Kolegice in kolegi, vabim vas, da pridete v veliko razpravno dvorano državnega zbora. Kmalu bom ugotavljal navzočnost. Vse tiste, ki ste že v dvorani, pa prosim, da vstavite kartice v glasovalno napravo, da bomo imeli približen nadzor nad navzočnostjo. Lepo prosim kolegice in kolege, da vstavijo kartice v glasovalne naprave. Kolegice in kolegi, štiri minute čez štirinajsto uro je, rad bi pričel 16. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Sklical sem jo na podlagi 49. člena poslovnika državnega zbora. Nekateri kolegi so odsotnI: kolega Kebrič, Malovrh, Čebulj, Peče, Battelli in kolega Peterle, vsi ostali naj bi bili na seji navzoči. Prosim, da ugotovimo navzočnost v dvorani. Pritisnite tipko "kvorum". Mir v dvorani! Prosim, da zasedete svoja mesta. Prosim, kolegi, ki ste v preddverju, da pridete v dvorano. Imamo spet težave z glasovalnimi karticami? Prosim, kolega Zlobec? Prosim. Ne funkcionira? Tehnične službe, ali lahko pristopite do glasovalne naprave kolega Zlobca. Prosim za mir, tehnične službe pa prosim, da pridejo do aparata kolega Zlobca. Je v redu? Ni v redu. Tudi vaš ne dela? Je v redu. Prav. Prosim za pozornost v dvorani. Mir! Ali lahko počakate za hip, da bomo ugotovili, če stvari še vedno ne delajo. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Pritisnite, prosim, tipko "kvorum". 54 navzočih, državni zbor Republike Slovenije je sklepčen in lahko odloča. Kolega Zlobec, je z napravo vse v redu? [[Je.]] Hvala lepa. Vse lepo pozdravljam na pravkar začeti 16. seji, tudi predstavnike vlade, ki se nam bodo bolj številno pridružili v nadaljevanju. Pred določitvijo dnevnega reda te seje bomo opravili postopek sprejema zapisnikov 14. seje ter 16., 17. in 18. izredne seje. Zapisniki so na vpogled v računalniški mreži. Ali ima kdo od kolegov ali kolegic drugačno mnenje, predlog, pripombo? Ugotavljam, da ne. Tako bom prešli na odločanje ozapisniku 14. seje. K zapisniku ni pripomb. Prehajamo na odločanje. Glasujemo o zapisniku 14. seje. 58 navzočih, 53 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zapisnik 14. seje državnega zbora sprejet. Ker k zapisniku 16. izredne seje ni bilo pripomb, prehajamo na odločanje o njem. Glasujemo o zapisniku 16. izredne seje. 51 navzočih, 44 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zapisnik 16. izredne seje sprejet. Tudi k zapisniku 17. izredne seje ni bilo pripomb. Prehajamo na odločanje. Glasujemo o zapisniku 17. izredne seje. 61 navzočih, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zapisnik 17. izredne seje sprejet. K zapisniku 18. izredne seje ni bilo pripomb, zato prehajam na odločanje o njem. Glasujemo. Tudi to odločitev smo sprejeli. 45 od 50 je predlog zapisnika 18. izredne seje podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zapisnik sprejet. Kolegice in kolegi! Prehajamo na določitev dnevnega reda 16. seje državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem z dne 14. maja letošnjega leta. V skladu s 64. členom poslovnika bomo določali dnevni red. Najprej bomo prešli na predloge za umik posameznih točk z dnevnega reda. Na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin predlagamo umik tistih točk dnevnega reda, ki s strani matičnega delovnega telesa niso pripravljene za obravnavo na seji zbora. Ugotavljam, da navedenega pogoje ne izpolnjujejo točke 16, 18, 26, 27 in 30. Zato predlagam, da odločimo o umiku teh točk z dnevnega reda. Predlagam, da razpravo o vseh predlogih opravimo skupaj, po končani razpravi pa bomo seveda o vsakem predlogu odločali posamezno. Želijo besedo poročevalci posameznih delovnih teles? Še enkrat, točke 16, 18, 26, 27 in 30. Želijo pri umikih besedo predstavniki vlade? [[Ne.]] Želi besedo predstavnik sekretariata, gospa sekretarka? [[Tudi ne.]] Predstavniki poslanskih skupin? Ker ne želi nihče razpravljati, prehajamo na odločanje o posameznih predlogih. Na glasovanje dajem predlog, da se z dnevnega reda umakne točka [[...]]Kolega Lavrinc, prosim. Se opravičujem, vas nisem opazil.
Jaz sem vas razumel, da bi lahko razpravljali samo o teh točkah. Jaz pa imam predlog, da bi se umaknila tudi 29. točka, to je Predlog zakona o spremembi zakona o dohodnini. Lahko tudi povem, če mi boste seveda dovolili.
Ne, bi kasneje. Bomo šli po postopku.
Hvala lepa.
Kolega Drobnič, ali ste želeli v zvezi s temi predlogi? [[Ne.]] Bomo šli korakoma k odločitvam. Naprej predlagam umik točke 16 z dnevnega reda, ker ne izpolnjuje postopkovnih pogojev. Glasujemo. 62 navzočih, 55 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da točke 16 ne uvrščamo na dnevni red. Odločamo o točki 18, zakon o varstvu pred sevanji in jedrsko nevarnostjo. Glasujemo. 63 navzočih, 55 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je ta predlog sprejet. Na glasovanje dajem predlog, da se z dnevnega reda umakne točka 26, gre za zakon o poroštvu. Glasujemo. Mir v dvorani! 63 kolegov in kolegic, 54 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da smo ta predlog sprejeli. Na glasovanje dajem predlog, da se z dnevnega reda umakne točka 27, gre za zakon o omejevalnih ukrepih. Glasujemo o tem predlogu. 63 navzočih, 56 za, eden proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da smo predlog za umik sprejeli. In končno dajem na glasovanje predlog, da se z dnevnega reda umakne točka 30, zakon o začasni prepovedi privatizacije bank. Glasujemo. Tudi ta predlog smo izglasovali. 64 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Kolega Lavrinc je imel proceduralni predlog, da se umakne točka 29. Želite utemeljiti predlog? Prosim.
Ja, lepo prosim. Glejte, že na kolegiju, na vašem kolegiju, na kolegiju predsednika državnega zbora so bili povedani po moji presoji zelo tehtni argumenti, zakaj bi bilo modro odložiti drugo obravnavo tega zakona. Rad bi še nekaj zraven dodal. Namreč, ko se odločamo o tako pomembnih zadevah, seveda bi bilo dobro, ko bi imeli na mizi vse potrebne številke, ki nas lahko prepričajo tako ali drugače. Ne gre zdaj tu samo za to, kar je sicer deležno največje pozornosti glede obdavčevanja družin z več otroki in tako naprej, gre tudi za nekatera druga vprašanja, ki so enako pomembna in zahtevna. In predvsem zato, da bi si vzeli čas, in tako ali tako nič ne zamudimo, bi predlagal kolegicam in kolegom, da nam vsem skupaj dovolite pravzaprav, da se oborožimo s potrebnimi podatki, ki jih bomo morali dobivati na različne načine, predvsem pa bomo tu odvisni od ministrstva za finance, tako da bi s te seje drugo obravnavo zakona o spremembah zakona o dohodnini umaknili, in, kot sem rekel, časa je po mojem še dovolj.
Hvala lepa. Želi besedo predsednik odbora za finance kot matičnega delovnega telesa? [[Ne.]] Želi besedo sekretariat, sekretarka? [[Ne.]] Potem imajo zdaj besedo po poslovniku poslanske skupine. Najprej kolega Drobnič, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Nove Slovenije nasprotuje temu, da bi se zakon o dohodnini umaknil z dnevnega reda. Predlagamo, da se to obravnava, da se obravnava samo v obsegu, kot je pač določilo ustavno sodišče. Kot veste, drage kolegice in kolegi, naša država ne spoštuje ustavne določbe glede zakona o dohodnini, glede olajšav za družino oziroma za otroke in je nedopustno, da bi to prelagali. Seveda pa ni potrebno, da bi v okviru spremembe tega zakona reševali še druga vprašanja. Zavedati se moramo te odgovornosti. Že 5 let živimo v takšnem neustavnem stanju in nedopustno bi bilo, da bi to prelagali. Druga vprašanja v zvezi s tem dohodninskim zakonom, kakršnakoli so že, pa bi lahko prepustili za nadaljnji čas. Hvala lepa. Zato tudi seveda nasprotujemo, da bi se ta točka umaknila z dnevnega reda.
Se želi do predloga kolega Lavrinca za umik točke 29 še kdo izjasniti. Sprašujem predstavnike poslanskih skupin. Skupaj sta dvignila [[...]]prosim? Izvolite, kolega Barovič, v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz mislim, da se tako kolegi na eni in drugi strani glede svojih odločitev ta trenutek nahajamo v mat poziciji. Verjetno nisem edini, ki sem po elektronski pošti prejel številne pritožbe in nasprotovanja Slovenk in Slovencev v zvezi z zakonom o dohodnini. Verjetno so jih kolegi tudi prebirali. Na eni strani je pametno sprejeti predlog, ki ga je podal gospod Lavrinc, zato, ker če bo, seveda, če bo prišlo do korektur in popravkov tega zakona, potem bo ta zakon hitreje prišel v obravnavo kot pa, če bomo o tem zakonu odločali, kar bi bilo po drugi strani spet dobro, če bi bil primeren, pa bo mogoče padel in bomo morali proceduro začeti znova. Zato mislim, kolegice in kolegi, da je pri odločitvi o tej točki potreben resen razmislek. Hvala.
Hvala lepa, kolega Barovič. V imenu poslanske skupine SDS kolega dr. Brejc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pravzaprav je hvalevredno, da potem ko vlada potrebuje pet let, da bi pripravila sistemsko rešitev in odpravila vse tisto, kar je neustavno v tem zakonu, posamezen poslanec, v tem primeru gospod Pucko, pripravi vrsto sprememb zakona. Seveda je pri tem prezrl nekatera dejstva. Ni upošteval tega, da Slovenija od leta 94, ko govorimo o njeni nataliteti, nazaduje, da nas bo vsak čas vse manj in manj in da pravzaprav nihče ni nič sistemskega storil, da bi se to vprašanje natalitete začelo izboljševati. Sedaj smo presenečeni nekoliko, ker ustavno sodišče je odločilo o stvari, oni pa umikajo sedaj to, kar so nameravali na začetku storiti. Njihov predlog, vsaj v nekaterih delih, je dober, v nekaterih pa slab. In mislim, da bi bilo prav, da ta zakon obravnavamo, zato, da bi prišle do izraza njihove dobre rešitve in naše dobre rešitve namesto njihovih slabih rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Ali želi še katera od poslanskih skupin dati stališča o predlogu za umik te točke z dnevnega reda, kot predlaga kolega Lavrinc? [[Ne.]] Ali želi predlagatelj dodatno obrazložiti svoj predlog? Želi. Kolega Lavrinc.
Samo to bi rad še dodal, da pri vseh zakonih, ko se odločamo o dodatnih javnofinančnih bremenih, da tako rečemo, bi bil rad odgovoren. To je prvo. Drugo, to kar je bilo tukaj danes že povedano, če nič drugega, jaz nisem uspel prebrati vseh pisem, elektronskih pisem, jih nisem uspel prebrati - rad bi, bom rekel, vzel si čas in ne samo jaz, svetujem tudi drugim, da se ob tako pomembnih odločitvah - navsezadnje jaz vem, kakšen je dober predlog: dober je tam, kjer proračunu jemlje približno 6 pa še nekaj milijard, slab je pa tam, kjer mu nekaj en drobiž prihrani na račun družin z velikim številom otrok. O takih stvareh, jaz mislim, in še posebej zaradi tega, ker se ve, kdaj se bo to upoštevalo, je vredno vzeti si čas, in to bi bila moja dodatna obrazložitev. Hvala lepa.
Prav, drugi nimamo možnosti razpravljati. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik te točke z dnevnega reda. Glasujemo o predlogu za umik. Smo sredi glasovanja. Mir v dvorani. 46 kolegov in kolegic je glasovalo za, 18 proti izmed 68, to pomeni, da je predlog za umik sprejet. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti je glasovalo 18.]] Imamo še kakšen predlog za umik. Nimamo. Prehajamo na predloge za širitev dnevnega reda. S sklicem je bila napovedana širitev dnevnega reda z obravnavo točk I.1, I.4, I.12 in točke I.14 v delu, ki se nanaša na predlog za ustanovitev občine Kostanjevica na Krki, točke v delu, ki se nanaša na predlog za ustanovitev občine Planina, ter točke sklep državnega zbora Republika Slovenija na podlagi odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije. To je pripravil odbor za notranjo politiko. Sprašujem predsednika odbora, kolega Lavrinca, ali želi v zvezi s tem besedo, namreč s predlogom za razširitev. Prosim.
Torej predlog za razširitev je, zakaj se pa mudi, bi pa bilo pravzaprav otročje razlagati. Smo v časovni stiski, tako ali tako v zamudi in seveda plediram za tovrstno rešitev.
Sekretariat? [[Ne želi besede.]] Želi besedo predstavnik vlade? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. Državni zbor je predlog sprejel. 49 kolegov izmed 64 je glasovalo za, 11 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti je glasovalo 11.]] Točko bo državni zbor obravnaval kot 6.a točko dnevnega reda. Vlada Republike Slovenije je na podlagi 2. odstavka 194. člena poslovnika v obravnavo zboru predložila predlog zakona o evidenci volilne pravice, ki je v 3. obravnavi. Zboru predlaga, da z obravnavo tega predloga razširimo ta predlog dnevnega reda. Želi besedo predstavnik vlade? [[Ne želi.]] Sekretarka iz sekretariata? Predstavniki poslanskih skupin? Prehajamo na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. 60 navzočih, 44 za, 8 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Predsednik Republike Slovenije, gospod Milan Kučan je 20. tega meseca posredoval predlog za izvolitev sodnika ustavnega sodišča. Zboru predlagam, da s to zadevo razširimo dnevni red te seje. Želi besedo sekretarka sekretariata? Predstavnik vlade? Predstavniki poslanskih skupin? Potem bomo odločali o tem predlogu. Glasujmo o predlogu za razširitev dnevnega reda s predlogom za izvolitev sodnika ustavnega sodišča! 58 navzočih, 46 za, 5 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Obravnavali ga bomo kot 30.a točko dnevnega reda. Vlada Republike Slovenije predlaga zboru, da dnevni red seje razširimo z obravnavo predloga sklepa o priznanju neodvisnosti Vzhodnega Timorja. Državni sekretar, gospod Žbogar, imate besedo. Prosim za mir v dvorani!
Hvala lepa, gospod predsednik. Vlada predlaga širitev s predlogom sklepa o priznanju neodvisnosti Vzhodnega Timorja. Vzhodni Timor je razglasil neodvisnost prejšnjo nedeljo, 20. maja. Skladno z deklaracijo o zunanji politiki državnega zbora, ki priznava pravico narodov do samoodločbe, predlagamo, da državni zbor čimprej obravnava vprašanje priznanja Timorja in sprejme ustrezen sklep.
Predsednik odbora za zunanjo politiko, kolega Kacin.
Gospod predsednik! Dodelitev te točke dnevnega reda smo dobili med potekom seje odbora za zunanjo politiko, ki je potekala skupaj z odborom za obrambo, zato je bila skupna seja prekinjena in ta točka bo obravnavana v nadaljevanju. Zato predlagam, da obravnavate ta predlog, kot da se je odbor za zunanjo politiko do predloga že opredelil, in ga uvrstite na dnevni red.
Hvala lepa. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. Mir v dvorani! 61 navzočih, 56 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog za razširitev sprejet. To točko bomo obravnavali kot 1.a točko takoj, ko bomo dobili poročilo. Drugih predlogov za širitev nisem prejel. Ali želi katera od poslanskih skupin, poslank in poslancev? Prosim, kolega Drobnič. Predlog za širitev?
Gospod predsednik! Že prej sem vas prosil za umik točke, pa ste šli kar na dopolnjevanje dnevnega reda. Zato bi vas prosil, da mi daste priložnost, da predlagam tudi umik točke. Jaz sem se takrat javil, pa sem vas pustil, da ste šli z blokom noter.
Jaz sem še enkrat vprašal, pa se niste še enkrat javili. Nič hudega. Prosim, vaš predlog je?
Moj predlog je, da se umakne s te seje, z dnevnega reda 17. točka, predlog zakona o invalidskih organizacijah. Kot ste, kolegice in kolegi, seznanjeni, je vložena pobuda za referendum. In bi bilo precej nerodno, če bi mi obravnavali zakon v drugem branju, potem pa bi v tretjem morali kakorkoli spreminjati zakonsko materijo. In če pač določeni člen ne bi bil amandmiran, bi bilo izredno težko to urejati. Zato predlagam, da bi se umaknil z dnevnega reda. Kakršnekoli, ne vem, želje ali pobude, da se ta materija ne ureja, vsekakor ni razlog, ampak ravno eventualni zaplet. Mislim, da bi bilo bolje, da bi na tak način uredili.
Želite, predsednik odbora za zdravstvo, besedo? Prosim, imate besedo
Hvala lepa, gospod predsednik. Že ta zaplet pove, da je silno modro, da državni zbor kar s pospešenim tempom pristopi k obravnavi tega zakona. S tem bomo lahko samo pripomogli k temu, da se ta notranja razmerja med invalidskimi organizacijami izboljšajo. In predlagam, da ostane predlog zakona na dnevnem redu.
Želijo poslanske skupine povedati svoja stališča? Potem bomo odločali o predlogu za umik točke 17 z dnevnega reda. Ta predlog daje kolega Drobnič. Glasujemo. Glasujemo o predlogu za umik. Prosim za mir v dvorani. Od 59 za umik 28, 25 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 25.]] Točka je umaknjena z dnevnega reda. Prehajamo na odločanje o predlogih za sprejem zakonov po hitrem postopku. Prosim za mir v dvorani. Samo tako je mogoče zbrano slediti razpravi in tudi odločitvam. Dokler boste klepetali v klopeh, ne bom vodil seje, ker je težko. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o mineralnih gnojilih. Predlaga, da ga sprejmemo po hitrem postopku. Predstavnik vlade, želite besede? Matično delovno telo podpira sprejem predloga zakona po hitrem postopku. Predsednik odbora? Sekretarke ni. Predstavniki poslanskih skupin? Prehajamo na odločanje o predlogu, da se navedeni zakon, torej zakon o mineralnih gnojilih, sprejme po hitrem postopku. Glasujemo. Prosim za mir v dvorani. 57 navzočih, 46 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlog za sprejem po hitrem postopku sprejet. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o morskem ribištvu. Predlaga, da ga sprejmemo po hitrem postopku. Vlada, želite besedo? [[Ne.]] Sekretariat? [[Tudi ne.]] Poslanske skupine? Prosim, kolega Sok, v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Mir v dvorani.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Jaz bi vas pri odločitvi o hitrem postopku rad tukaj opozoril na predlog, ki ga je podal tudi sekretariat državnega zbora. V odboru smo ravno tako o tem glasovali in seveda večina je bila za to, da se obravnava ta zakon po hitrem postopku. Rad pa bi v imenu poslanske skupine Nove Slovenije opozoril, da gre za sistemski zakon, ki v bistvu v marsičem drugače ureja področje morskega ribištva in pa ribogojstva, kot je to bilo urejeno do sedaj. Predvsem bi rad opozoril na dejstvo, da bodo po tem zakonu morali ribiči, ki opravljajo to dejavnost danes s statusom kmeta, gre za približno petinsedemdeset fizičnih oseb, to dejavnost opustiti in bodo prišli v proces prestrukturiranja oziroma upokojevanja. Jaz mislim, da je ta določba v tem zakonu takšne sistemske narave, da bi morali o tem širše spregovoriti in zato v imenu naše poslanske skupine predlagam, tako kot tudi sekretariat, da bi ta predlog zakona obravnavali po rednem postopku, ne pa po hitrem. Vlada sicer kot razlog omenja uskladitev z Evropsko unijo, vendar je ta rok 31.l2.2001 že mimo, tako da v bistvu smo to že prekoračili in ne bi bilo bistveno, če bi še dva, tri mesece počakali z dokončnim sprejetjem tega zakona. Hvala lepa.
Poslanska skupine Nove Slovenije torej nasprotuje predlogu za sprejemanje zakona po hitrem postopku. Želi še katera od poslanskih skupin besedo? Ne, potem bomo odločali o predlogu, da se navedeni zakon sprejme po hitrem postopku. Glasujemo. Smo sredi glasovanja o predlogu za glasovanje po hitrem postopku. Mir v dvorani. 61 navzočih, 47 za, 11 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Vlada Republike Slovenije v obravnavo zboru predlaga predlog zakona o semenskem materialu kmetijskih rastlin, in sicer, da ga sprejmemo po hitrem postopku. Želi besedo vlada? [[Ne želi.]] Poročevalec? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ne vidim takega predloga, zato bomo o predlogu odločali. Glasujemo. Glasujemo o predlogu, da se navedeni zakon sprejme po hitrem postopku. Predlog je sprejet. 47 kolegic in kolegov od 58 ga je podprlo, 6 mu je nasprotovalo. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o gozdnem reprodukcijskem materialu in predlaga zboru, da ga sprejmemo po hitrem postopku. Želi besedo vlada? [[Ne želi.]] Pristojno telo podpira sprejem predloga zakona po hitrem postopku. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo sekretarka? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne želijo.]] Ta predlog dajem na glasovanje. Predlog za sprejem po hitrem postopku je bil sprejet. Od 56 jih je glasovalo za 42, 6 poslank in poslancev pa je temu nasprotovalo. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 6.]] Samo hipec. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o spremembah zakona o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb; predlaga sprejem po hitrem postopku. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? [[Nihče.]] Predlog dajem na glasovanje. Glasujemo, da se o predlogu zakona o spremembah zakona o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb odloča po hitrem postopku. Ta predlog smo sprejeli. 38 od 50 poslank in poslancev za, 3 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 3.]] Prehajamo na razpravo in odločanje o predlogih za sprejem zakonov po skrajšanem postopku. Državni zbor je predlog za sprejem predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi po skrajšanem postopku sprejel že na 14. seji, zato o tem ni treba ponovno odločati. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalnih volitvah in predlaga, da ga sprejme po skrajšanem postopku. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Pri tem odločanju opozarjam, da je za sprejem predloga potrebna dvotretjinska večina. Glasujemo o predlogu za sprejem predloga zakona po skrajšanem postopku. Potrebna je dvotretjinska večina navzočih. Od 56 navzočih 49 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da smo predlog sprejeli. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? [[Nihče.]] Odločali bomo o tem predlogu, z opombo o potrebni dvotretjinski večini navzočih za sprejem. 60 navzočih, 50 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Vlada Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložila predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o ustanovitvi občin in o določitvi njihovih območij in zboru predlaga, da ga sprejme po skrajšanem postopku. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? [[Nihče.]] Navedeni predlog, s prejšnjo opombo o dvotretjinski večini navzočih kot kvorumu, dajem na glasovanje. Glasujemo. 54 navzočih, 42 za, 9 proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Imamo še predlog za sprejemanje predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku po skrajšanem postopku. Ima kdo od kvalificiranih razpravljavcev željo za besedo? [[Nihče.]] Dajem ta predlog na glasovanje, s pripombo o potrebni dvotretjinski podpori navzočih. 47 navzočih, 43 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da smo tudi ta predlog sprejeli. Zbor prosi za razumevanje pri predlogu zakona o najemu kredita pri Evropski investicijski banki v znesku 20 milijonov evrov za financiranje ekološke sanacije rudnika Žirovski vrh. Vlada predlaga odločanje po hitrem postopku. Želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo? [[Ne.]] Potem bomo odločali o predlogu, da se navedeni zakon sprejme po hitrem postopku. Glasujemo. 47 od 56 poslank in poslancev je bilo za, 6 proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 6.]] Predlog je sprejet. Državni zbor je ob zaključku 19. izredne seje sprejel sklep, da se nedokončane točke prenesejo na 16. sejo zbora. Mislim, da jih ni potrebno posebej navajati. Točke 7.a, 8, 9, 10 in 11 so na dnevni red te seje uvrščene na podlagi drugega odstavka 194. člena poslovnika. Zato se amandmaji lahko vlagajo do začetka obravnave predloga zakona na seji zbora. Tako, prišli smo do odločanja o predlogu dnevnega reda v celoti. Želi še kdo besedo pred odločanjem? [[Ne želi.]] Potem dajem ta predlog dnevnega reda na glasovanje, s spremembami, kot so bile izglasovane. Od 54 navzočih je 46 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Preden bom odredil odmor, pred 1. točko dnevnega reda, nekaj obvestil o delu v tem tednu. Jutri ob 10. uri bomo nadaljevali z odločanjem o zakonu o grobiščih in z drugimi prenesenimi točkami, če bomo uspeli razpravljati in odločati o njih do 13. ure. Ob 14.30 bomo odločali o predlogu za izvedbo predhodnega zakonodajnega referenduma pred vstopom v zvezo Nato. Naj obvestim, da bosta predvidoma sodelovala na seji tudi predsednik republike in predsednik vlade. V četrtek bomo začeli sejo z odločanjem o predlogu predsednika vlade za imenovanje novega ustavnega sodnika in potem nadaljevali četrtkovo sejo z odločanjem o zakonih, ki zadevajo lokalno samoupravo. V petek seje državnega zbora ne bo. Tako smo se po posvetu dogovorili na kolegiju, zato da bi lahko odbor za notranjo politiko, v čigar pristojnosti je večina predlogov zakonov, v teh mesecih normalno zasedal in da ne bi bilo problemov s sklepčnostjo tega odbora. Državni zbor bo potem nadaljeval delo v prihodnjem tednu v torek ob 14. uri. To je, mislim, da vse, kar je bilo potrebno povedati pred odmorom. Ob 15.30, točno, pa bom začel 1. točko dnevnega reda - poslanska vprašanja in pobude. Do takrat prekinjam sejo državnega zbora.
Gospe in gospodje! Kolegice in kolegi! Lep popoldanski pozdrav vsem! Nadaljujemo prekinjeno 16. sejo. Vse prosim, da zasedete svoja mesta. V državnem zboru pozdravljam predsednika vlade, dr. Drnovška in njegove ministrice in ministre v Vladi Republike Slovenije. Prešli bomo na 1. točko dnevnega reda, potem ko bomo ugotovili navzočnost v dvorani. Zato vas prosim, da zasedete svoja mesta. Ura je 15.31. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Prosim, pritisnite tipko "kvorum". V dvorani je navzočih 54 poslank in poslancev. Državni zbor Republike Slovenije je sklepčen in lahko odloča. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA IN POBUDE POSLANK IN POSLANCEV. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev iz vrst opozicijskih poslanskih skupin bo odgovarjal predsednik vlade dr. Drnovšek, na vsa ostala vprašanja ministrice in ministri oziroma pooblaščeni državni sekretarji. Nekaj njih, namreč ministrov in ministric, se je opravičilo. Namesto Andreje Rihter, ministrice za kulturo, bosta sodelovala v razpravi in odgovarjala na vaša vprašanja državni sekretar Baškovič in državni sekretar Stopar, namesto ministra za kmetijstvo, mag. Buta, dr. Vida Čadonič Špelič, državna sekretarka in državni sekretar Franc Potočnik, namesto Presečnika, ministra za promet, mag. Matjaž Knez in namesto obrambnega ministra dr. Grizolda državna sekretarja Tomaž Čas in Janko Deželak. Kot rečeno, bodo prva tri vprašanja postavljali poslanci iz vrst opozicijskih poslanskih skupin. Najprej bom povabil k besedi gospoda dr. Andreja Bajuka. Prosim, imate besedo za poslansko vprašanje predsedniku vlade. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik! Pri spremljanju oziroma opazovanju nezapisane strategije vlade na področju razvoja bančništva v Sloveniji - kakšna sicer v celoti je, še ne vemo - z gotovostjo ocenjujemo, da je njen najbolj nepremišljeni del sanacija in privatizacija Banke Koper. Vsaj z vidika državnega proračuna to gotovo drži. Delnice Splošne banke Koper so bile 31. decembra leta 1993 vredne 13 nemških mark. Tako nizka vrednost je bila posledica obveznosti do kreditov Splošne plovbe Piran, ki so znašale 103 milijone ameriških dolarjev. Kredite Splošne plovbe je od tujih komercialnih bank pridobila Ljubljanska banka, Splošna banka Koper pa je bila porok ali plačnik. Ker so delničarji Splošne banke Koper vedeli, da je banka prezadolžena zaradi obveznosti, niso bili pripravljeni kupiti njenih delnic. Dokler država ni dala vedeti, da bo prevzela javni dolg oziroma odplačala posojila, ki jih je Splošna plovba dolgovala Banki Koper, je bila cena ene delnice te banke okoli 27 nemških mark. To vemo po ponudbi, ki jo je uprava Banke Koper poslala vsem svojim delničarjem leta 1994. Toda kupcev ni bilo. Za te delnice se takrat niso zanimale Luka Koper, Istrabenz in Intereuropa Koper. Ko so bile namere vlade znane, so ta podjetja kupovala delnice največ po 60 mark za eno delnico. Ko je država dejansko prevzela odplačilo 75 milijonov ameriških dolarjev dolga Splošne plovbe in s tem v breme vseh slovenskih davkoplačevalcev sanirala Banko Koper, je vrednost njene delnice porasla za 70-krat, in sicer na 910 nemških mark. Torej, pričakovane koristi od takega načina sanacije Banke Koper so pripeljale med njene največje delničarje Luko Koper, Intereuropo in Istrabenz.Slovenska javnost že ve, da so se potem ti delničarji zelo hitro odločili za prodajo svojih delnic italijanski bančni ustanovi San Paolo Imi. Počakali so tri leta, torej toliko, kot je bilo potrebno, da so se delničarji, fizične osebe izognile plačilu davka na kapitalski dobiček. Pri tem so bogato zaslužili delničarji teh treh velikih gospodarskih družb. Vprašanje, ki vam ga postavljam: Kolikšen je bil njihov zaslužek na delnico, ki bo še vrsto let bremenil slovenski proračun? Spoštovani gospod predsednik, takšna napaka v privatizaciji in sanaciji bank se je že zgodila prvič v primeru sanacije Slovenskih železarn, Banka Koper je le drugi primer. Zato vas sprašujem: Ali vi še danes menite, da so to bile pravilne odločitve? Po našem globokem prepričanju takšne rešitve niso bile v korist slovenski državi, prav gotovo pa so bile v korist privatnim lastnikom slovenskih bank. Zato vas danes tudi sprašujem: Ali je vlada kdaj že razmišljala, da bi vložila obogatitveni zahtevek do premoženjskih koristi, ki so jih na račun slovenskih davkoplačevalcev pridobili delničarji Luke Koper, Istrabenza in Intereurope? Hvala lepa.
Preden dam besedo predsedniku vlade, da odgovori na vprašanja, naj še enkrat povem, samo eno vprašanje je mogoče zastaviti, traja tri minute. Predlagam, da se držimo časovne omejitve, da so utemeljitve vprašanj krajše, tako da ne bi na koncu prekinjal tistih, ki sprašujete, zaradi časovne omejitve. Gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor. Prosim.
Hvala. Spoštovani gospod poslanec! Navedli ste primer, ki je že kar precej oddaljen, zato lahko v tem trenutku govorim samo v bolj grobih okvirih tega vprašanja. Podrobnejšo utemeljitev oziroma tudi predstavitev takratnih ekspertiz in pa elementov odločitve seveda vam lahko dostavimo pisno. Dejstvo je, da je v procesu tranzicije, v procesu prestrukturiranja slovenskega gospodarstva, potem ko smo vzpostavili samostojnost in hkrati spreminjali gospodarski in politični sistem, da so te procese spremljali številni posegi države, ali v bančni sistem ali v podjetja, tam kjer je po takratni presoji izgledalo, da bomo s tem zaščitili nek interes, skratka bo neka državna intervencija le pripomogla k nekemu boljšemu stanju ali tudi sanaciji v podjetjih aliv bankah. Na ta način je vlada pristopila k saniranju dveh največjih bank in pa tudi k saniranju ne samo piranske plovbe ali železarn, ampak tudi še številnih drugih podjetij. Naj navedem samo TAM kot tak večji primer. Te sanacije seveda so bile različno uspešne. Ponekod bolj ali manj, vendar država si v tem času enostavno ni upala, če tako temu rečem, iti v politiko popolnega "LAISSEZ FAIRE", skratka neinterveniranja, vsaj v neke najbolj nevralgične točke takratne gospodarske strukture. V pričakovanju, dabo pač neka enkratna intervencija potem le zagotovila na daljši rok delovanje, pozitivno delovanje tako bank kot podjetij. V večini primerov se je to res zgodilo. Kar se tiče vprašanja seveda sedaj, naknadno, recimo po skoraj desetih letih in seveda ugotavljanja novih pravnih dejstev, ki nastajajo tudi s prodajo Banke Koper s strani njenih zasebnih lastnikov naprej, dvomim, da je možno sedaj za nazaj vzpostavljati neko stanje oziroma za nazaj sprejemati neke retrogradne ukrepe. Res je, da je možno, da to pogledamo, vendar na prvi pogled bi resno dvomil o tem, da obstajajo takšne pravne možnosti. Je pa, s tem se boste najbrž kot nekdanji bančnik strinjali, je pa vedno tako v gospodarstvu, pač v poslovanju. Določene transakcije lahko prinesejo določeno korist, druge ne. Da je seveda težko vnaprej predvideti, kako se bodo potem stvari odvile za posamezne udeležence, ožje ali širše v tistem kontekstu. Včasih pozitivno, včasih negativno. Vendar takšno pač je poslovno življenje. Nasploh bi dejal, da v Sloveniji je bilo sicer še vedno sorazmerno malo tovrstnih posegov, kjer je pač država morala intervenirati. V tistem primeru, kot se spomnim, je pač šlo za reševanje pač tiste edine družbe, ladijske družbe pri nas in se je temu pripisoval tudi nek širši ali nek strateški pomen. V večini tranzicijskih držav je bilo intervencij države v gospodarstvu veliko. Uspešnost različna. Vendar velja splošna ocena, da je slovenska tranzicija s tega vidika bila bolj uspešna in manj boleča kot marsikje drugje. Naj samo spomnim, da tovrstna tranzicija in tovrstne intervencije so samo v Nemčiji, kjer je Zahodna Nemčija na nek način priključila Vzhodno Nemčijo, terjale veliko več denarja, sredstev, veliko več problematičnih primerov, ne glede na to, da je šlo za utečeno državo, ki je s sorazmerno velikimi sredstvi skušala sanirati del države z njegovo zastarelo ali pa neprimerno gospodarsko strukturo. V Sloveniji smo pač to storili po svojih najboljših močeh. In če pogledamo celoto, je ta rezultat pozitiven. Posamezni primeri pa seveda so lahko bolj, večinoma so bolj, lahko pa tudi manj uspešni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod dr. Bajuk, želite dopolnilno vprašanje? Želite. 2 minuti.
Hvala lepa. Res je, da so ti dogodki nekoliko oddaljeni, a vendar po mnenju več slovenskih izkušenih pravnih in finančnih strokovnjakov je Vlada Republike Slovenija upravičena vložiti obogatitveni zahtevek. Neupravičeno obogatitev je sicer mogoče ugotoviti z neodvisnim revizijskim pregledom in ga tudi pravnouveljaviti na osnovi določb obligacijskega zakonika. Ker pa je oškodovanje interesov slovenskih davkoplačevalcev bilo materializirano sedaj, ko je tuji kupec plačal delnice, ne more biti podan ugovor zastaranja po mnenju teh strokovnjakov. Istočasno bi pa predlagal, glede na težave, s katerimi se sedaj vlada ukvarja, z našimi javnimi financami in slovenskim proračunom, bi pa tak premislek bil prav gotovo umesten in ga iz srca priporočam. Hvala lepa.
Hvala, kolega dr. Bajuk. Želite odgovoriti na dodatno vprašanje? Prosim, gospod predsednik vlade.
Sprejemam to sugestijo. Moj prvi refleks ob tem je, da bo zaradi retrogradnosti težko najbrž posegati v pravna dejstva za nazaj, vendar vsekakor, vlada bo skušala pridobiti pravna mnenja in oceniti to situacijo in upoštevati vašo sugestijo, če je možno karkoli narediti, kar bi šlo v korist davkoplačevalcev iz tega naslova.
Hvala lepa. Drugo vprašanje, na katerega odgovarja predsednik vlade, zastavlja zdaj kolega Zmago Jelinčič. Imate tri minute za postavitev vprašanja. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod predsednik Drnovšek! Vi ste po zakonu o vladi tudi direktni predstojnik slovenske obveščevalne agencije Sova in vaš podrejeni je direktor Lovrenčič. Poleg tega ste nedolgo nazaj zaposlili tudi svetovalca vlade za varnost, gospoda Podbregarja. Obenem pa ste tudi predsednik sveta za nacionalno varnost. Glede na to, da se danes protiteroristična koalicija, kamor smo pristopili tudi mi, najbolj boji določenih posebnih vrst terorističnega delovanja, na primer kot je to radiološki terorizem, bi vas povprašal: Zakaj Sova ni reagirala na podatke, ki sem jih predal gospodu Lovrenčiču dne 15. aprila, to se pravi že pred več kot mesecem in pol, ko sem mu prinesel podatke in pa fotografije določenih radioaktivnih materialov, ki so bili ponujeni v odkup? Tukaj vam kažem ampulo z red mercuryjem v teži približno 40 kg. Te zadeve so bile ponujene v odkup. Jaz sem javil tako osebo, ki je bila pripravljena povedati, kdo to je, kaj je zadaj, katere zveze je treba potegniti in zadeva je bila v Avstriji. Gospod Lovrenčič ni sprožil nobene akcije. Po mesecu, skoraj mesecu in pol ni sprožil nobene akcije in me prav zanima: Kako se bo slovenska vlada opravičila pred svetovno javnostjo, da glede na to, kar je tu v vprašanju, niste storili ničesar? Teh zadev ni tako malo in te zadeve so grozljiva nevarnost za obstoj. In dejstvo je, da so tudi nemške obveščevalne službe, ki sem jih vprašal, predvsem predstavnika "bundesnachtrichtendiensta", predstavnika urada za zaščito ustavne ureditve in v uradu kanclerja Zvezne republike Nemčije so mi povedali, da nič ne vedo o tem, kar kaže, da naša obveščevalna služba ne sodeluje v evropski varnosti. Kaže, da gre za tako imenovano "nameštaljko", da je slovenska obveščevalna služba pripravila neko tako zadevo za diskreditacijo določenega poslanca, v tem primeru mene, kot neugodnega opozicijskega poslanca, ali pa gre za nedelavnost. V obeh primerih gre za grozljive stvari, ki se jih morda ta trenutek niti ne zavedate. Zato vas sprašujem, gospod predsednik, ker niste še ničesar storili, kaj boste storili na tem področju. Hvala.
Hvala lepa, kolega Jelinčič. Gospod predsednik vlade, imate besedo, prosim.
Hvala. Gospod poslanec, nisem obveščen o vaši pobudi, zato jo težko komentiram. Lahko pa zatrdim, da slovenska varnostno-obveščevalna agencija zelo resno, po moji oceni zelo strokovno in korektno opravlja svoje delo in ima vzpostavljeno izjemno dobro mednarodno sodelovanje. Zelo ugodne ocene o tem sem dobil od svojih mednarodnih sogovornikov in prepričan sem, da tudi v tem primeru Sova korektno opravlja svoje delo. Je pa seveda prvič vprašanje, kakšna je kredibilnost posameznih najav, kot eno. Drugo je vprašanje tudi, kakšna je reakcija. In mislim, da nobena tovrstna agencija v svetu nima navade, da bi o tem obveščala medije oziroma javnost, o tem, kako se sooča s tovrstnimi vprašanji. Tako da je to vse, kar lahko v tem trenutku odgovorim. Tisto, če je možno oziroma v kakšni obliki je to možno, glede na naravo same aktivnosti oziroma tega objekta, odgovoriti, bom pa prosil Sovo, da ustrezno odgovori, na primeren način seveda.
Hvala lepa, predsednik vlade. Dopolnilno vprašanje, ne daljše od dveh minut, kolega Jelinčič.
Glede na ugodne ocene, ki smo jih dobivali do zdaj, me zanima, kakšne bodo te ocene poslej. V zvezi s kredibilnostjo mislim, da sem naredil nadaljnji korak, ko sem 22. aprila o tej zadevi kot član odbora za nacionalno varnost pisal tudi predsedniku Milanu Kučanu. V pismu sem tudi navedel: "Zadevo vam sporočam tudi zaradi moje osebne varnosti, ker ne bi bil rad ponovno žrtev kakšnega konstrukta obveščevalnih služb, kakor sem bil žrtev leta 1992 ob odkritju pošiljke ponarejenih 5.000 - tolarskih bonov, ker sem pač vse skupaj prijavil obveščevalni službi in policiji in s tem prekrižal račune nekaterim gospodom". Povedati vam moram, da zelo kredibilna zadeva nedvomno je. Imam še več teh fotografij. Med drugimi, morda vam bo to bliže, to je kontejner z radioaktivnim cezijem 137, ki je bil tudi ponujen v odkup. Naša obveščevalna služba se ni zganila in ni kontaktirala tako imenovane povezovalne osebe, ki je bila pripravljena Sloveniji pomagati pri razkritju tega. In zdaj se sprašujem: Ali gre za delovanje proti meni kot poslancu ali gre za črno trgovino z radioaktivnimi materiali, v katero je vpletena slovenska država, ali gre za kakšne privatne interese, ki se skrivajo za vsem tem? Zadeva ni enostavna in nekateri poslanci in tudi pa nekateri gospodje iz vlade se nasmehujejo. Mislim, da jim bo smeha zmanjkalo, ko jih bodo poklicali tisti iz Evropske unije in tisti iz drugih delov sveta, ki radiološke nevarnosti ne jemljejo z levo roko, ampak se zavedajo teh nevarnosti. Morda bomo prišli na sled tudi kakšnemu škandalu. Hvala.
Hvala lepa, kolega Jelinčič. Želite dopolnilno odgovoriti na vprašanje? Gospod predsednik vlade, prosim.
Samo še kratko. No, ponavljam tisto, kar sem že povedal, svoje polno zaupanje v to našo institucijo. Mislim, da res zelo dobro in strokovno dela. Seveda je vprašanje, kako reagira oziroma kako reagirati na posamezne takšne poteze, ali gre za provokacijo ali gre za karkoli: to je pač nekaj, o čemer mislim, da težko razpravljamo v državnem zboru. Ali gre za pač takšno ali drugačno publiciteto ali gre za resno zadevo. O tem najbrž si je tudi naša obveščevalna varnostna agencija ustvarila svoje mnenje in ustrezno reagirala glede na to. Seveda se bom pa pozanimal. Hvala.
Hvala lepa. Zadnje, tretje vprašanje predsedniku vlade bo zastavil kolega mag. Vizjak. Imate besedo, kolega Vizjak.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik vlade, spoštovane ministrice in ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Vlada je na eni izmed zadnjih sej sprejela zakon o ratifikaciji pogodbe med vladama Republike Slovenije in Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenim izkoriščanjem in razgradnjo. Kar nekaj časa je že, odkar sta pogajalski skupini zaključili delo in seveda tudi nekako sočasno sta bila parafirana tako sporazum o jedrski elektrarni Krško kot tudi sporazum o poteku meddržavne meje med Republiko Hrvaško in Republiko Slovenijo. To je bil dokaj ambiciozen načrt obeh držav, da zapreta nekatera zelo pomembna vprašanja, meddržavna vprašanja in s tem seveda naredita znaten korak naprej v odnosih med državama in seveda vsi, ki smo to spremljali, seveda bolj od zunaj, kajti, pogajanja so potekala za zelo zaprtimi vrati, smo se nekako tudi nadejali nekega pozitivnega razpleta, ki bi bil v korist republike Slovenije in vsekakor tudi v korist republike Hrvaške, kajti sporazumi so pač take narave. Vendar je ta ambiciozen načrt kaj hitro propadel, kajti s strani republike Hrvaške ni bilo volje in pripravljenosti se pogovarjati oziroma tudi ratificirati sporazum o poteku meddržavne meje. Tako je ostal zgolj sporazum o jedrski elektrarni Krško. Ta sporazum je evidentno slab in nesprejemljiv za slovensko stran. Ni v skladu s strokovnimi izhodišči, ni bil ne usklajen, ne predebatiran, tako s strokovno javnostjo, kakor seveda tudi ne z lokalnimi skupnostmi. Zato ima kar nekaj zelo spornih točk Sprašujem predsednika vlade: Zakaj sedaj forsiramo sprejetje tega dela urejanja meddržavnih odnosov, ki je slab za Slovenijo, ki je evidentno slab za Slovenijo, kar potrjujejo strokovnjaki in nenazadnje tudi velik del politike? Kaj je v ozadju? Razumeli smo, da želimo zaključiti in zapreti nekaj poglavij meddržavnih odnosov. Zakaj sedaj vztrajamo na sprejetju, zgolj tega dela, ki je slab za Slovenijo, ki je nesprejemljiv za Slovenijo? Čemu povzročati težave nadaljnjim generacijam Slovenk in Slovencev,ki bodo morali to nespametno in se mi zdi po vsej verjetnosti tudi nesprejemljivo avanturo nekdaj tudi plačati? To je moje osnovno vprašanje: Čemu, kaj je v ozadju? Zakaj sedaj forsiramo zgolj to, kar je kratkoročna korist Hrvaške in slabost seveda Slovenije? Hvala.
Hvala lepa, kolega mag. Vizjak. Gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor. Se lahko izklopite, kolega Vizjak. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec za vprašanje. Odnosi s Hrvaško so bili v preteklem desetletju eden izmed glavnih še odprtih problemov naše države, ki izhajajo iz obdobja osamosvojitve. Zato je razumljivo, da je tudi slovenska vlada od začetka tega mandata, ko se je vzpostavilo tudi neko novo novo razmerje, nova koalicija, da je slovenska vlada prioritetno skušala reševati tudi to vprašanje. Tako smo temu vprašanju lansko leto posvetili izjemno veliko energije, časa in tudi uspeli priti do rešitve dveh še odprtih vprašanj, meje in pa nuklearke v Krškem, na medvladnem nivoju. Kot veste, je bil sporazum o meji parafiran, vendar je potem zaradi silovite reakcije na hrvaški strani prišlo do zastoja nadaljnjih postopkov. Sporazum ni bil podpisan in seveda ni bil ratificiran. In je obstal na tej točki: sklenjen med vladama, potrjen na obeh vladah in tudi parafiran. Sam po sebi s tem seveda že predstavlja precej pomembno dejstvo tudi v kakršnemkoli prihodnjem reševanju mejne situacije, ali sporazumnem ali drugačnem. Kar se tiče nuklearke v Krškem, smo to vprašanje reševali že v preteklih letih. V lanskem letu pravzaprav na povsem enakih osnovah, kot smo poskušali že v prejšnjih letih, na enakih izhodiščih, pa poskušali zapreti tudi to vprašanje. Prišli smo do medvladnega sporazuma, tudi do podpisa tega sporazuma. Na tej točki smo, ko sta obe vladi potem ta sporazum poslali v parlament na ratifikacijo. Hrvaška že nekoliko prej, mi nekoliko pozneje. Pri nas je nekaj kritik na ta sporazum, predvsem glede vprašanja odpadkov, češ, da ne ureja dovolj obvezujoče ali dovolj fiksno tega vprašanja. Na hrvaški strani je pa ravno obratno. Tudi to je glavna točka kritik na hrvaški strani, ker je Hrvaška prevzela neko obveznost za odpadke, ki je do sedaj pravzaprav ni imela pri obstoječem stanju. Takšne so kritike na njihovi strani. Očitno je, da je na hrvaški strani veliko težav in da je ratifikacija tega sporazuma tam zelo vprašljiva. Skratka, z njim so nezadovoljni tako Hrvati in z njim je nezadovoljen tudi del naše javnosti. Že samo to dejstvo kaže na to, da pri takšnih sporazumih ne gre za zelo enostavne in enoznačne rešitve, ki bi jim vsi ploskali, gre vedno za neke uravnotežene kompromise, ker sicer seveda ni možnosti, da bi se ta sporazum sploh ratificiral. V tem primeru smo po naši oceni prišli do dokaj uravnoteženega kompromisa, tako kot tudi o vprašanju meje, vendar kljub vsemu so težave pri ratifikaciji ali celo podpisa na hrvaški strani in so določene težave, čeprav manjše kot na Hrvaškem, tudi na naši strani. Ampak na naši strani, mislim, da bi lahko izpeljali, takšne so bile naše ocene obe ratifikaciji do konca, če bi seveda tudi hrvaška stran bila na nek način sposobna izpeljati do konca tiste obveznosti, ki jih je vlada sprejela v teh dogovorih. Očitno je pri mejnem vprašanju to še težje kot pri nuklearki, vendar tudi pri nuklearki. Kar se tiče ratifikacije sporazuma o nuklearki, smo zato v vladi, če povem povsem odprto, spremljali očitne hrvaške težave v zvezi s tem, razmišljali o tem, ali naj vlada pošlje sporazum v ratifikacijo državnemu zboru ali ne, in se potem odločili, da, seveda, če je vlada potrdila sporazum in tudi podpisala, da je potem logično, da ga pošlje državnemu zboru v ratifikacijo, da pa lahko državni zbor sam oziroma, še bolje, v dogovoru z vlado odmeri, kdaj oziroma ali bo ratificiral oziroma kdaj bo ratificiral ta sporazum. Takšna ocena bi bila odvisna tudi od tega, kako ravna hrvaška stran pri reševanju tega in ostalih medsebojnih problemov. Mi smo hrvaški strani že v času pogajanj ponujali tudi druge opcije, predvsem to, da Slovenija sama prevzame celotno nuklearko in da se potem sklene ustrezen dogovor. Hrvaška stran je takrat to zavračala in preferirala, da se pač uredijo odnosi na podlagi tistih odnosov, ki so bili vzpostavljeni ob sami gradnji nuklearke, torej ob enakopravnem vlaganju in ureditvi vseh pravic in obveznosti v skladu s tem vlaganjem. Ob tem ko vidimo, da je na hrvaški strani precej pomislekov v zvezi z ratifikacijo te pogodbe - očitno so takšni dvostranski odnosi zelo zapleteni, ker se vanje poleg samega problema vedno vmeša potem tudi domača politika, zunanja politika, problemi dobijo povsem drugo dimenzijo, čeprav so po naravi to predvsem strokovna vprašanja - in morda bi bilo lažje, če ena država sama prevzame upravljanje in celotno vodenje nuklearne elektrarne v Krškem in ustrezno uredi odnos z drugo državo, in to z ustrezno kompenzacijo. Mi smo še vedno pripravljeni na to rešitev. Morda bo postala sedaj aktualna, če se bo pokazalo, da so tudi na hrvaški strani resni pomisleki tudi do ureditve tega problema, ne samo mejnega problema. Še enkrat bi ob tem dodal, da so očitno takšna vprašanja, ki se vlečejo iz preteklosti, ki se rada politizirajo, resen preizkusni kamen zrelosti vsake politike. Vedno je bolj enostavno, za katerokoli politiko, zavzeti neko populistično stališče in potencirati svoj interes, zanemarjati dejstvo, da če se želita dva partnerja dogovoriti, da mora pač biti uravnotežen sporazum in odnos, in pač s tega delati politiko. Mislim, da smo v Sloveniji skozi to fazo v glavnem že prešli in zato smo tudi precej bližje, kot pa hrvaška stran, temu, da bi res sklenili in potrdili takšen sporazum. Zdi se pa, da na Hrvaškem je situacija še nekoliko težja in da vsaj v tem trenutku najbrž njihova politika ne bo zmožna potrditi takšnih kompliciranih sporazumov, kot sta tudi sporazum o meji in pa sporazum o nuklearki v Krškem. Mislim, da smo s strani vlade storili vse, kar je bilo možno, da se ta vprašanja razrešijo. Od tu naprej pa je izven naše možnosti, ne moremo vplivati na drugo stran, da do konca izpelje svoje postopke. Smo pa zato, ponavljam, v primeru nuklarke Krško pripravljeni tudi na drugačen aranžma, kot smo bili že pred tem, vendar ga takrat hrvaška stran, kot sem dejal, ni sprejemala. Če smo sedaj pripravljeni na tovrstne razgovore, smo jih mi tudi pripravljeni obnoviti. Hvala.
Ali imate dopolnilno vprašanje, kolega mag. Vizjak? Prosim. Dve minuti za dopolnilno vprašanje.
Hvala lepa. Prav zaradi tega, ker je nezadovoljstvo na obeh straneh glede tega sporazuma in prav zaradi tega, ker je sporazum predvsem za slovensko stran v luči bodočih rodov nedefiniran, nejasen in prelaga na njih velike obveznosti, ki jih mi danes tu nismo pripravljeni reševati, je ta sporazum nesprejemljiv za slovensko stran. Kar se tiče odlagališča radioaktivnih odpadkov, ne rešuje sporazum ničesar kot le-to, da to prenaša nekemu bodočemu dogovarjanju. Se pravi, sporazum tega ne ureja. Ne ureja tudi razgradnje. Sporazum tudi predvideva izredno kratkoročno rešitev samo za hrvaško stran v korist, to je, da pričnejo s 1.7.2002prejemati ceno električne energije neobremenjeno s stroški, tako odlagališča radioaktivnih odpadkov kot razgradnje. To je nesprejemljivo za Slovenijo, kajti to je edini vzvod, s katerim lahko slovenska stran drži hrvaško stran za izpolnjevanje pogodbenih obveznosti. Prepuščeni bomo žal po zaprtju nuklearke tožarjenju s sosednjo državo, ali bodo izpolnjene pogodbene obveznosti, hkrati pa bomo morali zaradi meddržavnih pogodb in ratificiranih konvencij urediti vsa vprašanja, povezana z jedrskim objektom, tako njegove razgradnje, kakor seveda tudi skladiščenje. Sporazum ne ureja teh reči in je zelo v korist hrvaški strani. Po drugi strani bi pa lahko sporazum o meji, ki je prioriteta slovenske politike verjetno predvsem v luči približevanja Evropski skupnosti in ne nazadnje reševanja naših vitalnih problemov, bi lahko bila naša prva stvar, ki bi jo želeli pri tem sprejeti. Ne, mi smo popustili, odnehali smo pri sprejemanju in dogovarjanju o poteku državne meje in sedaj zgolj vlada pošilja v parlament ta sporazum, ki gre predvsem na račun in v korist Hrvaške. Skratka, prepričan sem, da so za tem sporazumom neke obljube, da je tu neko ozadje. Še enkrat sprašujem: Zakaj forsira vlada tik pred zdajci ratifikacijo tega v parlamentu? Hvala.
Želite dati še kakšna dodatna pojasnila, gospod predsednik vlade? Prosim.
Zakaj je vlada to predlagala, sem vam pojasnil, mislim, da dovolj razumljivo. To kot prvo. Drugič, vztrajam, seveda v imenu vlade, da je ta sporazum pozitiven in da je razrešil vprašanja, ki sedaj niso razrešena. Vaš predlog torej, če ni sporazuma, pomeni status quo situacijo. Status quo situacija pa pomeni, da imamo neurejena vprašanja nuklearke, da je to slabo za poslovanje in za razvoj nuklearke, da nimamorešenega vprašanja odpadkov in da je edini način, da to rešimo, da rešimo v sporazumu s Hrvaško. Da je pa ta sporazum težak in da smo dosegli pravzaprav toliko, kot sedaj hrvaška stran misli, da je preveč, skratka, da je za njih nesprejemljivo, je očitno.In če kdo tu zna povedati, kako je možno drugo stran pripraviti, poleg tega, da sprejme nek sporazum, pripraviti potem njihov parlament do ratifikacije ali njihovo politiko do, recimo, ratifikacije v tem primeru tudi mejnega sporazuma, bom zelo hvaležen za takšen recept. Skratka, ocenjujem, da so rešitve v tem sporazumu za Slovenijo sprejemljive, drugače seveda ne bi šli v njih. Za nas je slabo stanje, ko ni nič urejeno, ko je pravzaprav nek zelo odprt problem, pri čemer se daje veliko manevrskega prostora tudi raznim kritikom iz tretjih držav, ki nasprotujejo nuklearki v Krškem, njenemu delovanju, in tudi v bodočem evropskem kontekstu. Zato je bilo povsem legitimno in razumljivo, da je vlada skušala to vprašanje urediti. Mislim, da je smešna trditev o tem, da vlada popušča pri obmejnem sporazumu. Slovenska vlada je storila vse, kar se je dalo storiti, izpogajala je sporazum, ga parafirala. Ko bi ga morali podpisati, ga hrvaška stran zaradi pritiska domače javnosti in pa političnih strank na Hrvaškem ni bila več pripravljena in očitno niti sposobna podpisati. Očitno je takšno stanje tudi še danes. V čem pri tem slovenska vlada popušča, me zelo zanima. Mislim, da je naša pozicija v teh zadevah zelo jasna, da smo storili vse, kar se je dalo, da smo to naredili na civiliziran način, demokratičen način, z upoštevanjem vseh strokovnih argumentov in tudi s pogajanjem na najboljši možen način. Vendar, ponavljam, partner na drugi strani zaenkrat očitno še ni zmožen razrešiti teh vprašanj na takšen način. Hvala.
Proceduralni predlog, kolega mag. Vizjak.
Hvala lepa. Na podlagi drugega odstavka 29. člena na zahtevo poslanske skupine Socialdemokratske stranke zahtevamo, da se opravi razprava o odgovoru premiera na zastavljeno poslansko vprašanje.
Predstavnik poslanske skupine Socialdemokratske stranke, kolega mag. Andrej Vizjak, predlaga uveljavitev drugega odstavka 29. člena poslovnika. Na 15. seji je bila opravljena razprava o odgovoru vlade na zahtevo poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, tako je ta zahteva utemeljena. Najprej bom dal besedo predlagatelju. Imate največ 15 minut časa, da obrazložite predlog. Potem bo imel 15 minut na voljo tudi predstavnik vlade oziroma vlada v celoti, predstavniki poslanskih skupin pa vsak po 5 minut. Kdo bo predlagatelj z vaše strani? Mag. Vizjak, imate besedo in 15 minut časa.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja si bova ta čas razdelila s poslanskim kolegom Brankom Kelemino. Jaz bi uvodoma opozoril samo na nekaj navedb predsednika vlade, ki so spodbudili to željo oziroma to zahtevo po razpravi. Predsednik vlade je govoril o sedanji ureditvi, o neurejenem stanju na področju nuklearke, ki celo povzroča neke težave v nadaljnjem obratovanju in razvoju objekta. Moram opozoriti na stališče vodstva nuklearne elektrarne, ki govori, da je srednjeročno obratovanje zagotovljeno v skladu z vsemi možnimi zakonskimi seveda kriteriji in tudi razvojno ugodno in v redu opredeljeno. To ni res, da bi bil ta sporazum iz tega naslova problematičen. Pravzaprav je celo obratno. Obratno zaradi tega, kajti hrvaška stran ima z objektom drugačne namene in drugačne načrte kot slovenska stran. Slovenski strani je v interesu, da ta objekt obratuje v skladu s standardi kvalitetno, dolgo in tudi učinkovito ter uspešno. Zato slovenska stran nenehno vlaga v objekt, ga obnavlja in skrbi za optimalno kondicijo tega objekta in seveda tudi za optimalno kvalitetno delovanje tega objekta. Hrvaški strani je iz vseh meni dostopnih medijskih odzivov interes po čim prejšnjem zaprtju tega objekta, po čim cenejši elektriki iz tega objekta in po čim manj vlaganjih v ta objekt. Po sedanji pogodbi in sporazumu o nuklearki je uprava, ki upravlja s tem objektom, paritetno sestavljena in je le na direktorju tisti odločilni glas, ki ga skoraj v izrednih razmerah lahko uporabi. Skratka, uprava bo imela večen konflikt in bo morala odločitve večno definirati s soglasjem. Če ima uprava različne interese z razvojem in perspektivo objekta, je to zelo slaba popotnica za učinkovito vodenje in upravljanje objekta. Zato mislim, da sporazum prinaša na tej točki bistveno slabše rešitve, kot veljajo sedaj. Kar se radioaktivnih odpadkov tiče in razgradnje, je odgovorna po vseh mednarodnih konvencijah Republika Slovenija in bo tudi v skladu s tem sporazumom sama morala najti za to rešitev. Še več, sporazum predvideva, da ni potrebno rešitve najti in nikogar ne zavezuje, da bi se rešitve glede skladiščenja radioaktivnih odpadkov poiskale pred zaprtjem nuklearke, kar je lahko po nekaterih ocenah tudi leto 2040 in 2050. Slovenska stran prepušča reševanje tako pomembnega vprašanja, kot je skladiščenje radioaktivnih odpadkov, bodočim generacijam, našim sinovom, našim vnukom. Mislim, da je to od slovenske aktualne politike skrajno neodgovorno in neresno. Sicer sporazum predvideva, da bomo na podlagi tega sporazuma iskali rešitve s Hrvati. Izkušnje imamo, kako smo doslej poiskali kakršnekoli rešitve s Hrvati. Nikoli jih žal nismo poiskali in tudi v tem primeru jih ne bomo poiskali. Zato menim, če mi začnemo z dobavljanjem električne energije nuklearni elektrarni, s tem si zavežemo pot po kakršnikoli garanciji za rešitev tega problema. Poudaril bi le to, da je skrajno neodgovorno od slovenske vlade, da je ignorirala pogajalska izhodišča, ki so bila dana s strani tega parlamenta, kajti ignorirala je zahteve, postavljene v državnem zboru, in seveda mimo zahtev izpogajala nekatere rešitve, katere danes ugotavljamo, da so neustrezne. Naj povem samo eno pogajalsko izhodišče, ki je bilo kršeno in ni bilo spoštovano. To je, da je cena na pragu električne energije, ki se da obema, tako Hrvatom kot nam, cena, ki je obremenjena z vsemi stroški, povezanimi s proizvodnjo, torej tudi s stroški razgradnje in stroški skladiščenja. Slovenska stran v pogajanjih tega ni sledila in je sklenila drugače, da se Hrvatom da cena brez teh stroškov. Mislim, da je to nesprejemljivo za Slovenijo. V okviru časa bo nadaljeval razpravo poslanski kolega Branko Kelemina.
Kolega Kelemina, nekaj več kot 10 minut časa imate še. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik državnega zbora, poslanke in poslanci, gospod predsednik vlade, predstavniki vlade! Naj nadaljujem to pomembno vprašanje. Spomnil bi le na to, kdaj so bila v bistvu dana izhodišča vladi za pogajanja. Mislim, da se je to zgodilo nekje leta 1995. Ta izhodišča je sooblikoval tudi odbor za mednarodne odnose, potem je sledila tudi pogajalska skupina. In kaj se je zgodilo v tej pogajalski skupini? To smo seveda ugotavljali ves čas, predvsem pa zadnje čase. Spoštovani gospod predsednik vlade! Niste dovolili, da bi se v to pogajalsko skupino vključile lokalne skupnosti. Nikogar iz lokalne skupnosti niste vprašali za mnenje glede priprave te pogodbe. Niti niste vključili strokovnjakov iz NEK-a, niti niste vključili ustrezne stroke. To so opozarjali na več nivojih tudi predstavniki stroke, da jih niste vključili v pogajalsko skupino pri pripravi te pogodbe. Potem ste pripravili nek predlog, ki ste ga v juliju leta 2001, kjer sta bili dve seji, poslali v državni zbor odboru za zunanjo politiko. Na tem odboru sem slučajno bil prisoten in tudi nekateri moji poslanski kolegi, tudi nekateri drugi poslanci smo takoj takrat, spoštovani gospod predsednik vlade, odločno opozorili na vse pomanjkljivosti in napake predloga te pogodbe. Opozorili smo tudi predsednika odbora, gospoda Kacina, vendar ste vse te naše argumentirane, tehtne predloge v celoti ignorirali in sploh niste nanje odgovarjali. Potem je sledil obisk odbora za zunanjo politiko v nuklearni elektrarni Krško, kjer smo ponovno nekateri člani odbora in pa tudi ostali predstavniki državnega zbora ponovno opozorili na vse te pomanjkljivosti in napake te pogodbe, vendar gospod Kacin je v Krškem izrekel tako rekoč zgodovinske besede in je povedal: "Kdor z malim ni zadovoljen, velikega ne dobi". To sem si posebej zapisal. Torej mi, Slovenci, ker ta objekt stoji v Sloveniji, naj bomo zadovoljni z malim. Ne vem, s čim malim mi moramo biti zadovoljni, da velikega ne dobimo. Ali ni to projekt naš in slovenski in dejansko morajo biti večinske, pravice in vse, kar izhaja iz tega, v slovenskih rokah, ne pa, da se zadovoljimo z nekimi majhnimi stvarmi. Izrekel je tudi neke besede, da NEK ni samopostrežba, kjer vzameš, kar rabiš, ostalo pa pustiš. Seveda, saj to drži, zavedamo se tega, vendar kljub temu menimo, da tiste pripombe, ki smo jih mi dali, ni nihče obravnaval. Potem se je pa zgodilo še nekaj drugega. 11.9.2001 pa smo napisali poslanci, petnajst poslancev je to podpisalo, spoštovani gospod predsednik vlade, odprto pismo na vas. Sprašujem vas, zakaj niste na to odprto pismo odgovorili oziroma je vprašanje, če ste ga sploh dobili v roke. Dvomim, da ste ga dobili. V glavnem, ponovno smo opozorili navse pomanjkljivosti in napake tega predloga pogodbe, vendar vi ste očitno z vašimi sodelavci spregledali oziroma ignorirali našo pobudo in niste odgovorili. 5.10.2001 je negativna stališča do tega predloga pogodbe izrekel tudi nadzorni odbor sklada za financiranje in razgradnje NEK. Tudi na njihova opozorila niste reagirali. 11.12.2001 je sledilo drugo odprto pismo dvanajstih poslancev. Spoštovani gospod predsednik vlade, niste čutili toliko odgovornosti, da bi vsaj z eno besedo kjerkoli ali pa vsaj vaši predstavniki skupini poslancev odgovorili. Zbrali smo samo dvanajst podpisov, ampak trdno sem prepričan, ker je bilo to v fazi nezasedanja državnega zbora, da bi teh podpisov lahko bilo bistveno več. Žal jih pač nismo v tistem trenutku uspeli zbrati, ker se je to zgodilo v enem dnevu. Ponovno ste nas ignorirali in niste storili ničesar. Povejte, zakaj. Povejte zakaj, kakšno igro dejansko igrate pri tej zgodbi, da nas tako ignorirate. No, potem so se pa zgodili tudi premiki v lokalni skupnosti in v regiji. Tako je že 17.12. sledilo odprto pismo predsedniku vlade iz Posavja. Vsi župani, podžupani, direktorji uprav, poslanci državnega zbora iz Posavja in pa tudi državni svetnik Bojan Petan smo ponovno odprto pismo naslovili na vas. Ponovno niste niti ene besede zmogli, da bi nam odgovorili. Zakaj ta ignoranca? Potem se je zgodil ta podpis v Krškem, kjer ste z velikim olajšanjem ugotovili, da ste po trenutkih politiziranj prišli do nekega velikega dogovora. Spoštovani gospod predsednik, niti enkrat nam niste dovolili, da bi z vami o teh zadevah polemizirali ali pa razpravljali. Vi o tem govorite, da je to polemiziranje. Ne, mi smo vneto predlagali argumentirane predloge, vendar o njih nismo smeli nikoli na nek korekten način z vami razpravljati. Zakaj se je to zgodilo, boste vi seveda danes pojasnili, če boste želeli. Pravite, da gre za nezadovoljstvo na obeh straneh. Seveda, navidezno nezadovoljstvo. Navidezno, prav gotovo Hrvati niso tako neumni kot mi, da bodo zdaj na vse glasove kričali, kako je to ugoden predlog pogodbe za njih. Prav gotovo ne bodo. Samo zato, zaradi političnih interesov, mi vemo, gospod Vizjak pred mano je povedal, katere so tiste negativne točke, s katerimi se mi nikakor ne moremo strinjati in tega ne moremo nikoli sprejeti. Pravite, da so to vprašanja, ki se vlečejo iz preteklosti. Kdo je pa bil vseskozi pri reševanju teh vprašanj? Lepo vas prosim, odgovorite slovenski javnosti na to vprašanje: Kdo je reševal ta vprašanja celo od leta 1992 naprej, če hočete, do danes? Ne vem, na koga se zdaj lahko zgovarjate. Povedali ste tudi, da ste ponudili neke druge ukrepe. Imamo zanesljive podatke, spoštovani gospod predsednik vlade, da uradne ponudbe za odkup nuklearne elektrarne z naše strani Hrvaški ni bilo. To so najvišji predstavniki hrvaške strani izjavili. Te uradne ponudbe ni bilo. Povejte, zakaj te uradne ponudbe ni bilo oziroma, kako daleč ste prišli s temi pogovarjanji. Zdaj seveda vso odgovornost mečete na državni zbor. Vi ste svoje storili, oprati hočete svoje ime in vso odgovornost mečete na državni zbor, celo nepojmljive stvari so se zgodile. Namreč, poglejte, celo laži in zavajanja slovenske javnosti. Sporazum o JEK, en članek, gospod Kopač je tukaj dal izjavo in pravi: "Meddržavna pogodba o JEK je povsem v skladu s pogajalskimi izhodišči, ki jih je določil državni zbor pred začetkom pogajanj. Poslanci se morajo odločiti, ali bodo v obliki ratifikacije sporazuma spoštovali svoja lastna pogajalska izhodišča ali ne." Spoštovani gospod predsednik vlade! Državni zbor o teh zadevah ni nikoli odločal. To je čisto zavajanje. Osebno sam sem v imenu naše poslanske skupine demantiral ta članek in sem zahteval popravek. To je bilo objavljeno v Delu 27. marca 2002. Mediji so kršili zakon o medijih in niso objavili mojega popravka, kjer sem odločno navedel, da državni zbor o teh zadevah nikoli ni razpravljal, ampak samo odbor za mednarodne odnose oziroma odbor za zunanjo politiko in nihče drug. Gre za čiste laži in čisto zavajanje slovenske javnosti. Tega slovenski mediji niso sposobni demantirati, tudi na opozorilo poslanca ne. To je absurd, ki nima primere v evropski politiki. Tukaj smo mi točno navedli, za kakšne napake tudi gre. Je pa še en velik nesmisel. Poglejte, naj poudarim, da že sama konkretna pogodba v tem trenutku nosi naslov Pogodba med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške o ureditvi statusnih in drugih pravnih razmerij, povezanih z vlaganjem v Nuklearno elektrarno Krško, njenem skladiščenju in razgradnji. Ne gre za noben sporazum dejansko, ki bi ga sprejemal državni zbor oziroma se pogajal o njem, ampak konkretno samo vlada. Vso odgovornost za vse negativne posledice, ki izhajajo iz te pogodbe in ki bodo sledile, če bo to sprejeto na hrvaški strani in pa v državnem zboru Republike Slovenije, bo prav gotovo nosila vlada. Osebno mislim, tudi kot predsednik preiskovalne komisije, da je ta odklop, vsaj to smo ugotovili, na podlagi katerega Vlada Republike Slovenije ni imela nobene strategije, kako bo ravnala z viški električne energije, nobene strategije, spoštovani gospod predsednik, in se je Sloveniji zaradi tegapovzročila ogromna gospodarska škoda, nekaj milijonov mark škode - to bomo seveda ugotovili naknadno - in vas tudi sprašujem v tem trenutku, ali mislite, da bi Hrvati, če bi bila nasprotna situacija, da bi nuklearna elektrarna bila na hrvaški strani, nam dali vse te pravice, ki jih mi ponujamo njim - nikoli. Če ne veste tega odgovora, vam lahko povem - nikoli. In vas vprašam: Kaj se bo zgodilo po 1.7.2002, če ta sporazum oziroma ta pogodba ne bo potrjena v državnem zboru? Kako bo s prodajo električne energije naprej? Ali imamo zagotovljene dolgoročne pogodbe za prodajo? Ali bomo ponovno šli s prodajo na dnevne trge, kjer vemo, da bomo ustvarili spet veliko gospodarsko škodo Sloveniji? Trdno sem prepričan, da državni zbor mora zagovarjati samo gospodarske in politične interese države Slovenije in nobenih drugih interesov. Nas ne zanima država Hrvaška, mi moramo uresničiti samo svoje interese in nobenih drugih; seveda lahko v sporazumu z drugimi, z reševanjem drugih vprašanj. Če samo omenim, odbor za mednarodne odnose je lepo naročil, da je ta vprašanja treba reševati v skladu z drugimi vprašanji, nerešenimi vprašanji s Hrvaško. Vi ste pa govorili, da se ta vprašanja rešujejo ločeno, brez drugih vprašanj, kar ne drži in ne more držati, ker je tudi naročilo državnega zbora oziroma odbora za mednarodne odnose, da se to rešuje v paketu. Prosim za odgovor. Hvala lepa.
Preden dam besedo vladi, da v 15 minutah odgovori, naj dam samo pojasnila postopkovne narave. Tudi danes na kolegiju smo obravnavali vprašanje, kdaj bo državni zbor obravnaval predlog zakona o ratifikaciji - ta predlog je uvrščen na predhodni sklic - ali bomo uvrstili ta predlog zakona o ratifikaciji na sklic naslednje, junijske seje, pa bo kolegij še odločal, ker je bilo rečeno, da je prišlo do dogovora v Zagrebu med predsednikom sabora in mano, da bosta oba parlamenta paralelno obravnavala zakon o ratifikaciji, naj še enkrat pojasnim, da takega dogovora ni bilo - to je predlog hrvaške strani, ki sem ga jaz takrat dal v presojo, tako vodjem poslanskih skupin kot odboru za zunanjo politiko. Odločitev, ali bomo junija ta predlog zakona uvrstili na dnevni red, je še pred nami in je stvar političnih posvetovanj. Toliko glede vprašanj postopkovne narave. Kdo želi od predstavnikov vlade imeti najprej besedo? Predsednik vlade, prosim.
Gospod predsednik, najprej nekaj besed, potem bi pa prosil ministra Kopača, da naprej odgovori. Še enkrat bi povedal, da ta sporazum - gospod Kelemina je dejal, od kdaj izhaja pravzaprav, kdo je reševal ta problem - ta problem izhaja več kot 20 let nazaj. Takrat je bila zgrajena nuklearka v Krškem skupaj s Hrvaško in takrat je bil sklenjen osnovni sporazum, takrat še o združevanju dela in sredstev in podobno. Ta sporazum je določal temeljne principe. Iz teh principov sta obe strani izhajali tudi v pogajanjih. Vsaka torej 50% vlagatelj in to razmerje naj bi se preneslo tudi na vse druge obveznosti in pa pravice iz te pogodbe. To je bil naš okvir, iz katerega smo skušali iz tiste zastarele pogodbe priti v novo pogodbo med dvema državama o skupnem upravljanju nuklearke v Krškem. Najbrž je razumljivo, da hrvaška stran seveda ni pristala na rešitve, ki bi bile slabše, kot je ta temeljna pogodba. Tisto, kar se je zgodilo, pa je to, da ta temeljna začetna pogodba izpred več kot 20 let ne rešuje vprašanja odpadkov, da je to vprašanje slovenska stran potencirala in ga skušala rešiti v tej pogodbi. Tista maksimalna rešitev, ki smo jo lahko dosegli, je torej rešitev, da bomo skupno iskali rešitev za odpadke in da če je ne bomo našli, bo na koncu hrvaška stran prevzela svoje odpadke. Torej to je tisto, kar se je dalo maksimalno izpogajati, in to je prvič po 10 letih pogajanj, da smo prišli tako daleč. Vlada je ocenila, da je pač to skrajni pogajalski dosežek. In kot takšnega seveda ga tudi predstavlja državnemu zboru. To je tisto največ, kar se je dalo po 10 letih v pogajanjih doseči. Po naši oceni je to boljše od nerešenega stanja, od status quo stanja, od neurejenih razmer, ki jih problematizirajo tako naši sosedje kot Evropska unija, neurejene razmere, ki po mnenju marsikoga lahko vplivajo tudi na poslovanje nuklearke ali celo na njeno varnost. To so razlogi, zakaj je vlada mislila, da je potrebno reševati ta problem in skleniti sporazum s Hrvaško. Vlada nima samo odgovornosti za to, da nek problem reši in prevzame odgovornost za to, kakšne so tiste rešitve, ima tudi odgovornost, če nekega problema ne reši. Čeprav izgleda to bolj enostavno. Najbolj enostavno je seveda ne rešiti problema, zavzeti neka maksimalna stališča do druge strani, doma govoriti, kako se močno pogajamo in seveda nič doseči v pogajanjih. To je najlažje. Ampak seveda odgovornost je tudi iz takšne situacije, situacije neurejenih razmerij. Enkrat je potrebno to presekati. Takrat, ko res želimo postati urejena država in ko moramo takšne stvari enkrat razrešiti. Da samo odgovorim na delno vprašanje oziroma tisto gospoda Kelemine, ko je govoril o tem, po kakšni ceni lahko vlada prodaja to elektriko, češ, v škodo našega nacionalnega gospodarstva. Stvar je v tem, da gre za prodajo hrvaškega dela električne energije. Dokler Slovenija sama upravlja z nuklearko, z enostransko odločitvijo, je ves čas vprašljivo, ali je utemeljeno, če ne rečem, moralno, ali pravno sporno prodajati z dolgoročnimi pogodbamihrvaški del električne energije. Ta dilema seveda ves čas obstaja. Ta dilema je bila tudi takrat pred nekaj leti ob odklopu zaradi neplačevanja hrvaške strani. Prodajanje tiste električne energije na dolgoročni način pomeni, da pač ne računamo na rešitev problema, bilateralno rešitev problema in ne računamo na sporazum. Na vsak način je to pravno sporno. Tudi če to storimo, bo zelo verjetno predmet potem pravnih postopkov z druge strani. Zato je bilo razumljivo, da smo iskali urejeno rešitev tega problema in torej sporazum s hrvaško stranjo. Šele takrat bodo te stvari povsem normalne, jasne in tudi bodo pravno stale. Zato še enkrat ponavljam, da je vlada storila vse, kar je bilo v njeni moči, da bi prišla do čimboljšega sporazuma za našo držav. Seveda stapa v vsakih pogajanjih dve strani, vsaka zastopa svoje interese in na koncu se pač skušamo najti na nekih uravnoteženih. Ampak očitno so tudi te, ponavljam, tudi te rešitve precej sporne na hrvaški strani, kar kaže na to, da sporazum le je uravnotežen in da nobena stran očitno ne misli, da je zmagovalec, ki je drugo stran, če tako rečem, prinesel okoli. Ker takšnih sporazumov običajno ni, ne vzdržijo. Kar se pa tiče, gospod Kelemina, vašega pisma in drugih pisem, se opravičujem, če ni bilo direktnega odgovora. Vendar jaz sem velikokrat nastopil v javnosti s temi odgovori in tudi tukaj v državnem zboru sem že odgovarjal na ta vprašanja. Tako tudi minister Kopač in drugi. Vlada ves čas odgovarja na ta vprašanja in smo pač iz tega izhajali, da je naše stališče, ki smo ga večkrat ponovili, jasno in znano vsem. Hvala. Še minister Kopač.
Minister mag. Kopač.
Hvala lepa za besedo. Rad bi odgovoril na nekaj konkretnih trditev poslanca Vizjaka in poslanca Kelemine, ki po mojem mnenju seveda ne ustrezajo resnici. Najprej je bilo rečeno, da ima Hrvaške interese, ki so nasprotni varnosti, tako se je dalo razumeti, varnosti obratovanja. To seveda mislim, da na noben način ne drži. Vsak solastnik, ne glede na to, ali je to Hrvaška, ali izhaja iz Hrvaške, izhaja iz Združenih držav Amerike, ali pa od koderkoli že, povsod na svetu, vsak lastnik je seveda zainteresiran, da taka naprava varno obratuje, kajti samo na ta način ima zagotovljeno dolgoročno obratovanje. Nikomur ni v interesu, da tolikšne milijarde tolarjev meče stran samo zato, da bi nekomu morda nagajal. Seveda je obojestranski interes, da to varno obratuje. Navsezadnje se je treba zavedati tega, kar je hrvaški premier tudi javno rekel, Nuklearna elektrarna Krško je navsezadnje locirana blizu Zagreba. Mnogo bližje je Zagrebu kot Ljubljani, zato sem popolnoma prepričan, da imajo tudi oni interes, da to varno obratuje. Pravite, da je slabo v sporazumu to, da naj bi uprava Nuklearne elektrarno Krško imela zahtevano soglasje dveh članov uprave, eden bi bil predlagan s slovenske strani in drugi s hrvaške strani. To je seveda rezultat tega, da smo oboji 50-odstotni solastniki. Mimo tega sploh ni mogoče iti. To je dejstvo. Res pa je, da je v sporazumu, in to je po našem mnenju tudi velik pogajalski uspeh, predvideno, da v treh primerih pa ima predsednik uprave, ki ga predlaga slovenska stran, pa pravico preglasovanja. Ti trije primeri pa so: kadar gre za vprašanja, ki se tičejo jedrske varnosti, takrat predsednik uprave, recimo mu Slovenec, lahko preglasuje; kadar gre za vprašanje škode, ki bi bila povzročena gospodarski družbi; in tretjič, kadar gre za vprašanje, ki se tiče izpolnjevanja ali pa morebiti grozi neizpolnjevanju gospodarskega načrta družbe za tisto leto. Menimo, da so to vsi pomembni primeri, v katerih bi utegnilo priti do konflikta in v vseh teh pomembnih primerih ima predsednik uprave po sporazumu predvideno preglasovanje. Pravite, da sporazum pušča vnemar vprašanje odlaganja odpadkov šele na konec življenjske dobe nuklearne elektrarne Krško. Omenili ste leto 2023 oziroma celo potencirali na 2040, konec je predviden za leto 2023. To je sicer možno v primeru skrajnosti, v primeru, da ne bi prišlo do razrešitve tega vprašanja prej, čeprav sporazum predvideva, da je treba poiskati rešitev in jo poskušati najti že v enem letu po uveljavitvi sporazuma v paritetni komisiji. Vprašajmo pa se, kaj pa govori obstoječi sporazum, ki še vedno velja ta hip, med Izvršnim svetom Socialistične republike Hrvaške in Izvršnim svetom Socialistične republike Slovenije iz začetka sedemdesetih let. Ta sporazum pravzaprav niti kaj dosti ne govori o odpadkih, dejstvo pa je, da v skladu s sedanjimi medsebojnimi obveznostmi se to tako ali tako skladišči v začasnem skladišču za čas obratovanja oziroma, dokler začasno skladišče zadošča. Hočem reči, da morate vedno primerjati, kaj pravi sporazum glede na obstoječe stanje. Obstoječe stanje je zelo slabo, prelaga reševanje tega problema daleč v prihodnost, sporazum ga seveda poskuša rešiti mnogo prej. Pravite, da je vlada ignorirala pogajalska izhodišča, ki jih je določil državni zbor. Pri tem moram vztrajati, da jih je določil državni zbor po zakonu o zunanjih zadevah, zdaj sicer je bil spremenjen vmes, pogajalska izhodišča v imenu državnega zbora sprejema odbor za mednarodne odnose. Če se kdo v državnem zboru s tem ne strinja, mora to seveda povedati matičnemu odboru. Ampak državni zbor oziroma v njegovem imenu odbor za mednarodne odnose je sprejel pogajalska izhodišča, ki se jih je vlada pri svojem sklepanju sporazuma seveda zelo dosledno držala, zato vsak očitek, da smo kakorkoli prekoračili ta izhodišča ali pa, da se jih nismo držali, nikakor ni utemeljen. Vi ste omenili kot primer, da se nismo držali tega, da mora cena na pragu nuklearne elektrarne Krško biti enaka za obe strani, seveda sporazum predvideva, da je enaka za obe strani. Res pa je, da naj bi jo tržilo na slovenski strani podjetje Elesgen, na Hrvaškem pa podjetje Hep, ki pa seveda mora vsako na svoji strani plačati stroške za razgradnjo No, ko smo že pri stroških za razgradnjo, spet primerjajmo, kaj pa piše v obstoječem sporazumu, ki še vedno velja. Tega vprašanja se sploh ne dotika. Republika Hrvaška je s tem predlogom meddržavnega sporazuma prevzela obveznost za financiranje razgradnje. Vi ste večkrat rekli tudi že v javnosti, češ, Hrvaški ne verjamemo, zagotovo tega ne bo izpolnila. Tako nekako je bilo razumeti, mogoče sem narobe razumel. Ampak dejstvo je, da z ratifikacijo tega v hrvaškem saboru bi to postala državna obveznost in za to jamči, tako piše sporazum, hrvaški državni proračun. Večjega jamstva, kot je jamstvo državnega proračuna, sploh ni v mednarodnih financah. To vprašanje, ki je zdaj, sploh ni omenjeno v obstoječih sporazumih, je avtomatično na bremenu Republike Slovenijeali pa na breme Republike Slovenije. To vprašanje se zdaj rešuje na tak način, da Hrvaška prevzema državno jamstvo s svojim proračunom. Kasneje pravi gospod Kelemina, da v pogajalski skupini ni bilo predstavnikov lokalnih skupnosti, ni bilo predstavnikov stroke, ni bilo predstavnikov vodstva nuklearne elektrarne Krško. Ni bilo predstavnikov lokalne skupnosti, seveda, to ni lokalni objekt, to je navsezadnje državni objekt, čeprav ima vpliv na lokalno skupnost. Dejstvo je pa tudi to, da je pogajalska skupina bila sestavljena iz predstavnikov države. Predstavniki države so bili strokovnjaki z različnih področij, tudi jedrski strokovnjaki so bili v tej pogajalski skupini. Med njimi seveda ni bilo predstavnikov nuklearne elektrarne Krško. Bilo bi na nek način nespodobno. Tudi Hrvatje bi lahko imeli teoretično v svoji pogajalski skupini zaposlene v nuklearni elektrarni Krško. Danes jih je tam okrog, se mi zdi, 150 Hrvatov, ki dnevno hodijo na delo v nuklearno elektrarno Krško, nekateri od njih imajo tudi vodilnepoložaje. Ne v hrvaški pogajalski skupini ne v slovenski ni bilo zaposlenih v nuklearni elektrarni Krško, ker mislim, da bi to bilo povsem neprimerno. Je pa dejstvo, da smo se mi, slovenska stran, seveda z vodstvom nuklearne elektrarne Krško med pogajanji tudi pogovarjali o primernosti ali neprimernosti posameznih predlaganih rešitev. Pravite, da ni bilo odgovorov na pismo z dne 11.9. To vam je odgovoril že predsednik vlade, pa kljub temu bi rad rekel to. Teh pisem je prišlo več. Ministrstvo za okolje in prostor, pa tudi vlada, je na nekatera od njih odgovorila. Res pa je, da so si bila vsa med seboj zelo podobna. Vem, da nam je pisal svet pokrajine Posavje v ustanavljanju, njim smo odgovorili. Ampak so bila zelo podobna vprašanja v teh pismih. Tako da morda res na vsa nismo odgovorili. Nesporno pa je, da smo na te izrečene pobude seveda poskušali striktno odgovarjati. Šli smo tudi osebno v Krško, ko je bila tam razprava v okviru krajevne skupnosti in kasneje v okviru občinskega sveta, in vse pojasnjevali, kar je bilo pač zahtevano. Ker mi zmanjkuje časa, samo na kratko. Trdili ste, da ni bilo ponudbe za odkup - ne drži. Trdili ste, da gre za sporazum med vladama, ne pa za sporazum med državama. Tu je treba poznati pravo. Seveda sta sporazuma, ki se ratificirata med dvema državama, sporazuma, ki sta državna, ne glede, kaj v naslovu piše. Rad bi pa rekel za konec samo to. Vlada je svojo odločitev sprejela. Zdaj je na potezi državni zbor. Mislim, da je najslabše za Republiko Slovenijo odlagati odločitev. So razne pobude, kako bi še malo odložili vse skupaj. Naj bo odločitev takšna ali drugačna, treba jo je sprejeti in seveda prevzeti tudi odgovornost. Vlada jo je že, na potezi je državni zbor.
Zdaj imajo besedo poslanske, in to največ 5 minut, da predstavijo svoja stališča. Najprej ima besedo kolega Podobnik, ki bo predstavil stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik vlade, ministri, poslanski kolegi! Vladna pogajalska ekipa, ko se je pogajala o določilih meddržavne pogodbe o nuklearni elektrarni Krško, ni opravila slabega dela. Mag. Korže in njegova ekipa, tudi ob pomoči gospoda ministra, se je zelo trudila. To je bilo tudi stališče, ki sem ga sam povedal na več zaprtih sejah odbora za zunanjo politiko. Toda na vseh področjih ni uspela. So nekateri elementi v tej meddržavni pogodbi, ki nas kot odgovorne poslanke in poslance državnega zbora zavezujejo, da na tem mestu o njih spregovorimo. Vsi trije ministri Slovenske ljudske stranke so ob glasovanju na vladi o tem vprašanju glasovali proti ratifikaciji. Tudi imamo mandate organov naše stranke, da ne podpremo ratifikacije. Smo pa odprti za razpravo in da se v dialogu odpre ključno vprašanje na treh področjih, kjer je po našem mnenju mednarodni sporazum slabo izpogajan za Republiko Slovenijo. Prvo področje, pogodba ne zagotavlja ustreznega reševanja problema razgradnje nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva in s tem ustreznega varstva okolja. O tej temi so kolegi že veliko govorili. Prav tako je tudi gospod minister že odgovarjal. Še na eno področje tukaj opozarjamo, in sicer da je pomembno razumevanje, da Hrvaške ali katerekoli druge države ni mogoče z mednarodno pogodbo zavezati k prevzemu izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov, kajti lahko bi nastopila tako imenovana višja sila, kot se je enkrat že zgodila v sosednji državi: to je nasprotovanje javnosti. Hrvaška že ima v funkciji "zakon o zaštiti od ionizarijočeg zračenja", ki v členu 36 definira, da ni možen uvoz, predelava, skladiščenje in odlaganje radioaktivnih odpadkov, ki niso nastali v Republiki Hrvaški. Drugi argument, o katerem je bilo tukaj tudi že govora, ki je zelo pomemben, je argument upravljanja in sprejemanja odločitev. Da ne bi ponavljal, bi nadaljeval tam, kjer je končal minister. Kadar predsednik uprave, ki je predstavnik slovenske države, uporabi odločujoč glas, mora takoj zahtevati od predsednika nadzornega sveta sklic njegove seje, na kateri se obravnava upravičenost uporabe odločujočega glasu in sprejme ustrezna rešitev. Tak sistem odločanja pa je nejasen in bi lahko hitro vodil do pat pozicije, ko odločitve ne bo mogoče sprejeti. Ne nazadnje so to tudi bližnje izkušnje v delovanju nuklearne elektrarne Krško. Odločanje s soglasjem je preživela formula celo v klasičnih gospodarskih družbah, kaj šele v organizaciji, kjer imata družbenika različne interese. Nejasnost, konfliktnost in neučinkovitost v upravljanju pa je za jedrski objekt nesprejemljiva in je lahko tudi povezana z vprašanjem jedrske varnosti tega objekta. Tretje področje, ki je predvsem pravno področje, pa je mnenje, da pogodba izvzema nuklearno elektrarno Krško iz pravnega sistema Republike Slovenije in s tem na nek poseben način uvaja njegovo eksteritorialnost. Narejene so bile analize, da je kar nekaj slovenskih zakonov, ki jih ta pogodba ne upošteva: zakon o gospodarskih družbah, zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, zakon o zaposlovanju tujcev in zakon o tujcih, nekateri predpisis področja trga z električno energijo, novo sprejeti energetski zakon, zakon o javnih naročilih, zakon o skladu za financiranje izgradnje nuklearne elektrarne Krško in za odlaganje radioaktivnih odpadkov. Mi se seveda zavedamo, da meddržavna pogodba lahko vsebuje določbe, ki odstopajo od siceršnje zakonske ureditve, saj so mednarodne konvencije v hierarhiji pravnih aktov nad zakoni, toda so pod ustavo. Nobenega dvoma pa ni, da bi bilo izvzetje tega objekta iz slovenskega pravnega sistema in oženje njene gospodarske avtonomnosti, da bi to pomenil poseg v ustavno pravico enakosti pred zakonom iz 14. člena ustave in svobodne gospodarske pobude iz člena 74 slovenske ustave. Takšen poseg po našem mnenju ni nujen, glede na njegovo vsebino pa nikakor primeren, saj je končni cilj ureditve statusa, ne glede na naravo poslovnih razmerij, varno in nemoteno obratovanje nuklearne elektrarne Krško in okolsko sprejemljiva razgradnja ter ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki. Na podlagi teh argumentov bomo tudi kot poslanci predlagali, da državni zbor ali vsaj 30 njegovih članov izkoristi poslovniško možnost in se obrne na ustavno sodišče, da le to meritorno odloči o vprašanju skladnosti te mednarodne pogodbe z ustavo Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Podobnik. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, kolega Jelinčič in največ 5 minut. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sporazum o nuklearki med Slovenijo in Hrvaško je zopet pokazal, kako nesposobna je slovenska politika in slovenska vlada. Dejstvo je, da o nesposobnosti je "nebroj" dokazov. Konec koncev je gospod Vladimir Ibler, veliki pravni strokovnjak, na žalost na hrvaški strani,dne 2.5. letos v svojem intervjujupovedal, da dr. Janez Drnovšek zavaja slovensko javnost, ker enostavno ne ve, kaj pomeni beseda parafiranje. In potem gospod Ibler navaja tekst iz diplomatskega slovarja, original v nemščini in potem še hrvaški prevod. To je način, kakor se deluje v Sloveniji, kakor slovenska vlada opravlja z neugodnimi vprašanji poslancev iz opozicije, kajti pozicija postavlja zgolj prijetna in lepo zveneča vprašanja. Dejstvo je, da je sporazum za Slovenijo izredno škodljiv. Če vzamemo v obzir samo to, da je na Hrvaškem prepovedan uvoz radioaktivnih odpadkov in kakršnihkoli odpadnih radioaktivnih materialov ter delovanje in skladiščenje teh odpadkov, če to ni nastalo na ozemlju Republike Hrvaške, je že s tem vse povedano. Povedano je tisto, kar so si gospodje med Hrvaškoin Slovenijo dogovorili v tisti 5. točki pogovorov, ko so govorili o radioaktivnih odpadkih in ko so se zmenili, da se bo lokacija v nuklearki Krško uporabljala za začasno skladiščenje nizko in srednje radioaktivnih odpadkov do konca življenjske dobe elektrarne. Kaj nam potem tu lažete, kaj vse boste naredili in kam vse boste odpeljali! In potem naprej pravite, da če skupne rešitve pač ne bomo našli, bo tako ostalo do leta 2025, potem pa bomo naprej iskali rešitev. Kakšno rešitev? In če pogledamo, kakšne so količine radioaktivnih odpadkov, je približno 250 ton visoko radioaktivnih odpadkov in okrog 10.000 sodov nizko in srednje radioaktivnih odpadkov že v Krškem. Kdo jih bo odnesel? Ali pa morda čakate, da bo prišla naslednja vlada, ki bo za vami morala čistiti svinjarijo, ki ste jo v desetih letih pripravili? Zadeve so bolj vnebovpijoče, kot si kdorkoli lahko misli. In na tak način se pač ne dela državna politika in na tak način se pač ne dela nekaj dobrega za Republiko Slovenijo. Razumem gospoda premierja, da zdaj odhaja iz dvorane, ker vem, da je težko poslušati, če mu nekdo govori napake, ki jih je delal v svojem času vladanja. In vendar so te napake neskončne, "nebrojne", in ne bom našteval zakonov, ki jih je že kolega Podobnik, ki so v navzkrižju s to pogodbo, ki dejansko po našem mnenju je v korist Hrvaške ne pa v korist Slovenije. Slovenska nacionalna stranka je že dala predloge, da se tudi ljudem v okolici da tako imenovano ekološko nadomestilo za odpadke, ki so v Krškem, in vendar nihče tega ni sprejel. Še več, gospod državni sekretar Golob je rekel celo na televiziji, da nikoli nihče ni predlagal česa podobnega. Obenem pa dajemo nadomestilo, če se navadni odpadki skladiščijo blizu prebivališč Slovencev. Kaj se gremo zdaj tukaj? Morda računate na to, da se radioaktivnost ne vidi? Gospodje, se pa čuti! Tega se zaveda ves svet, razen naša slovenska vlada se ne, ali pa ji je tako zelo vseeno, kaj bo s Slovenci in Slovenkami v naslednjih desetih letih, petnajstih letih, petdesetih letih. Saj si bodo mislili, mi bomo za svoje otroke že poskrbeli, za ostale nam je pa čisto vseeno. Samo o tem sporazumu bi lahko človek govoril najmanj dve uri in dve uri bi našteval napake in zlonamerne spremembe in rešitve proti Sloveniji in v korist sosednje Republike Hrvaške. Tako včasih človeka prevzame misel, da bi se slovenska vlada lahko preimenovala kar v hrvaško, vendar pa mislim, da tako slabe vlade Hrvatje tudi ne bi vzeli. Hvala.
Hvala, kolega Jelinčič. Naslednji predstavnik poslanske skupine, ki želi besedo, je kolega Anderlič. V imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Ta razprava je pravzaprav dokaz, da je mogoče zlorabljati institut poslanskih vprašanj v trenutku, ko je neko vprašanje na dnevnem redu v državnem zboru in se ne razpravlja v okviru procedure, ampak zato, da bi se dosegel neki verjetno populističen namen, se zaobide proceduro in se v situaciji, ko ni vnaprej najavljeno, o čem bo tekla razprava; torej, kakšno vprašanje bo postavljeno in da bo predlagano tudi javno obravnavanje tega vprašanja in to v situaciji, ko imamo v proceduri - in jaz predpostavljam, da ob prvi možnosti, ki bo na voljo odboru za zunanjo politiko, da bo tudi ta predlog obravnavan in samo na način obravnavanja takih pobud po proceduri, po zakonu konec koncev, je mogoče kvalificirano odgovarjati na vsa vprašanja. Kajti, problematika je prvič dolga toliko let, odkar je bil sklenjen sporazum s Hrvaško, da bomo jedrsko elektrarno gradili, kakor tudi seveda ob razvoju vseh dogodkov v kasnejših letih do samostojnosti obeh držav in podobno. Če ne želimo javnosti strašiti z ne vem kakšnimi nevarnostmi, z ne vem kakšnimi dejanji, ki naj bi jih naredila vlada, pogajalci in ne vem kdo še vse, potem seveda je treba taka vprašanja obravnavati v okviru postopka, odgovorno najprej v matičnem delovnem telesu in potem na državnem zboru. Razumem, da je treba izkoristiti vsak trenutek, vladi poočitati, kaj je naredila narobe, ne zavedati se tudi svojih odgovornosti pri vsem tem in prav gotovo je dejstvo, ko je zakon naložil odboru za zunanjo politiko, kaj mu je početi v postopkih ratifikacije mednarodnih pogodb, je odbor za zunanjo politiko dobil tako rekoč v imenu državnega zbora pooblastilo, da to v njegovem imenu počne. Sam sem trdno prepričan, nisem pa v tem času imel možnosti preveriti, da vsi tisti, ki danes tako žolčno razpravljate o tem sporazumu, kakšen da je, takrat teh pripomb, po mojem spominu je tako, niste dajali na ta način in vse je bilo jasno. Koristili bi stvari, slovenski državi, lokalni skupnosti - med drugim - in predvsem, ker se očitno vse te stvari, predvsem je tukaj najbolj vehementna Slovenska ljudska stranka z županom iz Krškega na čelu, ki je ves čas sodeloval zraven, sedaj pred koncem postavlja vprašanja, na katera bi bilo treba ali pa se je več ali manj odgovorilo na začetku. Mi ne želimo vznemirjati državljanov in državljank, obstoj in delovanje jedrske elektrarne predstavlja potencialno nevarnost tako rekoč za to okolje in za obe državi, pa še najbrž za kaj širšega, kljub temu da verjamem vsem poročilom, ki jih vsako leto dobivamo iz ustreznih institucij, ki spremljajo jedrsko varnost. Zato je neodgovorno, da mi, poslanci, tako rekoč sejemo največ dvomov v to, pa imamo največjo možnost, da sproti spremljamota poročila; in še več, lahko zahtevamo od ustreznih organov, da nam podrobneje poročajo, da najamemo še kakšno tujo institucijo, ki preveri varno delovanje, in tako naprej. Naša skupna skrb je najbrž, da poskrbimo za odlaganje jedrskih odpadkov v prihodnje, ne pa, da drug drugega tukaj obtožujemo, kdo bi lahko, kdo bi moral in tako naprej narediti. Ne glede na vse, če je to priložnost, ob kateri se lahko vladi poočita to in drugo in da je to tako rekoč ne interpelacija, ampak kar neka obtožba celotne vlade tukaj, ni odgovorno od nas, da na tak način v fazi obravnavanja sporazuma, ki bo pa prav gotovo na dnevnem redu še v tem mesecu na odboru, da na ta način izkoriščamo institut poslanskih vprašanj.
Želi še katera od poslanskih skupin? Prosim, kolega mag. Vizjak.
Hvala lepa. Seveda, ko ti zmanjka argumentov, natrosiš kup neresnic. In to sta počela tako moj predhodnik gospod Anderlič, da so ves čas sodelovali zraven, je omenil tudi krškega župana, ker vem, da ni nihče iz lokalne skupnosti nikoli sodeloval zraven, in sprejet in parafiran sporazum je bilo dejstvo, ki ga ni bilo več moč ne amandmirati in ne spreminjati, zato je to čista neresnica in zavajanje, da je bilo moč sokreirati in vplivati na rešitve. Naša odgovornost pa je - in to ni strašenje -, naša odgovornost poslancev tega državnega zbora je, da argumentirano opozorimo na slabe, nesprejemljive točke tega sporazuma. To je naša odgovornost. Vaša odgovornost pa je, da napišete tak sporazum, ki bo v korist Sloveniji, ne v škodo. Premier je tu opozoril, da hrvaška stran ni pripravljena sprejeti slabših rešitev, kot so sedaj. Zakaj pa mi moramo sprejeti slabše rešitve, kot so sedaj? Minister Kopač navaja, da kaj je sedaj in da je sporazum boljši. Sedaj je tako, da dobiva slovenska stran 100-procentno elektriko iz jedrske elektrarne Krško in bo seveda prej ali slej morala poskrbeti tako za radioaktivne odpadke kot za razgradnjo. In mi od hrvaške strani ne želimo nič, samo to, da če prejemajo polovico energije,naj hkrati odvajajo namensko tudi sredstva za rešitev teh vprašanj. Ne pa, da sedaj prejemajo elektriko brez tega in seveda kasneje zagotavljajo to. Radioaktivni odpadki bodo pa ležali v Krškem do konca življenjske dobe. Reševanje in tožbe, ki so tako evidentne za ministra Kopača, bodo pa na plečih naših zanamcev - ne ene generacije, ampak verjetno druge generacije za nami. Še opozoril bi, meni je prav žal, da ni premiera, jaz sem zanalašč želel to vprašanje postaviti premieru, kajti ko bo ta zakon na dnevnem redu, premiera tu ne bo. In zato je ta debata umestna danes tu in ni podvajanje neke druge debate, kajti takrat premiera ne bo. Zanima me, kako bi premier komentiral krajo, o kateri je minister Kopač večkrat v javnih medijih povedal, da je slovenska stran ukradla hrvaški elektriko, ko jo je odklopila. To se pravi, direktno je minister vlado, premiera obtožil kraje. Me zanima odgovor premiera na to vprašanje. To so zelo lahkomiselne, lahkotne izjave slovenskega ministra: da je slovenska vlada kradla Hrvaški. To so izjave, ki so večkrat ponovljene v medijih. Nazadnje v oddaji Aktualno, v kateri sem bil tudi sam prisoten. Skratka, mi bomo dejansko morali poskrbeti za radioaktivne odpadke. To je naša odgovornost, tudi iz naslova mednarodnih pogodb in ratificiranih konvencij in nenazadnje tudi za razgradnjo. Želimo samo to, da bi tisti, ki elektriko prejema iz jedrske elektrarne Krško, tudi sofinanciral vzporedno te probleme, ne pa, da se to prelaga na kasneje. To so ključne nesprejemljive točke. Še ena, po moji oceni najbolj nesprejemljiva točka, ki jo je tudi komentiral minister Kopač, pa je upravljanje. Upravljanje, kot je predvideno v pogodbi, temelji na soglasju. Če imata državi različne poslovne interese z objektom, seveda bo uprava delovala diametralno in bo vlekla vsaka k sebi. Taka uprava ne vodi k razvoju, ampak k stagnaciji. Stagnacija jedrskega objekta pa pomeni tudi stagnacijo jedrske varnosti. Nihče me ne bo prepričal, da temu ni tako. In to je zelo sporno, zelo vprašljivo in na dolgi rok nesprejemljivo za slovensko stran. Poudaril bi še to, da ni res, kolega Jelinčič, da ni nihče nikdar govoril o odškodnini za prisotnost teh radioaktivnih odpadkov. Moj poslanski kolega Branko Kelemina je vložil zakon o renti iz naslova nuklearne elektrarne Krško že pred leti, v prejšnjem mandatu. Zadeva ni nikoli bila predebatirana, prediskutirana in nikoli ni bila želja iskanja pravih rešitev. Skratka, ogromno nerešenih vprašanja se pojavlja s tem objektom. Slovenska stran, žal, tu pretirano popušča hrvaški strani. Slovenska stran si, seveda tudi na račun proračunskih obremenitev naslednjih generacij, tu koplje usodno jamo. Zakaj? Čemu? Mislim, da to ni potrebno in to je bilo uvodno, osnovno vprašanje premieru, zakaj je vlada poslala v ratifikacijo sporazumv parlament, zakaj to forsira, če meddržavna vprašanja, ki bi jih bilo treba rešiti, nismo uspeli urediti; verjetno, res je, verjetno tudi zaradi dokaj nestabilne politične situacije v sosednji Hrvaški in seveda verjetno neke politično neugodne klime za reševanje takih problemov. Vendar, zakaj v tem trenutku forsirati rešitve, ki so slabe za slovensko stran, in seveda hkrati obremenjevati tako naše davkoplačevalce kot prihodnje rodove. In seveda neustrezno reševati ključno vprašanje, ključno vprašanje za Slovenijo in za Posavje, to je skladiščenje radioaktivnih odpadkov. To bi bila naša odgovornost, ki pa s tem sporazumom ni rešena. Hvala.
Hvala lepa. To je bil kolega mag. Vizjak. Predstavil je stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke. V imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov kolega Janko Veber. Prosim, 5 minut.
Hvala za besedo. Zagotovo je ta sporazum eden od zahtevnejših aktov, ki jih pripravlja in usklajuje oziroma ga je usklajevala in pripravljala vlada. Tudi sami smo kot poslanska skupina že skozi poslansko vprašanje opozarjali predvsem na ravnanje z jedrskimi odpadki in pred kratkim smo tudi zelo konkretno povprašali o možnostih skladiščenja teh jedrskih odpadkov v drugih državah,ki imajo ta problem že rešen. Takrat je bil tudi nekako odgovor, da seveda je to vprašanje izredno komplicirano, tudi po finančni plati, in da bo narejena po tej plati analiza. Pri tem sporazumu nas res nekako tudi skrbi, da je mogoče to vprašanje, ob katerem je očitno dokaj jasno zapisano, da se ne bo uvajalo nobenih novih davkov in prispevkov, ki bi obremenjevali stroške proizvedene električne energije, eno od tistih vprašanj, ki ga bo treba verjetno še podrobneje analizirati in res pogledati, kako pravzaprav priti do ustreznih virov, predvsem za reševanje problema odpadkov in tudi varnega obratovanja nuklearke. Ne glede na to, kako je pravzaprav v sporazumu predvideno upravljanje, je dejstvo, da smo pred mednarodno javnostjo zagotovo odgovorni kot Slovenija za to, da bo ta nuklearka obratovala varno. Nenazadnje je to tudi bilo eno od vprašanj, ki smo jih nekako morali pojasnjevati in reševati tudi v teh naših postopkih za vključevanje v Evropsko unijo. Tako pričakujemo tudi zelo jasne odgovore, da ta sporazum ne bo oteževal vključevanja v Evropsko unijo, kajti vsakršno zmanjševanje varnosti obratovanja nuklearne elektrarne bi nas zagotovo postavljalo v zelo neugoden položaj. Sam mislim, da je nujna vpetost in tudi sicer nekako pri teh posvetih, ki smo jih imeli, tudi kot poslanska skupina v okolju, kjer je instalirana ta elektrarna, da je pravzaprav nujno usklajevanje, tako lokalnih interesov - v tem primeru mislim, da lahko celo govorimo o regionalnih interesih, kajti gre za več občin, gre za širše območje, čeprav je to območje, na katerega lahko vpliva predvsem slabo delovanje nuklearke, izredno široko, pa vendar; neposredni odnos, stik z javnostjo je verjetno nujno potreben, predvsem zaradi tega, ker je potem možno reševati tudi te dolgoročne rešitve, ki se jih v Sloveniji lotevamo, predvsem z analizo območij, kjer bi bilo možno opravljati tudi skladiščenje radioaktivnih odpadkov. In če že v samem območju, kjer nuklearka je instalirana, ti odnosi niso dobro usklajeni z lokalno skupnostjo oziroma s toregijo, je težko pričakovati, da bomo dolgoročno v Sloveniji lahko prišli kjerkoli do ustreznih rešitev. Tako v nadaljevanju predvsem te razprave, ki jo bomo zagotovo imeli na, po mojem mnenju, tudi višji ravni, ko bomo imeli redno obravnavo, če temu tako rečem, tega sporazuma, pričakujemo detajlnejša pojasnila na vsa ta vprašanja; kajti danes je tudi nekako omejena razprava in je težko dobiti, najbrž da, tudi neko detajlnejšo sliko o vseh korakih pogajanja in odločitev. Zagotovo pa to pričakujemo v tistem trenutku, ko se bomo o tem tudi pogovarjali bodisi na matičnem delovnem telesu, verjetno pa tudi na zainteresiranem delovnem telesu, odboru za infrastrukturo in okolje, in seveda ne nazadnje na sami seji državnega zbora. Bi pa tudi nekako želel izpostaviti vendar vprašanje oziroma opozoriti na to, da glede na to, da je bila nekako nakazana možnost skupnega sprejemanja tega sporazuma, tako v saboru kot tudi v našem parlamentu, ali bo vlada poskušala preveriti to možnost, ali bo sodelovala pri teh prizadevanjih, ki so bila nakazana. Zagotovo se pa ne strinjam z odgovorom vlade v tistem delu, kjer govori, da s tem, ko je sporazum pač do te faze pripeljan, izpogajan, je vlada s postopki zaključila. To seveda ni res. Veliko dela čaka vlado, zagotovo, pri izvajanju tega sporazuma. Med drugim tudi ta zakon, ki danes sicer ni bil uvrščen na dnevni red te seje, torej gre za zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, je eden od prvih zakonov, ki ga bo treba zelo natančno uskladiti s sprejetim sporazumom. Torej, čakamo na poglobljeno analizo tega sporazuma in tudi usklajeno zakonodajo, ki bo dala odgovore tako lokalni skupnosti kot tudi širši javnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Veber. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil kolega Sok in, če prav razumem, je to zadnji predstavnik poslanskih skupin. Prosim, kolega Sok.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade! Torej očitno je, da nas o tem sporazumu čaka v parlamentu ena dolga in obširna razprava, kajti že danes smo jo dodobra načeli. Moram reči, da me kot poslanca opozicije pravzaprav skrbi, s kakšnimi različnimi argumenti tu nastopajo stranke vladajoče koalicije. In če so pogovori z nasprotno stranjo, s Hrvaško, potekali v takšnem stilu, potem seveda ta sporazum ne more biti nič kaj prida in je res to, kar nekateri tu ponavljate, da je sporazum slab in škodljiv za Slovenijo. Seveda pa vemo vsi skupaj, da se glavno breme tega sporazuma prenaša v prihodnost, ne vem, v leto 2025, kajti najbolj sporno v tem sporazumu je tisto določilo, ki govori o tem, kako bomo reševali skupno odlagališče jedrskih odpadkov. Rad bi vas spomnil na leto 1993, ko je Slovenija že poskušala najti nekaj primernih lokacij za odlaganje jedrskih odpadkov v tej državi. Sam se spomnim, da so bila na posameznih področjih silovita nasprotovanja. Torej, šlo je za cel niz zborovanj in, bi rekel, političnega nasprotovanja. Ne vem, kako bomo takrat naenkrat, ko bomo postavljeni pred dejstvo, pred tisti zadnji datum, našli to skupno rešitev. Prepričan sem, da če se bo pojavila - nekateri sicer ponavljate in govorite o izvozu in podobnem - če se bo ta rešitev pojavila, bo za to državo sila draga. To je tisto, kar Novo Slovenijo v tem sporazumu skrbi in česar bi se morala vlada, ko je to sporazumevanje vršila, zavedati že v tem trenutku. Že v tem trenutku bi morali, po našem prepričanju, od vsakega kilovata električne energije na posebnem žiro računu zbirati sredstva, ki bi bila takrat na razpolago zareševanje tega problema. Če to, ni - in očitno je, da sporazum ni tako sklenjen. Torej, napisan je tako, da se bosta vladi takrat sporazumeli in da bo Hrvaška prevzela, v kolikor ne pride do dogovora, svoj del odpadkov; torej se bojimo, da bo celotno breme tega stroška odpadlo na takratne državljane. Ampak zagotovo mi lahko tak sporazum sprejmemo, vlada lahko nekaj takega predlaga, kajti računa s tem, da je do leta 2025 še zelo daleč in da bo takrat že nekdo ta problem razrešil. Treba pa je opozoriti na to, da bo ta problem takrat sila velik. Iz tega razloga se tudi nam ne zdi logično in - bi rekel - nekako v duhu pričakovanja izjavam ministra Kopača, ko pravi da z lokalnimi skupnostmi pač ni bilo treba sodelovati, ker da gre za državni projekt, za državno zadevo. Ni res! Kakorkoli bo to rešeno, bo seveda v največji meri tangiralo lokalne skupnosti, kajti te lokalne skupnosti bodo morale prenešati breme skladiščenja teh odpadkov do tega datuma. Prav bi bilo, da bi lokalne skupnosti pri tej zadevi intenzivno sodelovale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še katera od posalnskih skupin predstaviti svoja stališča? [[Ne.]] Potem smo izčrpali možnosti za predstavitev stališče kvalificiranih predlagateljev. Ker je bilo še enkrat omenjeno vprašanje postopka in ker je tudi minister Kopač omenil odgovornost parlamenta v procesu ratifikacije, naj rečem, da glede na stališče vseh poslanskih skupin se državni zbor te odgovornosti v celoti zaveda. Kljub temu predlagam, da v konzultacijah z vlado in pravgotovo po konzultacijah med političnimi skupinami pridemo do ocene, kdaj ratificirati, kdaj imeti postopek in kako se odločati. 11. junija bo kolegij, ki bo imel končno besedo pri tem, ali uvrstimo to točko na dnevni red ali ne. Pred tem bodo tekla posvetovanja in bi se zavzel za to, da imamo neko zelo široko politično podporo za odločitev. Tako smo izčrpali uveljavitev točke, ki jo je predlagala poslanska skupina Socialdemokratske stranke. Gremo naprej z vprašanji, na katera bodo zdaj odgovarjali člani vlade oziroma državni sekretarji. Najprej kolega Vnučec. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani člani vlade, kolegice in kolegi! Vprašanje je naslovljeno na gospoda ministra Toneta Ropa. Ob nedavnem obisku gospoda predsednika vlade v Združenih državah smo lahko zasledili, da je ameriški senat sprejel zakon, po katerem je Slovenija kot kandidatka za vstop v zvezo Nato prejela denarno pomoč v višini 4,5 milijona ameriških dolarjev vojaške pomoči kot pomoč pri vključevanju in sodelovanju z drugimi članicami. Ta poteza je hvalevredna, sploh ob času, ko se pripravlja tudi rebalans državnega proračuna. Bolj zanimiva mogoče je bila sama razprava v senatu, ko so predvsem republikanski senatorji zahtevali, da senat pozove druge članice in kandidatke za vstop v zvezo Nato, da sledijo povečevanju obrambnega proračuna enako, kot ga povečujejo Združene države. Tako se nam obeta, da bomo morali seveda tudi mi povečati delež BDP, namenjenega obrambi, in ne na umeten način, kot je bil recimoposkus nakupa vladnega letala ali pa napovedan nakup policijskih helikopterjev, ampak bo to povečanje moralo biti izključno namenjeno obrambi. Prav tako se nam obeta reforma Slovenske vojske, ki ne bo poceni. Pri vključevanju v Evropsko unijo zahteva Evropska unija od nas da uredimo še nekatera odprta vprašanja na področju sociale in zdravstva ter da uredimo tudi stabilne javne finance, seveda da ne bomo doživeli ekonomskega šoka ob vstopu v Evropsko unijo. In vse to zahteva dodatna sredstva. Zato se seveda samo po sebi postavlja vprašanje, ali bomo zmogli vse te nove integracije brez dodatnega zadolževanja. Javni dolg se namreč neprestano iz leta v leto povečuje in je znašal do začetka letošnjega leta že okoli 258 milijard tolarjev. Res je, da se je zmanjšal, če odštejemo vrednost prodanega državnega premoženja, vendar obstaja bojazen, da bomo ob vseh teh zahtevah, ki nas čakajo ob vključevanju v nove integracije, seveda hitro na starih številkah, če ne celo večjih. Zato me seveda zanima, gospod minister: Ali imate kot minister oziroma ali ima finančno ministrstvo izdelan strateški program odplačevanja javnega dolga in kakšne so glavne smernice tega programa? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, prosim.
Najlepša hvala, gospod poslanec za vprašanje. Torej, kar se tiče situacije, povezane z javnofinančnimi obveznostmi, ki nas še čakajo in ki so še, bo o tem, po moji oceni, tekla zelo poglobljena razprava, medtem ko bomo sprejemali rebalans proračuna za leto 2002, in seveda nas pravzaprav pred poletjem že čaka tudi razprava o proračunu 2003 in pa 2004 v skladu z zakonom o javnih financah. Imeli bomo priliko, da bomo šli skozi vse nove javnofinančne obveznosti, ki so potencialno možne in o katerih se bomo moraliskupaj odločiti, ali so prioriteta v tej državi in s kakšno hitrostjo bomo posamezne prioritete v nadaljevanju tudi uresničevali. Situacija v zvezi z javnim dolgom v Sloveniji je takšna, da je ta nekaj večji od 27% bruto domačega proizvoda, kar je nižje kot v večini držav članic Evropske unije. Lahko povem, da je v Italiji bil ta v letu 2001 110%, v Franciji 58% bruto domačega proizvoda, na Finskem 44, v Franciji [[?]] 42, na Irskem na primer, ki je ena najboljših, kar se tiče javnega dolga, pa 39. Seveda,tisto, kar zaskrbljuje, je trend povečevanja javnega dolga in pa ustreznega servisiranja. Tisto, kar smo si zadali v proračunskem memorandumu za leto 2002 in 2003, če boste pogledali makrofiskalni scenarij, je praktično polovica teh programov program zmanjševanja javnega dolga oziroma zmanjševanja naraščanja javnega dolga v naslednjih letih in tudi načrt kako to doseči. Del tega načrta je tudi odprodaja državnega premoženja in zniževanje javnega dolga iz tega naslova ter servisiranja iz tega naslova. Samov letošnjem letu, če nam do konca uspe realizacija zastavljenega programa privatizacij samo v primeru Nove Ljubljanske banke, prve in druge faze, bomo, realno gledano, ustvarili takšno kupnino, s katero bomo zmanjšali javni dolg za več kot 10%, kar je seveda signifikantno in pomembno. Kaj se bo dogajalo naprej, je težko predvideti. Nedvomno, če pogledate program prodaje finančnega in stvarnega premoženja, vidite, da je celoten znesek potencialne kupnine večji kot 400 milijard v naslednjih letih, kar pomeniza več kot tretjino zmanjšanje javnega dolga v Sloveniji, ob predpostavki javnofinančnih deficitov, tako kot so predpostavljeni v makrofiskalnem scenariju, ki je bil pripravljen. Iz tega izhaja nuja in potreba, da obvladujemo javne finance, da zlasti obvladujemo nove javnofinančne pritiske, do katerih prihaja praktično vsak dan in vedno nove in nove pobude lahko slišimo. In, seveda, vsaka posamezna od teh pobud izgleda popolnoma upravičena; ravno te dni so bile takšne diskusije, posredno na primer v zvezis telekomunikacijami, nedvomno velja posebej razmisliti in dodatno razmisliti, kaj na področju dohodnine, ker se je v teh razpravah dokazalo, da 6 milijard in pol izpada dohodka ni dovolj in da bo potrebno še dodatno priznati oziroma prepoznati zmanjšanjetovrstnih virov. Kot veste, sistemske spremembe zakona o dohodnini predvidevajo še večje izpade, približno 23 milijard, in seveda je to treba nadomestiti z drugimi javnofinančnimi viri ali pa z zmanjšanimi izdatki - in se postavlja vprašanje, na katerih področjih. Tisto, kar mi v teh dneh delamo, je, da pregledujemo po programskih sklopih posamezne proračune posameznih ministrstev in na tistih področjih, kjer menimo, da je varčevanje možno, da to ne vpliva na prioritete, ki si jih je vlada zastavila, vendar skupaj poskušamo izvesti varčevanje. To nam bo po moji oceni v večjem delu uspelo; in v delu tudi pregledujemo posamezne bilance javnih zavodov - v tistem delu, kjer imajo dobičke - in tudi tam zagotavljamo dodatne, zlasti nedavčne vire. Kar nekaj tega bo in tudi sicer ste pred nedavnim sprejeli zakon o spremembi zakona o kupnini, kot se spomnite, in ste zagotovili dodatne vire, na primer za tehnološki razvoj, kar se mi zdi izjemno smiselno. To pomeni, da imamo vse možnosti, da v letošnjem letu, v letu 2002, javnofinančno situacijo stabiliziramo in zagotovimo, da bo deficit tekoči - ta, ki je z naslova financiranja; v letošnjem letu imamo samo 11 mesecev, opozarjam, financiranja in virov -, zagotovimo, da ta javnofinančni deficit ne bo bistveno večji od 1, kar je bistveno bolje kot v mnogih državah v Evropski uniji. Kot veste, se na primer Nemčija ukvarja z velikimi problemi, z javnofinančnim deficitom v letošnjem letu. To govorim zaradi tega, ker je Nemčija najpomembnejši zunanjetrgovinski partner Slovenije, več kot 27% našega izvoza gre v Nemčijo, in javnofinančni deficit, ocenjen za Nemčijo za letošnje leto, je na primer 2,8 in ravno te dni je finančni minister Eichel napovedal dodatne izpade virov v nemškem zveznem proračunu. Če pa Slovenijo primerjamo- in te dni sem imel to možnost na posebnem zasedanju Evropske banke za obnovo in razvoj v Bukarešti - z ostalimi kandidatkami, seveda smo trenutno v bistveno boljši poziciji. V povprečju imajo kandidatke za vstop v Evropsko unijo v letu 2002 planirani deficit nekaj večji kot 5% bruto domačega proizvoda. Tako je seveda javnofinančna situacija praktično v celotni Evropi relativno zaostrena in vse države se seveda ukvarjajo z racionalizacijo na eni strani javnih izdatkov, na drugi strani pa tudi z javnofinančnimi viri. Kot se verjetno spomnite, je angleški finančni minister ravno pred kratkim predlagal dvig prispevkov za zdravstvo, da bi na ta način pokrili del svojih izdatkov na področju zdravstva in zagotovili višje zdravstvene storitve v Veliki Britaniji. In kar še nekaj takih predlogov je te dni po Evropi. Skratka, mi ocenjujemo, da so vse možnosti, da z ustreznim upravljanjem premoženja zagotovimo zmanjšanje javnega dolga v naslednjem obdobju in da sprostimo del javnih financ, zlasti v tistem delu, kjer govorimo o stroških servisiranja javnega dolga za druge razvojne pomene, kar bo izjemnega pomena v letu 2003 in pa zlasti tudi v letu 2004. Še to bi rad povedal. Skupaj z Banko Slovenije bomo pripravili posebno skupino oziroma se že dogovarjamo - in v tem smislu se je ministrstvo za finance tudi kadrovsko okrepilo - o projektu uporabe kupnine iz naslova privatizacije. In sicer na ta način, da ne bi vplivali na dvig tečaja, apreciacijo tolarja, seveda obrestne mere in negativno gospodarsko rast; z drugimibesedami, da ne bi prek tega programa pravzaprav dosegali tisto, kar se je v mnogih vzhodnoevropskih državah zgodilo, da bi prek priliva na apreciacije tolarja izvozniki financirali kupnino. To bi se potencialno lahko zgodilo. Tako se ukvarjamo s temi problemi aktivno in bomo te stvari tudi še dodatno obrazložili glede na spremenjene okoliščine pri predlogu proračuna 2003/2004. Hvala.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje? Gospod Vnučec.
Hvala, gospod podpredsednik. Zahvaljujem se gospodu ministru za izčrpen odgovor. Dopolnil bi vprašanje, predvsem ko ste omenili rezerve, ki so in me veseli, da boste usmerili več pozornosti tudi na druga področja. Zato sem tudi vprašal, po katerih smernicah, ker je zaskrbljujoče predvsem to, da pa na mizo, recimo na klop, dobimo zakon, ki pa predvideva kratenje nekaterih že pridobljenih pravic - recimo, ta novi predlog o dohodnini, ki bo prizadel predvsem tisto najbolj delovno aktivno populacijo, to je mlada in srednja generacija. In tukaj mislim, da bi država, ne glede na te ugodne kazalce v tej smeri, vendar morala zagotoviti pogoje za kvalitetno življenje tistih, na katerih ramenih se bo saniral javni dolg. Zato mislim in zato sem tukaj hotel vedeti: Katera so tista področja? Upam, da tukaj ne boste posegali na že pridobljene pravice predvsem generacije, ki bo morala ustvariti dohodke in sanirati javni dolg. Hvala.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Prej sem omenil na kratko dohodnino. Mislim, da je stališče državnega zbora, tudi gospoda Pucka, pravilno, da je vendar smiselno še eno obravnavo oziroma en razmislek o tej temi narediti. Ker suma sumarom tukaj je predlog na mizi, ki zagotavlja davčne olajšave v znesku 6,5 milijard. Nedvomno. Seveda, če so stališča in mnenja, da bi veljalo distribucijo teh sredstev drugače pripraviti in morda še povečati ta znesek, potem moramo opraviti, po moji oceni, zelo temeljito diskusijo. Vendar ne samo o dohodnini; tisto, kar se mi zdi izjemno pomembno, je, da je potem treba pogledati celoten sistem tudi transferjev, gospodinjstev, otroških dodatkov, nadomestil, skratka, celotno družinsko politiko, če hočete, in da pogledamo, kako je v tem kontekstu poskrbljeno zlasti za družine z večjim številom otrok in za družine, ki so socialno ogrožene. In jasno je, da socialni kriterij mora biti v bistveno večji meri upoštevani pri socialnih transferjih, medtem ko je seveda na področju davkov to običajno manj sorazmerno s socialnimi kriteriji. Vendarverjetno bomo našli kakšno rešitev, ki bo šla v to smer, da bi zlasti tiste družine, ki imajo največje število otrok, ki so pravzaprav najbolj dragocene, če želite, za slovensko družbo, vendar še posebej tretirati. In verjamem, da bi v tej smeri lahko našli zadovoljive rešitve. Drugače pa v celoti gledano je bil predlog gospoda Pucka dobronameren. Prinaša davčne olajšave, velja pa zdaj dodatno razmisliti, se pripraviti do naslednje seje državnega zbora in priti s konkretnimi rešitvami, ki bodo seveda zadovoljile širše kroge. Verjetno pa v celoti nikoli in nikdar ne bomo vseh zadovoljili in nikoli ne bo dovolj vseh olajšav, da bi vse te interese do konca pokrili. Verjamem pa, da lahko najdemo boljše rešitve.
Hvala. Besedo ima gospod Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnica in predstavniki vlade, kolegice in kolegi, vprašanje ministrstvu oziroma ministru za finance. Za uveljavljanje terjatev in poravnavanje obveznosti Republike Slovenije ter pravnih in fizičnih oseb z območja Republike Slovenije v postopku delitve premoženja, pravic in obveznosti SFRJ je bil z zakonom ustanovljen Sklad Republike Slovenije za sukcesijo. Zadnjo aktivnost Sklada Republike Slovenije za sukcesijo sem zasledil, ko je direktorica sklada podrobneje predstavila odločbo tržaškega sodišča v zvezi z zahtevo hrvaških varčevalcev v zvezi z Ljubljansko banko. Peti člen tega zakona določa naloge nadzornega odbora in sicer, citiram: "Sklad ima nadzorni odbor, ki šteje pet članov in jih imenuje državni zbor Republike Slovenije. Nadzorni odbor nadzira zakonitost dela in finančno poslovanje sklada. Nadzorni odbor najmanj enkrat letno poroča o delovanju sklada državnemu zboru Republike Slovenije." - konec citata. Skladno s tem členom je državni zbor pred letom dni z odlokom imenoval člane nadzornega odbora Sklada Republike Slovenije za sukcesijo, ki pa se do danes ni sestal. Ministrstvo za finance sprašujem: Zakaj se zakon dosledno ne izvaja? In: Ali ima tekoče podatke o delovanju tega sklada? Hvala.
Prosim za odgovor.
Najlepša hvala za vprašanje. Natančnih podatkov v tem momentu nimam, vsekakor bomo poizvedeli in tudi zahtevali, da se zakon tudi izvršuje normalno in da se nadzorni odbor, ki je bil imenovan, nemudoma skliče in da se mu tudi da na mizo vse tisto, kar je potrebno, da bo lahko funkcioniral. Skratka, to bomo nemudoma zagotovili.
Hvala. Gospod Kebrič je odsoten, gospod Dorijan Maršič, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani člani vlade. Svoje vprašanje imam naslovljeno na ministra za informacijsko družbo, vendar glede na to, da ga ne vidim tu, bo še v redu, da bo državni sekretar odgovoril. To vprašanje sem zastavil praktično že na zaslišanju - tako kandidatu Presečniku kot tudi dr. Pavlu Gantarju - na odboru za infrastrukturo in okolje pred nastopom na funkcijo ministra. Vprašanje se pa nanaša na problematiko radiodifuznih frekvenc, za televizijo, predvsem pa za radijske postaje, ki že tako dolgo "visijo v zraku" nerešeni, predvsem pa v odnosu do naše zahodne sosede Italije. Glede na zelo restriktivno politiko podeljevanja radijskih frekvenc v Sloveniji v preteklosti in nasprotno na drugi strani zelo nekontroliranemu podeljevanju le-teh v Italiji, je obmejni prostor ob naši zahodni meji, ponekod pa tudi zelo globoko v teritorij Slovenije, frekvenčni prostor izjemno moten s strani premočnih oddajnikov italijanskih radijskih postaj. Tako se dogaja, da so programi nacionalnih televizijskih in radijskih medijskih hiš tako moteni, da je njihovo gledanje oziroma poslušanje onemogočeno ali zelo oteženo, kljub plačevanju naročnine. Zelo prizadete pa so tudi, seveda, regionalne in komercialne RTV hiše, ki zaradi omejitev, ki jih postavlja naša država, ne morejo pod enakimi pogoji pokrivati enako območje kot mediji drugod po Sloveniji, glede na bližnjo odpravo meje pa se bodo tako ali drugače znašli v neenakem položaju s konkurenco v Italiji. Zanima me, glede na to, da smo zakon o telekomunikacijah že sprejeli, da so se ustrezne pristojne agencije že ustanovile: Kaj bo ministrstvo v nadaljevanju, v prihodnje rešilo, da se dokončno reši problem, še posebej pa na vztrajanju po rešitvah, ki so v Ženevi, kar se tiče frekvenc, že skoordinirane? Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa. Prosim za odgovor, državni sekretar.
Hvala lepa. Hvala za vprašanje. Torej, problema se vsekakor zavedamo in minister je pred kratkim bil na obisku v Rimu, se tam sestal z državnim sekretarjem ministrstva za telekomunikacije in dogovorila sta se, da se obe agenciji za telekomunikacije in radiodifuzijo v kratkem sestaneta. Glede podeljevanja dovoljenj je trenutno tako, da jih Slovenija ne izdaja že nekaj časa in jih tudi, dokler ne pride do dogovora, ne bomo izdajali. Kot sem omenil, v kratkem bo prišlo do tega sestanka in vas bomo o vseh podrobnostih sproti obveščali. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Maria Pozsonec ima naslednje vprašanje. Izvolite.
Vprašanje postavljam ministrstvu za okolje in prostor. Prejšnji teden sta dva tuja neodvisna strokovnjaka v različnih krajih po Sloveniji merila moč neionizirajočega sevanja baznih antenskih postaj [[kratica je BAP]] . Menim, da je rezultat tega merjenja porazen. Sprašujem se: Zakaj je v Sloveniji tako visok razpon med zakonsko predpisanimi meritvami sevanja in tistimi, ki so dejansko zdravju škodljiva? Na primer, pri ljudeh so dokazane motnje živčnega in biološkega sistema že pri 0,2 vata na kvadratni meter, pri nas pa je mejna vrednost postavljena na 4,5 vata na kvadratni meter. Sprašujem se: Kdo se igra in kupčuje z našim zdravjem? Prosim tudi za obrazložitev, zakaj imate sploh urbanističnega in gradbenega ter elektroinšpektorja, če dovolite, da izigravajo njihove odločitve. Urbanistični inšpektor iz Ljutomera je izdal odločbo za odstranitev stolpa Vega sistema, ki je kot črnogradnja brez lokacijskega in gradbenega dovoljenja postavljen sredi naselja Dolgovaške Gorice in veselo seva na vse strani: na otroke, ki se tam igrajo, na zelenjavo in sadje, ki ga skrbno gojimo, misleč, da je biološko neoporečno. Še več, elektroinšpektor je prepovedal priključitev na omrežje, uredilo se je pa tako, da je objekt dobil elektriko iz stanovanjske hiše. To je navadna goljufija in v pravni državi, se mi zdi, da to ne bi smelo biti tako. V Lendavi in v okoliških vaseh je izredno veliko rakastih obolenj. Namesto da bi raziskali vzroke za tako stanje, pokrajino še obdarite z raznimi antenskimi postajami ter s sežigalnicami. Ali želite uničiti še prihodnje rodove? Ali slišite le žvenket tolarjev, ki jih dobite iz koncesije, ki jih delite za objekte, ki so zgrajeni brez gradbenega dovoljenja? In prosim samo ne pripovedovati o neškodljivosti anten sredi naselja in ne pripovedovati pravljice za lahko noč. Menim, da ste odgovorni za slehernega državljana. In nazadnje sprašujem: Kdo bo branil naravo pred ministrstvom za okolje? Hvala.
Hvala lepa. Prosim za odgovor ministra. Izvolite.
Hvala lepa. Meritve, ki sta jih opravili dve osebi iz Nemčije na povabilo Slovenskega ekološkega gibanja pred časom širom po Sloveniji, so povzročile seveda precej javnega vznemirjenja. V zvezi s tem mislim, da je treba posebej poudariti, da vse doslej izvedene meritve, tako domačih pooblaščenih institucij kot tudi tujih institucij, kažejo, da je izpostavljenost elektromagnetnemu sevanju pod vrednostmi, ki so določene s slovensko uredbo, ki seveda tudi sledi mednarodnim priporočilom. Ampak o tem več konkretno kasneje. Hkrati velja poudariti, da je običajna izpostavljenost ljudi zaradi sevanja baznih postaj v Sloveniji vsaj stokrat manjša od mejnih vrednosti, ki so sicer določene z uredbo. Dopustne mejne vrednosti, ki so sprejete v Evropski uniji, pa tudi v drugih državah sveta, temeljijo na smernicah mednarodne komisije za varstvo pred neioniziranimi sevanji, ki je neodvisna mednarodna skupina znanstvenikov z različnih področjih, potrebnih za ocenjevanje znanstvene literature in ugotavljanja tveganja za zdravje. Te smernice podpira tudi Svetovna zdravstvena organizacija. Številne države pa so na podlagi teh smernic sprejele uredbe ali pa svoje lastne predpise o mejnih vrednostih in poleg tega nekatere sprejele še dodatni varnostni faktor. V Evropi so taki samo trije: Slovenija, Italija in Švica. Torej so šle z nekim preventivnim načelom v sprejetje uredbe oziroma predpisa, ki je strožji od tistega, kar je mednarodno priznano kot dopustno. Tako je vlada Republike Slovenije že leta 1996 sprejela uredbo o elektromagnetnem sevanju v naravnem in življenjskem okolju. Ta natančno določa največje dovoljene ravni elektromagnetnega sevanja in posebej predvideva, da pri najbolj občutljivih območjih, to je pa na primer bivalno okolje in šole, vrtci, bolnišnice, so pa še posebej strožje te dovoljene vrednosti. Za ta območja, ki sem jih navedel, se zahteva povečano varstvo pred sevanji in zato zanje veljajo desetkrat strožje omejitve kot v večini drugih držav širom po svetu. Ko govorimo o baznih postajah, to pomeni, da se je pred postavitvijo vsake nove bazne postaje, če je seveda zgrajena v skladu z veljavnimi akti, torej če ni črna gradnja, da se določi varnostno območje, znotraj katerega ne sme biti niti stanovanj, niti bolnišnic, niti šol, niti vrtcev in v povprečju so ta območja dvakrat večja od tistih, v katerih bi bile mejne vrednosti presežene. Ta dva strokovnjaka, ki ste jo tudi vi citirali v svojem poslanskem vprašanju, lahko rečem tudi strokovnjaka morda nekoliko v narekovaju, zagovarjata tezo, da lahko v človeškem telesu že sevanje z gostoto, pretoka moči, pod 0,000001 vat na kvadratni meter povzročijo motnje, ki se kažejo v nespečnosti, slabitvi imunskega sistema ter pojavljanjubolezni in zato zagovarjata uvedbo mejnih vrednosti, ki so nekaj stotisočkrat nižje od znanstveno utemeljenih. Strokovna skupina za neionizirana sevanja pri ministrstvu za zdravje je prav tako zavrnila izhodišča, mnenja in zaključke teh dveh Nemcev in, skratka, njihove trditve, da so sevalne obremenitve v okolici baznih postaj na človeku dostopnih mestih močno presežene ter neposredno škodljive za zdravje. Rad bi poudaril še to, da je fakulteta za elektrotehniko izvedla ciljno raziskavo o posnetku stanja obremenjenosti okolja z elektromagnetnimi sevanji v Sloveniji. To je naredila skupaj s slovenskim institutom za kakovost in meroslovje. In ta raziskava kaže, da so sevalne obremenitve zaradi vsesplošno prisotnih radijskih, televizijskih in drugih telekomunikacijskih signalov v naravnem in življenjskem okolju navadno višje od tistih mejnih vrednosti, ki jih predlagata ta dva Nemca. Poleg tega, da bi uveljavitev takih mejnih vrednosti, kot sta jih predlagala ta dva, seveda družbo vrnila vsaj za 100 ali 200 let nazaj, ne bi pa imela nobenih pozitivnih vplivov na zdravje. Seveda ni odveč pripomniti, da njunim sugestijam ne sledijo v nobenih držav Evropske unije. In prepričan sem, da tudi v Sloveniji stroka lahko trdno vztraja na svojih stališčih, ki jih, kot poudarjam, že sedaj formalno zastopa uredba, ki je - kar se tega tiče, kar se dovoljenih meja tiče - strožja kot v večini držav Evropske unije.
Hvala za besedo oziroma odgovor ministra Kopač. Želite postavite še dodatno vprašanje?
Ja, seveda.
Imate besedo.
Konkretno sem govorila o stolpu v Dolgovaških Goricah. To je sredi naselja. Torej, potem po vaših merilih tudi ne na dobri lokaciji. In še to, da vaš inšpektor je izdal, mislim nalog za rušenje, vi pa legalizirate. Hvala vam.
Prosim še za ta odgovor.
Ja, obveščen sem, da je inšpektor izdal odločbo o rušitvi kot, seveda, tudi za mnogo drugih tovrstnih naprav širom po Sloveniji. Te izvršbe tudi delamo. Res je, da z nekim relativno počasnim tempom, ker seveda ni zadosti denarja za vse to. To mora navsezadnje plačati proračun. Dejstvo je pa tudi to, da so mnoge od teh baznih postaj, tudi ta konkretna, o kateri govorite vi, poslanka Pozsončeva, v fazi - investitorji, skratka, želijo te stvari legalizirati. Postopek izdaje gradbenega dovoljenja res vodi ministrstvo za okolje in prostor, ampak verjemite mi, da se minister tudi malo ne more mešati v postopek in da to pri nas dela povsem samostojna služba znotraj ministrstva, ki nima nobenega stika ne z ministrom ne s kabinetom ministra. In če je vloga popolna - ne vem, kakšna je v tem konkretnem primeru -, če je, skratka, priloženo vse, kar mora biti priloženo, potem ministrstvo ne more zavrniti vloge ali pa pač enostavno reči, da ne da dovoljenja, če so vsi pogoji izpolnjeni. Ne vem pa, v kakšni fazi je ta konkretna vloga za to bazno postajo, o kateri me sprašujete.
Hvala lepa. Naslednje poslansko vprašanje bo postavil poslanec Janez Podobnik. Imate besedo, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. S svojim vprašanjem se ponovno vračam na zunanjepolitično področje, o katerem smo danes enkrat že prekrižali meče v državnem zboru, in pričakujem, da bo kateri od predstavnikov vlade, ki je morda kje v vladnih prostorih v parlamentu, prišel. Poslansko vprašanje pa je vezano na vprašanje Piranskega zaliva. Ali stališče slovenske zunanje politike, ki zagovarja tezo, da je s parafiranjem sporazuma o meji med Slovenijo in Hrvaško za nas pogajanje končano, vzdrži, ob dejstvu, da je nasprotna stran praktično odstopila od sporazuma? Samozadostnost take drže je še posebej nevarna ob sporočilih iz Zagreba, da vidi eno od možnih rešitev v arbitraži. Ob tem pa s tihim soglasjem odobrava posege svojih državljanov v Piranskem zalivu. Ti posegi so v nasprotju z dogovori in sporazumi med državama. Če naštejem samo nekatere: postavljanje nasadov školjk, skoraj dnevni incidenti s slovenskimi ribiči, ali pa koncesija Ini za raziskave nahajališč plina in nafte v severnem Jadranu. Danes nas je osrednji slovenski dnevnik presenetil, to je Delo, ko je v treh člankih na zadnji strani, v ločenih člankih govoril o teh vprašanjih: Hrvatje bi iskali nafto v Piranskem zalivu, je Kardelj res zmešal Dragonjo in Mirno, Hrvati za spremembo okoliščin. Zelo pomenljivo torej, trije različni članki na eminentni zadnji strani Dela. Ali ne kaže to dogajanje, da gre za načrtno politiko ustvarjanja ugodnih predpostavk, saj bi v primeru arbitraže hrvaška stran nastopila tudi s temi dejstvi, ki jim naša stran premalo oziroma premalo odločno nasprotuje? Hvala.
Hvala za postavljeno vprašanje. Prosim, s strani vlade, kdo bo dal odgovor na to vprašanje?
Spoštovani gospod poslanec! Kot dežurni minister danes sem vas dolžan obvestiti, da prihodnjih 20 minut in še z ministrstva za zunanje zadeve, žal, nihče iz upravičenih razlogov ni prisoten. Ministrstvo bo posredovalo pisni odgovor.
Hvala, gospod minister. Želite postaviti še dodatno vprašanje z ozirom na to, da odgovora ni bilo? Prosim, imate besedo.
Z razumevanjem sprejmem argument dr. Kebra, dežurnega ministra. Seveda so pa okoliščine take, da zahtevajo mnogo hitrejšo reakcijo kot pisni odgovor poslancu. Prepričan sem, da bo slovenska diplomacija v okviru vseh uzanc in pristojnosti, ki jih ima, odreagirala. Hvala.
Hvala vam. Naslednjo poslansko vprašanje bo postavil dr. Mihael Brejc. Imate besedo.
Hvala lepa. 27. februarja letos sem vladi postavil vprašanje o tem, kaj misli storiti oziroma kakšen program ima glede elektrifikacije tistih predelov Slovenije, ki še danes nimajo elektrike. Po eni strani se vlada hvali s tem, kako postaja e-uprava vse pomembnejša, vladne seje so e-narave; skratka, poudarjamo pomen informacijsko-komunikacijske tehnologije na eni strani, na drugi strani je pa vrsta območij v Sloveniji, kjer nimajo elektrike. Konkretno sem v svojem pismu navedel Nanoško planoto, kjer, kot je znano, kar lep del naselij nima elektrike. Seveda to niso edini kraji v Sloveniji, ki so brez elektrike. Občina Vipava je pripravila ustrezen program in zagotovila tudi določena sredstva, da bi se ljudem na tej planoti pomagalo, vendar pa od vlade ni nobenih odgovorov. Glede na to, da pa vendar potekajo neke aktivnosti v zvezi s tako imenovano "zeleno elektriko", vetrnicami in tako naprej, bi bilo res nujno in prav, da vlada na moje vprašanje iz februarja meseca le odgovori. Hvala.
Hvala za postavljeno vprašanje. Prosim za odgovor, minister Kopač.
Hvala za besedo. Odgovor je bil res poslan že kakšne dva, tri tedne nazaj, vlada pa je pisno odgovorila prav danes, tako da vam odgovor lahko preberem. Bilo pa je poslansko vprašanje postavljeno pisno in odgovorjeno je bilo tudi pisno. Čisto na kratko pa to. Za elektrifikacijo je zadolženo javno podjetje, konkretno na tem območju javno podjetje Elektro Primorska, ne vlada neposredno, ampak vlada prek javnega podjetja, ki ima javno pooblastilo za to. No, in dejstvo je, da to javno podjetje ima določene načrte za elektrifikacijo tega območja. Kar pa se tiče postavitve vetrnih elektrarn, kar je bilo pravzaprav drugi del vašega vprašanja, čeprav ni bilo eksplicitno vprašanje, ampak je bilo nekako samo nakazano, pa naj povem, da pripravljamo ta hip spremembe državnega prostorskega plana, ki jih bomo posredovali v parlament, upam, da čim prej - imamo nekaj težav s službami znotraj ministrstva zaradi njihovega ne zelo hitrega odziva - in ko boste imeli to v parlamentu, se boste na predlog vlade tudi vi sami, poslanci, odločali o umestitvi vetrnih elektrarn na posamezne lokacije v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala, minister Kopač. Želite postaviti še dodatno vprašanje? Prosim.
Hvala lepa za ta odgovor in za neverjetno hitrost vlade, ki deluje v pogojih e-uprave in potrebuje nekaj mesecev, da odgovori pisno. Ampak, dobro, kaj naj jaz ljudem rečem tam? Kdaj bodo dobili elektriko? Kdaj bodo končno imeli možnost, da ne onesnažujejo več zraka s temi generatorji, ali kako se že reče, kdaj bodo imeli enake pogoje kot drugi državljani Slovenije. To mene zanima, ne kaj bomo mi poslanci tu dobili od vlade.
Hvala lepa. Prosim še za ta odgovor od ministra Kopača.
Ta hip nimam pri sebi konkretnega plana aktivnosti oziroma načrtov elektrifikacije, ki jih ima javno podjetje Elektro Primorska. Seveda pa izsek iz tega njihovega poslovnega plana lahko pridobim in tudi pošljem.
Hvala lepa. Vprašal bi ministra za zunanje zadeve, dr. Rupla, ali želi odgovoriti na vprašanje poslanskega kolega Janeza Podobnika. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Odgovarjam na vprašanje poslanca dr. Podobnika. To vprašanje je, da tako rečem, kar naprej na dnevnem redu v našem ministrstvu in kot veste, sem tukaj že večkrat odgovarjal javno nanj oziroma na vprašanje, ki je vsaj deloma povezano, kar ste vi povedali. Bistvo vašega vprašanja zadeva odnose med Slovenijo in Hrvaško, povezane s sporazumom o meji. Ta sporazum je, kot je v začetku današnjega zasedanja povedal predsednik vlade, ta sporazum je bil dogovorjen, potrjen s strani obeh vlad, oba predsednika vlad sta dala izjave, bil je parafiran. Torej je za nas to neko mednarodnopravno dejstvo. Zunanji minister, gospod Picula, je ob svojem obisku v Sloveniji uradno izjavil, da vlada še vedno vztraja pri tem sporazumu in da čaka na ugoden trenutek, ko ga bo mogoče, da tako rečem, skleniti oziroma spraviti v popolno obliko - končati. No, v zunanjem ministrstvu smo nezadovoljni s tem, kar se okrog tega sporazuma dogaja, pa vendar imamo še vedno zaupanje v hrvaško vlado, kajti takšno zaupanje moramo imeti. Kar zadeva posamezne incidente, ki jih navajate v svojem vprašanju, je zunanje ministrstvo oziroma je vlada Republike Slovenije promptno reagirala na vsako od teh vprašanj oziroma na vsakega od teh incidentov. Kar zadeva školjke, kar zadeva ribolov, kar zadeva raziskovanje morskega dna, obstaja dokumentacija, obstajajo note, obstajajo odgovori nasprotne strani, ki večinoma, to že moram reči, niso povsem zadovoljivi. Pa vendar si bo zunanje ministrstvo, skupaj torej z drugimi ministrstvi vlade Republike Slovenije, upam tudi s pomočjo državnega zbora, prizadevalo, da bi ostali odnosi med Slovenijo in Hrvaško, tema dvema sosednjima državama, za kateri so ti odnosi izredno važni, nedotaknjeni od špekulacij, manipulacij, političnih strasti in tako naprej, kar je pogosto zelo težko doseči, pa takšno upanje imamo. Kar zadeva arbitražo, zaenkrat o njej ne razmišljamo, zaradi tega, kot rečeno, za nas predstavlja neko dejstvo, neko ključno dejstvo naših odnosov sporazum, ki sta ga vladi sprejeli, razglasili, parafirali in tako naprej. Torej, še enkrat rečem: upamo, da se ta začasna motnja, ki je morda povezana z nekaterimi notranjepolitičnimi dogajanji v sosednji državi, čimprej konča in da torej strateški interesi od teh vsakodnevnih drobnjarij ne bi bili prizadeti. Hvala lepa.
Hvala lepa gospodu ministru. Besedo ima gospod Bevk, ki ga ta hip ne vidim v dvorani. Gospod Bogdan Barovič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade! Moje vprašanje je namenjeno predvsem vladi in mogoče posredno tudi ministrstvu za kulturo, šolstvo, znanost, mladino in šport. Vezano pa je na predlog zakona o rabi slovenščine kot uradnega jezika, katerega osnutek je bil oblikovan že leta 1996, torej pred šestimi leti. V Poročevalcu je bil prvič objavljen leta 2000 danes pa smo leta 2002, minilo je šest let in ko naj bi matično delovno telo obravnavalo predlog zakona o rabi slovenskega jezika, je predlog iz matičnega delovnega telesa izpadel in tako izpadel tudi dnevnega reda seje državnega zbora, ki se je začela danes. Naj povem, da gre pri predlogu zakona o rabi slovenščine kot uradnega jezika za izvedbeni zakon ustavnih določil. Gre za temeljna ustavna določila, ki govorijo o slovenščini kot državnem jeziku. Mi imamo v naši zakonodaji več kot 50 zakonov, ki so bolj ali manj vezani na položaj slovenskega jezika, vsi pa so neprilagojeni, neusklajeni. In kaj se dogaja? Že tri leta je zakon ležal. Med tem so se tujke uvrstile v slovenski jezik na tak način, da celo slovenski delavci v slovenskem podjetju morajo, kjer so lastniki tujci, pisati prošnjo, recimo za dopust, v tujem jeziku. Še huje. Zakonodaja, ki naj bi bila usklajena z evropsko zakonodajo, kot pravijo, predvideva, da bodo v Slovenijo prihajali tujci, ki bodo lahko poslovali v Sloveniji, v slovenskem podjetju v svojem jeziku. Še huje, še celo prevajati jim bo treba pogodbe, da bodo lahko odločali. Vsekakor, v vse pore življenja se je vlezel tuj jezik. Mi pa slišimo očitke, da smo ksenofobični, ker očitamo, da je v Sloveniji preveč tujega jezika, čeprav bi jaz trdil, da so ksenofobični tisti, ki to trdijo, zato ker je v Sloveniji premalo slovenskega jezika. Ker pa se čas izteka, pa bi lahko še marsikaj povedal, bom vprašal vlado: Zakaj je bil predlog umaknjen s seje matičnega delovnega telesa in seje državnega zbora? Dokaz, da je vlada vpletena v to, je tudi današnji predlog za naslednje tri seje, v katerem ni niti omenjen ta zakon, čeprav je matično delovno telo obljubilo, da bo ta zakon šel takoj v obravnavo, pa tudi v predlogu predsednika državnega zbora je bil predlog tega zakona uvrščen, pri predlogu vlade pa ponovno izpuščen. Torej, zakaj ta zakon odlašamo, zakaj ta zakon šest let leži? Hvala.
Hvala lepa za vprašanje. Kdo bo s strani vlade odgovoril na to vprašanje? Mogoče gospod dr. Baškovič, prosim? Oprostite, gospod minister? Ne vem. Aha, gospod Baškovič, prosim.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovani gospod poslanec. Poslanke in poslanci! Rad bi povedal, da vlada Republike Slovenije, ki je bila s strani državnega zbora poklicana dati mnenje k predlogu zakona, bom okrajšano povedal, o slovenščini, ki ga je v proceduro državnemu zboru podal državni svet in ne vlada, tega mnenja še ni dokončno izoblikovala. Pozvala pa je pristojni urad za slovenski jezik, ki je vladni organizem, in seveda resorno ministrstvo, to je ministrstvo za kulturo, k pripravi predloga, ki bo šel nato v medresorsko obravnavo in v vladno opredelitev. Umik s prej citirane seje matičnega odbora državnega zbora pa, ker sem sam na tej seji bil prisoten zaradi neke druge točke, zakona o kulturi v javnem interesu, kakor sem razumel, je imel za vzrok dejstvo, da pristojno delovno telo državnega zbora, to pa je služba, ki se ji reče sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, ni skladno s poslovnikom pripravila pisnega mnenja o tem predlogu. Vendar seveda za to nismo mi tu pristojni razlagati zadev, temveč se morate pomeniti v državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Še generalni sekretar, ste želeli besedo?
No, mogoče samo še stavek, hvala lepa, ampak mislim, da je državni sekretar to povedal. Zakonodajni postopek ni predmet odločanja vlade. Vlada ni umikala tega zakona in tudi v ničemer ne nasprotuje sprejetju takšnega zakona.
Hvala. Dopolnilno vprašanje, gospod Barovič, dve minuti.
Hvala lepa obema govorcema oziroma obema predstavnikoma, tako ministrstva kot vlade, ki sta mi odgovorila. Ampak sam sem lepo povedal, da ne govorim, da ga je vlada umaknila, ni ga pa predlagala. To je eno. Drugo. Vem, da je državni svet tisti, na žalost državni svet, tisti, ki je predlagal ta zakon. Pričakoval bi, da bi ga predlagala slovenska vlada. Dopolnilno vprašanje. V informacijah, ki jih imam s strani predstavnikov določenih ministrstev, neposredno povezanih tudi s Slovensko nacionalno stranko, prihaja v nekaterih zakonih, vezanih na evropsko zakonodajo, do tega, da bodo v njih določila, ki odpravljajo tako imenovano diskriminacijo, ker mi zahtevamo v 7. in 8. členu predloga tega zakona, da vsakdo, ki se bo zaposlil v Sloveniji, je osnova in pogoj za zaposlitev slovenski jezik; vsa zakonodaja, ki se pripravlja, pa to izločuje. Zato me zanima, ali je mogoče kdo tukaj, ki bi rekel, če to drži, pošteno in odkrito, da sta 7. in 8. člen tega predloga zakona tista, ki jih motita. Hvala lepa.
S strani vlade ni želje po odgovoru. Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Mario Gasparini. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade! Prej sem mislil, da bom ministru za promet in zveze postavil vprašanje, vendar mislim, da je bolje, da naslovim svoje vprašanje ministru za evropske zadeve. Gre za ceste, mislim, za prometne povezave zahod-vzhod. Dobro vemo, da sta za Slovenijo interesantna dva koridorja, torej 5. in 10. Vem tudi in vemo vsi, da je 5. koridor prednostni za Slovenijo. In tako smo se tudi odločili. Vemo tudi za stališče Evropske skupnosti, ki je dala prednost 10. koridorju, in seveda 5. bo čakal, nekateri pravijo 15 let. Vem, da danes ali jutri bo delegacija Evropske skupnosti v Sloveniji v Italiji, kjer bodo verjetno poskušali nekako ta 5. koridor poriniti naprej. Vendar tisto, kar mene skrbi, je nekaj drugega. Tržaško časopisje je objavilo, da Slovenija pravzaprav daje prednost 10. koridorju. In zato čisto kratko vprašanje: Ali je to res? Ali smo še vedno pri 5. koridorju - to, kar smo si zadali, da je to prednostno, ali smo zdaj temu nekako obrnili hrbet in zdaj želimo, pač, tisti severni alpski prometni koridor? Samo to bi rad vprašal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod dr. Potočnik, prosim.
Hvala lepa. Žal resnično nisem spet pravi, da bi odgovoril na to vprašanje, ker je to tipično resorsko vprašanje, ali je 5. ali 10. koridor tisti, ki je prednostni. Mislim, da sprememb v prioriteti, kolikor jaz vem, ni; sem pa podobno vprašanje tudi nekaj časa nazaj napotil na ministra, ali se karkoli dogaja s 5. koridorjem. Po informacijah, ki jih imamo iz Bruslja, naj bi to še vedno ostala naprej prioriteta in tudi pri nas. Tako je bilo v depeši, ki smo jo dobili približno 14 dni nazaj. Ampak resnično bi rad videl, da tako vprašanje obravnava resorni minister, ker je pravi.
Izvolite.
V imenu ministrstva za promet bi podal odgovor na zastavljeno vprašanje.
Ali se lahko predstavite prosim.
Moje ime je Knez Matjaž, državni sekretar na ministrstvu za promet. Na zastavljeno vprašanje bom podal kratek odgovor: na področju prioritet ni nobenih spremembe. Stvari so, kot so bile zastavljene prej. Za nas ostajajo prioritete iz nacionalnih programov. Hvala.
Hvala. Dopolnilno vprašanje, gospod Gasparini.
Hvala. Čisto na kratko. Kdo predstavlja Slovenijo danes v komisiji Italija, Evropska unija, Slovenijo? Ali mi lahko odgovorite?
Na zastavljena vprašanja, žal, ne morem podati odgovora. Bomo podali pismeni odgovor.
Hvala. Naslednji ima besedo namesto gospoda Štembergerja gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Poslansko vprašanje za ministrstvo za zdravje oziroma za kogarkoli kdorkoli že. Vlada je na svoji seji 9. maja sprejela sklep o ustanovitvi prevzemanja novih obveznosti s pogodbami v breme državnega proračuna za izgradnjo in nakup osnovnih sredstev in investicijske transfere. Hkrati pa je vlada začasno ustavila vse nove postopke oddaje javnih naročil. Med te naštete postavke spada tudi pediatrična klinika v Ljubljani, katere gradnja naj bi letos končno stekla. Vlada je že napovedala rebalans proračuna in predvidevamo, da bo skladno s sklepi, ki jih je sprejela, zmanjšala sredstva, ki so namenjena za nakup in gradnjo novih osnovnih sredstev ter za investicijske transferje. Takšno zaustavljanje prevzemanja novih obveznosti s pogodbami v breme državnega proračuna seveda pomeni, da se pediatrična klinika ne bo začela graditi letos, ker ne bo mogoče izvesti javnega razpisa za pripravljalna dela in bodo sredstva, ki so v letošnjem proračunu namenjena za ta objekt, prerazporejena. Zanima me: Ali je v rebalansu predvideno zmanjšanje sredstev za investicije v nove zdravstvene objekte, še posebej za izgradnjo pediatrične klinike, ki bi se po dolgih letih zapletov, končno premaknila z mrtve točke? Drugo vprašanje je: Ali bo zaradi rebalansa proračuna in trenutne zamrznitve črpanja sredstev iz proračuna in sklepanja pogodb to vplivalo na predviden načrt gradnje pediatrične klinike v letošnjem letu? Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, prosim.
No, najprej splošen odgovor, spoštovani poslanec. Seveda, rebalans proračuna, ki mu bo podvrženo tudi ministrstvo, bo narekovalo zmanjšanje nekaterih postavk. Znotraj tega smo pripravili predlog, ki bo v najmanjši meri prizadel investicije in v nikakršni meri ne bo prizadel investicij, ki so prioriteta, to je pediatrična klinika in onkološki inštitut. Tako bi v povzetku lahko rekel, kar bo morda v letošnjem letu omejilo pediatrično kliniko, ne bo pomanjkanje sredstev, temveč morda nekatere še vedno nerešene težave s izselitvijo prebivalcev, s postopki pred evropskimi sodišči, z morda prisilnim izselitvami. O tem ne bi nadaljeval, ker bomo tudi na tem področju naredili čimbolj korenite ukrepe, o tem se pogovarjamo. Skratka, letos se bo pediatrična klinika pričela graditi. In denar ne bo ovira, da bomo letošnje leto izkoristili v taki meri, kolikor nam čas še dopušča.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav članici in članom vlade, spoštovane poslanke in poslanci. Poslansko vprašanje naslavljam na vlado oziroma bolj konkretno na ministrstvo za okolje in prostor in na ministrstvo za finance, tudi posledično. Namreč, gre za izvajanje 3. člena zakona o zagotavljanju državne pomoči za odpravo posledic lanskoletne suše, pozebe in neurij s točo. Omenjeni ministrstvi sprašujem: Zakaj še ni realizirani tretji odstavek 3. člena, ki jasno pravi, da se sredstva zagotovijo v proračunu za leto 2002 in da se tudi realizirajo do konca meseca aprila? Po, jasno, zelo preverjenih podatkih je bilo do konca meseca aprila realizirano samo 8 procentov sredstev in to tistih, ki bi jih dejansko bilo potrebno realizirati že do konca leta 2001. Namreč, zaradi tega je tudi po pridobitvi sklepa vlade, ki je razpravljala konec meseca aprila, bilo ugotovljeno, da je bilo naslovljenih 45.375 vlog, da je dejansko državna komisija ugotovila, da le 15.781 vlog izpolnjuje vse pogoje, da bo treba za 16.274 vlog posredovati vlagateljem predlog za dopolnitev vloge in da se ugotavlja, da 13.320 vlog ne izpolnjuje pogojev. Namreč, vprašanje je sledeče. Že lanskoletni zakon je bil naravnan v tej smeri, da dejansko dobijo pomoč predvsem tisti kmetje, ki se izrecno ukvarjajo s kmetijsko dejavnostjo in ki jim je to osnovni vir dohodka. Zaradi tega dejansko ugotavljam, da so se mnogi kmetje morali zadolžiti za spomladansko setev, da so jo lahko izvedli, in nakup ostalega repromateriala. Dejansko pa sedaj država bistveno počasnis svojo obveznostjo, verjetno bo prišlo samo pri realizaciji popolnih vlog najmanj do enomesečne zamude. Namreč, na današnji dan, 21. maj, dejansko upravičenci, ki izpolnjujejo popolne vloge, niso še prejeli sredstev, kaj šele tisti upravičenci, ki bodo morali vloge dopolniti. Ministrstvo za okolje in prostor sprašujem: Zakaj državna komisija ni opravila svojega dela v potrebnem roku, da bi lahko tudi izpolnili določbe zakona? Hvala lepa.
Hvala. Prosim za odgovor, gospod minister Kopač.
Državna komisija za sanacije je seveda poskušala opraviti svoje delo v roku, res pa je, da je zelo veliko oškodovancev poslalo nepopolne vloge. Te vloge je bilo treba dopolnjevati oziroma nekatere od njih se dopolnjujejo še ta hip. Lahko vam preberem najnovejše podatke z današnjega dne, ker sem pričakoval tovrstno poslansko vprašanje, in je stanje tako: Pogoje za dodelitev sredstev državne pomoči na podlagi zakona o suši izpolnjuje 18.150 oškodovancev, danes. Od tega jim nekaj čez 15.000 že v prvi rundi ni bilo treba dopolnjevati vloge in tiste je državna komisija za sanacijo tudi pravočasno predala naprej, kar se odločb tiče. Slišim, da niso dobili še nakazila, dejstvo pa je, da je hranilno-kreditna služba že dobila to nakazilo iz ministrstva za finance. To, upam, odgovornim trditi, ker imam tudi podatek z ministrstva za finance, da je bilo nakazano milijardo triinsedemdeset milijonov, konkretno prejšnji teden, da pa ta denar še ni od hranilno-kreditne službe prišel do oškodovancev, bo pa verjetno zelo v kratkem, v dnevu, dveh. No, kar se tiče drugih, spet podatki na današnji dan. Po preveritvi vseh vlog je državna komisija za sanacijo ugotovila, da 14.339 oškodovancev definitivno ne izpolnjuje pogojev za dodelitev sredstev državne pomoči, da pa pri 12.886 so pa ta hip še v preverjanju dopolnitve vlogo. Skratka, vloge niso bile popolne, so se dopolnjevale in to se seveda zdaj, lahko rečem, dnevno in nočno celo pregleduje. Vlada je odločena, da čim se nabere nekaj sto popolnih vlog, takoj odloči o dodelitvi in ministrstvo za finance potem to tudi takoj nakaže hranilno-kreditnim službam. No, kakorkoli že, vlada je svojo obveznost, vsaj kar se tiče obravnave popolnih vlog, v zakonskem roku izpolnila. Nekaj težav pa je nastopilo sedaj v fazi od nakazila pa do prejemka s strani posameznih upravičencev. Prepričan pa sem, da se bo to v najkrajšem času vse uredilo. Mi smo prav zaradi pogostih vprašanj na državni komisiji za sanacijo - no, saj to navsezadnje ni organ ministrstva za okolje in prostor, ampak je medresorski - so se odločili, da bodo prihodnji teden začeli z akcijo, ki se imenuje "sušafon". Skratka, vsakdo bo lahko v določenih urah poklical in vprašal za sebe ali pa za nek konkreten podatek, zato da bi ja ne bilo slabega vtisa o tem, kako se nekaj kar nikakor ne rešuje in se samo prelaga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, dve minuti.
Hvala za ta odgovor, gospod minister, vendar kljub vsemu nekateri podatki ne držijo. Konkretno za hranilno-kreditno službo Litija lahko trdim, da sem preveril podatke danes, da sredstva za odpravo posledic lanske suše še niso bil nakazana. In ker je to samostojna pravna oseba, lahko trdim, da v tem konkretnem primeru temu ni bilo tako. Kljub vsemu bi dejansko opozoril še enkrat na to, da so se potrebne aktivnosti začele prepozno, da bi se lahko zakon izpeljal v predvidenem roku, ki je bil za to tudi postavljen. Namreč, dejstvo je, da je predvsem suša tudi kot elementarna nesreča ena tistih nesreč, ki dejansko najbolj prizadenejo neposredno prihodek oziroma dohodek tistega, ki se izrecno ukvarja s kmetijsko problematiko. To je bil tudi namen vseh amandmajev, ki jih je ministrstvo v lanskem letu predložilo k samem zakonu. In dejansko vsakršen zamik pri pridobitvi sredstev, ki so vezana v tem primeru, pomeni še dodatne nevšečnosti in težave, za katere vemo, da so v kmetijstvu še kako prisotne. Zato bi dejansko prosil, da se potem predvsem pri reševanju, najprej: pri dejanskem nakazilu sredstev vseh popolnih vlog čimbolj ažurno ta sredstva nakažejo. In drugič, da se dejansko vse nepopolne vloge čimprej tudi obdelajo. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji ima besedo gospod Alojz Sok. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Ne vem, ali mi bo odgovoril na vprašanje minister Bizjak ali minister Bohinc. Vprašanje pa je sledeče. Na področju občine Ormož obstaja agrarna skupnost Frankovci, in sicer že iz časov Marije Terezije. Imajo 46 članov in je seveda ta agrarna skupnost leta 1948 bila ukinjena. Takrat ji je bilo odzveto približno 45 ha zemljišč. Leta 1994 so bila ta zemljišča vrnjena in agrarna skupnost je bila ponovno na novo ustanovljena. Vrnjeno je bilo približno 30 ha. Problem pa je ta, da so v teh 40 letih s področja zemljišč te agrarne skupnosti, ki so v bližini reke Drave, deloma tudi v sosednji Hrvaški, in so prodnata, različni - če tako rečem - oblastniki, od občine, krajevnih skupnosti, potem podjetij, posameznikov, zvozili - lahko bi rekel - na 100 tisoče kubikov gramoza in deloma tudi odlagali gradbeni material na teh prodnatih zemljiščih. V letu 1976 in pa 1997 je približno 30.000 kubikov gramoza krajevni skupnosti prodala tudi agrarna skupnost Frankovci, to je približno za gradnjo 6 km krajevne ceste. Iz iztržka te prodaje pa si je agrarna skupnost postavila vaški dom. Sedaj, v letu 2002 - in tu bi rad tudi postavil vprašanje v zvezi s tem pa proti tej agrarni skupnosti na okrožnem sodišču na Ptuju potekajo preiskovalni postopki, češ da so državo oškodovali za toliko in toliko naravnega bogastva. Torej, tu bi rad predstavnike vlade vprašal: Zakaj pravzaprav ne potekajo podobni preiskovalni postopki potem proti vsem tistim, ki so 40 let izrabljali ta zemljišča; tistim, ki so celo v času moratorija leta 1993 in pa 1994 na veliko kopali gramoz? Ti, ki pa so izkopali 30.000 kubikov, so pa sedaj v kazenskem postopku. Sprašujem tudi: Kako naj bi ta agrarna skupnost in s katerimi sredstvi povrnila te sodne stroške? Ali se pričakuje, da bi naj prodali dom, ki so si ga sami in z veliko dela in pa odrekanja zgradili? Prav tako bi vprašal: Zakaj jim do danes ni vrnjena dokumentacija, ki jim je bila zaplenjena oktobra leta 2001? In pa, rad bi zagotovilo s strani predstavnika vlade, da ni ta zadeva proti slovenskim kmetom, tako kot poteka, morda tudi na nek način politično motivirana. Hvala lepa.
Hvala. Prosim za odgovor. Kdo od ministrov bo odgovoril na to vprašanje? Gospod Bizjak, prosim.
Gospod podpredsednik, spoštovani gospod poslanec! Jam bi lahko kvečjemu nekaj splošnih besed rekel o postopkih, za katere pravite, da ta tečejo; sam seveda z njimi nisem seznanjen. Glede na predpise, ki urejajo takšen, torej kazenski postopek, bo vrnjena lahko tudi dokumentacija. Lahko zgolj nasplošno zagotovim, da ne vem za nobene politično motivirane postopke. S konkretnim primerom se pa poprej, dokler ga niste tukaj predstavili, nisem seznanil. Tako da o konkretni zadevi kaj več ne morem reči. Seveda pa tovrstne postopke sproža država zoper tiste, ki so brez ustreznih dovoljenj izkoriščali naravna bogastva. Zdaj, na osnovi ugotovitev določenih služb, potem bi pa verjetno kolega Kopač lahko kaj več povedal.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Tega konkretnega primera sicer ne poznam, dejstvo pa je, da je inšpekcija za okolje in prostor v preteklih letih seveda, lahko rečem, da precej neuspešno pisala zapisnike in pa odločbe o vzpostavitvi v prvotno stanje, kadarkoli je bila opozorjena na nelegalno črpanje mineralnih surovin, v glavnem je šlo za pesek. No, dejstvo je pa tudi to, da je v lanskem letu javno pravobranilstvo pa začelo sistematično akcijo preganjanja, lahko rečem, po sodni poti vseh teh, ki so bili v inšpekcijskih postopkih odkriti. To je njihova samostojna akcija, ki sicer nima nobene neposredne zveze z vlado. Mislim pa, da je pravzaprav akcija, ki jo je treba pozdraviti, morda sicer včasih pride tudi kakšne navidezne nelogičnosti. Kajti, lahko rečem, da kolikor sem tudi razbral iz sredstev javnega obveščanja, je bilo vloženih za 4,3 milijarde tolarjev, kar je zelo velik znesek, zahtev po vračilu po protivrednosti mineralnih surovin, ki so bile odvzete, na nek način so bile, kajti to so državna last, mineralne surovine so državna last, bile so odvzete državi. In tudi prvi sodni postopki so že zaključeni. Lahko rečem, da po delu, pa po pregledu dela naše inšpekcije, da je to imelo zelo ugodne odmeve, da se je zelo zmanjšalo število na novo prijavljenih nelegalnih peskokopov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, prosim.
Ja, saj niti ne pod dopolnilno vprašanje. Rad bi s strani predstavnikov vlade zagotovilo, da bo v tem primeru, če zadeva tako poteka, preiskava razširjena tudi proti tistim, kot sem rekel, ki so v času moratorija leta 1993 in 1994 črpali gramoz in so znani. Da ne bo na koncu, da ta preiskava poteka samo proti nekemu številukmetov na tem področju, ki so 40 let lahko gledali, kako jim vsi delajo škodo na površinah, ki so bile njihove. Samo to zagotovilo bi želel imeti. Če pa tega država ne more narediti, potem pa bi seveda kot poslanec po enakosti - po tem, kar pravi ustava - pričakoval, da se ta dejanja, te preiskave umaknejo tudi proti tem, v tem primeru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko nadaljujemo? Besedo ima gospod Franc Cukjati. Izvolite.
Hvala. Lep pozdrav vsem prisotnim! Moje vprašanje bo namenjeno ministru za zdravje, ker sem vesel, da je danes med nami. Izhaja pa moje vprašanje iz zelo konkretne individualne tragedije, nekega primera, in sicer, nek gospod NN je mlad gospod, je dober delavec, zapadel je v alkohol, šel v bolniško, v zdravljenje, pol leta bil na neki kliniki, zdravljenje ni uspelo, vrnil se je nazaj, zabredel tudi v droge. Ves ta čas je bil v bolniški in potem je pač stopil v program metadona in bil kakšno leto na metadonu. Potem je pa spoznal neko skupino in dobil jevoljo, neko motivacijo, da se resnično gre zdravit od zasvojenosti. No, in je prispel v neko skupnost. Srečanje, nakar je bil po letu in pol predstavljen zopet na zdravniški komisiji in mu je bila bolniška ukinjena. In sicer, odgovor te komisije se glasi:"V času socialne rehabilitacije zavarovana oseba, žal, ni upravičena do bolniškega staleža in do nadomestila." Imel je na izbiro: ali prekine zdravljenje, gre nazaj na metadonsko zdravljenje in s tem v nadaljevanje bolniške, ali pa sprejme na svoja pleča izgubo delovnega mesta. In je izbral to drugo. Ker pa se ni mogel prijaviti na zavodu za zaposlovanje, ker se mora tam občasno javljati ter biti na razpolago za javna dela, ni mogel postati tudi občinski revež, da bi občina plačevala zavarovanje za njega, ni imel staršev, prijateljev, bratov, da bi plačevali zdravstveno zavarovanje za njega, in se ga je končno usmilila neka čisto tretja oseba in plačuje za njega zdravstveno zavarovanje, zato da je lahko v komuni. Zaenkrat je komaj pol leta v komuni, dobro se drži, tako piše tu na teh fotokopijah. Sprašujem pa ob tem naslednje. Gospod minister, ali se vam ne zdi v takem primeru krivično do tega mladega fanta, da je pravzaprav zaradi nekih takih nerazumljivih birokratskih stvari ogroženo tisto zadnje, od katerega lahko pričakujemo uspeh? Kajti, te skupine se lahko pohvalijo s 85% ozdravljenja, metadonski program seveda z ničlo. In: Ali se vam ne zdi tudi smotrno uporabiti iniciativo in to pobudo zunajzdravstvenega sistema in ji omogočiti, morda z nekimi minimalnimi sredstvi, da pravzaprav doprinese svoj učinek? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec! Ker ste zdravnik, tako kot jaz, veste, kako so individualni problemi včasih mnogo težje razrešljivi in niso vselej, tudi če bi bili vezani na znane, formalno izpeljane postopke. V primeru zdravljena odvisnosti seveda imamo tudi še veliko razhajanj v stroki. Ne bom želel preveč zlorabiti možnost, da govorim o tem, da sem v tem parlamentu v lanskem času poslušal, da se kot minister ne morem vtikati v mnenja stroke, ko stroka meritorno odloča, kaj je strokovno in kaj ni strokovno. Dovolite, da rečem zelo človeško in tudi kot minister. Ja, mislim da imamo, ne samo ta primer, da imamo administrativne, tipično birokratske postopke, ki včasih ovirajo življenje državljanov, da imamo seveda tudi še nezadostno zakonodajo in da tudi v konkretnem, tem primeru, imamo tudi precejšnjo razhajanje v strokovnem mnenju. Mislim, da bi take primere in vas bi prosil - mislim pa, da vem, za katerega državljana gre, pa kljub vsemu vas prosim za te podatke, da bi z dobro voljo kot primer nam pomagali tudi k individualnim presojam in potem tudi pomagali, da spremenimo zakone. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnilno še, gospod Cukjati. Izvolite.
Kot primer navedem, da se v Italiji štejejo te komune kot terapevtske ustanove, so registrirane, imajo na nek način koncesijo in je zdravljenje v njih tretirano kot zdravljenje in ima tudi zavarovanec lahko status bolniške v času zdravljenja. To je prvo. Drugo, vi veste, da metadonski program obravnava pacienta in zdravilo stane okoli 500.000 na pacienta na leto. Če bi se 8-članska komuna ustanovila iz metadoncev, bi prihranili 4 milijone. S tem bi lahko, s temi 4 milijoni tudi enega medicinskega tehnika in pa, recimo, 0,2 psihiatra vključili v to komuno enkrat na teden, to je 0,2 psihiatra, in bi na nek način ta potencial v narodu, ki ga zaradi pomanjkanja finančnih sredstev, zdravstvenih sredstev iščemo, bi ga vendar vključili in izkoristili, mislim, da učinkovito. Razrešiti to dilemo je pa seveda, jaz mislim, v prvi vrsti naloga ministrstva za zdravje.
Hvala lepa. Tu imam sporočilo gospoda Potrča, ki je službeno odsoten in je svoje poslansko vprašanje pisno naslovil na ministra Kopača. Nadaljujemo s poslanskimi vprašanji, besedo ima gospa Sonja Areh Lavrič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, poslanci, poslanke. Vprašanje imam za gospo ministrico za gospodarstvo, področje za regionalni razvoj. Ministrstvo za gospodarstvo je zavrnilo vlogo za sofinanciranje projekta rekonstrukcije lokalnih cest v koroški regiji. Tako je oškodovala devet koroških občin, čeprav so le-te vloge vložile pravočasno in izpolnjevale vse pogoje iz javnega razpisa. Celo predsednik državnega zbora republike gospod Borut Pahor je v občini Ribnica na Pohorju prejšnji teden poudaril pomen pomoči države malim občinam, zlasti v podeželskih krajih, kamor vsekakor sodi tudi rekonstrukcija lokalnih cest v koroški regiji. Slednje so namreč v že tako obubožani regiji še ena črna točka, ki vsekakor ne prispeva večjemu vračanju mladih v odročnejše slovenske kraje, kar naj bi bila tudi ena izmed rešitev za oživitev podeželja. Ocenjujem, da razlogi na osnovi ocenjevanja, ki so v zavrnitvi opredeljeni, niso merodajni in da se je koroški regiji storila krivica. Pristojno ministrstvo gospo Petrinovo, sprašujem: S kakšnimi razlogi, poleg že navedenega, ste sredstva namenili drugim? Ogroženi koroški regiji, ki že vrsto let zahteva posodobitev cest, pa ponovno in na osnovi zakonitega razpisa pomoč zavrnili. Hvala lepa.
Hvala za vprašanje, gospa ministrica izvolite prosim.
Hvala lepa. No, ker gre za zelo konkretno vprašanje in ker je tukaj tudi državni sekretar gospod Strmčnik, ki se na to problematiko verjetno zelo dobro spozna, bo tudi podal odgovor.
Gospod Strmčnik, izvolite prosim.
Hvala lepa, spoštovana poslanka, za vaše vprašanje. Torej, s sredstvi za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja pomagamo vsem regijam, še posebej pa tistim, ki zaostajajo v razvoju, med temi je opredeljena tudi koroška regija. Za letos načrtujemo oziroma smo izvedli več razpisov. Eden, o katerem govorite, je bil namenjen cestni infrastrukturi. So pa še drugi. Konkretno na tem razpisu je koroška regija prejela deset odstotkov vseh razpisanih oziroma odobrenih sredstev, to je precej več od udeležbe prebivalstva, kot tudi v površini celotne države. To se pravi, da koroška regija kot celot je prejela primerna sredstva in s tega vidika lahko ocenjujem, da je razpis dosegel svoj cilj. Skratka, sredstvaso bila locirana v tista območja, kjer je potreba večja. Je pa res, da niso prejele letos sredstev vse občine v koroški regiji. Niso jih prejele zaradi tega, ker je ministrstvo ukinilo, letos prvič ne izvaja razpisa za lokalno infrastrukturo. In drugič, letos prvič dosledno izvaja zaprto finančno konstrukcijo. To pomeni, da mora biti finančna konstrukcija zaprta za celoten razpisani projekt. In posledica tega je, da smo lahko odobrili manjše število večjih projektov. Zaradi tega, mislim, da so samo tri koroške občine - pa ta podatek ni povsem zanesljiv zdaj, ker nimam s seboj podatkov - prišle do sredstev. Zdaj, kje je rešitev. Mi vsem infrastrukturnim potrebam v koroški regiji ne moremo zadostiti v enem letu. Potreb je mnogo več od razpoložljivih sredstev. Letos prehajamo na programski način financiranja regionalnih razvojnih programov, kar bo korak naprej v smeri, ki jo koroška regija kot regija, ki je pripravila regionalni razvojni program, pravzaprav pričakuje. Ideja je pa ta, da se ne bi več projekti pojavljali na državnih razpisih in tam glede na določeno število točk potem uspeli ali ne uspeli, ampak da bi dve agenciji, agencija Republike Slovenije za regionalni razvoj in koroška regionalna razvojna agencija, skupaj pripravili program in ta program investicij bi potem bil sestavni del državnega proračuna ter načrta razvojnih programov proračuna. Prepričan sem, da bomo tekom poletja lahko ta program pripravili in da bodo koroške ceste umeščene v načrt razvojnih programov proračuna za letošnjo proračunsko razpravo. Takrat bo priložnost, da se popravi morda krivica nekaterim občinam, ki so tokrat izpadle, ker so pač imele manj točk kot nekatere druge občine, ki so imele večje število točk. Ja, za zaključek mi dovolite samo še oceno, da sredstva, ki jih lahko namenjamo skozi regionalne spodbude za regionalne razvojne programe, so dejansko majhna. In prav zaradi tega na ministrstvu za gospodarstvo intenzivno iščemo druge spodbude in druge motive. Predvsem bo treba nekaj narediti na aktiviranju zasebnih motivov, zasebnega sektorja, še posebej v tistih regijah, ki so bolj razvite. Zdaj to ni primer v koroški regiji, pa tudi je tam problem, ta primer predvsem v bolj razvitih občinah. Se pa pričakuje predvsem od Ljubljane, od zahodne Slovenije se pričakuje, da bodo pripravili takšne regionalne razvojne programe, ki bodo temeljili predvsem na aktiviranju zasebnega sektorja in manj na državni pomoči. Pripravlja se poročilo o regionalnem razvoju, ki bo obravnavano prihodnji teden, mislim, da 13., na seji odbora za gospodarstvo tudi v parlamentu; takrat bo priložnost, da spregovorimo o sistemskih rešitvah.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Avšič.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki vlade! Vprašanje zastavljam ministrici, gospe Petrinovi, nanaša se pa na dejavnost odškodninskega sklada, povezano z izvrševanjem zakona o skladu za poplačilo vojne škode. Zakon smo sprejemali dolgo, vse od leta 1992. Potem, ko je bil sprejet zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij in je 33. člen uzakonil določilo, da se ustanovi sklad za poplačilo vojne škode in da se vanj stekta del kupnine iz naslova privatizacije. Leta 1995 smo sprejeli zakon o uporabi kupnine in od tega leta se v sklad steka 8,5% kupnine in po podatkih, sedaj že nekoliko starih, se je zbralo v skladu najmanj 6,5 milijarde tolarjev. Sprašujem: Ali se bodo ta sredstva prenesla ali so že prenesena na Slovensko odškodninsko družbo, ki je zadolžena, da upravičencem izplača odškodnino? Ko smo lansko leto sprejeli zakon, smo rok izplačila, ki je bil sprejet v drugi obravnavi, podaljšali za več let. Ob tem pa smo Društvu izgnancev iz Slovenije s tega mesta zagotavljali, da je prednost v tem, da bodo 15. januarja 2002 prav vsi upravičenci hkrati dobili prvi obrok odškodnine. Sedajsmo že v maju, pa upravičenci odločb še niso prejeli, vsaj velika večina ne, čeprav z vsemi podatki o upravičencih Slovenska odškodninska družba razpolaga že od novembra 2001. Na že postavljeno poslansko vprašanje o teh odločbah, ki je bilo postavljeno 23 oktobra 2001, je bil dan odgovor, da bodo odločbe izdane v novembru in decembru leta 2001. Sprašujem: Kakšen odgovor naj damo Društvu izgnancev Slovenije? Nisem edini od poslancev, ki izhajamo iz območij, kjer je bilo poslancev zelo veliko in kjer dobivamo tedensko, ob ponedeljkih, v poslanskih pisarnah tovrstna vprašanja - kako naj jim odgovorimo, da so bili na nek način zopet izigrani in da te odločbe čakajo, praktično vsak dan, da bodo prišli iz Slovenske odškodninske družbe Vprašanje je: Zakaj nastajajo take zamudo in kaj bo ministrstvo oziroma posredno administrativni strokovni aparat odškodninskega sklada storil, da se bo s postopkom izdajanja odločb pohitelo in da bodo vsaj z nekajmesečno zamudo vsaj v tem polletju tudi dokončno izdane? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, prosim.
Hvala lepa. Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Prvič je treba povedati, da so bili vsi ti pravni akti, ki so podlaga za izdajanje določil, pravzaprav sprejeti šele 1. septembra 2001. Od takrat naprej je Slovenska odškodninska družba postala v celoti popolno operativno zadolžena in odgovorna za izdajanje odločb. Seveda ne glede na to, tudi mi, ker smo pač pripravili v ministrstvu te pravne podlage, bdimo nad delovanje te družbe. In vam bi lahko postregla z določenimi podatki. In sicer je Slovenska odškodninska družba prejela meseca novembra 2001 v bistvu možnost za izdajanje odločb in tako jih je meseca decembra izdala 1200. No, in če grem zdaj po tem: leta 2000-1800. In kar želim pokazati, je, da se sposobnost te odškodninske družbe povečuje v smislu hitrejše obdelave, večjega števila teh prijav in seveda izdajanja odločb. Tako so meseca aprila 2002 že izdali 5100 odločb. Torej skupaj od meseca decembra 2001 je bilo izdanih 11 tisoč 600 odločb. Upravičencev je 56 tisoč. In zdaj, kako bi s tem pohiteli? Ena izmed zadev, s katerimi se zdaj Slovenska odškodninska družba ukvarja, je, da bi avtomatizirala njihovo izdajanje glede na tip odločb in letnik upravičenca. In s tem bi seveda nekako pohitela z izdajanjem odločb. Drugo, lahko tudi rečem, da je bila do zdaj izplačana okoli 4 tisoč upravičencem tudi denarna odškodnina v višini 150 tisoč tolarjev in to v 30 dneh po predložitvi pravnomočne odločbe. Ta postopek o izročitvi obveznic je pa tudi že v teku. Skratka, v začetku se je bilo treba priučiti in postopki zdaj tečejo hitreje, kot sem rekla, pač glede na to avtomatizacijo pri izdajanju. To naj bi pospešila izdajanje teh odločb.
Hvala lepa. Dopolnilno. Izvolite.
Hvala. Na prvi del vprašanja, žal, nisem dobil odgovora. To je: Ali je na sklad že prenesen denar iz proračuna Republike Slovenije iz naslova kupnin? Na drugi del pa seveda dajem dodatno pobudo. Nedvomno je informacija, ki ste jo povedali, točna, tudi sam sem do neke mere bil z njo seznanjen, vendar moram opozoriti, da to pomeni cca 20 odstotkov rešenih vlog. Po obljubah ob sprejemu zakona, da bo to januarja zaključeno. To obljubo je seveda dala slovenska vlada v imenu vseh tistih, ki naj bi na tem projektu delali. Zato, seveda, dajem resnično, gospa ministrica, pobudo, da se tega problema, kako čim hitreje odločbe izdati - kajti te odločbe imajo za sabo obveznice in preneseno plačevanje, in ni nobenih razlogov pa tudi nič ne bo prihranjenega, če se ne bodo izdale v kratkem času, nemir med upravičenci oziroma zaupanje v vlado pa bo nekoliko večje, če bo ta naloga v čim krajšem času izvedena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljam predstavnike vlade. Rad bi zastavil vprašanje v zvezi s humanitarnimi organizacijami. Vsak dan nas mediji obvestijo o kakšni novi zgodbi, grdi zgodbi, ki se odvija na humanitarni organizaciji Rdeči križ Slovenije. To meče slabo luč na to dejavnost v naši državi in gre tudi informacija prek meja. To je posledica neurejene zakonodaje, poleg tega pa tudi ljudje, ki vodijo to organizacijo, imajo neprimerno držo in torej tudi slabo delajo. Ob sprejemanju zakona o invalidskih organizacijah je bilo rečeno oziroma je državni zbor sprejel sklep, da se pripravi zakon o humanitarnih organizacijah. Vlada se tega ni držala, očitno pač se ji ne zdi vredno, da spoštuje sklepe državnega zbora, ki niso zgolj zato, da se spoštujejo, ampak da tudi prispevajo k urejenosti države in k preprečevanju teh ekscesov. Ravno zaradi tega sem pripravil zakon o dobrodelnih in humanitarnih organizacijah, ki med drugim tudi določa, kako je z omejitvami plasmajev sredstev med letom, na koncu leta, z limitiranjem izplačil funkcionarjem in uslužbencem ter kaj je s sredstvi po prenehanju humanitarnih organizacij. Zanima me naslednje: Kaj boste storili kot vlada - zdaj ne vem, katero posamezno ministrstvo je zadolženo - da se ti ekscesi, zlasti pa zadnji, ne bodo vršili v takšni smeri, kot se je nakazalo? Kaj boste storili v zvezi z zakonom o humanitarnih organizacijah? Ali bo še naprej tako, kot se je odvijalo v zadnjih časih, in bodo ljudje, žali bog, poslušali te res nečedne zgodbe? Hvala lepa.
Hvala lepa. S strani vlade, kdo bo odgovoril na vprašanje? Gospod generalni sekretar.
Se opravičujem. Prav gotovo je vprašanje, ki ga je gospod poslanec izpostavil, izredno pomembno vprašanje. Verjetno je bilo res v preteklih letih na izgradnji sistema funkcioniranja humanitarnih organizacij precej zamujenega. Dejstvo je, kot je bilo tudi že ugotovljeno, da vrsta teh ekscesov izhaja tudi iz neurejene zakonodaje. Pravgotovo vlada podpira zakonsko ureditev tega vprašanja. Mislim, da bo tudi znotraj procedure sprejemanja oziroma obravnave zakona, ki ga je gospod poslanec vložil, dala tudi vlada svoj prispevek oziroma svoje konstruktivno stališče in tudi konstruktivne dopolnitve tega zakona, zato da v bodoče do podobnih vprašanj in podobnih ekscesov ne bi več prihajalo. Vsekakor pa lahko zagotovim, da bo vlada na to vprašanje odgovorila tudi pisno. Hvala.
Hvala. Dopolnilno vprašanje, gospod Drobnič.
Dopolnilno vprašanje se nanaša na konkretne ekscese, ki so zdaj. Kaj namerava vlada postoriti v zvezi z odpravninami, ki so se pojavile? Ali bo kaj storila? Kot vemo, so nekateri vidni predstavniki političnih strank bili vključeni v to, ne bom konkretno navajal, ampak to meče slabo luč tudi na politične stranke, zlasti seveda LDS je omenjena in Združena lista, pač, z zveznimi predstavniki konkretno. Glede zakona pa hvala lepa, kar ste mi odgovorili.
Hvala.
Jaz bi seveda predvsem rad zavrnil kakršnokoli razpravo o politiki v zvezi s humanitarnimi organizacijami. Tudi ne bi rad pripisoval političnih opredelitev kateremu od zaposlenih v teh organizacijah. Konec koncev jih tudi ne poznam. Vsekakor lahko rečem, da vlada nekih velikih možnosti, da bi posegala v dosedanje razmere, pravzaprav nima. Za to so pač drugi organi in kot vem, tu tečejo ustrezni postopki, tako kot organi kazenskega pregona. Mislim pa, da tudi računsko sodišče lahko in bo moralo opraviti svojo nalogo. Vsekakor s strani vlade ne vidim pravnih poti, da bi vlada lahko v to organizacijo posegla za nazaj. Hvala.
Hvala. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav članom vlade in pa tudi kolegicam in kolegom poslancem. Vprašanje namenjam ministru za notranje zadeve. V postopku sprejemanja v državnem zboru je paket zakonodaje, s katero se nadaljuje reforma javne uprave. Ta zakonodaja poleg nujnega prilagajanja, organizacije in načina delovanja državne uprave z evropsko, prinaša tudi ukinjanje posameznih izpostav, uradov in drugih oblik organiziranja državnih uradov in institucij na lokalnem nivoju. Po dostopnih podatkih se bodo poleg nekaterih izpostav upravnih enot, geodetskih uprav, Dursa, ponekod ukinjali tudi občinski sodniki za prekrške, izpostave ministrstva za obrambo, v nadaljnji fazi morda tudi uradi za delo, sedež za socialno delo in morda še kakšna institucija. Z zapiranjem in ukinjanjem teh institucij na podeželju je državljanom dejansko odvzeta pravica do primernega dostopa in uporabe storitev države. Ti ukrepi so v popolnem nasprotju s programom enakomernega razvoja države in predvsem spodbujanjem razvoja podeželja. Namesto krepitve infrastrukture na podeželju se zadeve centralizirajo na nekaj ključnih lokacij v državi in hkrati se povzročajo še dodatni motivi za izseljevanje in izumiranje naselij na podeželju. Čeprav vlada stalno poudarja načelo o državljanom prijazni upravi in podeljuje tudi priznanja uradnikom, istočasno lokacijsko oddaljuje svoje organe in opravljanje upravnih storitev od državljanov. Ukinjanje institucij pomeni tudi ukinjanje delovnih mest za domačine, s tem pa se povečuje migracija prebivalstva v večja mestna središča. Že tako velike težave z brezposelnostjo in prevozi na podeželju so te zadeve le še povečale. Sprašujem: Kateri so razlogi za izvajanje tovrstnih aktivnosti in po katerih kriterijih se to izvaja? Nadalje me zanima: V katerih občinah in katere izpostave ali institucije oziroma njihove organe bo vlada ukinila do konca leta 2002 in v naslednjih letih? Kako namerava vlada nadomestiti ukinjena delovna mesta? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister Bohinc, prosim.
Zahvaljujem se za to vprašanje. Tudi zaradi tega, da pojasnim, da procese, ki jih srečujemo znotraj reforme javne uprave in lokalne samouprave, uravnavamo prav v nasprotno smer od smeri, za katero ste vi izrazili zaskrbljenost in jo poimenovali s centralizacijo, s prenašanjem upravnih storitev s podeželja na centre. Vzporedno tečeta dva procesa. Eden je z vaše strani omenjeni projekt reforme javne uprave, kjer poleg zakona o javnih uslužbencih na novo sprejemamo zakon o državni upravi, zakon o inšpekcijskem nadzoru in zakon o javnih agencijah. Noben od teh zakonov nima v svojih določilih naravnanosti v smer ukinjanja lokalnih izpostav države oziroma naravnanosti po centralizaciji. Morda bi kot enega od možnih primerov, ki se je v razpravah, v polemikah pojavljal, izpostavljal, mislim, da ste imeli v mislih zakon o državni upravi oziroma njegovo prehodno določbo glede prenašanja storitev geodetskih uprav na upravne enote in v enem od prejšnjih besedil tega zakona podobno tudi za davčne uprave. V zadnjem predlogu zakona za državni zbor za tretjo obravnavo je vlada odpravila opredelitev glede prenosa storitev davčnih uprav na upravne enote, ostaja pa tista o geodetskih storitvah. Vendar posebej bi rad poudaril - takšno pojasnilo mi imamo namen posebej pripraviti za državni zbor in posebej za odbor za notranjo politiko, ki je opozoril na ta vprašanja - da pri tem ne gre za podaljševanje poti med državljankami in državljani in državo, da ne gre za ukinjanje tovrstnih storitev, ampak gre samo za prenašanje tovrstnih storitev iz sedaj manjšega števila geodetskih izpostav na večje število upravnih enot. To bo seveda pomenilo, da se bodo morali, če bo ta prehodna določba sprejeta, kadri, ki doslej opravljajo te storitve, prenesti iz geodetskih izpostav na upravne enote v prehodnem obdobju 3 let, kolikor je predvideno za to operacijo. To je pravzaprav tudi edina, kar zadeva teh štirih zakonov, reorganizacija, ki ima kakršnekoli vpliv na mrežo države na lokalni ravni. In tudi ta ne bo povzročila procesa centralizacije oziroma ne bo povzročila podaljšanja teh poti od države do ljudi, niti ne procesov, na katere s tem v zvezi opozarjate oziroma štejete, da so lahko spremljajoči, namreč prehoda kadrov iz manj razvitih okolij v centre. Nikakor ni cilj in usmeritev, pa tudi ne instrumentarij reforme javne uprave, povzročiti kaj takega, ampak ravno obratno. Mi v praktični politiki te reforme vzporedno peljemo še dva, za vaša vprašanja relevantna, procesa. Eden je informatizacija javne uprave in s tem povezano vzpostavljanje informacijskih pisarn in krajevnih uradov. To je pot, ki jo vselej podpiramo. Vzpostavljamo pa tudi postopno možnost prenosa nekaterih državnih funkcij na občine, pri čemer vemo, da sta število in mreža občin v Sloveniji bistveno večja, kot je mreža upravnih enot. Vzporedno pa tečejo priprave na še en pomemben projekt, ki bo prispeval k enakim ciljem. To je projekt vzpostavljanja pokrajin v Sloveniji. Cilji, ki si jih v zvezi s projektom zastavljamo kot temeljne cilje, je prav decentralizacija oblasti, policentrični oziroma regionalni razvoj in pa uveljavitev načela subsidiarnosti oziroma približanja sprejemanja oblastvenih družbeno upravljavskih odločitev ljudem, znanega evropskega načela. To pomeni tako uveljavitev projekta reforme javne uprave kot tudi projekta uvajanja pokrajin, ki bo sledil, ki se bo dinamiziral v drugi polovici tega leta, ko bomo prišli tudi z zakonskimi projekti s tega področja v parlament. Oba imata cilj, ki je nasproten tistemu, glede katerega ste sami izražali zaskrbljenost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko, dopolnilno vprašanje.
Hvala lepa. Mislim, da navedbe, gospod minister, ki ste jih navedli, ne držijo v celoti. Morda je pa tudi moja napaka v tem, da sem vprašanje nekoliko ozko usmeril. Vendar, recimo, če govorim konkretno za občino Ribnica, smo v teh zadnjih reformah, ki se dogajajo, predvsem reforma slovenske vojske, potem agencija za plačilni promet, potem imamo tu zakon o prekrških, ki spet določene posledice prinaša, z reformo Dursa, potem tudi izpostavo Morsa, izgubili 32 delovnih mest, vse s srednjo do visoko izobrazbo. Reforme, mislim, da niso zaključene, ker se bodo zagotovo nadaljevale tudi na drugih nivojih, omenil sem center za socialno delo, zagotovo, ker je pač v neki shemi, pa tudi morda urad za delo, in teh delovnih mest ni za take profile, za tak nivo izobrazbe, ni mogoče kompenzirati z nobeno akcijo na lokalnem nivoju. Ni možno s podjetniškimi ukrepi tako hitro, niti z lokalnimi programi, občinskimi ali katerikoli drugimi. Dejansko me zanima, kako nadomestiti ta izgubljena delovna mesta v konkretnih občinah, kjer se to dogaja. Ne rečem, da se to povsod dogaja, vendar v nekaterih predvsem manjših občinah, z manjšimi upravnimi enotami, se to zagotovo dogaja. Delovna mesta izginjajo, kompenzacij ni. S tem ko gredo delovna mesta, gredo tudi druge oblike delovanja in združevanja. Gre praviloma za povprečno kvalitetno izobražene ljudi, ki se ukvarjajo na lokalnem delu tudi še s kakšnimi drugimi, ne samo s temi poklicnimi zadevami in slabijo tudi druge naloge, tudi na področju kulture in tudi naprej. Mislim, da bi morali najti tudi odgovor, če že ukinjamo in strukturiramo državno upravo, tudi odgovor in alternative za take primere. Hvala.
Izvolite, gospod minister.
Rad bi ponovno poudaril, da usmeritev vlade glede tega vprašanja je decentralizacija, ne samo usmeritev, ampak tudi naloga ministrstev, da v tej smeri delujejo, da udejanjajo to usmeritev. Nadalje bi rad ponovil, da se moja zagotovila nanašajo na zakone, ki so v pristojnosti ministrstva za notranje zadeve. To je tisto, kar razumemo pod projektom reforme javne uprave in se nanaša na ožji del državne uprave. Tu ponavljam in zagotavljam, da ne gre za procese te vrste. Mislim pa, da bi bilo prav, da bi konkretna vprašanja, ki jih zastavljate v zvezi s pristojnostjo ministrstva za delo oziroma centri za socialno delo, vendarle dobili odgovor s strani tega. Bomo poskrbeli, da pristojno ministrstvo o tem da svoje opažanje oziroma odgovore.
Hvala. Besedo ima gospod Aurelio Juri. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, lep pozdrav! Jaz sem nameraval postaviti vprašanje ministru za promet, ki ga danes ni, ampak je predstavnik ministrstva, državni sekretar. Minister je, domnevam v Kopru, ko so danes odprli nove kapacitete na drugem pomolu. Rad bi vas obvestil, da ne bom vztrajal pri vprašanju, ki ga je ministrstvo prejelo takrat, ko smo obravnavali novelo 8. člena pomorskega zakonika. Jaz sem vprašal vlado, kako to, da je v enem letu od sprejetja pomorskega zakonika prišlo do tako pomembnega 180 stopinjskega zasuka v mnenju glede vplutja jedrskih ladij v slovenske notranje vode. Do danes odgovora nisem prejel. Verjamem, da je zadrega, zato niti ne vztrajam, ker je zgodba že "pase", tako da olajšujem delo ministrstva. Tega odgovora ne pričakujem več. Mnenje sem si ustvaril. V zvezi z drugim tirom pa bi vendarle vprašal ministrstvo: Ali so resnične vesti, da bi ministrstvo odstopilo od projekta drugega tira in šlo samo na posodobitev obstoječe proge, čeprav jeseveda ta naloga tudi koalicijsko usklajena in tudi sprejeta v koalicijskem sporazumu? Posledice odstopa od tega projekta so lahko velike. Zato bi v tem smislu vprašal ministrstvo ali so torej te vesti resnične. Drugo vprašanje, ki se veže na to, kar je že kolega Gasparini prej načel, vprašanje petega oziroma desetega koridorja. Glejte, stvar ni tako nedolžna. Komisija za transport evropskega parlamenta je že diskutirala o tem dober mesec nazaj, da bi zamrznili za 15 let vlaganje Evropske unije v peti koridor. Morda sklep ni bil sprejet, ampak skušnjave so tu. Dajem pobudo ministrstvu za promet, tako kot sem dal tudi v pisni obliki že vladi, da se resno spopade s to nevarnostjo. Če so take skušnjave, o čemer nam bo predsednik komisije za transport v petek, ko prihaja v Slovenijo, pojasnil kaj več se mora Slovenija ustrezno pripraviti, da zlobira pri evropskih partnerjih, zlasti z državami, ki stojijo na trasi petega koridorja, torej od Španija pa do Ukrajine, če hočemo, da se prepreči odstop s tega projekta, ki bi bil porazen in katastrofalen za naš nadaljnji razvoj. Hvala.
Hvala. Gospod državni sekretar, boste lahko odgovorili, prosim.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa za vprašanja. Hvala lepa za odstop od prvega vprašanja. Kar se pa tiče drugega tira, ministrstvo za promet nikakor ne odstopa od projekta drugega tira. Da ne bi govoril preveč o preteklosti, je pa treba nekaj stvari povedati. V prvem nacionalnem programu je bila izgradnja drugega tira predvidena v obdobju 1998 do 2000. Glede na težavnost izgradnje in glede na mnoge variante so se variantne študije izdelovale in so v pravzaprav zaključni fazi. V današnjem trenutku imamo pred sabo tudi študijo upravičenosti izgradnje drugega tira in primerjavo z možnostjo posodobitve prvega tira. Se pravi, kaj je potrebno na prvem tiru narediti, da se propustnost tega prvega tira poveča. Študije kažejo podatke, da je seveda z določenimi ukrepi moč povečati propustnost tega tira tam nekje do leta 2010. Ti podatki nas navajajo na to, da je potrebno z aktivnostmi na drugem tiru nadaljevati, nadaljuje se delo na lokacijski dokumentaciji, proučuje so možnost priklopa hitre proge, to je ta priklop M2. Vse dokončne odgovore na to, kdaj se prične z izgradnjo drugega tira, bodo obdelane v nacionalnem programu, se pravi dopolnitvi nacionalnega programa, ki bo predložen v mesecu juniju 2002. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Terčona ni, namesto gospoda Bernika pa bo poslansko vprašanje postavil gospod Mamić.
Hvala lepa. Sem že gospodu ministru za zunanje zadeve, gospodu Ruplu, že omenil in je rekel, da bo dal odgovor pisno, tako da ni nujno odgovoriti. Če pa kakšen zna, pa naj odgovori, bi prosil. Gre za naslednje. V Rimu so pred kratkim odprli razstavo umetnin, ki so bile v času fašizma odpeljane iz slovenske Istre v osrednjo Italijo. Kako je mogoče, da v letih vašega ministrovanja, vodenja zunanjega ministrstva o teh ukradenih umetninah javnosti ni bilo povedano ničesar? Zakaj niste nikoli pred javnostjo od Italije zahtevali vrnitev teh umetnin? Zakaj ni nihče do novinarskega odkritja postavil italijanski državi zahteve za vrnitev? To je posebej žalostno, ker nas je Italija v teh letih diplomatsko pritiskala zaradi premoženja istrskih oktantov in fojb. Na defenzivno politiko slovenske države že več let opozarjajo številni posamezniki, kot na primer Milan Gregorič, vendar je to vedno potisnjeno na rob. Za nacionalni interes razglašamo vse po vrsti, za svoje umetnine pa se začenjamo pogajati, šele ko novinarji odkrijejo, da nam Italija še ni vrnila vsega, kar so nam odvzeli v času fašizma. Delo zunanjega ministrstva morajo tako opravljati novinarji. Povsem razumljivo je, da pri takem odnosu zunanjega ministrstva številni Primorci premerjajo Ljubljano z nekdanjim Beogradom. Hvala lepa.
Kdo bo odgovoril? Prosim, državni sekretar.
Hvala lepa. Jaz bom poskušal odgovoriti, pa boste videli, če je potreben še pisni odgovor. Najprej bi za začetek samo rekel, da ni točno, da zunanje ministrstvo od osamosvojitve naprej nič ni naredilo oziroma da nikoli ni protestiralo, nikoli ni odpiralo vprašanja restitucije kulturnih dobrin, umetniških dobrin in arhivov. Zunanje ministrstvo in vlada Republike Slovenije sta stalno odpirala to vprašanje v pogovorih z italijansko stranjo. Jaz bi pa vam želel sedaj dati kronologijo tega, kako je cela zadeva potekala. Najprej o pravni podlagi, o kateri se tudi veliko govori predvsem na italijanski strani, ali obstaja ali ne obstaja. Pravna podlaga je zelo jasna in pravno je zelo utemeljena zahteva Slovenije za vračilo nepremičnin, pardon, umetniških, zgodovinskih in arheoloških predmetov. Utemeljena je pa tako v 4. členu priloge 14 pariške mirovne pogodbe iz leta 1947, ki je zelo jasna. Če lahko preberem, piše, da italijanska vlada prenese na državo naslednico vse predmete umetniške, zgodovinske ali teološke vrednosti, ki so del kulturne dediščine odstopljenega ozemlja in so bili v času, ko je bilo omenjeno ozemlje pod italijanskih nadzorom, od tam odstranjeni brez plačila in so v rokah italijanske vlade ali italijanskih javnih ustanov. To je precej jasno rečeno. Pravna razlaga za svobodno tržaško ozemlje pa je v osimskih sporazumih, konkretno v prilogi osimskih sporazumov, v pismu, izmenjava pisem med zunanjima ministroma takratnima Miličem in Rumuerjem, ki je sestavni del pogodbe, sestavni del osimskih sporazumov, v katerih sta govorila o restituciji kulturne dediščine, arhivskega in katastrskega ter zemljiškoknjižnega gradiva z ozemlja cone B svobodnega tržaškega ozemlja. Na tej osnovi izmenjave teh pisem je bila ustanovljena mešana komisija med nekdanjo Jugoslavijo in Republiko Italijo, ki se je večkrat sestala in pripravila sezname teh umetniških in arhivskih gradiv. Zadnjič se je sestala leta 1987, zatem pa ne več. Slovenija je 1992. leta prevzela z nasledstvom osimske sporazume in avtomatsko tudi pisma, ki so del teh sporazumov. V obliki izmenjanih not je Italija s tem potrdila pripravljenost za oblikovanje mešane slovensko italijanske komisije, ki bi reševala tudi to vprašanje. Slovenija je nadalje večkrat odprla to vprašanje bilateralno v pogovorih, vendar italijanska stran ni kazala posebne volje za oblikovanje te mešane komisije. Zato je Slovenija oziroma zunanje ministrstvo je 14. januarja leta 1999 italijanski strani ponovno z noto predlagalo, da v skladu z izmenjavo pisem osimskih sporazumov državi oblikujeta mešano komisijo, ki bi obravnavala omenjena vprašanja. Slovenija je ravno tako v pripravi programa kulturnega sodelovanja med Slovenijo in Italijo za leto 2002 do 2005 v svoj osnutek tega programa vključila tudi poseben člen, ki govori o tem, da bosta pogodbenici ustanovili mešano komisijo za vrnitev kulturnih dobrin, umetniških del, arhivov ter katastrskih zemljiških knjig, ki so bile odnesene med 2. svetovno vojno in po njej iz Jugoslavije oziroma z ozemlja Slovenije. Italijanska stran je omenjeni člen sprejela in je ostal v usklajenem programu kulturnega sodelovanja, ki pa še ni podpisan zaradi zadnjih sprememb v italijanskem zunanjem ministrstvu, ko predsednik vlade in zunanji minister preoblikuje tudi ta oddelek za kulturno sodelovanje. Ko je bila napovedana in se je odvijala tiskovna konferenca in je bilo javnosti prvič predstavljeno 25 iz Slovenije odpeljanih del, je ministrstvo z noto 14. maja italijanski strani predlagalo sklic mešane komisije. Italijanska stran je nato odgovorila, da je poslala pristojnim organom in da zadevo proučujejo. Slovensko zunanje ministrstvo sedaj skupaj z ministrstvom za kulturo pripravlja posebno informacijo, analizo za vlado s predlogi aktivnosti, katerih cilj bi bil ustanovitev mešane komisije z Italijo, ki bi obravnavala vsa odprta vprašanja. Za vsako posamezno področje bi bile oblikovane strokovne skupine, ki bi obravnavale gradivo, pripravile seznam gradiva in tudi sprejele določene sklepe o vrnitvi teh zadev Sloveniji. Tako je pravna osnova in pravica Slovenije do teh gradiv in umetniških del popolnoma jasna. Italija do zdaj po osamosvojitvi ni kazala posebno vnete volje, da bi oblikovala mešano komisijo. Slovensko zunanje ministrstvo in vlada je večkrat opozorila, da je to potrebno, in je predlagalo, zdaj pa razmišljamo, kaj še lahko slovenska stran naredi, da bi se z italijansko stranjo vendarle začeli pogovarjati v okviru te komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Kelemina.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj! Saj v bistvu tako kot vedno, ista slika, 10% poslancev, dva, trije ministri ministrstev, ne vem, če ima vse skupaj smisel. Resnično se je treba enkrat vprašati, ali ima vse skupaj smisel. Ali ve slovenska javnost, kaj mi počnemo tu notri? To je treba pokazati na televiziji in to promovirati. To je višek vsega! Opravil bom svojo poslansko dolžnost, če jo že moram. Poslansko vprašanje zastavljam ministru, gospodu Kopaču. Zdaj ga ni tu, pa je bil ne dolgo tega, mogoče bo slišal. Na kakšni podlagi, s kakšno politiko, s kakšno strategijo bo Slovenija od 1.7.2002 prodajala električno energijo, če Hrvaška ne bo vzela tistega svojega deleža, ene polovice proizvodnje iz nuklearne elektrarne Krško? To me neizmerno močno zanima. Gospod predsednik vlade je sicer prej omenil, da mi nimamo pravice, kot je vehementno razlagal, sklepati dolgoročnih pogodb. Lepo vas prosim, čigave interese pa bomo mi zavarovali oziroma moramo varovati? Čigave? Sprašujem sebe, vas, ki ste še tu, maloštevilni, ali je to sploh mogoče, da govorimo o tem, da sploh nimamo pravice sprejemati dolgoročnih pogodb. Mi moramo vsako leto najmanj eno leto vnaprej Hrvaški odločno povedati: Če se ne boste odločili danes, eno leto elektrike ne bo, ker jo moramo mi prodati po dolgoročni pogodbi, ker moramo zavarovati svoje interese. Če tega nismo sposobni narediti, nismo sposobni ničesar in bolje, da se umaknejo vsi tisti, ki niso sposobni tega projekta peljati tako, kot je treba, za varovanje slovenskih interesov. Sprašujem gospoda ministra, če mi lahko odgovori, kakšna je politika na tem področju, kako se bo to razvijalo v naslednjem obdobju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Je mogoč odgovor?
No, kot poslanec Kelemina ve, navsezadnje dela v preiskovalni komisiji, se dolgoročne pogodbe sklepajo koncem leta za celo naslednje leto. V novembru lanskega leta oziroma v začetku decembra nuklearna elektrarna Krško ni sklenila pogodbe za celo letošnje leto, ker smo vsi skupaj pričakovali, da s 1.7. začne dobavljati polovico električne energije na teritorij Hrvaške, in zato seveda te polovice ni prodala vnaprej in je ni prodala še niti ta trenutek, zato ker računamo, da bo pogodba ratificirana. Če bo parlament zavrnil ratifikacijo te pogodbe, potem bo morala nuklearna elektrarna Krško to elektriko po najboljši možni ceni prodati nekam drugam.
Hvala. Dopolnilno vprašanje, gospod Kelemina.
Hvala lepa za odgovor, spoštovani gospod minister. No, zdajle ste spet povedali to, pri čemer mi dejansko delamo večno napako: mi ne znamo nekomu postaviti pogajalskih izhodišč pa povedati, spoštovani prijatelji, če se do tega datuma ne boste odločili, eno leto ne morete elektrike dobiti, ali karkoli drugega. Pa mi moramo svoje gospodarske interese zavarovati, lepo vas prosim, pa kaj delamo! Pa to smo ugotovili zdaj na vseh nivojih, na komisiji in tako naprej, da brez tega ne gre. Zdajle ste spet naredili zadevo, da se od 1.7.2002 ne ve, kako in kaj. In bomo spet prodajali po nizki ceni na dnevne trge oziroma kolikor bomo pač uspeli ali kako. Ne smemo tako delati, pa kdaj se boste naučili, jaz ne vem, ne vem, pa to je zdrava kmečka logika govori, da če že enkrat narediš napako, jih ne smeš narediti desetkrat. Kmet je ne bo naredil, kako jo lahko vi naredite, ki imate fakultetne izobrazbe, doktorate in tako naprej. Kako lahko počnete take stvari? In pravite, pričakovali smo, da bo sporazum sprejet. Ne more biti, te stvari morajo biti projektirane naprej, na pravi datum, sami ste povedali, kakšni so ti pogoji, kakšni so roki in kdaj morajo biti te stvari jasne. Zakaj se greste takšne otroške igre, ki nimajo sploh nobene, niti gospodarske podlage, niti politične podlage in tako naprej. To je po mojem otročje in na tak način, če se bo to zgodilo, jaz bom seveda preveril te stvari, zapomnim si dobro, da se bo na podlagi tega še govorilo o tem v državnem zboru in še tudi kje drugje. Hvala lepa. Žal mi je, resnično žal, da ne znamo ne prvič, ne drugič, ne tretjič ukrepati v interesu naših lastnih slovenskih interesov, da podlegamo nekim takim preprostim oziroma bi človek celo lahko ocenil, neverjetnim zgodbam in nerealnim pričakovanjem, da nekomu delamo neko uslugo. Mislim, da se to ne sme dogajati.
Hvala. Gospod minister, želite besedo?
Gospod Kelemina, če bi mi novembra meseca povedali, da jamčite navsezadnje s svojim premoženjem, te stvari so navsezadnje tudi zelo drage, da ratifikacija sporazuma, meddržavnega sporazuma ne bo sprejeta, da ga bo parlament zavrnil, potem bi mi že novembra meseca verjetno iskali drugo rešitev. Tega nistestorili. Tega niste storili niti ta hip. Ali vi jamčite ta hip, da bo parlament do 30.6. zavrnil ratifikacijo. Če mi jamčite ta hip, stoprocentno, ne devetindevetdeset, stoprocentno, potem seveda bom vzel to na znanje kot odločitev parlamenta, prosim, da mi daste tudi pisno, čeprav tega pooblastila žal nimate in bomo seveda ravnali drugače. Mi seveda se pripravljamo na to, da minimiziramo škodo, se pripravljamo, nesporno. Ne bom razlagal, s kakšnimi ukrepi. Ampak treba se je pa zavedati, da tu ne gre za neko situacijo, kakršna je bila leta 1998, ko se je neka kriza neplačevanja dolgo vlekla, potem se je pa na en zelo neposrečen datum odločilo, da bodo odklopili nuklearno elektrarno. Tu gre za nekaj, kar je zelo predvidljivo. Natančnost tega predvidevanja pa določate med devetdesetimi drugimi tudi vi, gospod Kelemina.
Besedo ima gospod Blaž Kavčič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Vprašanje naslavljam na ministra Rupla, ministrstvo za zunanje zadeve. Prosil bom spoštovanega gospoda državnega sekretarja, da mu prenese moje vprašanje. Dejansko gre za mojo prošnjo za pomoč v zvezi z obiskom, ki sem ga imel v poslanski pisarni. Obiskala me je delegacija združenja žrtev okupatorjev 1941-1945 iz Kranja. V zvezi s tem imam dve vprašanji. Prvo vprašanje je bolj komunikacijske narave. Predstavniki te organizacije civilne družbe so se mi pritožili, da vsaj 4 mesece ali več od ministrstva za zunanje zadeve ne prejmejo prav nobenega odgovora na pisne zahteve, vprašanja. Medtem je prišlo tudi že do javno izraženega protesta. S tem v zvezi bi seveda izrazil svoje prepričanje, da smo tako poslanci kot predstavniki vlade dolžni odgovarjati državljanom, v težavnejših situacijah tudi morda z odložnimi vprašanji ali z negativnimi odgovori. Menim, da je dolžnost vseh nas, ki delamo v javnih funkcijah, da odgovarjamo državljanom. Še posebej če gre za predstavnike pomembnih organizacij civilne družbe. Zato bi vas tu prosil za pojasnilo in za ureditev tega problema na čisto komunikacijski ravni. Drugi del mojega vprašanja je pa bolj vsebinske narave. Zanima me podrobnejša obrazložitev stališč vlade Slovenije do zahtevkov žrtev, ki so med drugo svetovno vojno doživele materialno škodo. O nematerialni škodi smo problematiko obravnavali in rešili z zakonom o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Njihovo problematiko regulira zakon o žrtvah vojnega nasilja in konec koncev tudi zakon o lastninskem preoblikovanju podjetij. Problematika materialnih oškodovanj je po mojem vedenju ostala popolnoma nedotaknjena. Predstavniki imenovane organizacije so izpostavili stališče, da želijo pravzaprav pomoč slovenske vlade pri izterjevalnih postopkih do storilcev, se pravi Zvezni Republiki Nemčiji. S tem v zvezi imam naslednja vprašanja: Ali se je [[...]]Bom dopolnil svoje vprašanje, če mi bo za to dana možnost.
Hvala. Odgovor.
Hvala lepa. Najprej dve vprašanji. Če razumem, prvič vprašanje, da združenje ni dobilo odgovora od zunanjega ministrstva. Na to vprašanje ne morem odgovoriti, ker konkretno ne vem za njihov dopis in ne vem za odgovor. Politika ministrstva, posebej pa ministra, je, da odgovarja na vsa pisma, ki jih prejema. Tako načeloma ta komunikacijski problem na zunanjem ministrstvu ne obstaja. Nasprotno. Odgovarjamo čisto na vsa pisma, ki prihajajo v kabinet ministra, ministra osebno ali drugim. Zakaj odgovora mogoče še ni, je verjetno razlog v tem, da odgovor ni zgolj v pristojnosti zunanjega ministrstva, da je tematika širša, kot je problematika zunanjega ministrstva. Kot so me spomnili, je pred dvema tednoma o tem na vladi Republike Slovenije potekala krajša razprava, na kateri so bila tri ministrstva, za zunanje zadeve, za pravosodje in za delo, zadolžena, da pripravijo analizo oziroma informacijo za vlado ter odgovor omenjenim združenjem. To je toliko, kolikor jaz trenutno vem. Če želite podrobnosti, moram pa preveriti v ministrstvu. Hvala.
Dopolnilo. Gospod Kavčič, prosim.
Jaz bi vas lepo prosil za natančno informacijo o odgovoru, ki ga navajate. Očitno se okrog politike strinjamo. Konkretno bi me pa zanimalo še naslednje: Ali se ni vlada popolnoma odpovedala temu, da izkoristi možnosti izterjave odškodnine za materialno in nematerialno škodo, ki je bila povzročena v času okupacije, podobno kot sta to storili Češka in Poljska? Zakaj si Vlada Republike Slovenije ni nikoli prizadevala za sklenitev tako imenovanega spravnega sporazuma z Zvezno Republiko Nemčijo, ki bi predstavljal pravno podlago za izterjavo odškodnine za slovenske žrtve vojnega nasilja? Seštevki teh odškodnin segajo nekje od 200 do 250 milijard tolarjev. Zaenkrat še obstoji možnost, da se razmišlja o izterjavi od storilca. Zanima me stališče vlade Republike Slovenije. V tej fazi seveda nimam namena vlagati zakonskih predlogov, ki bi napadali proračun Republike Slovenije, ampak bi me najprej zanimalo stališče vlade Republike Slovenije v zunanji smeri. Zato sem tudi to vprašanje naslovil na zunanje ministrstvo. Hvala.
Hvala. Lahko gremo naprej. Gospod Franc Sušnik ima besedo. Prosim.
Spoštovani ministri, predstavniki vlade, spoštovani podpredsednik! Moje vprašanje je namenjeno ministru za okolje, gospodu Kopaču, nanaša se pa na poplavno varnost na območju Savinje, na porečju Savinje, konkretno na porečju Boljske. Smo mesec dni pred odprtjem avtocestnega odseka Vransko-Trojane, ki predstavlja izjemen poseg v prostor na porečju Boljske in s tem posledično zaradi novih prispevnih površin dodatno poslabšuje poplavno varnost že tako kritičnega območja porečja Savinje. Ta poplavna varnost je poslabšana zaradi več kot desetletne opustitve vodnogospodarskih ureditev in pa, kot sem že povedal, izostanka potrebnih ukrepov, ki bi jih bilo treba zgraditi za zadrževanje visokih voda na porečju Boljske, ki so niso bili izvedeni oziroma ki niso bili predvideni z lokacijsko uredbo za omenjeni avtocestni odsek. To je posredno potrdil tudi odgovor ministra zapromet, gospoda Presečnika, ko sem na to temo spraševal, zakaj so bili podobni ukrepi izvedeni na ljubljanski strani Črnega grabna, na celjski strani Trojan pa teh ukrepov ni bilo. Posledično je služba ministrstva že ugotovila, da so nove prispevne površine tako izdatno vplivale na poslabšanje poplavne varnosti, da je treba zgraditi niz vodnogospodarskih ukrepov, niz zadrževalnikov, konkretno gre za sedem zadrževalnikov samo na ožjem območju tega avtocestnega odseka. Narejena je tudi primerna študija, ki jo je služba ministrstva za okolje in prostor že naredila. Moje vprašanje je pa čisto konkretno: Kdaj se bo izgradnja visokovodnih zadrževalnikov na porečju Boljske začela in kdaj bo izgradnja planiranih zadrževalnikov zaključena? Danes niti ne pričakujem odgovora, bi pa rad pisni odgovor, z navedbo datuma, kdaj bo pričetek izgradnje teh zadrževalnikov in kdaj bodo ti zadrževalniki zgrajeni. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, želite odgovoriti?
Hvala lepa. Hvala tudi za razumevanje. Ta hip niti ne znam povedati natančnega odgovora in vam ga bomo dostavili pisno. Datuma v njem seveda ne bo, bo pa letnica.
Hvala lepa. S tem smo zaključili to točko dnevnega reda, predstavnikom vlade se zahvaljujem za podane odgovore, za prisotnost. Sejo bomo nadaljevali jutri ob deseti uri. Pričeli bomo z obravnavo točke dva in potem dva A in po vrstnem redu naprej. Hvala lepa.