto 50 kilometara? Akceptirali smo odredbe Zakona o radu koji tako govori i za druge radnike i zaposlenike da do 50 kilometara mogu biti upućeni na rad bez svoga pristanka i također je ova odluka stavljena u nadležnost predsjednika Vrhovnoga suda iz razloga što predsjednik, što Vrhovni sud prati rješavanje i učinkovitost predmeta, prati rad sudova u dijelu suđenja. Prema tome, od nadležnosti predsjednika Županijskog suda radi ravnomjernijeg nadzora nad rješavanjem predmeta to je stavljeno u nadležnost predsjednika Vrhovnog suda. Također se pokazalo da je rok od 6 mjeseci, nadalje je to riješeno ovim izmjenama i dopunama da je rok od 6 mjeseci na koji ministar pravosuđa može najdulje ovlastiti određenog suca da obnaša dužnost predsjednika suda u praksi prekratak. Radi se o situacijama kada predsjednik suda prestane obnašati svoju dužnost te je potrebno provesti postupak za imenovanje novog predsjednika. Kako taj cjelokupan postupak imenovanja, objava oglasa, pribavljanje mišljenja sudačkog vijeća nerijetko potraje dulje od 6 mjeseci ocijenjeno je svrhovitim brisati taj rok. Također se predloženim izmjenama mijenjaju odredbe kojima su utvrđeni razlozi kada predsjednik suda može biti razriješen dužnosti. U članku 114. posebno su navedeni razlozi za razrjeđenje predsjednika suda. Kao poseban razlog za razrješenje predsjednika suda utvrđeno je kada u postupku nadzora nad obavljanjem poslova sudske uprave su utvrđene nezakonitosti i nepravilnosti koje štete redovnom i pravilnom obavljanju poslova i funkcioniranju suda. Ovim izmjenama uvedena je novina da ministar pravosuđa može razriješiti predsjednika suda od dužnosti kada predsjednik suda svojim ponašanjem nanosi štetu ugledu suda ili sudačkoj dužnosti na drugi način i to uz pisano izjašnjenje predsjednika suda kao i u slučaju kada je privremeno udaljen od obnašanja sudačke dužnosti. Naravno ovo sve se veže i uz kodeks sudačke časti. Evo, gospođe i gospodo zastupnici, ovo je Konačan prijedlog izmjena i dopuna Zakona o sudovima. Radi se o neznatnim izmjenama, uglavnom onima koje su u ovoj zapravo praksi od prosinca 2005. pokazali dvojbe u primjeni. Hvala.
Hvala. Odbor za pravosuđe, poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, uvažena gospođo ministrice, pomoćnice ministrice, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 51. sjednici održanoj 23. siječnja 2007. godine Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svojih nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja osvrnuo se na razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja iz prijedloga zakona. Prihvaćen je prijedlog kojim sudac može biti privremeno upućen na rad u drugi sud najduže na vrijeme od dvije godine. Taksativno se nabrajaju razlozi za razrješenje s dužnosti predsjednika suda. Kako su predsjednici sudova po položaju članovi sudačkih vijeća, propisuje se dužnost konstituiranja vijeća u roku od 4 mjeseca. U raspravi su članovi odbora podržali predložene izmjene i dopune zakona, u pogledu odredbe da sudac može biti privremeno upućen na rad i bez svoje suglasnosti u drugi sud istog stupnja do 50 kilometara udaljenosti od suda u kojem obnaša dužnost, najdulje na vrijeme od 2 godine. Obrazloženo je da se intencija predlagatelja na udaljenost od 50 kilometara odnosi na područje jednog županijskog suda. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno sa 8 glasova za, predložio je Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Hvala.
Hvala. Odbor za Ustav? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, pomoćnice, kolegice i kolege! I sama ministrica je rekla da su ovo neznatne izmjene Zakona o sudovima i doista nakon ovih izmjena ništa posebno bitno se neće i promijeniti. Točno je da sadašnji izričaj odredbe vezano za imovinske kartice obvezuje samo novo imenovane suce da u roku od 30 dana od stupanja na dužnost podnesu imovinske kartice u kojima će mjerodavno navest koju imovinu posjeduju, kako su došli do nje. Zato je zaista bilo potrebno promijeniti taj članak i precizirati da se to odnosi i na sve suce koji su već i zatečeni i koji zapravo rade do stupanja na snagu ovog zakona. Međutim, ipak čini mi se unatoč malim izmjenama zakona da imamo ovdje jednu vrlo značajnu izmjenu zakona koja bi mogla zapravo u praksi proizvest vrlo pozitivne posljedice, a to je ova odredba iz članka 3. koja se veže na članak 102. zakona i tu se dodaje novi stavak koji glasi, da sudac može biti privremeno upućen na rad i bez svoje suglasnosti u drugi sud istog stupnja do 50 kilometara udaljenosti od suda u kojem obnaša dužnost, najduže na vrijeme od dvije godine. Zbog čega mislim da je to značajno? Ako pogledamo primjer recimo Općinskog suda u Zagrebu kojeg vrlo često navodimo svi kao jedan od sudova koji je zatrpan predmetima i koji predstavlja ono usko grlo u rješavanju pitanja prava i obveza naših građana, onda možemo zapravo doći i do podatka da sudac Općinskog suda u Zagrebu prosječno ima i tisuću pa i više predmeta u svom radu. To je definitivno za jednog suca previše i to je definitivno zaista jedan veliki obim rada koji je teško obavit na način da svi ti predmeti budu riješeni u nekakvih kraćim rokovima, pogotovo ako imamo s jedne strane uvijek jednu stranku koja je zainteresirana da joj predmet bude što prije riješen, a s druge strane imamo stranku koja je često zainteresirana da razvlači taj predmet i da ne bude baš tako brzo riješen. E sada, upravo odredbom koja se ovdje predlaže imat ćemo mogućnost da ovi suci sa općinskih sudova koji su u krugu Grada Zagreba a ne zaboravimo takvih je sudova, općinskih sudova na području Zagrebačke županije 8, da suci koji nisu toliko opterećeni, a prosječno ti suci imaju oko 300 do 400 čini mi se predmeta u radu. Ako dio tih sudaca preraspodijelimo na Grad Zagreb tada ćemo dobiti jednu značajnu pomoć u kojoj bi se dio tih predmeta mogao raščistit. Ja bih ovdje predložio da ministarstvo možda razmisli i o jednoj i o drugoj mogućnosti, ako se pokaže potreba za tim, a to je ako detektiramo i točno utvrdimo da su problem ovi veliki sudovi, Osijek, Rijeka, Zagreb, Split, da se možda unese odredba da sudac ali naravno uz svoj pristanak može bit raspoređen na rad u neki sud koji i prelazi ovih 50 kilometara, ali s tim da mu se naravno osiguraju svi oni potrebni uvjeti, od stanovanja, svega toga, od posebne vrste naknade, da napravimo jedan akcijski plan, jer ako imamo određeni broj predmeta koji stoje, koji su neriješeni, pa onda zaista nema razloga da i ove suce iz ovih drugih sudova sa područja Republike Hrvatske, ako im sve to osiguramo za jedno kraće vrijeme ne rasporedimo na suđenje po ovim sudovima i tada u jednom kraćem vremenskom razdoblju riješimo sve one zaostatke sa kojima smo se suočili. Mislim da je to jedan prijedlog kojeg naravno nema u ovom zakonu ali prijedlog o kojem treba razmislit u cilju rješavanja zaostataka koje imamo i koji nas terete u rješavanju i prilivu novih predmeta. Tako da mislim da je ova odredba posebno značajna iz članka 3. gdje sada već možemo ove instrumente koristit koji nam se ovdje nude. Veliki značaj je imala i ona odredba koju smo na početku zapravo saziva ovog Sabora donijeli, a to je preraspodjela predmeta. Koliko god se to činilo jednostavno, koliko god se to činilo kao neko pomoćno sredstvo, ali to je vrlo značajna mjera bila da smo sa preopterećenih sudova predmete slali na manje opterećene sudove, gdje smo također plaćali troškove. I čini mi se da polako rezultati dolaze, jer prema nekakvim informacijama na početku rada ove Vlade bilo je neriješenih oko milijun i 600 tisuća predmeta. Čini mi se da ćemo sada prvi put kada dobijemo izvješće vidjeti podatak da je po prvi put broj neriješenih predmeta pao ispod milijun. To je znači rezultat svih ovih promjena koje smo donijeli, to je rezultat čini mi se jednog dobrog puta o kojem sam i ja vrlo često ovdje za ovom saborskom govornicom nastupao i pohvaljivao, to je rezultat svih onih reformi koje su počele i u naravno mandatu ranije Vlade gdje smo mijenjali i procesne zakone, otvarali mogućnosti da ti procesi idu brže, tako da bez obzira na vrlo česte napise i nastupe u medijima gdje se naravno izražava veliko nezadovoljstvo s ovim segmentom funkcioniranja države vezano znači za pravosuđe čini mi se da rezultate imamo i čini mi se da su blizu dani kada će se zapravo u javnosti reći da je tu napravljeno i učinjeno puno. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice podržava izmjene Zakona o sudovima. I ono što je posebno značajno, mislimo da je potrebno nastaviti i provoditi sve one odredbe vezano za strategiju reforme pravosuđa koju smo ovdje donijeli a ova mjera o kojoj sam ovdje govorio a to je preraspodjela sudaca tako da kažem, ona je čini mi se jedna predmjera i uvod u eventualno novu mrežu sudova o kojoj će svakako trebati razmisliti u budućnosti. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane predstavnice predlagatelja Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici! Ja bih rekao da je konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona dobar dokaz o principijelnosti hrvatske Vlade. Evo zašto. Ovaj zakon ima namjeru da uvede ili poboljša važeći pozitivni propis o hrvatskim sudovima u tri momenta. Prvo je antikorupcijska odredba o imovinskim karticama za sve suce i odmah da podsjetim, prilikom donošenja Zakona o sudovima Vlada je bila upozorena na nelogičnost da obveza prijavljivanja imovinskih kartica važi samo za novo izabrane suce. To se nije usvojilo. Zatim je klub SDP-a predložio izmjenu i dopunu zakona da se uvede obveza prijavljivanja imovinske kartice za sve suce pa je to glatko odbijeno. A sada dolazi na dnevni red ta odredba kao antikorupcijska što naravno podupirem. Ali je apsurd u tome da su novo imenovani suci i tako stoji u zakonu bili to obvezni učiniti u roku od trideset dana a sucima starijim valjda treba duži period tri mjeseca kako bi mogli identificirati svoju imovinu. Ili drugim riječima, nisu mogli još do sada spremiti svoju imovinu kako bi je mogli javnosti prikazati. Ako je to antikorupcijsko djelovanje Vlade onda je to zaista slaba legitimacija. Tome treba dodati i još nešto da propis formiranja zbirke imovinskih kartica dužnosnika sudaca ne predviđa da se objavi i da hrvatska javnost ima pravo na demokratsku kontrolu kao što je to obveza za ostale dužnosnike da tako kažem. Istodobno ne daje se ni izjava da je slobodno objavljivati podatke iz imovinskih kartica. I još jedan apsurd. Vlada u prijedlogu pojam izvješće o imovini ili imovinsku karticu stavlja kao pojam o kojem Vlada zna potpuno sve. Istodobno kod zahtjeva hrvatske javnosti da jedan dužnosnik Vlade podnese izvješće o svojoj imovini Vlada na sjednici raspravlja šta pojam imovine dužnosnika znači. Dakle, toliko je apsurda u ovom prijedlogu zakona da razgoličuje Vladinu namjeru da unese odredbu kao antikorupcijsku. Naravno, bolje je da i postoji ova odredba ali ona može biti i zloupotrebljena ako nije na uvid javnosti. Koja je svrha da ministarstvo ima evidenciju o imovini dužnosnika sudaca ako ona nije na uvidu javnosti? Je li onda njezina zloupotreba čak i veća nego kad nemamo takvu zbirku? No, o tome neka prosudi hrvatska javnost a ja sam u svoje ime podnio amandman na ovaj članak. Kad je riječ o članku 3. da se sudac može bez njegove suglasnosti uputiti na drugi sud istog stupnja ta je mjera u načelu dobra i treba je pozdraviti, može doprinjeti efikasnosti rješavanja predmeta ali ne vidim razloga zašto se principijelno nije odlučilo da je udaljenost 80 kilometara kako je to uređeno Zakonom o radnim odnosima. Načelo efikasnosti je dobro ako ne ide na štetu načela stručnosti a ovdje bi moglo doći pod upitnik načelo stručnosti, svi će, čak i građani znaju da postoje ili da su u pravilu suci specijalizirani, specijalisti za pojedina područja a ovdje je limit samo da je sud istog stupnja. Naravno, to se može u praksi paziti ali je vrlo važno na to upozoriti. I treća važna stvar u ovom "malom" zakonu jeste da se odgovornost predsjednika suda pobliže uređuje. Ali ova je odgovornost samo za dužnost jer se smjenjuje samo sa dužnosti, pa je tako i treba gledati. To nije radno pravna disciplinska ili kako bih rekao odgovornost, ona je vrlo specifična i trebalo bi je preciznije regulirati jer je riječ o vrlo važnoj funkciji u hrvatskom društvu i svugdje inače pa bilo kakvo diskreciono odlučivanje o predsjedniku suda trebalo bi izbjeći. Ako bi predlagatelj uvažio da se precizno uredi antikorupcijska odredba članka 3., članka 2. predloženog zakona i barem ozbiljno razmotrio odredbu iz članka 3. vezano za upućivanje u drugi sud da se odredi 80 kilometara kako je to temeljno u Zakonu o radu, Klub SDP-a bi podupro ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravci netočnih navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče ispravljam odnosno utočnjavam netočni navod gospodina Leke vezano za imovinske kartice za sve suce. Nije to bio prijedlog samo Kluba SDP-a nego je bio prijedlog i Kluba HSP-a i HSS-a i IDS-a. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, naime ispravljam netočan navod kolege Leke gdje je ustvrdio da je Vlada raspravljala o prijavi imovine na svojoj sjednici. Raspravljala je o tome što i kako treba prijaviti imovinu. To sve se svrstava u prijavu. Da li su to zlatni zubi, umjetne trepavice, umjetni nokti. Šta to treba sve biti navedeno u imovinskoj kartici kao imovina? O tome su raspravljali. Jer nije precizirano u nijednom aktu što je to sve imovina.
Emil Tomljanović. Ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa uvaženi kolega je kazao, citiram: «Slaba je legitimacija Vlade za donošenje antikoruptivnog zakonskog rješenja. Upravo suprotno. Ovo je puna legitimacija Vlade da i u ovom segmentu pogotovo kod imovinskih kartica sudaca je na tragu zakonskih rješenja koji su izuzetno antikoruptivni i takvog su značaja i sadržaja kao i ostali prijedlozi zakona koji nam dolaze iz resornog Ministarstva.
Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani predsjedniče, cijenjena gospođo ministrice, uvažena gospodo zastupnici ma nisam mislio tako govoriti ali eto slušajući ove replike ja bih predložio sad da ovaj zakon ide se, da se uputi u treće čitanje a sve s ciljem da otklonimo dilemu što je to uopće imovina. Odnosno što dužnosnik u ovom slučaju sudac ima navesti u svojoj imovinskoj kartici. Evo članak 2., stavak 3. doslovce glasi: «Suci koji su stupili na dužnost prije stupanja na snagu Zakona o sudovima, Narodne novine broj 150/05 dužni su podnijeti izvješće o imovini u roku od 3 mjeseca od dana stupanja na snagu zakona.» Članak 2. ovakav kakav je, on je korektan, ne bi trebao biti sporan. Manje-više je očekivan. Ali što ćemo ako na primjer neki sudac ima desetak zlatnih satova vrijednih 150 tisuća EUR-a. Da li će taj naš sudac biti dužan te satove navesti u imovinskoj kartici kao i podatak jasno kako ih je stekao. … [[Upadica se ne razumije.]] Kako? Vila i stanova po Zagrebu. E sad da li ćemo tom sucu koji recimo ima tih 150 hiljada EUR-a po satovima stvarati problem zbog toga ili ćemo jednostavno razumjeti njegovu poziciju. Znači dok se ne otklone te dvojbe mislim da ne bi trebalo usvojiti ovaj zakon koji inače kada ne bi imao ove odredbe tj. najnovije prakse, logičan, čitak i razumljiv. Inače isto tako predlažem da svi na javnim plaćama podnose imovinske kartice. Nije bitno da li je riječ o zastupnici, da li je riječ o predsjedniku države. Nije bilo bitno da li je riječ o liječnicima ili inspektorima. Nije bitno da li je riječ o onima koji izdaju građevinske dozvole ili vijećnicima županijskih, gradskih i tako dalje skupština. Članak 3. nije problem ako se pošteno, jasno postupi. Nije problem ni ovaj članak 5. točnije članak 114. Na primjer predsjednik suda biti će razriješen dužnosti kada se u postupku nadzora nad obavljanjem poslova sudske uprave utvrde nezakonitosti i nepravilnosti u obavljanju poslova sudske uprave, a koje štete redovnom i pravilnom obavljanju poslova i funkcioniranju suda kada propuštanjem nadzora ili neposredno krše propise o dodjeljivanju predmeta u rad. Kada kršenjem propisa ili na drugi način povrijede načelo neovisnosti suca. Kada ne podnese zahtjev za pokretanje postupka zbog počinjenja stegovnog djela. Kada je svojim ponašanjem ili na drugi način nanio štetu ugledu suda i tako dalje i tako dalje. Jasno je, nije sporan niti ovaj članak 6. Sporno je ovo u članku 2. točnije jednom riječju sporna je ova praksa. Sve to vidimo članak od 8. odnosi se i na suce porotnike. Citiram: «Odredbe ovog zakona koje se odnose na suce shodno se primjenjuju i na suce porotnike ako zakonom nije drugačije određeno.» E sad se postavlja pitanje da li će sudac porotnik, a znamo koga se u pravilu imenuje od, odnosno predlaže od strane županijskih skupština i tako dalje, podnositi imovinske kartice. Oni da, ne znam predsjednik, premijer, Damir Kajin ne. Nije jednostavno fer. Ovdje u članku 2. trebalo bi kada već Đakić to spominje navesti i sve ono čemu se onda izruguje gospodin Đakić i gospodin Palarić. Konje, ovce, freze, bunde, zlatne zube, čuli smo ne? Silikonske grudi. Ali zasigurno najrafiniranije uratke švicarske urarske industrije. Sabor se možda i može izrugivati zakonu, ali se tom zakonu Vlada ne smije na svojim sjednicama izrugivati. Ona ga mora primjenjivati i poštovati, a državni službenici na čelu sa gospodinom Palarićem u najmanju ruku respektirati. Sad šalu na stranu. Hvala. … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala. Drago mi je da se vodi računa o mom integritetu zdravstvenom. … [[Upadica se ne razumije.]]
Briga za zastupnika je na prvom mjestu.
No ajde šalu na stranu. Zakon rekoh nije sporan. Sporna je ova praksa. Ja, da se razumijemo. Evo i to ću reći i onda ću završiti s tim. Ja čak ni ne krivim premijera što nije prijavio svoje satove jer to nije nitko od dužnosnika. Nitko [[Upadica: Maček!]] Ma nije ni Maček ni predsjednik državni, Damir Kajin ni Kovačević. Problem je druge jasno prirode kako se do toga dolazi. E sad zašto to govorim? Problem kod izvršne vlasti je ogroman. Kada je riječ, ne znam, koju izvršna vlast i stjecanju imovine, ali kod sudaca je taj problem usuđujem se reći sto puta veći jer direktno odlučuju o vama, o vašem pravu, vašem interesu, vašem kad sam prije spomenuo integritetu. Problem hrvatskog pravosuđa je akutan. Ja bih se čak usudio reći da su političari “mila majka“ prema mnogim koji rade u pravosuđu, koji su zaštićeni doživotnim mandatima i tome slično. Tu i tamo se spominje recimo ne znam zemljišta na Braču, slučaj ovog Cvika koji je imao osamdesetak ili devedesetak što prekršajnih, što kaznenih prijava a slobodno je šetao Korčulom do pred nekoliko dana. O pretvorbi i svega nekoliko uvjetnih osuda za ono što je tamo učinjeno drugom prilikom. Ovaj zakon, pogotovo ovaj članak 5. je sigurno dobar ali ne bi bilo zgoreg otvoreno progovoriti o tim imovinskim karticama, odnosno što se zapravo ovdje zbiva. Još jedanput ću reći tvrdi da su političari ponekad mila majka prema mnogima koji sude o političarima. Točno, gospodin Bošnjaković spominje da je broj neriješenih predmeta u ovoj zemlji značajno opao. Spominje mogućnost da je po prvi puta nakon jednoga cijeloga ili više desetljeća spustio se ispod milijun neriješenih predmeta. To treba priznati, pohvaliti, zahvaliti i kompjuterizaciji gruntovnice, prebacivanju nespornih predmeta na bilježnika ili bilježnike. Samo nitko ne spominje koliko su se troškovi pravne zaštite u međuvremenu u Republici Hrvatskoj povećali. 2006. evo o tome je jučer gospodin Kovačević govorio bilo je 3 milijuna javnobilježničkih usluga. On kaže ako to pomnožimo sa 100 kuna to je 300 milijuna kuna, a čini mi se da je podatak puno vjerodostojniji i da je riječ o milijardu kuna tih usluga. Znači, nikada pravna zaštita nije bila skuplja no što je danas i o tome također treba progovoriti. Razumljivo da ona mora biti i maksimalno dostupna. Sve u svemu još jedanput šalu na stranu. Zakon ovakav kakav je treba ga jasno usvojiti, ali onda treba biti korektan i u primjeni odredbi o kojima je u njima riječ.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Josip Leko.
Nije dirnuo Leku, ali kolega Kajin netočno, nekorektno je ustvrdio da ni jedna kartica, odnosno ni jedan dužnosnik od 1200 dužnosnika koji su po Zakonu o sprječavanju sukoba interesa dužni dati izjavu o svojoj imovini nisu popunili tu karticu kako on kaže sve. Nema nitko uvid u stanje ni jedne imovine, ali sam sasvim siguran da je većina dužnosnika ispravno i u karticu unijela svu svoju imovinu. Dakle, nemate ni vi ni povjerenstvo, ni nitko uvid u istinitost tih podataka jer ni povjerenstvo ni vi ne možete provjeravati istinitost tih podataka. To radi hrvatska javnost i to jeste smisao objavljivanja tih kartica. Zbog toga nije korektno od vas prema onima koji su to učinili kako valja.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević u ime Kluba HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospođo ministrice. Prvo što treba kazati koji je bio temeljni povod za izmjene vrijedećeg Zakona o sudovima. Svi ste izgleda malo zaboravili. Temeljni povod je bio taj što je gospodin iz Vrhovnog suda Ranko Marijan da bi se prihvatio dužnosti predsjednika Državnog izbornog povjerenstva uvjetovao da se promijeni Zakon o sudovima i da mu se omogući mirovanje i povrat na dužnost i to sad niste vi rekli ministrice niti je kazano u razlozima između prvoga i drugoga čitanja, pa to opet treba javno ponoviti jer ovo sve što je sadržano u izmjenama i dopunama to je ono što sam ja u ime Kluba Hrvatske stranke prava i ostali što su govorili vezano za imovinske kartice da to mora se odnositi ne samo za novo izabrane suce, nego za sve suce vezano i za ovaj dio kad može sudac privremeno biti upućen na rad u neki drugi sud. Hajmo se znači vratiti i prisjetiti zašto su se krenule izmjene i dopune. O.k. To niste kazali. Više te odredbe nema. Trebalo je kazati i tu vas pohvaljujemo što znači tu odredbu niste i dalje zadržali. Ali kažem treba se prisjetiti i početka. E sad idemo na ovaj dio svakako da Klub HSP-a pozdravlja i ove nove odredbe vezano oko razrješenja predsjednika sudova i također gospođo ministrice pohvaljujemo vašu odluku što ste razriješili predsjednika Općinskoga suda na Korčuli jer je bilo razvidno ono što je gospođa Ruža Tomašić otpočetka govorila kako i na koji način se događa sa kaznenim prijavama protiv Jakše Cvitanovića zvanoga Cvika. Bilo je tu 93 kaznene prijave i utvrdilo se i svaka čast vam za taj dio da je u svemu tome sudjelovao i sam predsjednik Općinskoga suda. Ali kad smo već kod toga dijela tražimo u ime Kluba HSP-a da se stvarno povede jedna istraga kako je moguće jučer je to u medijima bilo mahom svim, ima i danas. Kako je moguće da se u tijeku istrage, istražnog postupka koji se vodi vezano za ovo sve, za Cvika i kompaniju, da informacije koje u biti imaju karakter daljnjih informacija jer je još istražni postupak u tijeku vezano za laptop, što je pronađeno na laptopu, kud to može odvesti i sve situacije. To je vrlo opasna stvar zbog toga što oni koji, na koje se to odnosi, koji jesu u tome lancu objavljivanjem takvih informacija mogu doći u situaciju da se zaštite, odnosno sam tijek istrage na taj način može biti zaustavljen, odnosno postoje razno razne situacije što nije dobra stvar. Prema tome, trebalo bi stvarno povesti računa i kod ovoga dijela kad se već govori i o odgovornosti svega treba vidjeti kako je moguće da takve informacije koje su vrlo bitne za tijek istrage koje će biti i u biti jako bitne i za optužni prijedlog i za sve ono što proistječe, da u tijeku znači istražnoga postupka, da ja ne krivim novinare, novinarima su takve informacije uvijek dobro došle. Ali objavljivanje takvih informacija kad je u tijeku postupak nije dobro došao. Prema tome vidljivo je da u ovome području se događaju neke stvari koje se ne bi smjele događati vezano za curenje tajnih podataka. Pa danas ste isto oko toga mogli vidjeti kako se radi na pojedinim mjestima da recimo da našem veleposlanstvu u Londonu onaj Španović što je ratni zločinac je 10, 15 puta dolazio. Pazite, on je 10, 15 puta dolazio u veleposlanstvo hrvatsko, odnosno konzulat i da nitko ništa nije znao, još je tražio putovnice i svega ostalog. Prema tome, neke stvari stvarno moramo postaviti na svoja mjesta i ne dopustiti da se, da dolazi do curenja onih stvari koje su jako bitne, kao što je recimo u ovome slučaju, a i znamo sami da je i cijela javnost usmjerena na taj dio. Ali ipak u smislu da, vođenja postupka i svega ostaloga trebalo bi vidjeti kako i na koji način povesti, utvrditi činjenice da se takve stvari ne bi smjele više događati. Dakle stvari se ne bi smjele događati jer onda će sve pasti u vodu kao što je padalo zahvaljujući kažem i predsjedniku onoga općinskoga suda. Ali u ime kluba HSP-a također mislim da je trebalo malo preciznije riješiti sve ove situacije za razrješenje predsjednika sudova, kao i ove situacije oko upućivanja na rad u smislu preciznosti kako i na koji način uvije postupati. Znači da tu ne bude one diskrecijskog prava kao što je vezano za članak 102. recimo. Veli ako se utvrdi da nije pokrenuo recimo predsjednik stegovni postupak protiv nekoga, treba sad vidjeti koji je to stegovni, da li i za težu povredu stegovne, lakšu povredu. Znači bilo bi daleko bolje da je precizirano. Ali svakako znači pozdravljamo i ove odredbe za, što ste prihvatili da se imovinske kartice uvedu i za one suce koji već jesu na dužnosti. I nadamo se da će u tome dijelu stvarno pomoći kao jedna od preventivnih mjera da bi se spriječila možebitna korupcija u okviru sudova. Evo toliko. Hvala vam lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministre. Kolegice i kolege, htio bih ponoviti stav HNS-a kog smo imali u prvom čitanju. Otprilike radi se o razočaravajuće dobrom zakonu. Naime dobro je to što su se stvari pokrenule, posebice oko imovinskih kartica sudaca. Dobro je što se uvela obaveza rada sudaca na onim mjestima gdje je njihov rad potrebniji nego tu gdje jest unutar okruženja od 50 kilometara, makar Zakon o radu kaže da je 80 kilometara za sve ostale granice, ali ajde neka za suce bude 50. Zašto je razočaravajuće? Iz dva razloga. Prvi, zakon je donošen otprilike pred 10-ak tako nešto, 10-ak mjeseci, godinu dana. Kad smo donosili zakon kolega Leko je spomenuo klub SDP-a koji je imao primjedbe na činjenicu da su kartice sudaca za razliku od kartica drugih državnih dužnosnika, imovinske kartice, da su kartice sudaca dakle tajne. Nije samo klub SDP-a imao te primjedbe. Gotovo svi klubovi osim kluba HDZ-a imali su tu primjedbu. Vlada je to bez razmišljanja odbacila ne navodeći da prava, ama baš nikakvi razlozi, nikakvih logičnih razloga nije ni bilo u tom trenutku. U izmjene i dopune dakle prve izmjene i dopune tog zakona, a one su se dogodile, prvo čitanje je bilo jedno 6 mjeseci nakon donašanja zakona, Vlada dolazi sa ispravkom, sa usvajanjem stava oporbe da i svi suci u sudskom sustavu Republike Hrvatske trebaju dati imovinsku karticu. Ne dolazi sa stavom da ta imovinska kartica treba biti javna. E sad, ovo je krasan način kako se besmisleno troši vrijeme Sabora i kako se besmisleno troše novci poreznih obveznika. Kad smo donosili zakon mogli smo unutra bez ikakvog problema, uz malo dobrohotnosti Vlade unijeti odredbu da svi suci, a ne samo oni koji se nakon donošenja zakona zapošljavaju kao suci, da svi suci trebaju podnijeti svoje imovinske kartice. 6 mjeseci se je radilo. Ovdje satima o tome raspravljamo, potrošene su tone papira da napravimo nešto što se je moglo jednim papirom u tom trenutku napraviti. potpuno besmisleno. Imovinske kartice sudaca nisu javne. Svi drugi dužnosnika državnih jesu javne, ove nisu javne. Ja sam uvjeren da će nakon ove diskusije i nakon pritiska javnosti i svega što će se već dogoditi za 6 mjeseci doći nove izmjene i dopune ovog zakona gdje će stajati da su imovinske kartice sudaca u istoj kategoriji sa imovinskim karticama svih državnih dužnosnika. Opet ćemo potrošiti tonu papira, tisuće sati radnog vremena, desetke sati razgovora ovdje u odborima na plenarnom zasjedanju Sabora da napravimo nešto što smo mogli napraviti odma čim smo donosili zakon i znali smo što treba napraviti. Nije tajna, nije to sad neka mudrolija, neka topla voda koje se je netko dosjetio pa aha, prije nismo to znali. Znali smo ljudi. Znali smo i onda kad se je zakon donosio, ali to nismo htjeli. Drugo razočaranje za klub HNS-a jeste da u izmjenama i dopunama zakona i dalje nema ni govora o radno-pravnim sudovima pa čak ni odjelima radno-pravnih sudova. To predlagatelj se očito nije mislio da je to potrebno. Evidentno je da to u Hrvatskoj i nije potrebno. Prema podacima koje nam je u zadnjem svojem izvješću dao državni odvjetnik u Hrvatskoj je podnešeno otprilike 250, podnosilo se otprilike 250 tužbi godišnje za kršenje prava na rad prema članku 114. Kaznenog zakona. Od toga državni odvjetnik odbaci polovicu, polovica, dakle 120, nešto dođe na sudove. Polovicu odbace sudovi. Od one preostale polovice polovica su uvjetne kazne. Ovo što ostane su novčane kazne. A u čitavoj godini jedan, slovom i brojkom, jedan poslodavac je kažnjen zatvorom, pretpostavljam uvjetno zatvorom, ne znam, tako piše u izvješću državnog odvjetnika za kršenje prava na rad. Dakle, vjerojatno je i predlagatelj ovog Zakona smatra da to nije tako u Hrvatskoj tako veliki problem da bi se posebni sudovi ili posebni odjeli sudova trebali time baviti. Hrvatska narodna stranka će pri svakoj diskusiji o sudskom i pravosudnom sustavu u ovom Domu naglašavati tu činjenicu. Govori se ovdje o imovinskim karticama i što u njih trebaju suci i svi drugi, naravno, staviti. Govorimo to pred hrvatskom javnošću. Ugled zakonodavne vlasti u hrvatskoj javnosti nije velik, znamo to dobro svi. Jedan od razloga je i to, sa ove govornice i sa svojih mjesta dobar broj nas zapravo glumata govoreći da ne znamo što je to imovina. U jednom trenutku je jedan predsjednik čini mi se Vrhovnog suda izjavio da i novac nije imovina. Sad satovi nisu imovina, ne znam jesu li kuće imovina, možda jesu možda nisu. Dobro mi svi znamo što je imovina i dobro mi svi znamo na koji način se može kontrolirati imovina koju dužnosnici pa i sudski imaju i način na koji su ju stekli. Pitanje je da li to hoćemo. U Hrvatskoj se ljudi boje policajca na vratima. Svagdje u svijetu ljudi se boje poreznika na vratima. Dok to tako ne bude i kod nas, ove, moram slobodno reći, floskule o imovinskim karticama koje daju dužnosnici zapravo neće značiti ništa. I javnost će to komentirati, a Bog zna šta tu sve ima, to i onako nitko ne kontrolira. Pa da, to i onako nitko ne kontrolira. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, kolega Vuljanić je rekao da je ovo primjer besmislenog trošenja vremena i novca poreznih obveznika jer ove smo odredbe mogli ugraditi prije 10 mjeseci kada smo Zakon donosili. Pa naime, točno je da se možda i moglo ugraditi odredbe i kada smo Zakon donosili, ali ako ovo dovodi do poboljšanja, do dobrih stvari onda ništa nije besmisleno pa niti potrošnja vremena, niti potrošnja novca jer moramo se sjetiti zapravo da smo i Ustav mijenjali u nekakvom kratkom razdoblju dva puta pa isto smo vjerojatno ga mogli promijeniti u onoj prvoj verziji sve napisati. Tako sa sve ove brojne izmjene zakona kada bi išli tom logikom mogli bi govoriti da su mogle biti u onom izvornom prvom tekstu. Hvala.
Drugi ispravak, poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Vuljanić, citiram vas, i nije točno da ovaj Sabor radi bespotrebno i troši vrijeme. Ovaj Sabor ima svoj Poslovnik i radi po Poslovniku Hrvatskoga sabora. Mi smo zato ovdje da se zakoni donose i da se mijenjaju. Svaki zakon koji se donese mi smo u vremenu kad se on može poboljšati i može doći do njegovih promjena, a iza nas je ono vrijeme kad bi se zakon donio i nije mijenjao. Možda vi ste bili u to vrijeme aktivan politički čimbenik bivše države pa vam je sada to teško palo. Što se tiče imovinskih kartica, ni vi ni kolega Kajin niste mi niti uzor pa niti u tome.
Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić, Klub zastupnika HSLS-a. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovane gospodine ministrice, štovani kolege i kolegice. Vidimo da ovdje neki kolege inzistiraju da se rekonstruira što se doista to točno događalo kada smo prvi puta raspravljali pa da se vidi tko se za što u ono vrijeme zalagao i to je, uvijek je i to je jako dobro. Kod nas je jako na djelu ta bitka za bolju prošlost, kod nas se misli ako smo i onda bili dobri i sjajni da samim to znači da ćemo biti i u buduće još bolji i sjajni. Ono sada što se meni čini da smo mi u ime Kluba HSLS-a onda govorili, a to je da nije dobro kada se radi samo i isključivo pod pritiskom javnosti, kada se zapravo javnost za neki problem senzibilizira tako da bi bilo dobro da se možda i anticipiraju neka zbivanja kako bi i mi projektirali tu neku bolju budućnost da onda određene stvari zapravo, da ih projektiramo, a ne da danas budemo zatečeni. Klub će podržati ove izmjene, ove izmjene i dopune ovoga Zakona jer zapravo one su dio upravo one jedne vrlo traumatične reforme pravosuđa u našem društvu. I mi smo doista, svi se mi, tko god drži do sebe u politici kaže da je onda reforma pravosuđa nešto što je vrlo, jedan vrlo važan posao, a opet također ako želimo biti iskreni reći da to nije nimalo jednostavno jer, vrlo teško reformirati materijal s kojim već raspolažete i koji se, koji je tamo zatečen. Ali uvijek postoji i mogućnost da se dobrom legislativom sa dobrim nekim zakonskim rješenjima upravo čak i taj materijal poboljša, odnosno na neki način da se uvedu neka pravila igre mada nitko ne može u ovome društvu, pa tako znači ni pravosuđe biti izuzeto i imati neki ekskluzivitet. Nego otprilike također moraju sudjelovati u onome što mi želimo, a to je normalizacija, demultizacija našega društva. Stvaranje osjećaja pravne sigurnosti, jednakosti, sve ono, za sva ona zapravo načela za koje se nije i nije, odnosno bilo bi nemoguće da se protiv njih i borimo. Jasno je da uvijek, svaki puta kada se donosi zakon on ima u sebi tu dobru ideju, a da poneki puta praksa pokaže da neke zapravo ideje nije toliko jednostavno implementirati pa onda tu treba doći do ovih određenih ovih korekcija. Zato kažem, možda i po neki puta treba biti malo i hrabriji. Jednostavno, ne samo kažem da onda čekamo što će javnost reći nego da, eto kažem, pokušamo primiti pa čak i slušati ove neke kolege koji ovako su i utopistički … [[Govornik se ne razumije.]] raspoloženi i neke njihove prijedloge i uvažavati jer i vjerojatno su rađeni sa najboljom upravo to namjerom. Vidite, isto ova, problem sa ovim imovinskim karticama je očito problem koji eto sada i da kažemo, neću reći natjeralo, ali odnosno nije se moglo ignorirati pa onda ova dopuna ovoga Zakona da se uvede i obveza da svi suci, a ne samo oni koji su stupili na dužnost nakon donošenja Zakona o sudovima 2005. godine, također moraju podnijeti izvješće o svojoj imovini. Kažem, ta odredba ne samo što uklanja tu nejednakost između sudaca u obvezi podnošenja tih imovinskih kartica nego predstavlja još jednu, ajde, ja mislim pozitivan, pozitivnu kariku u borbi protiv mita i korupcije u našem društvu jer očito je ipak da kada postoji jedan nesrazmjer između sudačkih primanja i njihovih imovina da onda to nešto što nije dobro. Kao inače i svaki puta kada postoji jedan takav nesrazmjer između ovih, između nečijih primanja i nečega, i onoga što taj netko ima. Kolega Vuljanić je sada bio govorio ovdje o tome da mi svi znamo što je imovina. Znate mislim da ovako to prvo, ne nema potrebe da to, da se to dokaže, da to logički ne stoji non stop, pokazalo bi se da se zapravo apsolutno ništa baš ne predmnijeva i onda nije dobro, onda bilo bi itekako dobro da se zapravo i to definira, a ne da zapravo mi svi imamo osjećaj da znamo što je imovina, onda imate ono an contrario, znači zapravo to nitko ne zna što je imovina i onda se upravo i događaju i ove u javnosti ovo karikiranje što jest ili što nije imovina. Evo kolega Đapić ako se ne varam spominje zlatne zube, ovako kad bi čovjek bio još ciničniji rekao bi danas i postoji nešto što je vrjednije u zubima od zlatnih zubi, to su keramički zubi, a onda opet da li to treba ili ne treba uvoditi ili kako, mislim da to svakako treba imati i tu neki osjećaj za mjeru. Isto također pohvaljujemo i ovu činjenicu dopuna članka 102. da suci i bez njihove suglasnosti … [[Govornik se ne razumije.]] se mogu uputiti na rad u neki drugi istostupanjski sud koji sada nije udaljeniji. Da li je to 50 ili 80 kilometara, tu se isto dadne razmisliti jer ono u vezi onoga filma kaže što je granica, kaže granica je ono, kaže ako napravim korak onda sam ili drugi čovjek ili mrtav čovjek. Nadam se da to nije ta situacija u granici od 50, 80 kilometara da tako čvrsto definiramo te neke granice. Ali isto također upravo zbog toga što je očito dobar pokazatelj da se broj predmeta smanjuje, ali da možda taj, da smanjenje broja predmeta na neki način je možda i poskupjelo i uopće da im, kod nas pravda skupa, treba razmišljati zapravo i možda pojačanju broja sudaca. Na kraju u Hrvatskoj postoje 4 pravna fakulteta koja prilično dobro proizvode ljude koji za taj posao, pa onda mislim da ni tu ne treba … [[Govornik se ne razumije.]] i sada šta je opet glavnica od milijun i nešto neriješeno ili nešto ispod milijon neriješenih, ali činjenica da svaki neriješeni slučaj zapravo … [[Govornik se ne razumije.]] jednu sudbinu za sebe. Isto također dobro je da se dodaju ove točke oko tog, koje predstavljaju razloge za razrješenje predsjednika suda jer samim time odmah se postiže bolja zaštita funkcije koje se obavljaju, znači štiti se i dignitet i integritet institucije što je vrlo važna. Mi smo isto nedavno imali u medijima neku polemiku da li sudac smije kartati, pa vjerojatno smije, ali negdje privatno, ali opet ne bi trebalo da postane javna činjenica da se ne znam tu radi na nekim prostorima koje nisu, koje za takvu stvar nisu primjereni. Stoga upravo oni koji sude o tuđim postupcima isto također bilo bi dobro i sukladno civilizacijskim društvenim stečevinama da se oni također na jednak, odnosno da budu uzor u tom svom, u svom ovom ponašanju. Evo još kažem jedanputa klub HSLS-a će podržati ove izmjene i dopune Zakona o sudovima jer doista ih smatramo kao prilog upravo ovoj reformi pravosuđa za koji smo svjesni da se nije moguće je provesti preko noći, ali isto također nije dobro relativizirati uz te činjenice da se, da je to, da to ne ide, da ne ide lako, nego to doista mora biti jedan od prioriteta između … [[Govornik se ne razumije.]] i ovoga Parlamenta i u ovom Parlamentu se doista ne treba kažem samo donositi zakone pod pritiskom javnosti, nego eto poneki puta biti i vizionarski raspoložen i ponuditi ona zakonska rješenja koja mogu da polože ispit vremena i za narednih 10 ili ne znam više godina. Evo, hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Naime kolega Kramarić svoj dojam da nitko ne zna što podrazumijeva pojam imovine pretače u tvrdnju, a to naravno nije točno. Naime, nedvojbeno je da svaki knjigovođa zna šta podrazumijeva pojam imovine, svaki knjigovođa u svakoj firmi. Osim toga zastupnika Kramarića nepoznavanje zakona ne ispričava, a zakonom je definiran građansko-pravni pojam imovine, a upravo je riječ o tom pojmu i u ovom Zakonu i u Zakonu o sprečavanju sukoba interesa pa ta definicija postoji u nekoliko zakona kao što je Zakon o stvarnim pravima itd., Zakon o računovodstvu, knjigovodstvu itd., a i u svakoj enciklopediji se to nalazi prema tome to nije isprika da tako tvrdi nešto. Hvala lijepa.
Klub HSS-a, poštovana zastupnika Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolege i kolegice zastupnici. Pa evo ovdje smo i izlaganja same ministrice, a i nekoliko puta je ponovljeno zapravo vidjeli da se radi o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima, kako gospođa ministrica kaže neznatne, neznatne izmjene i dopune i sada uistinu kad pogledamo te izmjene i dopune se odnose na imovinske kartice, upućivanje sudaca u drugi sud, razrješenje predsjednika suda i uistinu su to neznatne izmjene s time što uistinu treba pozdraviti uvođenje imovinskih kartica i to imovinskih kartica koje će biti javno obznanjene i dostupne svakom građaninu. Zbog čega to govorim? Govorim to na temelju iskustva, govorim to na temelju onoga što smo mogli pročitati u sredstvima javnog priopćavanja i još uvijek je vrlo svježe informiranje sredstava javnog priopćavanja koji su dali pregled vrlo čudnog načina stjecanja imovine jednoga suca koji je bio sudac na jednom Općinskom sudu sa primanjima kao i svaki drugi sudac. Međutim, stjecanje imovine i imovina kojom je on raspolagao je bila vrlo čudna. Takovi napisi u sredstvima javnog priopćavanja dakako da rađaju nepovjerenje građana u takove suce. Uvođenjem imovinskih kartica ukoliko te imovinske kartice uistinu budu bile pod nadzorom javnosti mislim da je to korist i za onaj najveći dio sudaca koji je čestit dio sudaca, moralan dio sudaca i kojima upravo ovakve pojedinačne afere i pojedinačne nerazjašnjenosti pojedinih slučajeva nanose štetu. Dakle, te neznatne izmjene kako reče gospođa ministrica klub Hrvatske seljačke stranke će podržati. Međutim, gospođo ministrice Hrvatskoj ne trebaju neznatne izmjene zakona, Hrvatskoj trebaju korjenite promjene koje će sudbenu vlast učiniti efikasnom, brzom i pravednom i zbog toga u ovom dijelu u ime kluba Hrvatske seljačke stranke uz ovo što sam rekla da ćemo podržati te neznatne izmjene neću o tome govoriti, ali ću govoriti o problemu funkcioniranja pravne države u Republici Hrvatskoj kao o temeljnoj pretpostavci gospodarskog razvitka Republike Hrvatske, a to znači i boljeg života svakog građanina. Tijekom svih ovih sjednica i tijekom rasprava o cijelom nizu zakona, pa baš ako hoćete i izvještaja od pučkog pravobranitelja ili izvješća od pučkog pravobranitelja do državnog odvjetnika itd., svugdje smo mogli pročitat konstataciju da u Hrvatskoj pravna država ne funkcionira. Ne funkcionira onako koliko je to potrebito i koliko je željeno radi pravne sigurnosti kako građana kao fizičkih osoba, tako i pravnih osoba. I dokle god postoji ta pravna nesigurnost mi ne možemo očekivat da će u Hrvatskoj doći do značajnijeg pomaka na temelju kojeg i iz kojeg će građanin moći bolje živjeti. Za funkcioniranje pravne države prije svega potrebna je stabilna zakonska regulativa. Međutim, mi svakodnevno donosimo izmjene i dopune zakona koje smo mijenjali prije par mjeseci. Pa sjetimo se ljetos smo imali izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju čije smo izmjene i dopune donijeli u 7. mjesecu i već na pravoj sjednici u 9. mjesecu smo donosili nove izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju. Evo sada smo donijeli Zakon o sudovima i nakon šest mjeseci donosimo izmjene i dopune Zakona o sudovima. I da ne ponavljam i da ne nabrajam koliko mi zapravo prečesto donosimo izmjene i dopune zakona, što svake izmjene i dopune zahtijevaju i novo vrijeme prilagođavanja implementiranja zakona u svakodnevni život. Dakako da u takvim prečestim izmjenama i dopunama zakona ne možemo imati stabilnu zakonsku regulativu i ne može se ukorijenit određena praksa koja će bit prihvatljiva za svakog građanina i za svaku pravnu osobu. Daljnji preduvjet funkcioniranja pravne uspostave funkcioniranja pravne države svakako da je potreba iskorjenjenja korupcije. Neki će možda i odbijati, tvrdit će da nije tako loša slika glede korupcije, međutim gledajući mjesto Hrvatske na ljestvicama korupcije moramo se suglasit da je nedozvoljeno visok stupanj korupcije. Zašto je i iskorjenjenje korupcije pretpostavka funkcioniranja pravne države? Pa upravo zbog toga što korupcije ne poznaje ni političke boje ni pojedini status korupcija ulazi u svaki segment društva, pa baš ako hoćete i u sudbenu vlast. Iako su pojedini suci ponavljam pojedini suci a ako su skloni korupciji dakako da to rađa nepovjerenje, nepovjerenje dovodi do nesigurnosti i tu nema uspostave pravne države. Hrvatskoj dakle za funkcioniranje pravne države, jedan od osnovnih stupova je učinkovito i brzo sudstvo. To sudstvo i ti suci moraju bit prije svega stručni, nije dovoljno samo ispunit formalno pravne uvjete koji su zakonom propisani. Sudac mora bit i besprijekorno moralna osoba. On mora bit oličenje morala, poštenja i pravde u sredini u kojoj je on sudac. I zbog toga, upravo tome pitanju imenovanja sudaca, pitanju odgovornosti sudaca, pitanju razrješenja sudaca mora se poklonit posebita pažnja, jer imenovat suca koji će bit na sablazan svojim građanima, ma nije to nepovjerenje samo u tog suca nego i je to i nepovjerenje u kompletno u sveukupnu sudbenu vlast. Mi moramo imat sudbenu vlast koja će imat povjerenje, apsolutno povjerenje građana. Mi se nalazimo u vremenu u kojem je došlo do sveopće erozije moralnog poimanja, ljestvice moralnih vrijednosti. Jedan sustav je poremećen, jedan sustav je urušen, jedna ljestvica moralnih vrijednosti je urušena i srušena, druga nije izgrađena. Pa nedopustivo je. Pa nemoguće je da se u Hrvatskoj ne zna što je to imovina znatnije vrijednosti. Prva sablažnjavajuća izjava je bila onda kad smo nažalost danas od suca Ustavnog suda, onda nije bio sudac Ustavnog suda, dobili stav da novac nije imovina. I sad zamislite jednog pravnika koji tvrdi da novac nije imovina, imenuje se za ustavnog suca. Pa da li građani mogu imat povjerenje u takove ljude koji nemaju temeljno poimanje o tome što je to vrijednost? Ili ako hoćemo u novije vrijeme, imovinske kartice u svakom slučaju su poželjne, potrebite i osobno ih pozdravljam isto tako kao što ih pozdravlja i Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke. Međutim, u zadnje vrijeme vidimo da ni imovinska kartica nije zapravo evidencija stvarne imovine. Mi dolazimo i pitamo se šta je to znatnija vrijednost? Automobil koji vrijedi 10 tisuća eura, 15 tisuća eura, 20 tisuća eura ili 5 tisuća eura, obvezno se unosi u imovinsku karticu. A recimo sat od 28 tisuća eura on nije vrijednost i on se ne unosi. Pa dakle, kolege zastupnici. Dok imamo takvo poimanje ne možemo očekivat jer i suci se na koncu imenuju iz društva koje razmišlja na način kao što i vrednuje, na način kao što sam prikazala. Zbog toga nam je potrebna reforma sudbene vlasti. Reforma sudbene vlasti koja polazi od reforme imenovanja sudaca, do reforme odgovornosti sudaca i razrješenja sudaca. Svojedobno s obzirom da u sudačkoj praksi odnosno u radu sa sudovima osobno nisam nikad bila sudac međutim, cijelog svog radnog vijeka sam radila isključivo sa sudovima jer sam predstavljala svoje poduzeće i zastupala svoje poduzeće. U to vrijeme je bilo imenovanje sudaca na određeno vrijeme i bome je bilo problematično, problematično je bilo itekako je sudac mislio kakve će odluke donosit jer bilo je upitno da li će bit ponovno imenovan. Ma ja pozdravljam, mi pozdravljamo i novi način imenovanja sudaca i smatramo da moraju bit nezavisni. Na sudbenu vlast ne može nitko utjecat. Ne može utjecat ni zakonodavna vlast, ne može utjecat ni izvršna vlast. Oni uistinu moraju bit nezavisni. Ali ta nezavisnost ne može se pretvarat u anarhiju. Ta nezavisnost ne može dovodit dotle da nam masovnu predmeti leže u sudskim ladicama, da se čekaju zastare, da nema odgovornosti zato što su deseci ozbiljnih predmeta, ozbiljnih predmeta otišli u zastaru, ne može nam se dogodit da primjerice kao što smo imali slučaj sa onim sucem u Gospiću, da se ono što se po poimanju svih građana smatra silovanjem, da za njega to nije silovanje, koja je tu odgovornost? Dakako da sudstvo mora biti nezavisno i od politike, itekako. Politika svojom zlouporabom itekako zna usmjeravati donošenje odluka pojedinih sudaca. Međutim, da li mi danas imamo sudstvo nezavisno od politike. Ja bih željela polaskati sebi isto kao što i vi sebi biste željeli polaskati i reći da, mi smo novim sustavom oslobodili sudbenu vlast od utjecaja politike. Dragi kolege, pa nije to baš tako točno. Tko imenuje suce? Državno sudbeno vijeće. Tko imenuje Državno sudbeno vijeće? Pa mi ovdje voljom političke većine. O čemu odlučuje Državno sudbeno vijeće? Pa o odgovornosti sudaca. Ajde kolege probajmo preispitati bez želje uplitanja u odlučivanje Državnog sudbenog vijeća koliko je stegovnih postupaka u Republici Hrvatskoj tih sudaca završilo na onakav način što je načelo pravde i poštenja i čuvanja digniteta i dostojanstva sudaca to očekivalo. Vrlo malo ili ništa. Dakako da su takove stvari dovele do toga da građani Republike Hrvatske ne misle da je sudbena vlast nezavisna, misle itekako da je pod utjecajem političke moći, trenutne političke opcije ili one opcije koja je u to vrijeme izvršila imenovanja. A znate, kad nešto nije nezavisno što bi moralo biti nezavisno, kad netko ne donosi odluke na temelju zakona i Ustava kako je to propisano nego na temelju trenutnih političkih interesa onda to ne može imati povjerenje građana, onda to rađa nesigurnost, onda tu nema pravne sigurnosti a sa nedostatkom pravne sigurnosti sasvim sigurno nema napretka. Ma mi možemo toliko u Hrvatskoj priželjkivati dolazak novih poduzetničkih ideja, mi toliko možemo priželjkivati nova ulaganja. Međutim, ako je temeljni problem u Hrvatskoj nemogućnost naplate, zbog nemogućnosti naplate i nelikvidnosti odlazak u stečaj brojnih pravnih subjekata a nemogućnost naplate je posljedica neučinkovite sudbene vlasti. Bilo je vremena kad se sporno potraživanje moglo riješiti i naplatiti u roku od 60 dana. Danas takvi sporovi traju godinama. E, kad neki poduzetnik zna da svoje potraživanje neće moći naplatiti ni sudskim putem, e tada nema hrabrosti za ulaganja a bez ulaganja nema novih radnih mjesta, a bez novih radnih mjesta nema plaće a bez plaće nema boljeg standarda. Gospođo ministrice, upravo na ovom tragu rasprave želimo ponovno Hrvatskoj nisu potrebne neznatne izmjene, Hrvatskoj su potrebne korjenite izmjene koje će dovesti i uspostaviti funkcioniranje pravne države kao osnovni preduvjet razvoja svekolikog društva i svih segmenata društva u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. U 10,45 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od deset minuta. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Prvi potpredsjednik doma poštovani zastupnik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege! I ova dosadašnja rasprava u ime klubova pokazuje zapravo da je zrelo vrijeme da se u Hrvatskom saboru čim prije stavi točka dnevnog reda koja bi raspravljala zapravo opseg, sadržaj, doseg, potrebne reforme pravosuđa i mjere koje se već donose u kom smjeru osiguravaju tu reformu pravosuđa s jedne strane, i s druge strane o stanju u pravosuđu i o mjestu i ulozi pravosuđa u Republici Hrvatskoj, osobito sa aspekta na kraju krajeva i funkcioniranja sudbene vlasti. I bilo bi dobro da se jedna takva točka dnevnog reda čim prije pojavi, ne samo sa aspekta što to pokazuju naše vlastite potrebe, što su to pokazali zastupnici nego između ostaloga i zbog toga što je to jedan od zadataka koji stoji pred nama kao imperativ vezano za ostvarivanje svih reformi koje trebaju se stvoriti preduvjete da naše fizičke i pravne osobe zapravo žive u okolnostima koje su slične i kompatibilne sa okolnostima koje važe u zemljama Europske unije. Drugo pitanje koje bi htio posebice naznačiti a koje nažalost ni ovim izmjenama i dopunama Zakona o sudovima nije obuhvaćeno a moram ga naznačiti jer ga svaki puta spomenem kad se raspravlja o sudovima. To je pitanje potrebe zapravo da se zakonima o sudovima definitivno drugačije postavi pitanje ili preupita pitanje upravnog suda i sudišta. Htjeli mi ili ne htjeli priznati ogroman broj predmeta proizlazi iz činjenice da je još preveliki utjecaj države u velikoj sferi društvenih odnosa u kojima se praktički izdaju u krajnjoj liniji upravni akti ali nažalost naš upravni sud nema prvi i drugi stupanj i vrijeme je razmotriti da li bi bilo dobro da se možda po prirodnim regijama osnuju u prvom stupnju upravni sudovi i naravno na razini na Republike Hrvatske upravni sud koji bi u drugom stupnju sudio. Drugo, koji bi time otvorio mogućnost da pretežit osim kontrole zakonitosti akata i upravnih akata se zapravo bavi i u meritumu da rješava ovaj čitav niz pitanja. Naime, vidi se da se u upravnim sporovima najčešće na upravnom sudu ipak donosi odluka koja vraća na ponovno postupanje. I tu imamo začarani krug koji zapravo odugovlači mogućnost ostvarivanja i zaštite prava kako građanina tako fizičke i pravne osobe i u tom pogledu bi bilo dobro razmotriti tu situaciju za neku od slijedećih izmjena. E sada, dopustite da ove nazovimo male izmjene kako to većina zastupnika okarakterizira ipak malo prokomentiramo i iznesemo svoje vlastito stajalište. Dobro je da se mijenja i dopunjava članak 97. koji uvodi obavezu sucima i do sada imenovanim sucima koji su imenovani prije stupanja na snagu izmjena i dopuna Zakona o sudovima iz 1995. da moraju prijaviti svoju imovinu. Ali meni nikako nije jasno zbog čega za to treba tri mjeseca, stvarno mi nije jasno. Ja mislim da je to najduži rok od 30 dana, praktički to je rok odmah a najduže u roku od 30 dana svi oni mogu prijaviti svoju imovinu u imovinsku karticu i naravno deponirati je na nadležnom mjestu. Uostalom, praksa tako već postoji u odnosu na novoimenovane suce, prema tome ništa se novo ne dešava i taj rok od tri mjeseca stvarno zapravo smeta građane i sve one druge koji su u istoj situaciji da ta pitanja moraju raditi. Druga moja primjedba bez obzira na dobru ideju da se omogući da se i sudac može privremeno uputiti na rad i bez svoje suglasnosti u drugi sud koji je udaljen od 50 kilometara je vezana za vrijeme. Znate dvije godine je jako puno. Jako puno. I u takvoj situaciji po mom dubokom uvjerenju godinu dana je maksimalno dovoljno. Ako je to tako da je potrebno suce slati više od godinu dana do dvije godine na privremeni rad, onda mi moramo otvoriti raspravu o nečemu drugom a ne o pitanju o tome da li ili ne privremeno rasporediti suca na takav posao. Mi moramo otvoriti raspravu o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima sa aspekta, organizacionog aspekta da li naša organizacija sudova zadovoljava potrebe za suđenje u Republici Hrvatskoj, jer jednostavno to moramo napokon raščistiti. Mi moramo raščistiti zapravo šta je to sa glavnim gradom, šta je to poglavito Općinskim sudom u Gradu Zagrebu i da li on može kao Palača pravde pokriti sve potrebe ili bi trebalo možda raspraviti da se eventualno osnuju i novi sudovi po kvartovima u Gradu Zagrebu koji bi srazmjerno broju stanovnika i broju predmeta obavljali ova pitanja, odnosno suđenje na kvalitetan način. Na drugu primjedbu koju bi morao iskazati, meni je neprihvatljivo stanje koje se predviđa člankom 7. a vezano uz izmjenu članka 116. oko tzv. v.d. obavljanja funkcije predsjednika suda. Naime do sada je to bilo šest mjeseci, a sada se predlaže da se to briše. To praktički se uvodi element trajnosti obavljanja takve funkcije. Ja moram reći da u takvoj situaciji koliko god mi to htjeli ili ne htjeli, kada imate privremenog čelnog čovjeka u isto vrijeme se vode fine one sitne igre, a pogotovo u pravosuđu i u drugim institucijama sličnog tipa oko mogućih kadrovskih rješenja tko će popuniti to mjesto. Da li će onaj koji je privremeno imenovan to ostaviti ili neće, a to tako htjeli mi ili ne htjeli priznati, trpi posao. I ovdje je odgovornost na ministarstvu. Ja osobno mislim da eventualno ako baš u iznimnim slučajevima, bilo je takvih situacija da se može raspravljati, možemo eventualno produžiti ovih šest mjeseci na godinu dana, ali u roku od godinu dana ja mislim da jednostavno ne postoje razlozi a da se u roku od godinu dana ne pokrije i ne imenuje predsjednika bilo kojeg suda u Republici Hrvatskoj koji to treba riješiti naravno kada je u pitanju ovo ministarstvo. I mislim da to treba riješiti iz nekoliko razloga, zbog kvalitete organizacije rada, zbog efikasnosti suda i zbog izbjegavanja ovih ako smijem tako reći, unutrašnjih grupašenja zbog ostvarivanja kadrovske politike, na kraju krajeva i zbog interesa koji se veže uz tu osobu. Koliko god mi to ne htjeli priznati, ali zapravo je to objektivno prisutna. Naravno mene interesira još jedna stvar koja je dosta interesantna i ja bih volio da se to i tako prihvati, a vezana je uz članak 8. gdje se kaže da se dodaje zapravo novi stavak, gdje se kaže da odredbe ovog zakona se koje se odnose na suce shodno se primjenjuje na suce porotnike ako zakonom drugačije nije određeno. S obzirom da zakonom drugačije nije određeno, meni se čini da je prihvaćena ideja da svi suci porotnici koji će biti imenovani za suce porotnike također moraju pirjavljivati svoju imovinu. Postavlja se pitanje da li će to imati negativne posljedice za moguću kandidaturu u odnosu na kvalitete s obzirom da ima ljudi koji ne žele da javnosti bude prikazana njihova imovina, a stručni su i kvalitetni i trebaju biti prisutni, o moralnom dijelu uopće ne želim komentirati, mogu biti u tom dijelu. Prema tome, ovdje se dodatno otvara pitanje da li je i to se obuhvatilo. Ako se to jeste obuhvatilo onda je to generalno načelno, ali se onda otvara i pitanje zapravo da li i u nekim drugim segmentima izvršne i zakonodavne vlasti gdje se javljaju vanjski članovi u radu bilo kroz savjetodavna tijela, bilo recimo u Parlamentu kod nas kao članovi odbora Parlamenta koji mogu raspravljati o svim pitanjima, ali ne mogu odlučivati, da li bi se i za njih moralo propisati da moraju prijaviti svoju imovinu u odnosu i način njihova stjecanja, pa naravno promjene te stjecanja vezano uz taj mandat iz jednostavnog razloga da se zapravo može prepitati mogućnost sukoba interesa koji u tom segmentu moguće da se također pojavi. Kod članka 5. vezano za stavak 1., točku 1. stavka 1. gdje se predlaže da je utvrde sljedeće. Kad se u postupku nadzora nad obavljanjem poslova sudske uprave utvrde nezakonito i nepravilnost u obavljanju … sudske uprave koje štete redovnom i pravilnom obavljanju poslova i funkcioniranju suda. Znate ove nepravilnosti bi trebalo malo konkretizirati. Svaka nezakonitost će sigurno štetiti između ostaloga pravilnom obavljanju posla, ali kada su u pitanju neke nepravilnosti one mogu imati određenog utjecaja na odnose u sudu itd. Međutim morali bi vidjeti koje su to u smislu ovog zakona nepravilnosti takvog karaktera da će sasvim sigurno biti potrebno da predsjednik suda mora dati ostavku, odnosno mora biti razriješen. Zašto to govorim? Zato što ima čitav niz nepravilnosti koje se mogu javiti bez mogućnosti utjecaja i kontrole predsjednika jer i on naknadno sazna s obzirom na rad pravosudne uprave i u tom pogledu trebalo bi ipak to malo konkretizirati da se zapravo otvori i njemu mogućnost da kvalitetnije kontrolira pravosudnu upravu kojoj bi morao biti na čelu. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo ministrice, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima kao konačni prijedlog treba podržati i to ne samo vezano za one zakonske institute koji se samim prijedlogom definiraju i razrađuju već i u odnosu na prihvaćene primjedbe zastupnika koje su iznijete tijekom rasprave o prijedlogu Zakona u prvom čitanju. Naime, predlagatelj je, a što smatram izuzetno bitnim naglasiti, intervenirao na predložena zakonska rješenja i to na idući način. Dakle prvo, određeno je vrijeme na koje sudac može biti privremeno upućen na rad u drugi sud istog stupnja, dakle najduže na vrijeme od dvije godine. Ne dvije godine nego najduže na vrijeme od dvije godine. Drugo, predsjednik suda može se razriješiti dužnosti kada se u postupku nadzora nad obavljanjem poslova sudske uprave utvrdi da nezakonitosti i nepravilnosti u obavljanju poslova sudske uprave štete redovnom i pravilnom obavljanju poslova i funkcioniranju suda, kada predsjednik suda nije podnio zahtjev za pokretanje stegovnog postupka zbog počinjenog stegovnog djela i kada je povrijedio načelo neovisnosti suca u suđenju. Ovdje valja istaknuti i to da je ovom izmjenom posebno utvrđeno da će predsjednik suda biti razriješen dužnosti kada je svojim ponašanjem nanio štetu ugledu suda ili sudačkoj dužnosti, odnosno kada je privremeno udaljen od sudačke dužnosti. Nadalje, uistinu se radi o odredbi koja zapravo pojašnjava način a imamo je u naravno predloženim izmjenama zakona, konstituiranja sudačkih vijeća u odnosu na stupanje na snagu ovog zakona. Naime po odredbama Zakona o sudovima osnovat će se nova sudačka vijeća i to u roku od 4 mjeseca od stupanja na snagu ovog zakona, a konstituiranjem novih sudačkih vijeća zapravo prestaje mandat članovima dosadašnjih ili sadačkih sudačkih vijeća. U odnosu na predložene institute koji se sada normiraju dakle razrađuju ovim zakonom. Treba kazati i to da ih možemo sistematizirati na idući način. Dakle u prvom redu obveza podnošenja izvješća o imovini i to za sve suce zatim obveza konstituiranja što sam već i spomenuo sudačkih vijeća i naravno određivanje roka za privremeno raspoređivanje sudaca te nepropisivanje roka za imenovanje predsjednika suda odnosno brisanjem onog roka od 6 mjeseci. Postojećim zakonskim rješenjem propisana je obveza podastiranja izvješća imovine odnosno imenovanih sudaca o njihovoj imovini ali ta obveza odnosila se samo za suce koji će stupiti ili su stupili na dužnost nakon stupanja na snagu zakona. Pojednostavljeno ta obveza nije se odnosila na sve suce čime se nije postigla svrha predloženih zakonskih rješenja. Novim rješenjem svi suci dužni su podnijeti Ministarstvu pravosuđa ne samo izvješće o svojoj imovini nego izvješće o stalnim prihodima i imovini svog bračnih drugova, bračnog druga i imovini svoje malodobne djece. Kao i obvezu podnošenja izvješća po prestanku obnašanja sudačke dužnosti. U situacijama kada se tijekom obnašanja dužnosti je došlo do tih promjena dužnosti, bitnih promjena u imovini podnošenjem, podastiranje izvješća je obvezno istekom kalendarske godine u kojoj je ta promjena i nastala. Zaključno ovu obvezu dužni su izvršiti svi suci naravno i oni koji su stupili na dužnost prije donošenja ovog zakona i taj rok je određen, rok od tri mjeseca koji se računa od dana stupanja na snagu predloženog zakona. Shodno svemu izloženom a i srži ili biti onoga što smo imali prilike čuti do sada u raspravama radi se o malim promjenama ili malog broja zakonskih instituta ali koje ja ocjenjujem vrlo bitnim i u biti svi koji su i do sad raspravljali sa tim institutima se slažu da ih upravo treba bezrezervno podržati i da oni trebaju postati sastavni dio Zakona o sudovima. S tim i zaključujem svoju raspravu naravno uz apsolutnu potporu svim ovim novopredloženim zakonskim rješenjima i institutima koji će postati sastavni dio Zakona o sudovima. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Nije prošla ni godina dana, evo ponovo je na redu rasprava Zakona o sudovima odnosno Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima a prije svega zbog toga što evo i sam predlagač je uvidio da oni koji su prigovarali činjenici da u Prijedlogu zakona nedostaje mogućnost da svi suci pokažu i prijave svoju imovinu odnosno da ta kartica bude obvezna za sve suce a ne samo za novoimenovane suce. Evo sada to uviđa nakon toliko vremena i sam predlagač. Naime više puta je ovdje istaknuto da se radi o malim promjenama. Ima nekoliko samo članaka ovaj zakon. Ali ja ne bih rekla baš da se radi o malim promjenama i pa i čak da se radi o malim promjenama svaka takva jedna promjena navlastito kad se tiče funkcioniranja i brzine rada sudova i njihove osnovne ustavne i zakonske zadaće jeste upravo dakle u cilju efikasnosti i brzine postupanja. Zbog toga evo vidite sam predlagač i druga, druge grane vlasti kao što je to izvršna koja predlaže i mi ovdje kao zakonodavna ne bi trebali biti benevolentni kod ovih nekih rokova koji se ovdje u svakom pojedinom gotovo članku produljuju. Za to nema nikakvog opravdanja. Jer vjerujem da je svaka, svaki prijedlog postojećih izmjena koji regulira ustrojstvo i postupanje sudova i onih zakona koje oni primjenjuju treba upravo ići u tom cilju. Brzine i efikasnosti. Zato odmah prigovaram, što je već bilo ovdje istaknuto čemu to, zbog čega to suci koji su ranije imenovani treba im 3 mjeseca od dana stupanja na snagu ovog zakona da podnesu izvješće o svojoj imovini. Za to nema nikakvog, nikakvog razloga. A na kraju krajeva dovodi ne, u jedan drugačiji položaj bez ikakvog kažem, ponavljam razloga u odnosu na druge suce i njihovu obvezu i ostale dužnosnike. Jedan rok od 15 dana primjeren, savršeno primjeren rok. Na kraju krajeva na takav način se i sudbena vlast privikava i na one već skraćene rokove i kod donošenja i otpremanja odluke koje smo donijeli u izmjenama postupovnih zakona. Jer ako stavite rok od 3 mjeseca vrlo je izgledno da čak netko i zaboravi na ovakvu obvezu. Jer kad je rok predugačko i predugo označen onda dovodi u opasnost da ne bude uopće ispoštovan. To na kraju krajeva i praksa, navlastito sudska praksa o tome svjedoči. Ali ne samo što nije bio predložen tad odnosno prihvaćen prijedlog Kluba SDP-a nego je i odbijen zakonski prijedlog koji je Klub SDP-a netom što je uočeno i u tumačenju koje je i dala sama ministrica da se to odnosi samo za novonastale suce. Dakle i kad je bilo sasvim jasno da to ne stvara za obvezu podnošenja imovinskih kartica od strane ranije izabranih sudaca odnosno imenovanih sudaca predlagač odnosno i saborska većina odbili su naš saborski prijedlog. Ali ovo ne govorim zato da bi se sada vraćali i trošili vrijeme zbog toga eto i zbog neke povrijeđene taštine zašto je naš dobar zakonski prijedlog bio odbijen nego zato da se to više ne bi ubuduće događalo jer od toga štete imaju oni koji primjenjuju tj. i sudbena vlast a onda na kraju krajeva i građani. To govorim zbog toga da svaki dobar prijedlog koji dođe bilo koje strane treba uvažiti ukoliko imamo dakle ozbiljnu onu volju, a mislim da nam je zajednički cilj brzina i efikasnost postupanja na vlastito sudbene vlasti. Odredba koja se tiče premještaja sudaca vrlo je značajna odredba. Ona je mala ali je značajna jer na neki način odstupa ali sasvim opravdano, slažem se s njom od Montrealske konvencije o nepovredivosti sudaca koja govori i o nepokretnosti sudaca odnosno nepremjestivosti njihove. Međutim, s obzirom na situaciju u kojoj se pravosuđe i dan danas nalazi svakako da je potrebno i da se može omogućiti da sudac privremeno bude upućen na rad i bez svoje suglasnosti u sud i ne mora to biti istog stupnja. Mi smo imali i ranije zakonska rješenja prije devedesetih godina koja su, po propisima koja su vrijedila u Republici Hrvatskoj, da kad se pojavi nekakav zaostatak na bližem sudu tada su uskakali ne samo kolege, drugi suci nego i neposredno višeg suda. Naravno da su imali onda plaću županijskog suca, tada Okružnog suda, ali dok se to stanje jedno koje bi bilo izvanredno zbog naročito nekog novog priliva ili zbog kompliciranosti nekih predmeta koji su se pojavili u nižem sudu ili okolnim sudovima i na takav način interventno se reagiralo. I to bi trebalo i učiniti da se to omogući i sucima višeg suda, jer kažem takvo jedno pozitivno iskustvo koje je preveniralo onda zaostatke treba onda koristiti. Na žalost, devedesetih godina ta dobra odredba je bila odbačena, ona je sada jako potrebna. Evo ona se sada tim, ovim prijedlogom izmjena i uvodi. Ali kažem, nema nikakve zapreke da se ne omogući i sucima Županijskog suda koji počesto pogotovo i na vlastito u građanskim predmetima sude u vijeću, ne vide više taj kontakt pa i njima i ta praksa koju su i ranije imali kao suci nižeg suda dobro dođe, a da ne govorimo njihovo iskustvo koje onda dobro dođe u rješavanju tih zaostalih predmeta na pojedinim sudovima. Svakako da je upitan ovaj rok od dvije godine. Ali možda bi on bio upitniji u nekoj normalnijoj situaciji. Ali još uvijek dok je veliki broj zaostataka, ali nisu nama toliko predmeti zaostali predmeti nego i dalje je najveći problem Hrvatska o tome malo tko govori problem nadolazećih predmeta. Ali to nije problem samo pravosuđa odnosno najmanje je to problem pravosuđa, nadolazeći predmeti. Jer u jednoj zemlji koja ima pet milijuna, niti pet milijuna stanovnika, 4 i pol milijuna stanovnika da godišnje ima priliv na sudu od milijun i osamsto sada već tisuća predmeta. Pa to onda nešto sa funkcioniranjem čitave države i svih grana vlasti nije u redu i nema pravosudnog sustava koji može apsorbirati taj nadolazeći priliv. Svugdje u svijetu pravosuđe je zamišljeno kao ultima ratio pravnog poretka. Tamo idu ekscesi. Pravosuđe mora rješavati slučajeve, a ne društvene odnose. Ali ono rješava društvene odnose, jer to je sama činjenica i to se pokazuje koliko broj predmeta je stalno na sudovima, a to ne jenjava. I dakle koliko god mi ubrzavamo zakone, odnosno donosimo zakone kojima će pojednostaviti proceduru, kojima ćemo rasteretiti neki broj, odnosno neke vrste predmeta da ne dolaze uopće kroz sudove. Ali tako veliki broj je alarmantan da se svaka grana vlasti na vlastito izvršna zamisli što je to i zašto toliki broj predmeta pred sudovima. Ono je dobra slika da ostale grane na vlastito uprava ne funkcionira. Za pohvaliti je ovu odredbu gdje se precizira kada će predsjednik biti predsjednik suda biti razriješen dužnosti. Dobro je poznato da se predsjednik suda ne želi zamjerati svojim kolegama sucima koji u pravilu i odlučuju o praktički o njegovom imenovanju jer daju mišljenje i to je onda logično jedan oportunistički stav. Ali njega treba ohrabriti, ali ohrabriti ga onda i sa donošenjem ne kaučuk normi nego izričitim normama kada on to mora postupati, kad nije u njegovoj ocjeni hoće li on nekog suca procesuirati ili neće, nego kad jednostavno po sili zakona on to mora i kad to nije prepušteno njegovoj vrijednosti i ocjeni. Zato je dobro ovdje određeno kada ne podnese zahtjev, ranije je stajalo kada ne podnosi zahtjeve, pa se onda postavlja pitanje koliko to zahtjeva ne treba podnijeti da bi bio razriješen. Ali na tom tragu rješenja da će biti razriješen predsjednik suda kad ne podnese zahtjev za pokretanje postupka zbog počinjenog stegovnog djela za suca treba jednako i na istom tragu riješiti točku jedan i dva. Dakle, kad se u postupku nadzora nad obavljenim poslovima sudske uprave ne utvrde nezakonitosti i nepravilnosti, nego nezakonitost i nepravilnost i kada ne raspoređuje predmete, ne predmete nego dovoljno je da jedan predmet ne podnese po redu onako kako je bilo. Na takav način kažem vodimo računa i discipliniramo onda sve učesnike koji moraju doprinijeti ovom zajedničkom cilju. I sudačka vijeća. Možda još samo jednu rečenicu. Jako je važno i napomenuti da sudačka vijeća ne ispunjavaju svoju dužnost i ne vrše i ne daju mišljenje i onda blokiraju rad samog ministarstva koji onda ne može imenovati predsjednika suda, pa onda niti predložiti dalje Državnom sudbenom vijeću imenovanje sudaca. I umjesto da sada ovdje, ovdje bih zato predložila da se Sudačkom vijeću da se dade ne samo rok nego i sankcija da predsjednik suda je ovlašten i dužan raspustiti takvo sudačko vijeće koje može mjesecima, a to je bilo u praksi mjesecima nisu davali mišljenje, a ne da u članku 7. još to vrijeme zbog toga postoji i imenuje ministrica vršitelja dužnosti. Dakle, zbog toga još mi na neki način favoriziramo tu situaciju jer mu produljujemo vrijeme od 6 mjeseci. Dakle, upravo suprotno članak 7. treba izbrisati nek ostaje postojeće rješenje ali u članku 11. staviti sankcije za Sudačko vijeće koje neće da postupa po zakonu i u određenom roku ne daje svoje mišljenje. Dakle, ovlast da ga predsjednik suda odnosno ministrica razriješi. Hvala.
Dobro. Poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovane predstavnice Vlade. Naime, u ime Kluba sam govorio o prijedlogu zakona a u svojoj osobnoj raspravi želim se osvrnuti samo na odredbu članka 2. prijedloga zakona. Zašto? Pa najprije zbog jednog apsurda. Naime, Vlada predlaže u ovom zakonu jednu pravnu formulaciju, a na javnoj sjednici raspravlja o tom pojmu i iskazuje da taj pojam za nju nije razumljiv. Dakle, radi se o zahtjevu Vlade u prijedlogu ovog zakona da suci dužnosnici podnesu svoje izvješće o kojem je Vlada kod jednog slučaja javno raspravljala da ne zna sadržaj tog pojma. Drugo što želim ukazati ovako definirana obveza da suci podnesu izvješće u stvari moram reći da je to pokušaj ili alibi za antikorupcijsko djelovanje vezano za prijavljivanje imovinske kartice. Zašto? Zato što u prijedlogu zakona nema obveze suca dužnosnika da na dan kad prijavljuje karticu istodobno da i izjavu o načinu stjecanja te imovine, načinu stjecanja te imovine i da se ta imovina može objaviti. Drugo iz samog prijedloga zakona nema ni svrhe ni cilja utvrđenog zakonom zašto se formira zbirka isprava o osobnim podacima sudaca dužnosnika. Iz pravnog standarda, iz demokratske prakse Republike Hrvatske podnošene izvješćaje osobna obveza gdje se radi o izvješću kojom dužnosnik, sudac kvalificira vlastito privatno-pravno stanje, a povodom obnašanja javne dužnosti, ili sada povodom obveze i zakona koja je odrađena tim zakonom. Zbog toga i ukazujem na nedostatak određenosti te obveze. Sintagma kojom zakon propisuje obvezu sucu podnošenje izvješća o podacima i imovini govori o imovini u građansko-pravnom smislu, dakle o imovinskim pravima je obveza jednog nositelja, u konkretnom slučaju suca dužnosnika ne razdvajajući pri tome pojedine dijelove imovine koji u građansko-pravnom smislu, koja je u građansko-pravnom smislu uvijek jedinstvena. Ni jedan dio dužnosnikove imovine nije a priori irelevantan sa stajališta bilo sukoba interesa, bilo koruptivnosti dužnosnika. Imovina i male vrijednosti za pojam koje u Hrvatskoj znači malu vrijednost može biti uzrokom ovisnosti dužnosnika. A može biti i uzrok korumpiranosti dužnosnika pa i suca. Prema tome ne postoji ni kvalitetna ni kvantitetna granica između, granica imovine dužnosnika ni u pogledu njezina sadržaja ni u pogledu njezine vrijednosti ispod koje bi beziznimno prestajala obveza suca, odnosno dužnosnika na njezino prijavljivanje. Osim toga želim reći da je obveza prijavljivanja imovine osobna stvar, osobna obveza dužnosnika i suca zakonom propisana i nije obveza ni Sabora ni Vlade ni jednog drugog tijela da to nadomjesti, tu obvezu nadomjesti dužnosniku. Dakle, osobna obveza je dužnosnika da prijavi svoju imovinu, imovinu bračnog druga i malodobne djece. A ciljevi i svrha te prijave je podnošenje izvještaja o stanju svoje imovine na dan stupanja, a sada na dan stupanja na snagu ovog zakona i formiranje zbirke isprava u koju će javnost moći imati uvid. Jer i nije propisana druga sankcija u ovom zakonu ni jedna sankcija nije ukoliko bi bila prijava podnešena na neispravan ili netočan način. Drugo, dužnosnik sam temeljem političke i zakonske odgovornosti, ovdje doduše nema zakonske, predviđene zakonske odgovornosti, dakle i vlastite vjerodostojnosti, dakle osobne etike kojom se prema odredbama ovog članka dužan podnijeti izvješće procjenjuje i ocjenjuje ta vjerodostojnost upravo ponošeći svoje izvješće javnosti. Ovako predloženo rješenje daje mogućnost manipulacije imovinskim karticama. Čak omogućuje zloupotrebu ministarstva prema pojedinom sucu dužnosniku. Moglo bi, ali nećemo sada špekulirati, ako to nije javno objavljeno u roku koji odredi zakon, a izvan zakona ne može biti obveza stvarana nikakvih aktom ili pravilnikom ministarstva za ovakve stvari moglo bi to biti uzrok da se pojedini suci mogu ucijeniti. Naravno to je hipotetično, to je hipoteza, ali zašto je ne bismo predvidjeli kad donosimo zakon. U tom smislu smatram da je najmanje što možemo učiniti ako ćemo donijeti zakon u predloženom obliku da se obveže da sudac mora dati izjavu da je, da su svi podaci dostupni javnosti i da je ministarstvo dužno u roku kojem mislimo da je to primjereno objaviti te imovinske kartice ili ih dostaviti, omogućiti dostupnim javnosti. I treće što mislim da bi bilo dobro. Da imovinske kartice sređuje ovlaštena osoba. Možda čak da je, ovlaštenu osobu odredi Sabor. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo ja ću jednako kao i kolega Leko pričati samo o jednom članku ovih izmjena, a to je o imovinskom karticama da pojednostavim. Ovakve imovinske kartice kakve se pokušava uvesti sucima i način na koji se to pokušava uvesti to je totalno bez veze. Nikakvog smisla, nikakve pameti u tome nema. Ako će oni na početku svog mandata da dam bitne promjene i na kraju svog mandata ispuniti karticu, dati je nekom tko ju ni pogledat neće ili ju staviti u nekakvu ladicu ili ju baciti kroz prozor potpuno je jednako, potpuno je jednako. U ovom slučaju ne postoji čak ni osnovna stvar, a to je sud javnosti. Da te kartice se objave javno. Ne znam uopće koja je svrha i ne znam zašto tolika pompa oko nečega što nema apsolutno nikakvu svrhu. Imovinske kartice ionakve kakve su uvedene za državne dužnosnike, ako nisu spojene zajedno sa poreznim karticama ne znače ništa. Onu glupost koju smo napravili u Zakonu o sukobu interesa gdje smo rekli da svatko od dužnosnika treba predati svoju poreznu karticu i da ona nije javna nije urodilo nikakvim plodom i nikakvom svrhom jer porezna uprava za nas vrlo dobro vodi evidenciju o svim našim prihodima. Porezna uprava zna vrlo dobro i koji su naši rashodi. Porezna uprava jedino ne zna stanje naše imovine. Kad bi porezna uprava imala i stanje naše imovine onda se ne bi dešavali "Cvikovi" i razno razni drugi, taj Cvik i njegova ekipa koji su sad priznali, ustvari našlo im se 3 milijuna kuna, a ustvari pitanje, 3 našli, barem šest sakrili, gdje su kupovali kuće, garaže, automobile i ne znam šta sve ne. Nikad nisu vjerojatno u poreskoj kartici imali ništa u prihodima. U rashodima su vjerojatno platili porez na tu imovinu koju su kupili, znači na kuću, garažu ili ne znam šta, ali nitko od njih na prihodima nije imao ništa. I ono što je kolega Vuljanić rekao, kod nas se građani boje policije, a trebali bi se bojati poreznika. I ako mi donesemo ovakve kartice, kud su suci zaštićeni ko' lički medvjedi, sad im još ne uvodimo ni sud javnosti o njihovoj imovini. Recite mi uopće koja je svrha, napisat će ima kuću, ima stan, na kraju mandata će napisati ima pet kuća, ima stan. Znamo dobro kolike prihode je imao, dužnosnik je, ima svoju plaću po kojoj je to stekao. Znamo dobro na koji način je došao do tih novca, znači svojom plaćom, jer vjerujem da se ne može baviti ničim drugim, ne može fušarit. Znači ima svoje prihode i od tih prihoda kada plati porez može kupiti samo to i to. Šta ako je kupio više! Da li će to netko provjeravati? Nitko. Ako to nitko neće provjeravati, pa šta im uvodimo, imovinske kartice, dižemo ovakvu buku, a koriste nikakve. Čak i ovakve, čak i s ovim ovlastima koje ima Povjerenstvo za odlučivanje o sukobu interesa, one su praktički svedene na ništa. A na ovaj način, to je totalna glupost. Totalna glupost jer mi znamo jednog dužnosnika koji je bio dužnosnik od 93. ili ne znam koje godine, koji u satovima ima vrijednost 150 tisuća eura. Samo za satove je trebao raditi najmanje četiri godine i 2 mjeseca, da ništa drugo nije kupio. Nitko to ne kontrolira, nitko ne pita, pa zašto onda uvodimo nešto što uopće nema smisla. I još pogotovo zašto dižemo buku oko nečega što neće promijeniti apsolutno ništa. Pokušajmo, ustvari napravimo, dajmo ovlasti Poreskoj upravi da usporedi prihode, rashode sa imovinom. … [[Upadica se ne čuje.]] Evo kolega Lesar predlaže da se to zove imovinsko-poreske kartice i u kojima ćemo vidjeti koliko smo zaradili, koliko smo platili poreza i šta smo kupili i da li smo do tog novca došli legalno ili smo ga ukrali. I ne treba nam onda ni hvatanje nekakvih dilera, zelenaša, reketare ili ne znam kako se sve zovu, pitati ćemo ih samo gospodo kako ste došli do tih novaca. Da li ste došli legalno do novaca ili ste ih ukrali.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Pa kolega je rekao da su suci zaštićeni ko' lički medvjedi, to je ja bih rekao, to je i netočno, ali čini mi se i prilično grubo zapravo rečeno, jer zaštita koju imaju naši suci zapravo nije ništa drugačija nego zaštita koju imaju suci u drugim demokratskim zemljama, a ovo je prilično grubo jer znate ako se sjetimo prije nekoliko godina one tragedije u Palači pravde i ako znam da niste na to mislili, samo vam hoću reći da se radi o profesiji koja vrlo često može biti izložena i ovakvom stradanju kakvo je bilo. Zato mislim da je ova vaša konstrukcija o ličkim medvjedima bila malo pretjerana.
Završni osvrt, ministrica pravosuđa, Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospođe i gospodo zastupnici, pa evo ja kao prvo zahvaljujem na ovoj obimnom raspravi o ovom Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Bilo je prijedloga koji su ovdje se iskristalizirali u raspravi, ja očekujem i neke amandmane koji će biti podnijeti da bismo mogli eventualno korigirati ovaj prijedlog. Osvrnula bih se najprije na primjedbu, ja jesam rekla da su ovo neznatne, odnosno obimom male izmjene, ali naravno da su Hrvatskoj potrebne korjenite, korijeniti zahvati u sferi pravosuđa, a i u drugim sferama života ove države što hrvatska Vlada je radila u svom mandatu i dalje radi pa tako i u pravosuđu upravo ovdje je prihvaćena strategija reforme pravosuđa i mislim da je i dobar prijedlog da se možda ovdje otvori jedna tematska rasprava o dosezima i provedbi Strategije reforme pravosuđa koja je donijeta krajem 2005. godine. Dakle ovaj zakon danas rješava, jer u sferi ustroja nadležnosti i organizacije sudova donijete su temeljite promjene i odredbe donošenjem osnovnoga zakona u prosincu 2005. godine. Nakon evo sada godinu dana njegove primjene uočene su neke dvojbe i ove izmjene i dopune se odnose zapravo na nomotehničko uređenje onih pitanja koja su pokazana dvojbenim u njihovoj primjeni. Naravno da je volja predlagatelja zakona i u prosincu 2005. bila, intencija jest bila da svi suci podnesu prijavu svoje imovine, dakle tzv. imovinsku karticu. Ali očito je došlo do jedne nomotehničke nespretnosti kod pisanja zakona. Ja sam pregledala amandmane na konačan tekst prijedloga Zakona o sudovima 2005. nije bilo niti jednog amandmana u tome smislu. Rasprava se o tim karticama, u javnosti je počela rasprava nakon stupanja na snagu zakona kada je jedan dio pravnih tumačenja bio da se oni mogu odnositi i na već imenovane suce. Jedan dio tumačenja je bilo da bi se radilo o retroaktivnoj primjeni, jer je prošlo 30 dana od njihovog stupanja na dužnost i stoga smo, ja smatram da je trebalo urediti taj tekst da bi nedvojbeno proizlazilo da se ta odredba primjenjuje na sve suce i one nove, a i one koji su zatečeni na dužnosti u vrijeme stupanja na snagu ovoga zakona. Da li je rok od tri mjeseca dug ili ne, ja bih čak prihvatila i kraći rok, ali čime smo se rukovodili. Rukovodili smo se time da ima u Hrvatskoj otprilike 1900 sudaca, da je sankcija neisplata plaće ukoliko ne podnesu u roku imovinsku karticu i da bismo mogli voditi evidenciju od 1900 sudaca da li su podnesene, da je to jedan objektivno realan rok, premda osobno nemam ništa protiv niti roka od 30 dana, ukoliko bude amandmana mi ćemo prihvatiti. Što se tiče tajnosti i javnosti oni zakonom nisu određeni niti da su tajni, niti da su javni, što znači bit će u Ministarstvu pravosuđa pohranjene imovinske kartice sukladno Zakonu o pravu na pristup informacijama. Prema tome zakonu će oni biti dostupni ili neće, neće biti dostupni. Nadalje, bilo je vrlo oštar prigovor da Vlada predlaže nešto što ni sama ne zna što je, što se vidi iz njenih upita. Ja bih rekla da Vlada vrlo dobro zna i mi dužnosnici vrlo dobro znamo šta je imovina. Imovina po definiciji je, su nekretnine, pokretnine, prava i obveze. Prema tome, znamo jednako tako dobro da su sve pokretnine imovina. Ali smo možda dovedeni mi svi u neku, a rekla bih možda malu zabludu naputkom za ispunjavanje obrasca i samom obrascem. Naime, Zakon je o sprječavanju sukobu interesa, a stipulaciju toga Zakona je prenio i ovaj Zakon o sudovima i Zakon o Državnom odvjetništvu u pogledu imovinskih kartica. Zašto? Zato što je bilo, mi smo htjeli otvarati raspravu o eventualnim limitima jer je uočeno u primjeni i o Zakonu o sprječavanju sukoba interesa da ima nedorečenosti i da bi ga bilo potrebno detaljnije urediti pa smo to prepustili tome zakonu, a ovdje smo njegovu stipulaciju prenijeli. Dakle, ad apsurdum imovina, pokretnine jesu sve stvari koje netko ima u domaćinstvu ili bilo gdje. Da li je, a to nije zakon rekao jer je limit zakon odredio samo za ušteđevinu za koju je odredio da se ona ne unosi u imovinsku karticu ukoliko je ispod jednogodišnjeg neto iznosa plaće dužnosnika. Za sve druge pokretnine to nije naveo već je primjerice se navodi pokretnine plovila, vozila, zrakoplovi, itd., pa onda navodi prema tome i za plovila koja su registrirana, a koja možda vrlo malo vrijede ili za automobile, ukazivali su da se to prijavljuje. Drugog limita za pokretnine nema. Ponavljam, ad apsurdum, to bi značilo i svaka perilica rublja, perilica ili bilo koja stvar u domaćinstvu što tvrdim da nitko nije ispunio tako imovinsku karticu jer i ona svojim oblikom i veličinom na to niti ne ukazuje. Kod ostale imovine su primjerice navedene umjetnine, ušteđevina, vrijednosni papiri, itd. Dakle, zna ali svakako mislim da se tu ne trebamo sporit oko toga da bi trebalo Zakon o sprječavanju sukoba interesa u tom dijelu dopuniti da se utvrdi onda jedan razuman vrijednosni limit pa da svima bude jasno koje su to pokretnine koje bi onda trebalo navesti i u imovinskoj kartici. Tada će se to implicirati i na ostale zakone koji spominju tzv. imovinske kartice. Još je bila jedna primjedba ovdje koju je potrebno objasniti, a to je bilo primjedba o raspoređivanju sudaca na rad u drugi sud. Ja samo želim istaknuti da i u postojećem zakonu, a i sada je ta odredba zadržana da sudac uz svoj pristanak može biti raspoređen i na većoj udaljenosti i na sud druge vrste ili drugog stupnja. Dakle, uz svoj pristanak. Ovdje se radi smo o određivanju kada sudac zbog racionalizacije i učinkovitosti rada u pravosuđu može biti i bez svoga pristanka upućen na rad. Zašto odredba 50 kilometara? To je bila nekadašnja odredba u Zakonu o radu. Doduše, danas je prema Zakonu o državnim službenicima to 100 kilometara. O tome se može raspravljati, ali naš je razlog bio što otprilike 50 kilometara je područje koje pokriva jedan županijski sud. Imali smo na umu premještaj sudaca između malih sudova kojima se opterećenost tijekom par godina znatnije promijeni pa se događa da u jednom sudu imamo višak sudaca obzirom na priljev predmeta, a u drugome manjak. I da bismo to mogli riješiti onda smo donijeli ovakvu odluku. Jasno, uvijek i dali u nadležnost predsjedniku Vrhovnog suda kao osobi koja ima autoritet i zadaću brinuti o učinkovitosti rješavanja predmeta. Što se tiče prigovora da nismo, da nije ovim zakonom, a to se očekivalo, uvedeni specijalizirani sudovi. Za sada je tako da svi veći sudovi, za radno pravo, dakle svi veći sudovi imaju odjele ili specijalizirane suce, a radnopravni sporovi imaju karakter hitnosti i tako se i rješavaju. I još samo o sucima porotnicima. Naime, odredba o odgovarajućoj primjeni odredaba za suce i na suce porotnike razrješava onu dvojbu koja se u primjeni javljala, a to je primjenjuje li se na suce porotnike odredba o tome da suci ne mogu biti pripadnici političkih stranaka. Pa da bi to bilo nedvojbeno riješeno onda je riješeno to ovako, a što se tiče kartica, ne bih rekla da suci porotnici se ne mogu smatrati vanjskim suradnicima koji stručno o nečemu rješavaju. Već suci porotnici i jesu suci i njihov glas u vijeću vrijedi jednako kao i glas suca profesionalca. Prema tome, sudac porotnik donosi odluku i odlučuje. Hvala lijepa. Evo ja predlažem, gospođe i gospodo zastupnici, da se ovaj, ova izmjena i dopuna Zakona prihvati jer će doprinijeti transparentnijem i učinkovitijem radu sudaca i sudova. Hvala lijepa.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ispravljam netočan navod gospođe ministrice kad je rekla da korijenite promjene vrši ova Vlada i kao primjer navodi predlaganje strategije reforme pravosuđa koji je usvojio ovaj Sabor. Gospođo ministrice, samo donošenje strategije ne znači da su napravljene korijenite promjene. Odnosno, korijenite promjene su napravljene onda kad se uistinu naprave i Hrvatska je preumorna od donošenja zakona i tvrdnje kako smo problem riješili, a ti zakoni se nikada ne primjenjuju. Dakle, i sama strategije ne sadrži korijenite promjene ali i ono što sadrži nije provedeno.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani predsjedniče, ispravljam dva netočna navoda uvažene ministrice. Prvi se odnosi na imovinske kartice. Mogu, točno i vjerojatno da je ministrica pročitala da nije bilo tih prijedloga, ali je bio prijedlog na Odboru za zakonodavstvo oko toga kad smo vodili raspravu i onda je u to doba bila ministrica Vesna Škare Ožbolt. I onda su oni kao predlagači prihvatili da će oni ići svojim amandmanima. I dogodilo se to da nije išao predlagač, znači Vlada, svojim amandmanima tako ja nisam išao svojim amandmanom jer je bilo dogovoreno na sjednici Odbora za zakonodavstvo. Drugo, vezano za suce porotnike. Točno pravno bi trebalo uvesti reda i kazati da se odredbe Zakona o sudovima te primjenjuju na suce porotnike, jer ovo su loša rješenja kad se kaže na odgovarajući način. Onda se može tumačiti i za imovinske kartice i za sve ono drugo što se odnosi na same suce. Znači treba precizirati, amandmanom precizirajte na koje se odnose članke primjenjuju odredbe o sucima porotnicima i onda neće biti dvojbe. Hvala.
Treći, poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ispravljam netočan navod kad gospođa ministrica kaže da nisu ni tajni ni javni. Nije točno, oni su u svakom slučaju tajni ako se ne dozvoli, ustvari ako se ne obveže da budu javni. Zašto? Zato što znam da imamo Zakon o pravu na pristup informacijama gdje su obvezani svi da su podaci javni i ni te se ne može dobiti, a kako ćemo dobiti onda ove gdje oni nisu po vašem ni tajni ni javni?
Poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa. Dio netočnih navoda ispravili su kolege. Ja ću pokušati dva. Naime, ministrica tvrdi da je, netočno tvrdi da je formular za prijavu imovine dužnosnika dokument. Ne. Dužnosnikova obveza je zakonska, a formular je pomoćno sredstvo. I još nešto. U formularu postoji rubrika čak kao pomoćno sredstvo pokretna imovina i primjerice navodi nešto. Netočno tvrdite da Vlada nije raspravljala o pojmu imovine i istodobno javno pitala da li u imovinu dužnosnika spadaju konji, krave, ovce, satovi, nakiti, nemam pojma, a ovdje tvrdite da pojam imovine Vlada zna. Ja mislim da je na javnosti da procijeni da li je Vlada na javnoj sjednici propitkivala šta je to sadržaj imovine. Hvala lijepa.
I poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala. Gospođa ministrica je ustvrdila da u amandmanima kod donošenja zakona prošli puta nije bilo riječi o tome da svi suci trebaju podnositi imovinske kartice, odnosno nije bilo amandmana da citiram koji bi ispravljali taj nomotehnički izričaj. To nije niti naša obaveza između ostalog, a u raspravi svi klubovi opozicijski i na Odboru za zakonodavstvo jasno i glasno istaknuli smo da bez toga zakon zapravo, odnosno ovaj njegov dio koji se tiče imovinskih kartica nema smisla. Pa nije naša obveza ovdje da nomotehnički uređujemo izričaj zakona.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovom Konačnom prijedlogu zakona. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudovima. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo zastupnik Josip Leko i zastupnik Mato Arlović. Zastupnik Leko. Idemo na prvi amandman njegov, odnosno njegov amandman na članak dva.
Prihvaća se djelomično u dijelu da se u članku 97. u dodanom stavku trećem riječi u roku od tri mjeseca zamjenjuju riječima u roku od trideset dana. Ovaj drugi dio amandmana se ne prihvaća jer je konzumirana na drugi način u drugom amandmanu drugog zastupnika.
Kojega?
Mate Arlovića.
Da. Kolega Leko vidjeli ste amandman i zastupnika Arlovića i ovaj. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, ja sam osobno podnio amandman i neka kaže što prihvaća od mojeg amandmana.
Prihvaća ovaj amandman da se u članku 97. u roku od tri mjeseca zamijeni sa 30 dana. Molim?
Što odbija?
To prihvaća, a ovo drugo na četvrti i petog prihvaća u formulaciji koju je podnio zastupnik Arlović.
Dobro. Onda ja tražim da se glasuje o ostatku amandmana. Ništa više.
Dobro. Dobro. Onda u ovom dijelu postaje sastavni dio zakona, u dijelu koji se odnosi na član 97. u odnosu na stavak 3. a za stavke četiri i pet promjenu molim glasovati. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Onda imamo, e sada imamo od zastupnika Mate Arlovića. To je već konzumirano. Znači ona dva trideset dana se zamjenjuje sa tri mjeseca. To je konzumirano. E sada da se dodaju novi stavci šest, sedam i osam u pojavnostima o pravu uvida u prijavu o imovini.
Dakle, prihvaća se također djelomično ovaj stavak 6. i javnost ima pravo uvida u prijavu u imovine to se prihvaća. Preostali stavci sedam i osam se ne prihvaćaju iz razloga što je sankcija za neprijavljivanje, odnosno za neiskazivanje imovinskog stanja predviđena već u prijedlogu samoga zakona na način da je zapriječeno neisplata plaće, a također davanje neistinitih podataka je temelj za stegovnu odgovornost sudaca što se može podvesti i ovom. Dakle, stavak šesti javnost ima pravo uvida u prijavu o imovini se prihvaća.
Taj dio se prihvaća. Dobro. To postaje sastavni dio, a ova druga dva.
Sedam i osam se ne prihvaćaju iz razloga kako sam rekla jer je već regulirano prijedlogom zakona.
Molim tko je za to onda dajemo na glasovanje? Hvala. Nije dobio tu potrebnu većinu za ovaj dio. Drugi amandman na članak 3. Sa dvije godine na jednu.
Ne prihvaća se obzirom da je stanje zaostataka u sudovima toliko da se ocjenjuje potrebnim da se dozvoli da se sudac premjesti na rok najdulje od dvije godine a time se ne krši međunarodna konvencija.
Nema potpredsjednika. Moramo glasovati. Molim tko je za taj amandman? Nije dobio potrebnu većinu i amandman treći na članak sedam.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio zakona. Odbora za zakonodavstvo amandman jedan.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Amandman drugi.
Prihvaća se.
Znači postaje sastavni dio zakona. To je to. Hvala lijepa ministrice. Idemo na glasovanje. Isto treba 77 glasova za. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 83 glasa za i jednim suzdržanim jednoglasno većinom glasova usvojen zakon zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Da, o Zakonu o Vijećima mladih ćemo glasovati naknadno jer treba biti izjašnjenje predlagatelja o amandmanima. Nastavljamo sjednicu u srijedu prema dnevnom redu obrazovanje, Zakonom o obrazovanju odraslih i tako dalje prema dnevnom redu. Prijeći ćemo na raspravu još o jednom Prijedlogu zakona, a nakon toga u 15 sati glasovanje o dosada raspravljanim točkama. Imat ćemo vjerojatno 7 raspravljenih prijedloga zakona. Sad bi bio rasprava o – 7. Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih, drugo čitanje P.Z. br. 537 Predlagatelj Zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav, obitelj, mladež i šport, lokalnu i područnu samoupravu. Izvješće ste primili na sjednici. Državni tajnik Ministarstva branitelja, obitelji i međugeneracijske solidarnosti Tomislav Ivić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite. Molim potpredsjednika Doma Luku Bebića da preuzme predsjedanje.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih razlikuje se u odnosu na prvo čitanje u tom smislu što je predlagatelj uvažio većinu prijedloga i primjedbi izrečenih u saborskoj raspravi prilikom prvog čitanja u smislu poboljšanja konačnog teksta zakona i ono što je drugačije u odnosu na prijedlog iz prvog čitanja je to što je Konačnim prijedlogom zakona jedinicama lokalne i regionalno, odnosno područne samouprave obveza osnivanja Vijeća mladih što prijedlogom iz prvog čitanja nije bilo definirano kao obveza nego kao mogućnost općina, gradova i županija da osnuju Vijeća mladih. Također značajna razlika je i u tome što u Konačnom prijedlogu zakona je otvorena mogućnost da predsjednici Vijeća mladih budu i osobe koje su mlađe od 18 godina što u prvom prijedlogu nije bilo tako definirano. Zatim, značajna izmjena je i to što je obveza jedinica lokalne i područne samouprave obveza osiguranja financijskih sredstava za rad Vijeća u svojim proračunima kako bi se stvorile sve pretpostavke za normalno funkcioniranje Vijeća mladih. Također obveza je jedinica lokalne i područne samouprave osigurati prostorne uvjete za rad Vijeća kao i pružiti svu potrebitu pomoć za obavljanje stručnih i administrativnih poslova. I ono što je također značajno da je Končanim prijedlogom zakona definiran i rok u kojem općine, gradovi i županije moraju osnovati Vijeća mladih, a to je 6 mjeseci. Dakle, držim da uvažavanjem ovih prijedloga i primjedbi iz rasprave prilikom prvog čitanja ovog Zakona je Konačni prijedlog zakona kvalitetniji i bolji i da će imati potporu ovog Visokog doma, a za kraj da kažem i to da mreža mladih Hrvatske, dakle organizacija koja okuplja 60-tak udruga mladih je podržala Konačni prijedlog zakona. Doduše, oni imaju primjedbe na naziv zakona, ali su apsolutno suglasni sa sadržajem i smislom ovog Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HSP-a gospodin zastupnik Pejo Trgovčević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Evo klub HSP-a će podržati donošenje ovoga Zakona o vijećima mladim ali ja ću u svezi ovoga zakona svakako neću reći kao što je naš kolega Vuljanić rekao za donošenje Zakona o sudovima da je razočaravajuće dobar. Ja ću reći da je ovaj zakon bolji od onog dosadašnjeg kojega nismo imali. Konačni prijedlog zakona o Vijećima mladih uređuje osnivanje Vijeća mladih djelokrug njihovog djelovanja, te postupak izbora članova Vijeća mladih što je svakako dobro. U klubu HSP-a držimo da je također dobro i to što predstavnička tijela lokalne i područne odnosno regionalne samouprave osnivaju ta Vijeća mladih kao svoja savjetodavna tijela i to sve u cilju aktivnog uključivanja mladih u javni i u društveni život, u tim naravno jedinicama lokalne, područne i regionalne samouprave. Međutim, neprihvatljivo je ovo obrazloženje Vlade Republike Hrvatske odnosno Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti kao predlagatelja ovoga zakona, da mi to radimo zapravo donosimo ovaj zakon da bi se uskladili sa zakonima Europske unije i pri tome napominje da već nekoliko desetljeća zajednica europskih zemalja, Vijeće Europe te Europska unija prepoznaju važnost i posebno mjesto daju mladima u društvu te njihovu važnu ulogu u izgradnji demokratskog kako političkog tako i civilnog društva. Napominjem da mi u klubu HSP-a podržavamo donošenje ovoga zakona ne zato što to od nas netko zahtijeva i traži nego zato što smo uvjerenja da je to prijeko potrebno za hrvatsku mladež a ujedno pitam se zašto uopće se do sad i do danas čekalo za donošenje ovoga jednoga ovakvoga kvalitetnoga zakona koji služi zapravo za dobro naše mladeži i nacije u cjelini. Dobro je koristiti svakako dobra iskustva drugih zemalja ali zašto je se čekalo u tom vremenskom razdoblju od 10, 15 pa i više godina ovakav jedan zakon. Dobro je i potrebno donijeti ovaj zakon radi toga što do sada rad i nastojanja mladih nije bilo nikako regulirano naročito financiranje rada mladih. Do sada mladi su bili prisiljeni svoj rad i svoja nastojanja prezentirati preko raznih udruga koje su u većini slučajeva iskorištavali mlade za neke druge svoje ciljeve. U ime kluba HSP-a ja ću reći da je zapravo zakonom se dobro uređuje sastav članova Vijeća mladih na način da je propisano kako su mladi u smislu ovoga zakona osobe sa prebivalištem na području jedinice lokalne odnosno područne i regionalne samouprave u Republici Hrvatskoj za koju se Vijeća mladih i osnivaju. Ali napominjem da u ovome prijedlogu konačnog zakona a to smo i upozorili kada je bilo i prvo čitanje da bi bilo dobro da u zakonu stoji da Vijeća mladih odnosno članove mladih predstavljaju članovi vijeća u dobi od 15 do 29 godina ali u napomeni za mlade koji se kandidiraju za članove vijeća da bi bilo dobro odrediti granicu od 15 do 25 godina, s tim da bi predložili onda i izmjenu a naš je to i prijedlog da mandat članova Vijeća mladih onda bude određen na četiri godine a ne na dvije godine. Što se tiče ovoga zakona da on još propisuje koja Vijeća mladih osnivaju jedinice lokalne samouprave odnosno koja Vijeća mladih osnivaju jedinice područne samouprave mladih i u Gradu Zagrebu. Nepotrebno je po našem mišljenju posebno birati Vijeća mladih po županijama. Ako u ovom zakonu reguliramo da svi izabrani predsjednici Vijeća mladih, gradova i općina koji su izabrani u gradovima, općinama pojedine županije budu ujedno i članovi Vijeća mladih županija to bi daleko kvalitetnije doprinijelo njihovom radu, zajedničkom radu i zajedničkim programima koje bi oni stvarali na području pojedine županije. U ime kluba Hrvatske stranke prava ja ću još samo reći da je jednostavno dobro podržati ovaj zakon bez obzira što on za sada možda ima i nekih nedostataka, jer ovim zakonom zapravo pružamo našim mladima da se organiziraju, da savjetuju sadašnja predstavnička tijela i da zapravo oni utječu na neki način na sam rad kako politički tako i društveni u pojedinim lokalnim sredinama. Slažemo se također i sa prijedlogom broja članova mladih jer koliko mogu iščitati iz ovoga konačnog prijedloga zakona da se predlagatelj povodio i zapravo Zakonom o lokalnoj samoupravi jer vidim da se otprilike slažu broj članova Vijeća mladih sa brojem članova poglavarstava pojedinih općina, gradova i županija i dakle, ne podržavamo neke prijedloge nekih stranaka da bi ti članovi odnosno Vijeća mladih trebali imati daleko veći broj članova. Držimo da bi to samo doprinijelo zbunjivanju rada mladih odnosno nekvalitetnijem radu. Evo, na kraju samom reći ću i to da je dobro donijeti ovakav zakon iz razloga da nema mešetarenja i nikakvih iskorištavanja naših mladih koji se mogu sada nakon ovoga zakona jednostavno organizirati i kvalitetnije raditi i doprinijeti radu cjelokupnog društva i zajednice. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HNS-a, gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Problem isključenosti mladih iz društvenoga života, pogotovo onih njegovih procesa koji su vitalni za održavanje društvenoga života je opći problem i ne tiče se samo Republike Hrvatske. To je dakle univerzalni problem. Mladi sve više i više zaziru od oficijelnih oblika upravljanja društvom i državom i traže naravno svoje alternativne oblike koji naravno mogu biti i elementi bijega. Dakle, mladi su nezadovoljni. To je opće stanje i to traje već nekoliko desetaka godina, a sve to pokazuje istraživanje koje je u Hrvatskoj proveo jedna naša ugledna institucija a u našem obrazloženju se govori kako jedan od tih nalaza aktivno sudjelovanje mladih, citiram, obilježeno je međusobnim nepovjerenjem društvenih i političkih institucija i mladih ljudi. To je stanje koje danas nesporno vlada i u Europi i u svijetu, dakle pogotovo u razvijenim državama i pitanje je kako mlade uključiti, približiti ovim oficijelnim procesima upravljanja društvom je vrlo važno političko i društveno pitanje. Donošenjem ovog i zbog toga su donesene mnoge deklaracije, rezolucije. Ovdje se spominje Europska povelja Vijeća Europe od 1992. godine, Bijela knjiga Europske unije itd. Ali zapravo, unatoč svih tih deklaracija, bijelih knjiga u tom smislu je vrlo malo toga učinjeno. To su općeniti dokumenti sa puno fraza i sa malo praktičnih pokušaja i mogućnosti da naprave neke značajnije pomake u tom smislu. Takav je i naš nacionalni program djelovanja za mlade koji je pun dobrih želja, pun fraza, malo operativnih postupaka i naravno na kraju vrlo malo rezultata. Osnivanje Vijeća mladih u jedinicama lokalne i regionalne samouprave je jedan korak koji će tko zna kada dati svoje rezultate, zavisi naravno kako ćemo se prema njemu odnositi, zavisi koliko će mladi biti zainteresirani za takva sudjelovanja, koliko ćemo deformacija na tom putu sresti ali taj korak treba učiniti. Zbog toga Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržava donošenje ovoga zakona ali smo slobodni ukazati na niz pitanja koja se ovdje otvaraju od toga da je to samo po sebi vrlo kompliciran i vrlo zahtjevan proces odnosno zadatak do nekih manjkavosti ovoga prijedloga zakona koje nismo ni pokušali ispraviti amandmanima jer se radi zapravo o suštinskim pogreškama odnosno suštinski drugačijoj koncepciji. Tako se primjerice ovdje govori o osnivanju Vijeća mladih u jedinicama lokalne i regionalne samouprave a ne govori se ništa o osnivanju Vijeća mladih na razini državnih institucija koje bi mogle i trebale biti sa većom snagom pa onda recimo i sa većim interesom mladih da u njima sudjeluju. Što je sa dakle najvišim državnim razinama? Zašto se Vijeća mladih formiraju samo pri jedinicama lokalne samouprave? Pa jedna općina od tisuću stanovnika sa 200 tisuća kuna proračuna je po ovom zakonu obavezna osnovati Vijeće mladih. Pitanje kako će ona to moći i što ako ona to ne učini ali recimo Hrvatski zavod za zapošljavanje koji je itekako važna institucija za ono što mlade čeka i što oni očekuju od života nema zapravo obvezu osnivanja nikakvog vijeća mladih a da ne govorimo o onim ministarstvima koji se bave pitanjima gospodarstva, pitanjima stanovanja. Jedno od ključnih pitanja koje se tiče svakog čovjeka a pogotovo mladog čovjeka i znamo da je tu jako teška situacija u državi, pitanja okoliša recimo za koje su građani Republike Hrvatske osobito zainteresirani, mladima bi trebalo razvijati i tu svijest. Pri tim našim institucijama, ja navodim samo neke od njih, nisu formirana vijeća mladih odnosno ovaj zakon to ne predviđa. Pri Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa formirano je jedno deklarativno Vijeće mladih, ministar se po svom dobrom običaju uslikao sa mladima, rekao da će to biti njegovi najvažniji savjetnici, njegovo najvažnije vijeće. I nakon toga, to se dogodilo prije jedno dvije godine, ništa nismo čuli kakav je doprinos toga važnoga tijela s kojim se ministar slikao u kreiranju neke ukupne politike ministarstva pogotovo za one razine za koje se dakle to tijelo osnovalo odnosno koje bi ono moglo unaprijediti odnosno dati ministru neke korisne savjete. Tako će u početku nažalost bojimo se i ova vijeća mladih zapravo biti samo ukras, samo će na neki način zadovoljiti ovu formu, iskazati dakle, potvrditi našu deklarativnu želju da u tom smislu nešto napravimo a put do stvarne participacije mladih, kvalitetne participacije mladih u upravljanju jedinicama lokalne i regionalne samouprave a pogotovo u upravljanju državom će biti dug i vrlo težak. Pri tome bih napomenuo da neke stvari koje se ovdje spominju jednostavno nisu točne, o obrazloženju dakle govorim. Govori se kako ovaj zakon pruža pretpostavke za sudjelovanje i onih mladih ljudi koji nisu uključeni u neke organizacijske strukture što nije točno. Ovaj zakon takve pretpostavke ne stvara. On doduše možda otvara, ne otežava takvu mogućnost ali on nigdje takvu mogućnost ne otvara. Primjerice, kod imenovanja vijeća mladih pravo predlaganja vijeća mladih imaju udruge mladih, udruge koje bave mladima, učenička vijeća, studentski zborovi te drugi registrirani oblici organiziranja mladih a jedna od vrijednosti koja se spominje u europskim dokumentima je da ta vijeća mladih moraju biti dostupna mladim osobama koje ne pripadaju organizacijama. U tom smislu bi recimo u tom članku trebalo staviti da pravo predlaganja člana vijeća mladih ima i deset mladih sa područja te općine koji nisu ni na koji način registrirani osim činjenicom da prebivaju na području te općine, da su njeni stanovnici. Svojim potpisom njih pet ili deset bi trebali imati pravo predlaganja vijeća mladih. To je naravno neko formalno rješenje ali evo to bi bilo recimo otvaranje nekog puta i zadovoljavanje toga kriterija. Druga pitanja političkog utjecaja, i pod tim vrijednostima koje su … [[Govornik se ne razumije.]] u tim dokumentima Vijeća Europe govori se da ta vijeća moraju djelovati neovisno od političkog utjecaja. Pitanje je da li će to biti tako. Po ovim prijedlozima političke stranke odnosno njihovi podmlatci će moći kao registrirani oblici djelovanja tamo gdje jesu registrirani predlagati vijeća mladih a njihove starije kolege članovi vijeća, gradskih vijeća, općinskih vijeća sa svim kuhinjama političkim koje tamo postoje će o tome odlučivati, pa onda možemo promisliti da li će tu biti političkoga utjecaja ili neće biti. Gledajući stvari pesimistički mogli biste reći da će sudjelujući u svim kuhinjama koje postoje na lokalnim razinama, kupovinama mandata i svim ostalim što se tamo događa u našem još neizgrađenom političkom sustavu mladi biti brže iskvareni jer će biti u kontaktu sa mjestima gdje se to događa. Tako se to naravno može postaviti no svi ovi prigovori o kojima ja govorim nisu prigovori koji bi upućivali na to da se protiv ovoga, protiv ovoga bude. Taj korak pa makar on imao dakle samo u ovom času deklarativnu i vrlo maglovitu snagu i utjecaj taj korak treba učiniti. I ovdje se dosta ironički zapravo gotovo cinički govori o tome da se radi o jačanju decentralizacije odnosno jačanju regionalne i lokalne samouprave. Stvarna decentralizacija naravno nije ovo. Ovo je dakle samo jedan deklarativni papirnati korak, a prava decentralizacija Republike Hrvatske bi bila ona po kojoj bi se barem približili prihodima jedinice lokalne samouprave europskom prosjeku a to znači sa današnjih negdje oko 10-tak posto doći na oko 25% ukupnih javnih prihoda. Naravno i odnose koje bi u skladu sa tim bile prenešene. To je prava decentralizacija. Govoriti o ovome kao o elementu decentralizacije i subsidijarnosti gotovo da je cinično. I na kraju nekoliko konkretnih primjedbi na ovaj zakon, zapravo dvije. Jedna je članak 3. ovoga zakona koji u svom stavku 2. potpuno nepotrebno govori o tome koji mladi moraju biti, mogu biti birani za predsjednika i zamjenika predsjednika Vijeća a u stavku 1. govori koji mladi, što je to uopće biti mlad po definiciji ovoga zakona. I samo se u stavku 2. ponavlja ono isto što je navedeno u stavku 1. što zapravo znači da zamjenik predsjednika i sam predsjednik mogu biti svi mladi što je logično. Prema tome taj stavak 2. članka 3. je apsolutno nepotreban. Ne znam što je predlagatelj s njim htio reći jer ako su mladi su mladi definirani stavkom 1. onda naravno da svi ti mladi po toj definiciji zakonskoj mogu biti birani i za člana i za predsjednika i za zamjenika i to stavak 2. ovoga Zakona sasvim nepotrebno ponavlja. I na kraju u članku 13. kada se govori o zastupanju Vijeća mladih govori da Vijeće mladih predstavlja i zastupa predsjednik obično su takove formulacije kada se govori o zastupanju bilo kojega tijela da Vijeće mladih predstavlja i zastupa predsjednik, zamjenik predsjednika ili osoba koju predsjednik ovlasti ovisno o kompetnecijama i stručnostima te osobe za neko posebno pitanje i područje za koje je zastupanje potrebno. Prema tome to, tu formulaciju, uobičajenu formulaciju o zastupanju na svim dakle razinama i kod starih ili zrelijih jednako tako treba prenijeti ovdje jer nema potrebe da Vijeće mladih predstavlja i zastupa samo predsjednik Vijeća mladih. Evo kolegice i kolege dakle uz sve ove napomene, uz sve ove dileme koje smo ovdje postavili ovo Vijeće mladih, ovaj zakon o osnivanju Vijeća mladih na, samo na razinama jedinica lokalne regionalne samouprave Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke će podržati ali napominjemo da ako doista mislimo da mlade treba snažnije uključiti u ovaj oficijelni život društva i države a u najvećoj mjeri ga nosi politika onda će naravno trebati sa velikom pozornošću pratiti kakvo će biti ostvarivanje toga zakona i naravno Klub zastupnika HNS-a će to učiniti. Hvala lijepa.
Hvala. Ima jedan ispravak, gospodin Pejo Trgovčeić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma ispravljam jedan netočan navod gospodina Radoša a to je oko bojazni oko financiranja Vijeća mladih u pojedinim jedinicama lokalne samouprave koje imaju malo stanovnika i male proračune. Mogu reći tu nema bojazni oko financiranja jer su i do sada lokalne jedinice, jedinice lokalne samouprave financirale rad mladih ali nažalost do sada nikad direktno nego preko raznih udruga koje su predstavljale mlade ali kao što sam i rekao radi nekih drugih svojih interesa. Dakle oni će sada, jedinice lokalne samouprave će preusmjeriti te novce za financiranje i rad Vijeća mladih koji će dakako biti sada novci svrsishodnije potrošeni.
Hvala. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče mi sada po drugi put raspravljamo ovdje o Prijedlogu zakona o Vijećima mladih. Ja bih na početku ove diskusije djelom potaknute diskusijom posebno kolege Radoša prije mene htjela reći da ne smijemo imati preveliko očekivanje od ovog zakona. Društveni položaj mladih u Hrvatskoj se neće i ne može riješiti donošenjem ovog zakona. Ovim zakonom se rješava samo na neki način reprezentativnost odnosno sudjelovanje u procesima donošenja odluka što je jedan vrlo, vrlo mali segment od samog društvenog položaja. Naime govorili smo to veče prije ali mislim da nije loše ponoviti da su mladi danas ako politički gledamo najslabije zastupljena populacija. Mladih ima u populaciji oko 18% a na raznim razinama vlasti su zastupljeni između 0 i 2%. Tako velika podzastupljenost mladih po istraživačima koji se bave mladima, oni kažu da je to tako veliki problem da je, se smatra i prijetnjom za budućnost reprezentativne demokracije. Ono što dodatno obeshrabruje jest činjenica koja je također potvrđena nekoliko puta u znanstvenim istraživanjima da mladi koliko god nezadovoljni bili silno zaziru i od politike i od vlastitog sudjelovanja u procesima donošenja odluka. Osim tih njihovih internih stvari kod samih mladih važan faktor oko toga koliko mladih uopće ima u procesima donošenja odluka dakle na ovim mjestima gdje se odlučuje govori da je jedan najvažniji faktor spremnost starijih da mladima prepuste dio političkog prostora odnosno dio moći. A tu nismo, ja mogu čak reći i niste neki, ako samo pogledamo i sastav ovdje u Hrvatskom saboru i po jedinicama lokalne samouprave da se zaključiti da stranke vrlo nerado prepuštaje mlade na svoje izborne liste. Istraživanje o zastupljenosti mladih u poglavarstvima odnosno predsjedničkim tijelima jedinicama lokalne samouprave nakon ovih zadnjih lokalnih izbora pokazuje da zapravo ima u Hrvatskoj samo jedna stranka koja dosljedno zastupa mlade i ima mlade u svojim redovima a da sve ostale stranke imaju tu i tamo neki izoliran slučaj. U već navedenim europskim elementima, koje ne želim ponavljati, govorili su i predlagatelj i kolege prije mene želim istaknuti da se kao prečac, dakle ništa drugo nego prečac za tako loše stanje reprezentativnosti i participacije mladih sugerira formiranje Vijeća mladih. I to je svrha postojanja Vijeća mladih. Jedan naglasak, evo možda iz europskih dokumenata, oni kažu da je politika za mlade primarno pitanje koje se mora rješavati na razini lokalnih i regionalnih zajednica te prema Bijeloj knjizi Europske komisije isključiva odgovornost država članica ali se očekuje određeni standard i kriteriji u politici prema mladima koje je Europska komisija definirala u suradničkom procesu sa European Youth forumom koje je savjetodavno tijelo Europske komisije što se tiče mladih. U Republici Hrvatskoj su tek 2001. godine krenuli procesi za kreiranje Nacionalne strategije za mlade, izrade zakonodavnog okvira, za instrumente za sudjelovanje mladih u procesu donošenja odluke, te stvaranje krovne nacionalne organizacije. Hrvatski sabor je 2002. godine, krajem 2002. konsenzusom podržao Nacionalni program djelovanja za mlade koji bi provedbom trebao zadovoljiti prioritetne potrebe mladih u Hrvatskoj, odnosno upravo njihovo uključivanje u društveni život. Promjenom vlasti krajem 2003. godine došlo je do velikog zastoja u provedbi nacionalne politike što je dijelom bilo uzrokovano novim institucionalnim rješenjima kad je zavod koji se bavio mladima bio ukinut i mladi su uklopljeni unutar uprave za obitelj u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Ipak je krajem 2005. godine donesen prvi i jedini do sada operativni program, operativni plan za provedbu nacionalnog programa. No međutim, iako je veći i od tog operativnog programa plana prošlo više od godinu dana nekakvih rezultata nema. Ja spominjem nacionalni program upravo zato što je jedna od mjera u nacionalnom programu, točnije mjera 75 utvrđuje da je potrebno donijeti Zakon o vijećima mladih kojim bi se reguliralo osnivanje, status i ustrojstvo vijeća. Nacionalni program koji ponavljam je jednoglasno usvojen ovdje u Saboru i utvrdio da vijeća trebaju biti zadužena za zastupanje interesa mladih i potreba svih skupina mladih na razini određene lokalne zajednice, koordinacija aktivnosti za mlade, te da vijeća mladih trebaju izabrati predstavnike koji bi sudjelovali u radu općinskih i gradskih vijeća bez prava formalnog odlučivanja. Ako znamo da dakle fiksne točke za donošenje zakona i ako usporedimo s ovim postojećim zakonom primjedba nas iz SDP-a u drugom čitanju je gotovo ista kao što je bila i u provom čitanju, a to je da nije osigurana nezavisnost vijeća u samostalnom zauzimanju stajališta oko pitanja iz djelokruga rada Vijeća mladih, već odredbe o načinu izbora, financiranju, odnosima Vijeća mladih i lokalnog predsjedničkog tijela ostavljaju dosta mjesta za manipulaciju Vijeća mladih od strane lokalnih šerifa i podređivanje postojanja i rada Vijeća mladih, zadovoljavanju promotivnih i politikantskih ciljeva od tih istih lokalnih šerifa. Jedan dio naših primjedbi koje smo iznijeli u prvom čitanju je usvojen posebno oko financiranja, ali je i dalje u tekstu konačnog prijedloga zakona ostala velika zavisnost Vijeća mladih u djelovanju od strane predstavničkog tijela. Mi ćemo na Konačni prijedlog zakona podnijeti pet amandmana koji imaju za cilj preciznije definirati odredbe zakona kao i osigurati veću nezavisnost Vijeća mladih i nadamo se da će i predlagatelj zaista ozbiljno razmotriti i uzeti u obzir jer ih dajemo u dobroj vjeri da zaista poboljšamo tekst konačnog prijedloga zakona. I da ne bi bilo sumnjivo mi u SDP-u ćemo podržati ovaj prijedlog zakona jer moramo imati nekakvo rješenje, iako za postizanje svrhe zakona je u ovom prijedlogu potrebno učiniti dosta izmjena i pojačati neke odredbe i upravo u tom smislu očekujemo i od predlagatelja da prihvati kroz naše amandmane i te promjene. Dakle, u SDP-u smatramo da Vijeća mladih ne smiju biti tijela za šminku, za iskazivanje dobrohotnosti i pristupačnosti lokalnog čelnika već uvažavajući sve evropske preporuke smatramo nužnim da vijeće bude zaista pravi poligon za suradnički i partnerski odnos vijeća i lokalnih vlasti, te jedan od načina vraćanja povjerenja mladih u politiku i njihovo uključivanje u donošenje odluka koje se njih odnosno mladih tiču. Nekoliko primjedbe kroz članke. U članku drugom je utvrđen cilj osnivanja Vijeća mladih i predviđa se da je cilj osnivanja Vijeća mladih uključivanje mladih u javni život lokalne zajednice. Ako pogledamo što Vijeće mladih radi što je to ne može biti cilj. Cilj osnivanja Vijeća mladih treba biti sudjelovanje mladih u procesu donošenja odluke je upravo tomu Vijeća mladih i služe. Uključivanje u društveni život je puno više, puno šire i oni upravo radi kroz implementaciju kao što ste dobro izmijenili lokalnih programa, djelovanja za mlade. Ovo je samo uključivanje u procese donošenja odluka. Vi ste ovdje u drugom čitanju temeljem primjedbi nekih zastupnika predvidjeli da se u svakoj općini i u svakom gradu mora osnovati Vijeće mladih. Mi mislimo u SDP-u da to nije dobro. Stvarati formu samo za to da bi rekli da negdje Vijeće mladih imamo i da stvaramo strukturu da zadovoljavamo formu zaista nema smisla. Imaju neke vrlo male općine koje nemaju niti jednu udrugu mladih, koje nemaju čak niti jednu školu i pitanje kako će tu uopće biti implementirana. Ako zaista želimo dobro onda to moramo ostaviti općinama i gradovima koji zaista to hoće i koji u tome vide svrhu, a ne da imamo praznu formu. Odredbu stavka 3. članka 5. treba uskladiti sa Nacionalnim programom djelovanja za mlade i Europskim preporukama. Naime, županijska vijeća mladih se trebaju osnovati kao koordinacija općinskih i gradskih vijeća i tu još dodatna primjedba, primjedbu koju smo dali i u prvom čitanju. Mislimo da u Gradu Zagrebu se treba ostaviti mogućnost da se formiraju vijeća mladih u vijećima gradskih četvrti. Grad Zagreb ima status županije. Lokalna razina u Gradu su vijeća gradskih četvrti, a zagrebačke gradske četvrti i po broju stanovnika i po aktivnostima koje se tamo dešavaju su veće od većine gradova i od svih općina u Republici Hrvatskoj. Zaista, nema smisla da mladi u Gradu Zagrebu tu mogućnost nemaju. Članak 6. je doživio neke izmjene i temeljem i onoga što smo mi imali primjedbu u prvom čitanju. Ali i dalje smatramo da način utjecaja na rad predsjedničkog tijela što je definirano u alineji trećoj treba biti definirano u zakonu kako bi se postigla ujednačenost na razini cijele Hrvatske jer u tome i je svrha zašto zapravo uopće i donosimo Zakon o vijećima mladih. Isto vrijedi i za financiranje što je alineja šesta. Naime, članak 17. ovog Konačnog prijedloga zakona sadrži odredbe o financiranju tako da sad ta alineja koja je zaostala iz prvog čitanja tu uopće ne treba. Mislim, ako je tu onda ne može glasiti ovako kako je jer nije u skladu onda sa člankom 17. Članak 7. je po nama i dalje predefiniran. Naime, mi mislimo da je potrebno utvrditi da broj članova vijeća treba biti neparan, a da se broj članova vijeća u pojedinoj jedinici lokalne samouprave određuje temeljem odluke o osnivanju vijeća i temeljem konkretnih situacija u određenom gradu i u općini. Naime, da broj stanovnika korespondira sa brojem udruga, škola ili ovih svih drugih grupacija mladih koji imaju pravo predložiti svoje članove u vijeće onda bi to imalo nekakvog smisla. Ali vezivati broj stanovnika na broj članova Vijeća mladih nema smisla jer se ne generira članovi Vijeća mladih i stanovnika nego upravo iz udruga odnosno oblika organiziranja mladih u pojedinoj jedinici lokalne samouprave. U stavku 2. članka 8. treba dodati da Vijeća mladih mogu predlagati i studentske udruge, ali i pomaci političkih stranaka. Pomaci političkih stranaka nisu nigdje registrirani kao organizirani oblik djelovanja mladih i oni ne potpadaju pod ovaj zakon. Pomaci političkih stranaka u ovom dijelu upravo političkog uključivanja na ovoj sceni mladih igraju dosta veliku ulogu, a u odnosu na sve ostale nevladine udruge mladih su krajnje kako bi reklo od svojih stranaka zavisne u svom djelovanju. Pomaci političkih stranaka se ne mogu javiti niti na jedan natječaj za dobivanje sredstava za svoje projekte, nego isključivo ovise o starijim stranačkim kolegama, a ponavljam oni nisu nigdje registrirani kao organizirani oblik djelovanja mladih. Prema tome, to tu treba definirati. Predsjednici nevladinih udruga se s time itekako slažu. Stavak 3. članka 8. dakle način izbora vijeća to je ključno za autonomiju vijeća i za nas u SDP-u je potpuno neprihvatljivo da članovi vijeća mladih biraju stariji, da biraju predstavnici jedinica lokalne samouprave odnosno predstavnička tijela. Članove vijeća mladih trebaju izabrati mladi sami među sobom i to nije mišljenje samo nas iz SDP-a nego dozvolite mi da citiram točku 38. Europske povelje o sudjelovanju mladih u životu lokalnih i regionalnih zajednica koji kaže da mjesne i regionalne vlasti obvezuju se osmisliti ili podržati Vijeća mladih koje funkcioniraju kao tijela za aktivno sudjelovanje u kojima svoje predstavnike biraju mladi. Vijeća mladih koja su formirana na način da ih biraju predstavnička tijela nisu vijeća. To su ona savjeti mladih. Iz tog razloga Mreža mladih Hrvatske upravo nije ni imala primjedbi osim da se promjeni naziv. Jer sve ovo što piše u zakonu veze s vijećima nema. To su ona savjeti. Ali onda nećemo govoriti da su to vijeća. Taj, mi smo u prvom čitanju dali nekoliko primjedbi i nekoliko modela na koji način se može osigurati da mladi biraju svoje predstavnika sami među sobom. No međutim to nije ni na koji način uvaženo niti se nam se predlagatelj na to osvrće. I mi smatramo da je ovaj članak jedan od ključnih za nezavisnost Vijeća mladih. I ako želimo zaista postići svrhi zakona i ako ne želimo tijela da možemo reći evo imamo ih da se s njima šminkamo i pokazujemo onda nužno moramo promijeniti ovaj članak. Što se tiče djelokruga rada Vijeća, dakle iz članka 10. nama je drago da je dodano da Vijeće mladih sudjeluje u izradi i praćenju provedbe lokalnog programa djelovanja za mlade. Ali i dalje je potrebno dodati novi stavak, odnosno novi članak koji bi regulirao odnos Vijeća mladih i predstavničkog tijela i to na taj način da predstavničko tijelo je dužno razmotriti prijedloge Vijeća mladih, dakle koji se odnose na mlade, ne bilo koje, te da predstavnik Vijeća mladih ima pravo prisustvovati na sjednicama predstavničkog tijela, dakle bez prava odlučivanja. To nije samo naše mišljenje iz SDP-a, to je također kod usklađivanja sa Nacionalnim programom djelovanja za mlade koje ponavljam jednoglasno i voljom svih stranaka usvojeno ovdje u Hrvatskom saboru ali i već spomenutom Europskom poveljom o sudjelovanju mladih u životu općina i regija. Za nas u SDP-u je i dalje neprihvatljiva odredba stavka 2. članka 17. da o programu rada Vijeća odlučuje predstavničko tijelo. I to je opet ona primjedba na neovisnost i samostalnost vijeća. Stavak 1. u odnosu na prvo čitanje je dobro preuređen. Ali i dalje ostaje otvoreno šta ako predstavničko tijelo ne odobri taj plan ili prijedlog koje je predložilo samo Vijeće mladih. I tu naravno opet dolazimo do potrebe za nezavisnošću Vijeća mladih koje po našem mišljenju nije dobro riješeno niti u ovom Konačnom prijedlogu zakona. U članku 17. bi trebali dodati i još mogućnost da se osim iz lokalnih proračuna sredstva za programske aktivnosti Vijeća mogu biti i iz drugih izvora, obzirom da postoje posebni EU fondovi koji imaju sredstva za te namjene. A i država s centralne razine raspisuje neke natječaje na koje se mogu javiti i uklopiti Vijeća mladih. I bilo bi loše zatvoriti financiranje samo, isključivo i jedino na lokalne proračune. Naravno tu mora biti izuzetak da Vijeća mladih ne mogu primati donacije od političkih stranaka. I na kraju mi danas u Hrvatskoj već imamo u više gradova i županije osnovane različite strukture za aktivno sudjelovanje ili savjetovanje mladih. Takva vijeća, odbori, parlamenti mladih imaju razna imena. Osnovana su u mnogim gradovima, Labinu, Karlovcu, Požegi, Velikoj Gorici, Osijeku, Virovitici, Koprivnici, Oroslavlju, Garešnici i još nekim drugima. Imamo u Brodsko-posavskoj županiji, Primorsko-goranskoj županiji. No međutim oni, većina njih se odnosi na Vijeće za djecu, odnosno ne zadovoljavaju u svrhu prema europskim kriterijima što bi se trebalo zvati Vijeća mladih. Iako se neka od njih tako zovu. Mi mislimo da u prijelaznim odredbama zakona također mora biti jedna prijelazna odredba koja bi rekla na koji način se ta postojeća vijeća mogu transformirati ili na koji način će se riješiti da tu gdje strukturu već imamo je naprosto ne gasimo nego da je uklopimo u ovaj postojeći zakonski prijedlog. I na kraju mi u SDP-u kažem podržavamo donošenje ovog zakonskog rješenja. Ali ako ga značajno ne izmijenimo što se može dijelom prihvaćanjem i naših amandmana, nadamo se će i Vlada dati neke amandmane, mi onda zaista nećemo napraviti svrhu koja je deklarirana da kod donošenja ovog prijedloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo dva ispravka. Prvo gospodin Pejo Trgovčević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ma mlada kolegice Lugarić nije istina da samo SDP vodi računa o mladima, da vi samo mlade stavljate na liste i da zapravo pružate vi jedini mogućnost njima u radu. Ja ću samo reći da HSP nema potrebu za to iz tih razloga ni imati forume mladih nego kod nas su mladi direktno uključeni u rad. A i sva istraživanja nam govore da HSP ima najmlađu populaciju, kako u članstvu tako i u biračkom tijelu.
Nije bilo, molim vas. Nije bilo preciznom rečeno o kojoj se stranci radi nego da samo jedna stranka, itd. ali nije rečeno koja. Pa ostaje otvoreno to pitanje da se mi drugi domislimo. Ispravak netočnog navoda, također gospodin Pero Kovačević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Budući je kolega Pejo ispravio ovaj dio, ali točno se znalo na što se odnosi on je samo utočnio te stvari. Ja bih ispravio netočan navod kolegice koja miješa pojam predstavničkog tijela i Vijeća mladih. Naime, nema tko drugi osim predstavničkog tijela imenovati vijeće općinsko nego predstavničko tijelo u općini, kao ni gradsko jer je to pravni sustav u Hrvatskoj. Ako se određuje da su općine, gradovi dužni osigurati sredstva onda oni imenuju. A onda ta vijeća moraju podnositi izvješće kako troše sredstva. Ne znam na kako ste zamislili, ali to je pravno neizvedivo što vi govorite. Hvala.
Hvala. U ime kluba HSS-a, gospodin zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Predstavnici Vlade. Mi kad smo i u prvom čitanju iznosili određene primjedbe već smo tada dali jasno do znanja da ćemo podržati prijedlog zakona, prije svega zato jer smatramo da je to dobro. Pa i danas kad je ovaj Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladima pred nama smatramo da je dobro da ga i sada podržimo, iako na njega imamo nekoliko primjedbi. Dobro je da će zakon biti konačno donijet. Dobro je da je to dano u nadležnost jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Nije možda baš najpreciznije i najbolje riješeno način financiranja, jer i danas je bilo rečeno, to je moramo ipak shvatiti još jedna iako mala financijska obaveza za lokalnom zajednicom. Možemo to nazvati hladni pogon ili bilo kako iako možda nije značajna, ali za neke općine i to može biti određeni financijski teret. Spreman sam naravno i to obrazložiti. Ja ću sada u ime kluba Hrvatske seljačke stranke iznijeti nekoliko naših primjedbi koje su obuhvaćene u člancima 8., 9., 11., 18. i 20. Naime, u članku 2. ovog prijedloga zakona, Konačnog prijedloga zakona vrlo jasno stoji da Vijeća mladih osnivaju odlukom predstavnička tijela jedinica lokalne, odnosno područne ili regionalne samouprave. To je koncept koji je ukupno predložen ovim prijedlogom zakona. I sad bilo koja druga koncepcija bi trebala mijenjati i taj prijedlog zakona. Ako se i orijentiramo na ovaj koncept koji je predložen onda idemo govoriti o određenim nedorečenostima koje su i u ovakvom konceptu predložene. Naime u članku 6. piše odlukom o osnivanju Vijeća mladih uređuje se, između ostalog način izbora članova Vijeća mladih. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci smatramo da bi se to moralo riješiti ovim zakonom. Nikako nije dobro da se to u cijelosti prepusti lokalnoj zajednici prije svega zbog mladih. Svaka udruga, svaki kandidat treba imati jednaka prava bilo da se radi o općini, gradu ili županiji, a ne da to ovisi, a možemo slobodno tako reći, o radu i o osposobljenosti pa na kraju i stručnosti stručnih službi koje stoje na raspolaganju općinama, gradovima ili županijama. Svakako da šarolikost provođenja postupka će proizvesti niz vjerojatno nezadovoljstava, a to je nepotrebno. Zato bi ovim zakonskim prijedlogom trebalo utvrditi tko providi izbore, tko nadzire provođenje izbora i možda jedno od važnijih primjedaba, na temelju kojih kriterija udruge u koje su organizirani mladi, predlažu kandidate. Naime u članku 8. stavak 3. piše na temelju pisanih i obrazloženih prijedloga, naravno predstavničko tijelo bira i razrješava Vijeće mladih na način i po postupku utvrđenom Zakonom o lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi. Da li će udruga mladih koja broji 15 članova predložiti isti broj kandidata kao i udruga koja ima 150 članova, da li svaka udruga mora predlagati kompletnu listu ili eventualno manji broj kandidata, znači da li to ide isključivo po Zakonu o lokalnoj samoupravi. Nadalje, govorimo malo o kriterijima. Koje to aktivnosti udruga mora provoditi da bi uopće imala pravo kandidirati ili bolje rečeno prijaviti svoje kandidate temeljem javnog poziva. Naravno svaka udruga koja se registrira može na temelju ovog zakona kandidirati svoje članove u Vijeće mladih. Posebno iz razloga što je to utvrđeno člankom 1. gdje se spominje da ovim zakonom uređuje se osnivanje Vijeća mladih, djelokrug, postupak izbora članova. Ovdje se baš puno ne govori o postupku osim da će se to utvrditi odlukom koje donosi predstavničko tijelo jedinica lokalne i područne samouprave. Nadalje u istom članku 8. u stavku 4. utvrđeno je da predsjednika i zamjenika predsjednika Vijeća mladih biraju članovi Vijeća mladih. Pretpostavljam da se to samo po sebi podrazumijeva, ali što bi smetalo da ovdje stoji iz sastava Vijeća mladih? Može se to povezati i s člancima 3. stavak 2., članak 7. stavak 1. i članak 8. naravno ovaj stavak 4. Bilo bi sasvim logično i normalno da se točno i precizno definira da se predsjednik i zamjenik predsjednika bira iz sastava Vijeća mladih. Članak 9. govori između ostalog o mandatu članova Vijeća mladih posebno stavak 2. koji govori između ostalog i o razrješavanju. Dakle prvo, to je dosta čini mi se važno. Kako? Na temelju godišnjeg izvješća ili tehničkih ili administrativno na temelju vođenja evidencija prisutstva sjednicama, dakle predstavničko tijelo razriješit će člana i prije isteka mandata ako neopravdano ne nazoči sjednicama Vijeća mladih. Drugo, koji je broj sjednica na kojima član Vijeća mladih neopravdano ne nazoči da bi bio onda i razriješen. Treće, koji je postupak biranja novog člana Vijeća mladih, da li s iste liste ili iste udruge, barem se nadam da je tako jer pretpostavljam da član Vijeća mladih nema svog zamjenika ili ako se to odlukom drugačije definira, stvarno je nepoznato. I četvrto, predlažemo bolju odredbu članka 9. stavak 2. gdje se upravo i nadalje utvrđuje to razrješenje ako navrši 30 godina života. Ma ja bih rekao ovdje da mandat člana Vijeća mladih prestaje ex lege kad navrši 30 godina. Isto tako će mandat članu Vijeća mladih prestati ex lege ukoliko prijavi prebivalište u drugoj jedinici lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave kao i Bog ne daj, ako nastupi slučaj smrti. Dakle to bi trebalo staviti u taj članak 9. stavak 2. Smatramo da je definicija kad navrši 30 godina, ako smo se odlučili već za takvu varijantu, bolja nego definicija ako navrši. To se može svakako navršiti. U članku 11. nužno je definirati tko saziva konstituirajuću sjednicu. Pretpostavljam da će to biti predstavničko tijelo, ja ne znam ali ovdje nije to definirano. Isto tako u stavku 3. istog članka, članka 11. definira se sazivanje izvanredne sjednice, predsjednik na vlastitu inicijativu ili na prijedlog najmanje trećine članova Vijeća mladih. Predsjednik na vlastitu inicijativu podrazumijeva se, ali na obrazloženi prijedlog a ne samo na prijedlog. Ako se već traži sazivanje izvanredne sjednice najmanje trećine neka bude obrazloženi prijedlog. Ali sada se pojavljuje opet jedna nedoumica, što ako predsjednik Vijeća mladih ne sazove izvanrednu sjednicu u slučaju da to zatraži s obrazloženim prijedlogom najmanje jedna trećina članova Vijeća mladih. Ima li sankcija? To u ovom prijedlogu zakona nije definirano velim osim ako se sve to skupa vezuje uz Zakon o lokalnoj, odnosno područnoj i regionalnoj samoupravi. Kada govorimo općenito o toj tematici i radu Vijeća mladih odjednom dolazi i članak 18., što ako predstavničko tijelo jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave ne prihvati godišnje izvješće Vijeća mladih, koje naravno mora podnijeti Vijeće mladih. Da li je to, ako nema sankcije, samo formalnost podnošenje izvještaja i nema posljedica, nema raspuštanja ili formalno bi to tako trebalo biti. Naravno, isto pitanje se postavlja i za program rada. Ako se program rada do 30. rujna ne prihvati na predstavničko tijelo, što tada? Da li … [[Govornik se ne razumije.]] kao proračun kad predstavnička tijela trebaju usvojiti proračun? Nejasno. Dakle, to su te nekakve dileme koje bi trebalo ovim Zakonom razriješiti, ali postavljaju se pitanja. Ovdje ima već sad faktički 5, 6 stavaka koji su dosta nedorečeni. Znači da bi trebalo gotovo i više od četvrtine zakona mijenjati. Koji je koncept Vlade? Da li će biti ovakvo ili onakvo razrješenje, kakav će biti postupak i način izbora? Ako prepustimo sve to, isključivo jedno odlukama općinskih, gradskih, županijskih vijeća ili županijske skupštine onda će biti šaroliko. Ali dobro, onda smo svjesni i eventualno mogućih posljedica. Negdje će to bolje funkcionirati, negdje će lošije funkcionirati. Kad bi bilo to utvrđeno zakonom onda bi svi imali barem jednake obaveze. I u članku 20. stavak 3. koji se, gdje se spominje između ostalog i financiranje, spominje se, članovi Vijeća mladih ne primaju naknadnu za svoj rad. Daklem, oni su volonteri pretpostavljam. Stavak 3. veli: "Članovi Vijeća mladih imaju pravo na naknadnu troškova vezanih uz rad u Vijeću mladih u skladu s odlukom o osnivanju Vijeća mladih". Dobro, pretpostavimo da će se onda odlukom sve riješiti. I način izbora, i način razrješenja, i troškovi, a čemu onda ovaj Zakon? Samo da bude kao okvir. Ja bih volio da to u Zakonu piše. Koji su to troškovi na koje imaju članovi Vijeća mladih pravo na naknadu. Znači, to su neke od primjedbi koje su nerazjašnjene. Da li će one predstavljati poteškoću tijekom rada i osnivanja vidjet ćemo, praksa će pokazati. Ja se bojim da hoće. HSS će dati podršku, prihvatili primjedbe, ne prihvatili. Ponavljam, previše ima tih primjedbi da bismo faktički mijenjali zakon da idemo sa amandmanima, ali htio sam samo ukazati pa i faktički ovom cijelom Visokom domu staviti na dušu da li smo riješili sve ovim Zakonom. Dobro da je taj Zakon došao u drugo čitanje. Bilo bi bolje da je bolje definirao ove nejasnoće o kojima smo govorili. Mi ćemo ga podržati, ali ponavljam, ako će se iskazati da ima puno problema na terenu morat ćemo ići vrlo brzo sa izmjenama. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo na početku ćete mi zaista oprostiti ako pozdravim i mlade. Možda se zaista pogodilo da su danas s nama i mladi, a upravo je ovaj Prijedlog zakona i na konačnoj raspravi pa pozdravljam i njih. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravio je Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih i kako je već rečeno u prvom čitanju Prijedloga zakona o Vijećima mladih u cilju ostvarenja što boljeg položaja mladih u društvu, njihovog obrazovanja, odgoja, kulturnih i socijalnih uvjeta života, Hrvatski sabor je još 2002. godine, a Vlada 2003. godine usvojila Nacionalni program djelovanja za mlade koji sadrži 110 mjera u 8 područja. Sveukupna politika prema mladima temelji se na smjernicama, a danas su i kolege u svojim raspravama rekli, iz Deklaracije 6. konferencije europskih ministara odgovornih za mlade koji se temelje na bitnoj smjernici da se mladima mora osigurati aktivno sudjelovanje u donošenju odluka, koje se odnose na njih, a i pomoći im da se uključe u rad svoje lokalne zajednice. Ne samo zbog toga, kao što je rekao kolega Trgovčević, već i zbog toga što sva istraživanja kod nas pokazuju, a do sada je dosta provedeno, govore o tome da su svi istakli, i sudionici u raspravi i svi smo svjesni toga da mladi u politici i u društvenom životu sudjeluju u vrlo malom postotku, zaista nedovoljno. U prvom čitanju Prijedloga ovog Zakona svi su se složili da su mladi nepovjerljivi prema političkim strankama, da se teško uključuju u rad lokalne zajednice. Svakako da je naša obveza stvoriti uvjete da to nepovjerenje između društvenih i političkih institucija i mladih nestane i da se mladi počnu uključivati u rad istih sve više. Kroz niz akcija Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti počelo je provoditi neke mjere koje su zacrtane u Nacionalnom programu za mlade. U prvom čitanju sam spomenula i podsjetila nas na 1. konferenciju za mlade u lipnju 2005. godine na Bjelolasici pod nazivom "Mladi i društvo u tranziciji" na kojoj su izdvojene neke mjere koje su sami sudionici odabrali kao prioritet. Neke od njih već su uveliko saživjele i u prošloj godini, a realiziraju se i u ovoj godini kroz primjene nekih drugih zakona. Primjene Zakona o športu gdje se zaista na zahtjev mladih sve više uključuju u i daje im se prioritet upravo u ovim aktivnostima. Jedan od zahtjeva mladih bio je i pojačano informiranje mladih o mogućnostima zapošljavanja i poduzetništva. Kako sam napomenula i podsjećam na moju prvu raspravu naveli smo da je već nakon ove prve konferencije 2005. godine održana u listopadu i prva regionalna konferencija za mlade u Kutini na kojoj je sudjelovalo 5 županija i to s temom "Provedba nacionalnog programa djelovanja za mlade na lokalnoj razini". I stoga, iza toga su odmah održane i konferencije u Splitu, Opatiji i Varaždinu a na svima su sudjelovale osim predstavnika mladih i predstavnici lokalnih vlasti, što je bilo od velike važnosti. Ne samo zbog senzibiliziranja lokalne vlasti za probleme mladih te njihovog aktivnog uključivanja u rješavanje problema mladih već i zbog toga što je upravo jedna takva inicijativa na konferenciji u Kutini i potaknuta da bi mladi morali biti i organizirani i djelovati kroz rad lokalne zajednice. I sad da se osvrnem konkretno na Zakon. Predloženi Zakon pomoći će svakako mladima da se organiziraju, da djeluju kroz svoja tijela koja će nositi izradu programa, ali i djelovati prema lokalnoj zajednici. Zato mislim da se mladi, ovdje je kolega Radoš spomenuo, mogu uključiti i u rješavanje problema zapošljavanja, što je jako bitno za njih, i u rješavanje mnogih drugih problema. Upravo kroz rad i kroz interes lokalne zajednice za njihove probleme, a tko će drugi upozoriti lokalnu zajednicu nego oni sami. Iako je u prvom čitanju nekolicina sudionika rasprave istaknula da se ovim Zakonom ne rješava problem mladih, a i danas smo to mogli čuti da ga se predlaže samo deklarativno. Mišljenja smo da je ovaj Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih značajan korak prema kojem mladi imaju zakonski okvir za svoje djelovanje u lokalnoj zajednici. Predlagatelj je prihvatio veliki broj primjedbi i prijedloga nakon prvog čitanja koje su uputili klubovi zastupnika i neki zastupnici i time je zaista poboljšan predloženi Zakon. Dobro je da je predlagatelj prihvatio prijedlog da se propiše obveza osnivanja Vijeća mladih na svakoj lokalnoj razini u članku 2. jer se time izjednačuje mogućnost mladih u svim sredinama. Pozdravljamo i prihvaćanje prijedloga da se pomakne dobna granica za članove Vijeća mladih od 15 do 29 godina. Isto tako predlagatelj je nadopunio članak 8. koji govori o izboru članova Vijeća mladih proširenje mogućnosti da osim udruga mladih i udruga koje se bave mladima učeničkih vijeća, studentskih zborova mogu predložiti članove i drugi registrirani oblici organiziranja mladih. Time se, tim proširenjem omogućeno je zaista velikom broju mladih da se prema svojoj osobnoj odluci i uključe u rad Vijeća mladih. Dio kolega zastupnika predložio je i promjene u djelovanju rada Vijeća mladih pa je tako predlagatelj uvažio i vrlo značajnu primjedbu da Vijeća sudjeluje u izradi i praćenja provedbe lokalnog programa djelovanja za mlade, jer na taj način sigurno može i mora utjecati na spomenuti program. Prema prihvaćenim prijedlozima po potrebi poziva predstavnike tijela jedinica lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave na sjednicu što je i dobro da predstavnik sudjeluje u radu Vijeća mladih i zbog toga što može kasnije u određenim, na određenim mjestima upravo i u pravo vrijeme prenijeti ono što mladi poručuju određenim tijelima i vijećima u lokalnoj zajednici. U prvom čitanju bilo je dosta primjedbi od svih sudionika rasprave upravo na financiranje rada Vijeća mladih, zato je dobro da Vijeća u članku, da se za Vijeće, za rad Vijeća u članku 17. predviđa obvezno financiranje Vijeća mladih u proračunu jedinica lokalne samouprave, područne i regionalne samouprave jer će se tako sigurno osigurati sredstva za rad Vijeća, a ne prepustiti se tome da li netko želi ili ne želi ili može ili ne može financirati rad ovih Vijeća. Vijeće mladih izrađuje svoj program rada kojeg odobrava predstavničko tijelo jedinica lokalne samouprave i područne, a sukladno tome budući da se i financira iz lokalnih proračuna podnosi godišnje izvješće o svom radu. Ovakvim rješenjem mislim da je dobro zaokruženo da je od predlaganja, odobravanja, financiranja, do odgovornosti prema izvršenju toga programa upravo su mladi od početka uključeni u svoj rad. Za razliku od prijedloga u prvom čitanju jedinice lokalne, odnosno područne samouprave, tj. stručne službe predstavničkih tijela obvezne su obavljati stručne i administrativne poslove za Vijeća mladih. To smo i predložili u prvom čitanju Zakona upravo zbog toga da im se da puna podrška i da im se omogući da oni koji stručno to vode pomognu im u radu samih vijeća. Da predloženi Zakon ne bi zaista bio deklarativan dobro je da je dopunjen člankom 22. u odnosu na prvo čitanje, tj. da predstavnička tijela jedinica lokalne i područne samouprave obavezna su u roku od 6 mjeseci osnovati Vijeća mladih što u ovom trenutku znači sigurnost da će ova Vijeća saživjeti i postati aktivni dio lokalne zajednice. I na kraju kako je Zakon u prvom čitanju dobio većinu glasova upućen je u drugo čitanje. Nadam se da će ovako popravljen, nadopunjen prijedlozima i uvaženim primjedbama biti i donesen prije svega zbog mladih za koje smo se svi zalagali i na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice prihvatit će Zakon o Vijećima mladih kao ne samo jednu mjeru iz nacionalnog programa, nego i kao nešto što nam je prioritet u društvu, skrb i briga o mladima. Hvala.
Hvala. Upravo je isteklo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac u ime kluba IDS-a. Nema je. Gubi pravo na raspravu. U ime kluba HSLS-a, gospodin zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, štovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je jedan vrlo važan zapravo zakon, Zakon o Vijećima mladih koji bi, pa da ispričavam se i pozdrav galeriji i mladima koji sve ovo, koji ovo sve slušaju. I možda je zapravo to prilika da se progovori puno šire o samom problemu mladih od ovoga, od intencije samo ovoga Zakona. Očito da se nekad i u paradigmi inače u društvu promijenila pa i da to nije samo ne znam hrvatski fenomen da mladi ne sudjeluju u političkom, društvenom, u javnome životu nego da poslije onih burnih, burne europske '68., pa naših 70-tih godina da je očito politika i oni stariji su sve učinili da se mladima svaki zapravo javni angažman, politički angažman ogadi i da oni zapravo imaju i dalje jednu negativnu, negativan stav prema bilo kakvoj participaciji u političkome, javnome i društvenome životu. I mi smo zapravo isto svjedoci da i evo i u Hrvatskoj i ova neka istraživanja koja govore da zapravo naši mladi slijede taj opći trend i da zapravo ne sudjeluju kao politički subjekt, kao bitan čimbenik u životu nego jednostavno neki način svojom apatičnošću, ravnodušnošću postići upravo ovo stanje da je politika, odnosno javni život nije barem nije na pravi način ne može rješavati njihove probleme. I meni se također to čini da zapravo samo ovaj Zakon o Vijećima mladih nikako ne može riješiti sve probleme, da je on samo jedan od elemenata koji bi ne znam mogli pridonijeti stvaranju jednoga pozitivnog ambijenta, jednoga ozračja gdje bi se mogle stvoriti pretpostavke da upravo mi promijenimo tu moramo priznati tu negativnu percepciju o bavljenju javnim poslovima. Ja mislim da recimo bez jednoga radikalnijih reformi u sferi obrazovanja, da i sferi zapošljavanja da sva ova priča zapravo i dalje će ostati samo mrtvo slovo na papiru. Jer jednostavno danas ono što, o čemu mi moramo razmišljati ovdje pogotovo zastupnici koji donose zakone a to je doista kako stvoriti te pretpostavke za život koji će se odvijati u budućih desetak ili dvadesetak godina odnosno kako stvoriti takve pretpostavke u društvu da doista naši mladi mogu biti konkurentni na tom europskom tržištu, da mogu sudjelovati u svim tim utakmicama a pravila igre će biti vrlo visoka, standardi vrlo visoki. Ako ih ne možete ispuniti onda ćete vi iz toga ispasti i na neki način stvarat ćete jedno loše društvo odnosno loše vibracije u društvu ako imate upravo tu perspektivu beznađa, pesimizma, vrlo teško se s time boriti. Mi želimo biti dio Europske zajednice, članovi Europske unije i samim time to će značiti jedan slobodni protok ljudi, roba, vrijednosti. Znači u tome doista prije svega mogu sudjelovati oni koji će tek ući u takvu utakmicu. Ako se tu ne stvori jedno dobro ozračje, ako se tu ne stvore te pretpostavke, a to se može stvoriti samo sa doista dobrim obrazovanjem, spremnost upravo je u tom da i naši ljudi, mladi ljudi prije svega budu konkurentni i da doista bez problema prelaze te granice kao što recimo to čine i zračne struje. No od nečeg se, … [[Govornik se ne razumije.]] slobodno se kreću i da nema nikakvih problema, problema u jezičnoj komunikaciji, problema u onome znanju i vještinama nego jednostavno da mogu biti i jednaki ako ne i bolje od svoje generacije u Europskoj zajednici. Kažu u svijet se kreće tim prvim korakom i sada da li će ovaj Zakon o Vijećima mladih biti taj koji će riješiti te probleme? Mi možemo ovo jednostavno sami za sebe, jedan "apaurin" politikom reći evo, nešto smo učinili pa je tu sada taj prvi korak s kojim se kreće na taj svijet. Na neki način kako mlade zapravo uvesti da uđu, da participiraju to u javnome životu na razini ovih lokalnih i regionalnih i regionalne samouprave. Postoje, i ja se isto sjećam, mi smo to negdje tamo u Osijeku kad je to bilo propisano osnovali Vijeće mladih ali ste strane biste riješili taj zakonsku obvezu ali moram priznati, ne znam da li je to zasluga bila obostrana ali ništa osim toga, ništa se nije ostvarilo. Niti je bilo ove pozitivne agresivnosti od strane Vijeća mladih da ne znam, da nameću neke svoje probleme, svoje prioritete koje bismo mi morali rješavati a niti budimo iskreni niti je to predsjedničko tijelo osim onoga primilo k znanju određena izvješća o njihovom radu. Ništa više odnosno manje nije ni napravilo. Bojim se da situacija nije ni danas ništa bolja niti gora nego jednostavno upravo nešto funkcionira sve što postoji ali njegovo funkcioniranje još uvijek je daleko od onoga, od one projekcije koji svakako ovaj Prijedlog zakona o Vijeću mladih i sadrži. Evo, ovdje isto ako sada prijeđemo na neke konkretne detalje, u članku 2. može se pročitati da je Vijeće mladih prije svega savjetodavno tijelo koje za cilj bi imalo jedno aktivno uključivanje mladih u javni život. No opet se mora postavljati pitanje a tko će to jamčiti da će se odluke Vijeća mladih biti uistinu razmatrane od strane predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave i uprave? Znate, jednostavno neke, na neki način neke stvari postoje ali kažem bez nekog ikakvoga učinka odnosno bez ikakve sankcije ako se nešto ne donosi. U članku 8. stavku 2. stoji da kandidate za članove Vijeća mladih predlažu Udruge mladih i udruge koje se bave mladima, učenička vijeća, studentski zborovi te drugi registrirani oblici organiziranja mladih. E onda ti drugi registrirani oblici organiziranja mladih, to je ono dakle kada kažemo da se to … [[Govornik se ne razumije.]] a zapravo pobliže se ne definira i onda upravo taj nepotpun, prilično nejasan i prazan zapravo sadržaj toga pojma je prazan, otvara mogućnosti čitavoga niza političke manipulacije, jer registrirani oblici organiziranja mladih su i političke stranke i onda svakako doista postoji mogućnost da bi u sastav vijeća mogli ući i određeni predstavnici političkih stranaka, mladi predstavnici političkih stranaka koji zapravo bi na neki način bili samo trabanti upravo vladajuće političke stranke u određenom gradu, općini odnosno županiji. Stoga mislim da bi ovaj stavak na neki način trebalo izmijeniti u smislu ga precizirati kako bi se ove manipulacije izbjegle jer doista nema nikakvoga potrebe da jedni hvale da Vijeće mladih hvali Vijeće starih a da bi onda Vijeće starih hvali Vijeće mladih i samim time da se stvara privid da sve funkcionira a zapravo problemi ovi kažem bitni a čini mi se da su to problemi obrazovanja, problemi zapošljavanja, otvaranja perspektive, jer na kraju ono kaže nije naš narod bez vraga rekao da na mlađima svijet ostaje i ona jedina naša obveza kakav ćemo im taj svijet ostaviti. Kažem svakako da nije dobro da im ostavimo jedan neuredan svijet koji će biti bremenit problemima a oni bi trebali da plaćaju te naše krive odluke i krive procjene. U članku 9. stavku pak 2. stoji da će predstavnička tijela jedinica lokalne odnosno područne samouprave prije isteka mandata razriješiti člana Vijeća mladih ukoliko on neopravdano ne nazoči sjednicama Vijeća mladih. I ovo bi trebalo preciznije definirati jer koliko mi je poznato čak i oni koji su ne znam, koji dobiju mandat od građana pa evo pogledajmo i ovaj Sabor, ja se ne sjećam da smo ovdje ikada bili u punom broju i ovaj naš odnosno ako sami sebe ne sankcioniramo onda isto vrlo je teško da mi odlučujemo odnosno da mi koji sami vrlo, odnosno dobar dio nas samih koji ne dolaze, da se oduzme pravo da oni odlučuju šta je opravdano a šta neopravdano nenazočenje nekim sjednicama Vijeća mladih i na taj način da reguliramo tu materiju. Mislim isto da nije baš najuputnije. I u člancima 11. i 12. određuje se redovito sazivanje sjednica, način njihovih sazivanja, način sazivanja izvanredne sjednice, način donošenja odluka itd. Ovo ne bi trebalo biti propisano zakonskim odredbama jer način rada i funkcioniranja Vijeća mladih trebalo bi biti propisano i uređeno prije svega Poslovnikom o radu Vijeća mladih. Znači da to spustimo na tu razinu a ne da to ovako, da zakon daje i ovakvu vrstu obveze, preporuke nego ipak to kažem prepustiti da se taj diko ovoga uredi Poslovnikom o radu Vijeća mladih. No bez obzira na ove kažem primjedbe i čini mi se da taj sam Zakon o Vijećima mladih će ostati upravo nešto kao jedan dobar dokaz naše dobre i plemenite volje da nešto, da na taj problem smo bazirani, da sljedimo naputke Vijeća Europe, uopće svih ovih rezolucija, deklaracija koje su u međuvremenu donešene, da se organiziraju i seminari. I sve je to dobro i sve je to … [[Govornik se ne razumije.]] i nemamo ništa protiv ali čini mi se to će samo ostati jedna simpatična deklaracija pa će nas jednom neki kroničar za 50.-tak ili 100.-tinjak godina reći, ovaj saziv Sabora i ovi zastupnici su 2007. godine bili senzibilizirani za ove probleme ako mi zapravo ne zadiremo malo dublje, a to dublje je prije svega doista pitanje budućnosti, perspektive, uključivanja mladih. Jer na kraju krajeva ta apatija, za tu apatiju je zapravo odgovorno opće stanje u društvu i nije moguće i ne znam da su mladi Europe pa i oni u našim krajevima šezdesetih i sedamdesetih godina doista bili zainteresirani za svijet u kojem žive a da danas ne znamo da cijeli bunt naše studentske populacije se zapravo zasniva na problemima prehrane što svakako da se razumije nije mali problem i možemo ga razumjeti … [[Govornik se ne razumije.]] studentskog standarda a da zapravo jednostavno ova cjelokupna politička, društvena, gospodarska situacija onih ljudi koji će danas, sutra isto ući u taj život da ih to uopće ne zanima, da to ne artikuliraju i doista imaju puno pravo da budu i nezadovoljni. Mislim da su tu kud i kamo veći problemi i to zahtijeva jednu tematsku raspravu u ovome Saboru da se ona i razmatra iz one knjige koja je ovdje napravljena 2002., 2003. godine što je napravio institut. Na neki način šteta što nije u ono vrijeme u povodu te knjige organizirana jedna tematska rasprava. Ali i bez kažem i sa ovim primjedbama klub HSLS-a dat će svoj glas za ovaj Konačni prijedlog Zakona o vijeću mladih. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče! Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! U Varaždinu je i oko prvog i oko drugog čitanja ovoga zakona održan Okrugli stol o vijećima mladih gdje su predstavnici udruga mladih govorili što oni uistinu misle i kako oni doživljavaju donošenje ovoga zakona. Pri tome moram reći da i grad Varaždin i Varaždinska županija su preduhitrili zakonodavce pa i u gradu i u županiji već djeluje vijeće mladih. Međutim, upravo zbog toga i bez obzira što zakon do sada nije propisivao postojanje vijeća mladih bilo bi zanimljivo čuti na koji način ili u prijelaznom razdoblju kako usuglasiti rad dosadašnjih vijeća mladih sa vijećima mladih koja će se sada osnovati. Ja bih molio pojašnjenje jer u odnosu na prvo čitanje tu jest mala razlika. Jasno nam je da odluku o osnivanju vijeća mladih koje će donijeti predstavničko tijelo ali čini mi se da jedno od temeljnih načela da način utjecaja vijeća mladih na predstavničko tijelo bi ipak trebalo definirati zakonom. Jer inače ćemo imati dosta šarena rješenja od nekog koje će biti poprilično komotno da će se davati veća prava mladih do toga da će biti taj utjecaj vijeća mladih dosta minoran. Znači, ja osobno smatram da bi taj članak 6. ipak trebalo preciznije i bolje i kvalitetnije urediti. Ono na što imam najveću primjedbu to je članak 7. Ako smo i Zakonom o lokalnoj i regionalnoj samoupravi imali određeno i broj članova poglavarstava zavisno od veličine različitih općina pa i tu imamo različito mi sada ovdje definiramo do 10 tisuća pa od 10 tisuća i 1 nadalje čini mi se da ako igdje trebamo ostaviti i dopustiti da predstavnička tijela pokažu taj svoj nekakvi lokalni kolorit, svoje vlastite posebnosti da tada ne bi trebalo do kraja definirati možda minimalni broj članova vijeća mladih, ali definirati koji je to najveći. Pogotovo imate i gradova koji su izvan grada Zagreba gdje imate i veći broj udruga i samim time predstavnika mladih, gdje imate i eventualno sveučilište. Prema tome, definirati sada u jednom gradu od tridesetak ili više tisuća stanovnika da je to samo od 9 do 11 članova vijeća mladih čini mi se ovoga časa neprirodno. Primjerice, grad Varaždin ovoga časa ima u svom Vijeću mladih dvadeset i četiri člana. Napravljeno je to zbog toga što je daleko veći broj zainteresiranih udruga mladih nego što to zakonodavac stavlja. Pri tome čini mi se da ne treba, znači naglašavam ne treba dirigirati broj članova vijeća mladih. Ako igdje zaslužuju županije, gradovi i općine da pokažu svoju posebnost to je na jednoj takvoj strani. Druga stvar je tiče se financiranja. Meni se čini odrediti da se moraju ili da treba financirati programe vijeća mladih odnosno rad vijeća mladih, to će biti šareno. Negdje će netko ispuniti veliki grad od trideset ili više tisuća stanovnika svoju obvezu da financira rad vijeća mladih sa 5 tisuća kuna. Stvar je uređena, međutim koliko je to dobro ili koliko je to loše čini mi se da bi ovdje trebalo ipak propisati određene kriterije i primjerice ovdje ja dajem možda ideju koja je bogohulna ali recimo da se propiše da za rad vijeća mladih je potrebno osigurati 0,1% izvornih sredstava u proračunu općine, grada ili županije. Usput da spomenem i ovaj broj, mi imamo općine, čini mi se općina … [[Govornik se ne razumije.]] koja je najmanja u Republici Hrvatskoj i imamo općine, primjerice u Varaždinskoj županiji, koje imaju osam, devet tisuća stanovnika. Za sve nji je predviđen raspon od pet do sedam članova vijeća mladih. Čini mi se da će u općini Civljani teško biti naći i ovih pet a u općini primjerice Trnovec Bartolovečki u Varaždinskoj županiji gdje ima isto tako veliki broj udruga bit će teško zadovoljiti potrebe i sve ono što bi mladi htjeli sa sedam članova ove udruge. Upravo zbog toga potrebno je i tu mislim da je ovaj amandman koji je dao klub SDP-a itekako dobar na članak 10. vezano da predstavničko tijelo ipak mora razmotriti svaki prijedlog koji da vijeće mladih, razmotriti. A vezano uz financiranje čini mi se da bi bilo dobro ugraditi u zakon da se ne može financirati bilo koji program za mlade bez barem mišljenja ajde ako ne i pozitivnog, znači bez mišljenja vijeća mladih. Na taj način čini mi se da bismo dobili kvalitetu. Na ovom Okruglom stolu u Varaždinu rečeno je i tu su mladi izrazili svoje htijenje, znači da koncepcijski to ne odgovara onome što većina mladih želi. Oni žele da na izravni način delegiraju svoje članove u vijeća mladih. I ja sada dajem i primjedbu vezanu na članak 8. Ako želimo i imamo povjerenja u mlade osobe zašto ne dovesti do toga da predstavničko tijelo je obvezno prihvatiti sugestiju udruga mladih koje su kandidirale. Možda oni oforme nekakvu koordinaciju, dogovore se tko će biti članovi vijeća mladih a svjesni smo toga, pogotovo u većim sredinama, većim gradovima, županijama da politika ima presudan utjecaj i tada ćemo na neki način zagaditi atmosferu u tom vijeću mladih jer će vjerojatno doći do prekrajanja i do favoriziranja svojih "vlastitih političkih sumišljenika". Čini mi se da bi tu bio značajan iskorak ukoliko bi se ipak prihvatilo znači da predstavničko tijelo prihvaća odnosno samo potvrđuje ono što mladi ili predlože za vijeće mladih. Čini mi se da još ima dovoljno vremena da se prihvati i takva na neki način solucija, bila bi daleko bolja i kvalitetnija. Sam zakon po sebi, moramo biti svjesni, neće riješiti utjecaj mladih na lokalnu politiku jer ovdje se ipak sve odnosi na lokalnu i regionalnu politiku. Već je bilo rečeno u raspravama da ovdje se ništa ne govori o državnoj razini, ali ako već idemo da se radi o lokalnoj razini dajmo da taj utjecaj mladih onda bude realan. Ja sam dao nekoliko prijedloga i sugestija, ne smatram da su to najkvalitetnija i najbolja rješenja ali i ovakvo rješenje koje ću osobno podržati je bolje nego ništa. Jer činjenica je da smo do sada imali ništa, da je to bilo prepušteno pojedinoj lokalnoj sredini. Na ovaj način će to biti kvalitetno i dobro, ali bi isto tako predložio da se vezano uz članak 16. da Vijeća mladih donose program rada za kalendarsku godinu, da ipak to povežemo sa načinom donošenja lokalnih proračuna. Prema tome trebalo bi propisati rok do kada se program Vijeća mladih donosi da se na temelju toga programa onda može i donijeti onaj financijski plan jer obično ako nemamo to iskoordinirano najlakše je onda reći ili da to bude barem prilikom donošenja lokalnih proračuna da se donesu ili da se potvrde i programi rada Vijeća mladih zajedno sa financijskim planom. Onda bi to imalo smisla. Jer ako izađemo izvan toga konteksta onda je pitanje iz kojih izvora će se osigurati i financijska sredstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da je Konačni prijedlog zakona nešto bolji nego što je bio Prijedlog zakona u prvom čitanju i u tom pogledu odajem priznanje zapravo predlagateljima jer su čitav niz primjedbi koji su dali zastupnici prihvatili uključivo i neke primjedbe koje sam i sam davao. Međutim smatram da bi bilo dobro odgoditi izjašnjavanje o ovom zakonu još neko vrijeme jer postoji još nekoliko otvorenih pitanja koje bi trebalo raspraviti pa eventualno i korigirati amandmanima predlagatelja da bi zakon bio još kvalitetniji i još bolji. Prvo pitanje koje je i formalno i sadržajno je zapravo vezano uz pitanje prebivališta mladih i pitanje nadležnosti Vijeća mladih. Ako se pogleda članak 10. onda se vidi da Vijeće raspravlja, predlaže, predlaže, daje mišljenje, sudjeluje u izradbi i provođenju lokalnog djelovanja za mlade, izrađuje izvješće, predlaže mjere, skrbi o informiranosti i tako dalje i tako dalje ili bolje rečeno da ono ima raspravno savjetodavnu ulogu u odnosu na predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave. Međutim u članku 3. kad se pogleda vi vidite da smo mi zapravo odredili da mladi u smislu ovog zakona dakle oni koji mogu biti birani ili predlagani da budu izabrani u Vijeće mladih moraju imati prebivalište na području te jedinice lokalne samouprave i naravno moraju biti u dobi od 15 do 29 godina. Sad se postavlja jedno vrlo važno pitanje. A šta je sa sveučilišnim gradovima? Znate veoma će biti interesantno kako onemogućiti u sveučilišnim gradovima studente koji naravno nemaju prebivalište ali imaju boravišni status da preko studentskih udruga ostvare pravo da i oni budu predloženi u ta, u te, u ta vijeća mladih i da praktički mogu raspravljati o onim pitanjima od interesa za mlade vezano i za razvoj sporta, kulture a osobito položaja sveučilištaraca u društvu odnosno u tom gradu, toj jedinici lokalne samouprave. I zbog toga ja mislim da bi trebalo razmotriti mogućnost. Ja bih molio državnog tajnika ako može obratiti pozornost. Ja mislim da bi trebalo razmotriti pozornost da se iznimno za sveučilišne gradove u članku 3. ubaci još jedan članak da i po prebivalištu studenti mogu biti putem studentskih udruga također kandidirani u Vijeća mladih u tim sveučilišnim gradovima. Drugo, druga moja primjedba koja je vezana jeste pitanje za rok. Naime zakonom je predviđeno da će se u članku 22., da će se u roku od 6 mjeseci osnovati vijeća mladih. Ali se postavlja pitanje u kojem roku će se donijeti odluka o osnivanju vijeća mladih. Jer odluka je sadržajno, treba biti razrađena i da treba ju donijeti gradska odnosno općinska vijeća. Prema tome trebalo bi propisati i dokazati se i taj akt mora donijeti i ja nisam siguran da je tu realan rok od 6 mjeseci vodeći računa o tome da se predstavnička tijela i jedinice lokalne samouprave u pravilu moraju sastati u roku od 3 mjeseca jedanput. Treća moja primjedba vezana je za broj članova Vijeća. Naravno da ovo od 5 do 7 je u redu kada se uzima nekakva prosječna općina odnosno jedinica lokalne samouprave ali ako se uzimaju jako male općine koje imaju po nekoliko stotina stanovnika onda nije moguće da ta općina ili da te općine mogu osnovati vijeća mladih. Pa čak nije, upitno je da li imaju i dovoljno mladih na svom prostoru po udrugama koje su osnovane u udrugama da bi udruge to mogle predložiti. I zbog toga bi trebalo vidjeti kako i na koji način riješiti to pitanje. Naravno meni ostaje i dalje konceptualno i koncepcijska primjedba na članku 8., stavku 3. Naime tu piše na temelju pisanih i obrazloženih prijedloga ovlaštenik predlagatelja iz stavka 2. ovoga članka članove Vijeća mladih bira i razriješava predstavničko tijelo. Ja ne vidim po čemu su onda oni predstavnici mladih. Znate ako su predstavnici mladih onda mladima moramo dati pravo da određeni broj mladih koje imaju oni izaberu i oni njih predstavljaju u općinskom vijeću, zastupaju njihove interese i tako dalje i tako dalje. I u tom pogledu ja sam za onu drugu soluciju da Općinsko vijeće, Gradsko vijeće, Županijska skupština donosi odluku o osnivanju. Propisuje uvjete i kriterije tko može biti kandidat i ostavlja pravo udrugama odnosno ovlaštenim asocijacijama da mogu predložiti kandidate. Ne predložiti kandidate nego utvrditi na temelju tih kriterija kandidate i izvršiti izbor i na osnovu toga izvijestiti Vijeće da su oni članovi Vijeća mladih. Onda je to po mom dubokom uvjerenju daleko, daleko važnije i daleko bitnije. Peta primjedba je vezana za rok. Nije dobro staviti da Vijeća mladih se biraju na dvije godine. Treba ih vezati za mandat lokalne zajednice. Odnosno predstavničkog tijela lokalne zajednice iz jednostavnog razloga jer u tom vremenu moraju imati mogućnost da makar kroz savjetodavnu i raspravnu funkciju i predlagačku ulogu praktički kao nekakvo radno tijelo utječu na to da pokušaju stavljati na dnevni red, štititi i ostvarivati interese mladih. U tom pogledu je sasvim jasno da ovo pitanje da se Vijeća mladih redovito održavaju sjednice najmanje jedanput u dva mjeseca, postavlja se pitanje a zašto kad Gradsko i Općinsko vijeće u tom kontekstu, slabo vam radi ozvučenje, u tom kontekstu može, ima obavezu svaka 3 mjeseca. Prema tome ako svaka tri mjeseca to Općinsko vijeće onda to treba uskladiti da bude s obzirom da će oni zajednički tamo komunicirati i obavljati određene poslove i vezano za rad Općinskog vijeća. U članku 12., stavak 3. postavlja se pitanje naravno oko sukoba interesa. Vrlo je interesantno gdje je primjećeno oko vlasništva, oko, ne znam dionica i tako dalje. A šta je sada sa mogućim sukobom interesa ako se radi o mladom … … [[Upadica se ne razumije.]] Ne znam zašto. Što ako se radi o mladoj osobi koja je član Vijeća mladih a zaposlena je u nekoj pravnoj osobi. A u isto vrijeme ta pravna osoba treba da ostvari neki od projekata kojim se štite ili realiziraju prava mladih. Mislim da u takvoj situaciji i to bi trebalo donijeti. I ostaje još ovo pitanje koje je nešto bolje postavljeno ali nije do kraja riješeno. To je pitanje gdje vijeća mladih trebaju donositi svoj program, dostaviti zapravo predstavničkom tijelu, a u isto vrijeme se postavlja pitanje da predstavničko tijelo zapravo odlučuje o financiranju i financijskim sredstvima. E sad se postavlja pitanje kada bi trebalo doći do tog programa. Mišljenja sam da bi to trebalo biti svakako prije donošenja proračuna. I u tom segmentu bi trebalo ipak propisati minimum obaveza i programskih sadržaja koji štite interese mladih koje bi trebala gradska, odnosno općinska vijeća financirati. Naravno ne mogu se prihvatiti baš ni svi megalomanski projekti koje bi trebalo u tom pogledu financirati ili rješavati. I zadnju stvar koju bi htio reći jeste da je trebalo dati i naputak jedinicama lokalne samouprave da pored ovih sadržaja koje zakon propisuje da one mogu odlukom o osnivanju vijeća mladih i proširiti ne samo njihovu nadležnost nego i mogućnost njihovih interesa, ovisno o gospodarskim i inim mogućnostima i prilikama na području tih jedinica lokalne samouprave da bi zapravo mogli na odgovarajući način rješavati. Vidio sam kolege i prijedlog amandmana između ostaloga Kluba zastupnika SDP-a koji otvara pitanje da se i u gradskim kvartovima ili četvrtima mogu osnovati vijeća mladih. Međutim, to se postavlja pitanje, moralo bi se postaviti pitanje šire, zapravo da li se u sklopu mjesne samouprave također može osnovati vijeće mladih kada se radi o interesima i pitanjima vijeća mladih ne samo u velikim gradovima nego i u drugim jedinicama lokalne samouprave gdje to i takve mogućnosti postoje. I dakako u tom segmentu ostaje dodatno pitanje gdje se pokušava ovdje vezati kandidaturu, na to se posebice osvrćem, da članove vijeća mladih predlažu od udruge mladih, udruge koje se bave mladima, učenička vijeća, studenski zborovi te drugi registrirani oblici organiziranja mladih. Ovo drugi registrirani oblici organiziranja mladih podrazumijeva da mogu i mladi koji su organizirani u posebne sekcije, forume ili oblike pri političkim strankama, ili bolje rečeno ako, tako bi se moglo interpretirati da se ne može isključiti. Kao i u pojedinim interesnim udrugama ako oni nastanu. Primjerice pri sindikatima ili ne znam u sklopu poslodavaca, itd. mladih. Zbog toga postavlja zapravo jedno interesantno pitanje da ova depolitizacija teško se može provesti jer samo predstavljanje vijeća mladih kao predstavničko tijelo mladih koje doduše nema ulogu da odlučuje ali ima odluku da pokreće, da predlaže itd. samo po sebi jeste jedan oblik političkog rada, i političkog rada mladih, dakle ne samo interesnog. I u pogledu zapravo je to trebalo onda do kraja razraditi, otvoriti na kraju krajeva. Ova nastajanja ovih vijeća mladih između ostalih ima i edukativnu funkciju koju treba osposobljavati mlade ljude i privikavati ih na višestranački sustav, na demokratske odnose i da steknu što više znanja da u tim odnosima kvalitetno sutra mogu prezentirati, zastupati interese svih naših građana neovisno od svakog aspekta će u njima pristupati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odmah na početku svoje rasprave želim reći da podržavam donošenje ovog zakona u cilju aktivnijeg uključivanja mladih u svakodnevne aktivnosti i probleme i njihovo rješavanja, pogotovo onih pitanja koja se odnose na sadržaj i kvalitetu njihova života. S obzirom na činjenicu da je ovaj zakon iako značajan relativno kratak, a već smo o njemu dosta toga čuli u dosadašnjim raspravama ja ću u svojoj raspravi biti vrlo kratka. Želim se osvrnuti na svega nekoliko detalja, odnosno postaviti nekoliko pitanja. U obrazloženju Konačnog prijedloga Zakona o vijećima mladih u okviru prijedloga i mišljenja koje predlagatelj nije prihvatio između ostalog stoji, citiram: "Broj članova vijeća mladih u smislu izbjegavanja neravnopravnosti kod izbora članova vijeća mladih treba definirati odlukom…", to podvlačim, "…treba definirati odlukom o osnivanju vijeća mladih na način da se tom odlukom predvidi ravnopravan tretman predlagača koji će predložiti kandidate za zadani broj članova vijeća mladih.", završen citat. Postavljam pitanje kako će donositelj odluke o osnivanju vijeća mladih znati što treba definirati odlukom ako to ne piše u samom zakonu, a on nema tekst ovog obrazloženja i još k tome u poglavlju koji predlagatelj zakona nije prihvatio. Još su, još se nameće jedno po meni vrlo bitno pitanje koje sam postavila i na sjednici Odbora za obitelj, mladež i sport i na koje na moju žalost nisam dobila zadovoljavajući odgovor pa ga ovom prigodom želim ponoviti. Možda su se u međuvremenu predlagatelji uspjeli dogovoriti o tome pa će to pitanje dobiti i konkretan odgovor kako bi zakon osim deklarativne naravi dobio i praktičnu primjenu. Moje pitanje glasi, što će se dogoditi ako se prema članku 22. ne osnuje vijeće mladih u roku od 6 mjeseci? Kakve su sankcije, tko će ih i hoće li ih uopće netko snositi? Iz ovog pitanja nametnule su se dvije dileme, odnosno moguće situacije. Prva je situacija, ako postoji interes na terenu, ali lokalna samouprava to ne želi sprovesti. Ova se situacija može dogoditi u većim općinama odnosno gradovima gdje postoji veći broj mladih aktivnih u raznim društvima i udrugama, ili pojedinaca koji nešto želi učiniti na afirmaciji mladih u društvu. Druga je moguća situacija posve obrnuta, lokalna samouprava želi, ali ne postoji interes mladih. Naime, ovakva situacija se može dogoditi u malim jedinicama lokalne samouprave gdje je vrlo mali broj mladih, dakle uglavnom u nerazvijenim općinama sa vrlo malim brojem stanovnika na otocima i slično čiji proračuni su usput rečeno toliki da teško mogu financirati i svoje dosadašnje aktivnosti, a kamo li još nešto drugo. Što će se dogoditi u ovim situacijama? Odgovora nema. Isto tako uvođenje obveznog osnivanja vijeća mladih u jedinice lokalne zajednice što zahtijeva i izmjene njihovih statuta i poslovnika o radu predstavničkih tijela jedinica, pa nisam sigurna hoće li se to moći provesti u rečenom roku od 6 mjeseci, pogotovo kad se uzme u obzir da u istom periodu treba provesti i proceduru kandidature i izbor članova vijeća mladih. Postavlja se pitanje također financiranja vijeća za koje u proračunima lokalnih zajednica za ovu godinu nisu predviđena financijska sredstva. Čini mi se da ova pitanja i dvojbe nameću potrebu da se ovaj zakon još jednom pročisti prije konačnog donošenja kako bi svi ovi problemi, kako bi se svi ovi problemi na kvalitetan način definirali u zakonu. Jedan od načina je i taj da predlagatelj vlastitim amandmanima poboljša njegov konačni tekst. Na kraju spomenut ću i amandman kojega samo podnijela. Članak 11. u stavku 3. kaže da predsjednik Vijeća mladih može sazvati izvanrednu sjednicu Vijeća mladih na vlastitu inicijativu ili na prijedlog najmanje 1/3 članova Vijeća mladih. Mislim da bi taj stavak trebalo izmijeniti tako što se definira da predsjednik mora sazvati Vijeće na prijedlog 1/3 članova a da tekst koji se odnosi na njegovu vlastitu inicijativu bude izbačen s obzirom na to da on i inače saziva sjednice prema potrebi pa njegovu inicijativu nije potrebno definirati kao izvanrednu sjednicu. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Prije svega reći ću da podržavam ovaj Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih koji se nalazi pred nama jer će svakako doprinijeti poboljšanju položaja mladih i njihovom većem uključivanju u društveni ali i politički život lokalnih zajednica. Dakle, jedinice lokalne samouprave, općina, gradova i županija. Isto tako, važno je naglasiti i podržat ću ovaj Zakon iz razloga što je to zapravo prvi institucionalni oblik organiziranja mladih u ovih zadnjih 15-ak godina. Dakle, do sada su mladi bili prepušteni vlastitoj inicijativi, dakle, institucijama civilnog društva da se organiziraju, dakle, u udruge kako bi uobličili, dakle, svoje interese i svoje djelovanje. Prije svega u ovoj raspravi ću se osvrnuti na one stvari o kojima sam govorio i u prvom čitanju, koje su uvažene ali određeni dio i nije uvažen. Dakle, onoga što sam predlagao. Prije svega, mislim da je dobro za razliku od nekih kolegica i kolega što je u odnosu na prvo čitanje uvažen prijedlog o obvezatnosti osnivanja Vijeća mladih. Naime, u prvom čitanju je bilo navedeno da se Vijeća mladih mogu osnivati. Mislim da je to dobro iz razloga što će se na taj način prisiliti prije svega one male općine. Dakle, da pokušaju barem osnovati Vijeće mladih jer bojim se da u protivnom neke jedinice lokalne samouprave to ne bi niti pokušavale i svakako to ne bi bilo dobro. Složio bih se i sa ovim prijedlogom koji je bio iznijet od kolegice Lugarić da se u članku 5. omogući osnivanje Vijeća mladih i u gradskim četvrtima Grada Zagreba jer mislim da su to ipak velike četvrti koje zaslužuju i morale bi imati i mogućnost osnivanja takvih vijeća. Što se tiče odredbi članka 8. stavka 2. koji određuje tko može predložiti kandidate za članove Vijeća mladih, mislim da je sadašnja formulacija u odnosu na formulaciju u prvom čitanju puno bolja. Tada se predlagalo, predlagalo se da mogu predlagati određene pravne osobe što je bio preširok pojam koji bi zasigurno unio mnogo zbrke i problema u primjeni, odnosno provođenju ovog članka. No međutim, mislim, i ovdje je bilo u raspravi izrečeno da bi se uz udruge i ovo što se definira člankom 8. da mogu predlagati kandidate registrirani oblici organiziranja mladih, trebalo bi omogućiti i dakle onim mladima koji nisu uključeni u bilo kakve udruge, odnosno u te oblike organiziranja mladih da mogu isticati svoje kandidate, dakle, i da mogu biti birani u Vijeća mladih. O tome je govorio kolega Radoš. I da bi se izbjegle sve dvojbe oko toga što su to registrirani oblici organiziranja mladih mislim da je dobro precizirati da podmlatci političkih stranaka imaju mogućnost i pravo, dakle, kandidirati svoje predstavnike u Vijeća mladih. Što se tiče članka 9. stavka 2. predlagao sam da se iz razloga za razrješenje člana Vijeća mladih prije isteka mandata izuzme odredba "ako navrši 30 godina života". Dakle, predložio sam da s obzirom da bi mandat članova Vijeća, kako je predloženo, trajao 2 godine, dakle, relativno kratko. Da članu Vijeća koji bi eventualno u mandatu navršio 30 godina života mandat traje do redovnog isteka mandata. Dakle, do novih izbora, a ne da ga se razrješava zato što je navršio 30 godina života. Ako se baš želi ograničiti mandat na 30 godina života onda bi bilo bolje da se unese odredba kojom bi po sili zakona prestao mandat članu Vijeća mladih kad navrši tih 30 godina života, a ne da ga se razrješava. Stoga predlažem da predlagatelj još jednom razmotri ovaj moj prijedlog. Također osvrnuo bih se i na članak 11. Zakona. Naime, i tu sam u prvom čitanju dao određene primjedbe koje nisu uvažene. One se odnose na odredbu da predsjednik Vijeća mladih može sazvati izvanrednu sjednicu na vlastitu inicijativu. Ne vidim zašto bi predsjednik Vijeća mladih sazivao izvanrednu sjednicu na vlastitu inicijativu s obzirom da je ovlašten sazvati sjednicu, dakle redovnu, kad god poželi. Dakle, to je upravo ta njegova vlastita inicijativa. Ograničenje mu je jedino da sjednicu mora sazvati najmanje jedanput u 2 mjeseca što određuje članak 11. stavak 1. Ako se baš isto tako želi zadržati mogućnost sazivanja izvanredne sjednice onda bi trebalo definirati u kojim okolnostima i uvjetima predsjednik saziva izvanrednu sjednicu. Prije svega, trebalo bi se konkretizirati što su to izvanredne okolnosti. Također prema ovom Prijedlogu zakona izvanrednu sjednicu saziva predsjednik i na prijedlog najmanje 1/3 članova Vijeća, ali i dalje ostane otvorenim što ako je predsjednik ne sazove i ne želi sazvati. Tko će je ili može sazvati? Mislim da bi se tu trebalo konkretnije definirati što se događa u tom slučaju. Isto tako u prvom čitanju govorio sam i imao sam određene primjedbe na članak 16. i 17. koji se odnosi na donošenje godišnjeg programa rada Vijeća mladih, planiranje financijskih sredstava, davanje odobrenja predstavničkog tijela na program Vijeća mladih. Mislim da su sadašnja rješenja i odredbe puno kvalitetnije i konkretnije u odnosu na prvo čitanje jer i mislim da je logično da predstavničko tijelo jedinica lokalne samouprave odobrava program rada Vijeća mladih jer se u proračunu, dakle, i predviđa osiguravanje financijskih sredstava, dakle, u proračunu jedinica lokalne i područne samouprave. Dakle, eto to su nekakvi moji prijedlozi što bi trebali eventualno još učiniti da se poboljša ovaj Konačni prijedlog Zakona. I još jednom ponavljam da ću ovakav Prijedlog podržati.
Hvala. Ima jedna replika gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Ja prvo zahvaljujem kolega … [[Govornik se ne razumije.]] što ćete podržati neke od ovih mojih amandmana. No međutim, htjela bih da ipak razmotrimo još jednom ovu odredbu da se u svakoj općini i gradu mora osnovati Vijeće mladih. Vi ste rekli da takvu odredbu podržavate. Ja bih najsretnija bila mislim i svi mi ovdje zastupnice i zastupnici u Saboru kada bi zaista svaka općina i grad imali Vijeće mladih. No međutim, mi imamo općinu Civljane koja ima 130 ili 170 stanovnika u kojem nema ali apsolutno niti jedne osobe koja ima kvalifikaciju da bude izabrano Vijeće mladih. Dakle, nema ni jedne udruge, nema ničega, a oni moraju po članku sedmom imati Vijeće mladih od pet do sedam članova. Ponavljam, tamo ima 130 stanovnika. Prema tome, ja mislim da je puno bolje da napravimo, da odnosno da stavimo odredbu da to bude negdje općine i gradovi kojima to zaista ima uvjeta, koji imaju interesa da to naprave, da zaista informiraju Vijeće mladih a oni koji nemaju da ne formiraju tijela bez veze. Mi kao Sabor možemo imati određeni instrument da na neki način to uvjetno rečeno i kontroliramo. Mi možemo zatražiti izvješća na koncu konca i od ministarstva i od Vlade da nam podnese gdje je formirano, gdje nije, zašto nije tamo gdje nije. Prema tome, mi imamo određeni mehanizam kontrole i na koncu konca pritiska da tako nešto formiraju. Ali zaista u nekim manjim sredinama gdje nema naprosto udruga, gdje nema škola jer mi na žalost takve općine imamo. Naravno da je kontra argument kaže dobro ali onda takve sredine ne smiju ni biti općina. Ali to na žalost nije sad problem. Mi imamo situaciju da imamo naprosto jako puno malih općina koje ćemo prisiliti da formiraju tijela bez veze.
Hvala. Odgovor gospodin Sesvečan. Izvolite.
Dakle, upravo sam i predložio da se i u prvom čitanju da se odredi dakle da su prije svega općinska vijeća, dakle predstavnička tijela jedinica lokalnih samouprava obvezna osnovati odnosno pristupiti osnivanju Vijeća mladih kako se ne bi dovodili u situaciju dakle da vršimo pritisak na njih kako vi to govorite, nego jednostavno je najbolje to urediti zakonom. Ponovit ću ono što sam rekao dakle ukoliko bi se ostavila mogućnost osnivanja Vijeća mladih bojim se da upravo te male općine ne bi niti pokušale osnovati Vijeća mladih jer bi unaprijed rekli pa mi imamo vrlo mali broj mladih ili uopće nemamo udruga i ovih oblika dakle koje mogu predlagati dakle kandidate za članove Vijeća mladih. I zato mislim da je bitno i ovdje odrediti ovo što sam i predložio da mogu i pojedinačno se kandidirati, dakle mladi u ta Vijeća mladih uz udruge što je predviđeno sadašnjim prijedlogom. Dakle, na taj način bi se i olakšalo osnivanje tih Vijeća mladih u manjim općinama gdje ponavljam oni nemaju određene oblike, organizacijske oblike određene udruge.
Hvala. I kao posljednji u današnjoj raspravi gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepa. … [[Govornik se ne razumije.]] Nastavit ću listu koja je zapravo gospođe i gospodo stala negdje ovdje između ove replike i odgovora na repliku između naše cijenjene kolegice Lugarić i kolege Sesvečana. Naime, prijelazne i završne odredbe ovoga zakona određuju da u članku 22. da predstavnička tijela jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave kaže osnovat će Vijeća mladih u roku od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, iako je tu netko malo prije od kolega blizu mene koji sjede rekao što je ovo ovaj tjedan svi se u Saboru slažu oko donošenja ovih zakona, svi ih podržavaju. Naravno da nikom ne pada na pamet niti u ovoj situaciji ne podržati ovaj Prijedlog zakona o Vijećima mladih međutim doista se postavlja jedno posve logično pitanje na tragu ovih izmijenjenih replika koje sam već spomenuo. Naime, ne samo da postoje općine i jedinice lokalne samouprave koje nemaju uopće nikakve osnovne uvjete da osnuju Vijeće mladih. Jer naime, ali mladih nema, nego rekao je gospodin Sesvečan u odgovoru na ovu repliku kada ne bi postojala obveza upravo smo mi zato željeli unijeti tu obvezu da se ne bi dogodilo da neke općine uopće ne osnuju Vijeća mladih. Tako ja citiram. Dakle, ne bi ni osnovali Vijeća mladih kad ne bi postojao takav zakon i takva zakonska obveza. Ja se u načelu slažem sa kolegom Sesvečanom koji je to rekao. Međutim, postavljam svima vama ovdje pitanje prema ovom zakonu što će se dogoditi ako neka općina ili grad ne osnuje Vijeće mladih? Što će se dogoditi? Ništa. Nikom ništa. Naime, nema nikakvih sankcija. Nema nikakvih kaznenih odredbi. U ovom zakonu nema ničega eto što bi se trebalo dogoditi. To je otprilike kao da donesemo Zakon o porezu i onda nema kaznenih sankcija. Ako uplatite porez dobro, razrežemo koliki treba biti taj porez, koliko ga treba uplatiti, kome ga treba uplatiti. Sve je riješeno u zakonu ali tko hoće dobro, tko neće opet dobro. Kakvi su to zakoni oprostite gospodo bez obzira što ja podržavam Zakon o vijeću mladih. Ja vas zapravo pitam nije li vama konačno meni je dosta toga da u Hrvatskom saboru donosimo zakone koji zapravo nikoga ni na što ne obvezuju, nego više mu ovako preporučaju, pa čak mu propišu i rok od šest mjeseci ali ako se ne poštuje taj zakon nikom ništa. Ja ne vidim koje su svrhe tih zakona, što mi zapravo radimo, što pokazujemo javnosti, Europi, civiliziranom svijetu ili ne znam kome, da smo mi usvojili standarde osnivanja Vijeća mladih u svim jedinicama lokalne samouprave. To nema nikakve veze. I konačno u krajnjoj liniji postavljam pitanje ako doista želimo usvajati te standarde onda zašto ovaj zakon ne nosi oznaku P.Z.E. Iz kog razloga? Pa da usvojimo te standarde. Ne, to je ovako ja bih rekao više još jedan od puno na žalost puno zakona kojeg smo donijeli u Hrvatskom saboru kojega zapravo nitko neće ili hoće, prepuštamo volji građana da taj zakon poštuju ili ne. Prepuštamo volji vlasti lokalne samouprave na razini općina i gradova da taj zakon poštuju ili ne. Naći će oni stotine izgovora od financiranja, od prostora, od ovoga, od onoga što god hoćete, naći će se izgovora zašto nije osnovano Vijeće mladih i nikom ništa. Zato bi ja doista apelirao da počnemo u Hrvatskom saboru bez obzira da li želimo time postići neku civilizacijsku razinu ili želimo samo pokazati javnosti i svijetu da neke stvari poštujemo ili da smo senzibilizirani za probleme mladih ili ne znam čega, nego naprosto da donesemo jedan zakon koji će tim mladima omogućavati da djeluju na način na koji trebaju djelovati i to tako da se propiše starima da im to moraju omogućiti, a ne da se deklarativno zapravo odredi starijima i onima na vlasti da im to trebaju omogućiti, jer se gospođe i gospodo po sadržaju toga da ovdje ne postoje nikakve sankcije ni kaznene odredbe niti bilo šta za one koji su obveznici osnivanja Vijeća mladih a to su jedinice lokalne samouprave zapravo stvar svodi posve na ja bih rekao jednu deklarativnu razinu pa bi se slobodno ovaj dokument koji držim u ruci koji se zove Konačni prijedlog Zakona o Vijećima mladih mogao bi se slobodno zvati rezolucija o Vijećima mladih a ne Zakon o Vijećima mladih. Hvala vam lijepo.
Hvala. I kratki osvrt na kraju državnog tajnika, gospodina Tomislava Ivića. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedavajući, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Ja vam se u ime predlagatelja evo na kraju zahvaljujem svima koji su sudjelovali na ovoj raspravi. Predlagatelj će razmotriti i pristigle amandmane te ćemo se do idućeg petka naravno očitovati o amandmanima. Možda samo nekoliko riječi bez namjere da sada ponovno aktualiziramo neka pitanja koja su ovdje postavljena kao problematična, mislim da je ipak puno bolje da je obveza osnivanja Vijeća mladih jer ćemo na taj način potaknuti i one koji u suprotnom smislu, odnosno da su ostale odredbe iz prvog čitanja, a imaju mogućnosti za osnivanje Vijeća mladih ne bi osnovali. Jasno je da će biti problema u ovim manjim općinama, ali mislim da je ovo puno bolje rješenje nego da smo kažem ostavili samo mogućnost, jer siguran sam onda da veliki dio jedinica lokalne samouprave od 500 i nešto, nikada ne bi osnovao Vijeće mladih. I druga stvar, mislim da stvari ne treba postavljati samo po pitanju materijalnih ili nekih drugih sankcija nego da u predstavničkim tijelima postoji i politička odgovornost za provođenje nečega ili neprovođenje i u tom smislu svakako bez obzira šta ne postoje sankcije za provođenje ovog zakona itekako postoji politička odgovornost predstavničkih tijela za provođenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Odlučivat će se sljedeći tjedan o ovoj točci, ali o ovim drugim točkama u 15 sati pa vas molim da dođemo sa ključićima i tako, i da nas bude što je moguće više jer dva su zakona potrebna, većina od 77 zastupnika pa nastojimo to osigurati. Hvala lijepo.
Konačni prijedlog zakona o Vijećima mladih. To je drugo čitanje. Imamo prvo amandman Vlade poslije roka, jedan amandman sukladno članku 166. Trebamo glasovati da li ćemo raspravljati i glasovati o tome amandmanu pa molim uključimo se. Glasovati! Rezultat? Sa 96 za, 4 suzdržana i 2 protiv donesen predloženi amandman. Prvo, mir molim vas. Državni tajnik Tomislav Ivić će obrazložiti taj amandman.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Vlada predlaže dakle izmjenu naziva zakona s obzirom da je udruga "Mreža mladih Hrvatske" u suradnji sa njezinim lokalnim partnerima aktivno radi na osnivanju predstavničkih tijela mladih u županijama pod nazivom Vijeće mladih i do sada su osnovana Vijeća mladih u 5 županija, a uskoro se očekuje i osnivanje 6. takvog vijeća. U cilju izbjegavanja nepotrebnih nesporazuma u praktičnom radu i djelovanju zbog istog naziva koji se koristi u Konačnom prijedlogu zakona o Vijećima mladih, predlaže se izmjena naziva zakona. Obzirom na izmjenu naziva zakona o Vijećima mladih ovim amandmanom se u svim člancima riječi Vijeće mladih zamjenjuju riječima Savjet mladih u odgovarajućem padežu.
Hvala. Otvaram raspravu. Za Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Pa, poštovani gospodine državni tajniče, gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovim amandmanom Vlada zapravo kapitulira ministarstvo. Pokazuje da svi mi koji smo govorili o ovom zakonu pogotovo kad smo govorili da se ovim zakonom ne osnivaju vijeća mladih na načine kako je to mišljeno u europskim poveljama, u europskim dokumentima Vlada sad to zapravo ovdje i priznaje. Time Vlada ne priznaje samo da na neki način smo bili svi mi koji smo pogotovo kritički govorili o tom dijelu zakona nego na neki način suspendira i veliki dio obrazloženja zakona u koje je, u kojem se pozivao na sve te europske dokumente i povelje koje govore da zapravo trebamo osnovati vijeća mladih. S druge strane u obrazloženju ovog amandmana ponovo pokazujete i dajete za pravo svima nama koji smo tvrdili da niste našli rješenje što sa postojećom situacijom gdje ne samo ova udruga nego i neke druge kao i neke jedinice lokalne samouprave koje su već vijeće mladih osnovale, da niste riješili situaciju što s tim? Te ste napravili zapravo još veći kaos jer ćemo istovremeno imati vijeća mladih koje su osnovale ova ili ona udruga odnosno pojedine jedinice lokalne samouprave a onda ćemo imati paralelno i vašim zakonom osnovane sad po novom savjete mladih pa će nastati cijeli tu kuršlus da tako kažem između toga tko je zapravo pravo i reprezentativno tijelo mladih. Ovaj amandman negdje, naziv zakona kojim predlažete uvesti ovim amandmanom korespondira sadržaju zakona koji ste predložiti. U tom smislu je on dobar no međutim to je sve samo ne ona vijeća mladih koja smo se obvezali uzeti sa Nacionalnim programom djelovanja za mlade, sa Nacionalnim programom pristupanja Europskoj uniji i svim onim drugim međunarodnim dokumentima.
Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje taj amandman Vlade. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za, 18 suzdržanih i 4 protiv prihvaćen predloženi amandman. Sljedeći amandman poštovane zastupnice Biserke Perman. Državni tajnik. Amandman zastupnice Biserke Perman.
Vlada odnosno predlagatelj prihvaća amandman ako se predlagateljica slaže da tekst članka 11., stavak 3. glasi: «Predsjednik Savjeta mladih je dužan sazvati izvanrednu sjednicu Savjeta mladih na prijedlog najmanje jedne trećine članova Savjeta mladih obzirom da se riječ «mora» rijetko upotrebljava u zakonskim tekstovima. To je već postalo pravilo u normativnoj, normativno-pravnoj tehnici da se riječ «mora» ne upotrebljava u pravnim propisima. Ako se predlagateljica amandmana ne slaže s novim tekstom članka 11., stavkom 3. zakona amandman se ne prihvaća.
Zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Slažem se. Prihvaćam.
Hvala. U izmijenjenom obliku amandman prihvaćen. Hvala. Sad imamo od Kluba zastupnika SDP-a amandman na članak 2.
Ne prihvaća se. Obrazloženje: obavezno osnivanje Savjeta mladih u svim jedinicama lokalne odnosno područne, regionalne samouprave potrebno je odrediti u smjeru stvaranja uvjeta za ostvarivanje ciljeva predloženog zakona obzirom da fakultativno određenje po tom pitanju dovodi u pitanje prvi uvjet za ostvarivanje ciljeva predloženog zakona a to je postojanje savjeta mladih kroz čiju aktivnost se ostvaruju ciljevi iz Konačnog prijedloga zakona. Aktivno uključivanje mladih u javni život jedinica lokalne odnosno područne, regionalne samouprave ima šire značenje u odnosu na sudjelovanje mladih u procesima donošenja odluka u tim jedinicama obzirom da donošenje odluka u jedinicama lokalne odnosno područne, regionalne samouprave samo jedan je dio aktivnog uključivanja mladih u javni život jedinica lokalne odnosno područne, regionalne samouprave.
Hvala. Zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Oko toga vašeg prijedloga da se u svakom općini i gradu mora osnovati vijeće odnosno sad po novom savjet mladih i našeg prijedloga da se to ipak ne mora baš u svakom gradu i svakoj općini. O tome smo dosta raspravljali. Mi imamo nažalost jako puno malih općina koje niti imaju mlade niti imaju udruge mladih niti imaju škole, niti imaju udruge i osniva se tijela samo za to ili na papiru ih nominalno imati a nikada ih nećemo osnovati jer za to uvjeta nemamo, mislim da naprosto nema smisla. Ovaj drugi dio vašeg obrazloženja negdje korespondira s ovim i vašim vladinim amandmanom odnosno pokazuje zapravo da ne poznajete u potpunosti problematiku kojom se ovaj zakon predlaže jer se ovdje zaista radi ne o uključivanju u društveni život nego uključivanje u procese donošenja odluke. To vam vrlo jasno piše pak u 2. članku o tome što je djelokrug vijeća odnosno savjeta mladih. Ja molim glasanje posebno stoga da vidimo da li smo za to da donosimo zakone koji se mogu ili ne mogu provoditi jer ovo kao što ste vi predložili se naprosto … [[Govornica se ne razumije zbog predsjedničkog zvona.]]
Glasovanje. Molim uključimo se. Tko je za taj amandman? Rezultat? 29 za. 5 suzdržanih. 61 protiv. Amandman nije dobio potrebnu većinu. 2. amandman na članak 5.?
Ne prihvaća se. Obrazloženje: U slučaju osnivanja savjeta mladih u županijama kao koordinacije gradskih i općinskih savjeta mladih izgubio bi se osnovni cilj Konačnog prijedloga zakona a to je savjetodavna funkcija savjeta mladih prema predstavničkim tijelima obzirom bi određivanjem savjeta mladih županije kao koordinacije gradskih i općinskih vijeća dobilo tijelo za koordinaciju ali ne i savjetodavno tijelo koje će koristiti ostvarivanju interesa mladih na razini županije. Međusobna suradnja savjeta mladih na svim razinama lokalne vlasti kao jedan od oblika koordinacije je predviđena člankom 19. Konačnog prijedloga zakona te nema potrebe za određivanjem dodatnih oblika koordinacije savjeta mladih. Obzirom na postojeći djelokrug i ovlasti koje imaju gradske četvrti smatramo da Savjet mladih Grada Zagreba može u cijelosti udovoljiti ostvarenju svrhe Konačnog prijedloga zakona u cjelini za Grad Zagreb te nema potrebe za osnivanjem savjeta mladih gradskih četvrti u Gradu Zagrebu.
Zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Gospodine državni tajniče u odnosu na prvi dio amandmana da se županijska vijeća mladih odnosno savjeti osnivaju kao koordinacije gradskih i općinskih vi to odbijate. Vi ne poštujete Hrvatski sabor i dokumente koje je jednoglasno usvojio ovaj Hrvatski sabor. Da podsjetim u listopadu 2002. godine Hrvatski sabor je jednoglasno dakle suglasno od svih stranaka donio Nacionalni program djelovanja za mlade gdje je izrijekom napisano da su županijska vijeća mladih se osnivaju kao koordinacija gradskih i općinskih. Tada smo dakle sve stranke koje su bile o tome raspravljali i svi smo se oko toga složili. To je prvo. Drugo. Ja ne razumijem vaš koncept u kojem primjerice u općini Civljani u kojoj ima 137 stanovnika i nema niti jedne udruge mladih se mora osnovati vijeće mladih, a u gradu Zagrebu koji ima milijun stanovnika i preko nekoliko tisuća udruga koje se bave mladima ćemo isto tako osnovati jedno vijeće mladih iako imamo dakle lokalnu samoupravu u vidu gradske četvrte. I mnoge programe posebno koje se lokalno tiču se rješavaju na pitanjima gradskih četvrti. Ja molim glasanje.
Glasovati. Uključimo se i glasovati. Rezultat? 34 za, 4 suzdržana, 60 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Članak, amandman treći na članak 8.
Ne prihvaća se. Obrazloženje, studenske udruge su u naravi udruge mladih, a člankom 8. stavkom 2. su udruge mlade navedeni kao subjekti koji predlaže kandidate za članove savjeta mladih. Pomladci političkih stranaka koji su u pravilu organizacijski dijelovi političkih stranaka, a ti organizacijski dijelovi su utvrđeni statutima političkih stranaka su naravni su također udruge mladih, te kao takve određeni predlažu kandidate za članove savjeta mladih zbog kojih razloga nema potrebe u zakonu pojedinačno nabrajati … [[Zbog predsjedničkog zvona, govornik se ne razumije.]] organizacijskih oblika organiziranja mladih.
Poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani državni tajniče ima potrebe. Da je tako kao što vi pričate pomladci političkih stranaka bi se zajedno kao i sve druge nevladine … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] da me ne isključuju.
Tko je isključio zastupnicu? Ako taj bude utvrđen. Znate da smo imali da je nasilje nad ženama kažnjivo.
Nažalost ovo je nemar gospodine predsjedniče. Gospodine predsjedniče uz dužno poštovanje ovo nema nikakve veze sa nasiljem sa ženama nego sa pristojnošću. Ali da ja nastavim. Dakle da je tako kao što pričate pomladci političkih stranaka bi se mogla aplicirati kao bilo koja druga udruga da je bilo kakav natječaj Ureda za udruge. No međutim one to ne mogu i oni nigdje nisu registrirani kao bilo kakav oblik djelovanja mladih, posebno ne prema tijelima države, odnosno jedinice lokalne samouprave. U tom smislu ih je potrebno posebno navesti. A negdje i u razgovoru sa udrugama i u samoj koordinaciji koje mi kao pomladci političkih stranaka i nevladinih udruga mladih imamo se govori o potrebi i zajedničkih dijaloga i s druge strane jačanja uloge samih pomladaka, obzirom na prilično poljuljanu vjeruju mladih u politiku. Stoga molim glasanje o ovome amandmanu.
Glasovati. Ipak se radi o nasilju, ali se radi o psihičkom nasilju. Rezultat? 32 za, 5 suzdržanih, 59 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 4.
Ne prihvaća se. Obrazloženje. Predloženi tekst amandmana ima djelomična obilježja poslovničkih odredbi kojih konačni prijedlog zakona sadrži u najmanjem broju. Konačni prijedlog zakona je u članku 6. odredio da se odlukom o osnivanju Savjeta mladih uređuje među inim i način utjecaja na rad predstavničkog tijela u postupku donošenja odluka i drugih akata od neposrednog interesa za mlade i u vezi s mladima. Te kada se ovome dodaju određenje iz članka 10. Konačnog prijedloga zakona može se zaključiti da je predloženi tekst novog članka 11. nepotreban obzirom da je predviđeno da se pitanja iz novog članka 11. obvezno reguliraju … [[Zbog predsjedničkog zvona, govornik se ne razumije.]] Savjeta mladih.
Zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani državni taj niče, ovdje se slažem s vama obzirom da ste vi svojim amandmanom dobrim dijelom odustali od toga da uspostavite Vijeća mladih kao neovisna reprezentativna tijela mladih. Onda zaista nema potrebe inzistirati ni na onome na čemu mi u SDP-u smo inzistirali a to je i neovisnost i autonomnost Vijeća mladih, posebno na način da se spriječi zlouporaba od strane lokalnih čelnika. I stoga ja povlačim ovaj amandman, obzirom da od ove Vlade nema niti najmanje želje i volje da se uspostave nezavisna tijela odnosno nezavisna Vijeća mladih.
Hvala. Amandman povučen. Amandman 5. na članak 17.
Ne prihvaća se. Obrazloženje. Smatramo da jedinice lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave mogu podnijeti financijsku obvezu financiranja Savjeta mladih u okvirima postavljenim Konačnim prijedlogom zakona te nije potrebno određivati mogućnost financiranja iz drugih izvora. U prilog ovakve ocjene svakako govori i činjenica da je zadnjim izmjenama Propisa o financiranju jedinica lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave omogući porast prihoda najvećem broju tih jedinica, što će nadamo se imati pozitivan utjecaj i na financiranje troškova Savjeta mladih.
Zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, ja imam sad dojam, ali to nije prvi puta dojam, da vi odbijate naše amandmane samo zato što smo ih mi iz SDP-a predložili. Da ih je predložio netko s druge strane onda bi zaista pristali. Naime ovim amandmanom se predlaže da se samo utvrdi mogućnost dodatnog izvora financiranja. Ja ne znam kome to može štetiti. Mislim ja stvarno nemam, ne znam kome bi to šteta mogla. Tu vam je gospodin Palarić i on vam lijepo može reći … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]]
Amandman povučen ili? Glasovati, glasovati molim. Rezultat? 24 za, 9 suzdržanih, 56 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o vijećima mladih. Molim? Glasovati. Rezultat? Sa 84 glasa za, 15 suzdržanih i 4 protiv donesen je Zakon o vijećima mladih u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Ne prihvaća se prijedlog zaključka. Obrazloženje. Vlada Republike Hrvatske usvojila je operativni plan nacionalnog programa, djelovanje za mlade za razdoblje od 2006. do 23007. godine, istim operativnim planom je određeno da će se objedinjena jednogodišnja izvješća dostavljati Savjetu za mlade Vlade Republike Hrvatske i Vladi Republike Hrvatske. Znači prvo jednogodišnje izvješće za 2006. godinu bit će uskoro dostavljeno Vladi Republike Hrvatske, a Vlada Republike Hrvatske će prigodom razmatranja izvješća savjesno i odgovorno ocijeniti da li će u izvješću upoznati Hrvatski sabor. Obzirom na postojeće stanje u području djelovanja za mlade koje je sasvim zadovoljavajuće, a što govori i predlaganje ovog zakona, smatramo da nema potrebe zaduživati Vladu Republike Hrvatske za podnošenje izvanrednog izvješća o provedbi nacionalnog programa djelovanja za mlade.
Dobro. U ime predlagatelja, Kluba zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
… [[Ne razumije se.]] ja sam mislila da Vlada uvijek radi savjesno i odgovorno, sada ispada da radi samo ponekad. Ja mislim da Vlada odgovara prvenstveno Hrvatskom saboru. Nacionalni program je dojmio ovaj Hrvatski sabor i mislim da ovom Hrvatskom saboru podnositi izvješća, a ne savjesno i odgovorno razmotriti hoće li ili neće. S druge strane ako ta provedba ide tako dobro kao što vi i gospođa Kosor pričate, ako je to sve tako sjajno pa ja ne razumijem zašto ne dođete tu u Sabor s time hvaliti. Ja bih molila glasanje.
Glasovati. Rezultat? 33 za, 3 suzdržana, 57 protiv. Nije zaključak prihvaćen. Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom. Na redu je - Konačni prijedlog Zakona o obrazovanju odraslih, drugo čitanje P.Z. br. 504. Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli odgovarajući odbori. Predstavnik predlagatelja državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.