Otvaram sjednicu gospođe i gospodo zastupnici. Na dnevnom redu je - Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2009. godinu Podnositelj, Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom, koja je dostavila ovo izvješće temeljem članka 17. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbori za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo i Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Molim pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom gospođu Anku Slonjšak da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani potpredsjedniče Sabora gospodine Šeks, poštovani zastupnici i zastupnice, te poštovani predstavnici Saveza osoba sa invaliditetom, suradnici. Zahvaljujem što ste me pozvali da predložim izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2009. godinu. Ured djeluje prema Zakonu o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom koji je donesen u listopadu 2007. godine, a stupio je na snagu 1. siječnja 2008. Temeljem članka 17. stavka 1. Zakona pravobranitelj je dužan jednom godišnje podnijeti izvješće o svom radu Hrvatskom saboru. Ovo izvještajno razdoblje po prvi puta pokriva cijelu godinu rada ureda koji je osnovan 1. srpnja 2008. godine. Ured je u 2009. godini nastavio sa zapošljavanjem djelatnika, te danas sa strankama u uredu rade uz mene kao pravobraniteljicu dvoje zamjenika, zamjenica te 4 savjetnika za stručne poslove, dok troje djelatnika radi na općim poslovima. Ovo posebno naglašavam iz razloga što je ured nadležan za područje cijele Republike Hrvatske, a kako je sjedište u Zagrebu svakim danom svjedočimo da je nedovoljna pokrivenost potreba građana iz drugih područja Republike Hrvatske. U razdoblju na koje se izvješće odnosi sukladno djelokrugu rada, ured je postupao po slučajevima kako zapremljenim od strane pojedinaca osoba sa invaliditetom, tako i njihovih obitelji, udruga, pa i institucija koje rade u korist i interes kako osoba sa invaliditetom tako i djece s teškoćama u razdoblju. U mnogim slučajevima osobe zbog svog zdravstvenog stanja i otežanog kretanja nisu bile u mogućnosti doći u ured osobno i pritužiti ili inicijativu dati, odnosno informirati se o svojim pravima, te su zaposlenici ureda takve stranke često višekratno savjetovali telefonskim putem. Ponekada se radilo o ostvarivanju prava, pogodnosti ili naknada, ali često puta i intervencija i dogovora sa nadležnim tijelima o mogućnosti rješavanja teškoća na koje su te osobe nailazile. Najveći broj slučajeva odnosio se na područje socijalne zaštite, zatim područje mirovinskog osiguranja, rada i zapošljavanja, pristupačnosti, te područja pravosuđa. Kroz te sustave ostvaruje se najviše prava kojima država nastoji kompenzirati oštećenje osoba s invaliditetom i njihovim obiteljima. Najveći broj pritužbi, savjetovanja i intervencija upravo se odnosi se na područje socijalne zaštite zbog toga što ostvare najviši broj svojih prava i potreba proizašlih iz invaliditeta ostvaruju upravo kroz taj sustav. Međutim, tako veliki broj pritužbi ujedno je i jedan od pokazatelja neujednačenosti kriterija ostvarivanja prava u sustavu socijalne zaštite u različitim područjima Republike Hrvatske. Od ostalih područja podjednako su bili zastupljeni slučajevi vezani uz odgoji i obrazovanje, zdravstvenu zaštitu, te zatim redom su slijedili prava vojnih invalida, imovinsko-pravni odnosi, diskriminacija, te slučajevi vezani uz različite oblike nasilja, te područje sporta. Najveći broj slučajeva po kojima se postupalo odnosio se na područje grada Zagreba, te Zagrebačke i Splitsko-dalmatinske županije. Razlog tome što u tim područjima živi najviše osoba sa invaliditetom, ali ujedno tu je i najintenzivnija aktivnost civilnog društva pa su osobe kroz svoje udruge bolje upoznate sa svojim pravima, a time i onda kada su ona prekršena. Najmanji broj slučajeva odnosio se na područje Ličko-senjske, odnosno Požeško-slavonske županije. Ova područja ne samo što je u njima slaba informiranost osoba s invaliditetom o njihovim pravima, već je otežana pristupačnost kako u smislu smanjenje pokretljivosti tako i dostupnosti komunikacijskih sredstava. Iz ovih primjera, zabrinjavajuća je upravo činjenica da mnoge osobe nisu ni svjesne da uvjeti u kojima žive su ispod minimuma, da imaju pravo tražiti da se obrazuju na sebi na najprimjereniji način, rade u okruženju koje bi svojom prilagođenošću minimaliziralo njihova oštećenja, te da imaju jednaki pristup svim uslugama kao i svi drugi građani Republike Hrvatske. Ovdje se posebno vidi razlika u odnosu urbanih sredina na ruralne sredine. Uz postupanje po pojedinačnim pritužbama ured je pokrenuo i niz inicijativa i aktivnosti kako bi što kvalitetnije poboljšao status, odnosno osoba sa invaliditetom. Posjetili smo više od 9 županija u kojima smo nastojali predstaviti ulogu i rad ureda, uspostaviti i poticati međuresornu suradnju, te smo nastojali u suradnji sa nacionalnim savezima i regionalnim udrugama što više informirati osobe sa invaliditetom upravo o radu ureda i onome zašto je ured osnovan. Ured je nazočio na brojnim skupovima koji su organizirale kako same osobe sa invaliditetom, tako i nadležne institucije ali i sam ured u suradnji sa drugim domaćim ili međunarodnim partnerima. Ured je proveo niz istraživanja vezanih uz područje pristupačnosti, zapošljavanja, te upitnik upućen savezima kako bi što kvalitetnije analizirao se položaj osoba sa invaliditetom. Uspostavljena je međunarodna suradnja i razmijenjena su iskustva i primjeri dobre prakse s predstavnicima međunarodnih institucija koji su ured prepoznali kao mjesto u kojem mogu dobiti informacije o stanju prava osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Predstavnici ureda gostovali su u medijima kako bi javnost upoznali s postojanjem i ulogom ureda. Ured se sve češće i od strane medija prepoznaje kao mjesto na kojem se mogu dobiti relevantna mišljenja i stavovi u slučajevi kršenja prava osoba sa invaliditetom i svim ostalim pitanjima vezanih upravo za tu problematiku. U ovom izvještajnom razdoblju upozorili smo kako angažman medija na pružanje pomoći osobama sa invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju nema uvijek pozitivan ishod za njih. Pohvalili smo medije koji savjesni i angažirano izvještavaju o ovoj osjetljivoj složenoj tematici, ali i upozorili medije čiji pristup obradi tema ukazuje na neprofesionalnost i na štetu koju takvim postupanjem mogu izazvati. Ohrabruje činjenica kako je sve više izvještavanja o osobama sa invaliditetom kao vrijednim i sposobnim pojedincima iz čije hrabrosti i nošenja sa svakodnevnim životnim teškoćama svi možemo nešto naučiti. Ured je također u djelokrugu rada izvršio i uvid u uvjete u ustanovama u kojima su smješteni, obrazuju se ili rade osobe sa invaliditetom. Općeniti je zaključak da su uvjeti u tim ustanovama prihvatljivi i unatoč problemima s neopremljenošću i nedostatkom stručnih djelatnika kreću se u smjeru najnovije spoznaje o skrbi koje najsnažnije zagovara upravo KOnvencija o pravima osoba s invaliditetom koje je Republika Hrvatska potpisala i ratificirala i koja je upravo na snazi. Posebno moram istaknuti položaj osoba s intelektualnim teškoćama koje najveći dio svog života provode u institucijama čime se krši njihovo pravo na neovisan život u skladu s njihovim mogućnostima i sposobnostima. Prepoznata je potreba za deinstitucionalizacijom i stvaranjem uvjeta za njihov život u zajednici uz podršku. Međutim, u praksi se još uvijek nije pristupilo realizaciji mjera koje bi tim osobama osigurale dostojanstveniji život, kako to propisuje konvencija čija je Republika hrvatska i potpisnica. Ured je također pratio i nacionalne strategije, politike, međunarodne dokumente. Osim po pritužbama ured je u svrhu stjecanja uvida u stanje upravo podnio i zatražio upite i izvješće očitovanja odnositelja mjera u Nacionalnoj strategiji za izjednačavanje mogućnosti za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. te na osnovu te analize možemo reći zaprimljenih podataka da je vidljivo kako u svim područjima i slučajevima djelovanje je provedeno ili započeto s provedbom niza aktivnosti. Međutim, pokazatelji provedbe strategije nisu dovoljno precizni tako da su izvješća tijela zaduženih za njihovu provedbu previše općenita, bez jasnih pokazatelja postignutog stupnja implementacije pojedine mjere. Ured također u članku 7. stavka 1. Zakona o pravobranitelju koji nalaže da pravobranitelj sudjeluje u postupku izrade nacrta prijedloga propisa koji se odnose na prava osoba s invaliditetom, zatražio je i poslao je zamolbu svim nadležnim institucijama da prilikom izrade propisa koji se tiču osoba s invaliditetom obavijeste ured ta dostave tekstove tih prijedloga kako bi ured mogao dati svoje mišljenje. Upravo onako kako osobe s invaliditetom i očekuju od ureda, a istovremeno da možemo i pravovremeno reagirat onako kako Zakon o pravobranitelju i predviđa. Unatoč tome što nismo često bili obaviješteni na pravodobno vrijeme, ured je dao prijedloge za izmjene i dopune niza zakona kako bi se osiguralo da se prilikom donošenja vodi dužna pozornost o interesima osoba s invaliditetom. Ured je također uočio i problem nedostatka međuresorne suradnje i situacije u kojoj ministarstva prečesto postupaju nekoordinirano posebno je vidljivo u pokušajima da se utvrdi tko su osobe s invaliditetom, kako utvrđivati invaliditet i sukladno tome regulirati prava, povlastice i naknade koje će osobama čija tjelesna, senzorička, intelektualna ili mentalna oštećenja u velikoj mjeri otežavaju njihovo funkcioniranje te da će na taj način omogućit uključivanje u život zajednice na ravnopravnoj osnovi s drugima. U svojim pritužbama osobe s invaliditetom iznose svoja zapažanja prema kojima sustav socijalne skrbi, ali i sustav mirovinskog osiguranja smatraju netransparentnim, bez jasnih kriterija za priznavanje pojedinih prava te smatraju da procjene kojima se utvrđuje potreba za ostvarivanje nekog prava nisu objektivizirane te da se za ista stanja, odnosno istu vrstu invaliditeta ne priznaju ista prava. Najviše ih pogađa što sadašnji sustav zaštite osoba s invaliditetom kroz zakonodavstvo, organizacije, institucije i usluge ne slijedi individualne potrebe pojedine osobe s invaliditetom, kao i to što izostaje sustavna potpora kako pojedincu tako i njegovoj obitelji kad se dogodi invaliditet, odnosno roditeljima kad dobiju dijete s teškoćama u razvoju. Općenito prevladava mišljenje također da su materijalna prava nedostatna za pokrivanje troškova upravo onih koji proizlaze iz invaliditeta. Osobe s invaliditetom imaju velikih poteškoća u ostvarivanju zdravstvene zaštite, prvenstveno medicinske rehabilitacije, fizikalne terapije i zdravstvene njege u kući u kojima je uočena velika razlika opet u odnosu urbana na ruralna područja Republike Hrvatske, nabavke odgovarajućih ortopedskih pomagala u kojima često puta moraju iz osobnih budžeta to doplaćivati, lijekova, osiguravanja stomatološke zaštite i općenito o često puta nedovoljnoj educiranosti upravo zdravstvenih djelatnika o specifičnim zdravstvenim teškoćama s kojima se suočavaju osobe s invaliditetom i djeca s teškoćama u razvoju. Osim toga, osobe s invaliditetom nedovoljno su upućene u prava koja im pripadaju s osnove invaliditeta, ne znaju dovoljno o načinima njihova ostvarivanja, a posebno im se teško nositi s pretjeranom administracijom različitih sustava i čestim greškama njihovih djelatnika. Ured preporuča kako uvažavanje specifičnosti osoba s invaliditetom u ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu je imperativ, prije svega kada se radi kao što sam naglasila o rehabilitaciji, pravu na njegu u kući, ortopedskim pomagalima. Postojeća normativna uređenja u tom smislu su restriktivna. Nadalje, potrebne su promjene u području prilagodbe infrastrukture, edukacije zdravstvenih djelatnika za rad s osobama s invaliditetom, posebice uklanjanje komunikacijskih prepreka, kao i postizanje veće informiranosti roditelja djece s teškoćama u razvoju i osoba s invaliditetom kako u rodilištima, odjelima kirurgije, traumatologije, neurološkim odjelima i ondje gdje se pojedinci po prvi puta suočavaju s činjenicom trajnog invaliditeta ili razvojnog oštećenja djeteta. Međutim, ta prva informacija i potpora u pravilu izostaje. Za osobe s invaliditetom je od velikog značaja visoka razina znanja svih stručnih djelatnika službi na koje su upućeni kroz razna područja ostvarivanja prava. Smatramo kako i najbolje osmišljena reforme neće polučiti očekivane rezultate ukoliko stručnjaci koji je trebaju provodit nisu educirani, senzibilizirani i profesionalno motivirani. Sustav socijalne skrbi treba polazit od ideje aktivnosti same osobe, što kraćeg oslanjanja na sustav naknada te razvit usmjerenost prema korištenju usluga te omogućiti integriranje različitih oblika i razina usluga kako državnih tako nevladinih, novčanih nenovčanih. Nužno je poboljšati postojeći sustav novčanih prava te očekujemo da će u budućim izmjenama propisa upravo koji trebaju uslijediti, znači Nacrta zakona o socijalnoj skrbi biti jasno vidljiva ciljanost naknada prema onima koji ih zaista trebaju te kroz pravni sustav dozvolit da se izbor mjera i načini pomoći planiraju sukladno specifičnim i individualnim potrebama same osobe. Osim toga, treba razvijati suradnju državnih službi i pružatelja usluga te razvijat model ugovaranja usluga na razini najbližoj korisniku. Što se tiče obiteljskog nasilja, zabrinjavajuća je situacija s osobama koje su izložene obiteljskom nasilju. Kad se radi o nasilju nad osobama s invaliditetom posljedice nasilja daleko su složenije, upravo zbog intenzivne ovisnosti žrtve i zlostavljača koji vrlo često osobi ujedno pružaju i jedini neophodnu njegu i skrb. Situaciju otežava nepostojanje skloništa prilagođeni za njihovo prihvaćanje te stambenih zajednica u kojima bi osobe imale priliku za neovisan život uz osiguranu potrebnu potporu. Poteškoća je i nedovoljna educiranost svih sudionika u postupku zaštite žrtava nasilja. Što se tiče obrazovanja, premda su unazad zadnjih nekoliko godina učinjeni pomaci ka inkluzivnom obrazovanju djece s teškoćama u razvoju još uvijek smo daleko od standarda razvijenih zemalja u kojima je postignuta gotovo potpuna uključenost djece s teškoćama u razvoju u redovne odgojno-obrazovne sustave i to od najranije dobi do visokoškolskog obrazovanja. Pitanje veće uključenosti nije uvijek pitanje osiguranja sredstava već spremnosti, razumijevanja i senzibiliziranosti onih koji o tome odlučuju, zajedno s onima koji to provode. Jednak pristup obrazovanju djece s teškoćama danas preduvjet je jednakom pristupu tržišta rada i veće samostalnosti osoba sutra. Obrazovni programi, pa i sama procjena obrazovanja koja je najadekvatnija za dijete s teškoćama još uvijek su previše oslonjeni na ograničenja i nesposobnosti djeteta koja su posljedica njegovih teškoća, a nedostaje sustavno i strukturalno praćenje i razvijanje djetetovih sposobnosti. Međutim, još je pred društvom velik zadatak ustrojavanja sustava edukacijske podrške koja se ne može ograničiti samo na uklanjanje prepreka niti na asistenta u nastavi nego uključuje prilagođene udžbenike, nastavna pomagala, prilagođen prijevoz, E nastavu i druge oblike prilagodbe. Treba više učiniti na razvoju službi podrški, odgojno-obrazovnim ustanovama, razvojnoj mreži prilagođenih obrazovnih ustanova poštujući princip razumne prilagodbe, pojačati pripremu nastavnog pedagoškog osoblja i budućih profesora sa specifičnosti u radu s djecom s teškoćama u razvoju, te uspostaviti sustavnu edukaciju u tom smislu. Zapošljavanje osoba sa invaliditetom se zapravo veže na obrazovanje i glavni problem koji se već duže vremena provlači kroz to područje je upravo problem nedovoljnog provođenja pozitivnih zakonskih odredbi u stvarnosti. Tek kad se osobe osposobe za obavljanje poslova koji se uistinu traže na tržištu rada, poticaji kojima država podržava njihovo zapošljavanje dobit će svoje pravo značenje. Ti poticaji moraju biti privlačni poslodavcima, a načini njihova ostvarivanja maksimalno pojednostavljeni. Osim toga, potrebno je uložiti veći napor da se kroz razne projekte rad osoba sa invaliditetom približi poslodavcu, odnosno da poslodavac na određeno kraće vrijeme može bez troškova za svoje poslovanje zaposliti osobu s invaliditetom kako bi se upoznao s njezinim vještinama, mogućnostima i sposobnostima, te da te osobe čime bi one stekle upravo ono što je važno, a to je potrebno radno iskustvo. Poseban je problem neprovođenja profesionalne rehabilitacije u praksi. Poslodavci najčešće ne primaju radnike kojima je utvrđena profesionalna nesposobnost za rad, iako su se kroz profesionalnu rehabilitaciju upravo ti radnici osposobili za obavljanje drugih poslova. Takvi radnici dobivaju poslovno uvjetovani otkaz uz obrazloženje da poslodavac nema radnog mjesta na koji bi radnika mogao rasporediti. Zbog toga, osobe s invaliditetom rijetko izabiru opciju profesionalne rehabilitacije i odlaze u invalidsku mirovinu bilo zbog profesionalne ili opće nesposobnosti za rad. To dovodi do toga upravo onome što ne želimo, a to je da osobe koje bi se mogle osposobiti za neke druge poslove te raditi i aktivno doprinosit ovom društvu rađe odlaze u mirovinu i postaju teret sustavu. Sustav mirovinskog osiguranja kao i ostali sustavi suočeni su sa najvećim izazovom promjene pristupama osobama sa invaliditetom u smislu zahtjeva koje pred sve nas postavlja Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom. Naglasak se sa oštećenja premješta na sustave i potpore koje društvo treba osigurati samim osobama ne kako bi one postale i ostale ovisne o sustavu, nego u svrhu postizanja njihove veće neovisnosti. U svrhu ostvarivanja takvog pristupa apeliramo na veću međuresornu suradnju. Jedinice lokalne i područne samouprave bi se trebale više angažirati u području pristupačnosti, te u suradnji sa civilnim društvom, odnosno udrugama osoba sa invaliditetom raditi na otklanjanju svih oblika nepristupačnosti na svom području. Na temelju uvida ureda moramo zaključiti da u mnogim sredinama nisu osnovane radne skupine koje bi trebale raditi na postupnom uklanjanju arhitektonskih komunikacijskih prepreka i zajedno sa udrugama utvrđivati prioritete prilagodbe. Iz aktivnosti koje je ured u protekloj godini preuzeo kako bi potaknuo suradnju udruga i mjerodavnih ureda nametnuo se zaključak da se propusti u osiguravanju pristupačnosti nikako ne mogu opravdati samo nedostatkom novčanih sredstava. Pozitivni primjeri iz sredina koje su najviše napravile na uklanjanju prepreka ukazuju na činjenicu da je upravo u tim sredinama najveća senzibiliziranost zajednice. O tome što osiguranje pristupačnosti znači kako za sugrađane smanjene pokretljivosti tako i one koji imaju, koji su starije osobe, roditelji s malom djecom, osobe sa sezoričkim oštećenjima, svima ostalima koji uslijed bolesti imaju privremene teškoće s kretanjem. Ured će se zalagati da se i u medijskom prostoru ostvari pristup socijalne inkluzije i da se osobama s invaliditetom ne izvještava unutar posebnih emisija, nego da one zauzmu svoje mjesto zajedno sa ostalim građanima. Upravo predrasude koje su velikim dijelom rezultat straha od različitog i neznanja otežavaju život osobama sa invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju više od njihovog oštećenja. U suvremenom društvu mediji mogu učiniti najviše da se svijet osoba sa invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju približi svijetu ostatka društva i time uklone predrasude. Vlada Republike Hrvatske poduzima mjere za poboljšanje položaja osoba sa invaliditetom. Međutim, one su još uvijek nedovoljne. Zakonski propisi kojima su regulirana prava osoba sa invaliditetom imaju različite definicije invaliditeta koje je potrebno uskladiti sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom. Poimanje invaliditeta kako ga definira konvencija zahtijeva korjenite promjene stavova stručnjaka, ali i samih osoba sa invaliditetom i njihovih obitelji kao i prilagodbe sustava koje nisu jednostavne. Evo, ja bih privela kraju ovo izvješće, te bih naglasila da zahvaljujem Vladi Republike Hrvatske na mišljenju o izvješću rada ureda, te se nadam i vjerujem da će preporuke koje se nalaze u ovom izvještaju biti uvažavane. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospođi Anki Slonjšak, pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za ravnopravnost spolova, predsjednica Odbora gospođa zastupnica Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 34. sjednici održanoj 9. lipnja raspravljao o Izvješću o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2009. godinu. Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom je u uvodnom izlaganju kratko prezentirala naglaske iz izvješća iz kojeg je razvidno da je vizija rada Ureda pravobraniteljice pridonijeti stvaranju društva jednakih mogućnosti za sve građane Republike Hrvatske, odnosno sve kategorije osoba sa invaliditetom u svim životnim segmentima, a glavni cilj je promicanje veće uključenosti osoba sa invaliditetom u društvo, te ostvarenje svih zakonskih prava koje te osobe imaju kako bi se omogućilo njihovo samostalnije i kvalitetnije življenje. Uslijedila je rasprava tijekom koje od strane pojedinih članova odbora iskazano zadovoljstvo činjenicom da postoji Ured pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom koja svojim izvješćima ukazuje na svu širinu problema osoba sa invaliditetom kojima je rečeno i prije svega nužno osigurati stručnu pomoć. U raspravi je dalje iskazana važnost pitanja zapošljavanja osoba sa invaliditetom naročito u suradnji sa Ministarstvom gospodarstva, a također je naglašeno da je nužno što žurnije donijeti Zakon o osobnom asistentu, te djeci sa teškoćama u razvoju omogućiti što kvalitetniji redovni sustav školovanja. Jedna je članica odbora iznijela primjedbu vezano za komentare udruge "Sjaj" na izvješće kojima se ukazuje na potrebu ukazivanja više pozornosti prema osobama sa duševnim, a ne samo tjelesnim smetnjama koje bi mogle biti i dodatno diskriminirane. Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom potom je dala dopunsko obrazloženje, a vezano uz komentare i pitanja postavljena tijekom rasprave. Nakon rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak kojim se prihvaća izvješće o radu Pravobraniteljice osobe s invaliditetom za 2009. godinu. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za rad i socijalno partnerstvo, predsjednik odbora gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za suradnicima i kolege zastupnici. Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskog sabora je na svojoj 40. sjednici koju smo održali 26. svibnja ove godine raspravljao o izvješću o radu Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2009. godinu. Po podacima o postupanju iz izvješća je vidljivo da je ured postupao u 962 slučajeva, najveći broj predmeta odnosio se na zaštitu prava interesa osoba s invaliditetom u području socijalne zaštite, negdje oko 22,6%. Zatim mirovinskog osiguranja 11,7%, potom u području rada i zapošljavanja 11,5% te u području pristupačnosti negdje oko 9,5%. U raspravi su članovi odbora ocijenili ovo izvješće kao cjelovito opsežno i objektivno, te su podržali napore koje je Ured pravobraniteljice uložio u rješavanje postojećih problema, s kojima se susreću osobe s invaliditetom. Iznijeto je mišljenje po kojemu je dobro da se Vlada Republike Hrvatske očitovala na izvješće o radu Pravobraniteljice opsežnim pisanim mišljenjem, kao i na izvješća ostalih pravobranitelja. To ukazuje na jedno novo pozitivno okružje u suradnji Vlade Republike Hrvatske, i pravobranitelja. Suglasni su članovi odbora u ocjeni da je neophodno reformirati i poboljšati postojeći sustav socijalne zaštite, također očekuje se i veći angažman jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave u području pristupačnosti, kao i u drugim segmentima. U raspravi je također ukazano da treba uložiti više napora u provedbi Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji, i zapošljavanju osoba s invaliditetom, a kao pozitivan primjer u zapošljavanju istaknute su tzv. zaštitne radionice. I projekt poticanja intenzivnijeg uključivanja osoba s invaliditetom na tržištu rada, kojeg provodi Hrvatski zavod za zapošljavanje u sklopu četvrte komponente instrumenata pretpristupne pomoći IPA-e. Nadalje u raspravi je pohvaljena dobra suradnja između Ureda pravobraniteljice, resornog ministarstva i udruge koje štite, promiču prava osoba s invaliditetom. Također u raspravi je naglašeno da će uz dobar postojeći institucionalni okvir, osnivanje jedinstvenog tijela vještačenja pridonijeti ujednačenosti mjerila za ostvarivanje prava i svih osoba s invaliditetom. Nakon kao što ste vidjeli dosta duge i opsežne rasprave, odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak i da prihvati izvješće o radu Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2009. godinu.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Predstavnik Vlade. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Vesna Škulić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle obzirom da sam ja trebala druga govoriti, ne znam zašto mene stavište prvu ali dobro je. To ću shvatiti kao načelo pozitivne diskriminacije. Još jednom pozdravljam i predstavnike udruga koji su ovdje nazočni i koji se evo prate, kojih se to posebno tiče, a mislim da bi se posebno trebalo ticati svih nas koji podižemo ruku za neke zakone i kada nije to potrebno, odnosno kada bi se možda mogli i suzdržati ili glasati protiv. No krenimo redom. Pred nama je izvješće o radu Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2009. godinu, ovo je dobro izvješće u koje je uloženo puno truda da bi se pokazale kritične točke koje na neki način diskriminiraju osobe s invaliditetom, na što nas pravobraniteljica upozorava i zbog toga čestitamo pravobraniteljici i njenim suradnicima na dobro urađenom poslu. Odmah ću reći da će klub SDP-a podržati ovo izvješće i još jednom skrenuti pozornost na stanje ljudskih prava osoba s invaliditetom u Hrvatskoj. Vratit ću se na riječ ukazuje. Dakle problem postoji. Pravobraniteljica ukaže na to, a što nadležne institucije po tome naprave? Uglavnom ignoriraju problem ili pod pritiskom javnosti reagiraju. Ne trebamo se vraćati daleko u prošlost, sjetimo se samo izmjena Zakona o cestama za koje ste drage moje kolege digli ruku, i na direktan način još jednom sudjelovali u diskriminaciji 300 slijepih osoba i to po osnovi sticanja invaliditeta, kroz razne dokumente, nacionalnu strategiju, konvenciju itd., kao jedan od prioriteta je izjednačavanje prava osoba s invaliditetom bez obzira na način na koji je invaliditet nastao. E pa moje drage kolege dozvolili ste bez obzira na razna upozorenja da radite diskriminaciju, u istom zakonu na jedan način se tretiraju slijepe osobe iz Domovinskog rata, a isto pravo na to nemaju civilne slijepe osobe. O tome sada ne bi govorila o osjetljivosti Vlade upravo o kojoj je kolega Kunst govorio. Ne radi se o posebnim propisima, već o jednom zakonu koji isključuje na osnovi stjecanja invalidnosti. U području zaštite prava osoba s invaliditetom postignut je bitan napredak u podizanju kvalitete života u lokalnoj zajednici, ali je još uvijek provedba pojedinih propisa nije na zadovoljavajućoj razini. Tome pridonosi okolnost i da prava osoba s invaliditetom regulira oko 270 propisa čime se otežava upoznavanje o njihovim pravima, a time i pristup pravima na što nas i pravobraniteljica upozorava. Potrebno je provesti evaluaciju primjene postojeće zakonske regulative u području zaštite osoba s invaliditetom, a posebice u području rehabilitacije i zapošljavanju od strane neovisnog tijela kako je i utvrđeno i Nacionalnom strategijom o izjednačavanju za osobe s invaliditetom od 2007. do 2015. godine. Nažalost, to dosada još uvijek nije napravljeno. Fond funkcionira onako kako je funkcionirao svih ovih godina i moram upozoriti na jednu zabrinjavajuću činjenicu da je došlo do trenda pada i u visokom obrazovanju osoba s invaliditetom i u zapošljavanju bez obzira što se sredstva prilivaju u Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje. Međutim, nema transparentnosti gdje novac završava kada se on naplaćuje od onih od kojih treba. Obzirom da nacionalna strategija ima nositelje i rokove bilo bi mnogo poštenije da smo revidirali nacionalnu strategiju i prilagodili je vremenu u kojem živimo. Naročito jer je to vladin dokument i ne vidim razloga zašto Vlada ne napravi reviziju tog dokumenta. Navest ću nekoliko mjera iz nacionalne strategije koje se nisu provodile, a trebale su. U području djelovanja obitelji u Mjeri 5. koja osigurava različite oblike kvalitetne i izvan institutske podrške osoba s invaliditetom i članovima njihove obitelji radi omogućivanja slobode njihovih obitelji, slobode izbora, a što ujedno znači donošenje Zakona o osobnom asistentu za osobe s najtežom vrstom i stupnjem invaliditeta. Prije par tjedana kad sam upozoravala na pilot projekt, konkretno na Zakon o osobnom asistentu imala sam dojam da mnogi od vas ne znaju razliku između pilot projekta koji traje oko 10-ak godina i zakona. Dakle, da u Hrvatskoj preko 300 osoba na osnovi kriterija pilot projekta ima usluge osobnog asistenta. No, ne postoji Zakon o osobnom asistentu koji bi jasno regulirao koliko osoba na to ima pravo i pod kojim uvjetima. Taj zakon je po nacionalnoj strategiji trebao biti donesen još 2008. godine. I zato me ne može utješiti činjenica da osobe istog stupnja invalidnosti imaju pravo na osobnog asistenta, a ostale ne. Opet, podržavanje diskriminacije unutar iste grupe sa istim ili sličnim stupnjem oštećenja. Dakle, kada moje kolege govore da kako krasno osobe s invaliditetom imaju osobnog asistenta, kolege drage nemaju sve. Ima 300 i nešto osoba negdje oko 400 osoba u ovoj Hrvatskoj. Dakle, ne možemo govoriti o jednoj sustavnoj politici. Nemojmo si bacati prašinu u oči i konstantno se pozivati na pilot projekte koji obuhvaćaju mali uzorak osoba s invaliditetom. Trebao je biti izrađen i poseban propis no svjedoci smo da kod nas još nije definirano što to znači najteža invalidnost. A koliko sam upoznata o tome se govori već godinama i svake se godine govori ove ćemo godine donijeti taj zakon. U Poglavlju – Život u zajednici, Mjera 1. koja definira osiguranje usklađenog pristupa u pružanju kvalitetnih usluga podrške u zajednici, odnosno osnaživanje udruga osoba s invaliditetom na lokalnoj razini. Rok za provođenje ove mjere bio je 2007. i 2008. Nažalost, udruge i ove godine imaju problema sa financiranjem. Mnoge od njih još nisu dobile sredstva za tekuću godinu. Uglavnom, udruge nam životare. U Poglavlju – Socijalne skrbi i mirovinsko osiguranje u točki 3. koja predviđa podizanje kvalitete stručnog rada u ustanovama socijalne skrbi rok je bio 2007. godine. Između ostalog trebalo je provoditi i vrednovati u program psihosocijalne rehabilitacije. Ni ovdje nije poštovan rok provođenja, a nisu ni osigurana sredstva za kontinuirani rad. Pod Mjerom 7. trebalo je izraditi stručnu i analitičku podlogu i o mogućnosti unapređenja prava osoba s invaliditetom te predložiti donošenjem odgovarajućih propisa. Pod točkom 1. izraditi stručnu analitičku podlogu za poboljšanje prava s osnova invaliditeta trebalo je biti završeno 2008. godine. Pod točkom 3. Izrada propisa za poboljšanje prava s osnova invaliditeta trebalo je biti završeno također 2008. godine. Pod točkom 5. izraditi propise o profesionalnoj rehabilitaciji. Na to još jednom upozoravam. Dakle, mi nemamo jednu transparentu profesionalnu rehabilitaciju. Nažalost, naše osobe s invaliditetom radije uzimaju institut neke druge vrste socijalne pomoći nego, odnosno obrazovanja jer nisu sigurne da će naći zaposlenje. Uglavnom preko 70% osoba nema niti dana radnog staža. Također, pod točkom 6. izraditi jedinstvenu listu svih oštećenja za sve kategorije osoba s invaliditetom neovisno o načinu i uzroku nastanka invalidnosti. I to je trebalo biti gotovo u 12 mjesecu 2007. Trebalo je izraditi pravnu podlogu i utvrditi jedinstveno tijelo vještačenja. No, radna skupina još uvijek radi. Jedinstveno tijelo vještačenja ne postoji, a kada će? Ne zna se. Svi kažu da će do kraja 6 mjeseca, a u što čisto sumnjam. To su govorili i prošle godine. Zbog toga upozoravam da će doći do ukidanja nekih prava bez ikakve analize i pravih kriterija kroz pojedine zakone kao što je napravljeno prije nekoliko sedmica sa Zakonom o cestama. Dakle, bez ikakvih kriterija jednostavno se došlo, mi režemo do ovog stupnja oštećenja bez dakle ikakve analize. Tako da je 300 slijepih osoba ispalo iz tog sustava. U poglavlju, samo malkice, ja bih mogla tu dokraja nabrajati što sve nije provedeno kroz nacionalnu strategiju i mislim da bi je stvarno trebalo revidirati jer jednostavno nije u skladu sa vremenom u kojem živimo, odnosno u skladu, u vremenu u kojem država živi i raspolaže sa sredstvima. U Mjeri 2. osigurati mehanizme zaštite od diskriminacije u području zapošljavanja i rada osobe s invaliditetom trebalo je provesti istraživanje o diskriminaciji u području zapošljavanja i rada osoba s invaliditetom i izraditi plan razvoja strategije za sprečavanje identificiranih diskriminirajućih oblika ponašanja pri zapošljavanju i radu osoba s invaliditetom u skladu s nacionalnim dokumentima kao i dokumentima EU. Rok je bio 12 mjesec 2008. godine. Mišljenja sam da bi Vlada trebala revidirati nacionalnu strategiju i zadati realne rokove čime ne stvarala konfuziju u ostvarivanju svojih prava osoba sa invaliditetom. Pravobraniteljica je navela mnoge poteškoće oko zdravstvene zaštite i rehabilitacije. Velike su razlike u pružanju zdravstvene zaštite u urbanim i ruralnim sredinama. Često osobe sa invaliditetom ne mogu ostvariti svoja prava na medicinsku njegu u kući posebice na otocima i seoskim sredinama. Također djeca s ... s Downovim sindromom i intelektualnim teškoćama nemaju pristup stomatološkoj njezi. Prošlo ljeto zvala me je jedna majka da li je ijedna stomatološka ordinacija ili dežurna za vrijeme godišnjeg odmora za pružanje stomatološke njege ovoj populaciji, znači djeci s intelektualnim teškoćama. Mislim da bi ovdje trebalo prozvati Stomatološku komoru i sve ostale komore koje skrbe o zdravlju nacije. Što se tiče medija, osobe sa invaliditetom se prikazuju kao bespomoćne osobe koje nisu ništa u stanju učiniti za sebe i na taj način se urušava dostojanstvo osoba sa invaliditetom. U isto vrijeme kada su teme kao što je bio Zakon o cestama i neke druge stvari, dakle nikada ne dođu na red bar javne televizije odnosno neke emisije koje nisu strogo specijalizirane za osobe sa invaliditetom. Nažalost, potpuno je jasno da se mi kao društvo ne trudimo dovoljno integrirati djecu s teškoćama u razvoju. Time blokiramo sustav koji je i tako nekoordiniran i guramo osobe s invaliditetom u segregaciju bez obzira na sve dokumente koji nas obvezuju da osobe s invaliditetom trebaju sudjelovati u svim segmentima života bez obzira na specifičnost svog invaliditeta. Mi kao zemlja ove godine dajemo izvješće odnosno Ujedinjenim narodima izvješće o stanju prava osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Obzirom da smo jedna od privih potpisnica Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Mene stvarno zanima kako će to izvješće izgledati. Obzirom da je ono u skladu sa nacionalnom strategijom je rađena i konvencija, odnosno mi smo radili nacionalnu strategiju prema tekstu Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom. Obzirom da se ne provode mjere iz nacionalne strategije, dakle ne provodi se niti ono što je zacrtano i u konvenciji. Eto još jednom upozoravam i Vladu Republike Hrvatske bez obzira na stanje u kojem se država nalazila, osobe s invaliditetom su uvijek u podređenom položaju, uvijek su one koje trpe sve moguće krize, uvijek su one te koje su stavljene na marginu društvenih događanja. Mislim da bi se trebalo dobro zamisliti da li smo mi kao društvo osviješteni i da konačno zauzmemo drugačiji stav prema 10% odnosno između 10 i 12% populacije ove zemlje. Hvala vam lijepa.
Hvala. Kolegice vidite vi ste stavili jednu primjedbu na redoslijed kada ste došli na red. Vaša prijavnica je upisana kao prva u ime klubova. ... [[Upadica se ne razumije.]] Upisana je tu vaša prijavnica i po tom upisu ste došli na red, molim vas. Dobro. Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom gospođa Anka Slonjšak. Izvolite.
Hvala. Evo zahvaljujem zastupnici gospođi Škulić na komentaru vezano za izvješće. Samo bih se htjela nadovezati i reći ovako, što se tiče nacionalne strategije, mi smo upoznati da upoznalo nas je resorno ministarstvo da je nacionalna strategija trenutno u fazi revidiranja i upravo je ove godine pokrenuto i krenulo se na lokalne sredine da se vidi na koji način su i lokalne strategije napravljene i da se jednostavno revidira i da se napravi rokovi oni koji su ostvarljivi, odnosno da mjere budu u zadanim rokovima ostvareni. Tako što se tiče ovoga što ste naglasili to je u toku. Što se tiče evidencije odnosno postotka koliko osoba s invaliditetom ima u Republici Hrvatskoj. Prema Zavodu za javno zdravstvo govori se o 10,5% osoba sa invaliditetom u odnosu na ukupnu populaciju građana Republike Hrvatske. No međutim, moramo reći da upravo ova socijalna reforma koja je u toku i koju se nadamo, mi smo također poslali zahtjev da nam se dostavi nacrt čim bude gotov od Zakona o socijalne skrbi, jer upravo kroz tu socijalnu reformu trebalo bi se dobiti jedinstveno tijelo vještačenja, odnosno jedinstvena lista oštećenja na kojoj će biti sve one osobe i neke bolesti i oštećenja, te stanja koja do sada i nisu bila po nazivom osobe s invaliditetom, odnosno bit će procijenjena ona potreba koja je svakoj osobi prema njezinom oštećenju i potrebna. I na taj način bi se trebalo uskladiti i ona prava koja se tiču doplatka na težu invalidnost koju posebice osobe sa oštećenjem vida očekuju, a i svi drugi. I ovom prilikom apeliram doista na resorna ministarstva koja će donijeti navedene i skupine koje rade u tom segmentu da se doista pazi da se ne ukidaju stečena prava, odnosno ako se i revidira da se sve to skupa nastoji zadovoljiti potpore i potrebe svakog pojedinca i individualno. I to sam upravo naglasila kroz cijelo izvješće. Htjela bih još naglasiti da je iznimno važno da se u novom proračunu koji ide za 2011. godinu doista ne diraju financijska sredstva koja su namijenjena za područja u kojima su osobe sa invaliditetom, jer je to iznimno važno i na taj način neće doći niti do određenih promjena koje bi mogle imati negativne konotacije za osobe sa invaliditetom. Što se tiče diskriminacije mi kao ured smo nadležni, kao posebni pravobranitelji također podnijeti izvješće na Zakon o suzbijanju diskriminacije. Međutim, mi smo ga dužni podnijeti pučkom pravobranitelju tek kada to izvješće bude na razmatranju u Saboru tada ćemo imati i mogućnosti iskazati one slučajeve koji su se nama obraćali u 2009. godini. Zato u ovom izlaganju nisam se posebice obraćala na područje diskriminacije. Evo hvala.
u ime Kluba zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Evo ja ću se u prvoj rečenici svog izlaganja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice osvrnuti kratko na izlaganje kolegice Škulić. Nisam ispravljala netočne navode jer bi toga bilo puno i ne bih sve stigla, ali moram reći nekoliko riječi. Nije točno da se u Hrvatskoj ne vodi briga i ne mislim na osobe s invaliditetom. Iz mnogih dokumenata, projekata, ostvarivanja propisa vidljivo je sasvim nešto suprotno. Drugo, kolegica Škulić je više govorila o provedbi ili neprovedbi Nacionalne strategije za osobe s invaliditetom nego o samom izvješću pravobraniteljice, no dobro. Evo ja ću ukratko pokušati analizirati ovo drugo Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom koje se evo danas našlo pred nama za jednogodišnje razdoblje, dakle za razdoblje za 2009. godinu. Moram reći da su svi u Republici Hrvatskoj izuzetno ponosni i zadovoljni što imamo pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom, što imamo osobu koja je i sama osoba s invaliditetom i koja na najbolji mogući način može razumjeti problematiku osoba s invaliditetom pa tako i sukladno tome upozoravati sve one koji ne provode nacionalne ili međunarodne propise da to doista čine, a i potaknuti odnosno istaknuti i podržati ono što je dobro i kvalitetno učinjeno. Iz Izvješća pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za prošlu godinu evo vidljivo je da je Ured pravobraniteljice postupao u 962 predmeta ukupno, što moram reći i nije tako veliki broj u odnosu na ukupnu populaciju osoba s invaliditetom. Kad ovo govorim, pritom ne želim reći da ured nije dovoljno radio. Naravno, ured ima i drugih poslova osim postupanja u pojedinačnim predmetima, ali je evo vidljivo da je, iz ovog prikaza je vidljivo da je kvalitetno radio. Dakle, riješeni predmeti u 2009. godini od 962 riješeno je 857 predmeta. To je veliki broj, što znači da pravobraniteljica zajedno sa svim svojim suradnicima iscrpno prati problematiku osoba s invaliditetom i na zadovoljavajući način rješava njihove probleme. U svom izvješću pravobraniteljica se osvrnula na sve segmente života osoba s invaliditetom, kako od ostvarivanja socijalnih prava tako do prava iz mirovinskog osiguranja, pristupačnosti, zapošljavanja, obrazovanja itd. Naravno, potrebno je istaknuti da je činjenica da problema vezanih za ostvarivanje prava kada su u pitanju osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj sasvim sigurno ima. Ali mislim da je itekako važno i potrebno istaknuti da je puno problema unazad nekoliko godina riješeno. Ja ću ovdje istaknuti projekt "Pristupačna Hrvatska" koji Vlada Republike Hrvatske provodi od 2004. godine kontinuirano i moram reći da u tom projektu možemo vidjeti jedan kontinuitet, dakle ono nešto što traje, što se godinama kvalitetno provodi. Zašto mislim da je kvalitetno? Zato što je u taj projekt od 2004. godine uloženo više mislim od 8 milijuna kuna, tako je više od 8 milijuna kuna. Kada posjećujemo naše gradove i županije u Republici Hrvatskoj tada je vidljivo što se po pitanju tog projekta doista i napravilo. Spomenut ću samo evo dva primjera. Ja sam prije nekoliko dana boravila u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji i moram vam reći da je zgrada županije prilagođena na najbolji mogući način, od rampe do lifta, do sanitarnog čvora za osobe s invaliditetom. Prije dvije godine kad sam tamo bila svega toga nije bilo. Nadalje, evo prošle godine smo čak pokrenuli prilagođavanje Grada Makarske u kojem se nalazi i rehabilitacijski centar Biokovka i dosta osoba s invaliditetom tijekom cijele godine boravi na održavajućoj ili bilo kojoj drugoj medicinskoj rehabilitaciji u toj ustanovi. Postajale su neprilagođene sredine u gradu od samog spuštanja na plažu do prijelaza, dakle do … [[Govornica se ne razumije.]] rinzola itd. Gradski čelnici Grada Makarske pokazali su izuzetan senzibilitet i već su jedan dio toga do ove godine prilagodili. I da ne nabrajam više, ima tih gradova još u Hrvatskoj, mislim da ih je preko 30 prilagođeno, a sa ovim projektom sustavno kreće se i dalje. Kada je u pitanju obrazovanje osoba s invaliditetom na koji se također osvrnula pravobraniteljica, naravno da i tu još uvijek ima problema. Međutim, moram istaknuti evo što smo spominjali i jučer tijekom rasprave izvješća pravobraniteljice za djecu koja se isto tako dotakla djece s teškoćama u razvoju, moram reći nešto što je pozitivno. Prije samo nekoliko godina nismo mogli niti zamisliti da jedno dijete s teškoćama u razvoju ide u redovan vrtić, bude uključeno u redovnu osnovnu školu u svom mjestu stanovanja. To je za nas bila samo želja. Doživjeli smo i to i hvala bogu da je tako. I ja vjerujem da će sve više djece biti uključeno u redovne sustave, ali moram reći da je za neku djecu čak i bolje da budu smještena u određenu instituciju jer im ona pruža u nekim slučajevima više mogućnosti za obrazovanje nego što im to pruža sam roditeljski dom. Poznajem nekoliko slučajeva gdje su djeca isključena iz osnovnoškolskog sustava isključivo zato što njihovi roditelji smatraju da bi za njih bilo strašno da se odvajaju od vlastite obitelji. Mislim da bi i sami roditelji trebali razmišljati na jedan pozitivniji način. Puno nas koji evo i danas ovdje sjedimo smo završili osnovne škole u nekakvim ustanovama i ponosni smo i zadovoljni zbog toga jer u našim sredinama, pa taman da je i sve bilo prilagođeno školovanje bi bilo otežano. Dakle, da su se u obrazovanju stvari pomakle puno naprijed vidljivo je iz ovog što sam do sad napomenula, a vidljivo je čak i stoga da danas stipendiju za studiranje prima više od stotinu ili čak više studenata osoba sa invaliditetom. Moram vam reći kad sam ja studirala u studentskom domu u kojem sam ja boravila ja sam bila jedina osoba sa invaliditetom i nisam imala nikakvu stipendiju i nisam imala prilagođenu sobu za osobe sa invaliditetom. Danas sve to imamo pa i prilagođene visokoškolske ustanove iako ne u potpunosti. Točno je ono što je pravobraniteljica navela da se u prilagodbi visoko školskih ustanova kako i srednjoškolskih i osnovnoškolskih mora učiniti još puno, puno. Što se tiče mišljenja Vlade Republike Hrvatske koje je dala na izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom moram reći sljedeće. Ja sam osobno i mi evo u Hrvatskoj demokratskoj zajednici zadovoljni što je Vlada dala ovakvo mišljenje zato što je iz njega vidljivo što Vlada čini i što će učiniti u najskorije vrijeme. Ovo govorimo vezano evo za socijalnu skrb i tu je Vlada navela da je u izradi, a to smo već i ovdje u nekoliko navrata spominjali, da je u izradi novi Zakon o socijalnoj skrbi koji će sasvim sigurno riješiti puno problema vezanih za osobe sa invaliditetom. Prije svega, do kraja ove godine Hrvatska bi trebala dobiti novo jedinstveno tijelo vještačenja koje je spomenula i pravobraniteljica koje će konačno utvrđivati invaliditet. Mi smo danas sve osobe sa invaliditetom iako mi znamo tko smo to, ali nemamo o tome pravovaljani dokumenat da se iz njega vidi da smo mi osobe sa invaliditetom. Naravno, svima nam je jasno da je u takvoj situaciji otežano i ostvarivanje prava osoba sa invaliditetom, jer se one vještače u nekoliko sustava što svakako nije dobro. Dakle, jedinstvenim tijelom vještačenja i novim Zakonom o socijalnoj skrbi sigurna sam da ćemo krenuti korak naprijed, da će sve naknade koje su vezane za osobe sa invaliditetom od onih koje u svom izvješću spominje i pravobraniteljica, dakle od osobne invalidnine, naknade za tuđu pomoć i njegu od ostvarivanja prava na status roditelja njegovatelja kojeg prava se često uhvatimo u raspravama i mnogi roditelji misle da bi trebali ostvariti to pravo, iako po sadašnjem propisu na žalost to ne mogu ostvariti. Značajan je korak naprijed da je ministarstvo predvidjelo da će proširiti krug osoba koje će ostvarivati pravo na status roditelja njegovatelja i na one srodnike koji nisu roditelji. Dakle, to je nešto što moramo podržati. Zapošljavanje osoba sa invaliditetom je nešto o čemu svi najviše volimo razgovarati i pravobraniteljica je u svom izvješću napomenula da poslodavci nedovoljno poznaju, da su nedovoljno upoznati sa mogućnostima osoba sa invaliditetom, da su nedovoljno upoznati sa poticajima koje daje Fond za profesionalnu rehabilitaciju i to je djelomično točno. Međutim, moram reći da su i Fond za profesionalnu rehabilitaciju i Zajednica saveza osoba sa invaliditetom u zadnje dvije do tri godine organizirali nekoliko skupova koji se isključivo tiču zapošljavanja osoba sa invaliditetom. Dakle, poslodavci se ja ću se danas usuditi reći ne mogu više baš pretjerano puno izvlačiti na to da ne poznaju što to osobe s invaliditetom mogu, da ne znaju o kojim se poticajima radi, jer se i kroz sredstva javnog informiranja, pa o tome je govorila i sama pravobraniteljica i njeni suradnici u niz televizijskih i radio emisija. Dakle, onaj tko želi sasvim sigurno može saznati o kojim se poticajima radi. I evo, vidim da mi vrijeme ističe, a još sam puno, puno toga htjela reći no na žalost neću uspjeti. Evo kao svoju završnu rečenicu reći ću sljedeće. Da je Hrvatska sasvim sigurno izuzetno ponosna što je jedna od rijetkih zemalja u europskoj, u okruženju, pa u Europskoj uniji također iako Hrvatska još nije član, koja ima institut pravobranitelja za osobe sa invaliditetom. To je veliki korak naprijed i što imamo osobu koja je pravobraniteljica koja dobro prepoznaje probleme osoba sa invaliditetom, koja zna kako i na koji način zajedno sa svojim suradnicima upozoriti institucije koje ne poštuju domaće i nacionalne i međunarodne propise, ali isto tako koja zna istaknuti ono što je Vlada Republike Hrvatske napravila pozitivno i koja će podržati svaki pozitivan primjer, sve ono što je pozitivno učinjeno za osobe sa invaliditetom, a vjerujte mi toga je jako puno od osobnog asistenta do Zakona o suzbijanju diskriminacije koji je Hrvatski sabor donio koji prvi puta, naš zakon regulira prije svega nediskriminaciju. Dakle, s osnova invaliditeta i razumnu prilagodbu. Samo ukratko molim vas još. U Republici Austriji ili u svijetu razumna prilagodba regulirana je u propisima isključivo za sustav zapošljavanja, a mi u našem zakonu imamo regulirano općenito. Dakle to je veliki korak naprijed, na tome nam se dive mnogi u Europi i evo na kraju mislim da je ovo izvješće iscrpno, temeljito i Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovo izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa Anka Slonjšćak pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Izvolite.
Zahvaljujem. Hvala gospođi saborskoj zastupnici gospođi Lukačić. Željela bih reći vezano za područje pristupačnosti, doista se kao što smo naglasili u izvještajnom razdoblju, odnosno izvješću, mi smo proveli jedno malo istraživanje vezano za upravo one javne ustanove koji se tiču upravo dostupnosti usluga i koji su možemo reći najvažnije osobama s invaliditetom kako bi mogle ostvariti upravo one svoje, ona svoja prava, pogodnosti i povlastice. I doista se radi, kao što smo naglasili puno, ali istovremeno moramo naglasiti da je malo inspekcijskog nadzora i doista pozivamo ministarstva, odnosno one urede državne uprave koji bi trebali provoditi dio što se tiče inspekcija, da se doista vrši taj nadzor, da se koristi civilno društvo, odnosno udruge osoba s invaliditetom u tim lokalnim sredinama koje ukazuju konstantno, mi imamo doista kvalitetne udruge koje rade puno u tim područjima u suradnji sa ministarstvima i koriste sredstva za projekte upravo ovo pristupačne Hrvatske i slično, međutim sankcije se dovoljno naplaćuju i doista postoje mnoga područja koji unatoč i odobravanju financijskih sredstava i možemo reći udrugama koje ukazuju na to još uvijek nisu, nemaju senzibilitet te doista ponekad naprave neku kosinu, neki, određenu ne znam … [[Ne razumije se.]] stazu, na taj način da mogu reći da napravili smo, ali je pitanje kako su napravili i da li je to doista funkcionalno onako kako bi trebalo za pojedina oštećenja određenih osoba. Što se tiče obrazovanja, moramo naglasiti još jednom da je izuzetno važno da od uključivanja od predškolskog, odnosno od vrtićke dobi, pa do visokoškolskog obrazovanja doista treba snažiti obitelji, treba im pružiti podršku da djecu s teškoćama u razvoju uključivanju u obrazovne procese, da naglašava se upravo to da jedino na taj način u određenom periodu života osoba će moći biti ekonomski neovisna, odnosno što samostalnija i upravo je to cilj da se iz obrazovanja pređe na otvoreno tržište rada, ako je naravno ta osoba u mogućnosti i sposobnosti, odnosno prema svojim vještinama, a ako ne da joj se pruži mogućnost sudjelovanja aktivnog u zajednici kroz zaštitne radionice, kroz kreativne radionice, i da jednostavno osobe s invaliditetom, odnosno ta djeca uz podršku obitelji dobiju onu najvažniju sustavnu podršku, odnosno stručnjaka. Mi doista danas koliko god govorimo o edukacijama, doista često puta mi kao ured se nađemo u situaciji koga poslati na određenu radnu skupinu ili koga pozvati kad se radi o stručnjacima u pitanju problematike i specifičnosti pojedinih oštećenja. Evo što se tiče zapošljavanja, još bih htjela naglasiti da je izuzetno važno. Osoba s invaliditetom nema puno koji završavaju visoko školsko obrazovanje, nema puno takvih osoba. Mi ih doista na žalost možemo reći imamo malo, ali oni koji su doista uložili trud, njihove obitelji, koji su došli, promijenili sredine, koji su dali svu energiju i napor da bi završili određeni fakultet, da bi postdiplomski završili mi moramo pružiti sustavno da oni ostvaruju radno iskustvo, mi moramo omogućiti da te osobe imaju mogućnost onog pripravničkog staža, kako bi se vidjelo da te osobe doista mogu, ali im se treba pružiti prilika. Evo hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, HSU-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, gospodo iz Vlade, predstavnici udruga, kolegice i kolege. Izvješće Ureda pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2009. godinu daje izuzetno opsežan i cjelovit prikaz rada i problema, s kojima se ured susretao u protekloj 2009. godini. U prvi mah izvješće se čini i preopsežno i predetaljno, međutim niz detalja iz izvješća treba doživjeti kao primjeren, na kojima treba učiti i koji se ne bi smjeli više ponoviti kada su u negativnoj konotaciji ili ih prevenirati ili pak koristiti kao obrazac ponašanja u pozitivnim ishodima. Tijekom 2009. godine ured je postupao u 962 slučaja te je proveo niz drugih aktivnosti kao što su obilasci županija, uspostavljanje i poticanje međuresorne suradnje, posjete institucijama itd. Ovim izvješćem se daje dalje na uvid i financijsko poslovanje ureda, te na kraju slijedi preporuka ureda. Na samom početku izvješća riječ je o zaposlenicima ureda. Tako da kaže da je ured ekipiran sa 10 djelatnika. Vezano za zapošljavanje zamjenika ili zamjenice pravobraniteljice, postavljam pitanje pravobraniteljici kako to da posao zamjenice pravobraniteljice svojedobno nije dobila diplomirana pravnica, osoba sa 100 postotnim oštećenjem, slijepa osoba, a natječaj je davao prednost osobi s invaliditetom. I što je još važnije, mediji su pisali, ja se na to pozivam, da li je točno da je ta molba odbijena bez obrazloženja. Nekoliko riječi o terminologiji koja se koristi na ovom području. Pitanje terminologije je neobično važno jer diskriminacija vrlo često počinje već samim izborom imena. Zato dopustite da i ovu govornicu u ovom Visokom domu koristim kako bih nas sve skupa podsjetila na … [[Ne razumije se.]] deklaraciju iz 2003. godine kojom su podržani termini osoba s invaliditetom i dijete s teškoćama u razvoju kao obvezujuća i jedinstvena terminologija za svakodnevni govor. Najčešća područja kršenja prava. Iz izvješća je vidljivo kako se najveći broj slučajeva otvoreni kao predmet u 2009. odnosio na zaštitu prava i interesa osoba s invaliditetom u području socijalne zaštite 22,6%, u području mirovinskog osiguranja 11,7%, u području rada i zapošljavanja 11 i po posto, u području pristupačnosti 9,5%, u području pravosuđa 8,6% Kod osobnih invalidnina izvješće govori o neujednačenosti od strane pojedinih tijela vještačenja u postupanju i procjenama težeg i trajnog oštećenja pa iz te neujednačenosti proizlaze i različita prava za gotovo ista ili vrlo slična oštećenja što ocjenjujemo vrlo zabrinjavajućom pojavom. Čvrsto vjerujemo da ćemo vrlo uskoro tu problematiku riješiti promjenom Zakona o socijalnoj skrbi koja će između ostalog nadam se riješiti i status njegovatelja, a mi u klubu priželjkujemo da se jako vodi računa o inicijativi Udruge "Anđela" iz Splita koje čini nam se daje vrlo kvalitetno rješenje po tom pitanju. Dalje se u izvješću spominju ustanove za pružanje socijalne i zdravstvene skrbi za osobe s invaliditetom i teškoćama u razvoju neovisno o životnoj dobi i vrsti teškoća. Spomenula bih i osobno pohvalila i zahvalila vlasnici, zaposlenicama i zaposlenicima Centra za rehabilitaciju Varaždin, podružnica Pustodol koji zaista s puno ljubavi i pažnje zbrinjavaju oko 230 korisnika svih dobi i vrsta oštećenja. Postoje svakako i problemi ove kao i svih sličnih ustanova. Nedostatak potrebnog broja stručnih djelatnika, preveliki broj korisnika, različita struktura korisnika prema vrsti oštećenja i dobi. Bez obzira na kvalitetu ustanova smještaj korisnika izvan ustanova jeste proces koji je RH preuzela kao obvezu kroz niz međunarodnih ugovora i dokumenata. Kako i kada ćemo poći tim putem kad se po evidenciji broj smještenih korisnika nije značajnije smanjio unazad nekoliko godina nego se štoviše broj zahtjeva za smještaj u ustanove povećava. Podaci Hrvatskoga zavoda za javno zdravstvo govore o 10,5% osoba s invaliditetom koje žive na području RH. Istina je i ključna činjenica koja govori da je osoba s invaliditetom nema samo oštećenje već ima i potencijale koje može razvijati uz poticaj okruženja iz kojega treba uklanjati sve što priječi razvoj preostalih sposobnosti na korist i zadovoljstvo same osobe, ali i zajednice u kojoj ostvaruje život. Razvitak postojećih potencijala najlakše je razviti preko zapošljavanja i rada jer je pravo na rad i zapošljavanje jedno od temeljnih ljudskih prava. Svako onemogućavanje u ostvarivanju toga prava predstavlja njegovo kršenje i diskriminaciju. Iz evidencije Hrvatskog zavoda za zapošljavanje vidljivo je da je izrazito velik broj osoba s invaliditetom prijavljen kao nezaposlene dulje od 5, odnosno 8 godina. Ta činjenica je zabrinjavajuća jer se vjerojatnost zapošljavanja smanjuje povećanjem godina provedenih na Zavodu za zapošljavanje. Dugotrajna nezaposlenost osim neriješenog statusa dovodi do izolacije, gubitka samopoštovanja i problema komunikacije. Premda su registrirane kao radno sposobne ovim osobama potrebna je puno snažnija podrška sustava u vidu dodatne edukacije, prakse i uopće motivacije kako bi se uključile na tržište rada. Paradoks je veoma često i u činjenici što radne sposobnosti osoba s invaliditetom poslodavcima nisu dovoljne dok s druge strane za sustav socijalne skrbi nemaju dovoljno nesposobnosti da bi mogle ostvarivati prava na naknadu koja jamči minimum socijalne sigurnosti. U nastavku izvješća govori se o nasilju pri čemu nije riječ samo o obiteljskom nasilju već i druge vrste nasilja. Kako između supružnika tako i nad djecom. Zasada se još uvijek govori o malom broju slučajeva jer se osobe s invaliditetom teško odlučuju na prijavljivanje nasilja između ostalog i zbog otežanih okolnosti adekvatnog zbrinjavanja. Izvješće ureda pravobraniteljice izvještava o posjetima županijskim ustanovama i pristupačnosti istima za osobe s invaliditetom. Između ostalih navode se primjeri iz moje, Krapinsko-zagorske županije. Izuzetno me brine i nije mi jasna kvalifikacija nepristupačno u specijalnoj bolnici za medicinsku rehabilitaciju u Stubičkim toplicama. Što zapravo podrazumijeva kvalifikacija nepristupačno? Ja ću moliti pravobraniteljicu da nam ovdje to objasni jer bilo je jako puno poziva djelatnika iz te ustanove koji kažu da su na taj način oštećeni, odnosno da im se nanijela velika nepravda jer ne nalaze nepristupačnosti za osobe s invaliditetom u svojoj ustanovi. Spomenula bih još i pristupačnost poštanskim uredima, trgovačkim centrima, bankama. Kod ovih posljednjih gotovo da i nema problema dok veći broj poštanskih ureda nema osigurane uvjete pristupačnosti za osobe s invaliditetom. Osobno me jako raduje što je poštanski ured u Oroslavju ušao u prioritete. Vjerujem da će prilazna rampa biti uskoro izgrađena jer je moja županija, s time i moj grad, po broju osoba s invaliditetom nažalost na samom vrhu pa je pitanja prilaza javnim ustanovama neobično važno. Nekoliko riječi o informiranju. Dakle, informiranje, komunikacija i podizanje razine svijesti kako kod osoba s invaliditetom, djece s teškoćama u razvoju, tako i njihovog okruženja spada u prioritetne zadaće pri čemu važnu ulogu imaju centri za socijalnu skrb, udruge i posebice mediji. Na kraju, moram s ove govornice ponoviti i izraziti ogromno žaljenje što vladajući nisu nedavno prihvatili moj amandman koji je u Zakonu o javnim cestama trebao dokinuti razliku kod osoba s invaliditetom po porijeklu. Dakle, amandmanom smo htjeli izjednačiti sve one osobe s postotkom oštećenja koji će i dalje moći koristiti besplatan prijevoz na našim autocestama. Nažalost, to se nije dogodilo. Zastupnice i zastupnici kluba Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika će prihvatiti ovo izvješće.
Hvala. Jedan ispravak, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa znate što, ovo što je kolegica izrekla vezano za Zakon o javnim cestama moram reći, i to smo govorili ovdje u raspravi, Vlada je svojim amandmanom na navedeni zakon omogućila svim onim osobama sa invaliditetom kojima je zaista potrebno korištenje besplatnih cestarina da to i imaju. Svjesni smo svi da je do sada bilo jako puno zlouporaba u tom i vi kolegice znate da je to tako. Međutim, oni koji su nezadovoljni mislim da bi bilo dobro da krenu malo od sebe i da priznaju da su doista sve osobe sa invaliditetom koje trebaju imati na to pravo ovim zakonom to i dobili. Hvala vam lijepa.
Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom gospođa Anka Slonjšak. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvenstveno ja bih se htjela obratiti gospođi zastupnici iz HNS-a upravo iz razloga što ste potaknuli pitanje zapošljavanje zamjenice iako se to odnosi na 2008. godinu i doista nije pitanje ovog izvješća, niti pitanje ove rasprave ja bih vam na to bez obzira odgovorila kako bi jednom ja se nadam kako bi pred ovim Visokim mjestom završili tu priču. Jer ta priča se ponavlja i mene ona guši, a nepotrebno je jer mislim da sa apsolutno sve napravila regularno i u najboljem redu. Radi se o testiranju koje je provedeno na javnom pozivu vezano za mog zamjenika, odnosno zamjenicu ovisno o onome tko se javi. Na taj javni poziv javilo se 7 osoba. Od tih 7 osoba 3 osobe su bile u području pravnih poslova. S obzirom da po Zakonu o pravobranitelju kako ja osobno nisam sa završenim pravnim fakultetom nego sa ekonomskim fakultetom, jedan od zamjenika je trebao biti osoba pravne struke. U tom segmentu javilo se kao što sam rekla tri osobe u kojem se između ostalih javila i navedena gospođa. Tijekom testiranja ta gospođa nije imala najbolje rezultate niti je bila u mogućnosti da ima prednost. Da sam ja između te tri osobe imala dvije osobe koje su imale iste rezultata u tom slučaju bi ona imala pravo prednosti kako nalaže zakon koji to i propisuje. Temeljem toga osoba koja je izabrana je osoba koja je imala najbolje rezultata. Iz toga razloga je gospodin Boris Jakov Geričić je moj zamjenik. Što se tiče ostalih komentara, zahvaljujem vam. Vidim da ste izvješće doista detaljno pročitali i obradili. Što se tiče pristupačnosti Krapinsko-zagorske županije mi doista imamo iznimno kvalitetnu suradnju sa svim predstavnicima županija i sa svim uredima i doista smo u Krapinsko-zagorskoj županiji pokrenuli niz inicijativa kao ured i oni su prepoznati i one su promijenjene. Što se tiče definiranja nepristupačnosti, mi što se tiče pristupačnosti govorimo o ne samo pristupačnosti arhitektonskih barijera, znači tu se ne odnosi samo na kosine i slično, već i na komunikacijske prepreke. I mi smo poslali određeni upit na osnovu kojeg se očitovala bolnica, pa ću ja vama s obzirom da ovdje nemam konkretno sada detaljne podatke, ja ću biti sklona tome da pošaljem svim zastupnicima, a i vama navedeni upit, a i odgovor tako da imate konkretno zašto je to upravo tako navedeno. Hvala.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo Slonjšak pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, kolegice i kolege, članovi udruga invalida. Jednom gospođo Slonjšak u jednom intervjuu vam je postavljano ovako pitanje: "Što biste poručili osobama koje su nedavno nastradale i kao posljedicu imaju invaliditet najvišeg stupnja? Što im je činiti da prevladaju taj period svog života i da se vrate u život?" Vaš odgovor je bio vrlo zanimljiv. "Kao prvo i osnovno mi bismo već dok smo zdravi trebali znati da je invaliditet svakodnevna pojavnost. Upravo zbog toga Hrvatska udruga paraplegičara i tetraplegičara je provodila projekt kojeg sam ja voditeljica koji se zvao Preventivno edukacijske aktivnosti za djecu i mlade". Projekt je imao za cilj upoznati djecu i mlada na pojavnost invaliditeta kao posljedice svakodnevnih aktivnosti, znači uključujući vožnju automobila, motora, skokovi u vodu, branje voća i slično, jer upravo su to situacije koje su najčešće uzrok i posljedica invaliditeta. Taj projekt se pokazao vrlo značajan i prihvaćen. Vi dalje odgovarate: "Nažalost, nadležni za ovaj projekt, ovaj projekt ne prepoznaju kao bitan. Čak i grad Zagreb koji je dvije godine financirao ovaj projekt ove godine nije ga podržao. Začuđuje kako su članovi ocjenjivačkih povjerenstava često daleko od običnih ljudi i njihovih potreba. Ali vi nastavljate dalje, da se vratim nedavno stradalim osobama. Kažete slogan jedne europske udruge koja glasi: "S paralizom ne prestaje život". Danas kada osobe s ozljedom kralježnice žive više manje prosječne godine života, doista nije dovoljno samo osobu zdravstveno zbrinuti. Postoje velike manjkavosti u rehabilitaciji, no istovremeno nitko nas ne može rehabilitirati ukoliko mi sami ne uložimo trud u svoju rehabilitaciju. Drugi nas mogu usmjeriti stručno uputiti i slično, ali opet sve ostaje na nama. Mislim da je presudno da osoba što prije spozna svoje nastalo stanje. Iznimno je važno da se o njemu informira i poduzme sve da ojača psihički i fizički kako bi se mogla usmjeriti na ponovno uključivanje u život zajednice. Iako je taj proces kod nekih osoba kraći, a kod nekih duži, cilj je uvijek isti za sve, vratiti se u svakodnevni život". Još nešto što sam naišao na jednu zanimljivost, a jako je vezano za današnju raspravu i temu. Citirat ću jedan citat ugledno profesora kemije doktora nauka Albina Jurića iz jednog skupa kada ste imali ESCIF-ov kongres u Umagu. Kaže "Dok sam radio kao profesor kemije imao sam asistenta. Nisam ni slutio da će mi to i kasnije trebati. Nažalost, napretkom bolesti morao sam otići u mirovinu i mislio sam polako raditi uz računalo i kavicu. Bolest je bila brža od mojih misli. Prvo otkazuju noge, pa ruke, tako da mi je ostalo samo da dišem i uzimam hranu, ali samo uz pomoć drugoga. Bio je to veliki udarac za mene i obitelj pa sam se morao nekako snalaziti. Prije godinu dana čuo sam za odličan projekt osobnog asistenta koji je omogućavao da invalid preko udruge dobije osobu koja bi s njim bila makar 4 sata. Dobio sam asistenta. Program je odličan, samo tijekom godina treba izvršiti određene korekcije. Prvo, treba izvršiti točnu kvalifikaciju invalidnosti jer ovisno o udruzi mogu se dobiti asistenti i za bolesnike koji hodaju jednom štakom. Nadalje, treba osim pravnih i socijalnih predavanja koja su asistenti bili obavezni slušati organizirati možda za točno određene skupine edukaciju zbrinjavanja bolesnika, stavljanja u krevet, iz kreveta, rukovanje kolicima i drugo. I sad treća konstatacija je vrlo zanimljiva, a odnosi se na medije. Kaže on, zanimljiva je zainteresiranost medija za ovakvo hvalevrijedan projekt. Nijedna od televizija nije bila prisutna potpisivanju ugovora, ne znam jesu li ijedne dnevne novine to objavile. Kaže ovako: "čovjeku se čini da je bolje biti homoseksualac čiju paradu prenose čak i inozemne postaje nego invalid u kolicima. Vjerojatno za novinare dobra vijest nije vijest." Ja možda dalje ne bih duljio nego bih rekao da moramo biti izuzetno ponosni što imamo za vas pravobraniteljicu koja ste u ovom kratkom periodu pokazali kako se radi vaš posao, koji ste izuzetno aktivni tako da nema razloga, kao što je rekla i moja kolegica Lukačić, ne podržati ovako krasan vaš izvještaj. I još ću završiti samo kratko sa vašim životnim motom. Vi kažete, za kraj bih rekla svoj moto koji me vodi u životu, kaže: biti aktivan, uključiti se u život i prihvatiti izazove ključ su kvalitetnog življenja. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Vesna Škulić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega, vi ste govorili o rehabilitaciji. Ja ne znam koliko vi znate o području rehabilitacije, da ponekad nije samo dobra volja i naš osobni avanturizam za dobru rehabilitaciju nego i nešto puno, puno više. To je znači pristupačna rehabilitacija gdje vi možete uz pomoć asistenta ili osoblja ući u bazen, gdje su vam dostupna sva ona sredstva koja će od vas, od osobe koja je u jednom trenutku života stekla invalidnost ili se rodila s tim ili stekla tijekom života, biti izvršena dobra rehabilitacija. Dakle, sjetimo se Sandre Paović koja je stradala u Francuskoj i uz dobru rehabilitaciju koja je provedena u Francuskoj odnosno u Švicarskoj ona se može reći sada zdravom osobom. Nažalost, u Hrvatskoj da je provodila tu istu rehabilitaciju mislim osim dobre volje i "Sandra da, ti to možeš" ne bi ostalo nažalost ništa drugo. Ona vjerujem da bi i dalje bila u invalidskim kolicima, ne bi hodala. Što se tiče osobnog asistenta, da osobni asistent, ali za sve one koji imaju potrebu, ne kao pilot projekt. I mislim da tu jednostavno bi mediji trebali neku drugu ulogu odigrati. Zašto ne osobni asistent za sve ako je zakon, ako je nacionalna strategija to predvidjela da se do 2007. mora napraviti taj zakon, a mi još govorimo o pilot projektu i kao nećemo, kao da smo izmislili toplu vodu. Nažalost, nismo izmislili toplu vodu, osobni asistent da, ali za sve one kojima je osobni asistent potreban. I naravno, rehabilitacija dobra rehabilitacija, pristupačna rehabilitacija i pristupačna ortopedska pomagala u onom obliku za sve one kojima je potrebna. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Kundić.
Meni se čini, nekako mi se čini da me niste baš dobro slušali jer moj aspekt ove rasprave nije bio niti u nekim brojkama niti u slovima, moj aspekt je bio jedna impresija, ekspresija razmišljanja, jednostavno i poticaja koji sam htio iskoristiti za ljude koji su se našli u takvoj situaciji. A što se tiče rehabilitacije, ja mislim da je ona kvalitetna i da uvijek može biti još kvalitetnija i bolja, ali i kolegica Lukačić je rekla da smo mi jedna od rijetkih zemalja koje smo uveli institut pravobraniteljice i ja sam naglasio da ona izvanredno radi taj posao. I mislim da je Vlada Republike Hrvatske izuzetno senzibilna. Sjećamo se perioda kad je bila ministrica gospođa Kosor u svom resoru, kako se ponašala, kako je radila, kako je vodila taj sektor. Tako da mislim jednostavno ja nisam ulazio, ali mislim da to se uvijek može popraviti i da to je zadovoljavajuće za sada.
Sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo je vrijeme u 11,01 sati za prijave rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospođa Anka Slonjšak, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Izvolite.
Hvala. Evo zahvaljujem gospodinu zastupniku, nisam zapamtila točno ime, gospodin Kundić. Htjela bih naglasiti i zahvaliti što ste izvukli iz mojih govora. Nekako ja nastojim uvijek, bez obzira na probleme, svi smo danas u problemima, svatko na svoj način, ali osobe s invaliditetom doista imaju dodatne teškoće koje i posebice njihove obitelji s kojima se moraju svakodnevno nositi. I mi danas kad govorimo o tih 10,5% ne govorimo samo o 10,5%. Mi govorimo o jednom segmentu u kojem su uključene i obitelji i oni bliži koji su okruženi oko tih svojih članova i svojih prijatelja tako da to je možemo govoriti o možda dupliciranju brojki, a možda i tripliciranju. Stoga doista se svi moramo zapitati na koji način možemo sebi upotpuniti i poboljšati kvalitetu života jer na taj način ako poboljšamo toj osobi, poboljšat ćemo i sebi život. Mi znamo da nikad se ne zna tko će od koje bolesti, tko će u koje stanje doći jer danas smo svi u autima, svi se krećemo. Nećemo govorit samo o automobilu, možemo govorit o dijabetesu, možemo govoriti o posljedicama infarkta, odnosno srčanih oboljenja, da ne nabrajam posljedicama karcinoma i slično. I doista pitanje i svi se trebamo ovdje zapitat koji danas odlučujemo ili sutra o nekakvim propisima da ti propisi doista budu primjenjivi, da ne budu samo papiri koji ćemo opet dolaziti do izmjena i donošenja novih nekih propisa koji opet će biti pitanje da li su oni mogući za provedbu. Što se tiče preventivnih edukacijskih radionica smatram da doista te radionice imaju izuzetnu važnost da se od djece u vrtićima već pa do visokoškolskih ustanova provode edukacije kako bi se približilo svim grupacijama, svim životnim odnosno dobima osoba što to znači kad je neko određeno oštećenje i kako uopće prema njemu pristupiti i kako reagirati, a na taj način istovremeno i prevenirati ono najgore što se može desiti. Mi smo se uključili i u preventivni program vezano za sprečavanje nasilja među mladima, posebice što se tiče mladih osoba s invaliditetom, odnosno djece s teškoćama u razvoju upravo da se u obrazovne ustanove uključi u razredni sat, u jednoj školskoj godini da se stavi barem jedan sat, razredni sat tolerancije, da se upoznaju djeca sa svojim vršnjacima, da upoznaju njihove različitosti, njihove specifičnosti, ali istovremeno da shvate da su to djeca kao i oni i da zbog te njihove različitosti ih ne isključuju, ne omalovažavaju, ne vrše nad njima određena maltretiranja, zlostavljanja i slično. Mislim da je to jako važno i jednostavno tu izuzetno važnu ulogu ima Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, odnosno agencije koje provode određene edukacije, koje su zadužene sa tim svojim stručnim timovima upravo da educiraju i to nastavno osoblje koje često puta nije senzibilizirano. Mi imamo kvalitetne i dobre primjere, ali istovremeno imamo i primjere koji doista su, možemo reći tvrdi, koji doista su, treba puno uloga i truda da bi se naučili i da bi shvatili da ako dijete jedno s teškoćama je u razredu, da oni doista se moraju educirati i pitati nekog stručnjaka kako i na koji način ja mogu pomoći i što kvalitetnije prilagoditi program tom djetetu, a da istovremeno taj nastavnik ne osjeća da nešto radi što nije van njegovog opisa posla. Što se tiče osobnog asistenta, ja osobno ne bih mogla raditi ovaj posao da nemam asistenciju. Meni moja asistentica koja sjedi s moje desne strane gospođa Bunić, gospodična je moja desna ruka. Ja ovaj posao ne bih mogla raditi. Ne bih mogla raditi u popodnevnim satima, odnosno često puta u večernjim da nemam osobnog asistenta. Jednostavno osobe sa najtežim invaliditetom ne mogu obavljati funkcionalno ako nemaju onu potporu koja im treba. Ta potpora mora biti osigurana sustavno. Znači i radni asistent i potporna tehnologija. Mi danas imamo tehnologije suvremene koje omogućavaju doista da osobe sa najtežim oštećenjima u svom prostoru, u radnom prostoru mogu raditi uz minimalnu pomoć fizičke osobe ali sustav to na neki način mora osigurati ako mi danas želimo ravnopravno uključivanje u proces i tržišta rada, a i u ostale sustave. Što se tiče medija mi smo naglasili ponovno da mediji i naglašavam ima pozitivnih primjera i doista mediji svakodnevno izvještavaju sve više i više i doista javna televizija koliko god smo upozoravali i bili smo nesretni u 2008. godini što nije prenijela ono najvažnije da je osiguran kad je bilo službeno otvaranje ureda oni nisu prenijeli da je otvoren ovaj ured i bili smo zbog toga jako nesretni. Međutim, doista u 2009. godini, a posebice sad u zadnjem periodu nekako se pokazuje da smo sve više u medijima prisutni i da osobe sa invaliditetom doista se prikazuju, odnosno na adekvatan način upućuju i informiraju javnost o svojim potrebama, a istovremeno i pozitivnim inicijativama. Međutim, kažem ima medija, ima onih možemo reći žutila koji doista rade na način da te osobe prikazuju kao osobe od potrebe, od sažaljenja, a često puta naprave veću štetu toj obitelji nego korist zbog određenog neadekvatnog naslova, neadekvatnog teksta koji se nalazi u tom članku. Što se tiče rehabilitacije. Mi smo rehabilitaciju samo hajmo reći zagrebali u ovom izvješću što se tiče 2009. godine. U 2010. godini već se pokrenulo niz inicijativa i možda ovdje nije to predmet rasprave jer imat ćemo izvješće sljedeće godine. Ali kako se već spomenula, mislim rehabilitacija je važna za sve. Ako osoba sa invaliditetom nema adekvatnu rehabilitaciju i zdravstvenu zaštitu ona ne može biti onda aktivna ni u kom pogledu, ni u kom polju, ni u kom segmentu područja koji se očekuje od nje aktivno uključivanje u zajednicu. Stoga rehabilitaciju je važno podupirati, važno je kako onu početnu tako i onu održavajuću. A što se tiče osoba sa spinalnim ozljedama i ovog što je spomenula gospođa Škulić, gospodične sportašice koja je imala tu mogućnost i koju je podržala javnost doista naglašavamo da je važno da se omogući kvalitetna rehabilitacija u Republici Hrvatskoj. Mi imamo i specijalne bolnice i toplice, međutim treba im dati kako financijsku podršku tako i onu multidisciplinarnu, odnosno da tim stručnjaka koji unutra radi da doista bude pun. Znači, da svi stručnjaci koji su potrebni za određena oštećenja budu zaposleni u takvim institucijama, odnosno takvim rehabilitacijskim centrima jer jedino na taj način će određena oštećenja odnosno određene osobe dobiti onu punu i kvalitetnu rehabilitaciju koju svi očekujemo. Evo hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Davorko Vidović. Nema ga. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom sa svojim suradnicima i kolege zastupnici. Pa Ured pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom dokazao je svoju opravdanost postojanja i kroz ovo izvješće za 2009. godinu vidimo da sve veći broj osoba sa invaliditetom obraća se pravobraniteljici i Uredu pravobraniteljice. Značajna upozorenja pravobraniteljice treba odgovorno prihvatiti i tražiti rješenja za pomoć osobama sa invaliditetom i to posebno za one osobe sa invaliditetom kojima je neophodna pomoć i njega u kući. Moraju se uključiti sve nadležne institucije od gradova, općina, županija, države i zajedno sa nadležnim ministarstvom osigurati ostvarivanje najosnovnijih životnih potreba za te osobe, a te osobe su u stvari naši sugrađani. Pravobraniteljicu pozivam da u buduće prozove imenom i prezimenom sve one odgovorne osobe i institucije koje izbjegavaju izvršiti svoj dio posla ili ne pokazuju dovoljno razumijevanja, humanosti u rješavaju problema osoba sa invaliditetom, a posebno za one osobe kojima je potrebna pomoć i njega u kući. Jedan od naglašenih problema je i otežano zapošljavanje osoba sa invaliditetom i to bez obzira na zakonske pogodnosti, tj. prednost temeljem Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom i onih poticaja koji se, koje mogu koristiti poslodavci. Iskoristit ću ovu priliku za pozdravit projekt poticanje intenzivnijeg uključivanja osoba sa invaliditetom na tržištu rada koji se provodi ovih dana u okviru europskog IPA programa, a u koji su uključeni naši predstavnici Zavoda za zapošljavanje. Projekt je vrijedan negdje blizu milijun kuna, točnije 960500 eura. Danas na Zavodu za zapošljavanje točno registrirano je negdje oko 6500 nezaposlenih osoba sa invaliditetom. Od tog broja negdje oko 36% ili točnije 2328 osoba nema ni dana radnog staža, dok negdje oko 44% ili 2830 osoba nezaposleno je dulje od tri godine. Smatram da bi značajno bilo utvrditi koliko u Hrvatskoj, tj. u kojim županijama ima potrebe za otvaranje zaštitnih radionica tipa ustanova ili trgovačkih društva, a koje bi zapošljavale osobe s invaliditetom, u kojima bi sredstva rada bila prilagođena vrsti invaliditeta i normalno da bi olakšalo puno tim ljudima kojima je i takav posao potreban. Postojeći radni kapaciteti u današnjim društvima, tipa zaštitnih radionica očito nisu dovoljni da bi zaposlili sve one nezaposlene osobe sa invaliditetom. Zna se da zapošljavanje ujedno i radna rehabilitacija je za osobe s invaliditetom i ujedno je to najbolji način njihova uključivanja u društvenu zajednicu, a dokazano je u što sam se imao prilike i sam uvjeriti da osobe s invaliditetom ulažu više truda u izvršavanje radnih zadataka od mnogih zdravih osoba ili kolega. Iz navedenih razloga potrebno je zato što prije riješiti problem osoba s invaliditetom na tržištu rada, pa projekt zaštitnih radionica po meni ne bi trebao biti preskup, i on u principu ne treba bit preskup jer praznog prostora našlo bi se danas uz mnoge tvornice, poduzeća, kojih imamo i polupraznih, sredstva za uređenje i opremanje takvih radionica, ona se mogu prikupiti i kroz ovaj projekt IPA program, zatim fondova i sredstava od poticanja za zapošljavanje osobe s invaliditetom, koja se osiguravaju kroz cirka 6 zakona za stimuliranje poslodavaca, itd. I da završim zapošljavanje osoba s invaliditetom i stvaranje potrebnih uvjeta za rad tih osoba mora biti naš zajednički cilj, cilj je to svakog humanog društva, a mi to stvarno i jesmo, zato što prije pomognimo postojećim i otvorimo nove zaštitne radionice, kako bi postigli punu zaposlenost osoba s invaliditetom. Njima ne treba puno, a nemojmo im uskraćivati i ono malo što možemo učiniti za njih. Zato apeliram na vas da i vi kao i normalno sve udruge koje normalno kod sebe imaju u članstvu invalidne osobe vide i potiču oko pokretanja projekta zaštitnih radionica i punog zapošljavanja osoba s invaliditetom. Hvala vam lijepo.
Hvala. Pravobraniteljica, gospođa. Molim? A pardon, pardon prije jedna replika gospođa Lukačić.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja se kratko osvrnuti na izlaganje kolege Kunsta, suglasna sam sa kompletnom njegovom raspravom i vjerujem da će pravobraniteljica i pokrenuti evo jedu takvu akciju da se zaštitne radionice a vezano za zapošljavanje osoba s invaliditetom održe postojeće, a ako bude potrebno otvore i nove, a da se pravobraniteljicu sluša da tako kažem, odnosno da se prihvaćaju njeni prijedlozi, govori dovoljno o tome evo i to ovdje javno moram reći u izlaganju u ime kluba nisam stigla, kao vrlo pohvalno, da je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav prihvatio prijedlog pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, da se u izmjenom Ustava koji su u tiku prihvati usklađivanje terminologije, upravo ono što smo maloprije i govorili i što je jako važno i kolega Kunst na kraju je rekao invalidna osoba. Mala greška. Nije, nego osoba s invaliditetom jer kad tako gledamo, kad tako govorimo o i izuzetno važno i za zapošljavanje. I kratko ću se ovdje osvrnuti na projekt osnog asistenta koji je isto tako važan i za zapošljavanje. Naravno potreban nam je zakon o kome je danas ovdje već bilo nekoliko puta govora. Međutim treba znati da je Vlada Republike Hrvatske ove godine osigurala 4 i pol milijuna kuna za projekt osobnog asistenta, da se još 100 osoba, dakle više od 400 osoba sa najtežom vrstom invaliditeta u ovaj projekt bit će uključeno. Kad Hrvatska izađe iz krize ja vjerujem da ćemo vrlo skoro dobiti Zakon o osobnom asistentu. Hvala.
Odgovor na repliku.
Pa hvala lijepa Ljubice što ste još jednom naglasili potrebu za zaštitnim radionicama, normalno za osobe s invaliditetom i mislim da je to vrlo značajno. Ja se sjećam negdje početkom 90-tih godina koje su bitke bile dok jednostavno, a i vi ste bili sudionik tada zajedno samnom ,koje smo vodili bitke kada smo se borili za osobe s invaliditetom da eto postignu ovaj stupanj i prema propisima i prema zakonima zaštite i pogodnosti koje danas imaju. I zato ja vjerujem, to nije nivo što bi mi u Hrvatskoj otkrili, Njemačkoj se to već desetljećima provodi itd., da na tim zaštitnim radionicama možemo se više angažirati. Ne treba tu ne znam previše novaca, mislim da treba više dobre volje i da ta sredstva rada koja bi bila tamo budu prilagođena vrsti invaliditeta što je najvažnije, jer ja imam masu primjera, a bili ste i samnom tada kada na žalost mnogi invalidi su morali raditi na sredstvima rada koja nisu imale nikakve veze sa njihovom vrstom invaliditeta, a čak su bili normirani za taj posao koji su morali raditi da bi postigli neku normu. Ja vjerujem da su ta vremena iza nas i očekujem da u svakom slučaju eto jednoj zajedničkoj akciji, kampanji a vjerujem da i od Odbora za rad, socijalno partnerstvo imate punu podršku da se krene i da se postigne i puna zaposlenost tih osoba s invaliditetom upravo kroz te radionice zapošljavanja invalida. Hvala.
I pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, gospođa Anka Slonjšak. Izvolite.
Pa evo ja prvenstveno zahvaljujem gospodinu Kunstu i gospođi Lukačić. Htjela bih opet se vratiti na ono od kud se i kreće, što se tiče zapošljavanja to je obrazovanje. Mi danas imamo za osobe sa određenim oštećenjima još uvijek obrazovne profile koji se tiču npr. oštećenje vida, imamo telefonistu, koji znamo danas kakva je tehnologija i koliko možemo s takvim zanimanjem zaposliti mislim da je to prešlo jednostavno mora se podržati da se promijene nomenklatura, odnosno lista zanimanja. Zatim obrazovni profil za izrađivača gornjih naplata. Mislim da odavno je mnogi su, mnoga su područja u Republici Hrvatskoj koja više nemaju uopće mogućnosti za zapošljavanje osoba koje imaju takve obrazovne profile, i prvenstveno moramo krenuti od obrazovanja, da omogućimo da se obrazuju osobe doista za ona zanimanja koja će biti konkurentna na otvorenom tržištu, za ona oštećenja koja mogu se uključiti na otvoreno tržište prema svojim sposobnostima i vještinama. Međutim moram naglasiti da fond za profesionalnu rehabilitaciju doista daje kvalitetne poticaje, međutim postoji onaj problem koji se tiče uvođenja upravo u radni proces. Mi danas imamo tu radnog terapeuta koji često puta je osoba koja je u biti zaposlena pri tom poslodavcu. Pitanje je koliko će osoba adekvatno pripremiti tu osobu ako mi danas znamo da ima mnogo osoba na Hrvatskom zavodu za zapošljavanje koji su od 3 do 5 godina, tako da doista je veliki, veliki napor bi trebalo uložiti za ponovno vraćanje u prepoznavanje vještina i kvaliteta koje te osobe bi trebale imati upravo da bi odmah krenule raditi. Što se tiče zaštitnih radionica smatramo, i mi kao ured smo doista u ovom izvješću potaknuli i zahvaljujem gospodinu Kunstu, odnosno Odboru za rad i socijalno partnerstvo, što ćemo nizom prijedloga pokušati napraviti neke zajedničke aktivnosti kojima bi osnažili dosadašnje zaštitne radionice. Jer upravo u tim radionicama su zaposlene one osobe čija oštećenja nisu moguća zbog svojih mogućnosti i stanja zdravlja da bi bile na otvorenom tržištu rada. Tako da treba omogućiti tim osobama da imaju, ako i jesu zaposlene u zaštitnim radionicama, to je pitanje kompleksnog problema. Nije samo otvorit zaštitnu radionicu, treba se omogućiti i financiranje njihovih osnovnih prihoda, a ono što je i najvažnije njihova pomoć, odnosno pomoć stručnjaka koji bi bili uključeni u sam proces. A isto tako i kad se dolazi da te osobe trebaju određene zahtjeve prema tržištu izvršiti da to bude realno prema njihovim sposobnostima. Tako da evo, podržavamo aktivnosti i naravno da ćemo se maksimalno uključiti u njihovu provedbu. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom, na redu je uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovo je zapravo prvo cjelogodišnje izvješće koje je pred nama i ja bih ga osobno ocijenila vrlo kvalitetnim, vrlo opširnim, iz kojeg je vidljivo da ste zajedno sa svojim suradnicima vrlo predano, profesionalno radili na tome da pratite, promičete i štitite prava osoba s invaliditetom u protekloj godini. Nekako mi se čini da otkad imamo Ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom da su se neke stvari pokrenule, ali je pitanje koliko se to događa onom brzinom i onim intenzitetom kojim bismo to željeli, kojim bi osobe s invaliditetom to priželjkivale. Zbog čega to kažem? Mislim da će se u vašem slučaju pojaviti, kažem pojaviti zato što vaš ured radi tek godinu i pol pa možda se još niste suočili s tim osjećajem, međutim ono što je prisutno kod ostalih ureda i ostalih pravobranitelja čini mi se pomalo frustrirajuće, a to je da nažalost institut pravobranitelja koji je opunomoćen od Hrvatskoga sabora, institut koji bi trebao uočavati problem, ukazivati nadležnim institucijama na nepravilnosti, na neprovođenje zakona, dakle na nepoštivanje zakona, na nedostatne loše zakone zapravo u praksi, barem kad se radi o izmjenama zakona, ne može i ne postiže baš previše. Dakle, ne zaboravimo da je institut pravobranitelja zapravo krajnja instanca kojoj se osoba s invaliditetom obraća nakon što problem nije mogla riješiti u svojoj lokalnoj zajednici, preko svoje udruge čiji je član ili nacionalnog saveza čija je članica udruga. Dakle, ured bi trebao biti i jest svojevrsno kontrolno, odnosno savjetodavno tijelo koje ima utjecaja i ovlasti da može poticati promjene. Jer što imamo od toga ako svake godine se predlažu rješenja nakon čega ti prijedlozi ostaju samo mrtvo slovo na papiru. Dakle, već imamo slučaj da institut pravobranitelja ukazuje, predlaže, inicira, sugerira, ali sve ostaje nažalost na tom glagolu. Sad ne govorim o vašem odnosu i radu s direktnim, sa osobama sa invaliditetom. Govorim o onome što ovaj Parlament, što izvršna vlast može i treba učiniti, ali to ne čini ili ne čini dovoljno brzo. Dakle, bilo bi logično i očekivali bismo da se zakoni usklađuju, odnosno popravljaju u skladu sa izvješćem pravobraniteljice. Jer nije svrha izvješća da trošimo papir ili da vodimo beskonačne rasprave oko toga što nije dobro, što ne valja, što bi trebalo biti bolje ako to sve skupa ostaje samo mrtvo slovo na papiru. Upravo tu svrhu imaju izvješća, dakle da se na temelju njih radi na promjeni zakona ili donošenju nekih novih zakona koji će učiniti da život osoba s invaliditetom bude kvalitetniji i da bude humaniji i da bude dostojanstveniji. Jer kao što i sama, kao što ste vi gospođo pravobraniteljice na samom početku rekli, nisu uvijek potrebna enormna financijska sredstva da bi se dogodile dobre stvari i kvalitetni pomaci za osobe s invaliditetom. Dakle, to je po meni najvažnije zapravo u radu vašeg ureda i u radu ostalih ureda pravobranitelja koje imamo. Da institucije uzimaju u obzir s velikim uvažavanjem ono što dolazi kao prijedlog, kao sugestija od strane ureda i da se na osnovu toga, dakle da se utvrđene nepravilnosti koje je zabilježila pravobraniteljica da potaknu nove izmjene zakona, pravilnika, odredbi, čega već sve ne, koje su na snazi kako bi ih poboljšao. Dakle, uvažiti izvješće i djelovati u skladu sa izvješćem, u skladu sa preporukama i poboljšati i izmijeniti zakone koji ne funkcioniraju ili zbog kojih se javljaju određene nepravilnosti. U suprotnom kao što sam rekla kao pravobraniteljica će izvješćivati o istim stvarima, formalizirati će probleme za koje mi ionako dobro znamo da postoje predugi niz godina, a razlika će biti u tome što će izvješće svake godine biti sve deblje i deblje. Dakle, znamo jako dobro da to nije svrha i u tom smislu bi se stvari trebale mijenjati. Posebno držim da oni koji bi trebali uvažiti sugestije Ureda za pravobranitelja npr. izvješće ne prihvate. Ja ne znam da li postoji parlament u svijetu koju uopće takvu formulaciju, takav institut ne prihvatiti izvješće Ureda pravobranitelja kojeg je opunomoćio parlament jednoj zemlji. No, eto događa se i toga. Ja mislim da je puno primjera nelogičnosti koje bismo mogli jednostavno riješiti, kako se kaže ono uz malo dobre volje i možda nešto malo novca ali to ne činimo. Ja ću koliko mi vrijeme dozvoli spomenuti neke. Naime, kada se radi o pravima osoba sa invaliditetom imamo zakone koji nam omogućavaju ostvarivanje određenih prava, međutim ponekad je stvarno opravdano postaviti pitanje, a tko ima to pravo? Jel to pravo ima stvar ili to pravo ima osoba. Npr. na besplatan prolaz autocestama, i tu nema Republike Hrvatske eto od skora nažalost samo invalidi 100%-ni imaju to pravo valjda do nekih boljih vremena. Oni to pravo ostvaruju pomoću smart kartice na kojoj su podaci osobe i vozila to svi znamo, dakle osobe sa invaliditetom moraju posjedovati automobil i isključivo svojim automobilom putovati kako bi se to pravo ostvarilo. Netko će reći, ali znate to je što bi se inače taj institut zloupotrebljavao. Pa ja ne mogu zamisliti da ne možemo smisliti mehanizam da se zloupotrebe spriječe. Jel meni se to čini apsurdnim ako je osoba koja ima multiplu sklerozu umorna, ako ima visok stupanj invaliditeta i da mora prijeći od točke A do točke B i da to nužno mora napraviti sa svojim automobilom, da to ne može napraviti njegov prijatelj sa svojim automobilom. Ili još veći apsurd da takva osoba mora posjedovati automobil da bi ostvarila svoje pravo. Meni se to stvarno čini apsurdnim i ne mogu razumjeti zbog čega se u tom smislu stvari ne mijenjaju. Primjera je doista puno, jedan je i rad u skraćenom radnom vremenu. Osobe sa invaliditetom nemaju pravo na rad u skraćenom radnom vremenu kao što to imaju pravo roditelji djece s teškoćama u razvoju. Dakle, mnoge osobe sa invaliditetom koje su u invalidskoj mirovini zapravo vole raditi pola radnog vremena kada bi im to država omogućila, što bi bilo puno bolje čini mi se nego da budu osobe koje su na nekakvoj socijalnoj pomoći, koji opet na neke druge načine moraju primati potporu iz raznih stavki državnog proračuna. Eto, vrijeme mi je isteklo. Hvala lijepo.
Zahvaljujem.. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kratko bih ispravila kolegicu koja je u svom izlaganju govorila da se donose izvješća nakon kojih se ništa ne čini, kao Vlada ništa ne čini, što je potpuno netočno. O tome je govorila i gospođa Lukačić. Nakon svakog izvješća poduzimaju se određene mjere. Ako hoćete u svezi asistenta ako hoće i osnivanje ove komisije odnosno tijela za vještačenje, master plana sa transformiranje ustanova u manje stambene jedinice, odnosno povećanje kapacitete za pružanje izvaninstitucionalnih usluga, davanje stipendija, povećanje broja stipendija, povećanje i odobrenje iz Ministarstva zdravstva za broj uposlenih u domovima itd., itd.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Evo svi mi koji smo pročitali ovo izvješće vidimo zapravo one aktualnosti aktualne probleme osobe sa invaliditetom. Inače zakonodavni i institucionalni okvir sigurno da daje da je unaprijedio preduvjete za unapređenje položaja osoba sa invaliditetom, a ima ih inače tih podzakonskih i zakonskih akata ima ih negdje oko 280. Međutim, u nekim bitnim segmentima života upravo izjednačavanja mogućnosti osoba sa invaliditetom još se prepoznaje kao deklarativna politika. Naime, zakoni kojima se regulira prava osoba s invaliditetom još uvijek imaju različite definicije invaliditeta i naravno nužno je to uskladiti. Iz izvještaja pravobraniteljice evidentno je da su se osobe koje su se obraćale upravo uredu najčešće imale primjedbe na ostvarenja pojedinih prava u okviru sustava socijalne skrbi. Kao što je i sama pravobraniteljica u izvješću navela potrebno je doraditi politiku novčanih davanja za osobe sa invaliditetom. Npr. ostvarivanje prava na doplatak za pomoć i njegu veže se uz vrlo strogi materijalni cenzus tako da osobe s malim primanjima ne mogu ostvariti takvo svoje pravo koje je prvenstveno namijenjeno podmirivanju povećanih potreba osobe sa invaliditetom. A ja ću citirati izgovorenu jednu rečenicu odnosno jednu konstataciju, a to je "da snagom svog duha, svojom upornošću i kreativnošću, te osobe vrlo često proširuju granice mogućeg". Općenito prevladava mišljenje da su materijalna prava nedostatna i ne mogu pokrivati troškove koje proizlaze iz invaliditeta. Nadalje, ostvarivanje određenih prava ovisi o uzroku invaliditeta što je čuli smo ovdje u nekoj raspravi nužno uskladiti npr. visina doplatka za pomoć i njegu slijepih osoba, znatno se razlikuje po tome da li se pravo ostvaruje prema Zakonu o pravima Hrvatskih branitelja, Zakonu o socijalnoj skrbi, Zakonu o mirovinskom osiguranju ili Zakonu o zašiti vojnih i civilnih žrtava rata. To je diskriminacija po zakonu. A svi ovi ljudi imaju isti problem funkcioniranja u zajednici. Iz vašeg izvještaja odnosno slušajući roditelje djece s teškoćama u razvoju u lokalnoj zajednici najčešće primjedbe se odnose isto tako na potrebu osnivanja jednog jedinstvenog tijela za vještačenje djece na temelju čijeg bi se nalaza i mišljenja ostvarivala prava u svim ustanovama. Danas je situacija takva da se djeca vještače i u sustavu socijalne skrbi, u sustavu obrazovanja, a za ostvarivanje prava roditelja na rad s polovicom punog radnog vremena i dopust do 7. godine djetetovog života vještačenje se obavlja u ministarstvu u sustavu zdravstva. Vrlo često nije potrebno to za sve oblike osoba, za sve vrste osoba s invaliditetom, naime povećava se na taj način administracija. Djeca, roditelji prolaze torture, a nalaz često bude isti. Ponekad se i od prvog vještačenja za dijete koje se provodi negdje sa 6, 7 godina u nekakvih 10 godina obavljaju isto tako više puta ta vještačenja koja bi se mogla upravo zbog ovih nabrojenih razloga i izbjeći. Iz izvještaja je vidljivo da uključivanje djece s teškoćama u razvoju u redovne sustave se ne odvija naravno bez teškoća. Isto tako se vide i pogrešne procjene struke nekada, ali isto tako i upornost roditelja da pomognu svojoj djeci da ostvare prava. Što se tiče Zakona o odgoju i obrazovanju, predviđeno je donošenje zapravo provedbenih propisa kojim bi se ostvarila mogućnost sustavnog uvođenja asistenta u nastavi djece s poteškoćama u razvoju. Isto tako i državni pedagoški standardi koje imamo predviđaju da škola može osigurati uz ostalo osoblje i pomoćnike u nastavi. Ali kao što znamo svi mi i gdje smo čuli iz izvještaja i koji znamo, koji u lokalnoj zajednici znamo, možda se događa vidimo da realnost je sasvim, sasvim drugačija. Naime, uvođenje asistenta u nastavi ovisi naravno o prepoznatljivosti potrebe i mogućnosti, ovisi o senzibiliziranosti ljudi koji rade na tome, naravno i o financiranju odnosno o financijskim resursima lokalne zajednice. Ali ja bih ipak rekla da volja senzibiliziranost za takav problem će sigurno moći pronaći raznorazne druge načine na koji ćemo uvesti taj oblik. Ali bez pravog sustavnog uvođenja, ono što smo govorili, nema niti prave pomoći. Lokalna zajednica naravno može na raznorazne načine brinuti o svojim sugrađanima. Pa tako evo i mi u Dubrovniku imamo i povjerenstvo za osobe s invaliditetom gdje su upravo uključene sve osobe odnosno predstavnici civilnog društva, predstavnici udruga, predstavnici osoba s invaliditetom. I jednostavno mogu nam pomoći predložiti mjere za zadovoljstvo tako da to je jedna suradnja između civilnog društva i grada odnosno lokalne zajednice, Grad Dubrovnik. Područje zdravstvene zaštite je jedno od značajnih područja za osobe s invaliditetom. Govorili smo danas i o problematici infrastrukture, edukacije zdravstvenih djelatnika, neću sad to ponavljati, uklanjanje komunikacijskih barijera itd., itd. Međutim mene brine, u jednoj rečenici ste rekli da je višestruko pokušavanje ureda u punih godinu dana za kontakt sa ministrom zdravstva da niste uspjeli. Jednostavno ne razumijem taj odnos. Danas smo isto tako čuli da stomatološku zaštitu djece s teškoćama u razvoju nažalost ne mogu ostvariti. Naime, jučer sam o tome govorila kad je bio izvještaj od pravobraniteljice za djecu tako da ću vrlo kratko i sad reći. Tu uslugu pruža specijalist pedodont koji posjeduje specifična znanja i vještine za pristup navedenoj populaciji. Naime, djetetu sa smetnjama u razvoju potrebno je pristupiti kao individui sa specifičnim potrebama pa tek onda kao osobi sa fizički, psihičkim i intelektualnim osobinama. Oko 80% takvih pacijenata može se obaviti bez anestezije, međutim ipak velik dio treba opću anesteziju da bi se mogla pružiti odnosno ostvariti stomatološka zaštita. Kolegica Škulić je maloprije napomenula da proziva komoru stomatološku i ja bih rekla da komora stomatološka ne može to, da je to pitanje sustav zdravstva odnosno Ministarstva zdravstva, jer ne može odrediti stomatološka komora koliko može biti timova, koliko može biti pedodonata. Mislim da nam je to svima jasno. Nažalost isto tako te stomatološke intervencije u općoj anesteziji mogu se pružiti samo u stomatološkoj poliklinici u Splitu, u Rijeci te u Zagrebu postoji specijalizirana ambulanta klinike za stomatologiju kliničko bolničkog centra i Stomatološkog fakulteta. Prema tome, to je sve malo za broj roditelja koji ne mogu dobiti skrb za tu svoju djecu, a zna se kakvih imaju problema kad po noći boli zub i što dijete kad ne mogu napraviti intervenciju. Isto tako, jedan od najaktualnijih problema osoba sa invaliditetom je uključivanje u svijet rada. Mislim da je danas i pravobranitelja rekla i svjesni smo činjenice otežanog pristupa zapošljavanja. To treba dodatno poticati i poslodavce za provođenje Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, a isto tako informirati o korištenju Fonda za profesionalnu rehabilitaciju. Ja bih se samo još kratko, vidim da mi je već crveno svjetlo, ali gospođa pravobraniteljica je rekla da su predrasude gore od bolesti i da bi mediji trebali pomoći u senzibilizaciji toga. Evo sinoć sam pročitala iz jednog tjednog lista svjedočenje jedne učenice 8. razreda koja je zapravo napisala referat. Taj referat je napisala o svom život i za pohvalu je da je njena nastavnica to dala u medije za dan škole. Tako da je ona zapravo svjedočila o svom životu. To je dijete koje je rođeno sa cistom u motoričkom dijelu tako da ona nije imala razvijenu motoriku, ona se bori i ona priča svoj život i svoje majke i nje i priča da nije razumjela prije zašto je majka toliko muči jer je mučenje kroz vježbe, ali da je sada svjesna koliko je to i ona hoće živjeti,…
Privedite kraju raspravu.
Ona hoće raditi da uskladi motoriku. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku. Ja vas molim vremena se morate držat, bez obzira na temu. Imamo repliku, uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče. Pa evo kolegice Šimac-Bonačić, vi ste u svojoj raspravi istakli da je normativni okvir problematike osoba s invaliditetom uvelike u posljednje vrijeme poboljšan, ali da još uvijek ima dosta nelogičnosti, a o jednom dijelu tih nelogičnosti je u svojoj raspravi govorila i kolegica Jerković. A jednu takvu nelogičnost bih htjela i ja potencirati evo u ovoj svojoj replici. Pokušat ću je ilustrirati sasvim konkretnim primjerom iz života. Naime, riječ je o invalidnom djetetu, dakle djetetu s mentalnom retardacijom koje je do prije kratkog vremena koristilo usluge dnevnog boravka u Centru za odgoj i obrazovanje. Međutim, prije kratkog vremena njegova je majka stekla pravo na status majke njegovateljice i to dijete je, dakle automatizmom sukladno odredbama važećeg Zakona o socijalnoj skrbi izgubilo pravo na taj dnevni boravak, odnosno na boravak u Centru za odgoj i obrazovanje, odnosno izgubilo je pravo participacije u tim programima psiho socijalne rehabilitacije i radnih aktivnosti. E sad, po pričanju njegove majke to se vrlo, vrlo negativno odrazilo na njegov psiho socijalni status i dijete je rapidno počelo nazadovati u stečenim i radnim i psiho socijalnim sposobnostima. Dakle, ono što želim reći je da mislim da ipak jedno pravo ne bi u svakom slučaju trebalo isključivati drugo pravo i da ovaj konkretan status majke njegovateljice ne bi trebao uskratiti djetetu pravo da i dalje učestvuje u tim programima jer oni bitno doprinose njegovom ukupnom stanju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo kolegice, dobro ste primijetili a to se vidi i u izvješćima pravobraniteljice kada je to jedna apsolutna stvar koja u biti nije riješena. Naime, pročitala sam to u izvješću, onaj slučaj majke koja gubi status ako je dijete smješteno duže od četiri sata u ustanovi kao institucionalnom obliku smještaja ili u dnevnom boravku. I onda imate slučaj ako je to dijete koje je potrebno, jer u školi se ne može sve one osobne potrebe, ako dijete nema i osobnog asistenta, onda škola ne može pružiti to djetetu. I upravo zbog toga je sada apsurd da jedno isključuje drugo. Prema tome, ne možemo okviriti pa reći, nego moramo stvarno kako ste i na početku rekli gledati individualno svaki slučaj za sebe, pa tu ostaviti mogućnost usklađivanja, da ne dođe do ovakvih stvari kao što ... [[Govornica se ne razumije.]]
Nastavljamo sa raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo željela bih se danas i ja uključiti u ovu raspravu. Naravno, na početku želim pozdraviti Izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za proteklu 2009. godinu. Smatram da je u to izvješće stvarno uloženo puno truda u njegovoj izradi i tim više što je u stvari to na neki način već jedna kolegica prije mene rekla ono prvo pravo, da tako kažem izvješće jedno cjelogodišnje obzirom da je ono prije toga bilo za jedan dio godine nakon što je ured uopće i osnovan. S druge strane, izuzetno mi je žao i upućujem kritiku. Mislim da ta kritika mora ići od svih nas prema Vladi što danas ovdje makar u onom uvodnom dijelu nije bio nitko od predstavnika Vlade, makar da eventualno i dodatno obrazloži i pojedine stvari koje su kao mišljenje stiglo od strane Vlade. Dakle, s jedne strane imamo relativno hajde opširno mišljenje od strane Vlade, a s druge strane ovdje jutros nikoga nije bilo. I to je kritika. Možda je to bila prilika da i taj ministar zdravstva dođe ovdje kojeg eto pokušavate već više od godinu dana dogovoriti sastanak sa njim. Ali nije to samo ministar zdravstva, to je ministar zdravstva i socijalne skrbi. Dakle, ministarstvo jedno od onih ministarstava koje u stvari, u čijoj domeni su u stvari gotovo pa najbitnije i zakonski propisi i sve ostalo koji se tiču u prvom redu i ostvarivanja prava osoba sa invaliditetom. Pa evo, ja se nadam da ću u drugom izvješću za ovu godinu pisati da ste uspjeli ostvariti i taj kontakt direktno i sa njim poštujući pritom naravno i sve funkcije i državnih tajnika. Ali mislim da opunomoćenik Sabora ima pravo makar na jedan sastanak sa ministrom pa ma iz kojeg resora on dolazio. Vezano oko problematike, dakle i ovo izvješće kao i izvješća svih ostalih pravobranitelja za prošlu godinu ukazuje na određene probleme, prepreke. U ovom pogledu i niz predrasuda na koji još uvijek nailaze i osobe sa invaliditetom u Hrvatskoj bez obzira što mi imamo niz zakonskih propisa već više godina, imamo i strategije, Nacionalnu strategiju. Imamo i politike, međutim očito je da kada u stvarnom, dakle životu kad tamo negdje dole u nekom gradu koji ne mora biti grad Zagreb nego može biti bilo koje neko manje mjesto ili sjedište neke druge županije kad se krene u ostvarivanje prava onda na žalost se i osobe sa invaliditetom suočavaju sa time da ih se da tako kažem šalje od vrata do vrata i da se, da to svoje pravo su u nemogućnosti ostvariti. Ja ću i danas reći kao što sam i jučer rekla da pri tome treba svaki slučaj uzeti sam za sebe i makar i jedan da je slučaj da ne može ostvariti pravo koje bi mu ova država trebala osigurati je slučaj koji je onda vrijedan naše pažnje itekako bitan da se ukaže da negdje u sustavu nešto ne funkcionira, a s druge strane ima ono nešto što mi ipak još uvijek nismo u Hrvatskoj uspjeli postići, a to je da taj netko tko nije omogućio u ovom slučaju osobi sa invaliditetom da ostvari svoje pravo, da odgovara zbog toga što to nije učinio. To mi se čini da je i kad su u pitanju osobe sa invaliditetom. Na žalost praksa i u Hrvatskoj. U više navrata smo kroz različite rasprave ukazivali i na onaj jedan problem kada je u pitanju diskriminacija po bilo kojoj osnovi, da u Hrvatskoj kronično nedostaje edukacije, educiranosti na svim razinama od vrha ja bih rekla preko i tih državnih tajnika i ravnatelja uprava i državnih službenika i namještenika i na lokalnoj samoupravi od županijskih ureda, gradskih, općinskih ili svih mogućih ureda nedostaje nam kronično edukacije ljudi koji rade na tim mjestima za s jedne strane ophođenje, a s druge strane mogućnost da onda oni tako educirani mogu pružiti pomoć osobi koja se njima obraća. Dakle to je nešto što ja ne kažem da to može samo Vlada učiniti, naravno da ne može, ali mora od nekud krenuti sa razine određenih institucija, uključiti u to sigurno i široko civilno društvo, odnosno nevladin sektor i mislim da tu možemo i moramo napraviti pomake, i možda bi to trebalo evo biti od glavnih zadaća da tako kažem svih nas, na neki način, pa evo ga između ostalog i Ureda pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Jer mi često znamo reći, ovako dakle donijeli smo nekakav pravilnik, donijeli smo nekakav protokol, i sad smo to štampali na ne znam koliko tisuća primjeraka, pa smo onda to sve spustili dolje negdje na nekakve urede itd., ali one, pitanje da li je one do koga je to došlo uopće to pročitao, odnosno da li je osposobljen da primjenjuje ono što u tim pravilnicima, protokolima i ne znam čemu piše, a da ne kažem još kada je pri svemu tome potrebna itekakva koordinacija različitih sektora da bi se neko pravo ostvarilo. Željela bih nekoliko rečenica reći o problematici zakona i o nepostojanju Zakona o osobnom asistentu. I ovoga puta molim i tražim ubrzanje procesa da tako kažem na izradi Zakona o osobnom asistentu. Mi imamo višegodišnji pilot projekata. Njime je danas obuhvaćeno, ispričavam se ne znam točan broj, ali negdje oko 4 stotine osoba sa invaliditetom kojima je dakle potreban osobni asistent. Ja ne znam da li se zna točan broj, pa mislim da se ne zna, mislim da se pretpostavlja negdje oko 12 tisuća osoba u Hrvatskoj bi imalo pravo na osobnog asistenta. Dakle tražim, inzistiram, kako god hoćete da se postupak dakle na izradi Zakona o osobnom asistentu, uključivanje svih onih koji u tom dijelu će odrađivati svaki svoju ulogu, jer to je jedna široka, ono što će u tom zakonu pisati neće biti samo ono što kaže nešto što Vlada mora učiniti, nego što bi to trebalo činiti i nevladin sektor, i vjerske institucije i široko uključenje volonterskog rada itd., itd., dakle to je nešto što ja ću reći ovako, tim samo višegodišnjim pilot projektom, ok, imam određeni broj osoba koji to koriste, ali sve ostale osobe još uvijek su diskriminirane u tom svom pravu da dobiju pravo na osobnog asistenta. Vezano oko problematike obrazovanja, kasnije zapošljavanja najprije, sad ću ponovno prozvati još jedno ministarstvo, jučer sam to isto učinila kad je bilo u pitanju izvješće pravobraniteljice za djecu, a to je problematika nepostojanja već dvije godine pravilnika kojima će se regulirati pitanje uključivanja u redovan sustav školovanja djece s teškoćama u razvoju. Mi imamo zakon, imamo, ali nemamo već dvije godine pravilnike koje je nadležno Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa trebalo donijeti i zato najviše i dolazi do problema kada se djeca trebaju uključivati i mogu i trebaju ostvariti pravo da se uključe u redovno školovanje, nekako je to mi se čini u konačnici onda prepušteno a nedopustivo je, dobro je, bolje nekoga ili eventualno financijskoj situaciji boljoj ili slabijoj neke škole na terenu itd., a dakle pravilnici ne postoje i zato dolazi do problema. Obrazovanje i zapošljavanje osoba sa invaliditetom, o tome se danas dosta govorilo. Pozdravljam to što je pravobraniteljica u ovom izvješću posebno velik naglasak dala upravo na pitanje obrazovanja, odnosno zapošljavanja osoba sa invaliditetom i tu moramo također napraviti pomak, a to je prvenstveno u onom dijelu koji se odnosi da prestanemo u Hrvatskoj obrazovati osobe sa invaliditetom za zanimanja s kojima oni ne mogu u današnje vrijeme biti konkurentni na tržištu rada. Dakle, u tom smislu opet je potrebno puno više koordinacije, puno više ja bih ovako rekla ubrzanog stvaranja programa i politika kojima ćemo omogućiti da se i osobe sa invaliditetom zbog njihove buduće konkurentnosti obrazuju za zanimanja koja su tražena. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolegica Sobol je spomenula diskriminaciju kada je u pitanju projekt osobnog asistenta. Nema tu, nije to točno kolegice. Nema tu nikakve diskriminacije, Zakon o osobnom asistentu ne može ugledati svijetlo dana do onoga trenutka dok ne profunkcionira jedinstveno tijelo vještačenja, jer bi sada, vi ste govorili o 12 tisuća nekakvih osoba s invaliditetom koji bi na to imali pravo, međutim mi danas ne znamo tko je to osoba sa najtežom vrstom invaliditeta. 100 postotno oštećenje kod osoba s invaliditetom nije niti, nije uvjet da je netko osoba s invaliditetom. Tjelesno oštećenje ne znači uvijek i invaliditet. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I imamo dvije replike. Jedna je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kada ste kolegice Sobol spomenuli osobe, prije svega ste se osvrnuli na djecu s poteškoćama u razvoju, treba istaknuti da na žalost nema puno riječi o osobama s duševnim smetnjama, pa čak i o njihovom smještaju u psihijatrijskim ustanovama, ni kakav je njihov tretman. Naime, i na žalost tek iz izvješća Pučkog pravobranitelja možemo uočiti kako evo prilikom pregleda zatvorske bolnice dobiveni su podaci da se u prosjeku čeka 4 do 5 mjeseci na odluku Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi o izboru ustanove u kojoj će se provoditi prisilni smještaj neubrojive ustanove iako je to po zakonu o osobama, o zaštiti osoba s duševnim smetnjama Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi dužno učiniti u roku od tri dana. Oni dobiju dakle takvu jednu uputnicu, možda dan ili dva prije isteka onog roka od 6 mjeseci na koji je bila određena prisilna hospitalizacija. To su teške stvari, na kraju krajeva u zadnjem izvješću Europske Komisije o napretku Hrvatske za 2009. godinu navodi se da nije zamjetan nikakav napredak na području zaštite mentalnog zdravlja. Dakle, i o tome itekako treba naći mjesta i u samom izvješću, ali to je čak i manje bitno koliko je bitno da vlast, da Vlada kroz svoja resorna ministarstva povede računa o ovom gorućem problemu. Da ja sada ne iščitavam i pojedine situacije, gdje je zamijećeno da u pojedinim psihijatrijskim ustanovama idu kao zatvorenici u identičnim pidžamama, dakle i to je jedna velika zamjerka također Europske Komisije jer ne vodi se onda računa o resocijalizaciji uopće i o boljitku tih osoba. Hvala.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem kolegice Ingrid na replici, s tim da na ovo bih ja, vrlo vjerujem da će pravobraniteljica i u svojoj završnoj riječi kazati možda i više o toj problematici jer ja to jednostavno gledam na način da je to prvo pravo ono izvješće cjelogodišnje i da ćemo u sljedećim izvješćima čitati i više o ovoj problematici i kroz izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Ali pritom bih htjela nas sve skupa podsjetiti da smo mi nedavno raspravljajući o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, ja mislim da je bio, lijepo ukinuli i Hrvatski zavod za mentalno zdravlje. Jedini Hrvatski zavod za mentalno zdravlje koji uz obrazloženje da smo ga ukinuli zato što on ustvari čak i nije saživio u ove 2 godine. Toliko o problematici vezano oko osoba sa mentalnim smetnjama. S tim da bih htjela još jedanput i kroz ovu repliku upozoriti da se, po meni, već sada neopravdano kasni ili odugovlači ili se ne završava posao kad je u pitanju jedinstveno tijelo za pitanje vještačenja. Na to upozorava i pravobraniteljica i naravno je da onda mi, kao što je upozorila kolegica Lukačić, govorimo samo o pretpostavkama i pretpostavljenom broju osoba koje bi mogle ostvariti pravo na osobnog asistenta.
Zahvaljujem. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, nemojte iz klupa dobacivati. Pa sad ste razgovarali i nju sam upozorio. Dajte malo. I druga replika, uvažena zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Sobol maloprije ste rekli jednu istinu, a to je da raznorazni akti, zakoni, prijedlozi se jednostavno spuste u lokalnu zajednicu, a onda lokalna zajednica naravno od nje se očekuje puno i treba i ima veliku odgovornost. Međutim, vrlo se često događa da jednostavno nema ono tko radi, što radi, kako i koliko. Nema niti nekakvih evaluacija, a imamo problem da nema velikoga poboljšanja. I onda vam se dogodi to osobe sa posebnim potrebama, djeca, odnosno osobe sa invaliditetom očekuju puno jer imaju zakonska rješenja, imaju zakonske okvire. Imate s druge strane nemogućnost provedbe svega toga i zbog inih razloga zbog kojih smo danas i to jednostavno dolazi se do sukoba tih osoba sa lokalnom zajednicom. I tu postoji jedan problem, jer tu nije do kraja sve dorečeno. Zato postoji zakonodavni okvir velik, a u zbilji, odnosno u realnosti imamo problema velikih.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Kolegice ja ću samo ovdje još jedanput nadodati ili ponoviti. Hrvatskoj kronično nedostaje educiranosti, edukacije svih onih koji su dužni provoditi donesene zakone, propise, strategije i politike, s jedne strane, dakle edukacije. S druge strane nedostaju nam pravilnici pojedinih zakona koje pojedina ministarstva nisu donijela. Nije to samo sad u pitanju kad govorimo o osobama sa invaliditetom nego i u iks drugih slučajeva. I tvrdim da u tom dijelu napravimo iskorake, pomake da bi vjerojatno puno manji broj osoba koji se moraju u konačnici obraćati i Uredu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom bio manji jer bi taj koji je dole direktno u kontaktu sa tim osobama znao točno što mora i na koji način napraviti. I u tom dijelu još jedanput apeliram dakle da u smislu edukacija, ali tu dakle onda moramo jako široko uključiti različite ne samo državne institucije nego i nevladine organizacije da se tu naprave iskorake u sljedećem razdoblju.
Sada u ime predstavnice predlagatelja uvažena Anka Slonjšak, pravobraniteljica za osobe s invaliditetom. Izvolite.
Hvala. Pa evo samo bih htjela komentirati navod od gospođe zastupnice Ingrid Antičević koji se tiče duševnih smetnji. Udruga duševnih smetnji "Sjaj", mi smo tek uspostavili kontakt s njima u prošloj godini, krajem prošle godine baš upravo na provedbi ove sad socijalne reforme koja se tiče upravo potpore osobama s invaliditetom procjene koja će biti im zagarantirana nadamo se ovim donošenjem kako jedinstvena tijela liste oštećenja, odnosno jedinstvena tijela vještačenja, a time i potpori koji će svakom oštećenju prema njegovim individualnim potrebama trebalo bi biti osigurano jel'. Što se tiče osoba sa duševnim smetnjama one nisu još uvijek na jedinstvenoj listi oštećenja i u tom segmentu nisu niti deklarirane kao osobe s invaliditetom. I tu je u biti jedan veliki problem upravo i sa osobama sa intelektualnim teškoćama. Iako Konvencija o pravima osoba zagovara i upravo govori o tome da sve one osobe koje imaju dugotrajna osjetilna, mentalna, intelektualna ili tjelesna oštećenja upravo u među djelovanju sa preprekama koje im pravi društvo, upravo na taj način će biti i njihovo uključivanje ovisno na ravnopravnoj osnovi s drugima u zajednicu. I mi doista smo uspostavili dobar kontakt sa udrugom za duševne smetnje i naravno da prema onome ovo izvještajno razdoblje, odnosno ovo izvješće je napravljeno prema onim oštećenjima, odnosno onim osobama koje su se nama obraćali kao pojedinci i kao ustanove, institucije i udruge i temeljem toga smo mi napravili i to Izvješće za 2009. godinu ne specificirajući, ulazeći u isključivo jedno oštećenje pa u tom segmentu i pitanje duševnih smetnji. Što se tiče Centra za mentalno zdravlje imamo saznanje i bili smo na upravo osnivanju jednog Centra za mentalno zdravlje koje se nadamo bit će pri klinici Zagreb, a primarijus dr. Kramarić je upravo osnivač tog centra i nadamo se da će ono doista adekvatno zaživjeti i da će dobiti svoje prostore u sklopu tog kliničkog bolničkog centra kako bi doista moglo se na jednom mjestu dobiti adekvatno ono što je potrebno za takvu vrstu oštećenja. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje sa pojedinačnom raspravom, uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo pravobraniteljice. Danas ću početi ovo možda malo i emotivno iz razloga što odlučila sam se za ovu raspravu zbog svih mojih prijatelja koji su osobe sa invaliditetom. Ne samo saborske zastupnice gospođe Lukačić, nego svih mojih prijatelja u drugim, to su slikari, umjetnici. Moj kolega nadam se da gleda koji je doktor znanosti kao osoba sa invaliditetom sa puno pohvala i on isto kada smo razgovarali rekao o ovom institutu Ureda za pravobraniteljicu sa osobama sa invaliditetom i danas je to poseban dan za nas da nakon godinu dana dobivamo izvješće iz ovog ureda. Naravno rasprava je jako dobro posebice ona koja je konstruktivna rasprava sa konstruktivnim prijedlozima. Iz izvješća gospođe pravobraniteljice primjećuje se i prednost i ambicioznost. I hvala vam na svim onim vašim primjedbama i svim onim dobrim stvarima koje ste rekli i naravno sa upozorenjima s kojima se sastajete. Lijepo je bilo pročitati da je opći cilj u izvješću istaknut je kao promicanje i veće uključivanje osoba sa invaliditetom u društvo u svrhu informiranja osoba sa invaliditetom o pravima i poduzimanje svih mjera da se ta prava promiču i provode te pristup ustanovama, informacijama koje su nužne za samostalnije a time i kvalitetnije življenje čime se stvaraju preduvjeti za stvaranje društva jednakih mogućnosti. Pa moram reći da danas ne bismo ovdje razgovarali da nisu pa već prije negdje 2000. kada je jedna saborska zastupnica bila jako, jako aktivna, a to je današnja predsjednica Vlade ja mislim da svi znate to, kada je tada upozoravala i davala punu podršku svakog 13. 2. na Međunarodni dan osoba s invaliditetom i ukazivala na nepristupačne objekte. a kada je 2004. godine HDZ došao na vlast i nova Vlada je ušla u projekt rješavanja pristupačnosti objekata osoba s invaliditetom, tako da je od 2004. do 2009. godine sufinancirana je izvedba 67 prilagodbi u 45 jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave. Ne želim govoriti o sredstvima jer mislim da to nije primjereno. Sredstva su velika, sredstva se mogu pogledati. I jako važno je naglasiti što to znači za osobe sa invaliditetom, a i za nas koji se družimo s njima da možemo otići na sva mjesta na koja želimo zajedno posjećivati kao prijatelji i kao obitelj. Jednako tako je i 2007. godine donesena Nacionalna strategija izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom, te je tako na jedan način su stvoreni preduvjeti, a onaj osnovni preduvjet je upravo ovaj Ured pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. I mislim da bolja osoba nije mogla niti biti izabrana. A važno je da je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti provelo sve potrebne predradnje za uspostavljanje instituta pravobranitelja za osobe sa invaliditetom te pružalo tehničku pomoć pri uspostavljanju ovog ureda, što je razvidno i što je logično. I hvala ovoj Vladi i nadam se da će se još više ulagat. Naravno da postoje problemi. Na probleme se treba ukazivati, a svagdje ih ima, a posebice u ovom području. Ali te probleme, pa ja sam ... nemojte koristiti te probleme radi političkih bodova kao što se to neki dan počinje na ne znam na životu djece, tako pa onda se to jako voli koristiti da bi se dobio politički poen. Ne treba, budite ono što jeste ako podržavate osobe sa invaliditetom u smislu da želite boljitak svega, želimo onda i sebi, molim vas podržavajte i dalje na to a ne na način da se ukazuje na nešto što već postoji. Dobro je reći da treba poboljšati, ali odlično je pohvaliti. I to je politička afirmiranost isto. Nije dobro kao jučer zalupiti vrata. Dobro je ostati i do kraja. Ono što se stalno vraćamo na osobnog asistenta ja sam gledala, ovo sada govorim naravno gledajući medije za koje u svakom segmentu u izvješćima pravobranitelja, pa tako i danas smatram da mediji nemaju dobru ulogu. Da bi puno više mogli dati osim jedne emisije koja je čini mi se tako je da, naime namijenjena osobama sa invaliditetom odnosno djeci sa posebnim potrebama, koja se daje ili rano, a to možemo gledati kada se rano ustajemo ili u nekom neprilagođenom vremenu. Mislim da je to zastupnica Lukačić, a mislim i pravobraniteljica već oko toga govorila i zauzimala se da se dobije jedan termin u kojem ćemo se moći svi educirati. Dobro je rekla gospođa zastupnica Sobol edukacija je uvijek jako važna i sigurno da je to važno za sve nas. No, možda bih rekla zašto se danas inzistira na zakonu. Naravno da će zakon biti, ali da bi se proveo, ako danas ne znamo i nećemo nikada znati točan broj, ali ako nemamo okvirni broj o osobama kojima je potreban asistent tada ne možemo inzistirati na zakonu, a ne možemo govoriti o tome da je bez obzira što je ovo ministarstvo već petu godinu znači od 2006. počelo provoditi projekt osobnog asistenta da to nije dobro. Jer da to nije dobro danas većina to se mora složiti pravobraniteljica sigurno i mojih prijatelja moram reći, ne bi mogla funkcionirati naprosto ne bi. Pa važno je to odlično i važno je reći da će se napraviti zakon. Ali ako se i na ovaj način sada već sa 100 tisuća novih korisnika u 2011. osigurana sredstava, nemojte to omalovažavati. A posebno zastupnice vidite, ja se uvijek razgovaram sa svima nama ne na posebnim jednim na način da vas upozoravam jer ste osoba s invaliditetom, za mene ste samo osoba. Hoću reći nemojte omalovažavati osobnog asistenta, nemojte to raditi. Jer oni koji ga imaju i koji ga trebaju dobiti ne slažu se s vama. Treba možda istina je educirati na neki način i to je pravobraniteljica lijepo i u svom izvješću napisala da bi se došlo do zakona možda nešto i popraviti u tome svemu, da bi se znalo tko može imati osobnog asistenta. Naravno da su u svim segmentima društva potrebe povećane. Ova Vlada na čelu sa gospođom Jadrankom Kosor ne znam kako da vam kažem, a da ne shvatite to na jedan neprimjeren način doista dala punu podršku svima, zalagala se je, pa to možemo konačno vidjeti evo recimo Dječjoj bolnici u Bistri gdje naša predsjednica Vlade još od 2000. još kao saborska zastupnica dolazila, dolazila je i kao potpredsjednica Vlade, a dolazi i kao predsjednica. I zato hvala gospođi pravobraniteljici i nadam se da ćemo u drugom izvješću jednako tako vidjeti probleme, jer da ni nema onda ni vas ne bi trebalo. Evo hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo tri replike. Prvo je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Sumrak, potakli ste me evo da vam repliciram i to mi je izuzetno drago, kada ste evo vi koji o tome imate sigurno manje saznanja od nas ostalih, spomenuli današnju predsjednicu Vlade kao zastupnicu koja je zajedno sa osobama s invaliditetom hodala po cijeloj Hrvatskoj, odnosno noseći transparente ukazivala na nepristupačne objekte, na kršenje prava osoba s invaliditetom itd. Zašto sam morala ovo reći? Pa zato što je upravo ona kao zastupnica pa i nadalje kao potpredsjednica Vlade i čini to i danas kao predsjednica Vlade osnažila osobe s invaliditetom. Osnaživanje osoba s invaliditetom izuzetno je važno. Ovdje ću se evo kratko nadovezati na ono što je pravobraniteljica u svom izvješću spomenula, a to je sudjelovanje osoba s invaliditetom u političkom i javnom životu. Predsjednica Vlade, gospođa Kosor, je osnažila po tom pitanju mnoge osobe s invaliditetom pa usuđujem se reći evo i nas ovdje nazočne zastupnice, kolegicu Škulić i mene, neovisno o tome što mi pripadamo različitim političkim opcijama. Ali dozvolite, izuzetno je pohvalno da osobe s invaliditetom imaju svoje zastupnice u Hrvatskom saboru, da se osobe s invaliditetom angažiraju, da budu zastupljene i u gradskim vijećima i uopće na lokalnoj razini, ali ne može to učiniti samo Vlada, ne može to učinit čak ni pravobraniteljica. Evo ja i ovim putem pozivam osobe s invaliditetom da se aktiviraju, da same učine nešto što je za njih dobro, a dobro je da sudjeluju tamo gdje se odlučuje. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Druga replika, uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa ovako ja ne mogu, baš ne bih sada hvalospjeve pjevala jer meni je gospođa potpredsjednica, predsjednica nije osnažila, ja sam se osnažila puno prije, dakle još '90.-tih godina kada smo sudjelovali u Domovinskom ratu, ja za radiostanicom, ona na radiju. Dakle, ja sam se osnažila zahvaljujući svojim roditeljima i podršci u obitelji. Na kraju mene je u politiku doveo SDP. Toliko o osnaživanju. Što se tiče ovoga drugoga, replicirali bih gospođi Sumrak. Nacionalna strategija, draga gospođo kolegice Sumrak, ne postoji od 2007. nego od 2003., ne znam da li vam je poznat taj podatak, i nažalost od 2003., od 10.-og mjeseca i nije se sprovodio. Ta nacionalna strategija se nije sprovodila, kao što se ne sprovodi ni ova. Ne znam koliko je mjera provedeno iz ove nacionalne strategije. Dakle, to je kao prvo. Kao drugo, zašto se ne poštuju zadani rokovi, zašto se ne poštuje ono izjednačavanje prava što je još i ona prva nacionalna strategija sugerirala u završnim odrednicama, kao što predviđa i Konvencija o pravima osoba s invaliditetom. A što ste vi napravili prošli petak? Digli ste ruku za diskriminaciju isključili ste 300 slijepih osoba iz Zakona o cestama, sudjelovali ste direktno u diskriminaciji. Dakle, toliko o tome. Nije točno da pilot projekt postoji od 2005., ovo što se tiče osobnog asistenta i vjerujte mi, ako itko bolje zna što znači osobni asistent to znam ja. Također i ja pozdravljam sve one moje prijatelje koji nemaju osobnog asistenta, pod predstavkom onoliko koliko ih je, ma koliko ih je bilo, a potreban im je asistent, a puno puno ih je više od 400. Dakle, zašto nema zakona koji je trebao biti 2007. gotov?
Privedite kraju.
Ne možemo se pravdati da nemamo jedinstveno tijelo vještačenja koje smo trebali već davno, davno, davno, davno osnovati.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku. Uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Zastupnice Škulić, lijepo je da vi to ponavljate i ponavljate, uvijek jedno te isto, ali odlično je što se zna pravo stanje stvari tako da vi možete beskrajno dugo ponavljati. Meni je drago jako da će sigurno se očitovati pravobraniteljica vezano uz ove neke vaše navode koje ja ne bih htjela sada vama ispravljati, ali molim pravobraniteljicu da ona ispravi. S druge strane, 2006. godine po projektu, ja sam o tome, oprostite ako sam krivo rekla za nacionalnu strategiju krivu godinu, ali sam razmišljala o 2006. godini, govorila sam o osobnom asistentu. Znači o tome sam mislila, nisam govorila o strategiji koju ste mi vi sad ispravili. … [[Upadica se ne razumije.]]
Molim vas, nemojte iz klupe. Pa pustite vama, pustimo drugima, nemojmo si međusobno dobacivati. I sada imamo repliku. Uvažena zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Odreagirala sa ovom replikom, ne pada mi na pamet meni da držim, ja nemam zadaću da držim panegirike nikome, najmanje članovima Vlade ili predsjednici Vlade, ali ja molim da se uvažava da život u ovoj državi nije počeo 2004. godine. Projekt, ali pod drugim nazivom, osobnog asistenta počeo je sa 2000.-om godinom. Prva jedinstvena Nacionalna strategija za osobe s invaliditetom usvojena je krajem 2003. godine, koja je zaustavljena i nije sprovođeno, ono što unutra je pisano nije sprovođeno nego je 2007. godine donešena "nova" nacionalna strategija u kojoj je većina mjera iz 2003. godine prepisana. Ma u redu je, neka je prepisana, ali je problem u tome što i ta nacionalna strategija koja je onda 2007. godine donešena se ne sprovodi na način u skladu s onim kako unutra piše. Pa ako piše da treba donijeti Zakon o osobnom asistentu onda kolegice Sumrak moje je kao saborske zastupnice da tražim, a ja mislim da je to zadaća svakog saborskog zastupnika i zastupnice da traži od nadležnih da izvole taj zakon napisati i dostaviti ovdje u proceduru u Hrvatski sabor. Zato što između ostalo i zbog nepostojanja zakona o osobnom asistentu znamo svi da ne mogu svi oni koji bi možda mogli ostvarit pravo sudjelovati u pilot projektu koji se pod jednim nazivom od 2000. godine provodi, a pod nazivom osobnog asistenta se provodi od 2005. odnosno 2006. godine. O tome mi danas ovdje govorimo. Dakle, nitko ne spori da u Hrvatskoj i po pitanju osoba s invaliditetom smo donijeli niz prijedloga, niz akata itd. ali sporimo to kada smo onda opet sami ovdje napravimo to da kroz neke druge zakone uvodimo nove diskriminacije ili da ne izvršavamo ono što piše u Nacionalnoj strategiji.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Zastupnice Sobol, evo upravo smo došli sad u onu situaciju koju ja nikako ne želim koristiti ovdje u svrhu nekakve političke promocije. Mislim da to nije u redu. Ja se slažem. I svi mi smo se zalagali. Vlada Republike Hrvatske se zalagala da dođemo do današnjeg dana, do izvješća. Godinu dana nakon toga smo dobili evo sad Izvješće Ureda za pravobraniteljicu sa osobama sa invaliditetom. Mislim da je to naravno zasluga svih zastupnika koji su tražili i zalagali se. Ne bih se složila s vama da je život počeo 2000. Vjerujte nije. Za mene je devedesete počeo i počeo je onda kad smo dobili svoju samostalnu državu Hrvatsku i nemojte se gospođo Sobol smijati, jer prije toga vjerojatno ovako ne biste mogli niti raspravljati.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Ali ja bih vas ipak zamolio da malo počnemo govoriti o temi, pobliže o temi, a to je o izvješću. Na redu je uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Ja ću pokušati govoriti o samom sadržaju izvješća. Na samom početku izlaganja želim reći da ću ja podržati ovo izvješće i smatram da je ono vrlo kvalitetno u dijelu koje se tiče osoba sa tjelesnim invaliditetom. Međutim, u ovom izlaganju želim skrenuti pozornosti na neke manjkavosti u ovom izvješću, a koja se tiču i samog djelovanja pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom i to u nadi da ćete u budućnosti otkloniti uočene nepravilnosti i manjkavosti i posvetiti više pozornosti pravima osoba sa duševnim smetnjama i smanjene inteligencije. Ja sam čula vaše obrazloženje koje ste dali uvaženoj kolegici Ingrid Antičević Marinović i čula sam ono što ste rekli i na Odboru za ravnopravnost spolova. Međutim, ovom prilikom bih vas htjela podsjetiti da je Republika Hrvatska ratificirala Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom i da ta konvencija definira točno koje su osobe sa invaliditetom, a da su međunarodne konvencije iznad zakona Republike Hrvatske i da prema tome tu je po mojem mišljenju okvir dosta dobro utvrđen za postupanje vaše i prema znači tim osobama. Kao što sam rekla i na Odboru za ravnopravnost spolova meni su se obratili predstavnici i predstavnice udruge "Sjaj", te udruge za samozastupanje i zamolili su me da ovdje na ovom mjestu u principu predstavim njihove neke primjedbe i komentare na ovo izvješće. Jedan od tih komentara tiče se znači od udruge za samozastupanje, da je jezik kojim je pisano izvješće dosta kompliciran za osobe koje se direktno, znači treba ticati ovo izvješće pa su u tom smislu oni predložili jer razumiju naravno da izvješće treba imati ovakvu formu jer dolazi u Hrvatski sabor. Ali da ne bi možda bilo loše da se pripremi i izvješće koje bi bilo pisano nešto razumljivijim i jednostavnijim jezikom sa možda više slika i sa manje teksta, a na način da bi u stvari takvo izvješće bilo i njima razumljivo u većoj mjeri nego što je to sada. Drugi prigovor, znači tih udruga, odnosi se na ocjenu pravobraniteljice da institucije koje skrbe s ljudima s psihičkim duševnim smetnjama i osobama smanjenih intelektualnih sposobnosti dobro funkcioniraju što udruge ocjenjuju zabrinjavajućim. Naime, životni uvjeti u tim institucijama prema njihovom mišljenju su daleko od dobrih. Osobama koje su korisnici i korisnice tih institucija često je uskraćeno pravo na slobodu. Njihova se prava krše svakodnevno. I zbog toga pravobraniteljičinih ocjena rada institucija predstavnice i predstavnici udruga pitaju da li je pravobraniteljica razgovarala direktno sa korisnicima tih institucija i čula njihovo mišljenje, a ne mišljenje osoba koje tamo rade. Situacija u takvim institucijama je prema riječima predstavnica i predstavnika ovih udruga doista strašna i korisnike tih institucija se na žalost tretira kao da su kažnjenici u zatvoru. I prema mojem mišljenju je strašno da mi u 21 stoljeću još uvijek imamo takve institucije sa takvim upravljanjem moglo bi se reći. I oni prosvjeduju zbog toga što vi ne progovarate u svom izvješću o nužnosti zatvaranja takvih institucija. Tu bih podsjetila da je bivši državni tajnik Nino Žganec prije nekoliko godina najavio zatvaranje takvih institucija. Međutim, do zatvaranja takvih institucija do dana današnjeg u Hrvatskoj nije došlo. Čak štoviše otvaraju se i grade se nove institucije tog tipa. Udruge postavljaju pitanje zašto raditi u stvari razliku između osoba sa invaliditetom, pa postoje dvostruki kriteriji u tretmanu osoba sa intelektualnim teškoćama u odnosu prema osobama sa tjelesnim invaliditetom, a to nije dobar stav i tu se slažem sa njima zapravo braniteljicu koja bi trebala raditi na suzbijanju diskriminacije pojedinih grupa, a ne povećanju razlike među ljudima na temelju njihovog invaliditeta. To se posebno odnosi na osobnu asistenciju o kojoj smo danas imali prilike dosta čuti. Iako ste vi na stranicama 45. i 46. izvješća naveli da se više organizacija civilnog društva koja se bave zaštitom prava osoba sa intelektualnim i mentalnim oštećenjima obratilo vašem uredu s pritužbom na diskriminaciju zbog nejednakog pristupa na uslugu osobne asistencije iz izvješća se na žalost ne vidi da li ste vi sa nekakvim konkretnim pritužbama utvrdili diskriminaciju ili ste poduzeli takve radnje, odnosno nekakve radnje kako je to vaša nadležnost u smislu zakona u suzbijanju diskriminacije. Oni smatraju da ste napravili upravo suprotno, da se u izvješću naglašava da je politika nepriznavanja mogućnosti osobne asistencije za osobe sa duševnim smetnjama i intelektualnim poteškoćama opravdana, jer je bitan preduvjet osobne asistencije da sada citiram osoba može samostalno upravljati svojim životom, donositi odluke, izricati svoje želje i zahtjeve drugoj osobi. Drugim riječima, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom smatra da osobe sa duševnim smetnjama ili intelektualnim poteškoćama nisu sposobne samostalno upravljati svojim životom, donositi odluke ili se izražavati, a takva je tvrdnja neprihvatljiva. Ovdje podsjećam da je člankom 19b. Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom koju je Republika Hrvatska ratificirala 2007. godine priznato jednako pravo svim osobama sa invaliditetom na život u zajednici s pravom izbora jednakim kao i za druge osobe, te da će se poduzeti djelotvorne i odgovarajuće mjere kako bi olakšale sa osobama sa invaliditetom puno uživanje ovog prava i punog uključenja i sudjelovanja u zajednici uključujući i osiguranje pristupa širokom rasponu usluga među ostalim i osobnu asistenciju potrebnu za potporu življenju i za uključenje u zajednicu, kao i za sprječavanje izolacije ili segregacije iz zajednice. Stavkom 2. članka 1. konvencije dana je definicija osoba s invaliditetom kao što sam već navela, gdje se navodi da su te osobe i one koje imaju mentalna ili intelektualna oštećenja, dakle konvencija sa cijelim opsegom članka 19.b primjenjuje i na osobe sa intelektualnim ili mentalnim oštećenjima čime konvencija priznaje i pravo osoba sa takvim oštećenjem na osobnu asistenciju. Dakle, tu želim naglasiti da ste se uglavnom u svom izvješću bavili sa problematikom osoba s tjelesnim invaliditetom, odnosno da ste se tek marginalno bavili problematikom osoba sa intelektualnim poteškoćama i duševnim smetnjama, vi to opravdavate na način da su se vama više znatno obraćale osobe koje imaju tjelesni invaliditet, nego ove druge osobe, međutim ja smatram da institucija pravobranitelja, bez obzira na to da li se radi o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom Pučkog pravobranitelja ili pravobraniteljice ili pravobranitelja za ravnopravnost splova treba djelovati proaktivno, i mislim da ste ustvari tu propustili odraditi određenu proaktivnu ulogu u tom smislu. Htjela bih također, ja ne znam koliko je to problematično i koliko je to komplicirano, ali s obzirom da se ovo izvješće bavi znači direktno sa osobama koje imaju određenu vrstu invaliditeta, da se ovakvo izvješće osim da, što bi se trebalo pisati znači u tom nekakvoj drugoj, kraćoj i jednostavnijoj formi, možda piše i odnosno bude dostupno i na brajici, kako bi znači i osobe slabovidne ili slijepe mogle pročitati isto također sadržaj vašeg izvješća. Na kraju apeliram na vas da u budućnosti uložite dodatne napore, odnosno veće napore u smislu znači pokrivanja i prava osoba sa ovim smetnjama, odnosno sa ovim tipom invaliditeta, jer na taj način ćete sigurno djelovati u pravcu suzbijanja diskriminacije među ljudima koji su diskriminirani na žalost u društvu sami po sebi, tako da evo ga naglasila bih i na kraju da je potporu zahtjevima koje su iznijeli udruga SJAJ i Udruga za samozastupanje dala i Međunarodna organizacija za zaštitu ljudskih prava Human … [[Ne razumije se.]]
Zahvaljujem. Repliku imamo jednu, to je uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
O tome kolegice što ste vi govorili i na tragu spoznaja udruge SJAJ govorio je i Odbor za ljudska prava Ujedinjenih naroda, u svom periodičnom izvješću Republike Hrvatske koji u svojim zaključnim razmatranjima izražava ozbiljnu zabrinutost prava, ljudskih prava i kršenja temeljnih ljudskih prava osoba s mentalnim poteškoćama. Izražava se i zabrinutost zbog nedostatka na lokalnoj razini odgovarajućoj službi za zaštitu mentalnog zdravlja, jer one su od ključne važnosti upravo da bi se na lokalnoj razini djelovalo prema tim osobama i time bi se smanjila institucionalizacija tih osoba. Na žalost Vlada ne da to nije učinila, nego je ukinula i Centralni zavod za mentalno zdravlje i to u trenutku kad ovi slučajevi grozomorni, veliki broj samoubojstava, ubojstava, čitavu Vladu bi trebalo dignuti na noge, za nju to nije nikakav problem, ona ukida Zavod za mentalno zdravlje. To je jedan ozbiljan problem, međutim eto Vlada ne priznaje problem. U Vladi su svi zadovoljni i sretni, trebamo hvaliti poteze, vjerojatno onda da se gospođi premijerki i šalju razglednice osoba kojima je ona ukinula besplatni prijevoz, odnosno gdje sada će te osobe morati plaćati cestarinu, pa možda da dobije i razglednicu sa svake one postaje. Na tome se nije trebalo štediti. Treba još jedanput razmisliti može se i pogriješiti, slažem se, ali to treba ispraviti prema osobama, osobe s takvim poteškoćama ne mogu spašavati Vladu od ove krize koju je ona u biti sama proizvela.
Moram reći uvažena zastupnice, to je dobar primjer kako se ne treba odgovarati na repliku, jer uopće to u osnovnoj raspravi nije bilo govora. Ja vas molim da se zaista držite teme. Nemojte to činiti molim vas. A sad je na redu uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Kolegice nije ukinut centar tako da nitko više ne radi na mentalnom zdravlju, nego je pripojen Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo. Žao mi je što sad nema prijenosa, ali uporno ste to ponavljali što je ukinut kao centar, a nije ukinuta djelatnost i netočno je da nema nikakve brige o tome. To je zaista netočno. No kada govorimo o ovome izvješću ja bi ga zaista pohvalila jer je iscrpno i osobno kada razmišljam o osobama s invaliditetom onda uvijek polazim od toga kako treba osvijestiti cijelo društvo na temu zaštite ljudskih prava osoba sa invaliditetom. Međutim s druge strane veliki broj osoba sa invaliditetom nije svjestan da kršenje njihovih prava kao osoba sa invaliditetom, npr. nemogućnost pristupa informacijama, obrazovanju, zapošljavanju ili zdravstvenim uslugama predstavlja zaista kršenje njihovih temeljnih ljudskih prava. Upravo je to upozorila i pravobraniteljica obradivši 962 slučaja. Osobe sa invaliditetom često žive sami ili sa starijim članom obitelji, a postoje slučajevi kojima zbog raznih životnih okolnosti, od kojih posebno izdajemo zdravstveno stanje, problem prijevoza, život u udaljenim mjestima nisu u mogućnosti svoja prava zatražiti osobnim dolaskom u nadležne institucije. Kada se radi o djeci sa teškoćama u razvoju, roditelji ih ne mogu ostaviti same, a postoji slučajevi u kojima kao, čak i članovi obitelji zbog težine invaliditeta ne mogu ostaviti svog bližnjeg odrasloj osobi. U izvješću skratit ću, dolazimo i do sustava centara za socijalnu skrb gdje je u budućnosti prioritet širenja mreža socijalnih i zdravstvenih usluga za osobe sa invaliditetom, sa naglaskom opet na ruralna područja, pretpostavka je decentralizacija socijalnih usluga i razvijanje mreža socijalnih usluga na lokalnoj razini, no o tome smo govorili jučer a i 2007. godine potpisala je sporazum između Vlade RH i Europske Komisije zajednički memorandum jedan o socijalnom uključivanju Republike Hrvatske u kojem je deinstitucionalizacija istaknuta kao jedan od glavnih izazova. U izvješću jako je dobro opisani su centri koji je posjetila pravobraniteljica, no kad govorimo o osobama sa mentalnom retardacijom i pridruženim smetnjama u razvoju ja bih evo pohvalila zaista Centar za rehabilitaciju "Mir Rudine" gdje je smješteno 60 korisnika. Organiziran je u zasebnim stambenim objektima u kojima boravi po 6 korisnika sa po 2 u svakoj sobi, svaka od tih stambenih objekata, malih kuća ima zasebni dnevni boravak, ima kuhinju, blagovaonicu, kupaonicu, toalet. Korisnici imaju mogućnost pranja rublja, sušilice, mogućnost pripreme jednostavnih obroka, ali i mogućnost kreiranja dnevnih sadržaja slobodnog vremena, poticanja osobnih interesa itd. Za pohvaliti je da u tom centru imaju razvijene neke specijalizirane oblike smještaja. Mogućnost privremenog smještaja korisnika za vrijeme odsutnosti roditelja, npr. za vrijeme njihovoga liječenja i sl. Da ne govorim uključivanje u tržište rada, jedna izvrsna komunikacija sa jedinicom lokalne samouprave, sa lokalnim stanovništvom. I svaka pohvala na ovom mjestu kolegici Luciji Čikeš po kojoj je čak u Europi prozvana jedna nagrada "Lucija" za sve ono što se može učiniti sa takvim osobama s kojima je ona radila. Osvrnula bih se i na zapošljavanje na kraju. U praksi česte su pritužbe osoba s invaliditetom da poslodavci nisu adekvatno informirani o sposobnostima i mogućnostima osoba s invaliditetom tako ni o poticajima Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i za zapošljavanje takvih osoba. Nema dovoljnog broja radionica, to je istina, u kojima bi se zapošljavale takve osobe i otežavajuća okolnost je u obrazovanju, u obrazovnim programima što je i pravobraniteljica naglasila. Nedopustivo je da danas na tržištu rada još uvijek obrazujemo osobe koje će raditi kao telefonisti i drugi primjeri. Mislim da su zaštitne radionice neobično važne za osobe koje se na temelju radnih i općih sposobnosti ne mogu zaposliti na otvorenom tržištu rada. Jedna od takvih radionica je i "Suvenir arbor vitae Sirač" koja zapošljava 63 osobe od kojih su 42 sa invaliditetom. Ustanova je i nastala na temelju ustanove "Suvenir Sirač" koja je osnovana još '74. godine, dakle jedna 30-godišnja tradicija. Međutim, pojavili su se određeni problemi tako da je 2006. godine Bjelovarsko-bilogorska županija je osnivač i uložila je 8 milijuna kuna. Vi ste u svom izvješću na neki način iskazali zabrinutost za opstojnost te ustanove i za njezino funkcioniranje, međutim ja vas mogu u tome razuvjeriti jer zaista sve se poduzima i svi smo toliko ja mislim na županiji osvješteni da ta ustanova opstane, pogotovo županija Bjelovarsko-bilogorska koja puno na tome radi, koja sufinancira zajedno sa fondom. Međutim, poteškoće koje se javljaju, vi znate da je to ustvari riječ o proizvodima u drvnoj industriji, a na ovoj krizi naravno da nailaze na velike probleme i da će upravo upravni odbor zajedno sa fondom nastojati riješiti te probleme u pronalaženju novih programa i mogućnosti kako se plasirati na tržište. I ovoj ustanovi, nažalost, kao i u mnogim ustanovama postoji problem zapošljavanja određenih osoba, naime ne toliko u plaćanju koliko u tome što takvih osoba nemamo. Sirač je udaljeniji od centra Bjelovara i rijetko tko se javi, ali svakako treba inzistirati da u toj ustanovi imamo i defektologa i socijalnoga radnika jer određeni broj osoba je sa mentalnim oštećenjem koji ne mogu funkcionirati kao zdrave osobe i mislim da to ustanovi omjer 70% osoba s invaliditetom prema 30% pod navodnicima "zdravih osoba". Dakle, nemoguće je biti profitabilan na tržištu rada i u tom smislu tako konkurirati. Za pohvaliti je da ta ustanova zaista odlično surađuje sa osposobljavanjem i pomaže djeci iz Centra za osposobljavanje djece sa teškoćama u razvoju "Rudolf Štajner" što je zaista za pohvaliti. Dakle, na neki način još oprostite, ali moram iskritizirati općinu Sirač koja na neki način ili nije senzibilizirana ili ne znam zbog kojih razloga, ali to bi mogla učiniti i općinsko vijeće ipak osloboditi od plaćanja komunalnih naknada takvoj ustanovi i na neki način pomoći joj. I na kraju, na početku spomenula sam podizanje razine svijesti cijeloga društva. Znamo s kakvim problemima smo se susretali, otklanjanja arhitektonskih prepreka. Evo, drago mi je da kolegica Ljubica je bila u Bjelovaru i vidjela je što smo na tom dijelu učinili. Međutim, još bih napomenula da je važno u tom promicanju razine svijesti i dizanju razine svijesti o ostvarivanju svojih prava osoba sa invaliditetom treba početi još od vrtića. Često roditelji koji su odgovorne, a imaju djecu sa teškoćama u razvoju, hoće staviti dijete u vrtić i tamo nailaze na prepreku jer su tete needucirane i onda im savjetuju još je prerano, pa trebalo bi biti samo 2 sata pa neka to dijete čuvaju bake ili netko drugi. Dakle, ako imaju sve potvrde, dokumentacije i specijaliste i liječnika i liječnika za rehabilitaciju sa preporukom da takvo dijete treba ići u vrtić onda to znači da ga tete, odnosno taj vrtić treba primiti, a ne jedan odbija, a drugi vrtić iste kategorije ga primi. Dakle, to znači da mi svi zajedno trebamo raditi na izjednačavanju mogućnosti osoba sa invaliditetom na poticanju svijesti, a od rane mladosti upravo od tog vrtića. Hvala.
Zahvaljujem. I sada imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem. Pa ispravljam netočan navod kolegice Caparin da nije točno da je ukinut Hrvatski zavod za mentalno zdravlje. On je bio jedan od 5 državnih zavoda i on je ukinut, a to su ustanove koje obavljaju stručne, znanstveno-istraživačke zdravstvene djelatnosti iz okvira prava i dužnosti RH na području javno-zdravstvene djelatnosti, medicine rada, transfuzijske medicine te mentalnog zdravlja. Zadnjim izmjenama Zakona o zdravstvenoj zaštiti upravo je Hrvatski zavod za mentalno zdravlje ukinut. Jedino što će se sada pri zavodima za javno zdravstvo osnivati centri koji ne mogu odraditi ulogu Državnog zdravstvenog zavoda. Zašto onda drugi nisu ukinuti?
Zahvaljujem. Idemo dalje. Imamo 3 replike. Prvo je uvaženi zastupnik Jerko Rošin, izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas, Jerko Rošin.
Hvala gospodine potpredsjedniče. … [[Upadica se ne razumije.]] Mogu li ja 2 slova reći?
Izvolite, imate riječ.
Je, hvala vam. Na tragu ovoga što je kolegica Caparin rekla u pogledu arhitektonskih barijera i u odnosu na izvješće koje je dato koje u svakom slučaju podržavam i napravljeno je jako dobro, cjelovito sagledano. Tema uprava arhitektonskih barijera možda nije onoliko koliko bi mislim trebalo. Naime, zakonodavstvo apsolutno predviđa kod sve nove izgradnje da se eventualne arhitektonske barijere ukinu da se nadoknade na jedan drugačiji način. I u tom pogledu su napravljeni veliki rezultati u izmjeni zakonodavstva. No međutim, ostaje problem onih objekata koji su sagrađeni od prije i koji nisu uspjeli to na vrijeme riješiti. Te probleme, dakle zgrade sa invaliditetom bih rekao jer nemaju omogućeno sve ono što bi trebalo imati se uglavnom rješava pitanjem donacija, pitanje dobre volje, dobrih ljudi i onda se u nekim školama ugrađuju dizala da bi se to sve skupa nadoknadilo. Taj problem nedostatka sredstava, a ne svijesti, nego nedostatka sredstava a niti zakonodavstva, nego nedostatka sredstava da bi se neki problemi riješili pokazuje i problem Rudina o kojima je govorila kolegica Caparin i pokazuje niz slučajeva na kojima su razne humanitarne organizacije radile da ne licitira njihovim imenima i nazivima, ali svakako projektima poput prošlogodišnjeg projekta u Splitu dvaju vrtića za djecu sa posebnim potrebama koja nisu mogla biti integrirana u klasičan vrtić. I isto tako i projekt "Budi dobar samaritanac" koji će kroz ovu godinu ići naprijed. I podržavam inzistiranje kolegice o terminu osobe sa invaliditetom nego ima invaliditete. Formalno je to bitna razlika, ne samo jezična.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Slažem se sa vama kolega. Osobiti problem je sa starim zgradama, međutim jako je važno da se s tim projektom počelo negdje 2004. godine kada je uključeno preko 30 gradova, 6 županija i tri općine i tada je Ministarstvo obitelji izdvojilo 8 milijuna kuna za prilagodbu takovih objekata. Ali na svu sreću sada i novi objekti koji se rade po zakonu naravno moraju imati te uvjete. Šteta ali te stare zgrade mislim da bi ih prije trebalo srušiti nego bilo što na njima raditi. Hvala.
Zahvaljujem. Druga replika uvažena zastupnica Neda Klarić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Caparin vrlo ste korektno opservirali izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Međutim, jednako kao što definitivno moramo reći da još puno toga nas čeka za odraditi da bismo imali uspješniju primjenu i donesenih dokumenata, kao i onih koji će se donijeti. Međutim, ja nisam htjela ispravljati navode, ali u svakom slučaju treba potaknuti i podržati proaktivnu ulogu pravobraniteljice zajedno sa njezinim suradnicima i reći kako je zapravo Hrvatska izašla iz povijesne šutnje potpisujući Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom kao treća zemlja svijeta jednako kao i 4. zemlja u svijetu koja je ratificirala tu konvenciju. Stoga evo naša puna podrška. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa. Ja vam moram naglasiti zaista da smo mi među prvima potpisali tu konvenciju, gospođa premijerka i da postoje svi ovi zakoni koje je pravobraniteljica navela koji upravo govore o izjednačavanju mogućnosti osobe sa invaliditetom na čemu trebamo svi zajedno raditi. Naravno da je tu važan kadar koji trebamo educirati koji bi u svemu tome pomogao.
Zahvaljujem. I sada je replika uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja doista podržavam ovako afirmativnu raspravu kolegice Caparin i to dokazuje evo nešto zbog čega sam ja sretna danas i svi koji repliciraju, da ljudi razumiju problem, da su shvatili probleme osoba sa invaliditetom i da znaju o njima govoriti, što do evo prije par godina nismo imali slučaj. Kada ste govorili kolegice Caparin o zapošljavanju osobe sa invaliditetom onda se samo ukratko želim nadovezati kako doista najvažnije da podržavamo zapošljavamo osobe sa invaliditetom na otvorenom tržištu rada. To je ono što svim treba biti cilj i interes, da u svako doba i u svakom slučaju zaštitne radionice, ali ne prioritetno. Dakle, one osobe sa invaliditetom koje ne mogu raditi na otvorenom tržištu rada, treba im omogućiti zapošljavanje u zaštitnim radionicama, a svi se trebamo truditi da prioritet bude otvoreno tržište rada. I moram još kratko reći dozvolite mi. Nije afirmativno i nije dobro ovako kako repliciraju kolege iz SDP-a kao što je to učinila kolegica Ingrid Antičević na način da je Vlada ili predsjednica Vlade nekom nešto ukrala, odnosno oduzela pravo na besplatan prijevoz. Pa to je zapravo smiješno. Nitko nikome nije ništa oduzeo, nego se je samo napravila revizija ovim zakonom što je već davano trebalo učiniti. Hvala vam lijepa.
Odgovor na repliku uvažena zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo. Apsolutno jedna i druga podržavamo zaštitne radionice i prisutnost na tržištu rada. Međutim naglasila sam koliko je važno da u takvim radionicama postoje stručne osobe kao što su socijalni rad, defektolog, dakle osobe koje će osobama sa invaliditetom pomoći. Jer oni ne mogu ostvariti taj proizvod kao što su "zdrave" osobe. I takvim radionicama bi trebalo biti na neki način i određeni omjer drugačiji nego što je ovaj u Siraču. Svakako da se onda treba znati koliko ta osoba u svom radnom procesu može dati, kada treba imati odmor, kada se može stimulirati, kada joj se može reći. Jer u Siraču radnika koji gotovo čitavi svoj radni vijek rade i sad već par godina su pred mirovinom, dakle a ne mogu više raditi kao što su nekada radili. Sada ih treba usmjeriti što s njima obzirom na njihov invaliditet da li ostaju tu gdje je ili mogu ostvariti mirovinu.
Zahvaljujem. I zadnji po pojedinačnoj raspravi Gvozden Flego. Izvolite.
Dostupnost uobičajenog svakodnevnog života za osobe sa invaliditetom je zapravo indeks i briga otvorenosti društva za takve osobe. Jer realni test je uključivanje osoba sa invaliditetom u redovito tržište rada, ali da bi to bilo moguće osobama s invaliditetom mora biti dostupno adekvatno obrazovanje. Ja ću reći samo nekoliko reći pogotovo što sam zadnji o obrazovanje. Tim više ukoliko recimo razlikujemo unutar obrazovnog sektora dvije vrste djelovanje obrazovnih sustava, s jedne strane redovito formalno obrazovanje, a s druge strane dopunsko obrazovanje koje danas nazivamo cjeloživotnim učenjem. A unutar njih zapravo dva aspekta, jedan je fizikalni, a drugi je fizikalno građevinski recimo, a drugi je institucionalno programski. Što se fizikalno-građevinskog dijela tiče nekako bi bilo za očekivati da se postavi inicijativa građevinskih standarda koje bi osobe sa fizičkim invaliditetom omogućavale pristup i nekako je mjesto pravobraniteljice za osobe s invaliditetom ono koje bi tome moglo doprinijeti na razini naprosto jedne nove zakonske regulative po kojoj bi postojali građevinski standardi, ne samo u novim zgradama nego i u starim za osobe s invaliditetom. To tim više što mi se čini da je u najvećem broju slučajeva riječ o vrlo sitnim građevinskim intervencijama koje malo koštaju, a postižu vrlo velike rezultate. Puno mi se čini složenijim ovaj drugi aspekt, institucionalno-programski aspekt prilagođavanja i prilagođenost u odnosu na razvijene zemlje svijeta, ajde da se mjerimo sa europskim zemljama, mi smo u tom pogledu vrlo malo učinili. S jedne strane imamo relativno malo ili gotovo ništa diferenciranih programa, specifičnih diferenciranih programa no mnogo su zanimljiviji oni uobičajeni programi koje pohađaju osobe s invaliditetom, dakle učenice i učenici s invaliditetom za koje se međutim pretpostavlja da uz pohađanje uobičajenih programa imaju i dodatne obrazovne aktivnosti unutar obrazovnih ustanova, u školi prvenstveno. Riječ je o školskim psiholozima, riječ je o pedagozima, riječ je o defektolozima, riječ je o terapeutima, riječ je o školskoj medicini, riječ je u krajnjoj konsekvenci u posebno obučenim nastavnicima koji bi mogli raditi specifične zadaće sa djecom, učenicama i učenicima s invaliditetom. I tu gospođo pravobraniteljice vidim jednu dosta veliku opasnost. Mjere Vlade za oporavak gospodarstva na 24. stranici predviđaju smanjivanje nenastavnog osoblja u školama. Hrvatska je sada već u odnosu na ostale zemlje, čak i bivše tranzicijske zemlje, izrazito siromašna sa školskim psiholozima, pedagozima, terapeutima, socijalnim radnicima itd. Ako se to bude dodatno smanjivalo neće biti moguće ozbiljno i adekvatno raditi s osobama s invaliditetom Drugo, meni se čini da uz ove redovite programe treba možda puno više pažnje posvetiti oblicima cjeloživotnog učenja. Koliko je meni poznato, u razvijenim europskim zemljama postoji nekoliko desetaka programa prilagođenim za osobe s invaliditetom u oblicima cjeloživotnog, ali i redovitog obrazovanja. Dakle, treba nastojati da se to učini i u Hrvatskoj, to tim više što su oblici cjeloživotnog učenja vremenski najefikasniji, najjeftiniji i zapravo što doprinose ažuriranju radne snage potrebama tržišta rada u relativno kratkom roku i sa relativno malim izdacima. Dakle, meni se čini da je i tu potrebno obaviti dodatni napor i nekako, oprostite mi na neskromnosti, od vas očekujem inicijativu prema i Ministarstvu obrazovanja i prema Agenciji za odgoj i obrazovanje da oni zadovolje onim potrebama koje vaša služba ustanovi kao potrebitima da bi se situacija poboljšavala. To tim više što se kroz cjeloživotno učenje može mnogo lakše obaviti dodatna edukacija edukatora da tako kažem, dakle dodatno osposobljavanje nastavnika za posebne svrhe u ovome o čemu govorimo. Dakle, arhitektonski standardi u svim javnim ustanovama, građevinski arhitektonski standardi u svim školama, dakle svim obrazovnim ustanovama dapače, ne samo u školama i privatnim i javnim, dakle tko god to hoće biti škola. Jer svima nam je u interesu da se osobe s invaliditetom uključuju u redovne dakle uobičajene oblike života, jer zapravo socijalna inkluzija doprinosi socijalnoj koheziji, a to je ako se ne varam, gospodine potpredsjedniče, i zadaća socijalne države. Eto to je moj doprinos vašem radu u nadi da ćete jedan dio sugestija usvojiti i možda u sljedećem izvještaju se već pohvaliti sa dodatnim uspjesima. Hvala.
Zahvaljujem. I 5 minuta u ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Za početak mislim da nije bilo nikakve revizije što se tiče zakona da je zakon ukinut jer je gospođa predsjednica Vlade rekla da nije znala koja se to mjera provodi, dakle nije bilo revizije nego ad hoc donošenje zakona. No kada govorimo o problemima osoba s invaliditetom imam osjećaj da je možemo nazvati trebalo bi, moglo bi se, donijeli smo, potpisali smo, ali ne provodimo i nitko za to ne odgovara. Diskriminacija na osnovi invaliditeta znači svako razlikovanje, isključivanje ili ograničavanje temeljem invaliditeta koje ima za cilj ili posljedicu nanošenja štete ili poništavanja priznanja uživanja ili korištenja ravnopravno s drugim osobama svih ljudskih prava i temeljenih sloboda na političkom, ekonomskom, društvenom, kulturnom, građanskom i svakom drugom području. Ona uključuje sve oblike diskriminacije, uključujući i uskraćivanje razumne prilagodne. Zbog toga izražavam žaljenje u ime kluba SDP-a. Zašto ova sjednica se ne prevodi na znakovni jezik za gluhe i gluhoslijepe osobe jer su i one dio populacije osoba s invaliditetom. Vjerujem da to se ubuduće neće događati i da će se uvažiti pravo na informiranje. Razumna prilagodba znači potrebnu i odgovarajuću modifikaciju, podešavanje gdje je to potrebno. U konkretnom slučaju da se osobama s invaliditetom osigura ravnopravno uživanje ili korištenje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda. Bez obzira na navedene primjere pozitivne prakse koji su pojedine kolege navodile mislim da je ovo pitanje sustavne politike koja se mora bazirati na uređenim i provedivim zakonima. Tijela državne uprave ne bi trebala pozivati na senzibilitet već na obavezu. Oni su samo servis građanima koji svaki mjesec odvajaju za njihove i naše plaće, uključujući i krizni porez. Još jednom ću spomenuti diskriminaciju koju je ovaj Sabor podržao glasajući o izmjeni Zakona o cestama. Diskriminirali smo 300 civilnih slijepih osoba i to onda ne možemo reći da je to revizija. Također, ne može nam biti isprika što nemamo jedinstveno tijelo vještačenja. To Vladi samo služi kao alibi za nedonošenje zakona, ne samo o osobnom asistentu gdje se stvarno provodi diskriminacija ma kako god mi to tumačili. Ne možemo politiku voditi na pretpostavkama, a to upravo Vlada radi. Na žalost, mi nemamo ministra koji prepoznaje socijalnu skrb, a sa svojim stavom ignorira probleme koje je navela pravobraniteljica. Također ne postoji niti sustav koji prati politiku prema osobama sa invaliditetom. Molim vas pogledajte stranice Ministarstva obitelji i branitelja. Kada pogledate Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske vidjet ćete da se nije mijenjala od 2006. godine. Inače, povjerenstvo je dužno predlagati i davati mišljenje na Zakon o osobama sa invaliditetom. Na popisu članova povjerenstva su još uvijek mrtvi ljudi. Predsjednica Vlade se vodi kao i predsjednica povjerenstva, a ona to više nije, iako ona kroz te male primjere dobit ćemo sliku i nefunkcioniranje sustava. Također, pozdravljam konačno i predstavnika Vlade gospodina Adamića. I na kraju zahvaljujem se gospođi pravobraniteljici na strpljenju koja je bila sve i njenom timu i koji su sastavili ovo dobro izvješće. Vjerujem da će uvažiti sve naše primjedbe bez obzira, jer ovdje se ne radi o politikanstvu. To ne znači da mi pružamo neku ružnu sliku i moramo biti afirmativni, ali moramo identificirati probleme i moramo ih rješavati. Zato će klub SDP-a prihvatiti izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa trebala bih sve ovo ispraviti što je kolegica rekla, ali s obzirom da nemam toliko vremena samo dva ispravka. Nije točno kolegice Škulić, da ono što smo donijeli, potpisali itd. ne provodimo i vi to jako dobro znate. Ali uporno i sustavno obmanjujete javnost. Druga stvar koja nije točna da je Zakonom o cestama izvršena nekakva diskriminacija. Pa o čemu pričate? I to jako dobro znate, ali vam godi kada vas javnost u tome podržava. Nikakve diskriminacije nema temeljem Zakona o javnim cestama. Upravo je napravljeno onako kako to treba biti kako je već davno trebalo biti. Hvala vam lijepa.
Drugi ispravak netočnog navoda. Molim vas, bez dobacivanja iz klupa! Molim vas! Imamo dalje drugi ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Iz svega navedenog od zastupnice Lukačić, upravo tako možemo ispraviti vaš netočan navod koji se odnosi da je slika sustava nedefinirana ovoga i da se ništa ne provodi. Evo to je bio ispravak. Hvala gospođa Lukačić, a politikanstvo nadam se da ćete shvatiti da nije u svrhu boljitka.
Zahvaljujem. I sada je na redu uvažena Anka Slunšak, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Završni osvrt. Izvolite.
Zahvaljujem. Prvenstveno evo još bih samo htjela komentar dati na zastupnicu gospođu Holy vezano za navode koje je iznijela. Ured doista djeluje u skladu sa Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom i na taj način se uvijek pozivamo i nastojimo da doista upozoravamo, potičemo, dajemo prijedloge upravo u tom segmentu da se zakonodavstvo doista hrvatsko uskladi sa Konvencijom koju je potpisalo, ratificiralo, a i čije izvješće uskoro će nadamo se biti gotovo i kako bi ga predočili onima koji su nadležni za to. Što se tiče osoba sa intelektualnim teškoćama i mentalnim, odnosno intelektualnim, mentalnim oštećenjima ured je u ovom izvješću doista opisao i ne može se reći da nismo doista radili sa svim teškoćama iz razloga što smo i posjetili upravo ustanove u kojima su smještene osobe sa intelektualnim teškoćama i sa višestrukim oštećenjima baš upravo iz razloga kako bi se što više ured upoznao, odnosno suradnici moji kao i ja osobno sa problematikom i specifičnostima koja se tiču takvih oštećenja. Jer vi morate znati i opet naglašavam ured je godinu dana, godinu i pol u ovoj funkciji i stalno se zaboravlja da u 2009. godini mi smo imali zapošljavanje do 1.4. Meni su 1.4. zaposleni zadnji suradnici možemo tako reći i te osobe, većina njih nisu bila konkretno upoznata sa svim oštećenjima kao ni ja osobno. Mi moramo znati da se radi o osobama sa invaliditetom koja su različitih oštećenja i uključena su u sva područja života kao i svaki drugi građanin ove zemlje. I doista je to jedan veliki i kompleksni, jedno kompleksno područje koje mi ne možemo sažeti sve i sva oštećenja u jedno izvješće. Da smo išli dubinski u svako oštećenje mislim da bi ovo izvješće možda bilo i 2000 stranica, a ne 250. Ja sam ga doista nastojala skratiti. Moji suradnici znaju. Mi smo sa 500 stranica ga skratili na 250. Čula sam i komentirano je da naše izvješće je predetaljno, odnosno u smislu da je preveliko i da za sljedeće izvješće za 2010. godinu idemo sa kraćim sažetkom i mi ćemo doista to i tako napraviti kako bi bilo specificirano i da svi nastoje pročitati cijelo izvješće. Jer je upravo taj problem da su pojedini zastupnici izrazili da nisu pročitali cijelo, nego samo ono područje koje se njih dotaknulo u smislu njihovog djelovanja. Stoga je vrlo nam važno da se upravo pročita čitavo izvješće i da se može ono upravo komentirati kao i danas što smo čuli na raspravi. Mi smo kao što sam rekla posjetili ustanove od Stančića do Vrlike, do Mirudine, do u Splitu Juraj Bonači u kojima se obrazuju i smještene su osobe sa intelektualnim i višestrukim oštećenjima. Zatim smo isto tako posjedili zaštitne radionice upravo u kojima su zaposlene osobe sa intelektualnim oštećenjima najviše i višestrukim oštećenjima. Tako da doista što se tiče asistencije ja sam vam razložila na odboru, a mogu još jednom ponoviti, nije mi problem, upravo naglasiti da osobni asistent na ovaj način koji je sad napravljen u smislu pilot projekta takvi su kriteriji postavljeni koji objašnjavaju točno termin osobnog asistenta. On je namijenjen osobama koji imaju intelektualna oštećenja toliko sposobna da mogu naredbom svom osobi koja je asistent dati da im poboljša kvalitetu življenja u smislu da njihove sposobnosti i njihove vještine koje imaju, a zbog svojeg najtežeg stupnja invaliditeta ne mogu unaprijediti i ne mogu ... [[Govornica se ne razumije.]] da i tu osobni asistent pomogne. Mi smo za to da deinstitucionalizacija se provodi i da se nastavlja provoditi i stav ureda je doista takav da za one osobe koje ne mogu na drugačiji način biti smještene, odnosno koje moraju biti smještene u instituciji iz razloga što njihova okolina usluge koje im servisi ne mogu pružiti u ovom trenutku na žalost i takva situacija kakva je. Međutim, mi svi težimo deinstitucionalizaciji da se omogući u svim sredinama onaj servis usluga koji će biti moguć da pruži tim osobama i svim osobama sa oštećenjima da se one aktivno uključe i da one žive u manjim stambenim zajednicama, da one žive u stambenim objektima u stanovima uz pomoć sustavne podrške, da li će to biti asistent, ne znam da li će se on zvati njegovatelj, medicinska sestra, znači sve ono što je potrebno toj osobi neovisno o njezinom vrstu oštećenja. Nama je jako važno da se upravo u tom smjeru i prepozna da je u stav ureda upravo u smislu deinstitucionalizacije, a nikako institucionalizacije, jer stalno govorimo o inkluziji, k njoj težimo, i u tom segmentu svi zajednički moramo raditi na tome. Međutim ako nema servisa usluga, i ako nema sustavne podrške u zajednici, odnosno u manjim sredinama mi ne možemo tada konkretno realizirati upravo tu mjeru deinstitucionalizacije. Moram tu još jedan evo i primjer navesti, kažemo taj primjer mi naglašavamo tjelesno smo dosta, kažemo opet da smo krenuli sa svim oštećenjima koja su u toj skupini, mi bi onda imali i područje dijabetičara i područje osoba kažem sa srčanim oboljenjima, posljedicama karcinoma, ja kažem ispod 2 tisuće stranica ovo izvješće ne bi bilo, ako bi u tom segmentu išli. Tako da doista nastojimo prema prioritetima i djelovati proaktivno kako je i ured u tom smislu i zamišljen. Zahvaljujem svim saborskim zastupnicama i zastupnicima na raspravi, doista se nadam suradnji koja je uspostavljena kvalitetno sa ovim domom našim i da u tom segmentu djelujemo na poboljšanju položaja osoba s invaliditetom, te naglašavam kako Konvencija o pravima osoba s invaliditetom je međunarodni dokument koji doista Republika Hrvatska se obvezala ga kako ga je potpisala, tako i ratificirala i stupanjem na snagu obvezala se poduzimati sve one mjere u cilju poboljšanja kvalitete života osoba s invaliditetom i u tom pravcu nastoji i djelovati, te je veliki poticaj da aktivnost osobama s invaliditetom u zalaganju za svoja prava i interese te iniciranje primjena pozitivnih zakonskih odredbi. Cjelokupno društvo treba uložiti više energije, volje i truda kako bi osobama s invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju omogućilo ostvarivanje prava na sve one područja koja inače osobe s invaliditetom, odnosno zdravi građani koji nemaju invaliditet imaju. Ured pravobraniteljice djeluje u cilju potpunog prihvaćanja temeljnih prava i vrijednosti, kao što su dostojanstvo, pravo na izbor i kontrola vlastitog života, jednakost i solidarnost, koji su osobama s invaliditetom dugo godina bili pružani upravo kroz karitativne oblike potpore. Ocjena je da Republika Hrvatska ima brojne propise, posebice nacionalne dokumente, strategije politike utemeljene na konvenciji i akcijskom planu Vijeća Europe, međutim još puno treba raditi na procedurama bezuvjetne primjene tih dokumenata te donošenju novih ili izmijenjenih dokumenata. Hvala svima.
Zahvaljujem pravobraniteljici. Zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti. Time završavamo današnju sjednicu. Nastavljamo u srijedu 16. u 9 i 30. Pokušat će se pripremiti prijedlog promjene Ustava Republike Hrvatske da počnemo sa njim. Ukoliko to se ne smije tada će se dalje po dnevnom redu nastaviti kao što će to biti i predloženo. Hvala lijepa i vidimo se u srijedu.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2009. godinu. Podnositelj: Pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2009. godinu. Molim uključimo se i glasujmo o ovom izvješću. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno jednoglasno sa 109 glasova. I zaključak. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i prijedlozi preporuke pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom dane u izvješću dostavljaju se Vladi Republike Hrvatske radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. Ovo Vlada prihvaća. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zaključak odbora je prihvaćen većinom glasova, 100 glasova za, 4 suzdržana i 1 protiv. A kako je već ranije najavljeno, dame i gospodo, nastavljamo sa točkom dnevnog reda - Prijedlog promjene Ustava Republike Hrvatske Predlagatelj je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav podnio je prijedlog promjene Ustava Republike Hrvatske na temelju točke druge odluke o utvrđivanju Nacrta promjene Ustava Republike Hrvatske i članka 57. stavka 1. podstavka 4. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta primili ste u pretince. Vlada Republike Hrvatske je podnijela amandmane. Želi li predstavnik predlagatelja, predsjednik Odbora za Ustav? Da. I potpredsjednik Hrvatskog sabora Vladimir Šeks. Izvolite.