Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 17. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Franc Jurša, Roberto Battelli, Anton Colarič, Franco Juri, Anton Kampuš in Ivan Grill. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre k 1. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam in prosim za posluh v dvorani. Prehajamo na določitev dnevnega reda 17. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 7. 5. 2010. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik točke z dnevnega reda nisem prejel. V zvezi s predlogi za razširitev dnevnega reda vas obveščam, da je Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije 14. 5. 2010 vložil predlog za razširitev dnevnega reda te seje s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, EPA 1031 /5 prva obravnava, ter Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o ustanovitvi občin ter določitvi njihovih območij, EPA 1032 /5 prva obravnava. Navedeni predlog, kot smo že povedali na kolegiju, ne izpolnjuje pogojev za razširitev, ki jih kumulativno zahtevata šesti in sedmi odstavek 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Razlogi za razširite so sicer nastali po sklicu 17. redne seje Državnega zbora, vendar pa pri teh dveh novelah zakonov ne gre za zadeve, ki jih zajema drugi odstavek 58. člena Poslovnika, konkretno se predlagatelj sklicuje na tretjo alinejo drugega odstavka 58. člena Poslovnika, to je na zadeve v zvezi s prenehanjem in potrditvijo mandata poslanca, imunitete poslanca ter drugih nosilcev javnih funkcij ali zadeve v zvezi z volitvami, imenovanji in razrešitvami. Glede na navedeno ustanovitev občin, ki je sicer predmet teh dveh novel zakonov, ne sodi pod okrilje te alineje oziroma drugega odstavka 58. člena Poslovnika. Prehajamo na določitev dnevnega reda. Prosim proceduralni predlog, gospod Anton Anderlič.
Gospod predsednik, ponavlja se zgodba iz 18. 3., ko ste z isto obrazložitvijo zavrnili proceduralni predlog za razširitev dnevnega reda, takrat izredne, seje Državnega zbora. V petek ste bili soočeni z vsemi argumenti za to, da vsebinsko, predvsem pa postopkovno ta predlog izpolnjuje vse pogoje. Dva zakona za ustanovitev teh občin sta bila vložena po proceduri, ki jo navaja skrajšani postopek in istočasno je bila vložena tudi zahteva, da se to obravnava na izredni seji. Ko Kolegij ni sprejel skrajšanega postopka, je začel teči 15-dnevni rok. V tem roku je kvalificirana večina za oba zakona zahtevala prvo obravnavo. In prva obravnava se v skladu z argumenti, ki so nesporni, opravi na prvi naslednji seji, sploh ko gre za roke, ki so lahko ogroženi. In ni res, da razlagate, da se ne nanaša tretja alineja 58. člena, kajti priprave na volitve v občini Koper in občini Trebnje so tako rekoč že stekle in je vsak dan pomemben. 18.3.2010 ste navajali, da so vsi roki že potekli, ker smo, tako Vlada kot Državni zbor, zamudili te roke. Med tem časom se je zgodilo še marsikaj. En zakon je bil sprejet, bil je vložen veto in na ponovni obravnavi zakon ni dobil podpore. Nakar so volilni upravičenci od vseh volilnih upravičencev v krajevni skupnosti Mirna zbrali 1.452 podpisov ali 67,35% volilnih upravičencev in na območju bodoče občine Ankaran 53,19% volilnih upravičencev. In ker je temu tako ter s prošnjo Državnemu zboru, da v skladu s proceduro, za kar je bila tudi vložena zahteva, da se ta dva zakona obravnavata po nujnem postopku na nujni seji, in ker je že sklicana redna seja, je prav po poslovniku določeno, da se tiste stvari, ki bi bile nujne in potrebne, v skladu tako z 58. kot 64. členom Poslovnika uvrstijo na prvo redno sejo. Zato predlagam, da o tej širitvi dnevnega reda [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]odloči Državni zbor in da tu ne more iti ponovno za arbitrarno odločanje, ker ne gre za razlago poslovnika na seji, ampak gre za postopek, ki je podprt tako s 23 podpisi za sklic izredne seje kot z 10 podpisi za [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]prvo obravnavo in tako naprej.
Hvala lepa. Prvič, vsaj sam osebno z naklonjenostjo gledam prizadevanja občank in občanov obeh krajev, da dobijo svoji občini. Kakšno je moje stališče o majhnih občinah, v tem primeru ni pomembno, vendar tega vprašanja tu ni treba mešati. Dejstvo je, da tudi ne moremo reči, da so priprave na volitve že stekle. Volitve niso niti razpisane, za to je še čas in o tem, mislim, da sploh ni treba govoriti. Tisto, kar je pa treba reči, je naslednje. Kolegij je zavrnil obravnavo obeh zakonov po skrajšanem postopku, zato sta šla v redni postopek, s 15-dnevnim rokom, v katerem je možno vložiti zahtevo za prvo obravnavo. Zato je na tisti seji. Kolegij tudi ugotovil, da je zahteva za sklic seje brezpredmetna, ker pač teče ta 15-dnevni rok za prvo obravnavo. Zahteva za prvo obravnavo je bila vložena, vendar na to sejo ta prva obravnava obeh zakonov ne more iti, ker, kot sem že pojasnil, ne izpolnjujeta kumulativno obeh pogojev. En pogoj izpolnjujeta, in to je, da so razlogi nastali po sklicu seje, se pravi, šesti odstavek 64. člena izpolnjujeta, ne pa tudi sedmega, ki napotuje na 58. člen, drugi odstavek. Vi se sklicujete na tretjo alinejo, ki je pa povsem neprimerna in se nanaša na mandatno-volilne zadeve, ne pa na zadeve, povezane z ustanavljanjem občin. Vsekakor se strinjam s tem, da je treba zakona čim prej obravnavati. Seveda je možno zahtevati sklic nove seje, izredne, in ju v prvi obravnavi tudi obravnavati. Vendar vam moram še dodatno pojasniti, da ste ta predlog za razširitev dali v petek na Kolegiju in ni bil uvrščen na dnevni red seje. Do 12.00 ure v nedeljo, do včeraj, pa niste vložili formalnega predloga za razširitev dnevnega reda seje, zato tudi sicer ne morem dati tega na glasovanje, gospod Anderlič. Izvolite, imate besedo.
Glejte, gospod predsednik, prav bi bilo, da vas vsaj obvestijo. 13. 5. 2010 je bila vložena zahteva za razširitev seje, ne zahteva za razširitev dnevnega reda Kolegija, ampak za razširitev seje. Dva dni pred rokom smo dali to zahtevo. Dva dni pred rokom! To, da ste na Kolegiju sami odprli vprašanje - vi ste sami odprli vprašanje, "dobili smo..." in tako naprej -, ne da bi jaz - jaz sem bil tam zaradi nečesa drugega - sploh imel namen obravnavati to na Kolegiju, ampak sem pričakoval, da bo v skladu z 58. členom, tako kot se razširjajo v 64. členu Poslovnika, da se bo to opravilo na današnji seji. Vi ste to diskusijo v petek odprli in je šla v neko čudno smer. Tako reči danes, da ni legitimno in legalno vložena zahteva za širitev, je netočno. Vi ste že 13. to dobili. Najmanj, kar je, bi v tem postopku bilo korektno in demokratično do javnosti in do nas samih, da zbor odloči, kaj bo s tem naredil. To, da nas ponovno pošiljate o isti stvari zbirat podpise, ko smo že trikrat zbirali, tukaj sem vam povedal, da ste tudi 13. marca imeli enako obrazložitev, vmes se pa dogaja marsikaj. In zgodila se je dodatna volja. Jaz tako kot vi ne govorim o tem, kako bo kdo glasoval. Zaradi mene, če bo volja taka, da v prvi obravnavi zavrnete, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ne morete negirati drugih argumentov in sklicevanje na druge člene poslovnika in ustavo, ko pa gre za vsebinsko utemeljevanje razlogov, pa te pravice preprosto nimamo. Na koncu bo to tako rekoč zadnja izčrpana možnost, kar se Državnega zbora tiče, razen če nam bo Ustavno sodišče, tako kot običajno naredi vsaka štiri leta, naložilo, da še kaj nujno postorimo pred volitvami. Da pa aktivnosti ne potekajo, pa ni res, kajti nujno je, da se pripravljajo tako volilne enote, tako vse drugo kar znotraj občin, tudi v tistih občinah, ki imajo tradicijo od vsega začetka naprej, se pojavljajo pobude, ali bo ena volilna enota ali jih bo več in potekajo razprave. Ampak to niti ni tako bistveno. Če ste strogi formalist, je prav, da rečete, da ni še stekel postopek za volitve, ker še niso razpisane, je pa tudi res, da še niso razpisane, čeprav je bilo rečeno na zadnji seji, takrat ko smo obravnavali tudi ta dva primera, da so vsi roki potekli, ampak volitve še niso bile razpisane. Pred štirimi leti, veste, so se ravno tako sklicevali na inštrukcijski rok, pa so bile volitve razpisane šele v prvi polovici avgusta 2006. Predlagam, da vendarle odloči zbor o tem.
Hvala, gospod Anderlič. Tudi če ta dopis, in tudi zakaj ne, lahko interpretiramo 13. 5., čeprav je bil obravnavan tudi že na Kolegiju, kot predlog za širitev, ki naj bi bilo vložen do nedelje, torej do včeraj, do 12. ure, vas moram obvestiti, da tega predloga ne morem dati na glasovanje iz preprostega razloga, ker moram spoštovati poslovnik in zakonitost. Jaz sem pravzaprav pred tem zborom, v petek bo o tem tekla beseda, ker menim, da neke stvari ni mogoče uvrstiti na neko drugo sejo, pravzaprav pod vprašanjem zaupnice, če smem tako reči. In jaz bom o teh zadevah, ne glede na to, kaj se utegne tukaj ali drugače zgoditi, ravnal nepristransko, neodvisno od tega, od katere strani prihajajo pobude. Če nečesa ni mogoče uvrstiti na sejo, pač na to sejo ni mogoče uvrstiti. Zato, kot rečeno, tega ne bom dal na glasovanje. Prehajamo na določitev dnevnega reda. Proceduralno? [[Ne.]] Obrazložitev. Samo še toliko. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na glasovanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani kolegi! Naša poslanska skupina ne bo podprla dnevnega reda današnje seje. In to zato ne, ker smo mi 7. maja vložili zahtevo za izredno sejo za razrešitev predsednika in 11. maja še zahtevo za sklic izredne seje Državnega zbora. Glede na to, da predsednik Državnega zbora te izredne seje ne želi, noče odrediti, kljub temu da mu to nalogo nalaga 85. člen Ustave in 58. člen Poslovnika Državnega zbora, smo se v naši poslanski skupini odločili, da tega dnevnega reda ne bomo podprli. 85. člen Ustave pravi tako: "Državni zbor dela na rednih in izrednih sejah. Redne in izredne seje sklicuje predsednik Državnega zbora. Izredno sejo mora sklicati, če to zahteva najmanj četrtina poslancev Državnega zbora ali predsednik republike." To je določba iz Ustave, ki manjšini v Državnem zboru omogoča, da lahko skliče izredno sejo, ki jo koalicija ne more preglasovati. Vendar se je predsednik Državnega zbora v nasprotju to določbo odločil, da te seje, na kateri bi razpravljali o razrešitvi predsednika Državnega zbora, ne skliče. Menimo in prepričano smo, da je ta odločitev v nasprotju s tem členom Ustave in tudi s 58. členom Poslovnika Državnega zbora, ki ureja isto materijo. In ker se na tak način, in to ne prvič, preprečuje opoziciji in poslancem - kvalificiranim podpisnikom, da bi zahtevali sklic izredne seje in razpravo o določenih vsebinah v Državnem zboru, te seje, ker je ta točka uvrščena na redno sejo in ne na izredno sejo, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker gre za obrazložitev glasu, ne moremo polemizirati s tem, še najmanj pa jaz. Zato prehajamo na [[...]] Prosim, obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke je prav tako podpisala zahtevo po izredni seji, na kateri bi razpravljali o delu predsednika Državnega zbora. In ravno tako kot moj predgovornik bomo tudi mi glasovali proti temu dnevnemu redu. Kajti to, da se izredna seja prekvalificira v redno sejo, je nedopusten poseg v poslovnik, nedopusten poseg v ustavo in v vsa demokratična načela. Mislim, da na ta način potiskate opozicijo ne tja, kjer je, ampak nas enostavno porivate v ilegalo, kamor bi nas radi spravili. Ne spoštujete nobenih namenov opozicije, nobenih zahtev opozicije in mislim, da je to popolnoma nedopustno. Zato bomo tudi mi glasovali proti.
Hvala lepa. Ta teden bo o meni dovoljeno reči vse, tako da lov je odprt že od prve minute naprej. Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 25. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je dnevni red 17. seje Državnega zbora določen. Prekinjam 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z vprašanji poslank in poslancev nadaljevali ob 15. uri. Hvala lepa.
Cenjene poslanke in poslanci! Spoštovani ministri, predstavniki Vlade, državljanke in državljani! Dovolite mi, da se pred nadaljevanjem 17. redne seje Državnega zbora spomnimo 20. obletnice ustanovitve in delovanja Manevrske strukture narodne zaščite, projekta in organizacije, ki je z zavarovanjem in ubranitvijo osamosvojitvenega procesa ključno prispevala k uresničitvi samostojne slovenske države. Dogodki, ki so konec 80. let nakazovali smer želenega prihodnjega razvoja Slovenije, vključno s prvimi svobodnimi večstrankarskimi volitvami, so pričakovano naleteli na oster odziv centralne jugoslovanske oblasti. Da bi idejo o snovanju samostojne Slovenske vojske zatrli v kali, je bil januarja 1990 izdan ukaz o natančnem pregledu orožja in razstreliva, ki je bilo hranjeno izven skladišč JLA. Tik pred prisego prve slovenske demokratične izvoljene Vlade je bil 15. maja 1990 izdan ukaz o takojšnji premestitvi orožja, streliva in minsko-eksplozivnih sredstev iz civilnih skladišč Teritorialne obrambe v skladišča JLA, kar je praktično pomenilo razorožitev Teritorialne obrambe. Razorožitev Teritorialne obrambe oziroma odvzem orožja je bil v nasprotju z interesi Republike Slovenije. Ideja o uresničitvi lastne državnosti je že tako dozorela, da je razorožitev med vsemi tistimi, ki so zanjo vedeli, potekala je namreč v tajnosti, sprožila ogorčen odziv in pravi upor. Zavedali so se in smo se, da procesa osamosvojitve brez lastne oborožene sile ne bo mogoče zavarovati in uspešno izpeljati. Kljub temu da je Teritorialna obramba v razorožitveni akciji izgubila večino svojega orožja, je 16-im občinam odvzem orožja uspelo preprečiti. Zavarovanje procesa osamosvojitve je terjalo veliko poguma, truda in iznajdljivosti. Iz nenačrtovanega in spontanega upora zoper razoroževanje je na podlagi veljavnega sistema narodne zaščite, ki je omogočal skupno delovanje vojske in milice, začela nastajati neodvisna predhodnica Slovenske vojske, Manevrska struktura narodne zaščite. V tajnosti je pod vodstvom tedanjega sekretarja za obrambo in sekretarja za notranje zadeve nastala odlično organizirana oborožena struktura več kot 20 tisoč pripadnikov. Manevrska struktura narodne zaščite je bila le tri mesece po sporni razorožitvi ob tesnem sodelovanju s specialno enoto in posebno enoto slovenske milice sposobna zavarovati zgodovinski proces slovenske osamosvojitve in ohraniti nastajajočo neodvisno Slovenijo pred oboroženim sovražnim napadom. Šlo je za izjemno dobro zamišljeno in načrtovano akcijo. Priprave na osamosvojitveno vojno so kasneje skoraj v celoti potekale na podlagi načrtov, ki so bili izdelani v obdobju delovanja Manevrske strukture narodne zaščite. Spoštovani! Prelomni čas slovenskega osamosvajanja in uresničitev naših drznih sanj o lastni državi je zaznamovalo in omogočilo veliko izjemnih dogodkov in dejanj. Eden od takšnih je bil gotovo tudi projekt Manevrske strukture narodne zaščite. Z zavrnitvijo ukaza o razorožitvi Teritorialne obrambe so bili vzpostavljeni temelji za nastanek obrambnih sil novonastajajoče države. Šlo je za hrabro dejanje nepokorščine, katerega tveganosti se sodelujoči verjetno takrat niti niso v celoti zavedali. Oboroženi z visoko narodno zavestjo in neomajno željo po zavarovanju domovine so uresničili dejanje velikega domoljubja. Proces snovanja lastne države in uresničitev osamosvojitve bi bil verjetno brez oblikovanja Manevrske strukture narodne zaščite vprašljiv. Spomin na te pomembne dogodke v preteklosti sčasoma bledi, pa vendar vsa ta tvegana, drzna in domoljubna dejanja ne smejo nikoli zaiti v pozabo tudi zaradi izjemnosti in dejanj samih ter zaradi popotnice, ki jo predstavljajo za nas in naslednje rodove. Gre namreč za neizpodbiten in otipljiv dokaz, česa je slovenski narod zmožen, če smo vsaj tedaj enotni in predani skupnemu cilju. Hvala za pozornost. [[Aplavz.]]
Spoštovane kolegice poslanke in poslanci prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 34 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. člena in 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ 5 minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovore. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne mora pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec postavi v 2 minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki postavi vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na poslansko vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu mora predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki postavi vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da ostaja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili naslednji ministri: dr. Franc Križanič, minister za finance, Dorijan Marušič, minister za zdravje, mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ter dr. Henrik Gjerkeš, minister brez resorja, odgovoren za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri poslanska vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade Borut Pahor. Poslansko vprašanje mu bo najprej postavil Jakob Presečnik, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrici, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Spoštovani predsednik Vlade, v zadnjih dneh smo v zvezi z referendumom o arbitražnem sporazumu z vaše strani priča opozarjanju na posledice, ki bodo nastale v primeru zavrnitve arbitražnega sporazuma. Pri tem uporabljate retoriko, ki že meji na grožnje in ustrahovanje slovenskih državljanov, ne da bi pri tem podali kakršnekoli verodostojne podatke in argumente. Takšno početje službi podpore arbitražnemu sporazumu je za Poslansko skupino Slovenske ljudske stranke neodgovorno in nedopustno. Vaše ustrahovanje v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke razumemo zgolj kot psihološki poskus vplivati na čustva volivcev, poskus, da bi jih na osnovi strahu prepričali, da podprejo arbitražni sporazum. Vendar slovenski državljani se imamo pravico odločati na referendumu po svoji vesti in brez neutemeljenih groženj. Tudi na plebiscitu ob odločanju za samostojno in suvereno državo Slovenci nismo imeli podpore mednarodne javnosti, obstajale so takšne in drugačne grožnje, tudi o mednarodni izolaciji, nepriznavanju države in tako dalje. In kaj se je od teh groženj uresničilo? Nič. Prav nič. Slovenci se groženj nismo ustrašili in smo se pogumno odločili zaživeti znotraj svoje lastne države, ki so jo kasneje kljub predhodnim grožnjam priznali v mednarodni skupnosti, države, ki je danes polnopravna članica Evropske unije in tudi zveze Nato. Zato vas sprašujem, spoštovani gospod predsednik Vlade: Na podlagi katerih informacij, podatkov, argumentov in zbranih obvestil slovenski javnosti v primeru zavrnitve arbitražnega sporazuma na referendumu žugate z mednarodno izolacijo Slovenije in ogrožanjem miru ter stabilnosti v jugovzhodni Evropi? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade, gospod Borut Pahor.
Spoštovani gospod poslanec, gospod predsednik, visoki dom! Najprej, da kasneje ne pozabim, vsak od nas ima nek političen stil. Moj nikoli ni bil tak, da bi poskušal prepričati nekoga v svoj prav ali svoje politično prepričanje z grožnjo; to je slaba popotnica. Prepričanje pod prisilo ne traja dolgo, ni iskreno in se prej ali slej zruši pod argumenti, ki jih prinese prihodnost. Sem pa kot predsednik Vlade, spoštovani gospod poslanec, dolžan opozoriti na posledice take ali drugačne odločitve na referendumu. Že to, da gremo državljanke in državljani na referendum po 20 letih samostojne države, da vsakdo lahko razmišlja naglas "za" ali "proti", da to počne brez slehernega strahu - mislim, da je v tem smislu gospod Oman včeraj na proslavi lepo rekel, da lahko prav to štejemo kot veliko pridobitev, ker pred 20 leti tega ni bilo, je bil strah pred tem, da bi se glasovalo drugače, kot naj bi mislila večina. Že to nam vsem skupaj lahko daje neko zadoščenje, da imamo po 20 letih možnost, priložnost, privilegij, da kot zrela demokracija vsak po svoji vesti na referendumu odločimo o tako pomembni stvari, kot je arbitražni sporazum. Menim, da prinaša glasovanje zanj pozitivne posledice za Slovenijo, zlasti nam omogoča, da dosežemo pošten dogovor glede določitve meje med Hrvaško in Slovenijo, da okrepi ugled in imidž Republike Slovenije kot države, ki naj težja vprašanja reši po mirni poti in v skupno dobro, za lastne interese in v skupno dobro, da si na ta način odpremo pot v jugovzhodno Evropo in da tam delujemo kot zgled. Se pravi, da se vrnemo v pozicijo, ki jo je Slovenija nekoč, na začetku 90. let že imela, in to je, da je bila država zgled ostalim v tem delu Evrope. Kaj je tisto, kar me navdaja, ko opozarjam javnost na negativne posledice z argumentom. To je izkušnja. Spoštovani gospod poslanec, izkušnja iz reševanja problemov s Hrvaško vseh 18, 19 let, bodisi da sem bil tukaj poslanec, bodisi da sem bil predsednik tega visokega doma, bodisi da sem bil podpredsednik Komisije Evropskega parlamenta za odnose s Hrvaško in zdaj kot predsednik Vlade, zlasti zdaj kot predsednik Vlade, me uči, da smo imeli tudi kanček sreče - ta je vedno na strani pogumnih, in odločitev za arbitražo je stvar poguma in razuma hkrati, tudi srčnosti, pravim -, smo imeli kanček sreče, ker se nam je odprlo, in to za kratek čas, okno zgodovinskih priložnosti, ko je bila Hrvaška pred neko izbiro, ali naj še naprej trmasto zavrača željo in interes Republike Slovenije, da uredimo mejno vprašanje pred njenim vstopom v Evropsko unijo, ali pa naj se odloči, da to uredimo in da ima hkrati tudi z naše strani zeleno luč in lahko mirno konča pogajanja. Izkušnja mi pravi, da smo ob pravem času na pravi način dosegli najboljše za Slovenijo, kar je mogoče doseči. Da kasneje ne pozabim, pred očmi imam zdaj eno paralelo, ne vem, če je najbolj posrečena, ampak se mi skozi vrti v zavesti. Z rešitvijo tega velikega problema, z rešitvijo mejnega spora s Hrvaško nismo rešili vseh problemov, toda vsi gospodarski in socialni problemi, vse rešitve teh problemov bodo nič ali skoraj nič, če ne bomo rešili tega problema. Mi moramo zapreti to "gnojno rano" odnosov med dvema državama, narodoma in ne nazadanje na čisto človeški ravni zato, da bi se lahko v celoti posvetili blaginji. Torej nobenih groženj, samo opozorilo, da je mednarodna skupnost do te mere razumela Slovenijo, da ji je pomagala do arbitražnega sporazuma. Če ga zavrnemo, bomo naredili veliko uslugo Hrvaški, ostalo bo stanje status quo, ki je za nas nesprejemljivo, moralna moč bo na strani Hrvaške, ne na strani Slovenije, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]mednarodna skupnost pa nas ne bo več razumela, in se bomo znašli v nekem položaju osamitve. To se mi zdi, da je izkušnje, iz katere in zaradi katere govorim.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Presečnik.
Hvala lepa za odgovor, gospod predsednik Vlade. Ne glede na to, da se ne strinjate z menoj, torej to je moja ocena, da ste uporabljali neke vrste grožnje pri tem, zagotovo pa ste opozarjali na možnost ogrožanja miru in stabilnosti v jugovzhodni Evropi in bom rekel iz drugih primerov, ko dejansko Evropska unija ne reagira na noben nasilni ali kakršenkoli način grožnje ali opozarjanja, v primerih, ki so na drugih koncih sveta, tudi na Balkanu, kot je primer Grčije pri Makedoniji. Slovenija pa tega za realizacijo svojih ciljev, svojih interesov ne bi smela uporabljati. Tudi nihče ni grozil, nihče ni problematiziral do ne vem kako velike mere tistih držav, ki zelo dolgo niso ratificirale Lizbonske pogodbe, ki je izredno pomemben dokument za nadaljnji soobstoj držav v Evropski uniji. In kar se tiče miru in stabilnosti v nekem predelu sveta, zagotovo so vse države z določenega predela tiste, ki so zadolžene in poklicane za to, da ta mir ohranijo in da storijo vse, da ta mir in stabilnost ne bosta ogrožena. Tudi v jugovzhodni Evropi in tudi na zahodnem Balkanu, zagotovo morajo tudi druge države storiti vse za to, da ta stabilnost in mir tudi ostane. Zato je zagotovo zavzemanje Slovenije za pravice, ki jih ima pri meji s sosednjo državo seveda, legitimno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik Vlade.
Da ne bo nesporazumov. Če bi se zgodilo, da pogajanja, ki jih je omogočil nek načelen dogovor s predsednico Kosor na Trakoščanih, ne bila tako na koncu uspešna, kot so bila, jaz sporazuma ne bi podpisal. Kajti ocenil bi, da to ni dobra in uspešna rešitev problema in da to ne odtehta razloga, ki sem ga povedal - da se je splačalo posvetiti na začetku mandata rešitvi tega problema, ker bi v nasprotnem primeru, kolega Presečnik, prišlo do situacije, ko bi se vprašanje Hrvaške zgostilo. Ali pri nadaljevanju blokade pristopnih pogajanj, ker moje vprašanje, če si ga smem dovoliti tudi na vaš naslov, je: ali bomo blokirali Hrvaško v primeru, da arbitražni sporazum ne bo potrjen na referendumu? Če je ne bomo, potem bom vprašal koga: Zakaj pa smo se toliko časa mučili z odpravljanjem razlogov za blokado, in to je prejudicev v hrvaški pristopni dokumentaciji? Če bomo odlagali z blokado vse do pristopne pogodbe, vas vprašam, s kakšno moralno držo bomo blokirali Republiko Hrvaško in jo silili, da sklene nov sporazum, kot ga obetajo tisti, ki so proti sedanjemu arbitražnemu sporazumu, če bo ta lahko rekla, poglejte mi smo ratificirani sporazum, ki je bil na koncu koncev pisan na vašo kožo. To je bil predlog Rehn2. Mi smo ga sprejeli, ratificirali z 2/3 večino, vi ste ga zavrnili, ne silite nas zdaj v kakšne tretje sporazume, ker nanje ne bomo pristali. In mednarodna skupnost bi te argumente sprejela, češ, brez zamere Slovenci, mi smo vam šli na roko, razumeli smo zlasti dejstvo, da je vaš izhod na odprto morje za vas vitalnega interesa. To je zdaj eksplicitno bilo naloženo arbitražnemu sodišču. Če ste to zavrnili, naše podpore in zavezništva nimate. Mi ne želimo podpirati držav, ki blokirajo širitev. Tako bo moralna moč na strani Hrvaške. Poleg tega pa ne samo moralna moč, ampak predvsem interes ohraniti status quo, razdeljen Piranski zaliv, njihovo nahajanje na južnem bregu Dragonje, Hotiza itn. Torej imamo več kot pet, šest razlogov, zakaj smemo videti tudi, bom rekel, neko bojazen v konsekvencah, zavedanje konsekvenc, če bomo zavrnili arbitražni sporazum, in kaj je alternativa, kako bomo mi ravnali. Jaz še nisem slišal prepričljivega argumenta, kako bo Slovenija ravnala, če bomo zavrnili to, kar je za nas zares dobro. Še enkrat naj povem, ne bi predlagal tega sporazuma, če ne bi najprej in predvsem uredil dobro vprašanje meje, potem odnosov s sosedi in ne nazadnje potem dvignil ugleda Slovenije. In zdaj se končno lahko [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil Zmago Jelinčič Plemeniti, Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Prekleto žalostno je, da ob 20. ustanovitve Manevrske strukture pokopavamo Republiko Slovenijo kar na dveh segmentih. Gre za sporazum o arbitraži in pa pomoč Grčiji. Če bi spraševal o arbitraži, bi govoril v hrvaškem jeziku, ki ga gospod premier verjetno dosti bolje razume kot slovenskega, vsaj tako kaže, ampak vseeno, bom vprašal v slovenščini. Slovensko Računsko sodišče kontrolira porabo in nadzor evropskih sredstev, teh denarjev, ki jih Slovenija črpa iz evropskih virov. Do potankosti, v milimetre, v cente gre. Kdo bo pa kontroliral ta denar, ki ga bomo vrgli skozi okno Grčiji? Grčiji bomo dali 400 milijonov, verjetno še več, evrov, za katere boste, gospod premier, najeli kredit, ki ga bomo plačevali mi v Sloveniji, plačevali ga bodo ljudje, ki komaj živijo, živijo iz dneva v dan. Ampak to vas niti ne zanima. Pa bi vprašal tudi to. Na kakšen način si boste zagarantirali vrnitev tega denarja? Dejstvo je, da Grčija ni dala nobenega, nobene hipoteke na nič. Mislim, da bi bilo smiselno, da Slovenija, da država Slovenija in Vlada Republike Slovenije zahteva od Grčije, kaj jaz vem, kakšno zavarovanje vsaj s tem, da da hipoteko na kakšne tri grške otoke. Zakaj pa ne!? Konec koncev, lahko bi določili tudi tiste otoke in med njimi bi mirno lahko vzeli tudi enega popolnoma golega, brez rastlinja in bi tja gori izvozili tiste slovenske politike, ki prodajajo in uničujejo slovensko državo. Mislim, da bi vsaj to lahko zahtevali. Mislim, da bi se ljudje v Sloveniji strinjali s tem. Lačni so, študentje nimajo denarja za preživljanje, za študij, vi boste najemali kredite v višini neskončnosti, kajti to je šele začetek. Veste, dobro veste, da od Grčije ne bomo dobili niti ficka. Država je goljufala Evropsko unijo do danes. Imeli so 13. plačo, 14. plačo, 15. plačo, dodatek za to, da so sploh hodili točno v službo, vi boste z našim denarjem, z denarjem naših davkoplačevalcev "futrali" neke barabe in goljufe. Mislim, da to totalno sramotno in na tak način se ne vodi država. Zato prosim povejte: Ali boste zahtevali kakšno garancijo od Grčije? Povedal sem, kaj naj bi tisto bilo.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič, govorili ste o državljankah in državljanih neke nam prijateljske države. Prosil bi vas [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]prosili bi vas, da uporabite primeren jezik. Besedo ima predsednik Vlade Borut Pahor. Prosim.
V petek in soboto, prejšnjo, in to sem imel odgovornost in priložnost sodelovati na sestanku predsednikov vlad in držav članic območja evra. Tisto, kar me je presenetilo na tem sestanku, je bilo, da je nekaj mojih uglednih kolegov govorilo o zgodovinskosti tega sestanka, kar običajno ni praksa pri njih, zlasti ne pri takšni vrsti sestanka, ki poteka za zaprtimi vrati, se ne skuša narediti nekega efekta na javno mnenje. V čem je bila zgodovinskost tega sestanka? V tem, da se je morala Evropska unija, svet evrocone je vodil predsednik Evropskega sveta, vi veste, da Evropska unija že pomaga trem držav, jaz držav ne bi našteval, pomaga jim pa že zaradi problemov v bančnem in finančnem sistemu, to so tri vzhodnoevropske države oziroma ena izmed njih je baltska, je torej morala sprejeti naslednjo odločitev: ali ravnamo sebično in ne damo nobenih posojil, in to pod določenimi pogoji Grčiji in tvegamo, da se grški bančni in finančni sistem sesuje, s tem pa se pravzaprav začne efekt domin, ki bi se nadaljeval v nekaterih drugih državah, ki jih tudi ne bom našteval, in verjetno tvegamo zaton valute evro. To bi pomenilo tudi hitro in globoko poslabšanje gospodarske in finančne krize v celotni Evropski uniji z nepredvidljivimi posledicami. Ali pa bomo ravnali solidarno, delno tudi iz sebičnih razlogov, in pomagali Grčiji pod določenimi pogoji, da se izvleče iz te krize in da ne bi bilo te nevarnosti domin, ki bi začele padati za Grčijo. Kot rečeno, držav ne bi želel omenjati, ker tudi same niso želele biti omenjene iz očitnih razlogov. Odločili smo se za solidarnost z Grčijo. Če odmislim odločitev Evropske unije in IMF, da pomaga trem državam članicam Evropske unije, mimogrede, dostikrat govorimo o tem, kako slabo se Slovenija vede v tej krizi. Nasprotno, sodimo v skupino tistih držav, ki vsaj v zadnjih dveh četrtletjih beležijo ugodne rezultate, razen dveh, eno je deficit, drugo je stopnja napredka pri konkurenčnosti. Drugače gre Sloveniji glede gospodarskih in drugih socialnih kazalcev dobro in smo šteti med države, ki so najbolj dinamične. Zakaj vam to pravim? Zato, ker je zelo pomembno, kakšna je skupna bonitetna ocena neke države. Bonitetna ocena Slovenije je dobra. Mi sodimo med tiste države, ki so v evroobmočju, ki niso že v krizi, kot je Grčija, niti niso na robu krize, kot so nekatere druge države, in niso zunaj območja evra, so pa v Evropski uniji, in so že deležne finančne pomoči Evropske unije in IMF. Mi pa ne. Slovenija sama drži trdno vajeti usode reševanja krize in za enkrat skupna bonitetna ocena z opozorilom na deficit in z opozorilom na to, da moramo dvigniti pogoje konkurenčnosti, v bistvu ostaja zelo visoka. In zelo malo premierjev je tiste noči govorilo, med njimi tudi jaz, večkrat. Jaz sem poslal predsedniku Evropskega sveta Van Rompuyu pismo, v katerem sem v imenu Vlade Republike Slovenije zahteval nekaj pogojev, da do pomoči Grčije pride. To je bilo vneseno v zaključni dokument. Grčija ima pogoje, ki jih mora izpolniti, da bo deležna naše pomoči. Bo nadzorovana pri tem, kako izpolnjujete pogoje. In slovenska vlada bo, to sem povedal, umaknila svojo pomoč, če teh pogojev Grčija ne bo izpolnjevala. Ampak tudi vi, ta visoki Državni zbor bo, ko bo odločal o zakonu o poroštvu, moral odločiti, ali je za slovenske nacionalne interese, gospodarske, politične in druge, bolje, da pade Grčija in z njo cela vrsta drugih držav, ki so na robu krize, ali pa pomagamo Grčiji in skušamo rešiti Evropo pred veliko gospodarsko krizo, ki bi potopila tudi nas.
Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Me veseli, da govorite o sedanjosti Grčije, kjer imajo povprečno plačo 1.200 evrov, medtem ko imamo mi 800 evrov. Oni so v hudih škripcih, mi cvetimo in se imamo krasno. Obdržali bomo Slovenci res nek ugled, in to ugled odličnih hlapcev, ki brez besede ubogajo; tako kot vedno se klanjamo Evropi. Gre za reševanje nemških investicij v Grčiji in za reševanje grških multimilijarderjev. In to bomo dosegli in to bomo naredili. Govorite, da bo Slovenija umaknila svojo pomoč. Kako? Mi jim bomo dali, dobili bomo dve, tri klofute in rekli nam bodo, bodite tiho. Vi takrat ne boste več premier in drugi se bodo morali ukvarjati s tem, kar je že danes tragično, okrog 500 tisoč ljudi na robu revščine. Ampak to vas ne zanima. Zanima vas Grčija, brez kakršnihkoli garancij, da bomo karkoli dobili nazaj, ker ne bomo dobili nazaj; to ve ves svet. To vedo tudi finančni ministri in predsedniki vlad Evropske unije, vendar so se s tem sprijaznili, ker bodo oni imeli koristi, nikakor pa ne Slovenija. Slovenija od tega ne bo imela nobene koristi, razen izgube. Razen, če se dela tudi na tem področju na ta način kot v Sloveniji: ščiti se lopove, goljufe, preprodajalce, tako kot sem prebral, da boste danes kupili tisto hišo za preiskovalni urad od gospoda Pogačarja, čeprav je še zmeraj na lizingu, kar je zelo hecno in zelo čudno, skregano z vso gospodarsko logiko. Razen, če niso novinarji nalašč napisali narobe, tako vsaj piše v Financah. Mislim, da nameravate potopiti Slovenijo, in kot kaže, vam bo to v kratkem uspelo, ne v dveh letih do konca mandata, ampak še bistveno prej.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade, gospod Borut Pahor.
No, ko se je začela nevihta in so se velike in tudi manjše barke, med njimi Slovenija, znašle v tem nevihtnem območju, so nekateri menili, da bomo mi med prvimi, ki se bodo potopili, kar se ni zgodilo. Za razliko od teh napovedi se Slovenija drži relativno zelo dobro, ne da bi podcenjeval tiste probleme, ki jih imamo. Omenil sem zlasti dva, in temu mora Vlada posvetiti dolžno pozornost, zaradi tega tudi posvet na Brdu. Najti moramo strateške rešitve za ta dva problema, deficit in dvig pragu konkurenčnosti. Drugače pa moramo, prvič, kolega Jelinčič, vedeti, da je članstvo Sloveniji v evroconi nam koristilo v času krize in nam zmanjšalo gospodarske in socialne probleme, ki smo jih imeli. Drugič, da nam morebiten razpad evrocone ne bi koristil, ampak nam bi škodoval. Tretjič, da je za nas pomembna samo taka evropska valuta, ki je trdna in stabilna, kar pomeni, kot sem dejal na sestanku, ko je bil dan predlog, da bi moral Trichet oziroma Evropska centralna banka bistveno bolj upoštevati navodila vlad pri ravnanju z obrestnimi merami in tako naprej, da nikakor ne, nikakor ne, sem rekel. Centralna banka mora ravnati tako, da bo zagotovila vrednost in stabilnost te valute. Tako je bilo na koncu tudi odločeno. Vsi so vedeli, da je za Slovenijo kot za nekaj drugih držav zelo težko sprejeti to odločitev. Rekli ste, da imajo velike države naložbe v Grčiji. Slovenija jih toliko nima. Mi smo se odločali zato toliko bolj previdno. Imamo 0,48% tistega deleža, ki ga bodo namenile države evrocone za pomoč Grčiji. To je pošten dogovor. In imamo - to smo si izposlovali - pravico presojati, ali bodo Grki izpolnjevali ukrepe reform, ki so jih dolžni, če želijo našo pomoč. Torej grški premier Papandreu je ukrepe že najavil in zdaj jih mora sprejeti. Kako težko je, gospe in gospodje, sprejemati ukrepe, pa veste najbolj vi. Tudi tisti, za katere se Vlada zelo poteguje, so vedno v veliki nevarnosti, da ne bodo naleteli na socialno razumevanje oziroma na razumevanje socialnih partnerjev. In v Grčiji je tako. Moram vam povedati, ko smo se pogovarjali s kanclerko Merklovo in predsednikom recimo nizozemske vlade, z Jean-Claude Junckerjem, predsednikom luksemburške vlade, ki prihaja sem, smo se pogovarjali o tem, kaj pravzaprav storiti, da bodo Grki uspešno odpravili, kot ste pravilno navedli, nekaj ukrepov, ki so res popolnoma nesprejemljivi, ker ne more slovenski delavec plačevati grškega, ne more slovenski študent plačevati grškega študenta, ne more slovenski upokojenec plačevati grškega upokojenca oziroma bonitet. Zelo težko bo za Grčijo [[...]] [[Izključen mikrofon.]] [[....]]
Hvala lepa. Želite postopkovni predlog podati gospod Jelinčič? Prosim.
Hvala lepa. Ravno ti odgovori so dokazali, kako žgoča je ta tema in kako nedodelani so koncepti Vlade na tem področju. Dejstvo je, da je gospod premier sam ugotovil, da ne smejo slovenski študentje plačevati grških, pa slovenski delavci grških in slovenski upokojenci grških. Pa vendarle bomo to naredili. In glede na to, kar je govoril gospod premier, že vidi tragičen konec ali z drugimi besedami, že evidentno sprejema dejstvo, da denarja v Sloveniji ne bomo dobili nazaj. Jaz sem govoril o, ne o morebitnem razpadu evropske valute, pa še česa več. Govoril sem o hipotekah na naše posojilo, o garanciji za naše posojilo. Kakšno garancijo bomo dobili od Grkov? Nobene. Da se bodo morda odpovedali petnajsti plači, obdržali bodo pa trinajsto in štirinajsto. To je nesmiselno. In takšni načini dela vodijo v propad države. Če se Slovenija relativno dobro drži, je poudarek na besedi relativno. "Zapufani" smo približno petstokrat bolj, kot smo bili "zapufani" v nekdanji Jugoslaviji. V nekdanji Jugoslaviji. V tisti, ki so jo vsi pljuvali, kako smo metali denar na Kosovo in kam še vse. Danes mečemo denar levo, desno, gor, dol. Na prebivalca bistveno več. Jaz se vprašam, gospod premier, kako lahko vi tako s tako lahkoto garantirate vse te zadeve? S čim garantirate to? Ali morda s svojim življenjem? Ljudje so življenje dajali zato, da bo obstala ta majhna domovina. Da bo ta [[...]]
Gospod Jelinčič, predsednik ne more več odgovarjati.
Ali lahko povem do konca že vendar? Ali me morate zmeraj prekinjati, gospod predsednik?
Če se le da ne, ampak res ne more odgovarjati.
Če se le da, me prekinjate in prosim, da že enkrat prenehate s to prakso. Jaz upam, da se bo v kratkem nehala ta praksa, kajti ne samo v opoziciji, tudi v koaliciji imajo težave z vami. Ne dovolite demokratičnega diskurza, ne dovolite, da kar koli povem. In to je prekleto žalostno. In na tak način dela tudi slovenska vlada in na tak način se vidi, kaj dela slovenska vlada. Prodaja slovensko domovino. Če to, gospod, predsednik Državnega zbora, ni vaša domovina, je vaš problem. To je moja domovina, domovina mojih otrok in še marsikoga v Sloveniji. Zato me skrbi in zato v skladu z 246. členom, drugim odstavkom, zahtevam razpravo o tej zadevi.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek 18. maja 2010, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo predstavil Zvonko Černač, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik Vlade! Ključno vprašanje sporazuma o arbitraži je: Ali bomo ohranili ali izgubili naše morje? Prejšnji teden ste v oddaji Polemika na vprašanje, ali se je Hrvaška strinjala s tem, da Slovenija po vašem mnenju dobi, po našem mnenju ohrani teritorialni stik z odprtim morjem, večkrat izjavili, da je bilo temu tako. Dejali ste, citiram: "Moj predlog predsednici Kosorjevi je bil: "Mi potrebujemo rešitev, pravično rešitev meje, in to seveda pomeni za nas zlasti in predvsem stik Slovenije z odprtim morjem, vi pa potrebujete vstop v Evropsko unijo, kar je tudi v našem interesu." Konec citata. Vašo izjavo je takoj demantiralo hrvaško zunanje ministrstvo, ki je izjavilo, da vam predsednica hrvaške vlade Jadranka Kosor ni nič obljubila, še najmanj pa teritorialni stik z odprtim morjem. Vašo izjavo demantira tudi hrvaška izjava, ki so jo sprejeli takoj po podpisu sporazuma novembra lani o tem, da ničesar v sporazumu ni mogoče smatrati kot privolitev Republike Hrvaške na zahtevo Slovenije po teritorialnem stiku z odprtim morjem. Če bi se predsednica hrvaške vlade strinjala s teritorialnim stikom slovenskega z odprtim morjem, potem take izjave Hrvaška gotovo ne bi sprejela. Še več. Tisto, kar je v zadnjem sporočilu hrvaškega zunanjega ministrstva novo, je to, da je bila ta hrvaška izjava sprejeta, vsaj tako pišejo, v dogovoru s slovensko stranjo, torej z vami. Slovenija bi na podlagi sporazuma, če bi bil uveljavljen, za vedno in nepovratno izgubila del svoje suverenosti, pomemben del svoje suverenosti: izgubili bi morje. Kajti zaliv brez neposrednega izhoda na odprto morje, gospe in gospodje, ni več morje, je le še nek naravni bazen za kopanje in nič več. Vedno bolj očitno postaja, pa tudi danes smo poslušali v odgovoru na poslansko vprašanje mojega poslanskega kolega, da je imela Hrvaška dva pogajalca, Slovenija nobenega. Zato vas, spoštovani predsednik Vlade, sprašujem: Kdaj in kje vam je hrvaška predsednica Vlade dala zagotovilo o teritorialnem stiku slovenskega z odprtim morjem? Kdo je bil takrat zraven? Ali je bila ta izjava oziroma to zagotovilo dano v pisni obliki ali je bilo dano ob kakšni kavici ali na nekem neformalnem srečanju? Kje in na kakšen način je bilo to zagotovilo dano in kakšen pravni pomen, če je bilo dano, sploh ima glede na določbe arbitražnega sporazuma, ki govorijo, da nič tistega, kar v njem ne piše, ni mogoče upoštevati pri ohranitvi teritorialnega stika slovenskega z odprtim morjem? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade, gospod Borut Pahor.
Na jezo ali pa nerazumevanje nekaterih v tej dvorani moram zelo pošteno povedati, da mi je veliko do tega, da uspemo na referendumu za arbitražni sporazum in ohranimo tisto veliko zaupanje, ki se je vzpostavilo med obema vladama, ki smo ga dosegli zelo mukoma in brez katerega tak uspeh ne bi bil mogoč. Zato se bom poskušal izogniti vsem izjavam, ki bi bile v bistvu v moj prid, v prid argumentov za arbitražni sporazum, ki bi na drugi strani dajale povod tistim krogom, političnim in strokovnim, ter delu javnosti na Hrvaškem za to, da vplivajo na tisti nesamozavestni del slovenske javnosti, ki je bil vedno občutljiv na to, kaj reče hrvaška stran. Če je Hrvaška z nečim zadovoljna, potem zagotovo ne more biti dobra za Slovenijo. Ker se to deloma dogaja, moram biti glede tega zelo previden. Ker en del naše javnosti je na to občutljiv, če je dobro za Hrvaško, potem za nas ni. Če Hrvaška nekaj reče v svojem sporočilu, je to sveto, gotovo je tako, naša stran že gotovo nekaj prikriva in zagotovo stvar ni v redu. Poglejmo zdaj stvari tako, kolikor jih je mogoče predstaviti, da bi zadržali veliko zaupanje, najprej med nama s predsednico Vlado, med obema vladama in ne nazadnje eno zaupanje med državama in atmosfero, ki se je vzpostavila. Na Trakoščanih je bil v bistvu dosežen neformalni dogovor s predsednico hrvaške Vlade, vsaj tako razumem jaz, drugače tudi dogodki potem ne bi mogli temu slediti, da je treba poiskati rešitev, ki je v vzajemno korist. Jaz sem takrat, pred in po tem dejal, da vidim kot vzajemno korist rešitev mejnega vprašanja, pri čemer ni nobenega dvoma, da je vitalen interes pri rešitvi tega vprašanja stik Slovenije z odprtim morjem. To ni bilo treba reči zelo odkrito in jasno, kot morda danes prenašajo kateri od hrvaških ali slovenskih medijev. Bilo je dovolj, da se reče, predlagam, da se vrnemo za pogajalsko mizo k predlogu Rehn2. In v predlogu Rehn2 je bila točka 3.B, stik Slovenije z odprtim morjem. Mi pa bomo dali zeleno luč za nadaljevanje vaših pogajanj z Evropsko komisijo. V bistvu je to en verodostojen predlog, ki ga dajem v razmislek. In ta predlog je bil načeloma v bistvu sprejet, ne da bi bilo treba iti v podrobnosti. Vsi smo vedeli, o čem govorimo. 16. junija je zunanji minister Jandroković sporočil, da Hrvaška zapušča pogajalski proces, ki ga je vodil komisar Rehn. Zapustili so ga zato, ker je bilo v drugem predlogu, ki je bil spremenjen, med drugim tudi naloženo arbitražnemu sodišču, da določi stik Slovenije z odprtim morjem. Torej ravno obratno od situacije, ki smo ji priča sedaj; in to je, da hrvaška stran Sloveniji ne priznava, da ima stik z odprtim morjem, pač pa obrazlaga svoje obnašanje, da mi lahko s potniškim, tovornim in vojaškimi ladjami plujemo, kot v bistvu služnostno pravico, ko nam brez zadržkov daje svoboden prehod na odprto morje. To je njihova razlaga, ki jo je mogoče videti notri, s katero se mi ne strinjamo in bi zato imeli radi rešitev, ne pa stanje, kot je. Ker veste kaj? Če pade ta arbitražni sporazum in ne izpogajate do vstopa Hrvaške v Evropsko unijo boljšega sporazuma - in jaz vam pravim, da ga nihče ne bo, ker ga ne bo mogoče - bo ostalo pri stanju, kot je. In to je v bistvu konkludentno dejstvo. Čez 20 let se bo interpretiralo pravno stanje "de facto" kot stanje "de iure". In na to nas opozarja tudi Ustavno sodišče. Torej, dejansko, če smem, gospod poslanec Černač, odgovoriti na vaše vprašanje. Moj predlog je bil stvar enega temeljitega razmisleka v Ljubljani, bil je dan kot načelen predlog, šlo je za prvo srečanje, ko se ni vedelo, ali bo vzpostavljeno zaupanje z obeh strani ali ne. Bil je predlog, ki je bil v vzajemno korist, ker drugače problemov ni mogoče rešiti. Kaj pa nas pravzaprav zanima oviranje "per se" Hrvaške na poti v Evropsko unijo? Saj nimamo takega interesa! Mi želimo Hrvaško v Evropski uniji, seveda pa mora Hrvaška pri tem izpolniti nekaj naših pričakovanj, ki jih mi smatramo kot legitimne v pogajalskem procesu in poglavje 31 smo izkoristili kot poglavje, kjer je treba rešiti tudi problem meje.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospod Černač? Prosim.
Spoštovani premier! Hrvaška se približuje Evropski uniji in ne Slovenija. Od nje same je odvisno, ali bo odpravila prepreke, ki ji ta vstop preprečujejo. Slovenija je seveda na tej poti ne ovira, je ni in je nikoli ne bo. Jaz sem vas pa decidirano spraševal: Kdaj in na kakšen način vam je predsednica hrvaške vlade obljubila teritorialni stik slovenskega z odprtim morjem? Te obljube ni bilo. Ni je bilo, spoštovani premier! In ni bilo nikakršnega zagotovila Hrvaške o tem, da bo Slovenija ohranila oziroma po vaše dobila teritorialni stik z odprtim morjem. Nasprotno! Po podpisu sporazuma o arbitraži se je zgodila izrecna naknadna izjava Hrvaške o tem, da ničesar v tem sporazumu ni mogoče smatrati kot pristanek Hrvaške na teritorialni stik Slovenije z odprtim morjem, kar pomeni med drugim zelo jasno in javno usmeritev arbitrov. Še več, v zadnji izjavi hrvaškega zunanjega ministrstva pa so zapisali tudi, če poenostavim, da noben ugleden specialist za mednarodno pravo, pa tudi ne tisti, ki se s predlogom sporazuma o arbitraži niso strinjali, v njem niso odkrili možnosti, da Slovenija na podlagi sporazuma o arbitraži dobi teritorialni stik z odprtim morjem. In to je tisto bistvo problema, da sporazum, tako kot je podpisan, tega, tudi če bi arbitri to želeli storiti, ne omogoča. Slovenija ima danes morje, ima okno v svet, ladje neovirano plujejo v in iz naše luke Koper do mednarodnih voda. Z uveljavitvijo sporazuma o arbitraži bi to morje za vedno izgubili. In tisto, kar se imenuje "junction" in kar določa sporazum v točki 3b, po tistem, ko bo potegnjena mejna črta na podlagi mednarodnega prava nekje po sredi Piranskega zaliva, je samo neke vrste neškodljiv prehod iz slovenskih do mednarodnih voda oziroma do odprtega morja. Zaradi tega vas sprašujem premier še enkrat: Ali je bila res ta hrvaška izjava o tem, da ničesar v sporazumu ni mogoče smatrati kot teritorialni stik našega z odprtim morjem, usklajena z vami? In vprašal vas bom nekaj, čeprav vem odgovor vnaprej: Ali boste trmasto vztrajali še naprej in razdvajali slovenski narod? Ali pa boste priznali napako in [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Na križišču med tem, da za vsako ceno dosežem soglasje glede ureditve vprašanj s Hrvaško ali da za pošteno ceno rešim skupaj z Vlado problem odnosov s Hrvaško, sem se odločil za drugo pot. Z Vlado smo rešili ta problem. Zdaj je, potem ko ste vi to večinoma potrdili v tem visokem zboru, na ljudeh, da temu sledijo ali pa zavrnejo. Torej, odločili smo se, da problem rešimo. Vi ste me na koncu pozvali, naj se iz tega umaknem že zato, ker smo razdvojeni. Nič hudega. Na referendume običajno gremo zato, ker imamo različna mnenja, ne zato, ker imamo enako mnenje, razen če gre za plebiscit, kar se je zgodilo leta 1990. In kot je rekel eden od starosta slovenske osamosvojitve, upajmo, da slovenskemu narodu nikoli več ne bo treba biti tako zelo enoten glede temeljnih vprašanj njegove prihodnosti, kot je bilo potrebno takrat. Kdaj je prišla obljuba? In kdaj je bil dosežen dogovor? 11. septembra 2009 v Ljubljani na obisku predsednice Vlade, preden sva šla na tiskovno konferenco, kjer je predsednica Vlade prebrala izjavo, enostransko izjavo Vlade Republike Hrvaške o tem, da dokumenti ne prejudicirajo določitve meje in vrsto drugih dodatnih izjav v tem pismu, ki ga je poslala predsedujoči državi oziroma predsedniku Vlade švedske kraljevine, in v dogovoru, ki ni bil objavljen, je bil pa potrjen tudi z moje strani na tiskovni konferenci, da se obe strani vračata za pogajalsko mizo in da je predmet pogajanj Rehn2. Rehn2 pa je pomenil v točki 3b stik Slovenije z odprtim morjem. Vi veste, da je potem nastala situacija, ko je bilo zelo nejasno, ali bo znova zaradi notranjepolitičnih stvari v eni ali drugi državi ta dogovor padel. V Sloveniji se je govorilo o tem, da smo izdali nacionalne interese, ker se ni vedelo, ali je dejansko ta zaveza Hrvaške, da se vrne k pogajalskemu procesu in da je izhodišče Rehn2 stvarna ali ne, ker tega zapisa ni bilo, bila je pa zaveza, zato smo imeli tudi priče v tem pogajalskem procesu. In kot veste, sem jaz, ker je prišla stvar do nekega vrelišča, zahteval, da hrvaška stran v posebni izjavi do 10. ure v torek, ko se je začela seja Odbora za zunanjo politiko in evropske zadeve, pisno potrdi, da se bodo nadaljevala na izhodiščih Rehn2. Eno minuto do 10. ure je prišel faks z vsebino, ki je potrdila, da je to sestavni del dogovora, ki smo ga dosegli v zvezi s Hrvaško.
Imate proceduralni predlog, gospod Černač?
Predlagam, da v skladu s poslovnikom opravimo razpravo o odgovoru predsednika Vlade na moje vprašanje, in sicer če bo ta predlog sprejet, bomo o tem razpravljali po referendumu. Danes je bilo tukaj rečeno nekaj stvari, ki me resnično skrbijo. Ni bila izrecno zanikana ta izjava o tem, da ste bili s to enostransko izjavo Hrvaške predhodno seznanjeni. Poleg tega gre za enega najpomembnejših vprašanj, o katerih smo se odločali na referendumih od osamosvojitve dalje. Danes je bilo tukaj govora o neki ceni. To vprašanje nima nobene cene. Vprašanje naše suverenosti na morju nima nobene cene. Vedno doslej je bila pri takih vprašanjih politika v večinskem delu poenotena. Ko je šlo za Evropsko unijo, ko je šlo za Nato in najbolj pred 20 leti, ko smo se plebiscitarno odločili za samostojno državo. Tudi takrat so bili posamezniki, nekateri sedijo v vašem kabinetu, spoštovani premier, danes, ki so nas strašili, da bomo jedli travo, če se osamosvojimo. Drugi so nas strašili, da bomo izolirana država in da ne bomo mogli potovati v svet. Nič od tega se ni zgodilo. Slovenija je postala suverena, samostojna država. In danes po 20 letih se dogaja prvič, da vladajoča politika eno izmed najpomembnejših vprašanj, vprašanje bistvenega dela naše suverenosti, vprašanje, ali bomo ohranili morje, ali ga bomo za vedno izgubili, pošilja na referendum tako, da razdvaja, namesto da bi na tem vprašanju poenotila slovenski narod. V takih okoliščinah bo vprašanje sporazuma o arbitraži še naprej razdvajalo slovenski narod, ne glede na to, kakšna bo odločitev. Kar je slabo tako za Slovenijo, kot za Hrvaško in za celotno Evropo. Moram reči, da v teh dneh poteka tudi neka čudna zravenreferendumska kampanja. Pogled na spletne strani Ministrstva za javno upravo in Vlade kaže, da se ta kampanja vrši mimo določb veljavne zakonodaje na stroške davkoplačevalcev, saj Vlada ni in sploh ne more biti organizator te volilne kampanje, objavlja pa vsebine, pri katerih gre za izrazito volilno kampanjo, v tem primeru za potrditev sporazuma. Namerno se manipulira z različnimi interpretacijami okrog tega vprašanja. Zavaja se slovensko javnost, kljub temu da je mogoče o problemu govoriti na zelo razumljiv način in dovolite mi, da to povem še sam. Za kaj gre pri tem vprašanju? Gre za dva soseda, ki imata, če poenostavim, danes oba neoviran dostop do javne poti do mednarodnih voda. Odločila sta se, da bosta to vprašanje razmejila. Ampak ne tako, da bi jima meja obema ohranila neposredni stik z javno potjo, torej z mednarodnimi vodami. En sosed je pristal na to, da bo v bodoče do javne poti do mednarodnih voda hodil oziroma plul preko sosedove parcele. Vprašajmo se, kateri državljan te države bi na svojem zemljišču storil enako? Mislim, da to vprašanje terja razpravo v Državnem zboru, tudi glede na vse ostalo, kar je bilo danes povedano s strani premierja.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Zvonka Černača, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 18. maja 2010 v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil Anton Anderlič, Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik. Tako danes kot očitno že nekaj tednov je v javnosti veliko vprašanj, ki zahtevajo odgovore in so nepojasnjena. Slišimo celo nekatere govorce, ki z retoriko, ki jo uporabljajo, spominjajo na nek dogovor, ki ga ne more biti, ali pa oceno, da imajo samo tisti, ki imajo dovolj "zaslug", v narekovajih, "za zgodovino", pravico povedati, kaj je prav in kako naj se v zvezi z zakonom o ratifikaciji sporazuma o arbitraži ravna. Torej gre za ravno nasprotno, kot je želja, da se predstavi vse argumente, da se pojasni vsa odprta vprašanja in če smo že šli na referendum - mnogi smo mnenja, da je to vprašanje tako, da bi ga lahko rešil Državni zbor in politika sama - ampak, če smo že šli na referendum, potem morajo biti argumenti "za" in "proti" na mizi brez vse tiste retorike, ki sodi zraven in celo poziva na nekatere nesprejemljiva ravnanja iz arzenala preteklosti. 12 referendumov, kar veliko težo smo imeli v Sloveniji in s tako velikimi ne razdvojenimi stališči, ampak s tako velikimi nasprotovanji samo "za" in "proti", ne pa s prebranim tekstom zakona in arbitražnega sporazuma samega, kot se zdaj podajamo na referendum, še nismo imeli. Sam sem prepričan, da je mogoče v tem času še pojasniti marsikaj. Vsaka prilika je prava in tudi Vlada najbrž ima pravico, da pojasni, zakaj tako misli. Parlament ima pravico, vsaj tisti, ki smo glasovali za ta zakon, imamo najbrž pravico povedati, kaj nas je prepričalo in zakaj mislimo, da bi nekdo tretji namesto nas lahko lažje, bolje in dokončno rešil to vprašanje. Gotovo je, da manj ne moremo dobiti. Lahko dobimo več. Sprašujem vas: Ali drži, da bo arbitraža najprej odločila o meji na kopnem in morju ter šele nato določila stik Slovenije z odprtim morjem? To je eno od vprašanj, ki se pojavlja in nima jasnega odgovora in je zelo pomembno za državljane in državljanke, preden bodo odločali.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade, gospod Borut Pahor.
Hvala lepa za to vprašanje. Na nek način predstavlja nadaljevanje prejšnjega oziroma razprava pomeni nadaljevanje prejšnje, tako kot so sami ugotovili, gospod poslanec Anderlič, ljudje bodo odločili o zelo pomembnem vprašanju in je prav, da se zavedajo konsekvenc svoje odločitve. Še enkrat moram povedati stališče slovenske vlade: če se bodo odločili za arbitražni sporazum, se bodo odločili za nekaj dobrega, kar obeta pošteno določitev meje med državama, ki je boljša od obstoječe situacije, ki bi lahko prerasla v trajno, ker verjetno druge rešitve pogajalci, ne mi ne drugi, ne bodo sposobni doseči. Morda kdo vidi rešitev v blokadi Hrvaške ali v času pristopnih pogajanj ali pri ratifikaciji pristopne pogodbe, potem se morajo zavedati tudi vseh drugih konsekvenc. In tu nič ne grozim, samo opozarjam na posledice, ki izhajajo iz take situacije. Zelo pomembno vprašanje, ki ga zastavljate, je, ker se pojavlja zelo veliko nesrečnih in netočnih interpretacij v javnosti, kako in zakaj bo Slovenija, pravimo zagovorniki arbitražnega sporazuma, z njim dobila stik z odprtim morjem: zato, ker je to v 3. člen naloženo arbitražnemu sodišču. Arbitražnemu sodišču je naloženo, ne da z več razsodbami, pač pa z eno razsodi o tem, kakšna bo meja na kopnem in na morju, da pri tem uporablja mednarodno pravo, načelo pravičnosti, relevantne okoliščine, da se uporablja, ko govorimo o načelu pravičnosti, v izvirniku je to "equity", ko govorimo o točki 3b, stiku Slovenije z odprtim morjem, govorimo o "junctionu", zato ker je to beseda, ki nekaj pomeni, ko se jo razlaga v mednarodnem pravu. Torej, ne bodo tri razsodbe, ki bodo določile mejo najprej na kopnem, potem na morju in potem še režime. Ne! Sodba bo ena, in zato je tudi en člen, ki je seveda zaradi nas in našega vztrajanja razdelen tako, kot je, da se v točki 3b točno, jasno lahko vidi, kaj je naloga arbitražnega sodišča. In to je, da določi stik Slovenije z odprtim morjem. In to bo vse skupaj predmet ene razsodbe arbitražnega sodišča, ki za razliko od Haaga ni sodišče, ki bi bilo postavljeno povsem od drugih sodnikov, na katere mi nimamo vpliva. In še ena stvar, če smem, gospod Anderlič, izkoristiti vaše vprašanje, na sodišču v Haagu se lahko priglasijo kot interesenti v diskusiji druge države, recimo, Italija, "nota bene", recimo, Italija! Na arbitražno sodišče -ne! Arbitražno sodišče drugih ne bo upoštevalo kot sporazuma med predsednikom slovenske in predsednico hrvaške vlade in enostranske izjave v procesu ratifikacije nimajo pravnega učinka na besedilo sporazuma. Torej, razsodilo bo v eni razsodbi o določitvi meje, ki mora biti taka, da se najde stik Slovenije z odprtim mednarodnimi vodami. Zakaj je to vprašanje tako zapleteno - zato, ker je po Konvenciji o mednarodnem pomorskem pravu tako, da se omogoča državam, da razglasijo širino teritorialnega morja 12 in ne več navtičnih milj. Točka T-5, slavna točka T-5, pa je oddaljena 15 milj. To je torej velika naloga arbitražnega sodišča, da najde nek "modus vivendi", ki bo omogočil Sloveniji stik z mednarodnimi vodami, kljub temu da je tako imenovana točka T-5 15 navtičnih milj od našega kopnega. Tako, vidite, gospe in gospodje, je bilo zelo zapleteno, zahtevno in težavno voditi pogajanja. Vodili smo jih v nelahkih razmerah, ko je bilo treba hkrati reševati tudi druge probleme. Toda z nekim razumom in pogumom smo prišli, gospod poslanec Anderlič, do neke rešitve, ki nam nedvomno zagotavlja, da bomo tisto, kar smo izgubili od 25. 6. 1991 naprej, postopoma, korak za korakom pridobili nazaj in da to ne bo samo "uti posidetis de facto", ampak da bo to "uti posidetis de iure", ker bo tako odločilo arbitražno sodišče v enem izreku, kjer bo določena meja na kopnem in na morju in hkrati s tem tudi stik Slovenije z mednarodnimi vodami.
Želite dopolnilni odgovor, gospod Anderlič? Prosim.
Ob vseh teh razpravah in tudi raznih zborovanjih, proslavah in podobnem se sliši tudi, češ, vsa pravna stroka, predvsem mednarodnopravni strokovnjaki iz Slovenije, pa tudi domnevno nekateri drugi, so proti in imajo velike pomisleke, kaj bo Slovenija dobila oziroma da je to za Slovenijo škodljivo. Sam mislim, da je vendarle v slovenski strokovni javnosti, tudi mednarodnopravni, polarizacija, tako kot je tudi drugod, pa vendarle je bilo slišati, da Vlada ima, predvsem Ministrstvo za zunanje zadeve že nek gremij, ki vključuje pravzaprav tiste, ki so za, in tiste, ki so proti, pravniki. Jasno je, da bi bilo neumno in skorajda nesprejemljivo pozivati na enotno stališče v stroki, ker ima to svojo zakonitost in tako naprej. Pa vendarle, ko gre za argumentacijo, ko gre za to, da preprosti državljani in tisti, ki bomo odločali, vemo, kaj misli ta stroka, kako je ekipirana, ali je blizu Vlade, zunanjega ministrstva storjeno vse za to, da bo vsa ta stroka ustrezno in povedala vsem, ne samo takrat, ko zborujejo, da eni bo povedala eno resnico, ko zborujejo drugi, bo povedala drugo resnico, kar je največji problem in zato sem tudi prej omenjal nekatero retoriko. Skratka, sprašujem dodatno: Ali je v okviru teh sedanjih aktivnosti mogoče reči, da je pravna stroka, ki podpira ta arbitražni sporazum, v takšnem delu enotna, da ji absolutno lahko verjamemo?
Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Če bom sedaj storil napako, ker bom poimensko omenil nekaj ljudi in s tem pravzaprav naredil več škode kot dobička, mi bo žal. Vendar ne bi rad dajal vtisa, da govorim o tem, da velik del slovenske in tudi del tuje - tiste, ki je bila vprašana - zagovarja arbitražni sporazum, si bom dovolil ob upanju, da je ta navedba točna, če ni, se vnaprej opravičujem, imenovati nekaj uglednih mednarodnih pravnikov v Sloveniji, ki so za arbitražni sporazum. Najprej, da kasneje ne pozabim, zdi se mi zelo pomembno, da vsi mednarodni pravniki z mednarodne pravne katedre pravne fakultete v Ljubljani podpirajo arbitražni sporazum, vsi. Naprej, jaz upam, da koga ne moti, da je prof. dr. Danilo Türk tudi predsednik države. Prof. dr. Danilu Türk je ne samo ugleden mednarodni pravnik, ampak ima izjemno pomembne diplomatske izkušnje pri mirnem reševanju sporov. Upam, da komu pomenijo kaj priimki pravnikov, kot so Škrkova, dr. Bohte, dr. Sancinova, da pomeni kaj dr. Devetak, dr. Brglez, dr. Bučar, mag. Krivic, dr. Ude. Žal ima Patrick to smolo, da je ugledni pravnik, ampak tudi minister, drugače bi citiral tudi njega. Skratka, hočem povedati, da ni res to, kar pravijo nekateri, da vsi mednarodni pravniki govorijo proti arbitražnemu sporazumu. Ni res. Res je, da velik del mednarodne pravne stroke v Sloveniji stoji za arbitražni sporazum in je bil deloma, kolikor se je Vladi zdelo pomembno, tudi konzultiran, morate pa razumeti, da je bilo treba to delati tiho, da je bilo treba delati to diskretno in ob velikem zaupanju teh ljudi. In da povem morda še eno stvar več. Bil je konzultiran tudi del mednarodne pravne stroke. Bil je po mojem mnenju konzultiran najboljši med najboljšimi v mednarodni pravni stroki za to vprašanje [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]Ne, ne! On je mogoče "second best", ampak ni najboljši. Imeli smo to srečo, da so dobili gospoda, ki nam je svetoval ves ta čas zelo iskreno in da smo se lahko takrat, ko smo se znašli sredi dvomov, lahko precej zanesli na njegovo presojo, za katero si je vedno vzel zelo veliko časa, on in njegova skupina asistentov, ki mu je pri tej presoji pomagala. In ko smo dobili zadnjo različico sporazuma, sem jaz rekel, to je zares fantastičen sporazum. Od tod tudi ta moja, bom rekel, zgodba o fantastičnem dnevu v Stockholmu.
Hvala lepa. Prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja postavljena na 16. seji Državnega zbora. Minister za promet, gospod dr. Patrick Vlačič, bo odgovarjal na vprašanje gospoda mag. Franca Žnidaršiča glede uporabe projekta novi pristopi za zmanjšanje števila nesreč ter na vprašanje Francija Keka v zvezi z dokončanjem avtocestnega križa. Izvolite, gospod mag. Žnidaršič. Ste že postavili vprašanje. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Mi smo dejansko dobili te predloge od gospoda Muellerja, več predlogov, ne samo tega svetlobnega. Med drugim tudi en predlog, da bi namestili na železniške lokomotive posebne air bage, ki bi zaščitili ob trku vozila, v katerega bi lokomotiva trčila. Veste, pri rešitvah, ki jih predlaga gospod Mueller, gre za novosti in bi jih bilo mogoče uvesti na dva načina: ali da izdelovalec sam pripravi tehnično rešitev, ki se jo potem pod predpisanimi pogoji vgradi, testira, nadzoruje njeno delovanje in s tem dokaže, da ustreza varnostnim zahtevam, in da ni negativnih vplivov na ostale podsisteme, ali pa, da ministrstvo del sredstev za izvedbo takih ali podobnih prodjektov pridobi v obliki javnih razpisov, s katerimi zahteva in predpiše izvedbo določene naloge. Na javni razpis se v takem primeru lahko prijavi kdorkoli od izdelovalcev, v obeh primerih pa se zahtevajo za izvedbo naslednje zadeve: izjava o skladnosti, certifikati, evropsko-tehnično soglasje, varnostna analiza, tehnična dokumentacija, preizkusno poročilo proizvajalca ali certifikacijskega organa, ki je opravil preizkušanje, zagotovitev skladnosti, navodilo za uporabo, navodilo za vgradnjo, navodilo za vzdrževanje. Šele potem, ko je postopek izpeljan o zahtevi za izdajo dovoljenja, odloči pristojni minister, s čimer se potem dovoli vgradnjo v železniški sistem. Jaz vam to razlagam ne zato, da bi se opravičeval, zakaj ničesar nismo naredili, ampak takih idej od državljanov dobimo zelo veliko. Tudi jaz imam eno idejo. Recimo, ena izmed možnosti, kako rešiti situacijo, da bi bila varnost večja, bi bila, da bi namesto teh klasičnih železniških sistemov od dveh luči, ki se izmenjavata, dali semafor, ki je v človeški zavesti nekako bolj pricipiran, lažje ga razumemo ali pa namesto, recimo, andrejevih križev, da bi dali čim več semaforjev. To počnejo Švicarji ta trenutek, ampak tudi tega, zaenkrat, mojega predloga, ki ga sicer Švicarji izvajajo, strokovna javnost ni sprejela pretirano dobro. Kaj hočem povedati. Če bi imel neomejeno količino denarja, bi seveda lahko naredili takšne varnostne sisteme, da ne bi prišlo niti do ene nesreče. Mi pač znotraj resursev iščemo takšne tehnične rešitve, ki so uveljavljene, ki pomenijo visoko stopnjo varnosti, ki se v železniškem sistemu zahteva. Recimo, vse zapornice so takšne, da imajo nekakšen dvojni nadzor tega, kdaj se sprožijo, in podobno. Tako stari niso tako zelo enostavne, da samo nekdo pove idejo in je potem jutri realizirana, pa če je še tako dobra. Tudi ni nikakršnih dokazov, da bi res izjemno pojačane luči na lokomotivah povzročilo bistveno povečano varnost. Mi vse te predloge zelo zelo resno obravnavamo, se o njih pogovorimo s strokovno javnostjo in če bomo ocenili, da je kakšen od teh takšen, da bi lahko prinesel bistveno izboljšanje, ga bomo skušali spraviti v življenje. Ampak, ta trenutek se v železniškem prometu v Evropi poskušajo različni načini, kot sem rekel prej, Švicarji s semaforjem in podobno, in zaenkrat mi še vedno gremo po tisti shemi, ko poskušamo narediti čim več izvennivojskih železniških prehodov, ko poskušamo zmanjševati preveliko število železniških prehodov, kjer si jih, recimo, ljudje kar sami naredijo in je tega preveč v Sloveniji, zato ker se jim ne da, recimo, peljati en kilometer pa pol ali pa dva več, kar je, recimo, razumljivo s stališča človeka, s stališča varnosti pa ne. Tako delamo še vedno sistemsko, če bomo pa ocenili, da je katera od teh rešitev toliko sprejemljiva, bomo pa tudi razpis naredili, ampak same ideje ne moremo neposredno pretopiti, da bi jo kar uporabili.
Želite še dopolnilni odgovor, gospod Žnidaršič? Prosim.
Hvala lepa gospodu ministru za izčrpen odgovor na postavljeno vprašanje, ob čemer bi dodal samo to, da je vendar najbrž večina nesreč, ki se zgodijo na železnicah, posledica dejstva, da je večina tistih, ki utrpijo poškodbe ali izgubijo življenje, spregledala prihajajoči vlak. V teh rešitvah sem predvsem mislil in apeliral na to, da bi se raziskalo ali poskusilo z uporabo boljše vidnosti vlaka, ki prihaja. To pa bi se lahko tudi podnevi zagotovilo z večbarvnimi in močnimi žarometi, ki bi, denimo, opozorili tisto gospo, ki je sedajle umrla na železniških tirih, ki je šla za zadnjim vagonom enega vlaka čez progo, pa ni videla, da prihaja po drugi strani drugi vlak in je dva dni nazaj bila mrtva na progi. Moram reči, da po tem, kar je pisalo v časopisu, da so bile zadnje tri žrtve v enem samem mesecu - pešcev, na železniških progah - posledica tega, da so ti ljudje prepozno opazili, da vlak prihaja. Zato bi najbrž ta močan svetlobni signal, ki bi na ovinkih bil celo viden z ogledalom, pomagal. In če se le da, ne bi škodovalo, da bi šli v te rešitve in dolgoročno pomagali k temu, da bi bilo žrtev manj, pa tudi tistih nesreč, ki puščajo hudo invalidnost, tudi manj. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Mi bomo še enkrat proučili to na vaš poziv. Moram pa povedati, ne vem, če se spomnite, ali pa se, v lanskem letu smo naredili akcijo za andrejev križ. Namreč, v percepciji ljudi andrejev križ ne figurira niti toliko močno kot rdeča luč, smo ugotovili. Andrejev križ je opozorilo na to, da se bližaš samo z andrejevim križem zavarovanemu železniškemu prehodu. Kar pomeni, da se boš znašel lahko v neposrednem soočenju z vlakom, če ne boš dovolj pozoren. Strokovnjaki mi pravijo, da je bolj pomembno zaznavanje pri približevanju železniški progi, kot pa samega vlaka. Tako mi pravijo. Zato sem tudi zahteval, da se povsod, kjer vidnost ni dovolj dobra, poskrbi, da se poseka grmičevje, drevje, da se vlak vendar opazi. Bomo pa proučili še enkrat to možnost s temi svetlobnimi signali, da ne bi kakorkoli lahko izpustili česa, kar lahko prinese več k varnosti v železniškem prometu.
Hvala lepa. Gospod minister za promet dr. Patrick Vlačič bo odgovoril na poslansko vprašanje gospoda Francija Keka v zvezi z dokončanjem avtocestnega križa. Izvolite.
Hvala. Za odsek Pluska-Ponikve, Ponikve-Hrastje na dolenjskem kraku je še vedno datum 30. 6. 2010, sicer žal ne bodo zgrajeni vsi priključki navezovalne ceste, tako da se bo gradnja nadaljevala še po roku, ampak glavna avtocestna žila - ja. Pogodbeni rok za dokončanje gradnje Peračica-Podtabor na gorenjskem kraku je konec avgusta 2011. Mi se sicer trudimo, da bi premaknili ta rok na začetek turistične sezone, ampak bi bilo za to treba verjetno nekaj dodatnih sredstev. Pač, drugače je sedaj uradni rok za izvajalce, mislim, do avgusta 2012. S tem še ni dokončana gradnja slovenskih avtocest in hitrih cest. Za Draženci-Gruškovje pričakujemo sprejem državnega prostorskega načrta na Vladi do konca junija. Potem nas čaka še Postojna-Divača-Jelšane, Koper-Dragonja, Koper-Lucija. Čaka nas še del tretje razvojne osi proti Republiki Avstriji. Koper-Lucija je že umeščena in se že tudi gradi, kot veste. Potem nas čaka Draženci-Gruškovje še ta državni prostorski načrt. Drugje pa poteka še umeščanje v prostor.
Izvolite, gospod Kek. Želite še dopolnilni odgovor?
Hvala za odgovor. Če sem dobro razumel potem torej 30. junija nekje pričakujemo otvoritev ceste mimo Trebnjega. Oziroma dodatno bi vprašal: Kaj bo še ostalo po tem datumu, da se uredi? Ali bo režim vožnje tak, kot je po navadi na avtocestah že vpeljan, ali bo le delno [[...]]?
Gospod minister, izvolite.
Kolikor so mene obvestili, bo na glavni žili potekal normalno promet, gre samo za določene navezovalne ceste, ki še ne bodo dokončane.
Hvala lepa. Ker je minister za finance gospod dr. Franc Križanič odsoten, bo na neodgovorjeno poslansko vprašanje gospoda Milenka Ziherl odgovoril na naslednji seji Državnega zbora. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Poslansko vprašanje ministru za finance, ki je odsoten, bo postavil gospod mag. Andrej Vizjak, prosim.
Hvala lepa. Arbitražni sporazum določa, da bo arbitražni senat najprej določil potek državne meje na kopnem in na morju po načelih mednarodnega prava. V drugem stavku, ne v istem stavku in v istem mahu, bo pa določil še stik Slovenije z mednarodnim morjem. Če bi torej Vlada vedela in pristala na to, da bo dosežen teritorialni stik slovenskih voda z mednarodnimi, potem bi bil dovolj en stavek, ki bi rekel, da mora arbitražni senat določiti mejo tako, da bo dosežen teritorialni stik. Konec, pika! Ker pa se je sedanja vlada tukaj očitni uklonila interesom Hrvaške, verjetno tudi mednarodne skupnosti, da je mir v hiši, pa je pristala na takšno nesprejemljivo določbo. In ocenjujem, da bo na podlagi takšnega arbitražnega sporazuma arbitražni senat razdelil na pol, potegnil črto do italijanskih voda in Sloveniji bo ostalo nekaj malega lastnega morja brez teritorialnega stika. Kaj to pomeni za Luko Koper? Kaj to pomeni za slovenske gospodarske interese? To sprašujem finančnega ministra. Ali ve, ali je naredil kakšno analizo o tem kakšne bodo gospodarske in finančne posledice te odločitve na poslovanje Luke Koper ter na poslovanje drugih gospodarskih subjektov, ki so tesno povezani z Luko Koper? Zavedati se moramo, da je več kot 30% vsega tovornega prometa slovenskih železnic posledica dejavnosti Luke Koper. Luka Koper je tisto okno Slovenije v svet in sveta v ta del Evrope, ki je Slovenijo povzdignilo tudi med globalno prepoznane ekonomije. Ko bo minister za promet, recimo, hodil ali pa za finance, ali pa za gospodarstvo po Kitajski, Japonski ali kjer koli drugod, lahko ponuja tem ekonomijam zgolj to logistiko in to naravno danost in to priložnost kot priložnost za slovensko gospodarstvo. S takšnim arbitražnim sporazumom, kot je sedaj napisan, sta ogroženi prihodnost in konkurenčnost Luke Koper. Zakaj? Namreč, če bodo ladje morale pluti skozi hrvaške teritorialne vode v slovenske ozemeljske vode in v Luko Koper ter seveda obratno, bodo prečkale hrvaško morje in bodo podvržene tudi možnosti Hrvaške, da to plovbo ovira, da jo zavlačuje. S tem slovenska Luka Koper izgublja konkurenčnost v primerjavi s hrvaško luko na Rijeki. Zanima me: Ali so Ministrstvo za finance, Ministrstvo za gospodarstvo ali Vlada sploh naredili kakšno oceno negativnih gospodarskih posledic? Kakšna je ta ocena? Ker mi, seveda, gospod minister tega ne more pojasniti sedaj, pričakujem, da mi bo to na naslednji seji zbora ustno pojasnil.
Hvala lepa. Gospod Silven Majhenič bo postavil ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću poslansko vprašanje. Izvolite.
Hvala za besedo. Očitno se je minister izgubil, bom govoril v prazno. Evropska direktiva iz leta 2000 določa ravnanje z izrabljenimi motornimi vozili v vseh članicah Evropske unije in da je za vse članice obvezujoča. Direktiva je bila tudi pravna podlaga za sprejetje slovenske zakonodaje, ki se navezuje na ravnanje z izrabljenimi motornimi vozili. Sprejeti so bili številni pravilniki, zakoni in uredbe, vse to pa bi naj zadostovalo za učinkovito izvajanje odstranjevanja in razgradnjo izrabljenih avtomobilov v slovenskem prostoru, tako kot zahteva direktiva Evropske unije. V Sloveniji je možno oddati izrabljeno v reciklažni center brezplačno, kar sicer v vseh ostalih članicah Evropske unije ni mogoče. Pri nas pa bi naj bila to spodbuda, bi se zakonodaja dosledno tudi izvajala. Država je podelila koncesijo za izvajanje gospodarske javne službe leta 2007 trem podjetjem, ki pokrivajo celoten slovenski prostor, sicer pa je možna brezplačna oddaja že od leta 2005 kar na 49 zbirnih mestih. Direktiva Evropskega parlamenta nalaga članicam, naj bi do leta 2015 delež recikliranih in vnovič uporabljenih sestavnih delov znašal kar 95%. Zdajšnji odstotek bi naj bil 85%. Zato sprašujem: Kakšen je odstotek recikliranih in vnovič uporabljenih materialov, ki so vrnjeni v predelavo pri nas? In: Ali bo dosežen zastavljen cilj 95%, kot ga zastavlja Evropska unija do leta 2015? Kakšne so ugotovitve inšpekcijskih služb, ki nadzirajo doslednost izvajanja recikliranja izrabljenih vozil? In: Ali se dosledno izvaja 12. člen Zakona o varnosti v cestnem prometu, tretji odstavek, ki govori o inšpekciji, ki je pristojna za varstvo okolja? Zaskrbljujoč je podatek, da je v Sloveniji na leto 40 tisoč izrabljenih vozil, ki bi morala iti v razgradnjo, vendar se jih razgradi le okrog 7 tisoč. Očitno je, da so uslužbenci pri odjavi vozila premalo dosledni in inšpekcijske službe ne opravijo svojega dela dovolj dobro, kajti v nasprotnem primeru do takšnih odstopanj ne more priti. Vse več vozil je najdenih zapuščenih po parkirnih prostorih, po črnih odlagališčih in v gozdovih, pa tudi v kakšni reki se najde kakšno, veliko pa jih je tudi na avtoodpadih. Vse to utemeljuje, da službe, ki so pristojne za odjavo in nadzor, ne opravijo svojega dela, kot bi morale. Zato sprašujem: Kaj boste naredili, da se stanje, kot ga imamo, izboljša in da se bo zakonodaja spoštovala, kot je zapisana? Očitno pa je, da so kazni prenizke, kajti v nasprotnem bi bil odnos lastnikov do odsluženih avtomobilov zanesljivo drugačen. Hvala.
Gospod minister dr. Žarnić, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, hvala za vprašanje. To je tudi vprašanje, ki si ga kot državljan dostikrat zastavljam, ko na trati zagledam avto, ki ga gledam že nekaj dni ali pa tudi nekaj mesecev. Na to vprašanje sem odgovor pripravil tako - na kratko povedano - da obstaja sistem, obstajajo uredbe in pri nas smo vzpostavili sistem spremljanja dogajanja, kar je tudi na spletnih straneh. Vendar bi dal le bistven odgovor, v nekaj besedah, da bo stvar zadosti jasna. Bistven problem je v pridobivanju potrdila o izrabljenosti avtomobila, ko je ta odjavljen iz prometa. Se pravi, vse tisto, kar je napisano, vse uredbe padejo v praksi na nekem takem detajlu. Ravno zaradi tega detajla pripravljamo novo uredbo, ki bo pripravljena v letošnjem letu in bo predvidela plačevanje registracije do trenutka, ko bo lastnik predložil potrdilo o oddaji avtomobila v razgradnjo. S tako jasno uredbo računamo in verjamemo, da se bo vse tisto, kar je napisano in predpisano, lahko tudi udejanjalo.
Hvala lepa. Gospod Majhenič, želite dopolnilni odgovor? Izvolite.
Samo v enem segmentu. Tega nisem razumel, če bi mi malo bolje pojasnili. Recimo, plačevanje registracije, dokler imaš vozilo. Ne vem, če gre to skupaj, če sem pravilno razumel, ker le moraš imeti tehnični pregled in tako naprej. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
No, mogoče sem napačno povedal, ne gre čisto za registracijo. Gre za to, da dokler ni potrdila o oddaji avtomobila v obdelavo ali v uničenje, se avtomobila ne bo dalo odjaviti.
Hvala lepa. Gospod Marijan Križman bo prav tako postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Žarniču. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani, spoštovani gospodje ministri, spoštovane članice in člani! Dovolite mi, da postavim kratko vprašanje, in sicer: spoštovani gospod minister, v Mestni občini Koper imamo tudi tri zaselke Rakitovec, Zazid, ki so nekako, če lahko tako temu rečem, na skrajni točki Mestni občine Koper. Do njih pelje zelo stara in ozka pot, po kateri so včasih vozili z oslički in le s kolesi, danes so te vasi bolj obljudene, ljudje so se vrnili domov, zgradili hiše. Mestna občina Koper je načrtovala obvozno cesto, kajti cesta, o kateri sem govoril, je ozka in gre skozi staro naselje. Prišlo pa je do velikega problema, ker je obvozna cesta pri Podpeči naletela na obstoječe stanje podtalnice. Ta problem se rešuje že vrsto let. Problem je še hujši, kajti druge možnosti v tem kraškem predelu enostavno in preprosto ni mogoče načrtovati. To je v tem trenutku ali pa v vseh časih do sedaj edina možna varianta. Gospod minister, prosim za odgovor: Kaj lahko Ministrstvo za okolje in prostor naredi skupaj z Mestno občino Koper in z načrtovalci, da ob varovanju in spoštovanju okolja vendarle lahko ljudem, ki v teh vaseh živijo, omogočimo normalno cesto in dostop do svojih vasi, do svojih hiš in stanovanj? Gre za večje število občanov, gre tudi za to, da je občina Koper veliko vložila v to, da se v teh vaseh ohrani življenje, da se ohrani okolje in krajina, danes smo pa naleteli na nerešljiv problem in jim ne moremo omogočiti dostopa do njihovih hiš. Naj za ilustracijo povem, da že prevoznik s pohištvo ne more do stanovanja, kaj pa šele vozilo z gradbenim materialom, zato so ti ljudje primorani z večjih vozil, kamionov, prelagati stvari na manjše kamione in to počnejo strpno že veliko časa, vendar mislim, da jim je tudi potrpljenje že poteklo. Hvala lepa za vaš odgovor, gospod minister.
Gospod minister, prosim.
Predsednik. Spoštovani poslanec, sva pred velikim problemom. Namreč, problem je izredno občutljivost kraškega terena in problem koncentracije poseljenosti, ki že pri sedanji poseljenosti je na zgornji meji. In tukaj smo pred konfliktom dveh interesov v istem okolju: en je interes ohranjanja vodonosnika in celega vodovoda za celo Obalo, če se kaj zgodi; drugi pa je interes potreb in želja ter upravičenih zahtev prebivalcev, ki ne morejo tako živeti. Ko smo se o tem vprašanju v hiši pogovarjali, dejansko ta trenutek nimam jasnega odgovora, kako to cesto urediti, kajti tukaj je dejansko konflikt večjih zahtev. Mislim, da ni druge zgodbe, kot da se to pogovarjanje in dogovarjanje z lokalno skupnostjo nadaljuje, pa iščejo neke tehnične možnosti, dobesedno tehnične možnosti, ki bi lahko omogočile vsaj minimum tistega, kar prebivalci pričakujejo.
Izvolite, gospod Križman.
Hvala lepa. Razumem težavo, ki jo imate na ministrstvu in bi z vašim odgovorom, lahko bil sam zadovoljen, ne morejo pa biti zadovoljni krajani, tisti, ki so me napotili na to vprašanje. Pričakujejo, da bomo to prej ali slej začeli reševati. Z dodatnim vprašanjem, gospod minister, vas sprašujem [[...]]
Gospod Križman, ne more biti dodatnega vprašanja. Vi lahko zdaj samo predlagate, če želite razpravo.
To je že [[...]]
[[...]]dopolnilni odgovor [[...]]
[[...]]dopolnilno vprašanje [[...]]
To pa ja, izvolite.
Spoštovani gospod minister, kdaj predvidevate, da boste pa lahko imeli kakršenkoli odgovor na to vprašanje?
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Bom pa še drugače povedal. Po vseh načelih stroke in tudi formalno glede na veljaven predpis se tam ta obvoznica ne more narediti. Nisem hotel tako zelo direktno povedati, ampak moram. Zato znotraj tega, ker na še drugi strani bo pa tam prišla neka druga zahteva, da ne varujemo vodovoda in tega. Zato pravim, da bi se znotraj tega, ker je tako jasno, da se ne sme, mogoče izplačalo še enkrat pogledati, če so kakšne tehnične možnosti, kako bi se kljub temu, da je bilo rečeno, da se ne da, lahko našla neka rešitev. V tem smislu.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje, gospodu Alešu Zalarju.
Hvala za besedo. Ne vem, gospoda ministra ni. Mogoče me posluša kje v kakšni pisarni. Sodniški poklic je eden najbolj odgovornih poklicev, ki ga lahko opravljajo le dobro strokovno usposobljene in toliko stabilne, samozavestne osebe, ki bodo odločitve sprejemale na prvem mestu strokovno, v skladu z ustavo in zakonom in seveda tudi v skladu z moralno - etičnimi načeli družbe. Žal pa se v slovenskem pravosodju dogaja vse preveč napak, nepravilnosti. Kar pa je še bolj zaskrbljujoče, pa je dejstvo, da se te tako imenovane napake dogajajo tudi zaradi raznih koruptivnih teženj in se kasneje še zagovarjajo, kot da so pravilne. Velikokrat se žal že vnaprej ve, kdo bo v nekem postopku dobil pravdo: tisti, ki je bolj premožen, pripadnik kakšne elite, recimo, malemu človeku pa se dogajajo velike krivice. Spoštovani gospod minister, najprej vas pozdravim, da ste prisotni pri mojem vprašanju. Sprašujem vas: Kaj naj naredi državljan, ko ga razočara še tista zadnja instanca: sodišče? Kaj naj naredi oziroma kako naj ukrepa, če ve, da je v nekem postopku prišlo do kršitev napak, nepravilnosti, pa so jih na sodišču pometli pod preprogo. Ne nazadnje vas sprašujem, gospod minister: Kaj lahko vi kot minister za pravosodje naredite? Kako lahko vi ukrepate, če vam predstavijo dejstva, da je nek sodnik ravnal napačno, da se je zgodila krivica? Kakšne ukrepe, postopke lahko torej uvedete vi kot minister za pravosodje zoper tega sodnika in sodišča? Hvala.
Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, se opravičujem, ker nisem bil na samem začetku vašega vprašanja, vendar sem slišal tisto, kar je bistveno. Prvič, nasvet strankam: tam, kjer menijo, da se jim je zgodil krivica, je lahko samo tak, kot ga določa naš ustavni okvir. Ta je, da najprej izkoristijo vsa redna in izredna pravna sredstva. Če to ne pomaga, potem ostaja tukaj še ustavna pritožba na Ustavno sodišče in tukaj se, pravzaprav potem lahko rečemo, vsa ta pravna sredstva tudi izčrpajo. Sicer pa, če pride do take izjemne situacije, ko posameznik meni, da mu je bila z odločitvijo storjena škoda in v takem primeru želi to povrnitev, potem mu ustava zagotavlja tudi to možnost. Torej ni nemogoče, da je država odškodninsko odgovorna zaradi neustreznega, nezakonitega ravnanja državnega organa, lahko tudi sodišča. V praksi se to, žal, to sem in tja tudi dejansko dogaja. Kaj lahko storim jaz, kot minister v takšnih primerih? Na naše ministrstvo se obračajo stranke v sodnih postopkih iz različnih razlogov. Minister ima v takšnem primeru več možnosti. Ena je ta, da se odloči za nadzor nad opravljanjem zadev sodne uprave v tem smislu, da zahteva predložitev določenih podatkov o poslovanju sodišča, določenih pojasnil ali poročil, seveda v odvisnosti od tega, ali se že iz same vloge stranke vidi, da predsednik sodišča ni izvršil vsega tistega, kar bi morda lahko. Druga možnost je, da minister lahko zahteva podatke in poročila o stanju reševanja posamezne zadeve, zlasti če gre za zaprosila, ki prihajajo od tu, torej iz Državnega zbora, Državnega svet, predsednika republike, Računskega sodišča, varuha človekovih pravic in tako naprej. Minister ima tudi možnost, da odredi, oziroma predlaga odreditev pregleda poslovanja sodišča v zadevi, v kateri se stranka pritožuje, vendar ni minister tisti, ki o tem dokončno odloča, in podobno je pri službenem nadzorom nad delom sodnikov. Tudi tu je minister predlagatelj. Minister lahko da tudi pobudo za uvedbo disciplinskega postopka, vendar v tem primeru ne zaradi same vsebine odločitve v konkretnem primeru, ampak zaradi drugih disciplinskih kršitev, ki jih opredeljuje zakon in kamor je moč uvrstiti tudi nevestno, malomarno, nepravočasno opravljanje sodniške službe. Torej, določena pooblastila minister za pravosodje v tem pogledu torej ima, edina omejitev, ki pa hkrati tudi predstavlja največjo oviro za tistega, ki se čuti prizadetega, oviro v smislu odprave krivice, je pa ta, da minister nikoli ne more poseči v konkretno odločitev in da nikoli ne more sprožiti postopka zoper posameznega nosilca sodne funkcije v zvezi s konkretno odločitvijo. To je omejitev, ki jo vzpostavlja zakon in ki jo je v praksi vzpostavil tudi Sodni svet v nekaterih primerih v preteklosti. Hvala.
Želite dopolnilni odgovor? Izvolite, gospod Ribič.
Hvala. Spoštovani minister. Že skoraj celotni Sloveniji je poznan primer bulmastifov. Sodba upravnega sodišča z dne 10. marca 2008, ki je odpravila odločbo Veterinarske uprave Republike Slovenije, je pravnomočna in kot takšna, žal, s pravnega vidika gledano, pravilna. Tega se zavedam. Vendar pa je ta sodba tudi po mnenju mnogih pravnih strokovnjakov nepravilna, zmotna. Dr. Rajko Pirnat uporabi celo besedo "nezakonita". Tudi upravni inšpektor Inšpektorata za javno upravo mag. Marjan Štriker v zapisniku o inšpekcijskih ugotovitvah inšpektorja ugotavlja, da je povsem jasno, da je sodišče prezrlo prehodne določbe novele zakona. Torej, zanima me: Ali in kakšne ukrepe ste v tem konkretnem primeru kot minister sprožili, da bi preverili, zakaj je do takšne nepravilne odločitve prišlo? Ali so bile z vaše strani ugotovljene kakšne nepravilnosti? So bili izrečeni kakšni ukrepi? Hvala.
Gospod minister, izvolite prosim.
Hvala lepa. Torej, če ste me pozorno poslušali, potem ste našli odgovor na to dopolnilno vprašanje že v mojem prejšnjem odgovoru. Kot minister namreč ne morem ukrepati v zvezi s konkretno odločitvijo; tudi v zvezi s tisto, ki je že pravnomočno končana. To je stvar sodstva samega, zlasti pa Sodnega sveta. Po podatkih, ki so tudi javno dostopni, je v okviru sodne uprave na upravnem sodišču bil izvršen pregled, in ugotovitev je, da ni bilo nobenih nepravilnosti v zvezi z obravnavanjem te zadeve. Ko pa gre za vprašanje dokončnosti te odločitve in pravnomočnosti, pa bi lahko govorili o tem, da je bila sodba napačna, samo, če bi bila odpravljena v postopku s pravnimi sredstvi. To je pa tisti prvi del mojega odgovora na vaš prvi del vprašanja. Torej, kadar je zadeva torej dokončna in pravnomočna, takrat sodba velja, ustvarja pravne učinke in vsaka kritika take sodbe, ki je sicer legitimna, nima v tem pogledu nobenih pravnih učinkov. Se pa lahko kakovost odločanja po merilih Sodnega sveta upošteva pri ocenjevanju sodniške službe, pri odločanju o napredovanju oziroma pri odločanju o nadaljnji sodnikovi karieri, pri čemer je, kolikor je meni znano, v tem primeru, ki ste ga omenili, šlo za senat treh sodnikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Petan bo postavil poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Samuelu Žbogarju. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, oba ministra! O arbitražnem sporazumu je bilo povedano že ogromno, pa verjetno še bo. Vendar ljudje še vedno ne vedo, komu naj verjamejo, ampak to je druga zgodba. Dejstvo pa je, da če bi držale besede, ki jih je izrekel predsednik Vlade, naše vlade, da mu je predsednica hrvaške vlade obljubila, da bo Slovenija imela direkten neposreden stik s teritorialnim morjem, se pravi naše morje - direktni stik, potem arbitraža ni potrebna. Tako ali tako bi imeli stik, mi bi bili zadovoljni in Hrvati če se tudi strinjajo, je zadeva v redu. Ker pa rabimo arbitražni sporazum, to pomeni, da ne bomo imeli stika. In sedaj smo pravzaprav v paradoksalni situaciji. To je, recimo, zemljevid sedanjega stanja, ko Slovenija ima neposreden stik z mednarodnimi vodami. Ga imamo. Ni nobenih težav. Po arbitražnem sporazumu, ki bo uporabljal mednarodno pravo, se pravi, določilo mednarodnega prava, to pa v nobenem primeru ne more pripeljati do drugega, kot da bo Slovenija zaprta država. Naše teritorialno morje se ne bo v nobenem primeru stikalo z mednarodnimi vodami na Jadranu. Ni mogoče. In zato bomo imeli samo služnostno pot skozi hrvaške vode. Drugače ne more biti. Takega čarovnika ni, ki bi znal potegniti tako črto, da bi po pravilih mednarodnega prava, ne pa po pravilih zunanje pravičnosti, ki uporablja tudi zgodovinska dejstva, nekako naredil stik naših teritorialnih vod direktno z mednarodnimi vodami. In moje vprašanje gre v drugo smer ali pa nadaljujem s tem. Vmes med slovenskimi vodami in mednarodnimi bo potem seveda hrvaško morje, mi bomo pa imeli neko služnostno pravico. Drugače ni mogoče. Drugače ne gre. In ta služnostna pot bo v bistvu na hrvaškem teritoriju. To bo dogovor, kako bi eventualno lahko prišli v luko Koper, ampak morje bo hrvaško. Kaj pa, če se Italijani spomnijo, zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, da bodo začeli kontrolirati ves promet v svojih teritorialnih vodah in bodo začeli kontrolirati ladje, ki bodo plule v koprsko pristanišče. Kaj se bo zgodilo? Imate scenarij, kaj boste naredili? Dejstvo je, če je njihovo morje, imajo pravico narediti to kontrolo kljub dogovoru, ki bi bil sprejet. To pravico imajo. Primer izrednih razmer. Zato vas sprašujem: Kakšen scenarij imate, B scenarij, če pride do tega? Namreč, to se je Sloveniji enkrat že zgodilo v tem mandatu, ko je vlada vaša. Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Kar nekaj vprašanj je postavil gospod Petan. Najprej glede obljube hrvaške predsednice vlade slovenskemu predsedniku Vlade, glede neposrednega stika, neposrednega izhoda Slovenije na odprto morje. To obljubo imate zapisano v arbitražnem sporazumu zelo jasno. Naprej. Seveda nočete verjeti, da bo prišlo do tega stika, ker nočete verjeti, ampak drugače poglejte, kako približno bo izgledal izhod Slovenije na odprto morje po tem sporazumu. Zdaj pa [[...]]Pa kakšna služnostna pot, lepo vas prosim?! Ne rabimo nobenega sporazuma za služnostno pot. Služnostno pot imamo po sporazumu iz leta 2000. Obstaja sporazum med Slovenijo, Hrvaško in Italijo, podpisan v Anconi, po katerem je določena plovna pot po Jadranu in po katerem gredo vse ladje po hrvaški obali gor in se vračajo po italijanski obali dol. To je ta služnostna pot, ki je že v tem sporazumu. Mi ne bi potrebovali nobenega arbitražnega sporazuma, da bi nam to isto potrdil. Tudi po arbitražnem sporazumu in ko bomo dobili tudi formalno potrjen ta naš izhod na odprto morje, bodo še vedno ladje hodile po isti poti, po hrvaški strani gor in po italijanski strani nazaj. Tudi omenjate izredne razmere. Italija je uvedla G7. Ja, je uvedla ponovni nadzor kontrole meje na kopnem, ne na morju. Na morju so še vedno ladje iz Luke Koper lepo hodile po italijanski strani nazaj brez kontrol. Kajti kaj je neškodljiv prehod? Neškodljiv prehod mora država omogočiti vsaki ladji, razen izjemoma, ko pride do grožnje ali uporabe sile zoper suverenost države, ko gre za vojaške operacije, ko mogoče letala vzletajo iz ladje ali pa, ko bi ladja opravljala ribištvo, raziskovalno dejavnost ali pa onesnaževala. Edino v teh primerih lahko država zaustavi ladjo, ki potuje skozi njeno ozemlje. Poleg tega - Kako bi sploh Hrvaška vedela, katera slovenska ladja gre v luko Koper? Mogoče gre pa v luko Trst. Mislim, čisto iz tega teoretično ni možno. Prvič, absolutno ne drži teza, da po tem sporazumu ne dobimo stika, ko pa je vendarle to zelo konkretno zapisano v tem arbitražnem sporazumu in bo tako tudi določeno. Tukaj sem vam pokazal, kako bo tudi izrisano, več ali manj, na nek način bo to tako izrisano. In drugo, kar se tiče plovnih poti. So že opredeljene v tem sporazumu in to, kar arbitražni sporazum nalaga, ni to, da potrdi sporazum, ki že velja in določa Sloveniji neke pravice, ki jih ima že po mednarodnem pravu nasploh, posebej še pa po tem sporazumu, ampak, da določi to več oziroma da ta stik, ki ga imamo že od leta 1991 tudi kodificira v sporazumu.
Gospod Petan, želite dopolnilni odgovor?
Hvala. Ravno za služnostno pot rabimo sporazum. Če imamo prost prehod, ne rabimo nobenega sporazuma, ker avtomatsko pridemo tja. Ampak gre za nekaj drugega. Jaz sem vas spraševal o primeru Italije. Z Italijo imamo rešeno kopensko mejo. Od kdaj je to za njih pomembno? Imamo rešeno. Ampak kljub temu, da je meja padla, s Schengenom je meja padla, so Italijani kljub temu začeli nadzirati mejo na kopnem. So začeli, zaradi izrednih razmer, saj je vseeno, ali je to G7. Jaz sem vam to napisal, da je G7. Za G7 se isto lahko zgodi na morju, ko bodo v Postojni, recimo, zopet, če bodo, recimo, ukradli orožje, ampak upam, da ga ne bodo, takrat je prišlo do tega primera, bodo pa Hrvatje rekli, zdaj bomo pa mi zaradi izrednih razmer začeli nadzirati mejo na morje, v našem hrvaškem teritorialnem morju. Lahko to naredijo. O ja, pa še kako vedo ali ladja pluje v Trst ali pa Koper. Seveda vedo. Se ni treba sprenevedati. Gre samo za nekaj. Gre za to, komu verjeti. Ali verjeti tistim, ki trdijo, da nam arbitražni sporazum res daje tisto, kar se trdi, ali pa tistim, ki trdimo, da nam ne dajejo, da nam daje kvečjemu služnostno pot. To je približno tako, kot bi se vprašali; prejšnje volitve so bile v Državnem zboru pred dvema letoma, takrat se je marsikaj obljubljalo in koalicija, ki je sedaj na oblasti, je obljubljala drugačno vladanje, boljše vladanje, boljše vodenje Slovenije, tisoč evri pokojnine; jaz pravim, če se je vse to uresničilo ali pa se približno uresničuje, potem je treba verjeti tistim, drugače se je pa treba zamisliti. In jaz mislim, da se je treba zamisliti. Jaz vas še enkrat sprašujem: Kakšne je plan B? Če pride do tega, kar je naredila Italija, da je začela na meji, ki je določena s sporazumom, mednarodnim, kontrolirati kopensko mejo, kaj se bo zgodilo, če bo tudi Hrvaška to naredila? Če je lahko Italija to naredila na kopnem, lahko tudi Hrvaška naredi enako v svojih teritorialnih vodah in bo kontrolirala to služnostno pot, ki jo mi imamo.
Gospod minister, izvolite.
Jaz bi pa poudaril, da je razlika med kontrolo meja na kopnem ali pa na morju. To je bilo popolnoma jasno sedaj pri italijanskem primeru, ko so ponovno vzpostavili mejo na kopnem, medtem ko na morju pa velja načelo svobodne plovbe in neovirane plovbe ne glede na vse, razen v konkretnih primerih, to sem vam omenil, ko je utemeljen sum, da se nekaj dogaja. Ne more se kar ena država spomniti in ustavljati drugih ladij in iz nekega izmišljenega razloga. To je bilo že v preteklosti v jadranskem morju. Albanija je tako ustavljala britanske ladje, Britanija je šla pred državno sodišče v Haagu in dobila primer in je morala Albanija plačati odškodnine za to. Ni to prepuščeno državi, da lahko kar sama začne ustavljati ladje ob zelo jasnih določilih mednarodnega prava. Tako da to ni nekaj, kar bi nas čakalo, kar bi nam grozilo. In ponovno ponavljam, za služnostno pot, kar pomeni neoviran prehod, Slovenija ne rabi arbitražnega sporazuma in to je nam jasno, vsaj tistim, ki podpiramo arbitražni sporazum. In to je jasno sodnikom, ki bodo določali ta stik Slovenije z odprtim morjem. In ta sporazum zelo konkretno nalaga sodnikom naj določijo stik Slovenije z odprtim morjem, bolj jasno mislim, da ne bi moglo biti zapisano. In tako se bo tudi zgodilo in tako bo prišla tudi rešitev na koncu.
Izvolite gospod Petan.
Hvala. Torej, očitno tega problema midva še nisva uspela rešiti, zato bo seveda potrebna še temeljita razprava. Ampak vesel sem, da ste tudi sami priznali, da se v določenih okoliščinah lahko kontrolira meja. In Hrvatje so si zdaj izmislili milijon stvari, da so zadevo komplicirali in tudi potem, ko bo meja definitivno določena, ko bodo imeli pravico, ko bo to njihovo morje, da si bodo lahko izmislili sto vzrokov. Kaj nam pomaga, če se bomo mi pritožili pa se bo neki mednarodni senat pol leta odločal, da oni niso upravičeno ovirali ladje do Kopra. Koper lahko izgubi ves posel! Pa poslušajte, mednarodni kapital ni takšen kot mogoče pri nas, ko se lahko pogajamo pa ne vem kaj delamo. Mednarodni kapital se seli, če bodo druga pristanišča brez takšnih ovir, bodo sigurno šle ladje tja. To je dejstvo. Mi bomo imeli nepopravljivo škodo in tega se ne bo dalo več popraviti. In o tem sem vam jaz govoril. Ker pa očitno ne najdemo skupnega jezika, pa menim, da bo potrebna očitno še temeljita razprava, zato seveda v skladu s Poslovnikom predlagam, da se o tem vprašanju opravi razprava v Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Rudolfa Petana, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, v torek, 18. maja, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje bo postavil gospod dr. Peter Verlič ministru za promet dr. Patricku Vlačiču. Prosim.
Hvala lepa. Tako ministra za promet kot tudi ministra za zunanje zadeve sem tukaj v Državnem zboru že spraševal o spremembi prioritet pri poteku čezmejnega projekta, šestega prednostnega projekta med Koprom in Divačo in Trstom ter Divačo, ki je bil leta 2007 sklenjen med obema državama ob prisotnosti evropskega koordinatorja, in sicer zato, da se na temu odseku, seveda s financiranjem z evropskimi sredstvi, zgradi sodobne železniške povezave med Trstom in Divačo ter med Koprom in Divačo, se pravi dvotirni železniški povezavi, visoko zmogljivostni progi. Iz vseh odgovorov sem razumel, da Slovenija nikakor ne bo spreminjala nobenih prioritet, da bo ves čas vztrajala pri tem dogovoru, ki je bil po moji oceni zelo dober. Pravzaprav je pristanišče Koper strateško umeščal v zemljevid severno jadranskih luk enakovredno s Trstom in z Reko. Potem pa sem iz projektne naloge, ki jo je izdelala Direkcija za investicije v javno železniško infrastrukturo, dobil ta odgovor. Dobil sem odgovor, da je bilo na sestanku pri ministru za promet, tako kot piše v tem dokumentu, 2. aprila sklenjen sklep, da se spremeni prioriteta iz dvotirne proge v enotirno, in sicer tako, da poteka od Divače do cepišča - to je verjetno pri Črnem Kalu - kot enotirna proga, naprej pa kot dvotirna proga. In da varianta, ki jo je Italija takrat sprejela, ni več prioriteta, in da se od Trsta do Divače išče tako imenovano visoko varianto, se pravi, da ta proga poteka od Trsta proti Divači mimo Sežane. Od Kopra do Divače pa se po tej projektni nalogi zdaj to gradi kot en tir. Zdaj me zanima: Ali je ta sprememba projekta že počasi posledica tega, da bo Luka Koper očitno tudi ozemeljsko prikrajšana luka, saj očitno ne bomo imeli prostega izhoda na odprto morje? Mene noben odgovor do sedaj ni prepričal v to. In zanima me: Ali je o tem sploh odločala Vlada? Vendarle gre za spremembo nekega mednarodnega dogovora. Ali je o tem sploh obveščena Evropska komisija? To so ne nazadnje vezana evropska sredstva. In: Kako gledate na to, da bo pravzaprav Trst imel dobro zaledno povezavo, Koper pa očitno slabšo? Hvala.
Hvala lepa. Na poslansko vprašanje bo odgovoril minister za promet dr. Patrick Vlačič.
Hvala lepa za vprašanje. Najprej, predlog za spremembo povezave na VI. prednostnem projektu oziroma na koridorju V. med Italijo in Slovenijo je prišel z italijanske strani. Mi ga nismo predlagali, mi te spremembe nismo predlagali. Zaenkrat je še vedno tisti sporazum veljaven, naša stran ni odstopila od njega, italijanska stran pa tudi ne. Se pravi, zaenkrat še vedno ostaja vse tako, kot je bilo. Uradno je sporazum o tem, kje bo potekal V. prednostni projekt še vedno takšen, kot je bil, veljaven, kot ga vi poznate. Vendar pa gre za čezmejni projekt, kjer se morata obe strani strinjati. Oni so nas jasno obvestili, da za njih potek te trase ni več sprejemljiv. Jaz sem na Vladi verificiral stališče, in veste, da se je bilo treba odločiti o dveh stvareh: ali bodo šli pogovori, ki bodo tekli v novem cepišču, južno od obstoječega, zdaj veljavnega dogovora, ali bodo šli severno. In na Vladi sem dobil verifikacijo, da severno od tega cepišča, če se že karkoli pogovarjamo, ne južno. Se pravi, ne povezava Koper-Trst, dveh luk, ampak severno od cepišča. In o tem potekajo pogovori. Vendar še enkrat ponavljam, tisti dogovor o cepišču na Črnem Kalu je še vedno veljaven, s pomembnim obvestilom, da so nas Italijani obvestili, da to za njih ni več sprejemljivo. Kako bo naprej, bomo videli. Za nas je še vedno sprejemljivo. Če oni spet spremenijo stališče, moramo, ker gre za dve strani, pač upoštevati tudi, kaj oni pri tem menijo. In če bo treba iti v nove razgovore, bomo pač šli v nove razgovore; in na to temo se z njimi redno pogovarjamo in sestajamo. Imam pa na Vladi verificirano stališče glede tega. Kar se tiče enotirnosti in dvotirnosti. Bodite natančni in recite potem trotirnost, ker mi en tir že imamo, zdaj gradimo drugi tir. In tisto, o čemer vi govorite, bo tretji tir, ne drugi tir; tako da je treba na tak način gledati. Mislim, da je treba čim prej začeti graditi, zato ker so evropska sredstva, ki jih imamo rezervirana na tem projektu, takšna, da jih moramo do leta 2013 izkoristiti oziroma najkasneje za tiste projekte, ki so že v teku, do leta 2015. In če ne bomo začeli graditi, jih ne bomo mogli izkoristiti. Če bomo čakali na dvotirnost, glede na to, kako počasi se pri nas umešča v prostor, bomo imeli super umeščenost v prostor, pa niti evra evropskega denarja za izgradnjo. Jaz si enostavno tega ne upam narediti. Zato smo sprejeli odločitev, da gremo čim prej v gradnjo vsaj enotirne povezave, ki bo bistveno izboljšala povezavo Luke Koper z zaledjem, ki zdaj poteka po tem, kar je bilo zgrajeno kot industrijski tir in ki danes omogoča prevoz 8 milijonov ton na leto v in iz Luke Koper, 8 milijonov ton. Nov dodatni tir bo brez skrbi za vse, kar je ta trenutek prostorskega planirano v Luki Koper, kjer predvidevamo od 35 do 40 milijonov ton tovora na leto; luka ga je imela v najboljših letih 16 milijonov ton; bo ta drugi tir več kot zadoščal, drugi enojni. Pa vendarle tudi mi nameravamo iti z prostorskim načrtovanjem tretjega tira ali drugega dvojnega, če želite, naprej. Samo jaz želim, da se čim prej ta enojni tir začne graditi. Toliko glede tega. Naj vas ne skrbi. Naj še jaz izkoristim, ker ste mi ravno dali to možnost, služnost in povezanost z odprtim morjem. Ko govorite o služnosti govorite o neškodljivem prehodu. Če hočemo mi neškodljiv prehod uporabljati čez italijansko morje, ne rabimo nobenega sporazuma za to, saj to piše v Anconski konvenciji, ne rabimo sporazumov za služnosti, ker neškodljiv prehod je služnost. Ne govoriti, ne zavajati slovenske javnosti, prosim lepo, ne zavajati. Tako da povezanost slovenskega morja z odprtim morjem bo teritorialna, vem, da je to zelo boleče za nekoga, ampak bo. In tisti, ki govorite proti arbitražnemu sporazumu, delate največjo uslugo ravno Hrvaški, ki bo enostavno rekla: "Mi smo želeli, oni se niso želeli dogovoriti." In bo to stanje trajalo v nedogled, takšno kot je danes. Tako da jaz mislim, da vas ni treba skrbeti, da bi bil Koper odrezan od mednarodnih voda in da bi za to ne imel dobrih povezav, tudi zalednih s tem drugim enojnim tirom, ki bo pa prostorsko načrtovan še kot dvojni. Toliko za enkrat.
Dopolnitev odgovora, gospod Verlič, izvolite.
Poglejte, 2. aprila 2009 je na vašem sestanku na Ministrstvu za promet bil sprejet sklep, da se ta dogovor spremeni. Vi ste ga na sestanku spremenili, spoštovani minister. Vi ste sprejeli 2. aprila sklep, da se na odseku Divača cepišče gradi od Kopra do Črnega kala enotirna proga, naprej od cepišča proti Divači pa dvotirna proga. Ampak, hkrati pa pravite, da vas je Italija prva obvestila, da želi spremeniti prioritete, ta dogovor je veljal med obema državam ob prisotnosti evropskega koordinatorja, da se gradijo sodobne železniške povezave na vsem trikotniku Divača-Koper in Trst-Divača. Predvsem zaradi tega, ker nisem slišal, kako želite biti povezana sedaj luka Trst in luka Koper. Italija je ves čas vztrajala, da sta tudi Koper in Trst povezana. S to varianto sedaj, s to varianto, če jo pogledam tako, kot je narisana, to, na kar ste vi zdaj pristali, je to, da imamo od Kopra do Divače en tir in neko progo, ki gre daleč, daleč stran od Trsta. Trst bo jutri zahteval povezavo Trsta in Kopra neposredno, pojutrišnjem ne bo več rabil Sežane do Divače in na koncu boste dobili tole: Koper-Trst, povezano s Pontebsko železnico. Jasno, poglejte, medtem ko ima Trst povezavo sodobno, dvotirno, in jo bo imel in bo tudi Reka z Zagrebom proti Budimpešti gradila sodobno dvotirno železniško povezavo, bomo imeli mi nek en tir in nek slab industrijski tir iz 60-ih let prejšnjega stoletja.
Gospod minister Vlačič, izvolite.
Dr. Verlič, to kar govorite, enostavno ne drži. Kdo bo pa prisilil Slovenijo, da bo gradila železnico med koprskim pristaniščem in Trstom, saj sem jaz javno povedal italijanski strani in javno sem povedal v medijih, da te povezave ne bom podprl. Zakaj špekulirate, da ta povezava bo? Razen, če bo nek drug minister potem za mano to naredil. Popolnoma logično je, kaj mene ta trenutek zanima, kaj mene kot ministra zanima, ja, da ima Koper čim boljšo povezavo, ta trenutek ima en tir, zgradili bomo še en tir. In če ga ne bom zdaj gradili, jaz ne razumem, kaj pravzaprav želite, da nehamo graditi enojnega, da počakamo na prostorsko umestitev dvojnega in začnemo leta 2017 graditi. To bi pa res bil problem. Torej jaz želim, da se gradi enojni tir. Vi, ta sklep, ki ga citirate, vam danes povem, kakšno je moje navodilo. Danes je moje popolnoma jasno navodilo iz današnjega Kolegija, ker ni bilo očitno vsem vse jasno tako kot tudi tukaj, kot je zapisano, ni vsem jasno, da se gradi enojni tir, in da se na poteku celotne trase dvojni tir dela. Na poteku celotne trase, od Kopra do Divače. Da se da predlog za nov državni prostorski načrt. Vi ste imeli pa dvotirnost samo med tistim delom, ki povezuje zgodnje cepišče do tam. Moje jasno navodilo danes je, enojni tir se gradi, umešča se dvojni tir med Koprom in Divačo. Torej predlog za nov DPN, da se začne takoj umešanje drugega dvojnega tira. Seveda, pa saj sva se midva o tem pogovarjala, da je boljše, da je povezava čim bolj severna, in da ni povezave med pristanišči. Naj vas ne skrbi, jaz ne bom pristal na povezavo med Koprom in Trstom, ker to ni interes Republike Slovenije. Interes Republike Slovenije je, da je povezava na VI. prednostnem projektu oziroma V. koridorju tudi med Italijo in Slovenijo. Kje pa je, sam jaz jasno povedal in je Vlada to tudi verificirala to stališče, da gre severneje od obstoječega cepišča ali pa, da ostane to cepišče, ki je zdaj, ampak nismo mi predlagali spremembe, ne zavajati. Nismo mi, italijanska stran je predlagale spremembo. Drugače jaz z lahkoto ostanemo pri tem cepišču, ki je zdaj, mi s tem nimamo težav, da se razumemo. Lahko ostanemo pri tem cepišču, ampak njihov predlog je, zaradi ekoloških razlogov na njihovi strani, da tukaj poteka te trase ni. Tako da še enkrat ponavljam, gradili bomo zdaj en tir, takoj gre predlog na Ministrstvo za okolje in prostor, da se začne prostorsko umeščanje za drugi tir ob tem tiru, ki ga bomo zdaj začeli graditi. Tista povezava, da bi bila med Koprom in Trstom, naj vas pa ne skrbi, vam še zdaj tukaj javno povem, v Državnem zboru, jaz tega ne bom podprl, torej povezave med koprskim pa tržaškim pristaniščem. Mislim, da koprsko pristanišče in slovenski železniški sistem tega ne potrebujeta, razen če vi mislite drugače. Seveda lahko daste predlog, ampak jaz ga ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Verlič, želite predlagati razpravo? Izvolite.
Hvala lepa. Glede na te odgovore, ki so bili sedaj dani, pa se je res pokazalo, da je treba zadeve razčistiti. Zato predlagam, da se skladno s poslovnikom to opravi na seji Državnega zbora. Pa mi dovolite, da še utemeljim. Namreč, ravno na podlagi teh odgovorov, ki ste jih zdaj podali, ste jasno dejali, da ta dogovor, ki je bil leta 2007 dogovorjen med obema stranema in še drži, velja. Ta velja. Torej to je prvi dokument, ker s tem odgovorom sem zadovoljen. Ampak aktivnosti, ki tečejo naprej, pa niso takšne. In vam povem v strateškem smislu, s tem spreminjanjem prioritet, s katerimi ste pa definitivno in to sledi iz dokumentacije, prvi predlog, ki ste ga dali, ste ga dali vi, vi ste spremenili, vi ste dali nalogo, da se v projektni nalogi od Kopra do cepišča Črni Kal, tistega, ki je bilo prvotno predvideno, gradi enotirna proga. Seveda ste s tem odprli pot tudi italijanski strani, da spremeni in predlaga vam drugačno. To je tako. In naj vam še povem, ta predlog, da se upošteva dvotirnost, to me še bolj čudi, ker ta predlog je bil že dan. Minister, ta pobuda Ministrstvu za promet, Ministrstvu za okolje je bila že dana in če pogledate danes na internetno stran Ministrstva za okolje in prostor, je ta dopolnitev za dvotirnost že v obdelavi. Torej ne vem, kakšno navodilo ste danes dali na kolegiju. Še enkrat isto? Hkrati pa je že projektna naloga izdana tako, da se gradi enojen tir od Divače do Kopra, kar seveda pomeni, da tudi v tehničnem smislu so parametri za projektiranje popolnoma drugačni, kot če bi že sedaj upoštevali dvotirnost. Gre tudi za to, da dajemo, zdaj bom rekel, svoji konkurenci tako na Hrvaški kot tudi na Italijanski strani jasen signal, da pravzaprav ne želimo sodobnih povezav z zaledjem. Jaz vem, zelo dobro vem, da mi imamo en tir, ampak en tir, ki je bil zgrajen skoraj kot industrijski tir v 60. letih prejšnjega stoletja, s slabimi parametri. Industrijski tir skoraj zato, ker kot menda, je že takrat tedanja partijska oblast nasprotovala gradnji železniške povezave s Koprom. In če to povežemo še z arbitražnim sporazumom, še s tem kar nam grozi, potem je več kot prav, da se o teh strateških stvareh pogovorimo tu v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod dr. Verlič, o vašem predlogu, da se o odgovoru gospoda ministra razpravlja v Državnem zboru, bomo glasovali jutri. Mag. Julijana Bizjak Mlakar, bi radi postavili vprašanje ministru za zdravje Dorijanu Marušiču, kljub odsotnosti?
Ja.
Izvolite.
Hvala lepa za besedo gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni. Ker je gospod minister za zdravje odsoten, bi prosila, da mi pisno odgovori. Upam, da se bo tedaj, ko bo odgovor pripravljen, tudi ta problem, na katerega danes opozarjam, že rešil. Namreč za pomoč me je zaprosil predstavnik Zveze invalidskih društev Slovenije, ki združuje osebe z izpeljanim izločanjem preko stome na trebušni steni. V Zvezi invalidskih društev Slovenije so bili presenečeni nad ravnanjem Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki naj bi pred kratkim pripravil cenovne standarde, zaradi katerih so osebe s stomo zelo prizadete. Znižanje cenovnih standardov pomeni višja doplačila za ustrezne ortopedske pripomočke, ki si jih mnoge osebe s stomo ne morejo privoščiti ali pa si jih težko privoščijo. Menijo, da pripomoček le ene vrste ne more zagotavljati higienske varnosti in intimo oseb s stomo. Osebe s stomo menijo, da bi jim morala biti zagotovljena večdnevna, štiriindvajseturna varnost, kar pa naj bi s pred kratkim sprejetim sklepom Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije onemogočil. Zveza invalidskih društev Slovenije je presenečena tudi zato, ker naj bi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije znižal cenovne standarde brez vednosti prebivalstva, ki jih ti ukrepi prizadenejo. Če so pripomočki neustrezni, lahko namreč prehitro popustijo. To je strah, ki je stalen spremljevalec oseb s stomo, ki so zaradi bolezni že tako dovolj prizadeti zaradi spremenjene telesne podobe. Menijo, da bodo podražitve ortopedskih pripomočkov, ki jih te osebe nujno rabijo, to je pas za stomo in drugi pripomočki, zmanjšale kakovost življenja teh oseb. Doslej si je namreč vsaka oseba s stomo lahko izbrala ortopedski pripomoček na osnovi lastnih izkušenj oziroma upravičenih potreb. Vodilo izbire je bila kvaliteta pripomočka, ki je zagotavljala daljše obdobje namestitve na trebušno steno in osebno počutje ob namestitvi v času aktivnosti. Zaradi navedenih težav bolnikov s stomo, sprašujem gospoda ministra: Kdaj in s kakšno utemeljitvijo je prišlo do spornega sklepa Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije? In: Kaj bo minister storil, da bi se rešile resne težave, na katere so opozorili bolniki s stomo oziroma predstavnik Zveze invalidskih društev Slovenije?
Hvala lepa. V skladu z vašim predlogom, boste dobila pisni odgovor ministra v roku tridesetih dneh. Vprašanje ministru za zunanje zadeve, gospodu Samuelu Žbogarju bo postavil Milenko Ziherl.
Hvala za besedo gospod predsedujoči. Spoštovana gospoda ministra, kolegice in kolegi. Kar nekaj dogodkov se je zgodilo v zadnjem času, ki močno spreminjajo in usodno vplivajo na dogajanja na Balkanu. Najprej se je zgodila konferenca na Brdu, ki je pač z zelo pičlim rezultatom nakazala nekatere nove smeri dogajanj na Zahodnem Balkanu. Sam sem se osebno kar nekako prestrašil, kot da se ustanavlja neka nova oblika nekdanje Kraljevine Srbov, Hrvatov in Slovencev. Saj tako se je nekako zdelo. Vendar, seveda, vsebina je kasneje pokazala, da se na konferenci v bistvu ni zgodilo nič, ker ni bilo zastopanosti s strani Evropske unije. Zelo vroča vprašanja med Srbijo in Kosovom, se zaradi odsotnosti enih, torej glavnih akterjev, srbske delegacije, konferenca v bistvu, potem izzvenela v prazno. Drug trenutek je grška finančna kriza, ki morda nekako zavezuje roke Grčiji v odnosih z Makedonijo in bi to kazalo izkoristiti za boljše izhodiščne pozicije Makedonije. V Grčiji je ta odnos do Makedonije zlorabljen na ta način, da potencirajo odprta vprašanja z Makedonijo, predvsem okoli banalnega vprašanja imena te države, s tem, da seveda prikrivajo vzroke za krizo. Obstajajo nekateri, vsej po mojem mnenju, vidiki, do katerih se je treba opredeliti. Kot že rečeno, Makedoniji pomagati pri njeni poti v evroatlantske povezave in bolj skrbeti za druga dejstva, kot pa za samo ime. Grčija bi morala biti vsekakor omehčana, če dobi iz naše države 400 milijonov evrov, iz drugih držav pa take pakete, o katerih druge države v krizi lahko samo sanjajo. Kot je bilo že prej rečeno, poleg finančne garancije je potrebna tudi kakšna politična usluga. Bosna in Hercegovina. Berem, med tem ko mi zahtevamo vrnitev naših vojakov iz Afganistana, so Bosanci pripravljeni v okviru turškega kontingenta tja iti. V Turčiji se je zgodila islamska-gospodarske zveza, Turčija, Iran, Sirija, Savdska Arabija, Egipt, Indonezija. Bosna bo verjetno lahko začela gravitirati na ta gospodarski subjekt. Srbija, odprta vprašanja s Kosovom. Vsekakor pa bo arbitražni sporazum ne glede na rezultat referenduma pustil neke nove posledice in nek drug pristop, ne samo Slovenija - Hrvaška, ampak odnosi na Balkanu [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Gospod minister Žbogar, izvolite.
Hvala lepa. Mislim,da ni bilo vprašanje, je bil bolj komentar položaja na Balkanu, ki ga tudi sam želim pokomentirati. Slovenija oziroma slovenska vlada je marca meseca sprejela smernice za delovanje Slovenije na Zahodnem Balkanu. Smernice, s katerim se je seznanil tudi Odbor za zunanje zadeve Državnega zbora. V smernice smo šli zato, da bi oblikovali nekako bolj ambiciozno in tudi bolj koordinirano politiko Slovenije na Zahodnem Balkanu, politiko, ki bi še bolje ščitila slovenske politične in gospodarske interese tam. Ena oblika oziroma izvedba teh smernic je bila tudi konferenca, ki smo jo organizirali, konferenca na Brdu 20. marca, ki kaže na neko ambicijo Slovenije, da bo povezovalec v regiji. Namen konference je bil začeti oziroma spodbuditi regionalno povezovanje držav regije in v toliko je bila konferenca uspešna. Na žalost niso sodelovali vsi udeleženci. Srbska vlada se je odločila, da v tistem trenutku ne bo sodelovala, pa vendarle je bilo srečanje uspešno. Iz srečanja je prišlo zelo pozitivno sporočilo nujnosti sodelovanja, povezovanja na zelo konkretnih področjih. V juniju mesecu se že pripravlja nadaljevanje konference v obliki konference ministrov za transport regije, kjer bi se pogovarjali o infrastrukturnih projektih. Začel se je nek proces. Mislim,da je tudi Srbija sama spoznala, da nesodelovanje na konferenci na Brdu mogoče ni bila najboljša odločitev. Navsezadnje bo 2. junija potekala konferenca v Sarajevu, ki bo potekala po formatu, ki ga lahko imenujemo tudi slovenski format, to je bil format, ki smo ga ponudili za konferenco na Brdu, pa takrat ni bila sprejemljiva, tokrat pa je. Kajti, tudi znotraj EU se je utrdilo prepričanje, da neudeležba Srbije na konferenci ni bila dobra odločitev, kot tudi neudeležba nekaterih evropskih predstavnikov na konferenci ni bila dobra odločitev. Mislim, da je na Balkanu v lanskem letu in v letošnjem letu čuti neko dogajanje. Čutijo se določeni premiki, mislim, da je tudi arbitražni sporazum Slovenije in Hrvaške je k temu pripomogel, je vzpostavil, sprožil ali spodbudil nek moment v regiji. Namreč, dve državi sta uspeli rešiti velik problem, to je bila tudi neka spodbuda državam v regiji, da začnejo reševati bilateralne probleme. V čem se vidi ta moment? V Bosni in Hercegovini se vidi v toliko, da je bila država vendarle sposobna sprejeti določene ukrepe, zato da je dobila akcijski načrt za članstvo za Nato. Mislim, da je to velik uspeh, pri katerem smo tudi sami sodelovali. Ravno tako je država sprejela številne ukrepe, zato da bi dobila vizno liberalizacijo oziroma da ji je Evropska unija odpravila vizume in upajmo, da se bo to zgodilo še v, vsekakor v letošnjem letu, ampak želeli bi si pred volitvami, da bi Evropska unija na ta način poslala neko pozitivno sporočilo ljudem oziroma narodom v Bosni in Hercegovini. Med Makedonijo in Grčijo se je začel nek proces reševanja mejnega vprašanja, ne mejno vprašanje, ampak vprašanje imena. Prvič je prišlo do bilateralnih stikov in do poskusov iskanja opcij. Ni še prišlo do rezultata, pa vendarle je pozitivno že to, da obstaja komunikacija med dvema državama in da verjetno prvič v zadnjih letih poskušajo najti rešitev, ki bi Makedonijo pripeljala v Nato in ki bi Makedoniji omogočila začetek pogajanj z Evropsko unijo. Srbija gre ravno tako uspešno na svoji poti proti Evropski uniji. Predala je prošnjo lanskega decembra in junija čaka na nekatere odločitve Evropskega sveta. Črna gora je sploh že predala odgovore na vprašalnik Evropske unije in upa, da bo do konca leta že dobila tudi mnenje Evropske komisije o začetku pogajanj. Mislim, da je momentum trenutno v regiji, ki ga je potrebno spodbuditi in mislim, da je pri tem svojo vlogo odigral tudi podpis arbitražnega sporazuma.
Gospod Ziherl želite dopolnitev odgovora?
Vsekakor. Na nekatere stvari mi je gospod minister odgovoril, vendar nekatere ostanejo še vedno odprte. Ravno morda arbitražni sporazum oziroma začel bi s tem, da je vsekakor na dolge proge po sedanjih dogajanjih lahko ogrožena vodilna vloga Slovenije na področju Balkana, ki so jo nam nekako zahodne države, predvsem naše kolegice v Evropski uniji priznavale. Vendar se zna zgoditi, da jo postopno izgubimo. Namreč, ko Hrvaška pride v Evropsko unijo z bianco menico, ker do takrat je še ena sama črka v zvezi z arbitražnim, torej z arbitražo ne bo narejena in se potem, ko bo članica Evropske unije lahko reče, na naslednjo razpravo pridemo čez 99 let, recimo. Nihče jih ne vleče na samo sodišče. Če je sklenjen sporazum, kje in na kakšen način bomo presojali mejno vprašanje, ni rečeno, da jih zavezuje. Ogrožena vodilna vloga Slovenije na Balkanu je vsekakor s strani Hrvaške, kasneje pa vsekakor Srbije. Arbitražni sporazum, kot sem rekel, torej arbitraža, kakršenkoli bo rezultat, bo za eno stran lahko tak, da bo spremenil njen položaj. Če verjamemo premierju in morda res dobimo vse tisto, kar nam on zagotavlja, potem bo vroča kri na Hrvaškem. Tukaj sem zasledil v medijih, Hrvaška narodna stranka, ugledna poslanka, mislim, da je celo v teh evropskih integracijskih procesih, jaz trenutno nisem siguren, v kateri skupini, ampak gospa Vesna Pusić je ravno rekla: "Pahor hoče z navajanjem dogovora z Jadranko Kosor, glede izhoda na odprto morje, ustvariti umetniški vtis pred referendumom." Torej na arbitražo gredo s figo v žepu [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod Ziherl. Gospod minister Žbogar, izvolite.
Kar nekaj zadev, ki jih je mogoče komentirati. Glede umetniškega vtisa - bi jaz prej rekel, da umetniški vtis je ta izjava, ki je pripojena sporazumu, enostranska in ki jo tako radi citirate. To je umetniški vtis, ki v bistvu dokazuje, da to, kar je v arbitražnem sporazumu je v bistvu stik Slovenije z odprtim morjem oziroma izhod Slovenije na odprto morje. Tako da to, kar se tiče umetniškega vtisa. Drugače pa vloge Slovenije na Balkanu, sami ne vidimo kot vloge nekega, nekega, ki bo imel primat na Balkanu, ampak bolj kot državo, ki je tu zato, da povezuje, zato da rešuje, pomaga reševati probleme v regiji. Kajti čim bolj bo regija stabilna, čim bolj bo na poti v Evropsko unijo, čim bolj bodo ljudje zadovoljni, ekonomska rast velika, tem večjo korist bo imela tudi Slovenija, ki je s tem območjem povezana predvsem preko gospodarske menjave. Tako da mi svojo vlogo vidimo kot povezovalno vlogo in mislim, da se nam ni treba bati prihoda Hrvaške v Evropsko unijo ali pa takoj zatem Srbije. Nasprotno. Mislim, da nas je zgodovina naučila, da je najslabše v tej regiji to, če bi si kakšna država prizadevala za primat. Ampak ravno zato smo z začetkom brdskega procesa, z začetkom konference na Brdu hoteli vzpostaviti to regionalno sodelovanje, ko se države enakopravno za okroglo mizo pogovarjajo o problemih v regiji oziroma o skupnem sodelovanju za prihodnost. Tako da mislim, da si mora Slovenija kot majhna država nasploh v zunanji politiki prizadevati za povezovanje, zato da rešuje probleme, zato da zbližuje različna stališča, da išče kompromise in da spodbuja dialog. Tu vidim vlogo Slovenije v mednarodnih odnosih in posebej na Zahodnem Balkanu. In v to smer je šlo sprejetje smernic Vlade za sodelovanje z Zahodnim Balkanom in v tej smeri bomo tudi delovali. Črnogorski zunanji minister je bil v petek v Sloveniji. Takrat je na vprašanje novinarjev tudi komentiral, da kot država regije z nekim pričakovanjem in upanjem gledajo na potrditev arbitražnega sporazuma na referendumu, kajti v tem arbitražnem sporazumu vidijo tisti pozitivni signal, ki ga je Slovenija skupaj s Hrvaško poslala v regijo in ki je sprožil neko bolj optimistično razpoloženje v sami regiji. Zato upajo in pričakujejo, da ga bodo tudi slovenski volivci potrdili na referendumu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Milenko Ziherl, izvolite.
Kljub temu, da je minister na veliko stvari odgovoril, pa je tema tako aktualna, da predlagam, da se opravi širša razprava na eni naslednjih sej, predvsem z naslednjega vidika. Nihče nima nič proti, celo podpiramo vključevanje Srbije in Hrvaške v Evropsko unijo, vendar morajo biti pri tem zaščiteni interesi Slovenije. Ravno arbitražni sporazum pa je lahko ogledalo, torej, slabi pristopi oziroma rezultati in nezadovoljstvo se potem lahko odslikavajo še na petih, šestih odprtih vprašanjih, ki jih ima Hrvaška z drugimi državami. In to je slaba popotnica za Balkan kot območje miru in stabilnosti in dobrega gospodarskega sodelovanja, za katerega je velika volja in tudi zaenkrat zelo uspešno poteka, vendar so raznorazne birokratske ovire še vedno napoti, ki bi bile z integracijami odpravljene. Slovenija pa vsekakor mora ščititi svoje interese in se ne sme iti solo akcij ter potem razburjati Evrope, predvsem predsedujoče Španije v zvezi s to konferenco na Brdu. In ravno zaradi tega, da se bodo zelo aktualne zadeve razčistile in da bodo prišle tudi pred Odbor za zunanjo politiko, predlagam, da se opravi širša razprava na to temo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Milenko Ziherl, razpravo in odločanje o tem bomo opravili v skladu s poslovnikom. Ne bo šlo za širšo razpravo, ampak za odgovor ministra Žbogarja, in ne bo šlo za eno od naslednjih sej, ampak za odločanje o tem, da to opravimo na naslednji seji. O tem bomo glasovali jutri, v okviru glasovanj. Besedo ima gospod Miran Györek, ki bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Ne vem sicer, če vas je vaš predhodnik, gospod minister, ob primopredaji ministrske funkcije obvestil in seznanil s problemom lokacije oziroma preselitve RTV oddajnika iz naseljenega območja v kraju Pečarovci na Goričkem v Prekmurju, kjer le-ta s svojim sevanjem povzroča negativne posledice na zdravju ljudi, okolja in tamkajšnjih občanov. Ta oddajnik še iz časov Jugoslavije je nevaren tujek v gosto naseljenem kraju, in čeprav je lokalna skupnost poiskala nadomestno lokacijo izven naseljenega območja, vodstvo RTV-ja že več let zavlačuje preselitev, kljub obljubam o že rezerviranih sredstvih in pripravljenosti za preselite. OE oddajniki in zveze RTV Slovenije že zelo zamujajo z digitalizacijo TV signala in odselitvijo oddajnika iz naseljenega na nenaseljeno območje. Da sedanja lokacija prinaša nevarnost za zdravje prebivalcev v tem delu Goričkega, pa jim je očitno malo mar. Gospod minister, sprašujem vas: Kdo in zakaj zavira in zavlačuje z izdelavo prostorskih načrtov? Še posebej, ko gre za takšno strateško in pomembno lokacijo, preselitev oddajnika RTV Slovenija. Zadeva je zelo aktualna, tako z vidika nastajanja škode za okolje kot tudi z vidika posodabljanja TV signalizacije, torej digitalizacije. Zanima me: Kdo nosi krivdo za takšno očitno namerno zavlačevanje? Po enih izjavah na Ministrstvu za okolje in prostor oziroma na samem RTV-ju ali pa še morda kje na kakšnih drugih državnih organih oziroma instancah. Tudi civilna iniciativa med prizadetim prebivalstvom naselja Pečarovci na Goričkem je storila vse, kar je v njeni moči. V stanju nemoči in brezupa so se obračali s prošnjami, protesti na vse možne instance in institucije, na predsednika Republike Slovenije, na različna ministrstva, na vsakokratni urad aktualnega predsednika Vlade, na varuha oziroma na varuhinjo človekovih pravic itn. Žal vsepovsod naletijo na gluha ušesa, ignorantski odnos ali pa prazne obljube. Na koncu jim ostanemo samo še mi poslanci in samo še kakšna evropska instanca ali sodišče. Zato bi vprašal vas: Ali ste, prvič, s tem problemom seznanjeni? Kaj bi vi storili, da ga odpravimo? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Roko Žarnić, izvolite za odgovor.
Spoštovani gospod, spoštovani poslanec! Se moram opravičiti, ampak s tem vprašanjem ste me malo presenetili, ker v pisni verziji tega vprašanja ni bilo. Vendar bom skušal dogovoriti, kako to stvar odpraviti. Konkretno na to vprašanje vam ne morem odgovoriti, kot ste pravilno ugotovil, res ne poznam ta problem, ni mi bilo preneseno. Imamo pa nekaj drugega [[...]]
Gospod minister, ne imeti slabe vesti, tudi dolžni niste odgovoriti, če [[...]]
Ne, ne, bom bom, samo uvod, da ne bo razočaranja, ker nimam konkretnega odgovora, pa se bomo zmenili potem. Poglejte, imam pa nekaj drugega, s splošnega na te zadeve. Obstaja, kot vsi vemo, uvedba iz leta 1996 in pravilnik iz istega leta. Ker življenje teče naprej in v Evropi se zadeve tudi zaostrujejo, bomo v letošnjem letu tudi novelirali Uredbo o elektromagnetnem sevanju v skladu s priporočili Evropske unije iz leta 1999. Pričakujem, da bo s temi pogoji, novimi, v novi uredbi, mogoče, če je slučajno za ta problem šlo, nekje za neke mejne vrednosti. Kot tehnik tako razumem, ko so mejne vrednosti, se da notri potem marsikaj urediti, ne poznam, bodo pa tukaj nove uredbe in za obstoječe vire sevanja MOP načrtuje rešitve, da se bo moralo v nekem prehodnem obdobju prilagoditi predpisanim mejnim vrednostim. Sedaj pa naprej še to, kar sem dobil od mojih inšpekcijskih služb, da je teh problemov v Sloveniji kar nekaj. Od 2005 do 2009 je bilo povprečno na leto tam od 30 do 50 inšpekcijskih pregledov in tudi kar nekaj ukrepov in prekrškovnih postopkov. Se pravi, da v Sloveniji vaš primer očitno ni edini, da inšpekcija dela. Vam pa obljubim, da bom jutri povprašal pri sebi na ministrstvu konkretno za ta primer, ker nisem bil pripravljen. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Györek, izvolite.
Sem pričakoval, da vas niso seznanili s tem problemom. Bi vam pa lahko priporočil, gospod minister, tudi kje lahko pridobite relevantne podatke o tej problematiki. Kajti prizadeti prebivalci so se obrnili že nekajkrat na predsednika, zmeraj aktualnega predsednika Državnega zbora, na parlamentarno Komisijo za peticije in človekove pravice tako v prejšnjem mandatu pri gospe kolegici Majdi Potrati kot v tem mandatu pri gospe kolegici Evi Irgl in ta komisija razpolaga z dokaj natančnimi podatki o tej problematiki. Torej, kaj hočem reči? Izčrpali so skoraj vse možne reči, izčrpali so instance in žal ostajajo v takšnem brezupnem položaju. Nekateri člani Državnega zbora so si tudi osebno, v naravi ogledali predmetno pereče stanje, a je žal vse ostalo pri načelnem razumevanju in sočustvovanju. Sprašujem vas, gospod minister: Ali ste si pripravljeni tudi sami osebno ogledati stanje v naravi in obiskati tisto območje? Prizadeti občani Goričkega si vsekakor zaslužijo vsaj toliko pozornosti in razumevanja, ne samo zaradi tega RTV oddajnika. Gre namreč za območje Goričkega, ki je ogroženo tudi na drugih področjih, mislim predvsem na deponijo, odlagališče smeti v kraju Puconci, ki je v neposredni bližini naselja s spornim oddajnikom. Tudi tam gre za nedopustno nevarnost ogrožanja okolja in posledično zdravja prebivalcev tega območja. Vem, da to sedaj ni tema. Ampak, kaj vam hočem reči, da z vašim obiskom, recimo, bi se seznanil s širšo problematiko tega območja v Prekmurju in vsekakor našli, trdno verjamem v to, da ste pripravljeni najti rešitve, da se takšne zadeve uredijo in problemi odpravijo. Hvala za razumevanje, gospod minister.
Gospod minister Žarnić, izvolite.
Torej, vsekakor hvala za povabilo. Takšnemu povabilu se človek z veseljem odzove. Znotraj tistega urnika, ki mi ga pripravljajo in ki je možen, bomo to uredili z našimi službami. Bi pa prosil, preden se podam na pot, da bi mogoče, ni podatkov oziroma bom jaz v hiši pogledal podatke za ta primer, ki se ga mogoče spomnim iz časopisa, ko še nisem bil minister, vendar dejansko iskreno povedano detajlov ne poznam.
Hvala lepa. Gospod Aleksander Zorn bo postavil poslansko vprašanje ministrici za kulturo gospe Majdi Širca.
Spoštovana ministrica, dober dan. Ste pa le pritekli. Zgodilo se je nekaj nenavadnega. Vlada je imela sejo v Lipici in takrat je predsednik Vlade izrekel tisto, kar je Vlada v prejšnjem mandatu izrekala dalj časa in naletela na velikanske polemike. Izrekel je to, da se Lipica ne more sama preživljati in da rabi vlaganje v turizem. In to je pravzaprav res. Poglejmo. Lipica ima tri dejavnosti, ima konjerejo, ima igralništvo in ima golf. Vse troje ima tam tradicijo, pa vendar je v popolni izgubi. V prejšnjem mandatu je bila konjereja končno popravljena. Konji, ki mesece niso videli belega dne, ker so bili v hlevih, bolni, zanemarjeni, so končno urejeni, urejene so rejniške knjige, skratka ta stvar je stekla. V prejšnjem mandatu se je Vlada trudila, da bi obudila tudi drugi del, se pravi tisto, kar sledi, da dobimo turiste, ki prinašajo denar. Hotelske storitve, ki bi lahko nastale takrat, ko bi imeli celovit program, kar pomeni, da bi takrat šli v obnavljanje hotelov, to je bilo še nameravano, in razvoj igralništva, če bi se to lahko zgodilo, in jasno tudi golfa, kajti golf je tam premajhen, kljub temu da ima tradicijo. Ampak sam nisem branilec tega golfa, sprašujem vas nekaj povsem drugega. Lipica požira velikanske denarje in konjereja in beli konji so, kakor koli vzamemo, luksuz. Kljub temu da so stoletna tradicija, so luksuz in takšen luksuz se mora deloma tudi sam preživljati. Izkazalo se je, da se samo s konji ne bo dalo preživljati, izkazalo se je, da se z igralništvom ne bo dalo preživljati, ker ima v Sloveniji nenavadno usodo. Zdaj nekatere igralnice kar stavkajo, ker imajo premalo denarja in imajo izgubo. Izkazalo se je, da se z golfom ne bo dalo v takšni obliki služiti, čeprav je to še najbližje. Kako si torej predstavljate, gospa ministrica, s čim se bo Lipica preživljala, da bo vendarle nosila tudi sama nekaj denarja, da ne bo odvisna samo od davkoplačevalcev? To bi bilo tudi v teh kriznih časih in za njeno bodočnost preveč. Tudi drugod, kjer imajo konje znajo poskrbeti za to, da se sami vzdržujejo. Hvala lepa za odgovor.
Gospa ministrica Majda Širca, izvolite, odgovor.
Spoštovani poslanec, najprej razčistimo nekaj. Lipica je luksuz, ampak ne v tem smislu kot ste mi poskusili v vprašanju sami povedati, luksuz v temu primeru, da je tudi strošek. Lipica je luksuz, je naravna, kulturna dediščina, s pasmo, zaščitena in še po vrhu vnesena na poskusni seznam Unesca. To je največji luksuz, ki ga ima Slovenija in če se Slovenija ob tem sprašuje, ali je to drago, pa dajmo zraven tega še malo golfa in še malo igralništva, da bo manj drago potem pomeni, da tudi Slovenija ne ve, kaj je ta luksuz kot naravna kulturna dediščina, kaj s svojo pasmo, s svojo tradicijo in s svojo zgodovino. Sami ste rekli, da je za Lipico pomembno nekaj: konjereja, igralništvo in golf. Ni res! Ostali dve dejavnosti sta vzporedni v nekem obdobjum časovnem, slovenske zgodovine, sta prišli zraven, zasegli, golf, petdeset hektarjev zemlje, ki je namenjena, bi morala biti namenjena za pašo. In zasegli ste neko dejavnost, ki ne bi smela biti primarna predvsem in ne bi smela biti v zavesti ljudi kot primarna, ker primarna dejavnost v Lipici je varstvo konj, zaščita konj, vzreja konj, varstvo kulturne dediščine, varstvo naravne dediščine in varstvo tudi kulturne dediščine kot žive dediščine. Ne samo nature, ampak tudi kulture, ne samo ozemlja, ampak tudi Černigojeve galerije, muzeja in tako naprej. Jaz se strinjam, da je v preteklosti šlo precej narobe v Lipici, ne vse, konec koncev dvajset, trideset let nazaj je bilo nekaj pomembnih investicij še več tudi kasneje so bile korakec po koraku narejene. Vendarle iluzije tukaj, mislim, da si ne smemo delati, da se bo lahko ta dejavnost, ki je butična dejavnost, ki je prvenstveno nacionalnega pomena, hranila tako, da bo sama sebe prodajala, prodajala golf palice in da bo prodajala tudi turistične destinacije na način nekega avtobusnega turizma, in ne butičnega turizma. Tam se lahko naredi butični turizem, lahko se celotna regija vključi v to. V bistvu teh načrtov ni bilo dovolj resno narejenih in jaz verjamem, da tudi novo vodstvo, ki je sedaj v Lipici in ki je resno prejelo in sprejelo ta izziv, to dela. Da bi to delala v smislu širitve golf igrišča še za nastalih, ostalih šestdeset hektarov, kar pomeni, da bi prišli že na sto deset hektarov ozemlja, ki je bil v bistvu prvenstveno namenjen za pašo, pa mislim, da to ni nacionalni interes. Lahko je interes golfistov, golf tam dobro funkcionira v tem smislu, da tudi manipulira zaščitno znamko, ampak vendarle to ni primeren odgovor. Kar se tiče razhajanj mnenj. Seja Vlade, ki je se dogajala v Lipici tudi zaradi tega, da bi fokusirali vse napore, ki so vloženi v zadnjem letu, dveh v sanacijo Lipice. Mimogrede, za sanacijo in za revitalizacijo Lipice tudi turistični destinaciji je Ministrstvo za gospodarstvo v okviru evropskih sredstev, rezerviralo 9 milijonov evrov, kar pomeni, da se lahko, recimo, obnovijo zelo razpadle stene hotelov. Ampak ta seja je hotela fokusirati nek poudarek te vlade, ki je bil vezan na razvoj turizma v Sloveniji nasploh. In na tej seji je bila tudi posebna točka o Lipici. In na tej seji je bila tudi ena druga posebna točka, za katero sem sama želela, da se uvrsti, to je bila 2. točka, in je bila namenjena razumevanju kulture, kulturne dediščine, kulturnih destinacij, kulturne ustvarjalnosti v luči vzpodbude turizma. Nismo govorili o golfu. O golfu se je govorilo na novinarski konferenci. In tudi sedaj se govori o tem, prav je, da spregovorimo, ampak vendarle sama zagovarjam, da v Lipici golf nima kaj početi, zaradi tega, ker imamo tam opravka s kulturno dediščino, z destinacijo, morebiti nekoč tudi pridobljenega znaka Unesca, in še za marsikaj, kar je za Slovenijo koristno in potrebno.
Hvala lepa. Gospod Zorn predlagate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, gospa ministrica. Pravzaprav vas tega nisem spraševal oziroma ste nekoliko obrnili tisto, kar sem povedal. Nisem rekel, da je Lipica luksuz. Rekel sem, da so tri dejavnosti, res je, ampak namenjene so vse tri temu, da se tudi Lipica sama preživi. In tukaj je vendarle treba povedati nekaj o golfu, kljub temu, da sam ne igram golfa in ga tudi ne bom. Toskana ima približno 17 golf igrišč. Toskana je en sam kulturni zgodovinski spomenik. Tega ji golf igrišča niso vzela. Tisto, kar je tukaj golf igrišče in kar naj bi se širilo, kakor so podprli oziroma so dali dovoljenje ornitologi, biotehnična fakulteta, SAZU, gozdarji, razen tistega hrasta, ki pod določenimi pogoji Natura 2000. In za to je zainteresirana občina in tako rekoč novi direktor, ki je prišel do tega, da bi še najbolje od vseh dejavnosti bilo pustiti golfu še tistih devet ali osem lukenj, zato da bi bil lahko celovit program, ki bi nosil denar. Ta golf je udomačen, najmanj uničuje stvari in to je že nekako dognano. O tem se sprašujemo. To je potujoči cirkus vaše vlade je na nek način čisto simpatičen. Ni ravno polifoničen, bolj kakofoničen je, ampak kljub temu se mi zdi, da prihaja do resnih razhajanj tudi pri vas in da je ta pot, da se golfu pusti živeti, vendarle tudi realna. Kajti, sedaj sta tam dva hotela, ki sta 20% zasedena. Eden od teh je tako grd, da je bil v preteklosti celo zaščiten, kulturno zaščiten, ker so mislili, da je kasarna iz med obeh vojn, in sedaj spet funkcionira. Ampak oprostite, grd je, smrdi in ne ustreza temu, da bi kdo še tam prespal. Z nečim se bo treba preživljati.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Pred dobrim letom, ko smo v Lipici zastavili nov svet, ki vemo, da je glavni upravljavec in skrbnik in odločevalec samega razvoja kobilarne, je nastalo tako poročilo. Tega poročila nikoli nismo pokazali javnosti, ampak novi člani sveta so se želeli seznaniti s stanjem stvari, bom rekla, Brejčevega scenarija za razvoj Lipice, in so šli skozi vse segmente dejavnosti Lipice, skozi rejo, skozi konjerejo, skozi varstvo kulturne dediščine, skozi zdravstveno varstvo, skozi improvac, skozi oskrbo in nego, skozi rodovniške knjige, rejski program. In to poročilo je pošastno; pošastno zaradi tega, ker pove, da je bilo gospodarjenje, ne bom rekla, da samo v zadnjem obdobju, ampak verjetno tudi kdaj prej, slabo. In če si kaj želi ta vlada, je, da se kaj takega ne bi več ponavljalo. Prejšnja smer je šla v smer golfa in zato se ni izrabljalo sredstev. Tudi razne raziskave so prinesle neke želje, in vemo, kako so te raziskave bile delane. Ampak resne raziskave, kaj to pomeni za vzpostavitev golfa v Lipici, pa pravzaprav nismo dobili. Mimogrede, tisti hotel, ki ga zdajšnji direktor priznava kot primerno osnovo za to, da se ga popravi, se pravi, da tisto, kar dobesedno štrli s sten, ker je uničeno od zunaj, se uredi. Tisti hotel je dobil Prešernovo nagrado. Vendar moram povedati naslednje: Slovenija ima samo eno kobilarno z lipicanci, in to na avtentični lokaciji. Ima pa, mislim, da okrog deset, če ne še več, golf igrišč in ima tudi dovolj prostora, da se še kje pojavijo. Toda nerazumno je, da se pojavljajo v tistem kontekstu, ki je namenjen nečemu drugemu, to pa je vzgoji lipicancev, skrbstvu za njihovo poreklo in tudi za vzdrževanje, kajti na svetu jih je samo 7 tisoč. In če jih bomo zapravili - v preteklosti je kazalo, da jih bomo -, potem to pomeni, da ne razumemo, kaj je to neka identiteta oziroma nacionalna korist v širšem smislu pomena te besede. Zato pričakujem, da bo načrt upravljanja, ki ga bo pripravil zavod in potrdila vlada, prinesel razumne rešitve.
Hvala lepa. Gospod Zorn, izvolite.
Hvala lepa. Nisem dobil pravega odgovora. Vprašanje je bilo: Od česa bo Lipica s konji živela? Od konj ne bo. Zato želim, da se v skladu s poslovnikom opravi o odgovoru ministrice širša razprava na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zorn, o vašem predlogu bomo glasovali jutri, v okviru glasovanj. Besedo ima mag. Majda Potrata, ki bo postavila poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani minister, kolegici in kolegi! Gospod minister, znani ste po številnih srečanjih s svojo bazo, z učitelji, ravnatelji, starši, dijaškimi in drugimi reprezentativnimi organizacijami in takrat radi rečete, da je slovenska šola dobra šola. Tudi vaša zavzemanja za umiritev šolskega polja so znana, pa vendar je mogoče večkrat zaznati tudi kakšno tako vašo izjavo, ki odmeva v prostoru. Ena takih izjav je bila, da bi bilo treba zmanjšati obseg učne snovi za približno 20%, da bi bilo treba zmanjšati število delovnih zvezkov, učbenikov in učnih gradiv za približno enak odstotek. Premisleka so bili deležni tudi nacionalni preizkusi znanja, napovedali ste racionalizacijo in večji delež tistega, kar je povezano z internim preverjanjem, spremembe šolskega koledarja in še bi lahko naštevala, kaj vse je bilo napovedano in kar v bistvu zadeva v tisto področje, ki ga pokriva priprava nove bele knjige. Sprejetje nove bele knjige je pričakovano 1. marca 2011. In ko je dr. Janez Krek, ki vodi projekt, razmišljal o napovedanih spremembah, je menil, da koreniti posegi in korenite spremembe niso potrebne. Tu se pojavlja tudi vprašanje, ki ima različne odgovore. Eni trdijo, da so naši učenci in učenke preobremenjeni z učno snovjo, drugi trdijo, da so v primerjavi z drugimi evropskimi šolami manj obremenjeni. Ampak to pot bi vprašanje vendarle povezala s tistim, kar je bilo omenjeno na začetku, namreč, premislek o obsegu učne snovi in številu delovnih zvezkov oziroma učbenikov. Zato bi vas vprašala: Kako bodo napovedane spremembe vplivale na kakovost osvojenega znanja ter na avtonomijo učiteljev pri izbiri učnih gradiv? To slednje vas sprašujem posebej zato, ker ste del odgovornosti za izbiro delovnih zvezkov po novem prenesli tudi na svet staršev. Znana pa so vaša prizadevanja za utrjevanje avtonomije šolskega prostora in v zvezi s tem tudi avtnomije učiteljic in učiteljev. Hvala.
Hvala lepa. Odgovarjal bo minister dr. Igor Lukšič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, predsedujoči! Hvala za besedo. Poslanka, vesel sem tega vprašanja, ker je nekako pravi čas, da se lotimo tudi teh zadev, ki smo jih že javno napovedali, tudi na sestankih, ki so bili tukaj omenjeni, s starši, predstavniki staršev, predstavniki učiteljev, ravnateljev, sindikata. Torej gre za neko nadgradnjo tega, kar v našem šolskem sistemu že dobro deluje, in zato je tudi slovenska šola dobra šola. Sedaj vprašanje je zelo obsežno in bi zahtevalo zelo dolg odgovor, ampak če omejimo zadevo samo na številke in na temeljna sporočila, bi šlo lahko takole. Torej 20% zmanjšanja snovi smo na ministrstvu napovedali na osnovi pogovorov, ki smo jih imeli tako z učitelji, predstavniki stroke, ki ugotavljajo, da je snovi veliko in da se ne da v celem letu obdelati vse snovi, tako da bi jo učenci in dijaki osvojili. Torej ključna zgodba ni v tem, da se zmanjša, razbremeni ali še sprosti šola, ampak ključno sporočilo tega ukrepa je, da se pridobi dodaten čas za to, da se v resnici temeljna spoznanja, temeljni koncepti utrdijo. V zadnjih letih smo bili priča nekemu galopu dodajanja snovi, s tem da je bila spuščena iniciativa z vseh strani, torej avtonomija učiteljev je šla v to smer, da se dodaja, avtonomija posameznih strok je šla v to smer, da se dodajajo v učni načrt dodatne snovi in potem tudi v izvedbo. Prepuščeno je marsikaj tudi učencem in dijakom, tako da je tukaj naenkrat zmanjkalo prostora za utrjevanje v resnici tistih temeljnih znanj, zlasti ko govorimo o osnovni šoli, nekih osnovnih znanj. Tako, recimo, marsikakšen učitelj opaža v srednji šoli, da dobi pred seboj dijaka, za katerega je prepričan, da je nepismen. Torej, to se nam ne sme dogajati. Temeljno opismenjevanje, osnovne računske operacije, torej branje, izražanje, najrazličnejše, v maternem jeziku in po možnosti še v enem tujem jeziku, je osnova. In zato se moramo nek čas izboriti, predvsem je pa pomembno to, da ustavimo proces kopičenja znanja in se začnemo ukvarjati s kvaliteto, kar pomeni, da pogledamo, kakšni učenci prihajajo iz osnovnih šol, kakšni dijaki prihajajo iz srednjih šol. Torej, to je ta del, ki je vezan na kvaliteto in zapakiran v, recimo, 20% zmanjšanje snovi. Mi smo se zadeve lotili dosti resno. Na Zavodu za šolstvo smo oblikovali ekipo strokovnjakov, ki je že določila posamezne skupine za posamezne predmete, ki pregledujejo zdaj učne načrte in bodo ne spremenili učne načrte, ampak samo postavili prioritete. Na osnovi tega bomo prišli do nekih predlogov, s katerimi bomo šli pred strokovni svet in poslušali postaviti prioritete. Načelno smo rekli, 80% od obstoječe snovi mora biti tiste, približno, na kateri se bo delalo tako, da jo bodo vsi učenci obvladali. Glede knjig, učbenikov, cene učbenikov, smo tudi opravili neke sugestije. Ministrstvo nima neposredne pristojnosti, da določi kateri učbeniki pridejo v poštev, niti nima pristojnosti nad tem, da izbira, kateri od učbenikov pride v kakšno šolo. To je pristojnost učiteljev, posameznih učiteljskih aktivov, da se o tem odločajo in predlagajo šolskim skladom, kako zamenjavati naslove učbenikov. Mi smo, zato ker smo ugotovili, da je cena učbenikov zelo visoka, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]v sistem odločanja o učbenikih vpeljali tudi svete, šolske svete, tako da bodo v tem delu, kjer so starši zraven, lahko odločali tudi o tem, na koliko časa se menjavajo učbeniki, ker s tem se [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod minister. Mag. Majda Potrata, dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za ta del odgovora. Pa bi nadaljevala pri tem, kjer ste zdaj pravzaprav nakazali problem. V prejšnjem mandatu smo iz pristojnosti strokovnega sveta izvzeli delovne zvezke in ta več ne odloča o tem, ne potrjuje več delovnih zvezkov. Učbeniki so še vedno v njegovi domeni. Že tedaj so nekateri menili, da bi bilo bolje popolnoma sprostiti odločanje in bi bil učitelj oziroma učiteljica tista, ki bi sama izbirala med ponujenimi učbeniki. Seveda ne gre samo za vprašanje cene, gre predvsem za vprašanje kakovosti učbenika. Zaradi tega, ker znano je, da učbeniki dosti bolje vodijo učitelja skozi učni proces kot pa učni načrt sam. Nastane pa vprašanje, ali so naše učiteljice in učitelji dovolj usposobljeni prepoznati dober učbenik med ponujenimi. Po mnenju nekaterih spet gre za dvoje diametralno nasprotnih mnenj. Po mnenju nekaterih je ponudba preširoka, po mnenju drugih je ponudba še vedno premajhna. Zato se po eni strani srečujemo s pobudami, da bi omejili izbiro in jo vrnili morebiti v tiste čase, ko je bil na voljo en sam učbenik za en predmet. Res pa je, da je bilo opravljenih dvoje raziskav za učbenike biologije in geografije, in ugotovljeno je bilo, da bi se dalo pri vsebini pa marsikaj izboljšati, če bi hoteli izboljšati tudi učinkovitost. To se mi zdi zelo pomembno, zlasti zaradi tega, ker pri mednarodnih preizkusih znanja ugotavljamo, da naši zaostajajo zlasti zaradi slabega razumevanja besedil. Kaj načrtujete v zvezi s tem problemom? Hvala za odgovor.
Gospod minister, dr. Lukšič, izvolite.
Hvala za vprašanje. Aktivnosti v to smer smo tudi zdaj v zadnjem času intenzivirali. Gre za to, da poskušamo učbenike tudi na ta način pregledati, da vidimo, kako se je v zadnjih letih dogajal trend. In ugotovitve kažejo, da imamo še precej rezerv pri učbenikih. Se pravi, kako je snov posredovana, kako je zložena skupaj in kako to deluje, vpliva na proces sprejemanja skozi možganske vijuge. To je zahtevna materija, ki je v enem delu akademska in s katero se ukvarjajo strokovnjaki, v drugem delu je pa izvedbeno šolmoštrska in zadeva Ministrstvo za šolstvo. V tem akademskem delu je zadeva postavljena maksimalistično in se eksperimentira, kar je, recimo, dr. Justin v raziskavi pokazal, kako se da dosegati boljše rezultate pri optimiranju besedila v učbenikih. Jaz mislim, da tu imamo nek rezultat, ampak kljub temu imamo nekaj prostega prostora še, ampak kljub temu moram reči, da so naši učbeniki dobri, na dobrem nivoju in da so založbe tu naredile veliko dela. Mi gremo v to smer, da bi poskušali postopno čim več tega gradiva prenesti v nove medije, torej v elektronsko obliko. Ministrstvo je v preteklosti zapravilo ali pa porabilo precej sredstev za razvijanje elektronskih gradiv. To je v lasti ministrstva. Torej, za ta gradiva, ki so dostopna preko interneta vsem učencem, ni potrebno plačevati posebej. Problem je v tem, da ta e-gradiva nimajo statusa učbenika. Sega stališča, če bi šli na to logiko, da ni treba več potrjevati tudi učbenikov ne, potem imamo tu že pripravljeno gradivo, ki lahko služi kot učbenik. Ampak, ker vemo, da niso vsi učenci in dijaki opremljeni z računalniki, seveda je to nekaj, kar je stvar prihodnosti, mora pa biti na razpolago. Mi na ministrstvu se zavedamo, da je to gotovo tudi ena pot. Jaz se v resnici ne ogrevam za to, da bi ukinili potrjevanje učbenikov. Ravno zato, ker imamo slabe izkušnje pri drugih gradivih, ki niso [[...]] [[Opozorilo za konec razprave.]] [[...]]šla skozi postopek potrjevane, in se mi zdi, da je taka praksa, kot je zdaj, sorazmerno dobro, bomo pa popravili ta pravilnik o potrjevanju [[...]] [[Izključen mikrofon.]] [[...]]
Hvala lepa, gospod minister. Dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve gospe Katarini Kresal. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani. Moje poslansko vprašanje je pravzaprav relativno zelo kratko, pa kljub temu take vsebine, da zahteva širše uvodno pojasnilo. 21. 4. letošnjega leta smo v Državnem zboru obravnavali interpelacijo zoper ministrico za notranje zadeve. Takrat nisem dobil odgovorov na številna vprašanja, zlasti pa nisem dobil odgovora na vprašanje, zakaj je bila sklenjena pogodba z Ram Investom, privatnim podjetjem v lasti gospoda Pogačarja, ki je družinski prijatelj ministrice. Namreč, ta pogodba je bila sklenjena v višini 136.000 evrov mesečno najemnine, gospod pa plačuje 125.000 obroka banki, kar pomeni, da daje v žep 11.000 evrov mesečno, hkrati pa bo stavba njegova po dvajsetih letih. Pod takimi pogoji bi se lahko zadolžilo tudi Ministrstvo za notranje zadeve, kredit bi lahko vzela Vlada, država, kdorkoli, in bi ta stavba bila državna po dvajsetih letih. To so bili podatki, o katerih sem govoril. Govoril sem o njih zato, ker sem imel v rokah dovolj dokumentov, ki so na to kazali, čeprav sem tudi tisti dan vedel, da niso točni. Namreč, da so točni podatki bistveno hujši. To pa pomeni, da bo gospod postal lastnik stavbe v desetih letih ob določenem pologu 8 milijonov evrov, kar je prišlo na dan v medijih dan kasneje. Jaz sem takrat opozarjal tudi na to, da je nerazumna cena 13,06 evra za vse prostore, kamor so všteti tudi garaže in drugi pomožni prostori, ki zajemajo 40% celotne površine. Namreč, za garažo, za garažni kvadrati meter boste plačali v Ljubljani največ 7 evrov in ne 13,06. To pa pomeni, da so tisti pisarniški prostori najeti po 23 evrov. Lahko ste prebrali podatek v enem od slovenskih časopisov, da na Dunaju obstaja stavba, ki se imenuje Millenium Tower in da tam lahko najamete pisarniške prostore od 8 evrov naprej, ne presegajo pa 18 evrov. V Ljubljani pa smo za to dali 23 evrov, če govorim samo o pisarniških prostorih. Premier Pahor je kasneje dal omenjenega podjetnika na črno listo. Kar nič ne pomaga. Na črno listo lahko da kogar koli, če ta že dobiva 2 milijona evrov letno. Vprašanje, ki ga pa imam, je pa naslednje. Gospa ministrica, po zelo jasnih podatkih, ki obstajajo, ste, preden ste angažirali Nacionalni preiskovalni urad, iskali druga ministrstva, druge najemnike, ki bi jih zagotovili za najem te stavbe. Sprašujem: Katera so ta ministrstva? Koga ste vi klicali in koga so klicali vaši podrejeni, da bi zagotovili ta najem? Hvala.
Hvala lepa. Odgovorila bo gospa ministrica Katarina Kresal.
Hvala lepa, predsedujoči, spoštovani poslanec. Res je, imeli smo interpelacijo, več kot dvanajst ur je trajala. Menim, da sem tam povedala več kot dovolj in da sem tam izkazovala svoja ravnanja in jih obranila, ne nazadnje še vedno sem ministrica za notranje zadeve. Pa vendar zgolj za uvod, ker zelo radi namigujete na stopnjo prijateljstva z gospodom Pogačarjem. Že večkrat sem povedala, pa bi cenila, če bi spoštovali, ker edino sama lahko vem, v kakšnem razmerju sem lahko do koga. Midva se poznava in sva se nekajkrat srečala in to je stopnja najinega prijateljstva; celo drugače, nekajkrat sva sedela skupaj, da bom čisto natančna, s tem, kar sem rekla prej, in seveda tudi na interpelaciji. Pa da ne bi bilo kakšne pomote, Ram Invest, katerega lastnik je gospod Pogačar, oddaja kar nekaj prostorov tej državi in jih je oddajal tudi v času vaše, SDS-ove vlade. Sicer pa glede vaših vprašanj, kakšne postopke sem vodila in podobno, moram poudariti, da sama nisem vodila nobenih postopkov, nisem angažirala nobenih ministrov, nobenih državnih sekretarjev in drugih uslužbencev za izvedbo nalog, ki jih omenjate. Sem ministrica za notranje zadeve in vodim resor za notranje zadeve, ne drugih resorjev. Kot sami dobro veste, ker to tematiko spremljate tekoče, se Ministrstvo za notranje zadeve sooča z zelo hudo prostorsko problematiko, sredstva za nakup novih prostorov, seveda, nimamo. Ko smo ugotovili, da do selitve v palačo vašega ministra Mateja na Litostrojski ne more priti, pa ne zgolj zato, ker je bilo prekršenega marsikaj po poti do tja, ampak tudi zato, ker MNZ tam zaradi nacionalnih varnostnih razlogov ne more stati, smo začeli iskati neke delne rešitve, ki bi vsaj deloma omilile našo prostorsko stisko. No, ena od takšnih rešitev se je pokazala relativno blizu. Kot veste, so naši glavni prostori na Štefanovi ulici 2 in v sosednji stavbi, ki se drži s to stavbo skupaj, deli jo samo ena stena, so bili prostori oziroma so še vedno prostori sodišča in okrožnega državnega tožilstva. V iskanju neke racionalne rešitve, kako vendarle povečati prostor na Štefanovi, kjer so ljudje resda v nemogočih delovnih pogojih, smo ugotovili, da bi bilo morda dobro, če bi prišlo do dogovora z uporabniki na drugi strani, da bi to steno vmes enostavno odstranili, razširili prostore, v katerih dela MNZ, v kolikor bi se seveda tožilstvo strinjalo, da gre na kakšne druge ugodne in lokacijsko primerne prostore. To se nam je zdelo več kot smotrno, z vsebinskega, funkcionalnega, pa tudi s finančnega vidika. Z Ministrstvom za pravosodje, pod katerega spada tožilstvo, smo zato preverili to možnost, opravljenih je bilo nekaj pogovorov o možni preselitvi tožilstva in sodišča na drugo lokacijo. Predstavniki obeh ministrstev so preverili več lokacij: Delovo stolpnico, poslovno stavbo Slovenijales, poslovno stavbo Metalka, kompleks Tobačna in pa tudi objekt na Dimičevi ulici. Za objekt na Dimičevi je bil eden od predlogov tudi, da bi se v nove prostore vselila skupaj tako nacionalni preiskovalni urad kot okrožno državno tožilstvo. Namreč, v istem času smo začeli razmišljati tudi o prostorih za nacionalni preiskovalni urad. Zakaj ta razmislek - ker je narava njunega dela takšna, da veliko sodelujeta. Ne nazadnje tudi postopke, ki jih vodi nacionalni preiskovalni urad, na koncu po navadi usmerja državno tožilstvo. In takšno sodelovanje bi bilo lahko kvečjemu še boljše, če bi bila na isti lokaciji. No, na koncu se tožilstvo z nobeno od lokacij in z možnostmi vselitve ni strinjalo in tam se je ta zadeva zaključila. Sicer pa so v pogovorih med obema ministrstvoma sodelovali uslužbenci obeh ministrstev, ki se s tem ukvarjajo v naravi svojega dela, nihče jih mi posebej angažiral, ampak so opravljali svoje normalne delovne naloge. Hvala lepa.
Dr. Gorenak, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Poglejte, seveda dobro bi bilo, da bi mi enkrat končno odgovorili na tisto, kar vas sprašujem, ker sicer sem prisiljen ta vprašanja ponavljati. Aprila lanskega leta 2009, to je daleč pred tistim obdobjem, ko so se iskali prostori za Nacionalni preiskovalni urad, so policisti kriminalisti tožilce obvestili: "Vi se pa selite na Dimičevo." Obstaja uradni zapis - magnetogram Državnega zbora seje odbora, ki ga vodim. Tožilci so bili presenečeni, niso mogli verjeti, kaj se dogaja, kako bi se oni selili, zakaj pa bi se selili, pa sta tožilki rekli: "Eh, to ste mogoče narobe razumeli." V začetku julija lanskega leta ste vi poklicali tožilstvo oziroma so vaši sodelavci, se opravičujem, poklicali tožilstvo in rekli: "Ministrica za notranje zadeve želi obiskati prostore Okrožnega tožilstva v Ljubljani, ker jo zanimajo vaši delovni pogoji." To je isto, kot da se minister za delo zanima za delovne pogoje nekega desetega ministrstva, ki ga ne vodi. To bi moralo zanimati gospoda Zalarja. Seveda so se tam malo začudili, zakaj pravzaprav se vi za to zanimate, in nejevoljno ugotovili, da imajo pravzaprav dobre prostore. S tem se je končalo, ampak je poklical vaš strankarsko podrejeni človek, to pa je gospod minister za pravosodje, in rekel: "Sestanek želim z vami." In tam se je naredil nek sestanek, kjer jim je gospod Zalar takole kazal slike stavbe na Dimičevi ulici in jih prepričeval, kako v slabih prostorih delajo, da ne morejo tam delati in da je nujno, da se selijo na Dimičevo ulico. Glejte, to kaže - na kaj? To kaže, da se je stranka LDS v podobi dveh ministrov, z vami na čelu kot strankarsko vodjo, angažirala za prostore na [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], ki jih ima v najemu, torej ki so last gospoda Pogačarja. In to po mojem mnenju ni dopustno. Bilo pa je še nekaj takšnih pogovorov, še nekaj takšnih klicev, med drugim na Ministrstvo za zdravje.
Hvala lepa, gospod Gorenak. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospod Gorenak, res ne vem, zakaj me sprašujete, če potem mojega odgovora sploh ne poslušate. Jaz sem povedala, da smo se pogovarjali z Ministrstvom za pravosodje glede potencialne selitve tožilstva. Zakaj z Ministrstvom za pravosodje - ne zato, ker ga vodi moj strankarski kolega, ampak zato, ker tožilstvo spada pod Ministrstvo za pravosodje in Ministrstvo za pravosodje v takšnem primeru odloča o možnih spremembah lokacije. Zakaj ravno tožilstvo? Zato, ker je naš sosed. Na drugo stran Štefanove 2, samo steno bi prebili, vrata bi naredili in bi imeli dodatne prostore. Seveda, vse ob pogojih, da se tožilstvo strinja z novimi prostori, da so dobri in da so približno enakovredni. In seveda smo že v začetku leta, kot prioriteto postavili Nacionalni preiskovalni urad in od takrat naprej vedeli, da v nekem trenutku bo treba najti tudi prostore. Tako to dejstvo, da je treba najti prostore, ni nekaj, kar se je zgodilo mesec pred koncem leta, ko je že začel funkcionirati Nacionalni preiskovalni urad. Ampak, saj to vam je verjetno jasno. In še enkrat, očitno ste preslišali tudi to, predstavniki obeh ministrstev so preverjali več lokacij, med njimi tudi Delovo stolpnico, poslovno stavbo Slovenijales, poslovno stavbo Metalka, kompleks Tobačna in tudi objekt na Dimičevi, ki je seveda bil na trgu. No, nobeden od teh objektov jim ni ustrezal, zato so rekli: "Se ne bomo selili," in se niso selili. Kaj pa je delalo Ministrstvo za zdravje za lasten račun, je njihovo vprašanje. Morda vprašajte bivšega ministra.
Hvala lepa. Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala. Seveda predlagam razpravo o tem vprašanju zaradi tega, ker razlog tega je prav v naslednjem. Glejte, prav po kapljicah dobivamo informacije. Po kapljicah. In to zdaj obrazlagam, gospod predsedujoči. Po kapljicah dobivamo neke informacije - od tega, da se ni zgodilo nič, do tega, da je vendarle nekaj bilo, do tega, da so prostori najeti za tak in tak denar, ki je najugodnejši, potem dokažemo, da so najeti pod najslabšimi pogoji, da bi na Dunaju pravzaprav lahko najeli bolj ugodne prostore in tako dalje. Skratka, po kapljicah prihajajo te zadeve. In ministrica pod neko, kaj pa vem, pod neko firmo ali skrivnosti, kot je bilo zadnjič na odboru, skuša nekatere zadeve prikriti. Ampak, mislim, odkrito povedano, da gre za - oprostite - sume resnih kaznivih dejanj, ki jih je očitno ta stranka počela. In to je temeljni razlog, da vendarle se zganejo vsi organi - policija se tako ali tako ne more zganiti v danem primeru, dokler ima sedanjo ministrico - ampak da pride tudi do ostalih stvari na tem področju, da spodbudimo ostale organe. Recimo, gospoda Kosa, ki takoj najde korupcijo v mnogih mnogih zadevah - tukaj tega ne najde! Skratka, menim, da je koristno, da je nujno potrebno tudi za dve stranki, zlasti za vodilno stranko SD, da se znebi te teže bremena, ki se imenuje najem teh prostorov, ker očitno se je o teh prostorih vnaprej dogovarjal in pripravljal - med drugim tisto, da naj bi bile stekla že kar naročena, ki bodo neprebojna. Kako naj bi pa on vedel?! Ampak dobro, to je stvar debate, ki bo sledila. Prepričan sem, da bi bilo koristno, in najbolj odgovorno, zlasti za vodilno stranko, najštevilčnejšo stranko v Državnem zboru, da podpre to razpravo, ker se bo sama osvobodila težav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Gorenak, o vaše predlogu, da o odgovoru ministrice razpravlja Državni zbor, bomo glasovali jutri v okviru glasovanj. Gospa Alenka Jeraj bo postavil vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku.
Hvala za besedo. Lep pozdrav. Leta 2006 je bil s preoblikovanjem Ad future ustanovljen Javni sklad Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije. Od takrat se je glede na to, da študentje s svojim delom delno prispevajo tudi v okviru koncesijske dajatve 3% sredstev, ki so namenjeni potem v ta sklad, namenjen je pa predvsem kadrovskim štipendijam. V zadnjih letih, kar sklad obstaja, naj bi se, to smo pred kratkim brali, nabralo letno od 6 do 7 milijonov evrov, skupaj torej 24 milijonov evrov iz tega naslova, ki pa po pisanju medijev ostajajo neporabljeni. Najbrž je razlogov več, bi vas prosila, da nam morda poveste. Bolj problematično pa je verjetno to, da naj bi sklad vsako leto dal ta sredstva vezati na depozite v različne banke, pri čemer naj bi v tem času nastalo že tudi za več kot 500.000 evrov obresti, ki jih prikazuje kot lastne prihodke in jih tudi porablja za lastne potrebe. Zanima me predvsem: Ali je sklad ta sredstva upravičeno vezal oziroma ali je prav, da se ta sredstva porabljajo za, ne vem, njihov lastni del, svoje delovanje? Ali bi moral biti porabljen namensko za štipendije? Zanima me, ker je sklad zadolžen tudi sicer za razdeljevanje državnih štipendij in smo že takrat podpirali napore študentske organizacije, da bi se morda cenzus spremenil v tem smislu, da bi bilo štipendij več in da dejansko nima nobenega smisla, da ta denar ostaja. Kaj nameravate v zvezi s tem narediti? Kajti, ko je bil sklad o tem povprašan s strani medijev, so zatrdili, da jih omejuje ta zakon o štipendiranju in zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti. Vi pa ste napovedali, da boste zakon o štipendiranju spreminjali šele leta 2011. Najbrž bi bilo smiselno, glede na to, da vemo, da so težave, da je štipendij premalo, kaj več narediti na tem področju. Vi sicer pravite, da boste z zakonom o malem delu štipendije povečali in povišali, zraven pa vemo, da jih ne bo več za mladoletne. Tako samo verjeti obljubam in čakati na to, da se potem to tudi res zgodi, spravlja v težave marsikaterega študenta. Tako me zanima: Kaj boste v zvezi s tem naredili? Koliko je dejansko ostalo neporabljenega denarja v letu 2009? Kaj, glede na to, kar sem povedala, se bo zgodilo v letu 2010?
Hvala lepa. Besedo ima dr. Ivan Svetlik.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa poslanka, ostale poslanke in poslanci. Sprašujete po dveh vrstah štipendij, to so državne štipendije in kadrovske štipendije. Imamo še tretjo obliko, to so Zoisove štipendije. Kar zadeva državne štipendije. Najprej naj povem, da je bilo namenjeno z rebalansom za ta namen 110, slabih 111 milijonov in da je bilo del teh sredstev potem prerazporejenih za denarna nadomestila za brezposelne okoli 10 milijonov. Zakaj smo to storili, je več razlogov. Prvič, naj povem, da je v študijskem letu 2008/2009 začel veljati zakon, ki ga je sprejela še prejšnja vlada, o štipendiranju. Ta zakon je sicer dvignil vstopni prag za pridobitev državne štipendije, vendar je hkrati v dohodke, ki se upoštevajo, vključil tudi otroški dodatek in nekatere druge vrste dohodkov, zaradi česar je takoj po začetku veljave tega zakona prišlo do upada števila državnih štipendij. Drugi razlog za to je ta, da so začeli podeljevati državne štipendije centri za socialno delo, ki so pridobivali podatke o dohodkih neposredno od DURS-a, ne pa več na podlagi evidenc in dokazil, kar je ponovno privedlo do tega, da je imel za posameznika potem center, kot kaže, podatke o več dohodkov, kot jih je bilo po navadi s prejšnjo prakso prikazanih. To je drugi razlog, zaradi katerega je prišlo potem do manjšega števila štipendij. Tretji razlog, zakaj manj teh štipendij, je upad generacije tistih, ki so za te štipendije prosili. Moram povedati še to, da smo v letu 2009 ta zakon popravili in še nekoliko dvignili prag za pridobitev štipendije, kar se seveda v številu štipendij v letošnjem letu tudi pozna, tako da je bilo od leta 2008, ko je bilo podeljenih teh štipendij 34 tisoč, letos, za 2009-2010 pa 41500 državnih štipendij. Ampak iz tega izhaja tudi, da ni bistven denar, ki je rezerviran za štipendije, ampak kriteriji, na podlagi katerih je nekdo lahko upravičen do štipendije; se pravi, je to tisto, kar je bistveno. Kar zadeva pa kadrovske štipendije, so pa v domeni sklada za razvoj kadrov in štipendiranje. To so res namenska sredstva, ki jih iz koncesijskih dajatev študentskega dela ta sklad tudi prejema. Problemov je tukaj več. Glavni problem je seveda to, da interesa za te štipendije ni. Manj ga je pri delodajalcih in še manj pri študentih in ostajajo te štipendije nepodeljene in očitno so te štipendije neke vrste prehuda zaveza, kot kaže, za posameznika, mlado osebo, da bo se zavezala, da bo, potem ko prejema to štipendijo, tudi ostala pri določenem delodajalcu določen čas. Kar seveda indicira tudi, kolikšen je morda zares obseg teh potreb. Res pa je tudi, da so kadrovske štipendije na določenih področjih, predvsem deficitarnih področjih razpisane, za kar je pa seveda interes za študij tudi najmanjši. In teh štipendij je vsako leto manj, zato je pa teh sredstev, o katerih sprašujete, na skladu vsako leto več. Ta sredstva se povečujejo, nikamor jih sklad ne daje, ostanejo tukaj v skladu in z novim zakonom, ki ga pripravljamo letos, bomo tudi, upam, lahko namen teh sredstev spremenili, tako da bi res ta sredstva prišla do tistih, ki študirajo in si s tem tudi pomagajo pri študiju. Mislim, da bo to dragocen vir za to, da bomo lahko prešli v nov štipendijski sistem. So pa tukaj še Zoisove štipendije. Če že navajam podatke, ki jih je vsako leto več, in naj povem, da se je od 2008 na 2009 število teh štipendij povečalo od slabih 13 tisoč na 14700. Če pogledate, kako deluje štipendijski sistem v resnici, se je število štipendij, v celoti gledano, kar bistveno povečalo in seveda temu ustrezno smo tudi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]iz enega ali drugega vira.
Hvala lepa. Gospa Jeraj, izvolite. Dopolnitev odgovora.
Niste mi odgovorili na vprašanje. Če je preveč denarja za kadrovske štipendije, vem, da tega pač ne moremo potem dati kar na državne. Ampak najbrž bi pa bilo treba, če je karkoli - ker vem, kar nekaj ljudi je bilo zavrnjenih, pa verjetno ne samo zaradi - me boste popravili. Predvsem me pa zanima: Kam sklad potem ta presežek namenja? Če ga zdaj nalaga nekam, bi verjetno lahko prej kot v štirih letih ugotovili, da nam tam denar ostaja, in bi nekaj s tem naredili. Rekli ste, da bomo to uredili z novim zakonom. Ne vem zdaj, o katerem zakonu govorite: o zakonu o malem delu ali boste zakon o štipendiranju popravljali, če vemo, da ga nameravate popravljati šele 2010. Koliko je tega denarja potem ostalo na skladu v letu 2009? Koliko ga bo v 2010? Koliko je obresti od tega, če se to pač nekam nalaga? Ali pokrivate proračunski primanjkljaj ali kaj delate s tem denarjem?
Minister Svetlik, izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, kar zadeva sredstva, ostajajo, kot rečeno, na skladu, sklad jih tudi vlaga. Res je, da tudi dobiva obresti in zaradi tega je treba manj sredstev iz proračuna, da se financira delovanje tega sklada - preprosto povedano. Tako ta sredstva čakajo na novi zakon. So pa, kot rečeno, z obstoječim zakonom določena, da se lahko samo za kadrovske štipendije podeljujejo. Seveda, če ni interesa, potem drugega namena ni. Sklad se je trudil in mislim, da dosti uspešno, da je tam, kjer je bilo to mogoče, ta sredstva plasiral, recimo, v večji meri tudi za študente iz zamejstva, pa tudi za izmenjave študentov med državami, vendar ta interes ni bil toliko velik, da bi lahko ta sredstva porabili. Kot rečeno pa niso poniknila nikamor. Novo urejanje štipendij bo šlo po dveh poteh; državne štipendije že ureja zakon o upravičenosti iz javnosti sredstev, ki je že v Državnem zboru in ga bomo v kratkem tudi tukaj predstavljali, zagovarjali in, upam, tudi sprejemali. Drugo je pa novi zakon o štipendiranju, ki bo pa do jeseni tudi pripravljen in bo urejal tudi druge vrste štipendij, tako da bo to področje štipendiranja v celoti na novo urejeno.
Hvala lepa. Mag. oziroma ministrica Majda Širca je opravičila svoje nadaljnje sodelovanje tudi osebno pri gospodu Jožetu Jerovšku. Boste postavili vprašanje? Prosim, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res je, gospa ministrica mi je pojasnila razlog za nujen predčasen odhod in sem ga sprejel z razumevanjem, zato bom postavil vprašanje in počakal odgovor na naslednji seji. Torej v Sloveniji se v času sedanje vlade in vašega ministrovanja, gospa ministrica, drastično zmanjšuje svoboda medijev in neodvisnega novinarskega poročanja. To ugotavlja letno poročilo organizacija Freedom House, kjer je Slovenija zdrsnila z 39. na 52. mesto in je zgolj med državami srednje in vzhodne Evrope šele za sedmem mestu za Estonijo, Češko, Litvijo, Madžarsko, Slovaško in Poljsko. Znano je, kakšen je poem svobodnega tiska za razvoj svobodne demokratične družbe in obstoj demokracije, zato je slovenska javnost ob drsenju v močvirje nesvobode medijev upravičeno zaskrbljena. V Sloveniji oblast z roko v roki z lastniki kapitala pritiska na medije, uredniško politiko in novinarje. Dokazov o pritiskih in o popolnem političnem prevzemanju javnih servisov s področja medijev, predvsem pa RTV-ja, je veliko. Naj citiram člana programskega sveta Radiotelevizije Slovenije, novinarja Saša Hribarja, ki v intervjuju za Večer pravi: "V tem trenutku je nacionalna televizija bolj politična, kot je bila kadarkoli prej." Izjava pove vse o metodah oblasti. Nacionalna sramota je, spoštovana gospa ministrica, da v okviru gonje zoper kritike arbitražnega sporazuma, gonje, ki jo je naročila in sponzorirala Vlada, v nekaterih medijih brez skrupolov žalijo nesporno moralno in intelektualno veličino pisatelja Borisa Pahorja. In četudi se pri tem skrijejo pod kozerije, glose itd., je to nizkotno. Namen je jasen: diskreditacija, ker je povzdignil glas. In to diskreditacija, kljub temu da gre za velikana boja zoper vse totalitarizme, velikega borca za pravice Slovencev v Italiji, akademika, dobitnika številnih svetovnih literarnih nagrad in kandidata za Nobelovo nagrado. Kljub temu je sedaj v Sloveniji zaželeno žaliti Borisa Pahorja, starosto in kulturno ikono. Gospa ministrica oziroma "minister Gregor pa nič". Glede na to, da je sedanja oblast že doslej kršila in zlorabljala zakonodajo, ki jamči svobodo medijev in javne besede, sprašujem ministrico: Ali še naprej pripravlja zakonodajo, ki bi legalizirala nadzor medijev in novinarjev? Ministrico tudi sprašujem: Ali prevzema objektivno odgovornost za hud zdrs Slovenije na lestvici svobode medijev? Sprašujem tudi: Ali ni že skrajni čas, da svoboda medijev in javne besede zopet postane vrednota v [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Sloveniji? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, na vaš predlog vam bo ministrica ustno odgovorila na naslednji seji. Zdaj ima poslansko vprašanje gospod Samo Bevk za ministra za promet dr. Patricka Vlačiča.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Državna cesta R-3/T-912 na relaciji Železniki-Davča-Novaki je bila ob katastrofalnih poplavah, ki so 18. septembra 2007 prizadele Slovenijo, skoraj v celoti uničena. Cesta vodi do največje slovenske vasi Davče, kjer na razpršenih hribovskih kmetijah živi 284 ljudi. Cesta pa je tudi glavna prometna povezava Smučarskega centra Cerkno z osrednjo Slovenijo. Ob obisku direktorja Direkcije za ceste novembra lani v Cerknem je bilo občinama Cerkno in Železniki ter vodstvu Smučarskega centra dano zagotovilo, da bo obnova ceste dokončana do sredine leta 2012. Prejšnji teden je Davčo obiskala tudi vladna delegacija, na čelu s predsednikom Borutom Pahorjem ter ministroma za okolje in prostor ter obrambo. Ogledali so si rezultate sanacije naravne nesreče septembra leta 2007. Poplave so takrat med drugim uničile tudi 8 kilometrov ceste med Železniki in Davčo, na posameznikih odsekih pa jo je poplavni val v celoti odnesel. Tako stanje, kot je danes, ovira normalno življenje ljudi in nadaljnji razvoj tega območja. Samo zaradi prekinitve povezave skozi Davčo v Smučarskem centru Cerkno ocenjujejo, da je prišlo do 15% izpada obiska, tako v zimski kot poletni turistični sezoni. Ministra za promet dr. Patricka Vlačiča sprašujem: Kako poteka sanacija omenjene ceste in kdaj bo cesta v celoti obnovljena? Že vnaprej lepa hvala za odgovor, gospod minister.
Hvala lepa. Minister Vlačič, izvolite.
Hvala. Spoštovani! Cesta R-3/912, turistična cesta, je bila po poplavi leta 2007 v okviru združevanja sanirana, tako da je bilo možno odvijanje prometa. Asfaltirana je bila tudi obvozna cesta. Sanacija se sedaj nadaljuje v okviru investicijskih del, in sicer za odsek Zali Log-Divača v dolžini 37.856 metrov je predvidena etapna gradnja do leta 2015. Investicija je ocenjena na 7,8 milijona evrov. Sanacija poteka tako: v letih 2008-2009 je bila izvedena prva etapa v dolžini 1.000 metrov in v vrednosti milijona 200 oziroma približno milijona 300 tisoč evrov, v letih 2009-2010 so se dela nadaljevala na drugi etapi v dolžini 500 metrov v vrednosti nekaj manj kot 700 tisoč evrov, rok dokončanja druge etape je 30.8.2010. Izdelana je bila tudi vsa projektna dokumentacija za nadaljevanje gradnje in v teku je revizija projektov z rokom dokončanja junija 2010. Leta 2010 se predvideva nadaljevanje gradnje, v drugi polovici leta bo razpis za tretjo etapo. V nadaljevanju se bodo do leta 2015, ko bo sanacija končana, dela izvajala etapno, glede na sredstva, zagotovljena v proračunu Republike Slovenije. Do leta 2010 je bilo v sanacijo in rekonstrukcijo ceste torej vloženih približno nekaj manj kot 3 milijone evrov. Predvidena dinamika: v proračunih 2010-2011 je dvakrat po 450 tisoč evrov, v letu 2012 v NRP 500 tisoč, v letu 2013 600 tisoč, v letu 2014 milijon in v letu 2015 nekaj manj kot 4 milijone. Tako je ta trenutek zapisano v proračunu. Videli bomo, kako bo z rebalansom, in videli bomo, kako bo s sredstvi za državne ceste; in bomo videli, če se da kaj narediti.
Hvala lepa. Gospod Bevk, izvolite, dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Dopolnitev mojega vprašanja oziroma dopolnilno vprašanje. Obisk predsednika Vlade in ministrice Jelušič in ministra Žarnića v Železnikih je sprožil velika pričakovanja, tako berem v časopisu, da od Pahorja veliko pričakujejo: V Železnikih dve leti in pol po poplavah spet vladna delegacija. In po obisku zoper naslov v članku v Delu: Bo cesta v Davči res kmalu urejena in varna? In predsednik Pahor se je malo za šalo malo za res ob koncu tako oglasil: "Čez eno leto spet pridem na obisk, takrat mi boste lahko dali ali kozarec vina ali eno okrog ušes." Ampak, hotel bi nekaj drugega povedati. Značilnost projektov na vseh državnih cestah je, da so zelo, zelo razdrobljeni, da se delajo po majhnih odsekih, z majhnimi sredstvi, tako je tudi ta sanacija razdeljena od leta 2007, ko se je zgodila poplava, pa do leta 2015. Po mojem mnenju bi morali bolj združiti sredstva na enem projektu in ga v krajšem časovnem obdobju dokončati. Naj omenim, recimo, pri nas med Idrijo in Godovičem skozi Zalo desetletja traja obnova po koščkih, dalo bi se to združiti v en večji projekt in v krajšem časovnem razmiku in efekt bi bil večji. To po mojem velja tudi za [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]ta projekt v Davči. Predlagal bi, gospod minister, glede na tudi obljubo za leto 2012, da bi pohiteli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Vlačič.
Zdaj bom pa zelo iskreno tudi sam odgovoril. Prav, nekje bo treba vzeti drugim državnim cestam in narediti tukaj. To je ena možnost. Pa počakajte, prosim, da to debato opravimo, ko bo rebalans proračuna v parlamentu, pa takrat potem, če bom jaz dobil naročilo od predsednika Vlade, da bomo to naredili, bomo to naredili; ampak nekje drugje bo treba vzeti ta denar ali pa ga ne meni toliko vzeti zdaj, ko bo državni proračun. Tako, poslanci, računam, da bomo o tem takrat kaj rekli.
Hvala lepa. Gospod Miro Petek bo postavil poslansko vprašanje ministrici za obrambo dr. Ljubici Jelušič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, po nekaterih informacijah se ministrstvo za obrambo pripravlja na reorganizacijo upravnega dela ministrstva, kar pomeni, da naj bi v prihodnje prišlo tudi do ukinjanja nekaterih organizacijskih enot po državi. Resnici na ljubo so se posamezne pisarne že pričele zapirati. Koroška je pred leti ostala brez uprave za obrambo in sedaj se siromašenje tega dela Slovenije še nadaljuje. Celotna Koroška regija, ki ji ta vlada ne priznava statusa regije oziroma pokrajine in jo nekje riše v bodočem pokrajinskem zemljevidu nekje med Celjem in Krapino, je brez vsakršnega aktivnega vojaškega dela, ostala je brez vojaških objektov, sedaj pa se ukinjajo še civilni upravni deli. In očitno je zahteva za ukinitev Slovenske vojske Koroško zajela že veliko prej, kljub temu da lahko tudi na tem mestu obudimo spomin in dodamo, da je v vojni za Slovenijo prav bitka na Holmcu bila prva zmaga v boju za samostojno Slovenijo, ki je tudi drugim delom Slovenije vlila veliko poguma. Spoštovana ministrica, sam ne vidim prihrankov, če bodo ljudje, ki danes delajo v Dravogradu, na Ravnah ali v Slovenj Gradcu, to isto delo opravljali v Celju ali v Ljubljani. Mislim, da gre ravno za nasprotno. Zaradi potnih stroškov se bodo ti stroški dela še povečali. Ali pa mogoče, na drugi strani, nameravate te ljudi, ki sedaj delajo v teh pisarnah ali izpostavah, enostavno zmetati na cesto in vse urejati iz enega centra ali iz dveh centrov v državi? In dalje, ministrica, zanima me: Zakaj ste v času, ko si vsaj nekateri v Sloveniji prizadevamo za decentralizacijo, posegli po izraziti centralizaciji na tem področju? Kateri razlogi vodijo ministrstvo k takšni reorganizaciji? Katere organizacijske enote po Sloveniji nameravate ukiniti oziroma da bom lepše rekel, združiti in kakšne rezultate pričakujete od tega? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Gospa ministrica Jelušičeva, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Najlepša hvala za vprašanje, gospod poslanec. Spoštovani zbor. Res je, prišlo bo do reorganizacije upravnega dela Ministrstva za obrambo, kajti situacija, v kateri smo, in sicer je to finančna in gospodarska situacija, ne dopušča več, da bi še vztrajali z zelo razvejanim upravno-administrativnim aparatom povsod po državi. Predvsem pa morate vedeti, da Ministrstvo za obrambo ne funkcionira na terenu samo preko uprav za obrambo, izpostav za obrambo in pisarn, temveč tudi preko izpostav Uprave za zaščito in reševanje, preko Inšpektorata za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami, preko vojašnic, preko enot vojašnic in podobno. Skratka, Ministrstvo za obrambo ali obrambni sistem ima na terenu Republike Slovenije še zelo veliko svojih enot oziroma oblik stika s prebivalstvom, res pa je, da se delo Ministrstva za obrambo močno spreminja, tudi zaradi tega, ker se osnovna obrambna sila, to je Slovenska vojska, v prihodnosti zaradi finančnih razlogov ne bo več tako širila, tako povečevala, kot je bilo to predvideno v preteklih letih. Vi veste, da smo v preteklem letu opravili strateški pregled obrambnega resorja, v okviru katerega smo ugotovili, da cilji, ki so bili postavljeni v letu 2004, in sicer z dokumentom o splošnem dolgoročnem razvoju in opremljanju Slovenske vojske, niso bili doseženi, da Slovenske vojske ne bo za 14 tisoč, ampak da jo je v tem trenutku za 9300, in da zelo težko dvigujemo to število v sedanjih razmerah. Pričakujemo pa, da bomo v novem SDPRO-ju, ki začenja svojo pot skozi vladno proceduro in bo na razpolago tudi tukaj v parlamentu, v tem dokumentu morali apetite oziroma ambicije glede velikosti vojske zmanjšati. To pomeni, da tudi aparata, ki ga potrebujemo za pridobivanje vojakov na terenu, ne bomo potrebovali več v tolikšni meri, kot je bilo to do zdaj. To tudi pomeni, da bo treba resno premisliti o nekaterih drugih funkcijah, ki jih je obrambni sistem opravljal do zdaj na terenu oziroma jih je opravljal v zelo zmanjšani meri. Kajti nalog v povezavi z mobilizacijskimi načrti, ukrepov za pripravljenost in podobno obrambni sistem skorajda nima več. To so bile naloge, ki so ostale iz prejšnjega sistema izpred 20-ih let, so se nekaj časa ohranjale tudi v novi državi Sloveniji, zaradi pričakovanja morebitnih spopadov na Balkanu in danes, ko imamo na Zahodnem Balkanu države zaveznice, tako obsežnega upravno-administrativnega aparata ne moremo več imeti. Za nas torej večina razlogov leži v zmanjšanju nekaterih funkcij, ki jih ne opravljamo več, potem v finančni situaciji in seveda želimo tudi povečati učinkovitost delovanja upravnega dela Ministrstva za obrambo. Dejstvo je, da je Slovenska vojska v lanskem letu šla čez obsežno preoblikovanje, čez obsežno konsolidacijo. V okviru tega procesa je prišlo do velikih sprememb prilaganja dejstvu, da je Slovenska vojska bistveno manjša, tako v letošnjem letu kot v prihodnjem letu, skladno s tistim, kar ste sprejeli kot proračun za leti 2010 in 2011. Ker nas čaka nov rebalans, si ne delamo utvar, da v tem rebalansu v letošnjem letu ne bo prišlo tudi do zmanjšanja sredstev za delovanje obrambnega sistema, zato je prav, da z reorganizacijo tudi upravnega dela, kot se je to zgodilo v vojaškem delu, nadaljujemo zelo hitro. Vi sprašujete eksplicitno po tem, katere enote bomo ukinili. Jaz bi vas rada opozorila, da imamo veliko različnih tipov enot, ki delujejo tako na funkcionalni ravni kot na ravni odnosov med višjimi in nižjimi enotami, kot imamo tudi različne enote na terenu. Okrog tega, katere enote na terenu bomo ukinili, še nismo sprejeli nobene odločitve. V temu trenutku torej funkcioniramo preko šestih uprav za obrambo in preko osmih izpostav za obrambo, te pa imajo še celo vrsto pisarn po terenu. In pravilno ste ugotovili, res je, nekaterih od teh pisarn ne uporabljamo več, ker dejavnosti za te pisarne preprosto ni več. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miro Petek, želite dopolnitev odgovora?
Ja. Hvala lepa, spoštovana ministrica, za ta del odgovora. Vi ste dobili tudi pismo županje iz Dravograda, ki vas opozarja, da bo tovrstna reorganizacija prispevala h temu, da Korošci ne bodo imeli enakopravnega dostopa do zagotavljanja pravic iz pristojnosti vašega ministrstva. Na drugi strani tudi veste, da število Korošcev in Korošic, ki so vključeni v različne oblike Slovenske vojske, je krepko nad državnim povprečjem. Seveda vi pa zdaj na drugi strani nameravate ukinjati te pisarne, ki opravljajo naloge s tega področja. Soglašam z vašim odgovorom glede racionalizacije, tukaj mislim da smo si vsi enotni. Seveda, racionalizacija je lahko tudi drugačna, kar pa v preteklosti, vsaj na Koroškem, niste izpeljali. Tako na primer opuščate pisarno v Dravogradu, prostori pa so v lasti Ministrstva za obrambo, hkrati pa plačujete več kot tisoč evrov mesečne najemnine v Slovenj Gradcu, kjer ima sedež izpostava. Vse to, če gremo za racionalizacijo za Koroško bi se vse skupaj lahko urejalo z enega mesta. Zakaj ne iz Dravograda, ki je nekakšno geografsko središče Koroške in kjer ima država svoje lastne prostore? Tako pa se plačujejo prostori v Slovenj Gradcu očitno zaradi tega, ker ima tam tudi SD zelo velik vpliv. Torej ministrica, če lahko razložite mogoče tudi v besedi ali dveh glede te najemnine. Na eni strani imamo prazne prostore v Dravogradu, na drugi strani pa država plačuje najem prostorov v Slovenj Gradcu. Ali je to racionalno?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala. Tudi mi se zavedamo tovrstnih odstopanj, ki so nastala v preteklih letih na Ministrstvu za obrambo. Vedeti morate, da je v obravnavi ustanovitev novega javnega sklada za upravljanje s stvarnim premoženjem države, da je v ustanavljanju tudi javna agencija za javna naročila in oba ta dva sistema bosta povzročila nekatere bistvene spremembe v upravljanju s premoženjem države. Kar se tiče tovrstnih nenavadnih situacij, se jih zavedamo in jih poskušamo na različnih delih Slovenije odpraviti tako, da se umikamo iz vseh tistih prostorov, kjer plačujemo najemnino. Ta proces je bil začet koncem prejšnjega leta in se v letošnjem letu nadaljuje. Torej naš namen je, da zapustimo vse tiste prostore kjer plačujemo najemnino, da združimo vse različne dele sistema, se pravi tisti sistem zaščite in reševanja, izpostave za zaščito in reševanje, uprave za obrambo, kjer ostajajo, izpostave za obrambo, kjer ostajajo, da vse to združimo na istih lokacijah, in sicer na lokacijah, ki so v lasti oziroma v upravljanju Ministrstva za obrambo. Toda posledično to pomeni, da bo večina teh stavb prešla v upravljanje novega javnega sklada za upravljanje s stvarnim premoženjem države. In tam pravzaprav ne bomo več postavljali teh vprašanj, kje in kako in kdo upravlja, katero ministrstvo s čim upravlja. Jaz pričakujem, da bomo odpravili tudi tovrstne nelogičnosti, ki so, čeprav je potrebno povedati, da ni dovolj samo zapustiti določen prostor, določeno pisarno. Treba je tudi poskrbeti za to, da ljudje, ki tam delajo, da se za njih poišče drugo delo. Dejstvo je, da bi se nekateri morali voziti dokaj daleč, če bi ostali v isti službi, v kateri so sedaj. Toda vi veste, da je v Slovenski vojski potrebno že sedaj potovati zelo daleč po Sloveniji na delovna mesta oziroma v enote, kjer so delovna mesta za slovenske vojake. Doslej uradnikom v upravnem delu ministrstva ni bilo treba potovati prav daleč. Vedno smo poskrbeli za to, da smo ali da so poiskali za njih delovna mesta dokaj blizu njihovih domov. Zdaj smo v situaciji, ko še zmeraj iščemo delovna mesta, ne sicer v isti liniji ali v isti upravi za obrambo, še vedno jim iščemo zelo blizu njihovih domov delovna mesta, toda v nekaterih primerih bo tako, kot to velja za pripadnike Slovenske vojske, treba tudi kam drugam na delo.
Hvala lepa. Ministrici za obrambo bo postavil vprašanje še poslanec Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovana ministrica. Ravno včeraj smo praznovali 20 obletnico Manevrske strukture narodne zaščite, kar pravzaprav priča o zametkih nastajanja nove Slovenske vojske. In približno toliko časa je od tega, kar je Jugoslovanska ljudska armada nehala delovati na območju Republike Slovenije. Ob tem se nekatere stvari po mojem prepričanju prepočasi spreminjajo, predvsem na tistih področjih, ko govorimo o velikih kompleksih prvorazredne kmetijske zemlje, ki jih Slovenska vojska uporablja za usposabljanje. Želel bi izpostaviti predvsem nekatere večje občine v Republiki Sloveniji, na katerih so ti tako imenovani vojaški poligoni, kot jih domačini poimenujejo. Gre za vadbišče Cerklje ob Krki v občini Brežice, gre za Poček v občini Postojna in nekaj malega tudi v Divači in gre za Apače v občini Kidričevo. Naštel sem le večja. Morda boste povedali še za kakšno. Zato vas, spoštovana ministrica, sprašujem: Za kakšne obsege zemljišč gre? V katerih slovenskih občinah se nahajajo ta zemljišča? Po kakšnih kriterijih Ministrstvo za obrambo plačuje občinam, ki imajo vadbišča, neke vrste nadomestilo za uporabo lokalne infrastrukture? Kakšni so bili ti zneski v letu 2009? V kakšni višini bodo ti zneski v letošnjem letu po posameznih občinah?
Prosim, gospa ministrica.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Bistvo vašega vprašanja je vendarle v tem zaključnem delu, torej zanima vas, kako posameznim občinam nadomeščamo oziroma kako jim dobesedno plačujemo neke vrste rento za souporabo določene lokalne infrastrukture, čeprav sprašujete tudi o tem, kje vse so vadbišča v Sloveniji. Moram povedati, da imamo že zelo malo velikih vadbišč, na katerih še lahko urimo večje enote Slovenske vojske in da je bilo zelo veliko vadbišč in zelo veliko prostorov, ki so pripadali nekdanji jugoslovanski vojski v Sloveniji, že prenešenih na različne druge državne organe ali pa na občine v imenu javnega interesa. Na prostorih, kjer so nekoč obstajali vojaški objekti, je danes že veliko stvari spremenjenih. Nastale so šole, nastali so muzeji. Veliko zemljišča je prenešenega oziroma je sploh pod nadzorom Sklada kmetijskih zemljišč, tako da ga tudi v celoti Slovenska vojska ne uporablja več. Med tiste večje dejansko sodi vadbišče na Počku, ki ste ga vi omenili. Velikost tega vadbišča je 1.990 hektarjev, potem strelišče Bač, ki meri 500 hektarjev. Med večje lahko štejemo tudi letališče Cerklje ob Krki, ki ga pa ne štejemo za vadbišče, temveč je to letališče, zaseda 420 hektarjev, in to skupaj z izpostavljenimi položaji, ki so potrebni za upravljanje takšnega letališča. Sicer pa občine, v katerih so ti ključni veliki objekti in s katerimi imamo sklenjen dogovor o nadomestilih zaradi skupne uporabe lokalne infrastrukture, so, kot ste vi že ugotovili, Postojna, Pivka, Ilirska Bistrica zaradi vadbišč Poček in Bač, in zaradi letališča Cerklje ob Krki pa sta to občini Brežice in Krško. Koliko je bilo tega denarja razporejenega v te občine v preteklem letu? Samo za uvod naj povem, da se te vrste renta daje nekaterim občinam od leta 2004 dalje in da to poteka skladno z 18. in 22. členom Zakona o financiranju občin. V preteklih letih, torej od leta 2004 dalje do vključno lanskega leta je bilo za tovrstno sofinanciranje porabljenih 2,6 milijonov evrov. Sedaj pa, če gremo po vrsti, v občini Postojna je bilo v letu 2009 izvršeno sofinanciranje v višini 33 tisoč 649 evrov, in sicer je šlo za urejanje dokumentacije za enega od objektov, ki ga pripravljamo sedaj skupaj s to občino za prihodnje leta. Potem občini Ilirska Bistrica je šlo v lanskem letu 145 tisoč 391 evrov. Šlo je za posodobitev obvozne ceste do strelišča Bač, v občini Brežice je bilo sofinanciranih več lokalnih projektov, ki sodijo v kontekst posodobitve Cerkelj, in sicer v skupni višini 259 tisoč 858 evrov. Potem pa sprašujete še po tem, koliko je teh sredstev načrtovanih za letošnje leto. Jaz bom za enkrat rekla takole. V proračunu, ki ste ga sprejeli v lanskem letu, je bilo za leto 2010 za tovrstne namene v proračunu predvidenih 800 tisoč evrov. Ker pa se obeta rebalans in ker bo to rebalans predvsem na tistih aktivnostih, ki še niso bile začete, predpostavljam, da bo ta znesek v času po rebalansu manjši, težko pa v tem trenutku rečem, koliko manjši. Zato se mi zdi tudi nekoliko neprimerno, da govorimo o številkah, ki so bile za letošnje leto za posamezne občine predvidene. Sprašujete po tem, po kakšnih kriterijih to poteka. Ključni kriterij je vedno procent souporabe lokalne infrastrukture, in sicer dogovori potekajo z vsako občino posebej, za vsak objekt, za vsak del infrastrukture posebej. Torej za vsako cesto, ki jo skupaj uporabljamo in ki je obremenjena ali povečano obremenjena zaradi vojaškega delovanja, se dogovorimo glede procenta souporabe in na tej podlagi se potem z občino dogovorimo tudi o različnih delih, ki so za obnovo cest ali druge infrastrukture opravljena.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospod Marinič. Prosim.
Hvala lepa za kar pregleden in izčrpen dogovor. Veliko tega, kar sem želel, sem dobil odgovorjeno. Pa vendarle mi je nekaj ostalo v tem naštevanju. Gre seveda za nek velik obseg. Ne vem, ali vam vaši strokovni sodelavci tega niso pripravili ali vam ni uspelo tudi kaj malega povedati o občini Kidričevo, kjer se nahaja kar veliko strelišče in o katerem se tako kot za nekatera ostala vadbišča v Sloveniji govori, da bodo dobili neka sodobna sredstva, v povezavi s tem pa se obljublja in na nek način tudi zavaja tamkajšnje občane, da bodo dobili sodobno infrastrukturo na račun tega, ker se bo, denimo, v občini Kidričevo na strelišču Apače gradilo neko sodobno vadbišče za streljanje. Morda kot dopolnitev: Ali mi lahko tudi v tem delu odgovorite? Hvala lepa.
Prosim, gospa ministrica.
Hvala. Hvala za to dopolnitev vprašanja. Jaz moram reči, da mi je všeč, da ste tudi sami že ugotovili, da v nekaterih primerih res gre za zavajanja. Zakaj ljudje na terenu govorijo stvari, ki jih ni mogoče uresničiti. Vi sami pa toliko bolje veste kako je z obrambnim proračunom, ki se iz rebalansa v rebalans, iz leta v leto zmanjšuje. V lanskem letu je bil močno zmanjšan, v letošnjem letu, že lani smo imeli zmanjšano glede na planirana sredstva za 14%, za letošnje leto delamo spet na predpostavki 14. znižanih procentov glede na planirana sredstva, rebalans pomeni spet dodatno zniževanje. V takšnih okoliščinah projektov, kot je zidati na novo silno moderna strelišča tudi v Apačah, bo nemogoče. In gojiti potem nekakšna pričakovanja iz tega naslova, da bomo tam nekoč zgradili veliko novo strelišče, boljše od tistega, ki je že tam, je v teh okoliščinah danes neprimerno. To, kar želimo narediti v tem trenutku v Sloveniji, je, da strelišča, ki jih imamo opremljena, ki so sredi del, dokončamo. Gre predvsem za eno od strelišč, ki je v Kočevski Reki oziroma v Škrilju, vse ostalo pa ne bomo mogli začenjati na novo. Velika verjetnost je, da na nekaterih objektih, za katere se je v preteklosti mislilo, da se bodo na njih gradile velike nove moderne vojašnice in velika nova moderna strelišča, preprosto ne bo denarja in potem tudi težko dajemo kakršnekoli velike obljube lokalnemu prebivalstvu, da bo iz tega naslova lahko dobil tudi kakšno rento. Jaz razumem, da ljudje pričakujejo, če se v njihovi okolici odvija zelo veliko vojaške dejavnosti, da pričakujejo neke vrste nadomestilo in velika verjetnost je, da bi tudi v primeru, če bi se res kdaj, tako kot to velja za Cerklje ob Krki, kjer so se v bistvu v sklop prenove samega letališča vključile tudi potrebe lokalnega prebivalstva, recimo krajše ceste, delanje obvoznic, in je to pravzaprav sestavni del stroškov celotnega letališča. Na takšen način je prihajalo do sodelovanja z lokalno skupnostjo. In verjamem, da bi tudi v primeru Apač, če bi prišlo do gradnje novega modernega strelišča, tudi na tam na takšen način tekli pogovori o souporabi lokalne infrastrukture z ljudmi, ampak v tem trenutku moram povedati, da nismo v stanju, da bi komurkoli obljubljali karkoli mimo tistega, kar dejansko ta proračun, ki ga imamo, dopušča.
Hvala lepa. Silva Črnugelj bo postavila vprašanje ministru za gospodarstvo dr. Mateju Lahovniku. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni ministri in ministrica. Slovenija se spreminja z veliko energetsko intenzivnostjo in narašča poraba energije, kar deloma kaže na njene tudi razvojne težave. Vse dražja fosilna goriva, ozonska luknja, podnebne spremembe, suše, dolga deževna obdobja, poplave, plazovi, da ne naštevam naprej, ter čedalje večja poraba energetskih virov silijo svet in tudi nas, Slovenijo, v razmišljanje o tem, kako priti do čim cenejše in zato tudi bolj učinkovite energije, ki ne bo onesnaževala okolja, kot imamo primer pri fosilnih gorivih. V slovenski okoljski, energetski in državni politiki je sicer doseženo veliko soglasje glede nujnosti podpore spodbujanju in razvijanju obnovljivih virov energije, pa tudi učinkoviti rabi energije. Teorija pa je le en del, naša dosedanja praksa pa zopet nekaj drugega, kot po navadi, to je sicer vedno tako. Posamezniki v Sloveniji imamo že danes možnost izrabiti in izrabljamo, vendar se moramo tudi se odločiti, kako in na kakšen način se bomo lotili izrabe te energije. In ta odločitev ni lahka, kot ni lahka odločitev načrtovalcev, kakšna bodo investicijska sredstva v obnovljive, kolikšna naj bi bila subvencija za posameznike ali fizične osebe, kako bomo motivirali in stimulirali male in srednje podjetnike, kakšno pomoč bomo nudili in kakšno pomoč bo nudila država ob tem in kakšna bodo izobraževanja pripravljanja za del uporabe te energije. Akcijski načrt, ki je tudi eden od pripomočkov za usmerjanje, naj ni bil neko vodilo Vladi, direktoratu in uradu in nadalje tudi vsem ostalim, je tista podlaga za usmerjanje energij znotraj človeških že tako omejenih resursov. Verjetno bo tudi interesantno opazovati, kako se bodo na ta načrt odzivali javni zavodi, ustanove, upravne enote in podobno, slovenska delegacija. V glavnem gre za direktivo o spodbujanju učinkovite rabe obnovljivih virov. Če mi samo poveste, glede na to, da sem to vprašanje zastavila: V kateri fazi ste, vidim namreč, da je končna? Hvala.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister dr. Matej Lahovnik.
Hvala lepa. Vlada Republike Slovenije je na svoji seji 22. oktobra, mislim, da je bilo tako, na 55. redni seji sprejela sklep, s katerim je naložila Ministrstvu za gospodarstvo, da v sodelovanju s pristojnimi ministrstvi pripravi nacionalni akcijski načrt za obnovljive vire energije. Naj povem, da smo to tudi pripravili in da je prav danes, 17. maja, tudi objavljen na straneh Ministrstva za gospodarstvo, ker z današnjim dnem je začela teči tudi enomesečna razprava tudi v širši javnosti, kjer se bodo zbirale pripombe, sugestije, predlogi na ta osnutek načrta, ki ga bomo potem skupaj z zunanjimi eksperti tudi ocenili. Naj povem, da je sicer zelo pomembno, da se nacionalni akcijski načrt v grobem nanaša na tri področja, ki so zelo relevantna. Eno je promet, kjer smo imeli v referenčnem letu 2.008, približno samo 1,22% energentov porabljenih iz obnovljivih virov energije. Po načrtu, ki smo ga pripravili, moramo skladno z zahtevami EU povečati ta delež na 10%, pri čemer načrtujemo to doseči z uporabo biodizla in bioetanola, ki se potem mešata v druga pogonska goriva. Na ta način želimo doseči 7% delež, 3% pa z uporabo električne energije v prometu. Drugi takšen segment je ogrevanje, kjer trenutno na strani porabe dosegamo približno samo 20% obnovljivih virov energije. Se pravi, od celotne porabe, ko govorimo o ogrevanju, je samo 20% takšne, ki se nanaša na obnovljive vire energije. Ta delež pa moramo do leta 2020 povečati na 32,5%, kar je pomemben izziv. Imamo pa precej naravnih resursov, predvsem če govorimo o lesu, ki ga ima Slovenija precej, deloma tudi o geotermalni energiji, sončni energiji, toplotnih črpalkah, se pravi, da je predvsem biomasa je tisti potencial, ki ga moramo v večji meri izkoristiti. In tretji takšen segment je poraba električne energije, kjer pa trenutno iz obnovljivih virov energije porabljamo približno 29% energije. Cilj do leta 2020 pa je 42% v strukturi končne rabe. Kot sem dejal, je bil akcijski načrt prav danes objavljen in sovpada na nek način srečno z vašim vprašanjem na straneh Ministrstva za gospodarstvo. Se pa nanaša ta akcijski načrt tako na opredelitev ciljev kot tudi na ustrezne ukrepe po različnih področjih, od proizvodnje do učinkovite rabe energije. Naj povem, da tudi same zaveze, ki jih imamo kot Slovenija do leta 2020, se nanašajo tako na porabo energije iz obnovljivih virov energije, ki jo v agregatu moramo spraviti na 25%, čeprav je sicer v povprečju za ostale ta cilj samo 20%. In pa seveda tudi zmanjšanje emisij za 20%. Glede povečanja energetske učinkovitosti za 20% pa je stvar še odprta oziroma se ravno sedaj diskutira na ravni Evropske komisije, kjer se pripravlja ustrezen predlog. Pričakujem, da bo že konec meseca to tudi ena izmed tem na svetu resornih ministrov za področje energetike tudi v Bruslju. Hvala.
Hvala lepa. Iztok Podkrižnik bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću. [[Oglašanje v dvorani.]] Se opravičujem! Sem vas pogledal, gospa Črnugljeva, nisem opazil namere za dopolnilno vprašanje. Seveda vam bomo to poslovniško možnost dali. Prosim, gospa Črnugljeva, želite dopolnilni odgovor.
Hvala lepa za ljubeznivost. Hotela sem samo gospodu ministru povedati, da so velika pričakovanja od tega akcijskega načrta za leto 2010-2020. In ta pričakovanja so v vseh regijah Slovenije. Ljudje veliko pričakujejo, seveda pa ta sredstva niso na voljo. In dobro je vedeti, da je treba tudi tu realno obveščati javnost kako in na kakšen način. Evropa je pred desetimi leti za to ustanovila posebno interdisciplinarno komisijo parlamentarcev in tudi strokovnjakov, ki je aprila meseca gostila ob deseti obletnici parlamentarce s tega področja in je pokazala, kaj in na kakšen način se dejansko da narediti, če se interdisciplinarno zelo intenzivno dela, in je pokazala, kako pravzaprav nekatere tehnologije, ki niso bile na tem področju še uveljavljene, so bile tudi razvite. Jaz mislim, da bo ta akcijski načrt dejansko tudi uresničen in mu želim dobro popotnico. Hvala lepa za možnost dodatnega vprašanja, gospod predsednik.
Dodatnega vprašanja ni bilo, tudi prošnje za dopolnitev odgovora ministra, ampak vseeno ministra sprašujem, če želi kaj odgovoriti na dopolnitev odgovora, ki ga ni bilo. [[Ne želi.]] Dobro. Potem ima besedo gospod Iztok Podkrižnik, ki bo postavil vprašanje ministru za okolje in prostor.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Vsi skupaj vemo, kaj so prioritete občin: čista voda, urejena komunala in prometna infrastruktura. Spoštovani minister, sprašujem vas: Zakaj občinski prostorski načrti ne vsebujejo celovite prometne infrastrukture, vključno s kolesarskimi stezami in pločniki? Gre predvsem za pomen turizma. Mi vemo, da v času recesije, v kateri se nahajamo, je padel turizem v skupini EU za 8%. Slovenija tu beleži padec 1%. In tu vidim, da je perspektiva te gospodarske panoge. Vesel sem tudi in zadovoljen, da je prišlo do srečanja premierja in ministra Lahovnika s predstavniki turističnega gospodarstva in tu mislim, da je dobro, da se pogovarjamo o teh razvojnih temah, kje lahko dejansko tu ustvarimo neko višjo dodano vrednost. Zdaj se pripravlja, je v proceduri tudi nov zakon o gospodarski panogi turizma. Tu gre kar za eno milijardo sredstev. Jaz se bojim, da bo prišlo do enega kvalitetnega črpanja teh sredstev, kajti s temi OPN-ji, ki so zdaj potrjeni in ki se potrjujejo na nivojih občin, mislim, da bo zelo težko počrpati ta sredstva. Zato se mi zdi, da je tu prioriteta, da dejansko Ministrstvo za okolje nekako omogoči, da bodo tudi gospodarstveniki lahko to svojo vizijo, ki jo imajo, že nekako zapeljane projekte, gre tudi za nove projekte, da bodo lahko prišli do cilja in dejansko ustvarili višjo dodano vrednost, kajti turizem, bom še enkrat rekel, je res panoga, ki lahko v tej situaciji, v kateri se Slovenija nahaja, se pravi recesiji, ji tudi iz tega pomaga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister za okolje in prostor, dr. Roko Žarnić.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani poslanci! Vprašanje je zelo zanimivo. Bom odgovoril na tisti del, potem bom dal še en komentar glede turizma, če bo čas. Občinski prostorski načrt je temeljni prostorski akt občine, kot vemo, in vsebuje strateški in izvedbeni del. Poleg tega pa obstajajo še občinski podrobni prostorski načrti. Po definiciji, če kje ni tako, pač verjetno ni, ampak po definiciji OPN vsebuje celovito omrežje prometne infrastrukture, vključno s kolesarskimi stezami. Pa še naprej, OPPN, podrobni, pa vsebuje tudi pločnike. Je pa tako, da usmeritve za izdelavo OPPN-jev, se pravi teh bolj natančnih, na kartah, v merilu od 1:500 in 1:5000, so določene v osnovem OPN-ju. Torej po pravilih zadeva ni problematična, lahko se pa zgodi, da v kakšnem OPN-ju v času, ko je nastajal, kolesarska steza ni bila predvidena, kasneje pa se ravno zaradi tega, kar ste omenili, potreb turizma, pojavlja, in so potem tukaj nastali kratki stiki. Glede turizma, ki ste ga omenili, bi moral povedati, da od začetka, od kar sem minister, se tega zavedam in zelo zavzemam, zlasti za povezovanje na karti bližnjih turističnih krajev, ko ste pa v enem od teh, pa daljnih. Zavzemam se za to, da bi se pogledale obstoječe prometne povezave, lahko tudi gozdne ceste ali karkoli. Še najbolj sem pa razmišljal na glas o problemu Posočja, v katerega smo skupaj veliko vložili in moramo paziti, da ne bo ostalo odrezano. Obstaja tunel pri Bohinju, kjer bi se z uporabo tega tunela dalo priti na avtovlak v Bohinju, izstopiti v Mostu na Soči. Obstajajo ideje in želje nekega predora pri Vršiču. Jaz upam, ko bo ta finančna kriza nekoliko mimo, se bomo o teh stvareh lahko pogovarjali in s tem prispevali k turizmu. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Podkrižnik.
Zdaj tukaj verjetno je delno res, kar je gospod minister sedaj povedal. Sam mislim, da je večji problem s samim usklajevanjem, se pravi z lastniki zemljišča, ali je to Direkcija za ceste ali so to drugi lastniki po teh manjših občinah. Mislim, da bi bilo treba nekako to zakonodajo popraviti, dopolniti, da bi lahko hitreje prišli do teh prostorskih načrtov. In res je, da nekatere občine bolj intenzivno delajo na tem področju, druge manj. Tukaj mislim, da bi res morali nastaviti neke prioritete predvsem tam, kjer je možnost razvoja turizma. Jaz sam prihajam iz Zgornje Savinjske doline, včasih je tukaj res cvetel turizem, danes je ta stvar bistveno nazadovala, namesto da bi šla v obratni smeri. Se pravi, da bi tisto, kar je bilo včasih dobro, se nadgradilo, in bi imeli danes izplen iz tega bistveno večji. Jaz se, bom rekel, sramujem, ko dobim kakšnega tuja v Slovenijo, pa bi ga rad peljal v Logarsko dolino, pa moram reči, da je taka cesta, da me je sram pokazati to Logarsko dolino. In moram reči, da tukaj na tem področju resnično moramo nekaj narediti, ker Slovenija je prelepa in lahko dejansko iz tega res nekaj kvalitetnega naredimo. In tukaj mislim, da bi morali res eno dobro analizo v Sloveniji narediti in tudi nastaviti te prioritete in potem tudi meriti ta del, kako samo delo napreduje. Se pravi, da res pridemo v nekem primernem roku petih, desetih, petnajstih let, do enega cilja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite?
Mogoče samo komentar. Jaz se z vami strinjam. Poznam en primer v Sloveniji, kjer kolesarsko stezo lokalne skupnosti, lastniki zemljišč omejujejo. Ena zgodba je, da se na normativni ravni nekaj uredi, izvedba je pa potem druga zadeva. In tukaj se moramo boriti, da tisto, kar smo sprejeli, kar ste tukaj sprejeli, pride v življenje. Hvala.
Hvala lepa. Milan Čadež bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor, dr. Roko Žarniću. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav kolegice in kolegi! Slovenska kemijska industrija je v letih prilagajanja IPPC direktivi vložila ogromno denarja v okoljske projekte in dosegla tudi uskladitev s samimi zakonodajnimi zahtevami. Država kar nekaj tem podjetjem zaradi lastnih težav še vedno ni izdala okoljskih dovoljenj. S tem jih tudi izpostavlja nevarnosti pritožb konkurentom na Evropsko sodišče zaradi nelojalne konkurence. Vemo pa tudi, da so v zadnjem času aktivne civilne iniciative. Da je pa stvar še hujša, sem pa bil informiran, da je tudi kakšno slabo besedo čez to industrijo reklo tudi ministrstvo, vendar prizadeti pa ne vedo, na kakšni osnovi. Seveda se moramo tudi zavedati tega, da je v tej industriji okoli 5 tisoč ljudi, in da jih bo treba prezaposliti. Zanima me samo eno osnovno vprašanje: Ali je ohranitev bazne kemične industrije tudi del strategije države Slovenije? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister, dr. Roko Žarnić.
Spoštovani! Najlepša hvala za vprašanje. Bom najprej iz tega zadnjega, potem pa bom naprej še drugo povedal. Tukaj sem se ravno prej z ministrom za gospodarstvo pogovarjal. Vprašal sem ga, ali je ta strategija kemijske industrije pri nas prisotna, kajti to je bolj vprašanje, ki sodi v gospodarski sektor. Rekel je, da neke take prav natančne strategije za bazno kemično industrijo ločeno ni, vendar je ta zadeva v sklopu celotne dejavnosti Ministrstva za gospodarstvo. Kar pa se tiče dovoljenj, je pa zadeva taka, kot sem že enkrat povedal, 156 je zavezancev za pridobitev vrst dovoljenja, od tega 143 industrijskih obratov in 13 regijsko komunalnih odlagališč je v tej številki. Do danes je bilo izdano skupaj 129 dovoljenj za industrijske objekte, se pravi, da je ostalo še 14 dovoljenj. Med njimi je tudi nekaj kemijske industrije. Zelo dobro se spomnite kritik, ki so prihajale iz Kopra, če omenim kemijsko industrijo. Do konca junija, danes na Kolegiju sem dobil zagotovilo tudi od direktorja Arsa, bodo izdana vsa manjkajoča dovoljenje za naprave, ki pa ni nujno, da bodo vsa pozitivna. Vendar pa moram povedati, da tisto, slišal sem kritiko, da smo imenovali nekaj podjetij, je obrodilo povečano intenzivnost k uspešnemu koncu kar nekaterih izmed njih. Se pravi, da je kritika včasih tudi dobrodošla. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora gospod Čadež? Prosim.
Glede na to, da ste rekli, da manjka še 14 dovoljenj in da bodo izdana do konca junija. Zanima me: Med tistimi 14, ki bodo negativna, ali imate alternativo? Kaj bo naredila država za ohranitev te alternative?
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
V tem trenutku, karkoli bi rekel glede uspešnosti, lahko da bodo vsa dobila, kakšen ne, res ne vem. Ko pride, recimo, za neko napravo znotraj kompleksa, ni nujno, da gre za celotno tovarno, gre lahko samo za en segment tovarne, do nekega negativnega, je prvi naslednji postopek rešitev problema. Če jaz dobim negativno oceno v šoli, se bom malo več učil in jo skušal popraviti. In tukaj je tudi tako. V preteklosti smo imeli, tako so mi kolegi rekli, ko nisem bil še minister, nekaj primerov, ko v določenih tovarnah kar niso nekako mogli razumeti, kaj Arso želi. Ko pa je prišlo negativno mnenje, so se hitro zmenili, pa niti ne za tako velike stroške. Mislim, da to vaše vprašanje in predlog, da bo takrat konec z delom, ni res. Bo še en krog urejanja. Morate pa vedeti, da mi moramo izdati ta pozitivna ali negativne tudi vizavi Evrope in potem je še neko prehodno obdobje, nek čas, ko se neke take stvari še uredijo. Ni mesta za paniko.
Hvala lepa. Matevž Frangež bo postavil poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivanu Svetliku.
Hvala za besedo. Leta 2002 sem skupaj s kolegoma iz Ljubljane in zveze Škis kot predsednik mariborske študentske organizacije podpisal pismo o nameri, ki je vodilo do nekaj mesecev kasneje do nove študentske vstaje, z željo, da zagotovimo močan in glasen glas slovenskih študentov in da bi bil ta, za razliko od preteklosti, čim bolj enoten. Danes ta močan študentski glas poziva slovenske študente v sredo na ulico, namesto da bi sedel za mizo in se pogajal o tistem, o čemur bi se morali pogajati. Osebno sem prepričan, da brez poznavanja in dojemanja ter razumevanja sistema študentskega dela, kot ga poznajo slovenski študentje, danes ne moremo zgraditi učinkovitega, konkurenčnega, delujočega sistema malega dela. In to odločitev študentskih predstavnikov, da se ne želijo pogajati, osebno močno obžalujem. Vendar pa me nekaj argumentov Študentske organizacije Slovenije pred načrtovanimi spremembami na področju študentskega dela, malega dela, kljub vsemu prepriča. Eden od njih je zahteva po več štipendijah. Prepričan sem, spoštovani gospod minister dr. Svetlik, da deliva oceno, da je nesprejemljivo, da danes, ko želi Slovenija biti država, ki bo odpirala široko polje priložnosti za vse svoje mlade ljudi na temelju enakih možnosti, mnogi študentje morajo delati, če želijo študirati. Odgovorna oblast - osebno sem vesel in podpiram tako odgovorno oblast - bi na takšen izziv odgovorila z več štipendijami in višjimi štipendijami. Zato me, spoštovani gospod minister, zanima, glede na nekatere javne najave, ki ste jih že podali: Kakšne spremembe na področju štipendij načrtujete, zato da v državi dosežemo ta cilj, več štipendij in višje štipendije, in da ljudem, ki izhajajo iz socialno manj perspektivnih okolij, ne bo treba delati zato, da pridobijo tisto znanje, ki ga rabijo, da se spoprimejo z izzivi, ki jih čakajo v življenju in na trgu dela?
Hvala lepa. Prosim, gospod minister dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod poslanec! Povsem soglašam s tem, da je temeljno delo študenta študij. Da to delo lahko opravil, mora imeti za to tudi ustrezne pogoje. Za tiste iz nižjih socialno-ekonomskih kategorij zato skrbimo skozi štipendijsko politiko. Naše ministrstvo je že v preteklem letu popravljalo štipendijski zakon, ki je dal rezultat 7.000 štipendij več v zadnjem letu. S tem seveda nismo povsem zadovoljni, ker sodimo, da bi morali imeti študentje tudi iz nekoliko višjih socialno-ekonomskih kategorij, ne samo iz najnižjih, dostop do štipendij, potencialno seveda čim več. Zato smo se v letošnjem letu intenzivno lotili reševanja tega vprašanja, v prvi vrsti vprašanja državnih štipendij, ker so te usmerjene v socialno in ekonomsko najšibkejše skupine. V Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki je že v Državnem zboru, je oblikovan tudi poseben predlog in si prizadevamo, da bi ta zakon čim prej prišel na dnevni red Državnega zbora. V tem zakonu bistveno spreminjamo pogoje za pridobitev štipendij. Gre za to, da bi na podlagi teh pogojev mnogo večji krog študentov dobil višje štipendije. Naj navedem, da se cenzus za pridobitev štipendije, državne štipendije, premika z danes približno 343 evrov neto na družinskega člana na 595 evrov neto na družinskega člana. To pa je več, kot je minimalna plača, kot se spomnite iz dosedanjih razprav in zakona, ki je to uredil. Ravno tako tudi predlagamo povečanje zneskov za osnovne štipendije. Za najšibkejše študente osnovna štipendija znašala 190 evrov na mesec in potem postopno manj za tiste, ki imajo večji dohodek na družinskega člana, vendar bo najnižja taka štipendija znašala 70 evrov. K osnovni štipendiji pa se prišteje tudi dodatek za oddaljenost od kraja študija, za študijski uspeh, za deficitarnost, s čimer se pri najnižji štipendiji približamo vrednosti do 400 evrov in pri nižjih štipendijah s podobnim faktorjem, kot je ta. Na ta način ocenjujemo, da bo zaradi tega lahko prišlo do državne štipendije približno 10 tisoč študentov več, torej številka, ki jo imamo danes pri roki oziroma številka prejemnikov državne štipendije med študenti je danes 14 500, po novem pa bi bila slabih 25 tisoč. Hkrati naj omenim še to, da pripravljamo novo sistemsko zakonodajo za štipendiranje, ki bi naj uredila tudi na drug način Zoisove in kadrovske štipendije, pri čemer želimo, da bi res te odigrale svojo vlogo. Pri Zoisovih štipendijah ugotavljamo, da danes nagrajujemo predvsem nadarjenost kot tako, ne pa, da bi spodbujali razvoj na podlagi nadarjenosti, razvoj sposobnosti posameznika. Tukaj moramo sistem bistveno spremeniti, da bo lahko o tem res talent, Slovenija ima talent, bil tudi razvit z našo pomočjo. V tem smislu bomo temeljito ta sistem popravili. Naj še dodam, da smo glede predlogov, ki nam jih dajo študenti, študentska organizacija, v tem pogledu, ko gre za štipendije, pa tudi ko gre za malo delo, stalno odprti. Če bo še kakšen predlog prišel, do zadnjega čakamo na konstruktivni dialog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora. Prosim, gospod Frangež.
Spoštovani gospod minister, prepričan sem, da so to načrtovane spremembe, ki morajo biti deležne tudi podpore v tem Državnem zboru. Sam se veselim razprave, ko bodo pripravljeni zakoni ali zakoni, ki se še pripravljajo, pred nami, da se o njih pogovorimo in jih tudi sprejmemo. Vendarle pa v zvezi s temi napovedanimi spremembami del javnosti razburja vprašanje dijaških štipendij in sprememb na tem področju. Morda je upravičen vtis, da izboljšujemo stanje na področju štipendij za študente na račun štipendij za dijake. Jaz se opravičujem, ker tega dela vprašanja posebej nisem najavil, pa vendarle me zanima: Kolikšen delež, kolikšna sredstva bi bila potrebna za to, da morebiti zmanjšanje sredstev pri dijakih oziroma ukinjanje štipendij za osebe pod 18-im letom ne bi bilo potrebno, da vendarle uveljavimo spremembe, ki so potrebne in predvidene v segmentu oseb, starejših od 18 let. Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim gospod minister.
Hvala lepa. Idealno bi bilo, če bi bile pomoči višje, ne pa nižje, v vsakem primeru, zlasti v primeru nižjih socialno ekonomskih kategorij. Moram reči, da za dijake seveda državne štipendije ostajajo, da je predlog, da se dostop do štipendij zagotovi vsem polnoletnim državljanom v Sloveniji, to se pravi, ko nekdo dopolni 18 let, tudi če je še vedno dijak, in večina je pri tej starosti še dijakov, ima dostop pod enakimi pogoji do državne štipendije. Med tem ko te štipendije predlagamo, da se ukinejo za dijake pod 18-imi leti. Da bi nadomestili ta izpad, predlagamo bistveno povečanje otroškega dodatka za srednješolce do 18. leta starosti, tako da bi se to povečanje izvedlo v višini, kot sedaj znaša socialni del te državne štipendije brez dodatkov. Hkrati pa naj navedem še to, da ob tem še dodatno v tej zakonodaji, ki jo bo Državni zbor obravnaval, vpeljujemo višji kriterij, kar zadeva možnost dostopa do socialne pomoči za najšibkejše kategorije, tudi ko gre za srednješolce oziroma ostale, in sicer je bil doslej tako imenovani faktor za družinskega člana, ki je otrok, postavljen na 0,3, zdaj se povečuje, znaša približno 0,6 do 0,7. Natančnega podatka zdaj nimam v glavi. Tako sta to dva inštrumenta, ki zagotavljata, da se socialni položaj tudi srednješolcev zaradi tega ne bo poslabšal. Bilo pa bi zaželeno, da bi imeli več sredstev za širši krog populacije in morda bomo kdaj izvedeli za predlog, da bi iz oprostitve dohodnine, ki jo dobijo starši otrok, ki študirajo in se šolajo, prenesli te oprostitve v štipendije, kar bi bilo po našem mnenju mnogo bolj primerno, kot pa je sedanja ureditev. Ampak za enkrat s tem predlogom še nismo uspeli. Morda je to naslednji korak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zvonko Lah bo postavil vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dr. Henriku Gjerkešu, ki je odsoten. Prosim.
Hvala lepa. Kljub temu, da ministra ni, pa bi vseeno rad poudaril in postavil vprašanje ministru in pričakujem odgovor na naslednji seji. Republika Slovenija je ratificirala evropsko listino lokalne samouprave 15. 11. 1996. V preambuli te listine navaja takole: Države članice Sveta Evrope, podpisnice te listine, upoštevajo, da je cilj Sveta Evrope doseči večjo enotnost med njenimi članicami zaradi zaščite in uresničevanja idealov in načel, ki so njihova skupna dediščina. Upoštevajo, da je eden od načinov za dosego tega cilja dogovarjanje na upravnem področju. Upoštevajo, da so lokalne oblasti eden od glavnih temeljev vsake demokratične ureditve. Upoštevajo, da je pravica državljanov sodelovati pri opravljanju javnih zadev eno od demokratičnih načel, ki so skupna vsem državam članicam Sveta Evrope. So prepričane, da se ta pravica lahko najneposredneje uresničuje na lokalni ravni, so prepričane, da obstoj lokalnih oblasti z dejanskimi nalogami lahko zagotovi upravo, ki je učinkovita in hkrati blizu državljanov. Se zavedajo, da je varovanje in ponovna uveljavitev lokalne samouprave v različnih evropskih državah pomemben prispevek h graditvi Evrope po načelih demokracije in decentralizacije oblasti. Izjavljajo, da to terja obstoj lokalnih oblasti z demokratično postavljenimi telesi odločanja in z veliko stopnjo avtonomije glede njihovih pristojnosti, načine in sredstva za izvajanje teh pristojnosti ter potrebne vire za njihovo izpolnjevanje. To pravi Evropska listina o lokalni samoupravi. V primeru občine Mirna ugotavljam, da so bila ta načela grobo kršena, saj je tako matično delovno telo dvakrat potrdilo, da izpolnjuje pogoje za ustanovitev nove občine, da je bil razpisan referendum, ki je bil skoraj s plebiscitno odločitvijo potrjen oziroma je bila volja ljudi izražena, bil je tudi zakon sprejet, pa je na koncu Državni svet izglasoval veto, ne na račun občine Mirna, ampak na račun Ankarana, kar je tudi predsednik Državnega sveta sam izjavil oziroma poslal dopis krajevni skupnosti Mirna. Tako je bilo grobo kršeno to načelo evropske listine o lokalni samoupravi. Pa tudi potem, ko je bil vložen posamezen zakon za ustanovitev te občine, ni šel po skrajšanem postopku v proceduro [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Upam, da bo odsotni minister razumel vprašanja. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila poslansko vprašanje ministru za finance. Dr. Francu Križaniču, ki je tudi odsoten.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Ker je minister dr. Križanič odsoten, prosim če bi mi lahko na naslednji seji odgovoril ustno na tole vprašanje, ki je zelo pomembno za velik del kmečkega prebivalstva. Za pomoč se je name obrnil občan iz mojega mesta z dvema odločbama Davčnega urada Republike Slovenije o odmeri njegovih davčnih obveznosti iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti za leti 2008 in 2009 in z drugimi dokumenti, povezanimi s tema odločbama. Občan se je na odločbo davčnega urada za leto 2008 pritožil, s pritožbo je uspel, saj se mu je po pritožbi znesek davčne obveznosti znižal za okrog 50% prvotno določenega zneska. Kljub temu je občan letos od davčnega urada prejel odločbo, v kateri so njegove obveznosti določene na enako sporen način, kot so bile določene v izpodbijani odločbi pred enim letom. Zato se je občan tudi letos pritožil na odločbo davčnega urada. Po pisanju medijev naj bi bilo podobno spornih tovrstnih odločb davčnega urada, s previsoko odmerjenimi davki za kmetijsko dejavnost za leto 2009, letos še prav posebej veliko. Sporno je namreč, da se povprečni znesek subvencij pripiše vsem zavezancem, pri katerih je kdorkoli od članov gospodinjstva v letu 2009 uveljavljal obdavčljiva plačila za ukrepe kmetijske politike, in sicer za vsa zemljišča po stanju v zemljiškem katastru, četudi mnoga med njimi ne zadostijo pogojem za uveljavljanje subvencij. Četudi zavezanci teh plačil niso uveljavljali in tudi ne prejeli. Zato se dogaja, da davčna osnova s pripisanimi povprečnimi zneski subvencij močna presega dejansko dosežene dohodke na hektar kmetijskih zemljišč. Zato sprašujem: Ali namerava Ministrstvo za finance karkoli storiti glede spornih odločb davčnega urada in metodologije izračuna dohodnine, ki naj bi bila, kot se zdi, prepuščena vsakokratni presoji davčnega urada, morebitne nevključitve povprečnih zneskov subvencij v davčno osnovo za leto 2009 ali bodoče drugačne zakonske ureditve obdavčevanja kmetijske dejavnosti? Pričakujem odgovor na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Silva Črnugelj bo postavila poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Aprila meseca smo v Sloveniji doživeli pravo veliko gibanje Očistimo Slovenijo, in sicer pod geslom Bodimo realni - naredimo, vzemimo smeti v svoje roke. Verjetno se mnogi sprašujejo, kako to ali zakaj se je 250 tisoč Slovencev udeležilo te odmevne in zelo uspešne akcije ali množične iniciative, kot ji nekateri danes rečejo. Ta akcija nam je vsem dala lekcijo, iz katere smo se lahko naučili, vsi prav vsi, če samo to želimo, hočemo in znamo. Kaj bi se morali naučiti? Da moramo sodelovati, da moramo krepiti dialog, krepiti usklajevanje od nivojskega, horizontalnega, vertikalnega, medresorskega, lokalno-državnega in še mnogo tega. Vendar navidezne spontanitete te uspešne akcije si ne moremo privoščiti ob načrtovanju odlagališč za vse vrste odpadkov, od komunalnih do tistih nizko in srednje radioaktivnih snovi, do avtomobilov in drugih. Ravno na avtomobile se nanaša moje današnje vprašanje in pobuda in sprašujem: Direktiva, ki je bila implementirana leta 2005, zlasti na razgradnji avtomobilov, iztrošenih v luči direktive, ki veleva, da do leta 2015 mora biti delež recikliranih in vnovič uporabljenih avtomobilov najmanj in največ do 85%. Slovenija tega procenta ne dosega, od leta 2005 je reciklirala nič več kot 7500 avtomobilov. Hkrati pa me ob tem zanima: Kako mislite to direktivo na nek način realizirati? Kako je z evidencami? Podala bom tudi dopolnilno vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister dr. Roko Žarnić.
Gospod predsednik, gospa poslanka, gospodje poslanci. Hvala za vprašanje. Sem ravnokar dobil zadnji podatek, da je bilo 270 tisoč Slovencev v čistilni akciji, kar je treba pozdraviti. Pa tudi približno tisoč petsto ton je bilo zbranega. Seveda akcija je več kot uspela. Jaz bi želel biti zdaj tam na proslavi, pa sem tukaj. Kakor koli že, pospešitev procesa razgradnje motornih vozil je le delno v pristojnosti MOP-a in gre tukaj za usklajevanje različnih ministrstev. Del tega vprašanja sem se dotaknil že pred nekaj urami. Tukaj imam še nekaj detajlov, ki jih lahko povežemo skupaj s tem vprašajem. Poskušamo najti rešitev za učinkovitejše izvajanje predpisov o ravnanju z iztrošenimi vozili in s tem večji zajem in razgradnjo. Edino, kar lahko storimo za učinkovito rešitev, je sprememba sistema z uvedbo takšnega oblike dajatve, ki bi jo plačevali vozniki vozil, ne glede na to, ali se ta v prometu ali ne - dokler so lastniki. Rešitev bi bila možna s spremembo zakona o letni dajatvi za uporabo motornih vozil, ki je v pristojnosti Ministrstva za finance oziroma Ministrstva za promet. Predlagamo rešitev, ki bi zmanjšala administrativne ovire in bi poenostavila upravne postopke, lahko bi jo pa tudi zagovarjali z vidika varstva okolja kot okoljsko dajatev zaradi potencialne uporabe vozil. Bila bi pa tudi v skladu z obstoječo prakso v Evropski uniji. Naše ministrstvo že izvaja aktivnosti medresorskega usklajevanja. Predlog uvedbe finančnega instrumenta bo v temu usklajevanju kmalu dorečen, potem se bo šlo pa naprej. Delež ponovne uporabe recikliranja in predelave se določa na podlagi količin izrabljenih motornih vozil, ki vstopajo v centre za obdelavo. Doseganje teh ciljnih deležev ni odvisno od števila vozil temveč načina izvajanja predelave. Delež ponovne uporabe in predelave v Republiki Sloveniji v letu 2007 je bil 88,9%, kar me preseneča, da je tako visoko, leta 2008 pa nekoliko nižji, 83,5% pa še vedno dokaj visok. Naše ministrstvo ima vzpostavljene ažurne evidence o razgradnji vozil preko spletne aplikacije, se pravi da široka javnost lahko na internetu to vidi, ki poleg izdajanja poročil o razgradnji omogoča trenutni vpogled v delovanje sistema razgradnje. Poleg tega morajo vsi subjekti, ki ravnajo z odpadki, voditi ustrezne evidence in poročati ministrstvu skladno s predpisi s področja ravnanja z odpadki. In še en stavek na koncu. Z motivacijo zadnjih lastnikov vozil, da jih dajo v razgradnjo, so v skladu s koncesijskimi pogodbami zadolženi izvajalci javne službe za ravnanje z vozili. Trenutno število prevzemnih mest za iztrošena motorna vozila presega zahtevo uredbe o načinu, predmetu in pogojih izvajanja gospodarske javne službe ravnanja z izrabljenimi motornimi vozili.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora gospa Črnugljeva? Izvolite.
Ja seveda, hvala lepa. Res je, da mogoče teh sedeminštirideset lokacij presega, ampak to je mogoče tudi razlog, da se potem reciklirani deli ne uporabljajo tako, kot je. Ampak današnje vprašanje sem zastavila predvsem kot pobudo, in sicer pobudo, da bi skupaj z Ministrstvom za delo na segmentu odpadkov, ker odpadki so lahko tudi dragocene in žlahtne snovi, ki so na en način možnost za zaposlovanje, ne samo mladih, ampak predvsem mladih, za ustvarjanje proizvodov z dodano vrednostjo, ki dejansko lahko bogatijo tiste, ki so na novo zaposleni in ne nazadnje tudi naš proračun. In skozi inovativnost naše družbe, ki je seveda zelo na visokem nivoju, tudi prispevamo k ozaveščanju vseh ostalih. Gre za pobudo, ne samo za rezervne dele avtomobilov, ampak tudi ostale smeti, ki jih imamo, da jih enkrat začnemo gledati pozitivno in ne negativno. Da ne govorim o drugih komunalnih odpadkih in o odpadkih iz gradbišč in gradbenih odpadkih, ki niso dovolj izkoriščeni v Sloveniji. In to je vsekakor razlog, da se lahko še dela na tej akciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite odgovoriti na to pobudo?
Dve minuti ali pa minuto. Danes je blizu mojega stotega dneva ministrovanja in sem imel tiskovno konferenco, kjer so bili glavna tema odpadki. Predstavili so in so zdaj že odzivi. Predstavili smo neko izhodišče strategije, kjer je tudi že nekaj te pobude, vaša pobuda nam bo pa še pomagala naprej. In kolikor vidim v občilih, mi na mobitelu pridejo ti podatki, so razmeroma dobro sprejeta naša pojasnila, tudi izjava predsednika Računskega sodišča je taka, da se mi še ni treba bati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predsedniku Vlade ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, v torek, 18. maja 2010, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob deseti uri. Hvala lepa in lahko noč.