Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 6. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Simona Kustec Lipicer, mag. Tanja Cink, gospa Janja Sluga, gospa Iva Dimic od 16. ure dalje, gospa Irena Grošelj Košnik do 14.30, dr. Matej T. Vatovec, dr. Franc Trček, gospod Roberto Battelli in gospod Marjan Dolinšek. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BANKI SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 20 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Slovenija je edina izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev sanirala bančni sistem. Zadnja sanacija je davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov in je vprašanje, ali je to dokončna vsota ali ne. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da del odgovornosti za stanje v slovenskem bančnem sistemu nosi tudi regulator, in sicer Banka Slovenije. Ne glede na dejstvo, da je s spremembo evropske zakonodaje Evropska centralna banka sedaj postala nadzornica nad tremi največjimi sistemskimi bankami, smo prepričani, da bo Banka Slovenije imela še vedno zelo pomembno vlogo pri bančnem sistemu in bo od Banke Slovenije odvisen tudi rezultat delovanja bank v Sloveniji, neposredno oziroma posredno pa bo vplivala tudi na stanje slovenskega gospodarstva. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da Zakon o Banki Slovenije potrebuje dopolnitve in spremembe. Cilji in načela predlaganega zakona pa so predvsem povečati oziroma zagotoviti preglednost delovanja in vzpostaviti demokratično odgovornost Banke Slovenije oziroma njenih organov, to je guvernerja in Sveta Banke Slovenije. Predlog zakona zasleduje načelnost, preglednost, transparentnost in odgovornost delovanja javnih institucij in njihovih organov. V nadaljevanju bom predstavil poglavitne rešitve, ki jih prinaša predlagani zakon, več obrazložitev posameznih sprememb pa seveda v nadaljevanju razprave. Banka Slovenije sestavlja popolnoma isto poročilo tako za Državni zbor kot za najširšo javnost, kar pomeni, da Banka Slovenije enači odgovornost in poročanje Državnemu zboru z najširšo javnostjo, čeprav iz ustave Republike Slovenije in zakonov to ne izhaja. V Slovenski demokratski stranki zato predlagamo, da se dopolni člen z določbo, da mora biti poročilo za Državni zbor izčrpno in, če je to potrebno, mora vključevati tudi zaupne podatke in informacije. Veljavni Zakon o Banki Slovenije med drugim določa, da Svet Banke Slovenije ureja pravice in obveznosti iz delovnih razmerij za člane Sveta Banke Slovenije. Torej si člani Sveta Banke Slovenije sami sebi določajo plačo in druge pravice iz delovnega razmerja, kar je za Slovensko demokratsko stranko sporno. Javnost je bila že večkrat zgrožena nad ekscesnimi prejemki članov Sveta Banke Slovenije in pričakuje se, da bo ta problematika primerneje urejena tudi s sodelovanjem Evropske centralne banke. Vendar pa to, da veljavni Zakon o Banki Slovenije določa tudi to, da člani Sveta Banke Slovenije sami sebi ugotavljajo tudi nezdružljivost opravljanja funkcije članov Sveta Banke Slovenije, ni samo sporno, ampak tudi neetično. Na sejah Banke Slovenije lahko sodelujeta predstavnik odbora Državnega zbora, pristojnega za finance in monetarno politiko, in minister, pristojen za finance, vendar nimata glasovalne pravice. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba zagotoviti večjo preglednost in demokratičnost delovanja Banke Slovenija, zato s predlagano spremembo predlagamo, da se Sveta Banke Slovenije lahko udeležuje tudi predsednik Komisije za nadzor javnih financ, kar pomeni, da bi imela opozicija svojega predstavnika, seveda brez glasovalne pravice. V predlogu zakona se predlaga sprememba določb glede števila mandatov guvernerja in viceguvernerjev ter glede imenovanja in razširitve članov Sveta Banke Slovenije. Tako bi bili guverner in viceguvernerji lahko ponovno imenovani največ enkrat, razširitev članov Sveta Banke Slovenije bi lahko predlagal predsednik republike, o njej pa bi odločal Državni zbor z dvotretjinsko večino vseh poslancev. Z dvotretjinsko večino vseh poslancev bi se imenovali tudi člani Sveta Banke Slovenije. Zaradi zagotavljanja učinkovitejšega poslovanja Banke Slovenije se predlaga, da bi guverner lahko kadarkoli brez razloga razrešil direktorja ali namestnika direktorja oddelka v Banki Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi vse te spremembe izboljšale delovanje Banke Slovenije, omogočile bi učinkovitejši nadzor, predvsem pa, da bo posledica [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]boljše delovanje bank v Sloveniji.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Državni zbor danes razpravlja o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije, ki ga je v obravnavo vložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Dovolite mi, da na kratko predstavim mnenja Vlade Republike Slovenije k omenjenemu predlogu. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o Banki Slovenije posegajo v neodvisnost Banke Slovenije, kot jo določa pogodba o delovanju Evropske unije in statut Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke. V zvezi s konkretnimi predlogi sprememb zakona pa Vlada Republike Slovenije meni naslednje. Z dopolnitvijo 26. člena Zakona o Banki Slovenije, ki ureja poročanje Banke Slovenije Državnemu zboru, mora biti poročilo Banke Slovenije izčrpno in v kolikor je to potrebno vključevati tudi zaupne podatke in informacije. Vlada Republike Slovenije je mnenja, da je poročanje Banke Slovenije že sedaj urejeno ustrezno in izčrpno, zato spremembe na tem področju niso potrebne. Glede informiranosti predstavnikov Državnega zbora o delu Banke Slovenije, Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da imajo predstavniki Državnega zbora dobre možnosti za pridobitev informacij s področja delovanja Banke Slovenije. V skladu z veljavnim Zakonom o Banki Slovenije na sejah Sveta banke namreč lahko sodeluje predstavnik Odbora za finance in monetarno politiko Državnega zbora. Ta pristojnosti Državnega zbora je v smislu pridobivanja ustreznih informacij dejansko močnejša od rednega poročanja Državnemu zboru kot predlagajo predlagatelji zakona. Vlada Republike Slovenije prav tako nasprotuje predlogu, da bi bili lahko guverner in viceguvernerji ponovno imenovani največ enkrat, saj meni, da ni utemeljenih razlogov za tovrstno omejevanje števila mandatov guvernerja in viceguvernerjev. Imenovanje guvernerja in viceguvernerjev je v pristojnosti Državnega zbora. S tem pa je poslancem dana možnost, da guvernerja ali viceguvernerja, ki svojega dela nista opravljala uspešno, ne imenuje ponovno. Vlada Republike Slovenije se prav tako ne strinja s predlogom, da bi bila za imenovanje člana Sveta Banke Slovenije potrebna dvotretjinska večina vseh poslancev Državnega zbora. Sedanja ureditev, v skladu s katero je za imenovanje potrebna večina vseh poslancev, je ustrezna in primerljiva z ureditvijo v drugih primerljivih zakonih, kot sta Zakon o Ustavnem sodišču in Zakon o Računskem sodišču. Veljavni zakon v zvezi z razrešitvijo članov Sveta Banke Slovenije predpisuje, da je član Sveta Banke Slovenije lahko predčasno razrešen samo, če sam zahteva razrešitev, če v času trajanja mandata nastopijo razlogi za nezdružljivost opravljanja funkcije ali če se v predpisanem roku ugotovi, da ne izpolnjuje več pogojev, ki se zahtevajo za opravljanje njegovih dolžnosti ali je zagrešil hujšo kršitev. Predpis, ki ureja navedeni postopek, je v skladu z zakonom izdala Banka Slovenije v soglasju z Ministrom za finance. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da je sedanji postopek za predčasno razrešitev guvernerja skladen z določbami statuta evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke, ki zagotavljajo neodvisnost organov odločanja nacionalnih centralnih bank. Zato ne soglaša s predlogom, da bi Državni zbor presojal o tem, ali je član Sveta Banke Slovenije zagrešil hujšo kršitev zakona oziroma ustave, saj bi bila s tem kršena načelna neodvisnost Banke Slovenije. Vlada ne nasprotuje predlogu, da se Računskemu sodišču zagotovi pravna podlaga za revidiranje Banke Slovenije z vidika uporabe javnih sredstev, vendar je ustrezno podlago treba zagotoviti v Zakonu o Računskem sodišču, pri čemer je treba dosledno upoštevati zahteve, ki jih v svojem mnenju izpostavlja Evropska centralna banka. Vlada na podlagi navedenega in na osnovi mnenja Evropske centrale banke ne podpira predlaganega zakona in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanka skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Evropska centralna banka in Banka Slovenije sta šolska primera, da neoliberalizem nima nič skupnega s svobodo, ampak ga je vedno treba uvajati z administrativno, ekonomsko in politično prisilo. Tako v Evropi. Če gremo v Latinsko Ameriko včasih celo z orožjem. V Evropi nam tako v zadnjih desetih letih pred očmi nastaja center moči, ki ima toliko oblasti kot še nobena centralna banka v zgodovini. Ta center moči je, kot je nedavno opozoril francoski ekonomist Thomas Piketty, "vedno bolj neodvisen", kar v praksi pomeni, da je vedno bolj odtujen od državljanov in gospodarstva, zato pa toliko bližje nosilcem interesov finančnega kapitala. Tega niti nihče ne skriva, saj je status ECB popolnoma jasen. Naloga Evropske centralne banke je namreč zagotavljanje cenovne stabilnosti, torej varnosti finančnih naložb na škodo razvoja in zaposlenosti. Če pogledamo čez lužo v ZDA, ki so vodilna kapitalistična država, njihova centralna banka deluje na popolnoma drugačnih načelih. Na prvo mesto postavlja zaposlenost, torej kreditiranje gospodarstva in razvoj. Na drugem mestu pa je stabilnost cen, ampak pozor, uravnotežena z omejevanjem višine obrestnih mer. Visoke obrestne mere so namreč leglo rentništva, ker preusmerjajo investicije iz realnega sektorja v finančne spekulacije. Kot je rekel Keynes: "Evtanazija rentnika je predpogoj za politiko polne zaposlenosti." V Banki Slovenije so Keynesa že zdavnaj nehali brati, zagotovo pa ne berejo njegovega učenca Hymana Minskyja, saj bi se sicer teh načel držali in med letoma 2007 in 2008 bi verjetno izvedli kakšen ukrep proti pregrevanju finančnih trgov. Če pogledamo, kako so se stvari odvijale po krizi, lahko primerjamo okrevanje ZDA po letu 2010 in kalvarijo, ki jo je v teh letih doživljala Evropa, pa mora vsakomur postati jasno, ali imajo prav ordoliberalci v Frankfurtu ali keynesianci v New Yorku. Razlika med BDP ene in druge države je, da ima ZDA zaradi svoje monetarne politike danes 108 % ravni predkriznega BDP, EU pa 99 %. EU niti ni presegla svojega BDP iz leta 2007 oziroma če primerjamo to z ZDA, pomeni, da je EU zaradi svoje monetarne in fiskalne politike zgubila 726 milijard BDP v letih od 2010 naprej. Tak sistem evropskega centralnega bančništva pa seveda nekaterim ustreza. Ustreza najmočnejšim evropskim državam, saj ustvarja Evropo dve hitrosti. Nemčija se tako danes, če malo ilustriram, pelje s hitrim vlakom in je presegla predkrizno raven BDP za 3,5 %. Periferija, tudi Slovenija, pa je prisiljena v vožnjo po industrijskem tiru, zato je BDP Slovenije še vedno za 7,3 % manjši kot pred krizo. Pa seveda še zdaleč nismo najslabši ali najpočasnejši. Skratka, evropski sistem centralnih bank je tako na papirju kot v praksi zavožen, zato bo potrebna radikalna sprememba. Če pogledamo sedaj še Banko Slovenije, ki je materija današnje točke. Njen simptom je to, da se mora zatekati k vedno bolj drastičnim disciplinskim ukrepom, po drugi strani pa ne opravlja svojih primarnih funkcij. Njena oblast se krepi. Tudi naš bančni sistem se centralizira, rezultat pa je en velik paradoks. Več kot ima Banka Slovenije pristojnosti, manj zaupamo v naš bančni sistem. Če pogledamo samo nekatere pristojnosti, ki jih ima Banka Slovenije trenutno. Banka Slovenije se lahko trenutno obregne ob vsako poslovno odločitev komercialnih bank. Banka Slovenije lahko odvzame licenco kateremukoli članu nadzornega sveta katerekoli banke. Ima moč, da banko, ki po mednarodnih računovodskih standardih izkazuje 824 milijonov pozitivnega kapitala, pošlje v prisilno poravnavo, torej stečaj. Govorimo seveda o primeru NLB z dne 30. 9. 2013. Banka Slovenije izdaja odločbe, s katerimi lahko razlasti lastnike in upnike. Samo na primeru NKBM je bilo takšnih kar 100 tisoč. Banka Slovenije določa zneske dokapitalizacije, soodloča o prenosni vrednosti, kazni, ki jih izreka, so vedno višje. V okviru zakona o makrobonitetnem razvoju in vedno novih zakonov o bančništvu bo določala dodatno kapitalsko ustreznost, torej nove ovire za kreditiranje, dodatne stroške za banke in komitente. Če pogledamo v sosednjo Avstrijo, bomo opazili zanimiv podatek. Avstrija se danes sooča s krizo svoje tretje največje banke, po Hypu in Volksbank se je namreč zamajala tudi Raiffeisen in zdaj se tam pogovarjajo o tem, da bi kapitalsko ustreznost bank zvišali z 10 na 12 %, pri nas pa je kapitalska ustreznost dveh največjih bank preko 20 %, se pravi NLB in NKBM izkazujeta preko 20 % kapitalske ustreznosti, pa Banka Slovenije še vedno ni zadovoljna. Lahko bi še našteval, ampak ni treba. Mislim, da že iz tega postaja jasno, zakaj ta institucija rabi demokratičen nadzor in demokratično usmerjanje. Poleg tega pa je treba pod vprašaj postaviti tudi cilje in načine vodenja monetarne politike v Sloveniji. Slovenija je imela, če pogledamo nekoliko v preteklost, 15 let neodvisno centralno banko, ki je pametno držala nizko vrednost tolarja, v primerjavi z marko in pozneje z evrom. S tem je spodbujala izvoz in preprečila prevelike pritiske na plače in zaposlenost. To je prispevalo k temu, da je med letoma 1992 in 2005 Slovenija dohitevala stare članice Evropske unije po družbenem produktu, in to brez zunanjih neravnotežij. Do leta 2005 je bila Slovenija dejansko neto upnica do tujine, javni dolg se je zmanjševal in ni nikoli dosegel niti 30 % BDP, danes ga imamo 80. Plačilnobilančni primanjkljaj je bil minimalen, ni bilo nobenega napihovanja finančnih in nepremičninskih balonov, brezposelnost se je postopno zmanjševala. Banka Slovenije, tukaj vidimo njeno moč, je z drugačnimi politikami v tistem času pred vstopom v evroobmočje opravila vlogo, ki se pričakuje od centralne banke v socialno tržnem gospodarstvu. Skrbela je za rast in zaposlenost, ne pa za stabilnost cen in varnost finančnih naložb, kot to počne centralnobančni sistem danes. Bančni sistem se poleg tega vse bolj oddaljuje od ljudstva in sledi popolnoma napačnim politikam. Predlogi, ki jih imamo danes na mizi, gredo vsaj v smeri, da se povečuje legitimen nadzor demokratičnih institucij nad centralno banko, zato bomo v Združeni levici v prvem branju te rešitve podprli. Imamo pa pripombe na določene člene, ki pa jih bomo komentirali kasneje v razpravi. Hvala.
Besedo ima poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokrati, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem voščim prav lep dober dan. Pozdravljam državno sekretarko s sodelavkama. Ob ugotovitvi, da smo slovenski davkoplačevalci že dvakrat izdatno sanirali slovenske državne banke, gotovo ne sme biti brez ukrepov, brez temeljitega razmisleka tudi zakonodajalec, se pravi Državni zbor. Treba je sprejeti odločne ukrepe, da se to nikoli več ne bo zgodilo. Mi smo velike denarje, mnogo milijard evrov vrgli v bančno. In kaj se je zgodilo? Za državljane praktično nič. Čisto nič se ni zgodilo za državljane. Še danes predvsem mala podjetja ne morejo dobiti kreditov in prav zaradi tega, ker smo veliko razvojnega denarja vrgli v bančno luknjo, ki je neke vrste krater, je to dejstvo dejansko tudi na nek način Slovenijo pahnilo v razvojni zaostanek. Tisti, ki so nam še leta 2004 pa tja do leta 2008 govorili, da je Republika Slovenija nova uspešna zvezda na evropskem nebu in so nas imeli za vzornike, tisti nas danes prehitevajo po levi in desni. Slovenija zaostaja. Zato je gotovo prvi odgovor na vprašanje, kaj storiti, da se bančne luknje ne bodo ponavljale, gotovo je prvi odgovor okrepiti nadzor in okrepiti upravljanje v državnih bankah. Drugi odgovor je gotovo privatizacija. V skladu z zakonom o bančništvu je Banka Slovenije osrednja institucija, ki je pristojna za izvajanje nadzora nad bančnim sistemom. Stanje v slovenskem bančništvu, kjer smo že reševali skoraj 5-milijardno bančno luknjo je pokazalo, da je bil nadzor nad bančnim sistemom v zadnjih letih nezadosten ter da je potrebno na tem področju vzpostaviti strožje nadzorne mehanizme z dodatnimi pooblastili nadzornika. Treba pa je vzpostaviti tudi pravno podlago za večjo odgovornost nadzornika, to je Banke Slovenije. Po sedaj veljavnih predpisih niti guvernerja, niti članov sveta Banke Slovenije ni mogoče poklicati na odgovornost zaradi hujše kršitve njihovih obveznosti oziroma jih ni mogoče zaradi tega razloga predčasno razrešiti z njihove funkcije. In v tem delu je Zakon o Banki Slovenije zagotovo treba dopolniti. Na zadnji seji Komisije za nadzor javnih financ smo s strani državnega sekretarja Ministrstva za finance slišali, da je v bankah, ki so bile izdatno sanirane z davkoplačevalskim denarjem, ostalo slabih terjatev za skupni znesek skoraj 5 milijard evrov. Torej lahko samo čakamo, kdaj bo potrebna njihova nova dokapitalizacija. Seveda spet najbrž z davkoplačevalskim denarjem, ob tem da po nedavni odločbi Ustavnega sodišča širša javnost nima pravica izvedeti, kdo so bili prejemniki slabih kreditov in kakšna je njihova višina, ki so ostali v bankah. Imajo pa davkoplačevalci pravico in dolžnost stalno pokrivati nastale bančne luknje. Naše državne banke so kljub ustanovitvi Družbe za upravljanje terjatev bank ostale neočiščene slabih terjatev. Javnost bi seveda zanimalo, zakaj so nekateri krediti bili preneseni na Družbo za upravljanje terjatev bank, in so postali javni, nekateri pa ne, in so ostali v bankah. Sprašujemo se, kakšni so bili kriteriji za odločitev, katere terjatve prenesti na Družbo za upravljanje terjatev bank in na ta način omogočiti javnosti vpogled v slabe kredite, katero terjatev pa zadržati v banki in omogočiti prejemnikom kredita, da ostanejo v varni bančni tajnosti. Podatki o takih kreditih morajo biti dostopni, če že ne širši javnosti prek spletnih strani pa vsaj Državnemu zboru, njenim delovnim telesom in preiskovalnim komisijam. V tem delu zakonske rešitve v Novi Sloveniji vsekakor podpiramo. Ena izmed predlaganih novosti je možnost sodelovanja opozicije, konkretno predstavnikov Komisije za nadzor javnih financ na sejah sveta banke, seveda brez možnosti glasovanja. Druga bistvena novost je krepitev nadzorne funkcije Državnega zbora nad delom Banke Slovenije. Banka Slovenije mora po predlogu zakona pogosteje, polletno in natančneje poročati Državnemu zboru tudi o morebitnih tajnih in zaupnih podatkih, na primer slabih terjatev v bankah, kot smo že omenili prej. Posebej je izpostavljena dolžnost natančnejšega poročanja Banke Slovenije za primere, ko bi posamična banka ali hranilnica potrebovala državno pomoč. Predlog zakona predvideva tudi vzpostavitev nadzora nad poslovanjem Banke Slovenije preko Računskega sodišča, in to seveda pozdravljamo. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo predlog zakona v prvem branju podprli, saj menimo, da je področje nadzora bančnega sistema potrebno zakonsko urediti in je to celo nujno, da bo Banka Slovenije kot bančni nadzornik ukrenila vse, da se ne bi v bodočnosti soočili z novimi dokapitalizacijami bank z davkoplačevalskim denarjem. Poudarek na odgovornosti nadzornikov je zato povsem na mestu, saj menimo, da je bil nastanek bančne luknje v veliki meri posledica nezadostnega nadzora in ukrepanja Banke Slovenije v preteklosti nad poslovnimi bankami, zlasti nad sistemskimi državnimi bankami. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Maja 2014 smo obravnavali Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije. Takratni predlagatelj ni bila Vlada, kot bi mogoče pričakovali. Obravnavali smo poslanski predlog, ki ga je tako kot danes vložila Poslanska skupina SDS. In zanimivo je, da so skoraj pred enim letom predlagali enake ali skoraj enake rešitve kot danes. Pa poglejmo nekaj dejstev. S sprejetjem Zakona o Banki Slovenije dne 25. junija 1991 je bila ustanovljena Banka Slovenije, ki je tako postala državna centralna banka. Njeni organi upravljanja in sploh delovanje Banke Slovenije so, tako kot pravi zakon, neodvisni. Pomeni, da po Zakonu o Banki Slovenije niso vezani na sklepe, stališča in navodila državnih ali katerihkoli organov, niti se ne smejo nanje obračati po navodila ali usmeritve. Od 1. januarja 2007 je skladno s Pogodbo o ustanovitvi Evropske skupnosti in Statutu Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke Banka Slovenije tudi članica Eurosistema. Te pogodbe in statute pa mora Banka Slovenije pri svojem delovanju v celoti uresničevati. Temeljne funkcije Banke Slovenije so nadzor finančnega sistema ter oblikovanje in izvrševanje pogojev za stabilen bančni sistem, uspešno poslovanje bank ter za varnost vlog v bankah in hranilnicah. Zakaj tak uvod v osnove delovanja Banke Slovenije? Preprosto. Vse zapisano jasno pove, da se sprememb zakonodaje, ki ureja delovanje Banke Slovenije, pač ne moremo lotevati parcialno in kar tako malo po čez. Pa poglejmo kaj predlagatelji z zakonom želijo. Prvič. Izčrpnejša poročila, sploh ko gre za banke, ki so bile deležne državne pomoči. Drugič. Drugačno ureditev delovnopravnih razmerij, in to glede plač in imenovanj guvernerja in vice guvernerjev, maksimalno število ponovitev mandatov in uvedbo možnosti glede razrešitve članov Sveta Banke Slovenije. Tretjič. Širitev Sveta Banke Slovenije, kjer bi poleg finančnega ministra in predsednika Odbora za finance in monetarno politiko to pristojnost podelili tudi predstavniku opozicije, to je predsedniku komisije za nadzor javnih financ. Četrtič. Pristojnost Računskega sodišča glede nadzora pravilnosti delovanja Banke Slovenije. Petič. Možnost razkritja zaupnih informacij za banke, ki so dobile državno pomoč in bi telesa Državnega zbora to želela pridobiti. Državni zbor je enako kot lani tudi ta predlog posredoval v mnenje Evropski centralni banki, katere del je Banka Slovenije. Enako kot lani tudi letošnjega predloga Evropska centralna banka ni ocenila pozitivno. Še več. Evropska centralna banka je v preteklih tednih tudi javno pozvala vlado, da zagotovi neodvisnost Banke Slovenije. Neodvisnosti pa ne zagotavljajo predlagane spremembe. Še več. Prav predlaganje možnosti razrešitev članov organov odločanja Banke Slovenije bi lahko močno poseglo v neodvisnost. Statut evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke posebej onemogoča vladi ali parlamentu, da bi diskrecijsko odločali o razrešitvi guvernerja. Ali bi mogoče, cenjeni predlagatelji, glede na to, da je podobno mnenje Evropska centralna banka izrekla že lani, predlagali spremembo statutov Evropske centralne banke in Evropskega sistema centralnih bank? Tako bi ustvarili podlago, da bi morebitno tretje mnenje na morebitni tretji predlog enakega ali podobnega zakona bilo pozitivno. Tudi glede izčrpnejšega poročila je Evropska centralna banka izrazila negativno mnenje. Zahteve, kot predlagano, bi posegle v institucionalno neodvisnost Banke Slovenije ter v neodvisnost samih članov sveta Banke Slovenije. Torej prav v neodvisnost, ki mora biti zagotovljena. Prav tako pa ni odveč poudariti, da so predstavniki Banke Slovenije večkrat poudarili, da brez težav posredujejo informacije in podatke, ki bi jih Državni zbor potreboval. Ne nazadnje so to tudi ne dolgo nazaj pokazali, ko so nam posredovali več kot 6 tisoč strani gradiva o ukrepih in metodologijah ob sanaciji bančnega sistema. Vprašajmo se, koliko poslancev je v resnici proučilo dokumentacijo pa prelistalo. Evropska centralna banka je v mnenju izpostavila še neke tehnične vidike težav glede izdatnejših poročil, ki jih sedaj ne bi naštevala, so pa seveda enako pomembni in bi jih vsekakor morali vzeti v ozir, ko lahkotno zahtevamo izčrpnejše poročanje Banke Slovenije. Tudi rešitve, povezane z revidiranjem pravilnosti poslovanja Banke Slovenije s strani Računskega sodišča, Evropska centralna banka ni sprejela prav pozitivno, čeprav te možnosti ni popolnoma izključila je tu treba vključiti dodatna varovala, ki bi Banki Slovenije zagotovila institucionalno neodvisnost, opredeliti bi morali obseg nadzora ter razmejiti pristojnosti z neodvisnimi zunanjimi revizorji. Za konec bi še nekaj besed namenila bančni tajnosti. Če kaj, potem ste spoštovani predlagatelji dosledni v vaših zahtevah po razkritju zaupnih informacij, in to ne glede na dejstvo, da se je tudi Ustavno sodišče že izreklo, in to negativno. Ne glede na to, da se je tudi Evropska centralna banka že izrekla, in to negativno. Vaša vztrajnost zasluži javno pohvalo, saj ne glede na vse zavrnitve in argumentacije, zakaj razkritje zaupnih informacij ni možno, še vedno vztrajate. Vztrajate tudi ne glede na dejstvo, da taka ureditev ni skladna z evropskimi direktivami. Spoštovani! Podoben, skoraj identičen predlog smo maja 2014 že zavrnili. Poslanska skupina Zavezništva zaradi razlogov, ki sem jih podrobneje predstavila, zato tudi tega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije ne bo podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, državna sekretarka prav lep pozdrav! V Stranki modernega centra menimo, da so predlagane spremembe zakona pot k zniževanju ugleda Slovenije, s predlogi, ki kršijo Statut Evropskega sistema centralnih bank in bi v nekem delu odpravili neodvisnost Banke Slovenije. Nismo naklonjeni temu spoznanju in v to nas prepričuje mnenje Evropske centralne banke z dne 2. 3. 2015. To mnenje napotuje na dejstvo, da predlagatelj predloga Zakona o Banki Slovenije nekako želi urediti področje centralnega regulatorja, konkretno posamezna področja, kot so vezana na guvernerja in trajanje mandata, Sveta Banke Slovenije z razširitvijo članov in podobno. Izhajajoč iz citiranega mnenja Evropske centralne banke, sam predlog zakona preveč posega v institucijo, ki je izrednega pomena za delovanje zagotovitve neodvisnega izvajanja monetarne politike. Vsekakor ne more delovno telo Državnega zbora namesto sodišča ugotavljati kršitve zakona. Neprimerno je, da bi razrešitev člana Sveta Banke Slovenije temeljila na diskrecijski oceni delovnega telesa Državnega zbora. S tem predlogom zakona gre za poskus političnega podrejanja Banke Slovenije in odločanje o pristojnostih, ki jih lahko ugotovi le sodišče, ne poslanci. Na to tudi opozarja Evropska centralna banka. Se pa strinjamo z mnenjem Vlade, ki ne podpira dopolnitve 40. člena Zakona o Banki Slovenije, ki določa, da bi guverner Banke Slovenije lahko brez razloga razrešil direktorja ali namestnika direktorja oddelka, saj meni, da sedanja ureditev na najbolj primeren način ščiti tako zaposlene, vodstvene delavce kot tudi delodajalca, in to je Banka Slovenije. Glede poročanja Državnemu zboru je treba poudariti, da smo ravno imeli seji Državnega zbora in je guverner poročal o tekočih zadevah. V zvezi s posredovanjem zaupnih podatkov Državnemu zboru menimo, da je to področje treba urejati v skladu z nacionalnimi predpisi s področja varovanja zaupnih podatkov kot tudi predpisi, ki to področje urejajo na nivoju Evropske unije, ter v skladu z mnenjem Evropske centralne banke. Vloženi predlog zakona tudi v tem delu ni skladen s predhodnim navedenim mnenjem. Iz razloga navedenih dejstev bo Poslanska skupina Stranke modernega centra glasovala proti predlogu, kajti po oceni Evropske centralne banke in Vlade Republike Slovenije bi posegel v neodvisnost Banke Slovenije. Ocenjujemo, da je treba ohranjati kredibilnost države, in to tudi v odnosu do evropskega regulatorja za sistem bančnega področja. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nenehno opozarjamo na sporna dogajanja v bančnem sistemu in si prizadevamo, da bi se morebitne nepravilnosti razčistile, ugotovljene nepravilnosti pa ustrezno sankcionirale. Kot je bilo v zadnjih mesecih že velikokrat izpostavljeno, nas je druga sanacija bančnega sistema stala 5 milijard evrov. Razlogi za potrebno sanacijo so zlasti v dodeljevanju kreditov podjetjem in posameznikom, ki jih niso bili sposobni vračati, in podeljevanju kreditov po prijateljskih vezeh. Uprave bank so banke vodile nestrokovno in negospodarno, organi nadzora pa svoje naloge niso opravljali. Banka Slovenije, ki mora naloge regulatorja opravljati učinkovito, neodvisno, strokovno in v skladu z veljavno zakonodajo, je kot regulator bančnega sistema odpovedala. Da banke delujejo v skladu z zakonodajo, je odgovorna prav ona, zato je za stanje v slovenskem bančnem sistemu soodgovorna z upravami in nadzornimi sveti bank. Ko se je vprašanje nadzora in zakonodaje na tem področju v letu 2013 obravnavalo v Evropskem parlamentu, so poslanci od Evropske centralne banke pred potrditvijo zakonodaje o evropskem bančnem nadzoru zahtevali, da pojasni, kako bo Evropska centralna banka zagotovila preglednost dela nadzornikov in njihovo odgovornost. Ker nov nadzorni sistem prenaša velik del pristojnosti z nacionalne ravni na raven EU, so evropski poslanci zahtevali ustrezen nadzor nad Evropsko centralno banko. Ob tem je prišlo do sklenitve dogovora med Evropskim parlamentom in Evropsko centralno banko, da bo imel Evropski parlament pravico dostopati do obsežnega nabora informacij, seveda z ustreznim varovanjem zaupnosti podatkov. Zadnje tedne so pri nas medijsko zelo odmevale navedbe lastnikov razveljavljenih delnic in podrejenih obveznic bank, da je Banka Slovenije pri izvedbi sanacije slovenskih bank prirejala podatke o kapitalski neustreznosti na način, da bi se izkazoval negativen kapital, ki je bil podlaga za odločitev Evropske komisije glede državne pomoči. Še danes ni jasna metodologija oziroma natančneje vhodni podatki, ki so jih uporabili v izračunih kapitalske ustreznosti in so bili podlaga za izbris. Prav tako se zadnje dni v medijih pojavlja informacija o vpletenosti Banke Slovenije v pogajanja bank glede reševanja posameznih dolžnikov. Vse navedeno upravičeno zamaja zaupanje v regulatorja našega bančnega sistema. Zato želimo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke s predlagano spremembo povečati preglednost delovanja in vzpostaviti demokratično odgovornost Banke Slovenije oziroma njenih organov, guvernerja in Svet Banke Slovenije. Banka Slovenije sestavlja ista poročila za Državni zbor kot za najširšo javnost, kar pomeni, da enači odgovornost in poročanje Državnega zbora s širšo javnostjo. Ustava Republike Slovenije v 152. členu sicer določa, da ima Slovenija centralno banko, ki je v svojem delovanju samostojna in ki odgovarja neposredno Državnemu zboru. Zakon o Banki Slovenije pa v 1. členu 26. člena določa, da ne glede na druge zakone Banka Slovenije o svojem delu poroča izključno Državnemu zboru in da so ta poročila najmanj polletna. Predlagamo dopolnitev tega člena z določbo, da mora biti poročilo izčrpno in da če je to potrebno, vključuje tudi zaupne podatke in informacije. V tem primeru se mora ravnati v skladu z zakonodajo, ki ureja varovanje zaupnih podatkov. Nadalje se določa obveznost takojšnjega poročanja Državnemu zboru, če bi Banka Slovenije presodila, da banka ali hranilnica potrebuje državno pomoč. Državni zbor je namreč tisti, ki sprejema državni proračun, zato je to izjemnega pomena. Veljavni zakon o Banki Slovenije med drugim določa, da Svet Banke Slovenije ureja pravice in obveznosti iz delovnih razmerij za člane Banke Slovenije, torej si člani Sveta Banke Slovenije sami sebi določajo plačo in druge pravice iz delovnega razmerja, kar se nam zdi sporno. Prav tako je bila javnost že večkrat zgrožena nad visokimi prejemki članov Sveta Banke Slovenije. Zato pričakujemo, da se ta problematika primerneje uredi. Tudi to, da veljavni zakon o Banki Slovenije določa, da člani Sveta Banke Slovenije sami sebi ugotavljajo nezdružljivost opravljanja funkcije, se nam zdi neetično. Zato predlagamo, da bi ugotavljanje nezdružljivosti opravljanja funkcije opravljal zunanji revizor. Na sejah Sveta Banke Slovenije lahko sodelujeta predstavnik odbora Državnega zbora, pristojen za finance in monetarno politiko, in minister, pristojen za finance, vendar nimata pravice glasovati. To pomeni, da lahko na sejah Sveta Banke Slovenije sodeluje predstavnik Vlade in predstavnik vladajoče koalicije, ne more pa sodelovati predstavnik opozicije. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da bi sodelovanje predstavnika opozicije na sejah Sveta Banke Slovenije povečalo preglednost in odgovornost delovanja Sveta Banke Slovenije, zato v predlaganem zakonu tudi to predlagamo. V predlogu zakona se predlaga tudi sprememba določb glede števila mandatov guvernerja in viceguvernerjev ter spremembe glede imenovanja in razrešitve člana Sveta Banke Slovenije. Guverner in viceguvernerji bi lahko bili ponovno imenovali največ enkrat. Razrešitev člana sveta bi lahko predlagal predsednik republike o njej pa bi odločal Državni zbor, vendar ne več z navadno, temveč dvotretjinsko večino vseh poslancev. Z dvotretjinsko večino bi se imenovali tudi člani Sveta Banke Slovenije. V javnosti so večkrat pojavile informacije o negospodarnem, neučinkovitem in neuspešnem poslovanju Banke Slovenije, zato predlagamo, da poslovanje revidira zunanja revizijska družba, ki bi jo izbral Državni zbor. Dolžnost varovanja zaupnih bančnih podatkov se velikokrat uporablja kot izgovor za prikrivanje napačnih odločitev vodstev bank, ki so lahko marsikdaj tudi na meji zakonitosti. Zato v Slovenski demokratski stranki tudi predlagamo določbo, da dolžnost varovanja zaupnih podatkov ne velja za podatke, ki se nanašajo na banke in hranilnice, ki so prejele državno pomoč, ali pa je bila banka predmet ukrepov po zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. In te podatke zahteva Državni zbor, delovno telo ali preiskovalna komisija Državnega zbora. S tem bo Državni zbor, ki mora sprejemati pomembne odločitve v zvezi z reševanjem težav v slovenskem bančnem sistemu, končno imel možnost, da pridobi ustrezne podatke o stanju in odgovornosti za nastalo stanje. S predlaganimi ukrepi želimo povečati preglednost delovanja in vzpostaviti odgovornost Banke Slovenije ter posredno vsaj deloma pripomoči k povrnitvi zaupanja v regulatorja bančnega sistema, zato jih bomo v Slovenski demokratski stranki seveda podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana sekretarka in sodelavke, spoštovani poslanci in poslanke, lep dober dan vam želim! Dovolite mi, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus za Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije. Na odmevno temo o ugotovljeni nepravilnosti pri delovanju Banke Slovenije ter sanaciji bančne luknje smo opravili že več razprav v tem parlamentu, toda tematika je še vedno aktualna ravno zaradi dejstva, da pristojni še vedno ne odgovarjajo za svoja dejanja. Brez odgovornosti ni napredka. Ne moremo kar tako zaključiti zgodbe, dokler ne odstranimo posledice, zato tudi večino časa zremo v pretekla dejanja in pozabimo ustvariti pogoje za naprej. Odgovornost posledično pomeni tudi vpogled v transparentno poslovanje, pa naj gre za zasebno podjetje ali državno institucijo. Pravila so enaka. Najodmevnejša določba v tej noveli zakona je dostop do zaupnih podatkov, s katerimi razpolaga Banka Slovenije. Zakaj? Ker strokovno in tudi najširšo javnost še kako zanima, kaj se dogaja z davkoplačevalskim denarjem. Banko Slovenije pozivamo na razkritje vseh podatkov, analiz in postopkov, ki so pripeljali do enormne vsote, potrebne za sanacijo bank. Skromna in nepopolna poročila po mnenju večine ne bodo zadostovala. Pa se zrimo za trenutek tudi na povprečno prebivalstvo, ne pa samo na tiste na vodilnih pozicijah. V Poslanski skupini Desus nenehno dobivamo pripombe zaskrbljenih upokojencev, ki skrbijo za vsak cent svoje še kako zaslužene pokojnine. Tukaj pa govorimo o milijardah, ki čarobno izginjajo, ne da bi se videlo zakaj in kako. Ravno v teh milijardah se skrivajo dodatni zneski za pokojnine in nova delovna mesta. Sociala trpi zaradi bančne sanacije, in to je dejstvo, kateremu ne gre oporekati. Zato je več kot smiselno zahtevati podatke, ki bodo razkrili, zakaj je temu tako. Vendar pa opozarjamo, da ko gre za zaupne podatke, moramo biti izjemno pozorni. Zagotovo ne morejo do njih dostopati vsi kar tako. Zloraba je pojem, ki zelo hitro pretehta nad pojmom transparentnosti. Ker gre šele za splošno razpravo, v Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da bo v primeru nadaljnjega zakonodajnega postopka največ zapletov prinesla določba, ki omogoča obširnejše poročanje Banke Slovenije Državnemu zboru zlasti zaradi potreb po nemotenem delovanju. To bi pomenilo, da ima dostop do podatkov pristojno matično delovno telo, še posebno ko obravnava tematiko, ki se neposredno nanaša na odločanje o državni lasti, kot so denimo soglasja o privatizaciji, soglasja o dokapitalizaciji, revizijska poročila, parlamentarne preiskave itd. Kvalitetna in pravočasna informacija naj bi pripomogla k lažjemu in bolj argumentiranemu odločanju pri sprejemanju zakonodajnih postopkov. Iz nacionalnega kakor tudi evropskega pravnega reda mora Banka Slovenije ohranjati vlogo nacionalnega bančnega regulatorja, ki zagotavlja učinkovito, neodvisno in strokovno opravljanje nalog. Obvezen del nalog, ki se jih mora držati, je tudi poročanje Državnemu zboru o svojem delovanju. Ravno o slednjem govori današnja potreba po noveliranju, in sicer potreba po dopolnitvi veljavnega 26. člena, ki govori o poročanju Banke Slovenije. S tem se širi možnost, da Državni zbor nemudoma dostopa do izčrpnega poročila, ko Banka Slovenije zaradi stabilnosti bančnega sistema zaprosi za državno pomoč. Banka Slovenije bo v tem primeru morala Državnemu zboru posredovati poročilo, ki bo oblikovano tako, da bo ponudilo konkretne argumente o razlogih, ukrepih in ne nazadnje vlogi ter odgovornosti organov vodenja banke za nastalo situacijo. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da bi bilo na tem mestu bolj smiselno dopolniti določbe, s katerimi bi zagotovili obvezno letno revidiranje pravilnosti poslovanja Banke Slovenije. menimo, da bi le-te bilo veliko bolje urediti v samem Zakonu o Računskem sodišču. Da gre za generalno načelo osebne neodvisnosti delovanja Banke Slovenije, je še enkrat v svojem mnenju bila kritična tudi Evropska centralna banka. Tudi Vlada v svojem mnenju ugotavlja, da predlogi predlagateljev za spremembe in dopolnitve tega zakona posegajo v neodvisnost Banke Slovenije. Ravno zaradi teh dejstev bomo v Poslanski skupini Desus zavrnili možnost, da bi se zakonodajni postopek nadaljeval. Vsekakor pa pričakujemo od Vlade, da v najkrajšem možnem času v zakonodajni postopek vloži novelo zakona, ki bo to področje celovito in sistemsko uredila. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialni demokrati, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Ko so bile v prvih februarskih dneh razkajene meglice okoli sanacije bančnega sistema, je vsa javnost, zainteresirana in politična, terjala hitre odgovore in hitre ukrepe. A ne prvih in ne drugih v zadovoljivi meri še do danes nismo dobili. Nekaj je treba storiti. S tem smo se strinjali tudi poslanke in poslanci ob vložitvi zahteve za sklic izredne seje Državnega zbora, na podlagi katere naj bi prišlo do razkritja metodologije izvedbe stresnih testov. Na predhodnih sejah so bila sprejeta tudi priporočila Banki Slovenije, naj pripravi celovito poročilo o vzrokih za nastali kapitalski primanjkljaj pregledanih bank, njeni vlogi pri tem kot bančnega regulatorja učinkovitosti sistema korporativnega upravljanja bank v državni lasti in načinu reševanja posledic kapitalske neustreznosti poslovnih bank. A še preden smo v Državnem zboru prejeli prva pojasnila bančnega regulatorja, so v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že v zakonodajni postopek vložili predlog novele Zakona o banki Slovenije. Kot je bilo že povedano, gre za zakon, ki ga je Državni zbor pred dobrim letom prepoznal za neprimernega. Sedaj je nekoliko spremenjen in dejstvo, da gre za hibrid, se pozna v samem tekstu, uvod in zakon nista povsem usklajena. Nekoliko na hitro je bilo vse narejeno. V predlogu zakona so podane nekatere rešitve, ki morebitne ponovitve bančnega hazarda ne bodo preprečile, pa tudi rešitve, ki bi morebitno preprečitev ali vsaj zajezitev krize lahko preprečile ali nanj bistveno vplivale, dejstvo pa je, da bi morale te rešitve biti predhodno usklajene tako na ravni naše ekonomske politike, se pravi z Vlado in še zlasti z Evropsko centralno banko. Med nesmiselne rešitve sodita sodelovanje predstavnika Komisije za nadzor javnih financ na sejah Sveta Banke Slovenije ter zahteva, da Državni zbor guvernerja Banke Slovenije in štiri viceguvernerje imenuje z dvotretjinsko večino. Tu se lahko ustvari neka kriza, če je razdeljenost v parlamentu večja. Smiseln, a neusklajen, se pravi ta, ki bi ga dejansko lahko podprli, samo mora biti usklajen, je predlog, da lahko 15 poslank in poslancev, ne predsednik zbora, gospa Šimenko, ampak 15 poslank in poslancev, piše v tej verziji zakona, predlaga razrešitev guvernerja ali viceguvernerja oziroma vseh viceguvernerjev. To bi seveda pomenilo jasno opredelitev njihove odgovornosti in zmanjšalo verjetnost, da bi tudi v prihodnje vodili ali pristajali na tako nepremišljene projekte, kot je bila sanacija bančnega sistema v letu 2013. Da je bil predlog zakona napisan na hitro, kaže ureditev, po kateri pobudo za razrešitev guvernerja in viceguvernerja sprejme ali zavrne delovno telo Državnega zbora zgolj z glasovi večine članov, medtem ko isti predlagatelji za samo imenovanje, se pravi odločanje na plenarni seji predlagajo dvotretjinsko večino v Državnem zboru. O absolutni dvotretjinski večini poslancev, ki jo ponujajo predlagatelji za imenovanje članov sveta Banke Slovenije, velja poudariti, da ta ne velja niti za imenovanje ustavnih sodnikov, niti za imenovanje predsednika Računskega sodišča. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da gre pri tem zakonu za piarovsko akcijo, deloma jo lahko razlagamo tudi za poskus nekaj storiti, pa karkoli že bo. Žal odgovor Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, da je treba storiti karkoli, četudi slabo, ni pravi odgovor. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato na Vlado naslavljamo pričakovanje, da bo pri svojih nadaljnjih korakih na tem področju odločnejša, zlasti da se ne bo prepustila razprodajnemu valu, kjer se močno dokapitalizirana podjetja prodajajo kot na kakšnem sejmu s ceneno robo. Socialni demokrati predloga tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Predvsem je bilo zanimivo poslušati stališča poslanskih skupin, predvsem poslanskih skupin koalicije. Pri vseh poslanskih skupinah koalicije, tako Stranke modernega centra, Socialnih demokratov kot Desusa smo lahko prišli do spoznanja, da se na nek način zavedate problematike zakona o Banki Slovenije in da na en način pričakujete od Vlade Republike Slovenije, da bo pripravila spremenjeno oziroma dopolnjeno zakonodajo, zakon o Banki Slovenije, da bi se nedvomno, kot je bilo iz vaših stališč razbrati, povečala neodvisnost in predvsem odgovornost. Iz tega razloga si lahko razlagam, da boste predlaganemu zakonu, spremembi, nasprotovali zgolj zaradi dejstva, da ga je predlagala Slovenska demokratska stranka. Vemo, da po zakonodajni proceduri v Državnem zboru Republike Slovenije je danes to prvo branje, in v primeru podpore temu delu, bi lahko z nekimi skupnimi močmi tako koalicije kot opozicije pripomogli, da bi bil zakon o Banki Slovenije boljši. Nedvomno ne moremo pozabiti besed, ki jih je vlada Mira Cerarja izjavljala pri svojem imenovanju, da pričakuje sodelovanje opozicije. Vendar danes je dejstvo po šestih mesecih te vlade, vsak predlog, ki ga Slovenska demokratska dala ali katera druga izmed opozicijskih strank, je ta koalicija zavrnila. Ni bilo enega koraka, da bi rekli: "Poglejte, ta zakon ocenjujemo, da je ustrezen, vendar je potreben določenih popravkov." In jaz se strinjam oziroma sem prepričan, da kvalitetno zakonodajo v Sloveniji lahko dobimo izključno s sodelovanjem opozicije in koalicije. In na nek način tukaj koalicija vehementno zavrača. Stranka modernega centra si je vzela za stališče, ne vem, manj kot 3 minute. Res ne razumem, da po eni strani se zavedate tega, da je potrebna sprememba, in imate tukaj na mizi možnost sodelovanja in spremembe tega zakona, pa to zavračate. In ne nazadnje, da je tudi februarja letošnjega leta sedanji predsednik vlade dr. Miro Cerar izrazil mnenje, da je pri menjavi guvernerja Banke Slovenije potrebna sprememba zakona. Spoštovane, spoštovani, v SDS smo prepričani, da predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o Banki Slovenije na noben način ne zmanjšujejo njene neodvisnosti in da tudi mnenje Evropske centralne banke ni tako negativno do teh sprememb, kot jih poskušajo prikazati nekatere koalicijske stranke, na drugi strani pa tudi predstavniki Ministrstva za finance oziroma vlada. In poglejte, jaz sem osebno prepričan, da nedvomno je treba ohraniti neodvisnost Banke Slovenije kot same inštitucije, vendar če je ena inštitucija neodvisna, pa še to ne pomeni, da ta inštitucija ne potrebuje nadzora. In tukaj mislim, da smo v Sloveniji prišli do koraka, kjer bi morali določene ovire, ki jih nekateri, imam občutek, namensko postavljajo, tudi preskočiti. Neodvisnost inštitucije še ne pomeni, da neka inštitucija ne sme imeti nadzora. In ta nadzor mora biti kvaliteten in pa predvsem neodvisen. In vse te spremembe, ki jih s predlaganim zakonom predlaga SDS, niti v enem koraku ne zmanjšujejo neodvisnosti delovanja Banke Slovenije. Prepričani pa smo, da te spremembe lahko omogočajo kvalitetnejši nadzor, transparentnejše delovanje in pa vsekakor da bo Banka Slovenije, kar je tudi njena ključna naloga, njeno poslanstvo, zagotovila predvsem na en način varovanje varčevalcev v bankah, po drugi strani pa zagotovila zakonito delovanje teh bank in tudi izboljšala sam rezultat. Kdo je lahko odgovoren, da smo morali decembra 2013 z davkoplačevalskim denarjem že drugič v zgodovini Slovenije sanirati bančni sistem v višini več kot 5 milijard evrov? Mi smo se vedno spraševali, ali je Banka Slovenije izpolnila vse naloge, ki jih mora. Prepričan sem, da če bi izpolnila vse naloge, do 5-milijardne luknje ne bi bilo treba priti. Vprašanje je pa seveda, ali je ta številka tudi dokončna. Prepričan sem, da ne, in da bomo davkoplačevalci morali v nadaljevanju ponovno krpati bančne luknje. In do danes niti eden še ni prevzel za to odgovornosti. Dejansko se z enakim problemom verjetno tudi srečala Italija leta 2005, Antonio Fazio, in še druge države. In je bilo tudi veliko prahu. Mislim, da tukaj notri Državni zbor Republike Slovenije, poslanke, poslanci imamo danes priložnost, da rečemo, da se zavedamo situacije in Zakon o Banki Slovenije potrebuje spremembe. In to je del sprememb, ki jih predlaga SDS. Glede na to, da je zakon v prvem branju, sem prepričan, da bi lahko tudi s sodelovanjem koalicije, Vlade Republike Slovenije, Banke Slovenije prišli do kvalitetnejše zakonodaje, ki bi pa predvsem na nek način dala tudi neko varovalko davkoplačevalcem, da ne bodo dejansko ali pa da bodo vedeli, zaradi česa je prišlo do odliva denarja iz proračuna za sanacijo samih bank. In v niti eni sami rešitvi, ki jo mi predlagamo, ne zmanjšujemo neodvisnosti te banke. Kaj je sporno za koalicijo, da bi morala Banka Slovenije polletno poročati Državnemu zboru in da bi v tem poročilu morale biti v primeru, da nastanejo neke zaupne informacije, te informacije tudi vsebovane v tem poročilu? Zanima me, zakaj nasprotujete temu, da bi lahko na sejah Sveta Banke Slovenije bil tudi predstavnik Komisije za nadzor javnih financ kot predstavnik opozicije brez glasovalne pravice. Kje imate tu zadržke? Ali želite nekaj skrivati, ali želite, da dejansko kot koalicija, kot vlada stoodstotno obvladujete tudi guvernerja Banke Slovenije oziroma Svet Banke Slovenije. Zdaj imata možnost tu sodelovati minister za finance in predsednica Odbora za finance in monetarno politiko. In me zanima, kolikokrat se je predsednica Odbora za finance in monetarno politiko do sedaj udeležila Sveta Banke Slovenije. Ali ona ocenjuje, da je kakšna takšna skrivnost, zakaj predstavnik opozicije oziroma predsednik Komisije za nadzor javnih financ ne bi smel biti prisoten na taki seji? Predlagamo tudi spremembo glede števila mandatov. Mislim, da je treba to narediti, da ne more biti nekdo dosmrtni guverner Banke Slovenije. In predvsem zagotavljanje učinkovitejšega poslovanja banke, da lahko guverner Banke Slovenije sam postavi svojo ekipo. To pomeni, razreši in imenuje direktorje oziroma namestnike direktorjev oddelkov v Banki Slovenije. Tu bi ponovil besede, ki jih je izrekel nekdanji guverner Banke Slovenije na preiskovalni komisiji, ko je dejal, da je dejansko imel zvezane roke pri razrešitvi oziroma imenovanju direktorjev direktoratov v okviru Banke Slovenije. Ne glede na to, da se je podrlo njegovo zaupanje v določene direktorje teh oddelkov, mu svet banke ni dovolil zamenjave teh direktorjev. Ne nazadnje je pa guverner odgovoren za delovanje te banke. Jaz predlagam, da v primeru, da sledite samo predlogu, ki ga je dala Vlada, da se ta zakon ne podpre – ti argumenti, ki jih je vlada navedla, zaradi katerih ne podpira teh sprememb, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka, zame niso dovolj trdni – v poslanskih skupinah še enkrat pregledate, kaj dejansko predlaga in katere spremembe so vključene v ta zakon.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon, ki ga obravnavamo, prinaša predvsem dve novosti, prinaša več informacij o delovanju Banke Slovenije in prinaša večji nadzor nad delovanjem Banke Slovenije. Mislim, da sta to dva ukrepa, ki gresta v pozitivno smer. In težko kdorkoli izmed poslancev, ki zagovarjate transparentnost, takim ukrepom nasprotuje. Ta hiša, ta zbor, ta parlament ima pravico vedeti, kako se porablja davkoplačevalski denar. Prepričan sem, da če smo odgovorni poslanci in če odločamo o tem, kako se bo določen denar porabil, potem imamo pravico tudi vedeti, za kaj in kako se bo porabil. V primeru sanacije bančnega sistema in v povezavi z bankami pa se je v zadnjem času zelo velikokrat dogajalo, da poslanci nismo smeli vedeti, zakaj smo morali nek denar nameniti prav za določeno stvar. Vse se je skrivalo za tako imenovano bančno tajnostjo. Če govorim v prispodobah, potem bi rekel, da je pri tej sanaciji bančnega sistema, bančni tajnosti in varovanju vseh teh podatkov, da poslanci nismo smeli izvedeti vseh teh podatkov, nekaj podobnega, kot da se vam pokvari avto, vi peljete na popravilo ta avto, ampak avtomehanik vam ne pove, katere dele vam je zamenjal, ker je to bančna tajnost. Ampak vi ste plačnik, vi ste tisti, ki boste to popravilo plačali, zato je nujno, da veste, kaj plačate. In enak princip se mora uporabljati tudi v primeru bančne tajnosti, ko gre za državne pomoči. Težko si predstavljam, zakaj prav v tem primeru taka posebnost, ko pa imamo v državi tudi druga področja, kjer se operirajo in uporabljajo tajni zaupni podatki. Recimo eden izmed takih komisij je tudi Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, kjer redno operiramo z zaupnimi podatki in seveda smo poslanci tudi vezani na določene načine, da s temi podatki ravnamo pravilno, ko pa ugotovimo zlorabe, te stvari tudi obelodanimo širši javnosti. Mislim, da bi morali podobne principe uporabiti tudi v primeru bank in samega bančnega sistema. Pravilno je, da smo poslanci obveščeni o podrobnostih, o detajlih za kaj se bo določen denar porabil, za kaj bo šel za točno določeno sanacijo. Če so vse zadeve čiste in neproblematične, potem se ve, kako je treba s temi podatki ravnati in jih varovati. Če pa so zadeve kriminalne, alarmantne, potem je pa naša dolžnost, da s temi stvarmi seznanimo javnost, ker je to edini način, da tovrstne ekscese in nepravilnosti preprečimo tudi v prihodnje, ker drugače se nam lahko stare zgodbe vedno znova in znova ponavljajo. Poglejte primer sanacije bančnega sistema. Drugič to sanacijo bančnega sistema ponavljamo. Očitni se iz sanacije prvih napak nismo nič naučili. Očitno smo se premalo o teh stvareh pogovarjali. Ker drugače si težko predstavljam, zakaj bi ene in iste napake ponavljali kar dvakrat. Eden izmed pomembnih korakov naprej, ki jih ta zakon prinaša, je zagotovo več informacij o delovanju same Banke Slovenije, saj Banki Sloveniji nalaga, da dopolni svoja poročila tudi z določenimi zaupnimi podatki in informacijami. Jaz to stvar absolutno podpiram, ker bo prispevala k temu, da bomo boljše obveščeni in se bomo na podlagi boljših informacij tudi lažje odločali. Prav tako pa ta zakon prinaša omejeno bančno tajnost za primer, ko gre za državne pomoči. Tudi tukaj se mi zdi nujen ukrep, da če namenjamo ogromne milijarde za sanacijo bančnega sistema, da vemo, za kaj smo te milijarde morali tudi porabiti. To je en vidik pozitivnih elementov, ki jih ta predlog zakona prinaša. Drugi pomemben vidik je pa večji nadzor. Jaz sem bil presenečen, ko smo s strani Evropske komisije in tudi nekaterih drugih evropskih inštitucij dobivali razna pisma, kjer so visoki evropski uradniki kazali svojo bojazen, da parlament pretirano posega v Banko Slovenije in da je avtonomnost Banke Slovenije ogrožena. Jaz mislim, da je bila njihova skrb popolnoma odveč. Zahtevati informacije in pojasnila ne more biti zmanjševanja avtonomnosti. Kdorkoli razume svojo avtonomijo tako, da lahko počne karkoli želi, karkoli se mu zljubi, in za to ni treba nikomur odgovarjati, nikomur poročati, potem to ni avtonomnost, potem je to nekaj drugega, kar bi lahko bolj primerjali z brezpravnostjo, divjim zahodom in še kaj. Če je nekdo avtonomen in če ima mirno čisto vest, potem lahko brez večjih težav poroča o stvareh, o katerih ga posamezniki poslanci, druga zainteresirana javnost sprašujejo. Zato ni potrebno nobenega strahu, da se bo kakorkoli v avtonomnost posegalo. Svet Banke Slovenije je v samem sistemu Banke Slovenije ključen in pomemben organ. Ta zakon prinaša nekaj novosti, ki mislim, da bi izboljšale samo delovanje Sveta Banke Slovenije, predvsem nadzor nad delovanjem in pa tudi povečala bi se preglednost. Element, ki mi je v tem zakonu všeč, je definitivno ta, da se bi lahko po novem sej Sveta Banke Slovenije udeleževal tudi predstavnik Komisije za nadzor javnih financ, kjer ima po našem poslovniku večino opozicija. V sedanji obstoječi ureditvi se lahko sej Sveta Banke Slovenije udeležuje predstavnik Odbora za finance in monetarno politiko, kjer ima, če pogledate zgodovino, vedno doslej koalicija večino absolutno in pa predsednika. Če na eni strani se lahko teh sej Sveta Banke Slovenije udeležujejo koalicijski predstavniki, potem bi bilo tudi z vidika uravnoteženosti oziroma, če hočete, poštenosti pravilno, da bi to predstavništvo uravnotežili tudi z opozicijo, torej da bi bila v Svetu Banke Slovenije zastopana oba krila tega parlamenta – tako koalicija kot opozicija. Zdi se mi, da ta predlog je res popolnoma neškodljiv in lahko prispeva k temu, da je delovanje Sveta Banke Slovenije preglednejše in pa boljše. Poleg tega se mi zdi, da se jasno predpisujejo postopki za razrešitev članov Banke Slovenije, kljub temu da je gospod Križanič opozoril na določene nedorečenosti v smislu, da za imenovanje je potrebna dvotretjinska večina, za razrešitev je potrebna navadna večina. Ampak, saj veste, te zadeve se lahko enostavno popravijo v nadaljnjih obravnavah. Danes gre za prvo obravnavo, za začetek in te pripombe se v nadaljevanju lahko upoštevajo, če si želiš narediti korak naprej, če si želiš stvari izboljšati. Če pa iščeš elemente, kako bi to stvar zavrnil, pa lahko najdeš vse mogoče stvari. Še ena stvar, ki je vsaj za mene neproblematična in ne bi smela biti problem niti poseg v neodvisnost delovanja Banke Slovenije, da bi lahko njihovo delo revidiralo tudi Računsko sodišče. Jaz težko razumem logiko tistih, ki govorijo, da to bi bil pretiran poseg v neodvisnost Banke Slovenije, če bi Računskemu sodišču omogočili, da bi revidiral njihovo delo, hkrati pa lahko Banka Slovenije praktično naroča kogarkoli, tudi zunanjega izvajalca, če želi, da izvede revizijo nad njihovim poslovanjem. To ni poseg v avtonomijo, če bi te stvari delalo Računsko sodišče, pa bi bilo. Te stvari mi enostavno ne gredo v kontekst. Zdi se mi, da govorimo o pomembni temi, da pa jo številni jemljete preveč lahkotno, češ, to je opozicijski predlog, zavrnili ga bomo s hitro roko. Jaz mislim, da vendarle je to super priložnost, da se razprava o teh temah odpre, da se iz preteklih napak nekaj naučimo in da poskušamo sistem izboljšati, tako da bi v primeru naslednjih kriz deloval boljše. To je vsa poanta. Tukaj bi morali imeti skupne cilje in skupaj iskati rešitev, ne pa po stari koalicijsko opozicijski navadi, če predlog prihaja s strani opozicije, ga je treba zavrniti, se sklicevati na neke male detajle. Jaz vas nagovarjam, da enostavno vi daste zeleno luč temu zakonu v prvi obravnavi, pa bodite malo inovativni, drzni, pa ga, potem v drugi obravnavi amandmirajte in popravite po svoji lastni presoji, saj imate vendarle večino. Jaz vem, da je to nekoliko bolj zahtevno delo, ampak je pa z vidika parlamentarizma definitivno boljše, bolj učinkovito. Stvari hitreje in lažje tečejo, če opozicijske predloge sprejmete, da vam predstavljajo neko spodbudo, ki jih potem dodatno popravite. Kot sem dejal, v preteklosti se je pokazalo veliko napak in te napake je potrebno odpravljati. Jaz ne trdim, da čisto vse, kar je v tem zakonu, je zlata vredno, ampak po moji oceni definitivno lahko predstavlja korak naprej in bi bilo nelogično tako pobudo in tak korak že v samem startu zavrniti. Če samo nekaj let zadeve nazaj prevrtite, potem lahko ugotovite, da so se dogajale nenavadne stvari, ko je nekdanji guverner Banke Slovenije leta 2012 trdil, da je vse v redu, potem pa se je v enem letu vse spremenilo. Očitno z našim sistemom ni vse dobro, zato bi ga veljalo dopolniti.
Besedo ima gospod Tilen Božič. Pripravi naj se mag. Andrej Šircelj.
Hvala za besedo. Jaz se bom v svoji razpravi predvsem osredotočil na člene 6, 7 in 8 predloga. Uvodoma bi pa vseeno eno stvar izpostavil, ko je bilo prej rečeno, da neodvisnost ne pomeni, da ni potrebe po nadzoru oziroma da ni nadzora na tak način. Kar se tiče Banke Slovenije, mislim, da je tu nadzor vzpostavljen, kar tiče Evropske centralne banke, potem imamo zunanje revizorje, ki pregledujejo poslovanje, imamo Državni zbor. V zadnjih mesecih smo tudi videli, kako to deluje znotraj Državnega zbora, glede na to, koliko plenarnih sej smo imeli tukaj, pa tudi na odborih, kjer smo zahtevali pojasnila. Mislim, da smo pretežni del oziroma praktično vse te odgovore nekako dobili. Dobili smo tudi zelo obsežna in izčrpna gradiva. Praktično karkoli smo si zaželeli, je prišlo do nas, smo to lahko pogledali, se do tega opredelili in nekako zavzeli stališče, kaj mislimo glede tega. Del pa je, kot je bilo že uvodoma povedano, kar je pristojnost Računskega sodišča, bi bilo morda tam smiselno pogledati tudi v Zakon o Računskem sodišču, pa kaj so tiste njegove pristojnosti, da bi se tam del, kar se tiče nadzora, uredil. Vodilo pri tem, kar se tiče Banke Slovenije, mislim, da ga je treba nekako zasledovati, je predvsem to, da se ohrani neka neodvisnost, strokovnost, pa tudi moč regulatorja. Se pravi, da če se že gre, se gre v smeri, da se vse te lastnosti nekako krepijo. Kar se tiče tega predloga, bi vseeno izpostavil še eno zadevo, da Svet Banke Slovenije je v prvi vrsti strokovni organ, ni politični organ. Jaz del tega predloga vidim tudi na ta način, da bi prišlo lahko do politizacije Sveta Banke Slovenije, kar pa mislim, da ni v redu. Verjamem, da to nikakor ni bilo mišljeno s predlogom, ampak to je ena opazka, mislim, da bi lahko s tako rešitvijo se dejansko, dajmo reči, politični pritiski ali pa politično delovanje tam notri okrepilo. Če gremo gledat, recimo 6. člen, ki predvideva dvotretjinsko večino pri potrjevanju članov Sveta Banke Slovenije, se strinjam s tem, da vsekakor je treba iskati, se pravi pozicija, ko prihaja tudi do teh predlogov in tako naprej, išče širši konsenz, se pravi, da pridemo do več kot morda polovične ali pa dvotretjinske večine celo. Ne vem, sicer je morda nekoliko drugačen primer, ampak v primeru guvernerja Banke Slovenije je bil konsenz 77:7 v glasovih, kar je zelo dobro, recimo, pa ni take zahteve, da mora biti tako velika večina, da se to sprejme. Jaz nekako podpiram to, da so prizadevanja za to, da vsakič koalicija išče to podporo, ne pa da je to obvezno, predvsem zaradi tega, ker po mojem v nekih občutljivih trenutkih bi lahko prišlo do nekega dodatnega političnega zaostrovanja, politične krize in po navadi so ta vprašanja najbolj pomembna ravno takrat, ko je Slovenija v težkih časih. Če gremo naprej na 7. člen, kar se tiče tega, da bi Državni zbor ugotavljal nezdružljivost opravljanja funkcij članov sveta Banke Slovenije, pa potem v 8. členu ta drugi odstavek, ki se ukvarja tudi s pobudo za razrešitev člana Banke Slovenije, ki bi ga podalo 15 poslancev, potem bi ti poslanci tudi dali nekako opis opisane kršitve, predložili bi tudi dokaze o kršitvi zakona in tako naprej. To se mi nekako ne zdi primerno, ker se bojim, da bi prihajalo do pogostih političnih linčev članov Sveta Banke Slovenije in drugih, ki so zaposleni v Banki Slovenije. Na ta način bi prišlo do nekih dodatnih, za moje pojme, nedopustnih pritiskov. Mislim, da ti, ki so tam, delajo strokovno, in s tem, da bi jih neprestano "vlekli" v Državni zbor in zahtevali od njih, tako je bilo v zadnje času, sicer del je bil pravičen, del pa tudi morda nekoliko pretiran, se jih tudi nekoliko ovira pri njihovem delu, pri tistem, kar morajo delati, se pravi nadzirati in opravljati tiste svoje naloge. Kar se tiče naloge Državnega zbora, je naša prva naloga zakonodajna funkcija. Ta veja oblasti smo mi. Ena od določenih dodatnih nalog, jaz vidim predvsem težave, ki so nastale uvodoma, se pravi, da zakonodaja ni bila pripravljena oziroma dodelana do te mere, da bi lahko to preprečevala. Da bo pa zdaj Državni zbor svoja pooblastila in delo popravljal na tak način, da bo zdaj, blago rečeno, pametoval o tem, kaj bi morali delati organi pregona, kaj bi morala delati sodišča, kaj bi morala delati policija, ki bi moral delati Nacionalni preiskovalni urad, se mi pa zdi, da to pa nekako ni primerno, ker na ta način nekako odmaknemo pozornost od tistega, kar je bilo uvodoma narobe, se pravi ta izvorni greh, ki je slabo pripravljena zakonodaja. Tako da jaz mislim, da je naša prva in glavna skrb to, da bo zakonodaja pripravljena tako, kot je treba. Tukaj lahko vidimo, mislim, da je danes tretja obravnava zakona o bančništvu, potem kar se tiče morda zakona o Računskem sodišču in tako naprej, kjer se da te zadeve še izboljšati, nikakor pa ne, da se bomo zdaj nekako spravljali v situacijo, ko se bomo mi postavili v pozicijo, da mi boljše znamo opraviti delo, ki ga opravlja NPU, preko raznih preiskav, da znamo boljše opraviti delo, kot bi ga morda opravili tisti, ki so za to usposobljeni, na primer tožilci in tako naprej. Jaz bi se res tukaj vrnil nazaj, se obrnil na naše delo in dajmo te zadeve na začetku narediti na tak način, da bo zakonodaja delovala predvsem preventivno, da ne bo treba naslednjič spet dokapitalizirati bank z dodatnimi milijardami, in bomo potem spet posegali v delo tistih organov, ki smo jim pa pripravili, da bi svoje delo delali tako, kot je treba, slabe podlage. Hvala.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravi naj se dr. Franc Križanič. Besedo ima pred tem še predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Iz te razprave kolega Božiča je bilo večkrat razbrati glede politizacije Banke Slovenije. Jaz mislim, če Slovenska demokratska stranka predlaga spremembo tega zakona pri imenovanju, da je namesto navadne večine potrebna dvotretjinska večina, jaz mislim, da s tem politizacijo kvečjemu zmanjšujemo, kajti s tem onemogočimo, da dejansko neka vlada, neka koalicija sama imenuje guvernerja na predlog predsednika Republike Slovenije. Ampak mi se zavzemamo predvsem za čim širši konsenz in čim širšo podporo. Govorimo o Banki Slovenije, govorimo o neodvisni instituciji, ki je pomembna za delovanje bank v Republiki Sloveniji, ki je pomembna za varovanje varčevalcev po teh bankah, ne govorimo o politizaciji. Mi to politizacijo kvečjemu znižujemo, kajti verjetno je potreben širši konsenz, če potrebuješ dvotretjinsko večino ali če potrebuješ navadno večino. In osebnega mnenja sem, da Banka Slovenije je ena izmed najpomembnejših inštitucij. Če že pogledamo zgodovino naše mlade države, lahko ugotovimo, da, ne vem, davkoplačevalci smo izgubili precej denarja zaradi delovanja bančnega sistema. In jaz mislim, da z regulatorjem nekaj ne more biti v redu, če ti saniraš banko s 5 milijardami evrov na račun davkoplačevalcev. In da je to že druga sanacija bank na račun davkoplačevalcev. Mislim, da se z vašimi trditvami, spoštovani kolega Božič, ne morem strinjati, da mi poskušamo v Banko Slovenije dati nek politični vpliv, če poskušamo to zadevo širiti, čim širši konsenz.: namesto navadne večino, dvotretjinska večina.
Replika, gospod Tilen Božič.
Bi samo razložil, v katerem delu sem bil morda nekoliko napačno razumljen. Moje stališče je šlo v tej smeri, da z dvotretjinsko večino bi predvsem prišlo do večjega pritiska, ki ne nujno pripelje do boljšega rezultata. V obstoječi rešitvi, ki je na razpolago, bi ponovno opozoril na to, da prejšnji guverner se je sprejel s 77 glasovi, večina, ki jo vi predlagate, pa je 60. In moje stališče je pač šlo v tej smeri, da kljub temu da to ni predpisano, po eni strani daje manj pritiska na tiste, ki morajo doseči tako širok konsenz, se pravi še več kot 60, in po drugi strani, da pač ta zadeva deluje. Hvala.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj, kot sem rekel, naj se pripravi dr. Franc Križanič.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegice in kolegi! Če zagovarjamo nadzor nad Banko Slovenije, to pomeni odgovornost. Zakaj? Zaradi tega ker danes v 152. členu Ustave piše oziroma je določeno, da Banka Slovenije odgovarja Državnemu zboru. Kako odgovarja, zakaj odgovarja in kaj ima Državni zbor v svojih rokah, da tako rečem, da je ta nadzor lahko zadosti učinkovit? Mislim, da je v tem Državni zbor brezzobi tiger. Brezzobi tiger zaradi tega, ker smo že večkrat ugotovili, da Državni zbor nima instrumentov, nima niti metod, nima tistega, kar bi vsak nadzornik potreboval in vsak nadzornik potrebuje, da sploh lahko pregleda poslovanje nekega subjekta, kaj šele Banke Slovenije. Državni zbor je sprejemal poročila Banke Slovenije na takšen ali drugačen način. Ta poročila so bila javna – kot za vse ostale. In pravzaprav ni imel nobenih metod, nobenih vzvodov, da bi karkoli več zahteval. Je pa Banka Slovenije delala in dela naslednje. Nadzoruje poslovne banke, ob tem da nima več vloge monetarnega izdajatelja denarja, ker je del Evropske centralne banke, in ko ugotovi, da kapitalska ustreznost posamezne banke ni ustrezna, izda odločbo, sklep, nek pravni akt in naroči ustanovitelju, da dokapitalizira banke. In v Sloveniji je pač po sili razmer to največkrat država. In guverner Banke Slovenije pošlje pismo predsedniku Vlade, ministru za finance, in naroči: dokapitaliziraj banko. To naredi Banka Slovenije. Dejansko je to delala tudi v zadnjih šestih, sedmih letih. In minister za finance da na Vlado zahtevek, naj se vzame toliko in toliko državnega denarja, toliko in toliko denarja davkoplačevalcev in dokapitalizira banke. Potem prideta guverner in minister za finance pred kamere, tako kot sta prišla konec leta 2013, in povesta številke, povesta, kako je vse skupaj v redu in kako se to dejansko potem zgodi. Banke Slovenije glede tega, oprostite, ne nadzoruje nihče. Še več, niti Računsko sodišče ni do danes pregledalo niti pravilnosti niti gospodarnosti niti ekonomičnosti Banke Slovenije v imenu tako imenovane neodvisnosti. Tu dejansko lahko neodvisnost pomeni neodgovornost. In, oprostite, gospe in gospodje, navsezadnje mi potem sprejemamo zakone o povečanju davkov, o tem, kako morajo davkoplačevalci več plačati, in potem guverner napiše pač sklep, odločbo, karkoli, pošlje Vladi in Vlada da ta denar. Za tako imenovano stabilnost finančnega sistema, stabilnost finančnega sistema pa pomeni to, da morajo biti depoziti ljudi varni. In potem ti ljudje enkrat preko davkov plačajo svoje depozite, drugič jih pa že tako ali tako tam imajo, so jih pač nekoliko izgubili, ker so banke dale toliko in toliko kreditov, ki jim niso bili povrnjeni. In nad tem ne bdi nihče. In mene čudi mnenje Vlade, ki v imenu ne vem česa, neodvisnosti, strokovnosti in tako naprej, brani takšno neodvisnost – pravzaprav ne vem, za kakšno sprego tu gre, da bi bila Banka Slovenije nadzorovana, kar je v skladu z ustavo. Ampak enostavno nima mehanizmov, metod, Državni zbor skratka nima nobenih vzvodov, da bi dejansko lahko nadzoroval Banko Slovenije. In tukaj, ko pravi kolega Božič, saj imajo pa potem revizorja, pa revizor napiše mnenje. Nimajo pa Računskega sodišča in Banka Slovenije je danes edina inštitucija, ki nima nadzornika. Ima lahko Evropsko centralno banko, ki je ta nadzornik. Ampak Banka Slovenije je, če želite, ekspozitura Evropske centralne banke in dela po navodilih Evropske centralne banke. In tisti, ki je nalogodajalec, ne more biti hkrati nadzornik. V Sloveniji se to ne more zgoditi. Tudi če je nekdo v Frankfurtu, ne more tisti, ki nalaga, da naj se nekaj izvrši, zraven biti še nadzornik. Oprostite, gospe in gospodje, to je skregano z logiko. Državni zbor je pač tisti tukaj, ki enostavno vse požre in tukaj seveda potem lahko govorimo, ja, primarna vloga Državnega zbora pa je, da sprejema strokovne in ne vem kakšne predpise. Oprostite, gospe in gospodje, Zakon o bančništvu je imel 42 strani, pa 125 amandmajev. Ali je bilo to strokovno, kolega Božič, ko zagovarjate, naj se Državni zbor osredotoča na to? Pred dvema dnevoma ali pa pred tremi dnevi ali pa pred enim tednom smo pa ravno tako glasovali o nekem zakonu, ki je imel 135 amandmajev, ker se nista mogli dve službi pravno zmeniti in ker pač službe niso delovale, kakor naj bi delovale, na Ministrstvu za finance. Ne si metati peska v oči in enkrat govoriti tako, potem pa tako, kakor nam dejansko pride. Dajmo biti konsistentni glede tega. In dajte potem zavrniti Vladi zakon, ki je nestrokovno pripravljen. In dajte potem zavrniti proračun, finančni izid proračuna za leto 2013, ker so tudi napake notri, ki jih Računsko sodišče določa, že, ne vem, 10 let. Takrat je pa pač disciplina SMC, ko vladna predstavnica ali pa vladni predstavniki naročijo, kako je treba glasovati in dajo mnenje, kako je treba glasovati. In potem pač cela stranka glasuje tako, kot pravi Vlada. Tukaj bodimo pač toliko fer sami do sebe in si priznajmo tudi lastne napake. Tukaj jaz pač ne razumem tega, da se v imenu zdaj tako imenovane neodvisnosti dejansko brani nek status Banke Slovenije, ki je popolnoma brez nadzora. Gre za to, da se tukaj poveča nadzor nad Banko Slovenije, ki ga danes dejansko ni, s tem da pride seveda s petimi milijardami, da je treba plačati in potem se to tukaj požegna, da tako rečem. Dejansko me tukaj čudi ta povezava Banke Slovenije pa Vlade Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je izvrševalec tistega, kar reče Banka Slovenije, v imenu davkoplačevalskega denarja. Pozivam, apeliram k temu, da pred glasovanjem še enkrat premislite, ali ne bi bilo morda modro zakon spustiti v drugo obravnavo, ga prilagoditi, ga dejansko narediti tako, da bo pa Državni zbor vseeno imel neke vzvode, da bo nadzoroval Banko Slovenije in da bo nadzoroval s tem porabo davkoplačevalskega denarja. Gre za to. Ne gre za to, kdo je guverner, pa kdo ni guverner, pa kako je treba njega nadzorovati in tako naprej. Gre za to, da se nadzoruje poraba davkoplačevalskega denarja. Pet milijard. In za to gre. Dejansko še enkrat pozivam, da razmislite o tem, da se zakon podpre v prvem branju in da se dejansko potem prilagodi tako, da bo Državni zbor imel neke vzvode za nadzor. Kajti tudi Računsko sodišče je bilo zdaj mnenja, da po tistem Zakonu o računskemu sodišču, dokler je bil prejšnji predsednik, ni pristojno za to, da bo nadzorovalo Banko Slovenije. Tudi to je napad na neodvisnost Banke Slovenije. Halo?! Pa dajmo, no! Tukaj gre za to, da se dejansko pusti neko institucijo popolnoma brez nadzora, da lahko pač dela z davkoplačevalskim denarjem, kar želi. Računsko sodišče do danes ni pregledalo poslovanja Banke Slovenije, niti zakonitosti, niti gospodarnosti. V čigavem interesu je to? Jaz itak menim, da Računsko sodišče to lahko naredi. In tukaj je spet mnenje Vlade Republike Slovenije, da tega pa ne ne sme delati, to pa je zdaj napad na neodvisnost. Kakšen napad pa je takrat, ko Banka Slovenije zahteva toliko in toliko denarja na denar davkoplačevalcev?! Tega se tukaj ne sprašujemo. In še enkrat, prosim, dajmo podpreti ta zakon, dajmo iti naprej s tem zakonom in dajmo zagotoviti, da bo Državni zbor imel pač več vzvodov za nadzor.
Besedo ima dr. Franc Križanič, pripravi naj se gospa Urška Ban.
Hvala, predsednik. Spoštovani visoki zbor! To, kar se odpira v tem zakonu in je relevantno, je postopek za zahtevo odgovornosti guvernerja Banke Slovenije. Zakon ga postavlja dosti jasno. Če se pripozna ta potreba, potem bi bilo seveda možno zakon v tej obliki sprejeti in ga potem krepko popraviti, tudi uskladiti z ECB in iti naprej. Seveda je to stvar odločitve v širšem krogu in verjetno tu na plenarni seji tovrstne odločitve ne moremo sprejeti na kakršenkoli način. Dejstvo je, da problem obstaja, dejstvo je, da je potreba po tej odgovornosti velika, dejstvo je, da jo vidi vsak, tudi laik, z različnih aspektov. 130 milijonov evrov bomo plačali iz proračuna letos, hkrati črtamo učno pomoč, zavarovanje, subvencije za zavarovanje za tiste, ki intenzivno kmetuje in so bolj izpostavljeni vremenskim neprilikam in podobno. Se pravi, en kup stvari varčujemo, hkrati pa smo 130 milijonov iz tekočega proračuna namenili za obresti. En del kot izdane obveznice, tako da država samo obresti plačuje, drugi večji del, dve tretji pa si je morala dejansko izposoditi in zdaj tiste obresti vrača. Ta prvi del je 30 milijonov, je včeraj poročal finančni minister, in ko se bo neka banka poceni odprodala, recimo, da je tretjino tega dobila, bo 10 milijonov ta dotična banka, veste, o kateri govorim, 10 milijonov bo njen kupec, ki jo bo kupil za drobiž, dobil iz proračuna in odrinil dobesedno crowding out, bi rekli Angleži, odrinil bo tiste ljudi, ki bi dejansko potrebovali socialno ali razvojno pomoč. Sredstva za znanost so se prepolovila v zadnjih treh letih in sčasoma tudi ta izvoz, ki ni čudežen, je posledica razvojnih politik na različnih ravneh, ne bo več deloval. Določeni ljudje mislijo, da se je to zgodilo samo, da se kar samo odvija, tudi ob nekaterih razpravah to opazim, da še se dogaja, še se izboljšuje, rezultati za to četrtletje bodo dobri. Ampak slej kot prej se bo to nehalo, ker se je s to bančno sanacijo se je kot nek polip prisesala in seveda bi zdaj bilo treba reagirati. Ker imam čas, lahko malo več komentiram, zanimiv je odnos Slovenske demokratske stranke, ki je opazila to patologijo ali kakorkoli temu rečete, te nepravilnosti, zdaj pa reagira na njih, čeprav jim je prej nekako botrovala. Ampak se je vsaj odzvala. Ko je opazila, se je odzvala. To je izrazito človeško. Kakršni so, so. Ampak je človeško. Ko opaziš napako, jo poskušaš popraviti, tudi če si bil ti zraven, ko je bila zagrešena. Nekje drugje tega ni zaznati. Obratno. Se kar gleda stran in drži vrečo. Jaz bom glasoval, tako kot se je koalicija odločila, ampak z nekimi simpatijami pa gledam na ta poskus, tudi če je neroden, tudi če gospa Šimenko govori, kako bo predsednik države zahteval razpravo o odgovornosti, hkrati pa 15 poslancev, piše v zakonu, kar je verjetno neka prejšnja verzija imela. Ampak je človeško. In na drugi strani ni človeško, je nenavadno, je presenetljivo, je robotsko. Kdo pa tega robota vodi, se je gospod Šircelj retorično spraševal, pa tudi jaz se retorično sprašujem. Kdo je potem tukaj tisti lobi v ozadju, ki je to speljal. Ekonomisti rečemo revealed preference. Jaz ne vem, kaj potrošnik kupuje, ampak kaj hoče kupiti, ampak ko pa kupi, pa opazim in ugotovim, česa želi več in česa želi manj. En prodor se je zgodil 30. septembra 2013. Takrat je prišlo očitno do spremembe metodologije in do poslabšanja rezultatov stresnih testov. Tam bi se dalo iskati naprej, če bi bil še kdo v tej državi, ki je sposoben to delati, iskati neka ozadja, kdo so in kaj in kje se profitira. Profitirali bodo tisti, ki kupujejo. To je jasno. Domačini dobijo napitnino od tega, tistih 30 srebrnikov dobijo, razumete, ki jih je original potem nazaj vrgel na vrt, pa so njivo kupili. A ne? Je tako. Kakšni so problemi, zaradi katerih bi morali odgovornost zaostriti, pa je zelo verjetno ne bomo? Prvič, razlastitev malih delničarjev ali manjšinskih delničarjev, ki je bila dvomljivo zakonita, izvedena je bila z antidatiranjem, tako da je bilo opaziti v sami aktivnosti, da je šlo za neke vrste goljufijo. Ni bilo treba biti ne vem kako moder. Kmet lahkot to opazi, če je datum prestavil nekdo nazaj, zato da je dosegel nek namen, da sodišče ni moglo več reagirati. To pač ni pošteno. Ni treba imeti ne vem kakšnega zakona, ne vem kakšnega predpisa, da ti to prepoveduje. Potem nejasna metodologija stresnih testov z omenjenim 30. septembrom, ko je prišlo do nekega vdora, še dodatne zahteve po poslabšanju rezultatov teh testov. Tukaj se kaže, da je prišlo do, govorimo o neodvisnosti Banke Slovenije. Tukaj je prišlo do hudega napada na neodvisnost Banke Slovenije od nekod iz tujine. Jaz bi se strinjal, enkrat je, mislim da, prof. Prašnikar pisal, naj razkrije guverner. Naj vsaj razkrije, kdo je izvajal takrat te akcije, zaradi katerih je bil rezultat tak, kakršen je. Potem diskrepanca rezultatov stresnih testov. Bili so vsaj trije stresni testi z diametralno nasprotnimi rezultati, tisti, ki ga je Banka Slovenija sama naredila, in tisti, ki ga je naredili Oliver Wayman. To je ena proti dva skoraj. Roland Berger pa je nekje v sredi. Vsak dober gospodar bi potem rekel: "Tole prekinjam, na novo bom proučil, kaj se sploh godi." Ali pa bi se na svoj stresni test uprl. Nikakor pa ne bi na slepo kar ustrelil, če rečem pod narekovaji, in izvedel tako atako, tak napad na slovenski proračun. In to vse bi bilo še, recimo ali bi izpostavili odgovornost ali ne bi ali je odgovorna ali ni odgovorna, komu je odgovorna, ampak tisto, kar je pa res še globlji problem, je pa prepolovitev kreditov slovenskega bančnega sistema do tako imenovanih nefinančnih družb, do gospodarstva, do realnega sektorja. Jaz sem še v petek govoril, da kaže, da je januarja prišlo do malega izboljšanja, februarja se je to že nazaj poslabšalo. Sedaj je prišel nov Bilten Banke Slovenije, spet je padlo iz januarja na februar je obseg kreditov zopet padel nefinančnemu sektorju. To seveda vsakdo opazi, slehernik, vsak gostilničar opazi, ker ima prazno gostilno, vsak mali obrtnik, ker zlepa ne dobi kredita. In kako smo to preživeli? Zaradi tega izvoza, zaradi presežka, ker 3 milijarde je večji izvoz od uvoza. Ko se odlijejo vsi dohodki, še vedno 2 milijardi ostaneta. Ta priliv nas rešuje, dokler pač razvojne politike ne bodo zakrnele do te mere, da ne bo več vzvodov, ki so slovensko gospodarstvo dvignile in dale temu narodu zadostne pogoje, da je pokazal svojo moč. Jaz mislim, da odgovornost bi morala biti. Ta zakon, kolikor je na hitro narejen, ker to je problem, dejansko je problem hitrica, naglica, s katero je bil narejen, v želji nekaj narediti,bi se dalo popravljati ali bi se ga dalo kako drugače komunicirati. Zaskrbljujoče je poslušati predstavnike Vlade, ki dejansko govorijo, gospa Sodin, moja bivša sodelavka, mi smo izjemno cenili njen prispevek v EBRD, kot da ni nobenegaproblema, kot da je vse v redu. In ta dokapitalizacija, če bo tako šlo naprej, ne bo zadnja, ker krčenje kreditov kreira slabe kredite. Ko v sistemu ni kreditov, potem še tisti gostilničar, ki ima prazno gostilno, na koncu postane slab dolžnik. To so pač makroekonomske zakonitosti. Strinjam se, da je tu treba nekaj narediti. Na osnovi tega zakona te pobude verjetno ne bo danes, ampak moral pa bi se najti nek dogovor ali kakorkoli na ravni parlamentarnih strank in potem z nosilci ekonomske politike skomunicirati odgovornost, da se preko te odgovornosti spremeni obnašanje. Če se zamenja Janez s Petrom, je čisto vseeno, če se obnašanje ne spremeni. Evropska centralna banka dela praktično vse, da bi pognala gospodarstvo. Najprej so dali že oktobra posebne kredite, da bodo direktno kupovali obveznice od bank, ki naprej kreditirajo gospodarstvo. In sem mislil, aha, morda bo pa to tudi do nas prišlo. En mesec se je malo pokazalo, potem je šlo pa spet navzdol. Zdaj je začela s temi nekonvencionalnimi odkupi državnih obveznic, že izvaja dva meseca, pa se zopet nič ne pozna na kreditnih aktivnostih, februarja je šlo zopet navzdol, ko je bilo že upanje, morda pa je januar tisto dno, pa bo zdaj začelo – spet nič. In to v gospodarstvu, veste, ki ima omenjeni presežek, ki ima rast, ki jo večkrat omenjamo, govorimo o tistih 2,6, ampak če gledate v evrih, je 3. Kje so dobili 0,4 inflacije, jaz ne vem, ker inflacije ni, je deflacija. 3 % se je povečalo. In letos vsi signali kažejo, da bo rast najmanj taka kot lani. Se pravi, to sproščanje kreditov ECB nam bo vsaj na izvozu koristilo, če že tu ne. Zakaj se pa tu ne uredi, je pa stvar nekih posebnih presoj, ki verjetno presegajo informacije, ki jih mi tu lahko podamo. Toliko bi imel. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Urška Ban. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. V zadnjih dveh mesecih smo se v parlamentu veliko ukvarjali z morebitnimi nepravilnostmi v postopkih zadnje sanacije bank, od noveliranja bančne zakonodaje v letu 2013 do izvedbenih postopkov sanacije bank s strani Banke Slovenije. Pa se ne bom tu vračala na vse že izrečene očitke na eni strani in pojasnila, ki so nam bila tokom teh dveh mesecev podana tako s strani Vlade kot Banke Slovenije na drugi strani, ker sama menim, da so od tu naprej za podajanje še potrebnih odgovorov odgovorne za to pristojne institucije in specializirani organi, ki morajo opraviti svoje poslanstvo neodvisno od politike in kakršnihkoli drugih interesov. V vseh teh razpravah, ki smo jih na temo Banke Slovenije in bančne sanacije imeli v našem parlamentu, pa se zdi, da se tudi na ravni Evropske unije v zadnjem času intenzivno ukvarjajo z vprašanjem neodvisnosti Banke Slovenije, saj opozorila prihajajo tako iz Evropske komisije kot tudi iz Evropske centralne banke. Evropska centralna banka je že v letu 2014 na takratno zakonodajno pobudo poslancev Državnega zbora, ki je v določenih delih celo identična tej spremembi, ki jo obravnavamo danes, izrazila določene tehtne pomisleke. Nekatere danes predlagana spremembe so torej identične lanskim predlogom, ki jih je tudi vložila SDS in o katerih je tudi Evropska centralna banka že lani izrazila mnenje, pomisleki pa so bili podobni tokratnim. Takrat zakonodajna pobuda v razpravi v Državnem zboru ni bila sprejeta tudi zaradi upoštevanja pomislekov, ki jih je podala Evropska centralna banka, zlasti glede varstva neodvisnosti centralnih bank. Evropska centralna banka je ponovno mnenje izdala v odzivu na predlagane spremembe, ki jih je v parlamentarni postopek ponovno vložila opozicijska SDS, in sicer februarja 2015, zaradi očitkov o ravnanju Banke Slovenije pri sanaciji bank. Evropska centralna banka je pravno mnenje k predlaganim spremembam Zakona o Banki Slovenije izdala skladno s svojo pristojnostjo po pogodbi EU na prošnjo Državnega zbora. To mnenje je javno in je tudi objavljeno na spletnih straneh ECB. Kaj so predlagane spremembe na katere se je odzvala Evropska centralna banka? Poslanci SDS so vložili v parlamentarni postopek novelo zakona o Banki Slovenije, s katero želijo, tako so zapisali in povedali, povečati preglednost delovanja slovenske centralne banke in vzpostaviti večjo odgovornost guvernerja in Sveta Banke Slovenije. Če na kratko povzamem, kaj predlagajo: večje zahteve za poročanje Banke Slovenije Državnemu zboru, da bi na sejah sveta Banke Slovenije sodeloval tudi predstavnik opozicije. Tukaj naj mogoče še pojasnim svojo vlogo sodelovanja na svetih Banke Slovenije. Kot predsednica Odbora za finance dobim vsa gradiva, ki se obravnavajo na svetih Banke Slovenije in sem informirana, kaj se sprejema in o čem se odloča na svetih Banke Slovenije, tudi če se zaradi kakšne seje odbora ali seje državnega zbora seje tega sveta takrat ne morem udeležiti. Sveti Banke Slovenije potekajo ob torkih, lahko pa se kdorkoli od poslancev obrne name tudi v zvezi s tematiko Banke Slovenije, kot se obračate name v zvezi z drugimi tematikami, mi daste pobude, vprašanja, želje po razpravi na seji odbora na temo, ki je v pristojnosti Banke Slovenije. Ko bom pa sama ocenila, da je na podlagi določene teme, ki se obravnava na seji Sveta Banke Slovenije, potrebna širša razprava tudi na seji odbora, bom takšno sejo odbora tudi sklicala in nanjo povabila tudi predstavnike Banke Slovenije. Do zdaj pa so redno udeleženi na vseh naših sejah odbora, ne na vseh, ampak tam, kjer je tematika vezana na področje bančništva, Banka Slovenije nam korektno odgovarja, pojasnjuje in izvršuje sklepe, ki jih na odboru sprejmemo. Potem so še druge spremembe, in sicer spremembe postopka za razrešitev članov Sveta Banke Slovenije zlasti v primeru zagrešitve hujše kršitve in nezdružljivost funkcij, nadalje spremembe, ki dajejo guvernerju Banke Slovenije možnost, da brez razloga razreši direktorje in namestnike direktorjev oddelkov, da pravilnost poslovanja Banke Slovenije revidira Računsko sodišče, da bi bila guverner in viceguverner ponovno imenovana največ enkrat. Na navedene spremembe, ki sem jih tukaj na kratko povzela, je podala svoje stališče, kot sem že prej povedala, tudi Evropska centralna banka. Pa naj se še sama mogoče dotaknem nekaj področij. Prvič, revidiranje. Revidiranje poslovanja Banke Slovenije je posebej urejeno v Zakonu o Banki Slovenije. V skladu z določbami tega zakona poslovanje Banke Slovenije revidira neodvisni mednarodni revizor. Posebna ureditev revidiranja Banke Slovenije je bila sprejeta zaradi njene neodvisnosti, ki je določena tako z ustavo Republike Slovenije kot tudi s pogodbo o delovanju Evropske unije. Pri ureditvi revidiranja je upoštevano, da računovodske izkaze Evropske centralne banke in nacionalnih centralnih bank revidirajo neodvisni zunanji revizorji. V našem primeru tisti, ki ga Banka Slovenije izbere po Zakonu o javnem naročanju in ga predlaga v postopek dokončnega izbora, kjer ga najprej obravnava svet ECB in ga priporoči svetu EU, ki revizorja tudi potrdi. Revizorji so izbrani in delujejo tudi v skladu z dobrimi praksami za izbiro in mandat zunanjih revizorjev, ki jih je določila ECB, zahteve glede revidiranja subjektov javnega interesa pa ureja tudi uredba Evropskega parlamenta in Sveta. Zakon o Računskem sodišču pa ne predvideva nadziranja Banke Slovenije in takšnemu nadzoru ta zakon tudi ni prilagojen. Do zdaj se je vprašanje pristojnosti revidiranja Računskega sodišča izpostavilo enkrat, leta 2012, in še takrat Računsko sodišče ni zahtevalo revizije poslovanja Banke Slovenije, ampak pregled nadzorniških aktivnosti Banke Slovenije. Torej trditve, da nad delovanjem Banke Slovenije nihče ne opravlja pregleda, ne držijo. Revidiranje je torej že v sedanjem zakonu urejeno skladno s pogodbo o delovanju Evropske unije in statutom Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke. Če pa bi spreminjali ureditev, ki velja sedaj, bi bilo najprej treba poseči oziroma določiti pravno podlago v Zakonu o Računskem sodišču za pristojnost revidiranja Računskega sodišča nad pravilnostjo poslovanja Banke Slovenije. Ob tem bi morali strogo upoštevati okvir revidiranja, ki ga je v svojem mnenju predstavila oziroma na njega pokazala Evropska centralna banka. In to določbo bi bilo najprej potrebno urediti v Zakonu o Računskem sodišču. Potem naprej, večja vloga poročanja. V skladu z določbami Zakona o Banki Slovenije Banka Slovenije že sedaj poroča o svojem delu Državnemu zboru. Prej sem že govorila, da je prisoten skoraj na vsaki seji Odbora za finance tudi predstavnik Banke Slovenije. V tem okviru je Državni zbor seznanjen z letnim poročilom in finančnim načrtom Banke Slovenije. Banka Slovenije posreduje vse informacije, ki jih zahtevata Državni zbor ali Odbor za finance in monetarno politiko, če zanjo ni izrecnih zakonskih omejitev. Kot sem že prej povedala, na seji sveta banke lahko sodeluje poleg ministra tudi predstavnik Odbora za finance in monetarno politiko. Na teh kot predsednica odbora na sejah sodelujem jaz, in sem vas že prej pozvala za vse morebitne drugačne načine dela, kot jih imam sama, da mi te pobude tudi podate. Glede poročanja Državnemu zboru je treba poudariti, da smo tudi ravnokar imeli sejo Državnega zbora, kjer je guverner izčrpno poročal o vseh postopkih pretekle sanacije bančnega sistema in odgovarjal na vprašanja poslank in poslancev. Sedanja ureditev torej zagotavlja vključenost in informiranost Državnega zbora o delu Banke Slovenije. Menim, da bi drugačna ureditev lahko vodila tudi v določeno politično podrejenost Banke Slovenije oziroma politično vmešavanje v delovanje Banke Slovenije, saj nobena institucija na Banko Slovenije ne sme vplivati, ne sme dajati navodil, niti Banka Slovenije se ne more po navodilo obračati na druge organe. V procesih presojanja postopkov Banke Slovenije, ugotavljanja kršitev zakonodaje in podobno, kot sem že prej povedala, so pristojni drugi organi. V zvezi s posredovanjem zaupnih podatkov Državnemu zboru menim, da je to področje potrebno urejati v skladu z nacionalnimi predpisi s področja varovanja zaupnih podatkov kot tudi predpisi, ki to področje urejajo na nivoju Evropske unije ter v skladu z mnenjem ECB, česar sedanji predlog ne zagotavlja. Glede razrešitve organov odločanja. ECB glede razrešitve organov odločanja Banke Slovenije opozarja na pogodbo EU v 130. členu, ki določa načelo osebne neodvisnosti, ki je ključni vidik načela neodvisnosti centralnih bank za članice evropskega sistema centralnih bank. Po tem načelu, ki je vključeno tudi v statut, so guvernerji lahko razrešeni le, če ne izpolnjujejo več pogojev, ki se zahtevajo za opravljanje njihovih dolžnosti, ali če so zagrešili hujšo kršitev. Evropska centralna banka tudi izpostavlja, da vsak kršitev zakona ali ustave sama po sebi še ne pomeni hujše kršitve oziroma ni enakovredna hujši kršitvi in zato take določbe širijo zajem hujše kršitve po pravu Unije na take kršitve. Temu ustrezno nacionalni zakonodajalec ne bi smel opredeliti, kaj pomeni hujša kršitev. Namen je, da se organom, ki sodelujejo pri imenovanju guvernerjev, zlasti vladi ali parlamentu prepreči, da bi diskrecijsko odločali o razrešitvi guvernerja, opozarjajo pri Evropski centralni banki. Pri tem pa še dodajajo, da bi bila osebna neodvisnost ogrožena, če ista pravila ne bi veljala tudi za druge člane organov odločanja nacionalne centralne banke. Razkrivanje zaupnih informacij. Ob izrednih ukrepih se je zaostrilo vprašanje, v kakšnem obsegu lahko Banka Slovenije javno razkriva podatke, ki jih pridobi ob nadzoru bank. Slovenska in evropska bančna zakonodaja namreč nalagata Banki Slovenije obveznost varovanja zaupnih informacij, ki jih pridobi ob nadzoru. Evropska centralna banka v svojem mnenju ugotavlja, da določbe direktive o izmenjavi informacij in poslovnih skrivnosti ne dajejo pravne podlage za razkritje zaupnih informacij Državnemu zboru kot takemu. Pa če zaključim. Na podlagi povedanega sem mnenja, da predlagane spremembe zakona vodijo k zmanjševanju ugleda Slovenije na tem področju. V določenih segmentih kršijo statut Evropskega sistema centralnih bank in lahko posegajo v neodvisnost Banke Slovenije. V nekaterih segmentih predlog tega zakona kaže na politično podrejanje Banke Slovenije in odločanje o pristojnostih, ki jih lahko ugotovi le sodišče, ne pa poslanci. In na to je tudi jasno opozorila Evropska centralna banka. Sama sem mnenja, da se urejanje delovanja centralne banke ne moremo lotevati na površen, hiter in parcialen način, kot je predlagano s tem predlogom zakona, in s tem ogroziti institucionalno odvisnost centralne banke, zato predloga tega zakona ne podpiram. Hvala.
Hvala. Najprej je želel repliko gospod mag. Andrej Šircelj. Boste povedali, v katerem delu ste bili napačno razumljeni.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Vsekakor bom povedal. V tistem delu, ko sem govoril o nadzoru. Gospa Urška Ban je govorila o nadzoru, nadzoru Evropske centralne banke, ne pa nadzoru Državnega zbora. Se pravi, celotno poglavje glede nadzora. Jaz tukaj zelo cenim mnenje Evropske centralne banke kot mnenje. Ampak 152. člen Ustave govori o tem, da je Banka Slovenije neodvisna in odgovarja neposredno Državnemu zboru. Upam, da ni tukaj kakšnih zelo veliko inštitucij, ki so nad ustavo Republike Slovenije. To je ena zadeva. Glede tega nimam nobenih težav s tem, da Evropska centralna banka nadzoruje Banko Slovenije po svojih kriterijih. Težave pa imam, če Državni zbor v imenu davkoplačevalcev ne more nadzorovati Banke Slovenije, ki upravlja z denarjem davkoplačevalcev. In če govorimo o tem, potem dejansko v Sloveniji nimamo revizorja, ker Evropska centralna banka govori o revizorjih in revidiranju in tako naprej, ki ga izvaja Evropska centralna banka za svoje potrebe. In gre tukaj za skupnega revizorja, če želite, komercialnega revizorja, ki je izbran na podlagi takšnih in drugačnih kriterijev, meril in tako naprej. Vendar še enkrat, gospe in gospodje in gospa Urška Ban, gre za ustavno določbo, ki jo tukaj mi imamo in kateri smo zavezani. Ustavna določba se ne izključuje z mnenjem Evropske centralne banke. In tudi mnenje Evropske centralne banke je mnenje in ni nad vsemi ostalimi. Ni nad ustavo to mnenje. In ne more biti. Ne glede na to, če Draghi piše Junckerju, če Juncker potem da to pismo komisarju in tako naprej in ga potem dobimo v Slovenijo. Ali so to pritiski na neodvisnost? Kaj pa obratno? Tukaj se sedaj sprašujemo zelo retorično: kakšni pritiski so pa potem to? Ali bomo na to odgovorili in ali bomo zahtevali to, da bo denar davkoplačevalcev zaščiten, tudi, če želite, s strani Banke Slovenije in tudi s strani Evropske centralne banke? Tukaj se nadzor nad Banko Slovenije ne izključuje z nadzorom Evropske centralne banke. Mislim, da je treba spoštovati 152. člen Ustave in dejansko v Državnem zboru zagotoviti nadzor nad Banko Slovenije.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod mag. Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Ko poslušaš takole nekatere predstavnike koalicijskih poslanskih skupin, verjetno tisti, ki ne pozna situacije v Sloveniji, lahko pride do zaključka, da imamo v Sloveniji ene izmed najbolj zdravih bank in da tako dobro delo, kot ga opravlja Banka Slovenije, ne opravlja niti ena izmed centralnih bank v Evropski uniji. Ne nazadnje smo pa davkoplačevalci že drugič v zgodovini Slovenije sanirali bančni sistem in smo za to porabili v danem trenutku več kot 5 milijard evrov. Vprašanje je, kakšna bo pa ta vsota do konca. Res ne razumem nekaterih, da tukaj govorimo samo o posledicah stanja v slovenskem bančnem sistemu, ne pogovarjamo se pa o vzrokih. Jaz sem prepričan, da eden izmed ključnih vzrokov za stanje v slovenskem bančnem sistemu je tudi slabo delovanje regulatorja in da zaradi tega se absolutno potrebuje sprememba oziroma dopolnitev Zakona o Banki Slovenije. Danes gre za prvo branje. Prižge se zelena luč in lahko upoštevamo pripombe in predloge na te spremembe Evropske centralne banke in predloge pa pripombe koalicijskih strank, ki se na eni strani zavzemate za to, da se mora spremeniti Zakon o Banki Slovenije, na drugi strani pa ne, zato ker je to predlagala SDS. In res ne razumem in tudi v mnenju in pa v predlogu, ki ga je napisala Evropska centralna banka, jaz ne morem razbrati, da s temi spremembami in s temi dopolnitvami, ki jih predlaga SDS, zmanjšujemo neodvisnost Banke Slovenije in da dodajamo neko politizacijo pri tem odločanju. Ampak v SDS se zavedamo, da so tukaj potrebne spremembe in da smo davkoplačevalci preveč plačali za to. Dva črna petka sta se slovenskim davkoplačevalcem zgodila v letu 2013: 6. september in pa 13. december. 6. septembra so slovenski davkoplačevalci reševali dve zasebni banki, Factor banko in pa Probanko. Ni šlo za državne banke, ampak za dve zasebni banki. In v SDS smo prepričani, da je pošteno do davkoplačevalcev, da davkoplačevalci vedo, koga so s svojim denarjem, sploh pa privatne banke, reševali, in zaradi česa. Vrsto zadev je, ki bi jih morala Banka Slovenije dodatno pojasniti, pa jih ni. Tako pri zadnji sanaciji bančnega sistema, pri metodologiji ko ni dokončno pojasnjena, ne pri drugih zadevah. Če se vrnem k reševanju dveh zasebnih bank, Factor banke in pa Probanke, 6. septembra, ko sta Ministrstvo za finance in Banka Slovenije odločili, da gremo v neko nadzorovano likvidacijo, da se dve zasebni banki rešujeta z davkoplačevalskim denarjem. Zakaj ni Banka Slovenije odreagirala pri teh bankah prej? Tukaj je nekaj narobe. Iz revizorskih poročil, letnih poročil te družbe, tako Probanke kot Factor banke je bilo aprila leta 2013 razvidno, da obe revizijski hiši, ki sta revidirali ti dve banki, tako Deloitte kot PVC napišeta, da obstaja veliko tveganje, da skupina ne bo mogla v prihodnosti delovati kot delujoče podjetje. Ali je Banka Slovenije kaj odreagirala? Ni. Ena izmed nadzornic v tej zasebni banki je dobila doživljenjsko prepoved opravljanja poslov v Srbiji zaradi malverzacije pri Agrobanki. In ta ista oseba je še 29. avgusta 2013 postala predsednica nadzornega sveta Factor banke. Banka Slovenije ponovno ni odreagirala. In vi pravite, da tukaj deluje vse dobro. Ne deluje. In zaradi tega mi predlagamo te spremembe. Poglejte si, kaj piše v trenutnem zakonu o Banki Slovenije: organi banke – guverner in svet banke. Navsezadnje navzven zgleda lepo. To pomeni – imaš guvernerja, potem pa imaš svet banke, ki je nadzorovalni organ. Ko greš pa podrobneje pogledat, pa ta svet banke sestavljajo guverner in štirje viceguvernerji. Ali vam je to neodvisnost? Ali vam je to nadzor? To pomeni, da isti, ki je organ delovanja banke, ki je odgovoren za delovanje, potem pa imaš pa ti tukaj še organ sveta banke, ki je pa isti. To pomeni, upravljaš in nadzoruješ sam sebe. Pogovarjamo se tukaj noter o reviziji poslovanja same banke. Kdo predlaga revizijsko službo za revidiranje Banke Slovenije? Svet Banke Slovenije. To pomeni, isti organ, tukaj notri so guverner in štirje viceguvernerji. Spoštovane in spoštovani, dajmo se tukaj malo zamisliti, kam gremo. Jaz mislim, da če smo si dopustili "prijatelje v stečajih", si ne moremo dovoliti še "prijatelje v bankah". In marsikateri konflikt interesov je bil tukaj. Če se ponovno vrnemo k reševanju teh dveh zasebnih bank, Factor Banke in Probanke. Banka Slovenije je postavila izredno upravo in v to izredno upravo je imenovala osebo, ki je bil predsednik nadzornega sveta družbe Merkur. Merkur pa je pod vodstvom sina, oče pa je vodil Factor banko, ki je šla v nadzorovano likvidacijo. Jaz mislim, da marsikatera poteza Banke Slovenije v zadnjem obdobju ni bila takšna, da bi imela tukaj noter za posledico preprečitev določene malverzacije ali nepravilnosti. Glejte, v zadnjem obdobju beremo, vsaj v prejšnjem tednu so določeni slovenski mediji poročali, kako se je Banka Slovenija spustila v reševanje imperija Petan in DZS. Višji svetovalec banke Slovenije urgira na NLB, kako mora zadevo reševati. In dejansko sta tukaj noter razkrita maila in potem, ne vem, guverner reče, da mnenje zaposlenega ne more biti mnenje Banke Slovenije. Spoštovane in spoštovani! Kam smo mi prišli? Še je priložnost, da danes temu predlaganemu zakonu, ki ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, se v Državnem zboru prižge zelena luč. Še enkrat bom poudaril, neodvisna agencija še ne pomeni, da ta agencija ne mora imeti nadzora.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se mag. Anže Logar.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Uvodoma moram reči, da sem z iskrenimi simpatijami poslušal razpravo dr. Franceta Križaniča v tistem delu, ko je govoril o človeški dimenziji, o človeški komponenti, ki bi jo pravzaprav ta državni zbor moral upoštevati in moral negovati. In prav na tej človeški dimenziji, na tej komponenti jaz vidim tudi cilje današnjega predlaganega zakona. Mi se namreč, kolegice in kolegi, moramo postaviti za ljudi, moramo biti bolj blizu ljudem, pa ne zaradi tega, ker je to slogan Nove Slovenije, ampak zaradi tega, ker so nas sem poslali ljudje, da delamo dobro za ljudi in da tukaj govorimo v imenu naših državljank in državljanov. In poglejte, ko se je leta 2009 pojavila finančna kriza in je potem njej sledila državna dolžniška kriza, so dejansko evropske inštitucije relativno hitro pristopile k iskanju rešitev. Tako Evropski parlament, Evropska komisija, ne nazadnje Evropska centralna banka, Evropski svet je sprejemal ključne odločitve. Kaj pa mi? Tukaj je Državni zbor Republike Slovenije. Ob vsem tem kar smo doživeli, se pravi, 13. decembra 2013 odločitev Vlade, da z davkoplačevalskim, ponavljam, da z davkoplačevalskim denarjem zakrpa 5-milijardno bančno luknjo. To ni bilo enkratno dejanje, ki se je začelo in se končalo 13. decembra 2013. Ne, gospe in gospodje! To je v bistvu proces, ki bo še dolgo časa tepel predvsem mlade generacije, ki prihajajo. Saj si ne moremo predstavljati kaj je 5 milijard. Nekateri podjetniki mi pravijo, da novo delovno mesto stane približno 50 tisoč evrov. Potem bi s petimi milijardami razvojnega denarja mi naredili sto tisoč novih delovnih mest. Pravzaprav ravno toliko, kot jih potrebujemo. In tukaj se spet postavljam za ljudi, na stran ljudi, ki me na cesti, na pločniku, v vasi sprašujejo in rotijo: "Vzemite tistim, ki so nam pokradli, vzemite tistim, ki so vzeli nam!" Stokrat sem že to tukaj ponovil in ponovno se sprašujem – kaj pa mi? Kaj smo pa mi naredili v smislu večjega nadzora? Ker če nič ne naredimo in ob upoštevanju, da imamo v državnih bankah, predvsem te izpostavljam, še toliko, približno spet 5 milijard slabih kreditov, je lahko samo vprašanje časa, kdaj bo treba spet z davkoplačevalskim denarjem zakrpati to bančno luknjo. Ob tem, kot je praksa sedaj, da praktično tisti, ki bi potrebovali finančno servisiranje, recimo gospodarstvo, še posebej mikrogospodarstvo, pravzaprav od te dokapitalizacije bank nimajo nič, čisto nič. In kaj smo mi naredili do danes? Praktično nič. Danes boste nekateri podprli zakon o bančništvu, kjer bo, če smem slikovito povedati, lahko vajenec, z vsem spoštovanjem do vajencev, imam jih zelo rad, kjer bo lahko vajenec nadziral mojstra. To boste danes podprli. Amandma Nove Slovenije, ki po meni neznanih razlogih niti ni prišel na glasovanje, je zahteval, da mora biti tudi nadzornik strokoven človek. In če mi delamo isto kot doslej, zgolj ugotavljamo napake in se čudimo, potem pa pričakujemo, da kljub temu da ne bomo odreagirali, da bodo neki rezultati, potem je to neumno početje, če se spomnim gospoda Alberta Einsteina, ki je zelo pomenljivo definicijo norosti zapisal. Zapisal je: Norost je delati vedno znova iste stvari in pričakovati drugačne rezultate. Če to sedaj prevedem na današnjo temo, se pravi, norost je delati pravzaprav po istih zakonih, morda celo v kakšnem delu slabših, in pričakovati, da se nova bančna luknja nikoli več ne bo zgodila. Hvala bogu, hvala bogu, da smo 1. 1. 2007 prevzeli skupno evropsko valuto evro in da imamo danes bančno unijo, ki je pravzaprav zato bila narejena, da bi preprečila že prej omenjeno finančno krizo iz leta 2009 in državno dolžniško krizo. Tukaj bi pa izpostavil samo enotni mehanizem nadzora, kar je zelo pomembno. Enotni mehanizem nadzora je nov sistem bančnega nadzora v Evropi. Sestavlja ga Evropska centralna banka in nacionalni nadzorni organi sodelujočih držav. Kaj bomo sedaj mi dali, kakšno orodje nacionalnim nadzornim organom? Isto staro orodje, ki očitno ni delovalo in je privedlo do bančne luknje ali pa bomo morda danes temu zakonu dali zeleno luč in naredili neko novo, boljše orodje, da bo nadzor boljši in da bo preprečeval nove bančne [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima mag. Anže Logar. Pripravi naj se mag. Dušan Verbič.
Hvala, predsednica. Meni je neverjetno, kako se koalicijske stranke tako hitro navzamejo oblastniške drže, ampak oblastniške drže v tej smeri, da na vse kriplje branijo status quo in da kar naenkrat vse institucije, ki so v predvolilni tekmi bile slabe, za proučiti, za preveriti, za prevetriti, jih je danes treba spoštovati, ker so bojda zelo strokovne in se ne sme posegati v normativno zakonodajo, ki ureja njihove delovanje. Zakon, o katerem danes razpravljamo, mislim, da je to treba povedati v uvodu, je zakon, ki ni predmet usklajevanja z Evropsko unijo. To je naš zakon, mi določamo, kako bomo v tej državi imeli zdrave javne finance. Situacija nas prepričuje, da smo do sedaj to slabo razumeli. Namreč, v nasprotnem primeru ne bi imeli 5-milijardne luknje, ki bi jo davkoplačevalci že pokrili. In še, kot je zadnjič državni sekretar povedal na Komisiji za nadzor javnih financ, še štirih dodatnih slabih milijard v bankah zaradi slabih kreditov. Jaz upam, da kolega Tilna Božiča nisem čisto dobro razumel, ko je govoril, češ, ne pojdimo v to smer, sprejemajmo samo zakone, ker potem ne razumem, kaj počne tukaj. To, kar danes predlagamo, je zakon. In mi sprejemamo zakone, in to je naša naloga, ki je od volivk in volivcev dodeljena, zato da to državo spreminjamo na bolje. Če si sposodim besede kolege Božiča, ki je dejal, "ta izvorni greh slabo pripravljena zakonodaja, tako da jaz mislim, da je naša prva in glavna skrb, da bo zakonodaja pripravljena tako, kot je treba." Da, ampak to pomeni tudi, da spreminjamo slabo zakonodajo, saj kolega Božič, predstavnik največje vladne stranke, pravi, da je izvorni greh slabo pripravljena zakonodaja. Če kolega Božič iz vladne stranke ugotavlja, da imamo slabo pripravljeno zakonodajo in zaradi slabo pripravljene zakonodaje imamo 5-milijardno luknjo in še več, potem res ne vem, kje je logika, da se ta slabo pripravljena zakonodaja ne amandmira, ne spremeni. SDS je prišla s predlogom. Prišla je s predlogom, da se spremeni Zakon o Banki Slovenije, da se naredi ustrezen nadzor, ki bo onemogočil takšne malverzacije z bančnim, javnim denarjem, kot se je zgodilo v Sloveniji v preteklih letih. Kolega Božič in vse ostali, naj vas spomnim, kaj ste zapisali v koalicijsko pogodbo. Pravite: "Odgovornost za izvedbo preiskave bančne luknje se prenese z DUTB na Banko Slovenije. Potrebna bo aktivnejša vloga Banke Slovenije glede zahtev bankam, da aktivno obravnavajo preostala slaba posojila v svojih bilancah in da pripravijo akcijski načrt v zvezi z njihovo obravnavo." V koalicijski pogodbi Banki Slovenije dajete dodatne pristojnosti, zraven jih pa puščate ali pa nas puščate z invalidno zakonodajo, torej s slabo zakonodajo, kot kolega Božič pravi, "ta izvorni greh, slabo pripravljena zakonodaja", zraven pa instituciji, ki bazira na tej slabi zakonodaji, dodajate še nove pristojnosti. Kako naj davkoplačevalci pričakujejo, da bo pa tokrat drugače? Dajete še nove pristojnosti. In Vlada v svojem odgovoru, kot da ne živi na tem svetu, pravi glede 26. člena, "že sedaj je poročanje urejeno ustrezno." Ah, dajte, no! Če bi bilo poročanje urejeno ustrezno, potem bi to 5-milijardno luknjo prej sanirali. Saj so bivša premierka, kolegica Bratušek, in ostali na tisti izredni seji dejali: "Če bi prej reagirali, bi bil ta znesek bistveno nižji." Ampak nismo, ker poročanje ni bilo ustrezno. Banka Slovenije je še leta 2012 trdila, da je vse v redu. Še več. Še leta 2013, ko je država dokapitalizirala dve privatni banki Foruma 21, je Banka Slovenije jasno zagotavljala, da so ostale banke v našem bančnem sistemu popolnoma varne. Razprava o Banki Slovenije me zelo spominja na razpravo o slovenskem sodstvu pred dvema letoma. Pred dvema letoma ste vsi – vi ne, ampak tisti, ki so sedeli v tej dvorani – govorili, kako je v slovenskem sodstvu vse v redu, kako so to največji strokovnjaki, kako je treba pustiti stroki, da opravi svoje. In danes enako govorite o Banki Slovenije. Čez dve leti, ko bo – upam, da ne, če bo sprejet ta zakon, zagotovo ne ali pa večja verjetnost, da ne, boste pa postopoma spoznavali, da morda pa vendar niso taki strokovnjaki, morda pa vendar, četudi so taki strokovnjaki, potrebujejo dodaten nadzor. Še posebej zato ker jim sami s koalicijsko pogodbo dajete dodatna pooblastila. Nekaj predlogov samo preletim, kar smo predlagali v tej noveli zakona. Namreč to, da bi na sejah sveta sedel tudi predsednik Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb. Prej je kolegica Ban rekla: "Jaz tam sedim, četudi ne sedim, dobim dokumente, lahko me vprašate, če kaj rabite." Pa vas sprašujem, spoštovana kolegica Ban, ali so bile tiste odločbe o izbrisu antidatirane ali niso bile. Povejte slovenski javnosti! Vstanite in povejte slovenski javnosti, da ne bomo imeli potem spet izrednih sej – so bile antidatirane ali niso bile? In drugič. Ali je bilo vse v zvezi z dokapitalizacijo in tremi revizijami tako, kot mora biti, ali ni bilo? Morda, poglejte, morda, če bi v svetu že sedel predstavnik oziroma predsednik Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb te razprave ne bi bile tako živahne, ker bi tam sedela tudi opozicija. Težko poslušam argumentacijo predstavnika, ki sedi v tem svetu, ki je predstavnik Vlade, "ni razloga, da v tem svetu sedi tudi opozicija, saj jaz tam sedim." Glejte, če želimo širiti demokratična načela in če želimo povečati transparentnost, potem moramo tudi opoziciji dati možnost, da pride do ustreznih informacij. Nadalje predlagamo tudi spremembe glede pristojnosti sveta. Kot veste, veljavni zakon o Banki Slovenije določa, da Svet Banke Slovenije ureja pravice in obveznosti iz delovnih razmerij za člane Sveta Banke Slovenije. Torej sami sebi določajo plačo, odločajo pa tudi o tem, ali opravljajo funkcije, ki so nezdružljive z njihovimi nalogami. Povejte mi, ali poznate še kakšen tak poklic, kjer si sami določajo plače in obveznosti iz delovnega razmerja. Pa če se vam to ne zdi pomembna dilema, potem pa si zamislite, da si mi v Državnem zboru sami določamo plače in si sami določamo, kje lahko sodelujemo, kje presegamo svoja pooblastila in kje ne. Ali mislite, da bi volivke in volivci to z razumevanjem sprejeli? Se vam zdi to v svetu ravnovesij nek smiseln predlog ali neka smiselna rešitev? Verjetno ne. Tako kot, poglejte, se mi zdi nesmiseln ali zelo zanimiv podatek ta, ki ga je Ministrstvo za finance dalo v poslanskem odgovoru ene naših kolegic, namreč na Švedskem ima centralna banka štiri uslužbence na sto tisoč prebivalcev, v Sloveniji pa 22. Ampak Švedska nima bančne luknje. In če se ne motim, švedski strokovnjaki svetujejo nam, kako to bančno luknjo zakrpati. Se vam zdi torej, da je vse v redu v Banki Slovenije, da deluje na najvišjih vrtljajih in da iz svojih kapacitet stisne vse, kar je možno in da za to ne potrebuje nobenega nadzora? Ne vem, če. Kar se tiče poslovanja Banke Slovenije, sami izbirajo revizorja, ki naj bi jih revidiral, mi pa predlagamo, da naj bi Državni zbor izbral družbo, ki bi opravila revizijo. Jaz sprašujem, kaj je s tem narobe. Kaj je s tem narobe, če Državni zbor izbere revizorja Banki Slovenije? Poglejte, spomnite se, za eno revizijo je Banka Slovenije oziroma smo dali davkoplačevalci 21 milijonov evrov. Narejene so bile tri revizije bančnega sistema, zato da je bila na koncu izbrana tista prava. Jaz in Državni zbor ne more prevzeti odgovornosti za to. Če pa bi Državni zbor izbiral revizorja, pa bi lahko. In na ta način bi lahko tudi volivke in volivci opravili nadzor nad delom Državnega zbora in posameznimi strankami. Tu pa imamo neko strokovno institucijo, ki si sama določa plače, ki si sama izbira revizorja, mi v Državnem zboru naj pa – kaj? Rečemo, stroka se je odločila. Ne vem, če se da na takšen način tako poslovati. Slišali smo tudi glede delovanja Banke Slovenije, kako je v preteklosti naredila vse, kar je bilo treba. Imeli smo izredno sejo Državnega zbora na to temo. Banka Slovenije je v tem poročilu, ki ga imam pred seboj, rekla, da je v bistvu glavni krivec za nastalo bančno luknjo vlada Boruta Pahorja, ker ni pravočasno upoštevala predlogov Banke Slovenije o dokapitalizaciji. Poglejte, tudi tem besedam Banke Slovenije jaz ne verjamem oziroma jih ne jemljem kot suho zlato. Preprosto zato, ker mi demantira, ne demantira, ampak ker mi nek slab priokus da ena druga tabela, v kateri pravi, koliko ukrepov je Banka Slovenije naredila oziroma poslala bankam kot opozorilo, da je treba nekaj spremeniti. In v letu 2009 je bilo število teh opozoril največje, in sicer 212. Ampak veste, kdo je bil takrat predsednik nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, tiste, ki je naredila največjo bančno luknjo? Današnja viceguvernerka. Tista, ki govori, da banke niso upoštevale nadzora, je bila ravno v tistem času na mestu, ki bi lahko to zagotovila. In me danes prepričuje, da je banka naredila vse, kar je v njeni moči. Kaj pa, če gospa ni naredila vse, kar je bilo v njeni moči, ko je bila predsednica nadzornega sveta? In pri nas imamo posebej v bančništvu en velik problem, da vedno eni in isti ljudje kolobarijo po najpomembnejših funkcijah. Potem pa se sprašujemo, tako kot so se kolegi že večkrat vprašali, kako to, da imamo vsakič tako slab rezultat. Ja, če vedno z enimi in istimi rešitvami ne gre, verjetno tudi z enimi in istimi ljudmi vedno pač ne gre. SMC, največja vladna stranka, je že napovedala, da tega predloga ne bo podprla. Jaz vseeno predlagam, naj še enkrat razmislijo o tem. Gre za prvo branje, v drugem branju se lahko stvari še spremenijo z amandmaji. In zagotovo je volja in želja SDS v tem, da se poveča transparentnost in da se izboljša način upravljanja z javnim denarjem tudi v bankah. SMC pravi, da gre poskus političnega podrejanja Banki Slovenije. Jaz tukaj sprašujem, kaj konkretno gre tukaj za politično podrejanje Banki Slovenije. A to, da naj Banko Slovenije preverja Računsko sodišče? A je to je politično podrejanje Banke Slovenije? Sprašujem. Očitno po današnjem dnevu bo Računsko sodišče veljalo za politično inštitucijo. A to, da naj si Svet Banke Slovenije ne določa več svojih plač in pogojev poslovanja, je torej politični pritisk, politično podrejanje Banki Slovenije? Kdo na tem svetu si pa še sam določa plače? Razen predsednika vlade, pa še ta gre na nižji količnik. A to, da naj bi v svetu poleg vladnega predstavnika in poleg predstavnika koalicije sedel še predsednik Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, torej predstavnik opozicije? A je to politično podrejanje? Ampak, SMC, glejte, tudi vi, če boste preživeli druge volitve, boste enkrat v opoziciji. In s strani moči, vladne strani oporekati opoziciji, da ima v tako pomembni instituciji, ki je davkoplačevalce stala v tej drugi dokapitalizaciji 5 milijard in lahko še več, oprostite, to pa je nedostojno in za ta čas po mojem popolnoma neprimerno, popolnoma ne v skladu je pa tudi s koalicijsko pogodbo, ki se zavzema za neka višja moralno-etična načela in več transparentnosti. In to, da mora Banka Slovenije parlamentu priskrbeti dodatne informacije – jaz ne vem, res ne vem, kako je lahko poslanec proti temu določilu. Ali želimo imeti skupino nevednih poslancev? Ne želim dodatnih informacij. Ne razumem, kako lahko nekdo ubrani ne željo vedeti več. Samo zato, ker je stroka rekla, da potem pa bi morali eno poročilo napisati. Saj so plačani za to. Saj so nas stali veliko. 5 milijard evrov in še več lahko. Ali je drugi razlog bolj ta, da ne želim biti informiran, ker če ne vem, nisem kriv? V tej bančni zgodbi smo pa vse prevečkrat priča tej zgodbi, "nismo vedeli, mi smo naredili vse, kar je bilo v naši moči, nismo krivi". To je bila prejšnja vlada, to je bil tisti direktor. Vzvodov pa ni. Zato pa je naloga in poslanstvo nas poslancev, da spremenimo zakonodajo in jo spravimo v tako življenje, da bo omogočala ustrezen nadzor. Grande finale: ECB pravi, da ne smemo. Glejte, ECB ima v tem mnenju kar zanimiva stališča. Recimo, pravi pri točki 4. 5, "po mnenju ECB širok obseg mandata, ki ga predlagana sprememba daje Računskemu sodišču glede Banke Slovenije, ni združljiva s 27. členom [[…]]in načelom neodvisnosti". Glejte, to pa nima nobene zveze z neodvisnostjo. Po dikciji, ki nam jo pravi ceh bankirjev, ker to pa se je treba zavedati, ceh bankirjev drži skupaj in vedno bo. Tako kot ceh sodnikov drži skupaj in vedno bo. Zdaj pa, ali boste poslanci padli nad temi visokimi besedami, ki jih ima ceh bankirjev, ali boste znali ločiti zrno od plev. In naloga poslanca je, da loči, kaj je pomembno in kaj ni. Ampak po dikciji te točke 4.5 pomeni neodvisnost to, da si brez nadzora. Vse, kar je bilo v zgodovini brez nadzora, se je, kot vemo, oddivjalo v eno ali drugo smer. In če nas je stalo 5 milijard evrov – ali bomo ostali brez nadzora, bomo dopustili, da ostanemo brez nadzora? Glejte, Factor banka in Probanka sta brez nadzora dajali kredite podjetjem Foruma 21. In kdo jih je pokril? Davkoplačevalci. Je to tista politika, kar naj bi zakonodaja omogočala in za kar naj bi se mi poslanci morali boriti. Pa seveda tisto določilo, ki ga sam berem z drugačnimi očmi kot kolegica Ban, in sem enkrat to že citiral, pravi: "ECB izpostavlja, da vsaka kršitev zakona ali ustave sama po sebi še ne pomeni kršitve. Temu ustrezno nacionalni zakonodajalec ne bi smel opredeliti, kaj pomeni hujša kršitev." Si predstavljate kaj takega? Ne vem, jaz sem nad temi besedami osebno zgrožen – da nekdo pravi, da nacionalni zakonodajalec ne sme določiti, kaj je hujša kršitev. Da to pravi ECB v svojem mnenju in da to SMC predstavi kot argument, zakaj so proti temu zakonu. Težko si predstavljam, da lahko podpremo takšna stališča. Še posebej gledam v luči tega, da je predsednik vaše stranke v predvolilnih soočenjih govoril, "ne bomo se podrejali Bruslju." Sicer je to Frankfurt, pa kakorkoli, tujim mednarodnim institucijam. Ampak glejte, kar se tiče bančnega sistema in kar se tiče slovenskih bank in Banke Slovenije, ne moremo trditi, da je vse v redu. Prej ko bomo spoznali, da ni vse v redu, prej bomo začeli iskati rešitve. Rešitev se pa ne išče tako, da že v začetku pobijete vsak predlog opozicije, ampak da iščete dobre strani in dobra določila opozicijskih predlogov, jih potem nadgradite, ker ne nazadnje boste vi prevzeli odgovornost, ker ste vladna stran, in jih potem spremenite v to smer, da ima ustrezna nadzorna institucija ustrezen nadzor. Danes sem slišal samo to, "pogojno sprejemamo to, da Računsko sodišče opravi nadzor nad Banko Slovenije." Zatorej pričakujem, da bo jutri oziroma v najkrajšem času SMC vložila predlog sprememb Zakona o Računskem sodišču, kjer bo to zavedeno. V drugem primeru pa pozivam k ponovnemu premisleku. Spomnite se na 5 milijard dolga, ki so ga neodgovorni bankirji pridelali našim zanamcem. In razmislite, čeprav predlog predlaga opozicija, ali ga ni vredno podpreti za drugo branje. Hvala.
Hvala. Repliko je želel gospod Tilen Božič. Boste povedali, v čem ste bili napačno razumljeni.
Napačno sem bil razumljen predvsem, kar se tiče sprejemanja zakonodaje s strani Državnega zbora oziroma kar je naša naloga. Rad bi samo poudaril svoje stališče, ki morda ni bilo dovolj jasno razumljeno. Ta predlog zakona po mojem mnenju ne rešuje, kar je problem, in ne rešuje odpravljanja težav, o katerih govorite. Je pa do določene mere res, da je trenutno v postopku Zakon o bančništvu, ki pa rešuje del te problematike. Vložila ga je Vlada in ta zakon je tudi izdatno dodelal Državni zbor. Hvala.
Hvala. Repliko je želela še gospa Urška Ban.
Hvala lepa. Odzvala bi se samo v delu, ko me je gospod Logar pozval, naj vstanem in podam odgovor, ali je Banka Slovenije ponarejala dokumente. Tu sem bila narobe razumljena. Jaz sem v Svetu Banke Slovenije od septembra 2014. Nisem preiskovalni organ, da bi tam preiskovala za nazaj, to lahko povprašate druge predstavnike, ki so takrat sedeli na sejah Sveta Banke Slovenije. Tudi vaš predstavnik je bil takrat član z neglasovalno pravico. Vsi odgovori v zvezi s tem, kar ste spraševali, pa so bili javno podani tako na seji odbora kot na seji Državnega zbora. Pa še – ne vem, kakšno je razumevanje – ves čas svoje razprave ste se obračali na to, da mora na sejah Sveta Banke Slovenije sodelovati predstavnik Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih službe. Tukaj v predlogu zakona pa navajate Komisijo za nadzor javnih financ. Hvala.
Hvala. Gospod mag. Anže Logar bo povedal, v zvezi s čim želi proceduralno.
Hvala. Jaz se opravičujem davkoplačevalkam in davkoplačevalcem in tudi vsem prisotnim za mojo neljubo napako. Drži, glede na dogajanje, mislim, da na tisti klopi čez in glede na javno polemiko na nekem drugem problemu, se mi je namesto predsednika Komisije za nadzor javnih financ večkrat prikradla dikcija predsednik Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Tako da se opravičujem za to napako.
Gremo naprej. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa za besedo podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci lep pozdrav! Uvodoma bi rad odgovoril spoštovanemu poslancu mag. Pogačniku, da se ne strinjam z njim, da bomo zavrnili predlog zakona zgolj zaradi tega, ker ga je vložila opozicijska stranka SDS. Na kratko bom v nadaljevanju navedel razloge, zakaj menim, da je danes razlog za zavrnitev. Prav gotovo se zavedamo, da je veliko okoliščin v zadnjem času, ki še kako vplivajo na sistem samega bančnega poslovanja, in menim, da marsikatere nove okoliščine bi bilo treba vključiti na tak ali drugačen način v sam zakon o Banki Slovenije. Kot prvo. Že iz koalicijske pogodbe smo zavezani, da je preiskava bančne luknje in opredelitev odgovornosti, in kljub pomislekom s strani prej omenjenega poslanca, kako to zadevo vidimo, je dejstvo, da se ta odgovornost prenese z Družbe za upravljanje terjatev na Banko Slovenije jasno v primeru suma kaznivih dejanj na pristojne organe. Kot drugo. Menim, da je zelo pomembno povezano vprašanje soodgovornosti Banke Slovenije, ki je bilo danes tudi že izraženo [[..]]Banka Slovenije ima zmanjšano pristojnost glede bonitetnega nadzora poslovanja bank v Republiki Slovenije. Nadalje, direktive EU, vezano na Banko Slovenije, kar se tiče vključenosti v monetarno unijo. Banka Slovenije prevzema popravljanje sklada za reševanje bank in sredi leta tudi sklad za jamstvo vlog. Ne nazadnje tudi v primeru sprejetja zakona o banki [[…]] [[znak za konec razprave]] prav tako izmenjava informacij v sistemu strank. Vse to, pa še kaj drugega, je prav gotovo razlog za premislek, vključno tudi s pobudami in predlogi današnjega [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo želi predstavnik predlagatelja mag. Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani kolega Verbič, v celoti se z vašimi izjavami ne morem strinjati. Treba je poudariti, da gre za prvo branje. Jaz bi razumel vaše argumente, ki ste jih navedli, če bi bilo za drugo obravnavo, ampak v prvi obravnavi dejansko se temu zakonu prižge samo zelena luč, da gre lahko v drugo obravnavo in da se ta zakon z amandmaji in pa s pripombami še izboljša. In ne nazadnje tudi sam predsednik vlade, katerega član stranke ste tudi vi, je februarja dejal, da Zakon o bančništvu potrebuje spremembe predvsem pri imenovanju in pa pri razrešitvi guvernerja. Vse te zadeve so odprte. SDS se zaveda situacije, v kateri smo, in smo te predloge tudi podali. Veliko ste tudi v zadnjih dveh minutah povedali, da vam je v interesu razkritje nastalih posledic in pa predvsem vzrokov in pa odgovornosti za nastalo bančno situacijo. Zanima me, več kot 6 mesecev je vlada Mira Cerarja na položaju, katere ukrepe ste za to sprejeli? Ali ste poslali kakšen zakon? Ali ste zahtevali kakšen odstop? Ali ste predlagali kakšno razrešitev? Po mojih vedenjih ne.
Hvala. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravi naj se mag. Branko Grims.
Predsedujoča, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Danes smo že večkrat v dvorani slišali in vsem nam je že splošno znano, da nas je sanacija bank, ki je bila izvedena v letih 2013 in deloma tudi v letu 2014, stala več ko 5 milijard. Tu nikakor ne smemo pozabiti še na obresti, ki jih bomo za to plačali, tudi čakamo še na presojo Ustavnega sodišča glede ugovora imetnikov podrejenih obveznic zaradi njihovega izbrisa. In tudi tu nas čaka po vsej verjetnosti še okoli dodatnih 500 milijonov. Sanacija bank je torej vplivala na vse državljane, država pa še vedno vztraja pri politiki varčevanja. Kje je sedaj odgovornost za nastalo situacijo? To se verjetno vsi tu v tej dvorani sprašujemo. Upam, da se ne bo še kdo tu spomnil in za to okrivil davkoplačevalce. Moram reči, da sem to rekla zaradi tega, ker s strani koalicije oziroma koalicija v zadnjem času predlaga in sprejema vse mogoče zakone. Zadnjič me je nek domačin iz zgornje Savinske doline, od koder pač prihajam, rekel: "Pa saj v Državnem zboru sprejemate vse mogoče in nemogoče zakone. Sploh se ne bi več čudil, če sprejmete še zakon o vodah, da bo Savinja tekla nazaj gor proti izviru v Logarsko dolino. Pri tej sestavi državnega zbora je vse mogoče. Še pravila narava boste spremenili tako, in pri tem tudi verjeli, da se bo v naravi res to zgodilo. Tako z lahkoto in samozavestjo sprejemate vse po vrsti." To so njegove besede in moram reči, da sem se ob tem sprva nasmejala, nato pa se kar precej zamislila. Dobro leto po sanaciji je jasno, da ni bil izpolnjen noben cilj oziroma nobeden od ciljev projekta sanacije. Banke ne kreditirajo več, celo manj kot pred sanacijo, podjetja pa še vedno z veliko težavo prihajajo do posojil pri državnih bankah. To je ne nazadnje priznal tudi guverner Banke Slovenije gospod Boštjan Jazbec, ko je govoril o slovenskem fenomenu rasti brez kreditiranja. Sprašujem se, komu je bilo tudi v interesu, da Slovenija v banke vloži več denarja, kot so ga le-te v resnici potrebovale. Iz uradnih virov je bilo slišati, da si bo Slovenija s temeljito sanacijo bank povrnila kredibilnost na finančnih trgih. Ali si jo je? Verjetno odgovor tudi poznamo. Jaz menim, da odgovornost za nastalo situacijo mora prevzeti tako prejšnja vlada, ki se je enormno zadolžila za sanacijo bank, kot pa tudi ta, ki še vedno ni zagotovila uspešnega in učinkovitega nadzora in pa upravljanja bank. Seveda pa je odgovornost, in to še kakšna odgovornost, na strani Banke Slovenije, ki svojega nadzora očitno še vedno ne opravlja dovolj dobro. Naloga Banke Slovenije je nadzor nad bankami in pa hranilnicami ter prizadevanje za finančno stabilnost. Banka Slovenije bi morala namreč svoje naloge regulatorja upravljati učinkovito, odgovorno, neodvisno, strokovno in v skladu z zakonodajo. Da banke delujejo dobro, pa je seveda odgovoren guverner Banke Slovenije in pa Svet Banke Slovenije. Iz tega lahko ugotovimo, da je tudi Banka Slovenije odgovorna za stanje v slovenskem bančnem sistemu. Prav tako pa tudi vlada, ki še vedno ni sprejela strategije poslovanja državnih bank, z jasno določenimi cilji in politiko za vrnitev vsaj deleža vloženega davkoplačevalskega denarja. Vemo pa, da do dokapitalizacije bank prihaja zato, ker so banke še vedno v državni lasti. In v večini je koalicija še vedno mnenja, da je državna lastnina državna srebrnina. Tu bom ponovila besede razpravljavca na eni izmed februarskih sej Odbora za finance, ki je v zvezi s to državno srebrnino dejal: "Državna srebrnina je kup železa, ki leži na nekem skladišču, za katero plačujemo le še ležarino. V nasprotnem primeru bi morali mi vsi – in seveda v prvi vrsti davkoplačevalci – od te srebrnine kaj občutiti tudi v svojih žepih." Čeprav moram tu reči, da v svojih žepih davkoplačevalci res občutijo marsikaj; vendar v negativnem smislu. Guverner banke je na eni izmed sej Odbora za finance nedavno nazaj izjavil tudi, da je naš bančni sistem dober. Moram reči, da je tudi ministrica za zdravje na eni od sej Odbora za zdravstvo dejala, da je naš zdravstveni sistem dober; pa vidimo, kje smo na področju zdravstva, financ ter tudi na področju bančništva. Samo zgleda, da je za to koalicijo značilno to, da so vsi zadovoljni s svojimi področji oziroma svojimi resorji – in to je največji problem. Naj zdaj preidem na naš predlog dopolnitev zakona, ki smo ga predlagali. S temi spremembami zakonov o bankah želimo v prvi vrsti zagotoviti transparentnost delovanja Banke Slovenije in vzpostaviti odgovornost Banke Slovenije oziroma njenih organov, se pravi guvernerja in Sveta Banke Slovenije. S temi spremembami želimo tudi opozoriti, da se kadrovska politika v bankah nadaljuje in da člani Sveta Banke Slovenije sami sebi določajo plače in druge pravice iz delovnega razmerja, kar je zelo sporno, kar je omenil že prej kolega Anže. In da do sedaj še nismo bili priča nobenemu ponujenemu odstopu ali odstopu iz krivdnih razlogov. Prav tako si člani Sveta Banke Slovenije sami ugotavljajo svojo nezdružljivost opravljanja funkcije člana Sveta Banke Slovenije. To ni samo sporno, ampak tudi zelo neetično. In tu bi zdaj rada potrkala malo na vašo etiko in moralo, s katero se v koaliciji tako radi ponašate. V predlogu sprememb predlagamo tudi spremembo oziroma omejitev glede števila mandatov guvernerja in viceguvernerjev ter imenovanje in razrešitev članov Sveta Banke Slovenije. Seveda je za Banko Slovenije tudi zelo ugodno, da na sejah Sveta Banke Slovenije v tem trenutku ne more sodelovati predstavnik opozicije. Prisotnost članov opozicije bi vsekakor povečala preglednost in odgovornost delovanja Sveta Banke Slovenije, se pravi transparentnost. Ampak zavedati se moramo, da je treba to dopustiti in da je banka državna. Banka je last nas vseh in mi vsi, državljani, bi morali biti seznanjeni z njenim poslovanjem. Na področju varovanja zaupnih bančnih podatkov predlagamo, da se to varovanje ne bi več uporabljalo kot izgovor za slabe poteze, če se seveda nanašajo na banke, ki so prejele državno pomoč. Predlagamo tudi, da bi poslovanje bank revidirala zunanja revizijska družba, ki bi jo izbral Državni zbor, ki bi mu le-ta potem morala tudi poročati o poslovanju banke. Torej če povzamem, glavni cilj predlaganih sprememb Zakona o Banki Slovenije je povečati oziroma zagotoviti transparentnost poslovanja, na katero se, bom spet rekla, v koaliciji radi izgovarjate; in vzpostaviti odgovornost Banke Slovenije oziroma njenih organov. Jaz upam, da bo prej sprejeta kakšna sprememba zakona, kot pa da bo potrebna še kakšna sanacija oziroma dokapitalizacija bank. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi naj se Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Že v stališču smo v Združeni levici povedali, da načeloma rešitve, ki jih zakon oziroma novela zakona ponuja, podpiramo in da bomo zato tudi dali zakonu zeleno luč v prvi obravnavi, ker je del našega programa demokratizacija tudi bančnega sistema. Mislimo, da ta zakon, ki ga imamo pred nami, napravlja prve korake k bolj učinkovitemu nadzoru nad Banko Slovenije in dalje k nekemu demokratičnemu usmerjanju te inštitucije, ki si je v zadnjih letih nakopičila ogromno moč. Bom pa naslednje minute izkoristil, da bom na kratko pokomentiral konkretne rešitve, ki jih ta zakon ponuja z našega vidika; in sicer bom šel kar po členih. Če se najprej ustavim pri 26. členu, ki govori o poročanju Banke Slovenije. Tukaj je po našem mnenju trenutni zakon slab, kar smo videli predvsem v zvezi s sanacijo bank ter z razlastitvijo malih delničarjev in obvezničarjev – smo videli, da ta sistem ne funkcionira. Banka Slovenije trenutno Državnemu zboru pošilja poročila, ki so v bistvu povzetki javno objavljenih poročil na njeni spletni strani. Na ključna vprašanja, ki jih zastavljamo že več mesecev, pa Državni zbor in slovenska javnost ne dobita odgovorov. Recimo, kako se je ocenjevala likvidacijska vrednost bank, kako je bila lahko razlika obremenitvenega testa po metodi od spodaj navzgor in od zgoraj navzdol kar 45 %, kako so prišli do zneska potrebne dokapitalizacije in tako dalje. Na ta vprašanja še vedno ne dobimo odgovorov in jasno je, da obstoječe poročanje ni zadoščalo za to, da bi Državni zbor lahko učinkovito opravil svoje delo. Zato se strinjamo z dopolnili, ki jih dodaja novela, zlasti s tisto alinejo, ki določa, da poročilo po potrebi vsebuje tudi zaupne podatke. Kot smo videli v vseh opisanih primerih, se je Banka Slovenije venomer sklicevala na zaupnost. Mislimo, da je nujno, da Državni zbor dobi dostop do teh informacij, da bo lahko učinkovito vršil nadzor nad to inštitucijo. Potem dalje. Če se ustavim pri 33. členu, to je sodelovanje drugih oseb na sejah Sveta Banke Slovenije. Novela tukaj dodaja, da bi bila zagotovljena na sejah Sveta Banke Slovenije tudi prisotnost predstavnika Komisije za nadzor javnih financ. Tukaj je stališče Združene levice, da daje predlagana rešitev prevelik vpliv dvema največjima strankama v Državnem zboru. Namreč, zdaj bi v Svetu sedela predstavnik Odbora za finance, ki je po navadi iz vrst koalicije, in predstavnik Komisije za nadzor javnih financ, ki je po navadi iz največje opozicijske stranke. Dve največji stranki bi dobili tako rekoč ekskluziven vpliv na pretok informacij iz Banke Slovenije v Državni zbor, zato bi tukaj mi rajši predlagali, da se razširi 26. člen, da naj bo Državni zbor obveščen o vsem, kar je nujno za učinkovito opravljanje nadzora. Državni zbor pa tukaj pomeni vse poslance, ne samo dveh največjih poslanskih skupin; seveda skladno s pravili za varovanje podatkov. Če grem dalje, na 35. in 36. člen, ki govorita o omejevanju mandatov guvernerja in drugih članov Banke Slovenije – to absolutno podpiramo. Sicer mislimo, da problemi našega bančnega sistema v pretežni meri niso personalne narave, ampak so sistemske; ampak podpiramo, ker v demokratični družbi ni normalno, da bi bil nekdo kar aboniran na nek položaj brez kakršnihkoli omejitev. Zato bomo seveda podprli predlagano rešitev, da se mandati omejijo na največ dva mandata. Če grem do 39. člena, ki govori o razrešitvah članov Sveta Banke Slovenije. Tukaj se strinjamo s stališčem, da v trenutni ureditvi razrešitev člana Sveta Banke Slovenije iz krivdnih razlogov praktično ni mogoča, ker je zelo ohlapno določena. Piše samo, da naj bi bila ta hujša kršitev, zaradi katere je guverner lahko razrešen v smeri, da mora guverner kršiti pogodbo o evropskih skupnostih oziroma Pogodbo o delovanju Evropske unije, kar je izjemno široka opredelitev. Zato se strinjamo, da bi bilo bolj smiselno, da se v primeru suma kršitev guvernerja ali pa kakšnega drugega člana Sveta Banke Slovenije zasliši pred Komisijo za nadzor javnih financ. Treba je določiti kriterije, kaj je kršitev in kaj je hujša kršitev oziroma kaj so ti kriteriji, zaradi katerih naj bi bil določen član razrešen. Tega v trenutni ureditvi še ni, ampak mislimo, da lahko do drugega branja to dopolnimo. Potem 40. člen, ki govori o organizaciji in poslovanju Banke Slovenije. Predlagatelj bi tukaj dodajal možnost, da lahko guverner brez obrazložitve razreši direktorja ali namestnika direktorja oddelka. S tem se ne strinjamo zlasti zaradi tega, ker je brez obrazložitve. Cilj noveliranja, kot ga mi razumemo, naj bi bil ravno večja racionalnost in preglednost delovanja Banke Slovenije. Če damo guvernerju še te pristojnosti, da lahko brez obrazložitve razrešuje direktorje, potem gremo ravno v obratno smer od zadanega cilja. Tega člena s tega stališča ne moremo podpreti; mislimo pa, da bi guverner ob razrešitvi neke osebe vedno moral vsaj znati razložiti svoje dejanje. In še zadnja zadeva, 39. člen, ne, se opravičujem – 25. člen. Tukaj je govora o seznamu subjektov, ki naj jih revidira Računsko sodišče. Predlagatelj predlaga, da bi se sem uvrstila tudi Banka Slovenije. S tem se strinjamo, imamo pa dva načelna pomisleka. Glede teh vsebinskih revizij je naše stališče, da ima Računsko sodišče že zdaj vse pristojnosti, da opravlja revizijo Banke Slovenije. Banka Slovenije je oseba javnega prava in je v 100-odstotni lasti države. Izpolnjuje oba kriterija v Zakonu o računskem sodišču, da lahko Računsko sodišče opravlja nadzor nad to inštitucijo. Drug zadržek pa je, da je treba ločiti med revidiranjem letnih računovodskih izkazov na eni strani, kar preiskuje Računsko sodišče, ter med revizijo ali preiskavo smotrnosti in zakonitosti poslovanja na drugi strani. In del, ki bi ga moral zakon razrešiti, je predvsem drugi – revizija, preiskava smotrnosti in zakonitost poslovanja. To pa ni naloga, ki bi jo opravljalo Računsko sodišče. Toliko na kratko, to so naše pripombe. Kot rečeno, zakon v njegovem duhu večjega demokratičnega nadzora nad Banko Slovenije podpiramo.
Hvala. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Ko sem danes poslušal to razpravo, vse skozi poslušam o neodvisnosti, samostojnosti, o nedopustnosti vmešavanja v te institucije države, torej tudi v Banko Slovenije, ki delajo neodvisno, delajo izjemno pošteno, odgovorno in tako dalje. Neprestano od koalicije in tudi od predstavnikov Banke Slovenije poslušamo to, da bog ne daj, da bi si kdo privoščil v tej državi, pa tudi če je Državni zbor Republike Slovenije, predlagati ustrezno zakonsko rešitev, ki bi poostrila, pa seveda na zakonit način, nadzor nad tem, kar se je v zadnjem času tudi v Banki Slovenije dogajalo. Če pogledamo nazaj prvo dokapitalizacijo naše države, potem smo prišli do druge dokapitalizacije, do ogromne bančne luknje; pa vedno znova in znova vsi tisti, ki so tako ali drugače odgovorni za to stanje, prihajajo v državni zbor in nas prepričujejo, da mi pač nimamo pravice, da so oni samostojni in tako dalje – in ne smemo čisto nič storiti, ker delajo maksimalno odlično, maksimalno dobro, maksimalno kvalitetno, maksimalno odgovorno. In sprašujem se seveda enako, kot se sprašujejo državljanke in državljani Republike Slovenije. Kaj pa je potem narobe v tej državi, če smo prišli v bančnem sistemu do situacije, v kateri je ta država, če smo prišli do druge dokapitalizacije naših državnih bank? Kaj pa je v tej državi narobe? Očitno Državni zbor Republike Slovenije, zakonodajna veja oblasti, in Vlada Republike Slovenije ne izvajata v skladu z Ustavo in zakoni svoje dolžnosti in sprejemata ustrezno zakonodajo, ki bi zagotavljala – in jaz sem prepričan, da zagotavlja v večini primerov, razen seveda nekih sprememb, ki so nujno potrebne –, da bo Banka Slovenije kot institucija izvajala svojo nalogo v dobro te države, državljank in državljanov ter v skladu z zakonskimi predpisi in ustavnimi določili. Zanimivo, ko tako vehementno, tako odprto, tako jasno trdimo, da je Banka Slovenije oh in sploh in vse v redu; pa zasledim pred nekaj dnevi članek v Financah in si ga lahko preberete. Gospa iz Banke Slovenije, prosim, da si to preberete. Ne glejte dol v tla, ampak poglejte sem. Prav je, da to veste. Preberite si, prosim, počakam, da vidite vsi in si preberite, kaj tukaj piše. Vidite, kaj piše tukaj? In veste, kaj piše – Kako se je Banka Slovenije vmešala v reševanje Bojana Petana. Ali ste to že kdaj slišali? Zakaj ste zdaj tako tiho, prej je pa bilo toliko takih različnih pogovorov, dragi moji?! To so vprašanja, jaz tega ne govorim na pamet, to je napisal časnik Finance. In med drugim je v tem časniku zapisano tudi pod točko 1 – Kakšno vlogo pri reševanju imperija DZS ima Banka Slovenije? "Kot razkrivamo v sosednjem članku, je Franci Tušek, višji svetovalec v Banki Slovenije, pisno žugal, da NLB ogroža sporazum o prestrukturiranju in da se bodo odločili, kako bodo pristopili k reševanju tega problema. Izgovori Banke Slovenije, da ne gre za njihovo uradno mnenje, so malce čudaški. Tušek je sporočilo poslal iz svoje službene elektronske pošte. Kaj torej ni jasno?" In spoštovane kolegice in kolegi, zdaj se jaz sprašujem, kaj torej ni jasno. Tukaj imamo predstavnike Banke Slovenije, pa naj pojasnijo, kaj ni jasno. Meni je jasno vse. Pričakujem pa, da bo postalo jasno tudi ostalim, ki sedite v državnem zboru. In tukaj še piše, bom tudi citiral. "Banka Slovenije in NFD Holding: leta 2013 za potop. Piše naslednje: "DZS je finančni holding, pa ga Banka Slovenije pomaga reševati. Ni pa enako ravnala pri vseh. Centralna banka je namreč odigrala ključno vlogo tudi pri dogovorih o obstoju NFD Holdinga leta 2013, leta 2013 so v Banki Slovenije še menili, da se finančnih holdingov ne sme reševati. Zakaj ne ravnajo enako pri Petanu, niso odgovorili." Spoštovane, gospe in gospodje, ali ni to vprašljivo delovanje Banke Slovenije – pri različnih primerih različno?! Meni se zdi, da so to pomembna vprašanja, na katere bi vsekakor morali dobiti odgovore. Predlog zakona, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki vložili v parlamentarno proceduro, je namenjen temu, da ustvarimo pogoje, da bo na vseh področjih v tej državi večja kontrola na določenih segmentih, kjer smo lahko ocenili, da je po naši oceni premajhna. In da se v prihodnje ne bi več zgodile posledice in problemi, ki so se zgodili v našem bančnem sistemu, ter te velike bančne luknje, ko niso odreagirali tisti, ki bi morali in so odgovorni oziroma soodgovorni za to. V Slovenski demokratski stranki si želimo in poskušamo tudi koalicijo in vlado opozoriti na to, da je na tem področju nujno potrebno storiti določene spremembe, da v prihodnje do takih problemov ne bi prihajalo. Danes sem velikokrat slišal, da si s tem zakonom poskušamo politično podrediti Banko Slovenije. Ta stavek je na magnetogramu, kjer se ga da preveriti. Vsi, ki ste ta zakon prebrali, jaz upam, da razumete in veste, kaj pomeni politično podrejati koga; in tukaj ni ene besedice o tem. Tukaj gre za predlagane rešitve, ki bi šle po poti, o kateri sem govoril prej. Mislim, da ga ni v Državnem zboru, ki bi lahko takemu predlogu zakona nasprotoval, ker ta zakon sledi rdeči niti – večja transparentnost, večja odgovornost ne glede na to, da se poskušamo skrivati za neodvisnostjo. In temu sledi ta zakon. Mislim, da je v pravem trenutku na pravem mestu. Če ga sedaj spustite skozi prvo obravnavo, ga je možno v drugi obravnavi in do sprejema na plenarnem zasedanju dovolj kvalitetno in dobro dodelati, da bi sledili tem ciljem. Lahko pa je tudi drugi interes – da se še naprej v megli skrivajo določene rešitve, ki pa so definitivno krive za to, da imamo tako stanje in takšno bančno luknjo v državi in da jo morajo vedno znova in znova pokrivati naši davkoplačevalci. Mislim, da moramo temu narediti enkrat konec. Zadnji čas je, da temu naredimo konec, združimo moči – vse stranke v tem parlamentu, ne glede na politično pripadnost – ter gremo po tej poti, ker mislim, da sedimo v tem parlamentu zaradi interesa državljank in državljanov Republike Slovenije; ne pa zaradi rdečih, zelenih, rumenih ali katerikoli. Mislim, da moramo vsi skupaj stopiti, to mora biti v našem skupnem interesu. Samo po tej poti lahko pridemo do tiste točke, o kateri govorimo, ker si želimo neko boljšo in lepšo prihodnost za naše državljanke in državljane. In da ne bodo znova in znova tisti, ki bodo pokrivali svinjarije, ki jih je počenjal bančni sistem, ko je podeljeval kredite na lepe oči, ko so politični botri lahko dobili, kar so hoteli brez garancije itd. Če za to ni odgovorna Banka Slovenije, tudi delno odgovorna, pa me naj vzame hudič. Še eno vprašanje. Pred dvema dnevoma sem dobil eno informacijo in me zanima. Zadnji mesec, mesec in pol je potekalo izjemno intenzivno usklajevanje med Abanko in Banko Celje o združitvi, so potekali vsi postopki o združitvi. Pred dvema ali tremi dnevi pa je prišlo jasno navodilo, da morajo takoj prekiniti vse medsebojne pogovore. Kdo je to naročil in zakaj je bilo to naročeno? Ta podatek drži stoodstotno. Res me zanima, ali je Banka Slovenije kot regulator prisotna v teh zadevah, ali pa ni. To je pomembno vprašanje. To je tudi vprašanje za predstavnike Banke Slovenije, da preverijo, če ne vedo, kaj se je tukaj zgodilo. No, zanimivo, za vašim hrbtom se odlične stvari delajo. Jaz moram po ne vem kakšnih kuloarjih izvedeti, kaj se dogaja. In včeraj, predvčerajšnjim je prišlo jasno navodilo, da se morajo prekiniti vsi pogovori, strogo, niti ena komunikacija ne sme več teči, na tak ali drugačen način. Prosim, da to preverite kot regulator bančnega sistema v Republiki Sloveniji, če to drži. In s tem zaključujem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak, pripravi naj se mag. Bojana Muršič.
Hvala. Tema, ki je na sporedu, sicer ni matično moja tema, pa vendarle. Jaz vedno postanem pozoren, ko je govora o tem, da je nekdo neodvisen. Mi smo v tej državi po letu 1991 naredili vrsto nekih neodvisnih organov, takšnih in drugačnih; nekatere je seveda nujno po ustavi in zakonu, nekaterih sploh ne. Ta je en od tistih, ki je nujno samostojen, pa vendarle; od KPK do Urada za varstvo konkurence in tako dalje, ker smo očitno, ali pa so leve vlade očitno običajno prepričane v to, da nek neodvisen organ – bo pa že vse v redu. Samo v Sloveniji načeloma neodvisnost pomeni nedelo, zlorabe ali slabo delo. Toliko o tem. Zelo pozorno sem poslušal nekdanjega finančnega ministra dr. Križaniča, ki je govoril. Ne vem, kdo ga je poslušal, kdo ga ni, ampak če sem prav razumel, je njegova debata tekla v tej smeri, da je ta zakon pravzaprav pravi in dober. Potrebne so pač kakšne spremembe, tako sem razumel. Jaz ne vem, če ste vi iz SMC to razumeli, ampak on bo pač podprl po neki strankarski logiki; ampak to me niti ne zanima. Zanima me to, da nekdanji finančni minister, ki je bil vendarle tri leta odgovoren za delovanje finančnega ministrstva, to ugotovi. Večina tistih, ki se na finance spozna toliko kot jaz – jaz se namreč spoznam bolj toliko, kot imam v denarnici, kaj več pa že ne –, pa ste očitno prepričani v vse ostalo, zlasti kolegi iz SMC. ECB je tako rekla – ja, seveda je tako rekla, kako pa bi drugače rekla. Ampak to še ne pomeni, da moramo to spoštovati. Zakaj pa? Zakaj pa potem ne spoštujete poročila Evropske komisije o pravosodju, oni so tudi rekli, da je pravosodje eno najslabših v Evropi. A tam pa ne, tistega pa ne spoštujemo, tukaj pa moramo spoštovati mnenje ECB; zakaj pa, dajte no. Banka Slovenije – za moje pojme, tako vsaj jaz razumem situacijo – je najbolj odgovorna vsaj za drugo dokapitalizacijo, najbolj odgovorna; pa tudi za tretjo, ki verjetno bo, če bomo tako nadaljevali. Je tista, ki je pravzaprav tudi najbolj odgovorna za to, da je vsak državljan danes zadolžen za nekaj tisoč evrov več, kot bi bilo treba. Taista Banka Slovenije, ko Državni zbor od nje zahteva podatke, ki jih je po zakonodaji dolžna dati, reče: Ne, tega vam ne bomo dali, to je zaupno. Napokajo nekaj kamionov denarja, v narekovajih rečeno, in seveda rešijo dve privatni banki ter vržejo tja pol milijarde. Mi pa tega ne smemo vedeti, mi lahko iz časopisa izvemo, kaj so naredili – in to se vam zdi prav. Meni se to ne zdi prav. In nam rečejo: Ne smete vedeti. Hkrati pa najnižji uradnik Finančne uprave Republike Slovenije, ki se gre kakšna ugotavljanja, preverjanja kakšnih davčnih napovedi, napiše dopis na banko, recimo na Ljubljansko banko, in bo dobil vse vaše podatke, za sleherni evro bo dobil vse podatke, kako ste vi poslovali. Ta uradnik je torej upravičen, da dobi podatke o malem človeku, če smem temu tako reči; Državni zbor Republike Slovenije pa ni upravičen do podatkov, kam je šlo 5 milijard. Mene ne morete farbati s tem, kljub temu da se na finance ne spoznam, ampak farbati me pa s tem ne more nihče. Verjetno je Državni zbor upravičen do tovrstnih podatkov, ne pa do tistega, kar oni objavijo na internetu kot svoje poročilo; in tisto, kar je za neko staro mamo doma na internetni strani, je dobro tudi za Državni zbor. Dajte no! To je neumnost, da se s takšnim zadovoljujemo. Po moji oceni je nujno – pa pustite ECB, dajte no, ali imamo mi ustavo, ali imamo zakonodajo, ali je nimamo? Ali imamo samo ECB na tem področju? Zagotovo mi lahko uredimo odnos med Banko Slovenije in Državnim zborom povsem drugače, in to približno tako, kot smo mi rekli v našem predlogu zakona. Če vi menite, da to ni v redu, pa spustite zakon v drugo branje ter popravite tiste člene. Ampak pristajanje na sedanje stanje pa pomeni držati, oprostite, žakelj tistim, ki kradejo. Bosta pa oba kriva. Zakaj? Iz razloga, kjer drvimo v naslednjo dokapitalizacijo. In sedaj pustiti te gospode na Slovenski cesti v Banki Slovenije nedotakljive, ki sami sebi določajo, vsaj Svet banke, tudi plače in še kaj drugega, potem pa za mene to ni neodvisnost, ampak je to že na meji tistega, čemur se reče ropanje državljanov. Jaz pri tem ne bom sodeloval, zato bom zakon podprl.
Hvala. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. V uvodnih stališčih, tudi mojega kolega Franca Križaniča, je bilo že veliko povedanega o tem predlogu zakona, ki ga imamo danes v obravnavi. Žal, bom rekla, sem si pač tudi pogledala lanskoletno razpravo tega zelo podobnega gradiva. Razlika je zgolj v eni določbi, da lahko razrešitev članov Banke Slovenije predlaga skupina 15 poslank in poslancev. V lanskem predlogu pa je bilo navedeno, da lahko predlog poda zgolj predsednik republike. Menim, da bom ta zakon težje podprla. Pri tem pa ne smem spregledati tudi dejstva, da presoja o izpolnjevanju pogoja za predčasno razrešitev članov Sveta Banke Slovenije in pogojev za združitev funkcije ne more biti presoja Državnega zbora, ki vprašanja obravnava, žal, politično, kar je v nasprotju z načelom neodvisnosti Banke Slovenije, ki je določena v 152. členu Ustave in tudi v 2. členu Zakona o Banki Slovenije. Ne morem tudi mimo tega predloga, da je razrešitev možno doseči zgolj z večino članov, med tem ko gre pri imenovanju za potrebno dvotretjinsko večino. Po naši zakonodaji to ne velja niti za imenovanje ustavnih sodnikov niti za predsednika Računskega sodišča; pri teh funkcijah je potrebna zgolj večina poslancev. Sicer moram reči, da je bil 2. aprila 2013 imenovan Jazbec s 77 glasovi, vendar Socialni demokrati takrat nismo podprli. To pomeni, da je bila dvotretjinska večina. Pogledala sem si tudi mnenje Evropske centralne banke in tudi tukaj ne morem oporekati vsemu navedenemu. Vendar kljub temu menim, da današnja razprava in predložen zakon žal ne bosta rešila težav ljudi, ki so izgubili službo, usod ljudi, ki so izgubili dostojanstvo, usod ljudi, ki s svojimi dohodki ne morejo živeti, in usod ljudi, ki so izgubili zaupanje v prihodnost – žal je med slednjimi veliko otrok. Predlagam, da naredimo čim več na tem, kakor smo sprejeli na januarski seji, da priporočila pridobimo od Banke Slovenije, da začnemo reševati težave in naredimo nekaj boljšega za naše zanamce. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se gospod Jože Tanko.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Slovenija je od osamosvojitve dalje izvedla že drugo sanacijo bančnega sistema in vedno je bil za to delovanje razlog enak. Banke so namreč podeljevale sporne kredite oziroma kasneje se je ugotovilo, da so bili to sporni krediti podjetjem in posameznikom, ki jih potem niso bili zmožni ali pa jih celo niso želeli odplačevati. Ti krediti pa so se največkrat podeljevali po politično-prijateljskih linijah. Večkrat smo bili s strani stranke SMC na različnih odborih in komisijah vprašani, na podlagi česa trdimo, da je šlo pri teh spornih kreditih za politične in prijateljske povezave. Povedala bom en primer. Gospod Zoran Janković je kot župan Ljubljane – še danes je župan – sam prostodušno priznal, da je klicaril na Novo Ljubljansko banko, da se podeli enega od teh spornih kreditov za projekt Stožice. Stožice, ki so se danes izkazale za nasedli projekt. Tu imamo nekatere politike, ki so dejansko želeli in so tudi vplivali na to, da so se podelili ti sporni krediti. Transparentnost na področju bančnega sistema je zato nujna zaradi tega, ker le s transparentnostjo lahko zagotovimo uspešen nadzor nad finančnim sistemom in uspešno poslovanje bank. Zdaj se bom na kratko osredotočila še na nekaj, ker vem, da to še ni bilo omenjeno, ampak vidim sama to tudi kot problem. Na skupni seji Odbora za notranjo politiko in Odbora za pravosodje smo obravnavali tudi kazensko odgovornost za tiste, ki naj bi povzročili bančno luknjo; kajti do sedaj za to še nihče ni odgovarjal. In zanimivo, Komisija za preprečevanje korupcije, ki jo je v tistem času vodil gospod Goran Klemenčič, naj bi preiskovala to bančno luknjo in te sporne kredite, ampak ugotovila ni ničesar; ker ni prišla do nobenih zaključkov, ker je ta komisija potem zelo hitro odstopila, takoj ko je bil opravljen umazan posel v zvezi z rušitvijo vlade Janeza Janše. Potem je odstopila. Še celo več, zakaj vidimo to kot problem? Ker je namestnik predsednika Komisije za preprečevanje korupcije gospod Rok Praprotnik tri mesece kasneje dobil službo v Novi Ljubljanski banki – in to brez kakršnegakoli razpisa. To službo je dobil preprosto zato, ker ga je gospod Medja poklical in rekel: Poglejte, na razpolago imamo službo, lahko jo dobite, in to v vodstvenem sistemu banke. Čeprav gospod Praprotnik ni nikoli deloval na bančnem področju in sploh če vemo, da so v tistem času iz banke odpustili več kot 700 ljudi, ki so pa zelo dolgo delali v bančnem sistemu. Takrat smo v Slovenski demokratski stranki zahtevali izredno sejo Državnega zbora in tudi jasno povedali, da gre za sistemsko korupcijo. Tisti, ki je oziroma naj bi preiskoval banke oziroma bančno luknjo, večmilijardno bančno luknjo, je na koncu dobil zaposlitev v Novi Ljubljanski banki. Tisti, ki se je boril, ki naj bi se boril proti sistemski korupciji, je potem za nagrado zaposlen ravno v tisti organizaciji, ki naj bi jo preiskoval. Če ni to najvišja oblika sistemske korupcije in klientelizma, potem jaz ne vem, kaj je. In potem, zanimivo, Komisija za preprečevanje korupcije v oceni stanja v slovenskem bančnem sistemu z vidika sistemske korupcije zapiše naslednje, citiram,: "Komisija priporoča bankam, da izboljšajo postopke izbire in imenovanja vodilnih in vodstvenih oseb tako, da bodo onemogočali izbiro oziroma zaposlovanje politično, poslovno in osebno povezanih, nezadostno usposobljenih ter izkušenih posameznikov in hkrati zagotavljali izbiro posameznikov, katerih rezultati minulega dela obetajo in jamčijo uspešnejše ter odgovornejše kadre, s tem pa kakovostnejše vodenje poslov ter družb." Mislim, da ni potreben nikakršen komentar. Kot je razvidno iz stanja na bančnem področju, so uprave bank ravnale negospodarno, ravnale so neodgovorno, nadzorni organi niso opravili dela, kot se od njih pričakuje. Neučinkovit nadzor, zlasti s strani Banke Slovenije, dajanje kreditov po politično-prijateljskih linijah danes kaže neizogibne posledice. In te se kažejo v slabi gospodarski in finančni situaciji, v propadanju podjetij, v povečevanju brezposelnosti in v nižjem standardu naših državljank in državljanov. Zahtevam, da Banka Slovenije preneha skrivati dokumente in da se stvari razčistijo na transparenten način. Kolega Pogačnik je v prejšnjem mandatu vodil preiskovalno komisijo v zvezi z bankami in veliko dokumentov sploh ni mogel pridobiti, ker je Banka Slovenije to konstantno preprečevala. In drugo, upam, da bo v tej državi enkrat za vselej nekdo odgovarjal za to večmilijardno bančno luknjo. Vendar imam občutek, da vladajoča koalicija – pa sem res mogoče naivno menila, da se bo z novimi standardi to spremenilo – očitno ščiti te, ki so povzročili bančno luknjo. Zakaj to govorim? Prvič, ker ne podprete našega zakona, in drugič, ker niste bili pripravljeni dati podpisov za to, da se ustanovi preiskovalna komisija, ki bi se ukvarjala ravno s tem področjem. Jaz, oprostite, tega razumem. Zadnji čas je, da v Stranki Mira Cerarja, ker ste pač največji, preidete od besed k dejanjem. Se opravičujem, Stranka modernega centra. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala lepa za besedo. Najprej morda eno vprašanje, retorično vprašanje. Zakaj so leve koalicije – pa katerakoli je že bila, od vlade Boruta Pahorja, pa naprej recimo koalicija Alenke Bratušek ali sedanja stranke predsednika Vlade Mira Cerarja – vedno proti temu, da bi kakorkoli posegli ali pogledali v drobovje bančnega sistema? To je eno ključnih vprašanj. Ne nasprotujejo temu stranke, ne vem, SDS, Nova Slovenija; nasprotujejo pa tiste stranke, ki se imajo za to, da govorijo veliko o transparentnosti, veliko o odgovornosti. Ko pa je treba karkoli na tem področju narediti, pa enostavno čisto vse postopke blokirajo. Ni to prvi predlog spremembe Zakona o Banki Slovenije, ni to prvi poskus, da bi se karkoli znotraj bančnega sistema razkrilo; predvsem ali pa izključno na področjih, kjer gre za slabe posle in slabe odločitve, celo za kazniva dejanja. Ampak vedno se najde prepričljiva večina, ki ima izrazit predznak, ki to enostavno blokira. Stroške plačujemo vsi, niso majhni, so enormni glede na obseg slovenskega BDP in kar je najhujše – niso končani. Mislim, da je še približno polovico slabih terjatev v bankah, ki niso prenešene, in to bo pač terjalo še dodaten davek. Da ne govorim o vseh tistih intervencijah vlad Republike Slovenije, ko se je zadolžilo državo samo zato, da je vložilo depozite na bančni sistem, da se je vsaj ustvaril videz kvalitete bančnega portfelja. Mislim, da so bile to tudi provokacije prejšnjih ministrov za finance. Mnogi se sklicujete na stališče Evropske centralne banke, vendar Evropska centralna banka dopušča tudi poseg v kadrovsko strukturo Banke Slovenije in tudi drugih centralnih bank v katerikoli državi v primerih, če so zagrešene hujše kršitve. Tudi guvernerja se lahko na ta način razreši. Vendar če hočeš ti sprožiti postopek odgovornosti v Banki Slovenije, potem moraš priti do dejstev, do podatkov, da so bile storjene kršitve. In do teh v kondiciji pa ni možno priti, če zadeva ni pregledna, če ni transparentna, če ne moreš, če se ne dopušča vpogleda v to, ali je šlo v določenih primerih za kazniva dejanja znotraj delovanja banke, bančnega sistema; ali pa da je šlo za neodgovorno ravnanje Sveta Banke Slovenije in guvernerja, ko niso pravočasno in pravilno reagirali v primerih, ko so zaznali kršitve. Dokler se nekaj ugotovi in se ne dopušča v to vpogleda, to se pravi, da celo v tistih spornih ali celo kaznivih postopkih ni transparentnosti, do takrat ni možno uveljaviti popolnoma nobene odgovornosti. In to, kar počne koalicija, sedanja koalicija, kar je počela koalicija Boruta Pahorja, gospod Križanič je bil finančni minister, ali pa koalicija Alenke Bratušek, pomeni izključno sistemsko zaščito tistih, ki delajo slabo ali celo povzročajo kazniva dejanja v bančnem sistemu. Mislim, da je to hud problem. Da nekaj v delovanju Banke Slovenije ni dobro, kaže tudi izjava Stanislave Zadravec Caprirolo na Tarči, ko je dejala, ko je bila vprašana v zvezi metodologijo oziroma vhodnih podatkov, je izjavila naslednje: "Metodologija [[…]], ki pa so individualni podatki tudi o komitentih in jih ne moremo in tudi ne bomo objavili; bodo pa na voljo podrobnejši podatki v sodnih postopkih, če bo sodišče presodilo, da so potrebni za njihovo presojo. Nikoli pa ne bodo objavljeni ti podatki javno, ker preprosto potem pa res lahko gremo vsi v zapor." Torej že iz izjav najodgovornejših predstavnikov Banke Slovenije je več kot jasno, da gre v delovanju bančnega sistema in za težave, ki jih potem plačujemo z dokapitalizacijami ali pa z zadolževanji na zalogo, ki jih naredi država, samo za to, da se enostavno stvari zaščitijo, da se zaščitijo pred odgovornostjo, da se zaščitijo pred sproženjem postopkov. In tudi zato ta koalicija najbrž ne bo dovolila, da bi celo Računsko sodišče poseglo v pravilnost poslovanja in delovanja Banke Slovenije. V nekaterih primerih so te zaščite, ki jih dovoljuje in ki jih povzročajo člani Cerarjeve koalicije ali prej Pahorjeve ali Bratuškove, pravzaprav zato, da se ščitijo slabe odločitve. In kolegi so že opozorili in pokazali na primer številnih malverzacij znotraj bančnega sistema, kjer so sodelovale tudi vlade. Recimo, pri zadnji programirani sanaciji teh dveh malih bank gre že za zelo hude indice, da nekaj ni bilo v redu, ker se je z državno pomočjo izčrpalo iz Probanke in Factor banke veliko denarja, poplačale dividende in tako naprej; plačali smo pa državljani. Dokler se sistem ne odpre, dokler ni možno tudi v primerih očitnih zlorab priti do podatkov in do odgovornosti, do takrat – lepo povejte državljanom – bodo zvesti plačniki dokapitalizacij in sanacij bančnega sistema. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Replika, gospod Križanič, boste povedali, v čem ste bili napačno razumljeni.
Spoštovani! Dejansko so vlade imele omejeno možnost ali pa praktično niso imele bistvene možnosti vplivanja na kreditno aktivnost. So bili posamezni projekti – tisti slavni umik države iz gospodarstva, ki je povzročil kreditni val, potem odločitev, da se razgradi en del rezerv, ki je bil plasiran v času Janševe vlade –, ki so pospešili kreditno aktivnost; drugače pa vlade tu bistveno vplivati niso mogle. Vlada tudi po mojem mnenju nima pravice vplivati na Banko Slovenije, Državni zbor ima pa tu nekoliko drugačen položaj. Zato je ta zakon smiseln, če bi bil predelan; ali pa je za pričakovati, da bo vlada pripravila drug, morda bolj konsistenten zakon.
Hvala. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Očitano nam je bilo, da ponovno predlagamo zelo podoben zakon, s podobno vsebino. To drži, vendar je to z razlogom. V tem času se namreč ni zgodil noben premik na področju nastale situacije v bančnem sistemu, ki nas je, kot smo že velikokrat slišali, stala 5 milijard evrov. Vemo, zakaj je do tega prišlo – zaradi podeljevanja kreditov po prijateljskih linijah, zaradi neustreznih zavarovanj in tudi zaradi neodgovornega ravnanja uprav bank, nadzornih svetov bank in tudi regulatorja bank, torej Banke Slovenije. Glede na številne informacije, ki so bile v medijih, se širši javnosti upravičeno poraja vprašanje o transparentnosti sanacije bančnega sistema. Predvsem je bilo veliko očitkov na področju nenavadnega vrednotenja bilanc bank. Tudi to, kar je bilo v javnosti pred nekaj dnevi glede vpletenosti Banke Slovenije v pogajanje bank glede reševanja posameznih dolžnikov, je popolnoma nesprejemljivo. Glede na veliko bančno luknjo, torej 5 milijard evrov, lahko upravičeno rečeno, da je Banka Slovenije kot regulator bančnega sistema zatajila, odpovedala. Banka Slovenije mora naloge opravljati učinkovito, neodvisno, strokovno in v skladu z veljavno zakonodajo. Da banke delujejo v skladu s to zakonodajo, je odgovorna prav ona. In iz tega lahko upravičeno sklepamo, da je soodgovorna za nastalo situacijo. Upravičeno se tudi lahko vprašamo, ali so poročanja Banke Slovenije ustrezna. Ali ne gre tu za kakšno prikrivanje informacij, ki jih sicer ne bi želeli razkriti širši javnosti. Ker imamo v Sloveniji še zmeraj večino bank v državni lasti, gredo vsi stroški teh prikritih informacij in posledično slabih odločitev v breme davkoplačevalcev. Časnik The Economist je v mesecu februarju navedel, da se Banka Slovenije po kriteriju števila zaposlenih uvršča na sam vrh glede na število 100 tisoč prebivalcev; pa ne na evropski vrh, ampak kar svetovni vrh. Po številu zaposlenih se pred njo uvršča le Ruska centralna banka, ki pa za razliko od Banke Slovenije opravlja tudi naloge plačilnega prometa in vodenja denarne politike. Kot je že bilo rečeno, primerjava s Švedsko centralno banko, mislim, da se je treba prav zamisliti nad temi podatki. Švedska centralna banka ima 4,1 zaposlene na 100 tisoč prebivalcev, medtem ko imamo v Banki Slovenije povprečno 21,6 zaposlenih na 100 tisoč prebivalcev. Zdaj boste rekli, da je Banka Slovenije neodvisen organ – drži; 152. člen Ustave pravi, da je v svojem delovanju samostojna, vendar pa odgovarja neposredno Državnemu zboru. V komentarju Ustave je ob 152. členu v dvanajstem odstavku zapisano: "Parlament mora imeti možnost, da redno analizira in kontrolira izvajanje denarne politike. Guverner centralne banke mora biti vedno pripravljen, da daje pojasnila parlamentu in ga informira o vseh zadevah s področja denarne politike." Torej, eno je samostojnost Banke Slovenije v svojem delovanju, drugo pa je neposredna odgovornost Banke Slovenije Državnemu zboru. Veliko dvoma je bilo glede zaupnosti podatkov v poročilu. Državni zbor je tisti, ki sprejema proračun, zato je izjemno pomembno, da ve, kaj je v ozadju tega, kar sprejema. In če bi govorili o neki normalni situaciji, če ne bi govorili o sanaciji z davkoplačevalskim denarjem, če ne bi govorili o 5 milijardah, potem bi še razumeli, zakaj je taka skrb okoli zaupnosti teh podatkov. Ampak kakorkoli, Državni zbor je do teh informacij upravičen. In ravno zaradi tega smo predlagali spremembe, ki smo jih [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želi besedo predstavnica Vlade? [[Ne.]] Predstavnik predlagateljev? Proceduralno, gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsedujoča. Mislim, da je na tej seji še posebej izbilo, prvič, da ministri sploh ne prihajajo na plenarne seje Državnega zbora in, drugo, da državni sekretarji ali drugi, ki imajo pooblastilo za zastopanje stališč Vlade, sploh ne govorijo, ne pojasnijo, se ne vključujejo v razpravo. Vse te zadeve potekajo zelo enostransko, kot da Vlade ni. Ne vem sicer, zakaj so si tu najavili pol ure časa in pri točki prej še eno uro. Vlada se niti ne potrudi, da bi se vključila v diskusijo in zadeve obrazložila, pojasnila. Mislim, da je na sejah Državnega zbora Vlada sestavni del postopka, da mora opraviti razpravo in predstavniki Vlade so dolžni vsebinsko zadeve pojasnjevati, tekoče, sproti, kot se pojavijo; ne da čakajo, da čas mine, zapravijo tukaj tri, štiri, pet ur časa, ko spremljajo razprave poslancev, in potem na kratko zaključijo ali pa sploh ne razpravljajo in gredo. To je neprimerno. Predlagam, da prenesete predsedniku Državnega zbora, da vlado pisno opozori, da takrat, kadar nimajo ministri mednarodnih dejavnosti, zastopajo Vlado v Državnem zboru pri točkah dnevnega reda neposredno. In ne da pošiljajo v državni zbor osebe, ki jih nadomeščajo. Ampak od teh nadomestil, smo se že prepričali na tej seji Državnega zbora, ni nobenih informacij, ni odgovorov, pojasnil, ničesar. Predlagam, gospa podpredsednica, da to prenesete predsedniku Državnega zbora in da poskrbi, da Vlado zastopajo ministri, ki lahko odgovarjajo z mandatom, ali pa tisti državni sekretarji ali drugi uradniki, ki lahko govorijo v imenu Vlade in ki bodo dali ustrezne odgovore. Mi to od Vlade pričakujemo, zato jo tudi imamo. Vlade nimamo za to, da pride spremljat sejo Državnega zbora. To lahko mimogrede naredi na RTV Slo 3, ko spremlja neposredni prenos v svojih pisarnah ali tam, kjer ima vlada svoje prostore. To je neprimerno in kaže na to, da Vlada ni kompetentna opravljati nalog, ki so ji ljudje zaupali z volitvami, in tudi nalog, ki jih je s tem, ko se je konstituirala in oblikovala, prevzela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Hvala lepa. Jaz sem pojasnila stališča Vlade v svojem uvodnem govoru za tiste, ki so ga poslušali, in sicer smo se do posameznih členov več ali manj opredeljevali v svojem govoru. Slišala sem kar nekaj zadev, pri katerih je bilo rečeno, da so retorična vprašanja. Običajno na retorična vprašanja človek naj ne bi odgovarjal, čeprav lahko. Gospod Gorenak je rekel, da ECB je tako rekla, da je treba spoštovati mnenje Evropske centralne banke. In on je, sem predvidevala, retorično vprašal – zakaj pa je to treba spoštovati? Prvič, ker se je Slovenija prostovoljno odločila, da bo postala del evropskega pravnega reda in s tem prevzela tudi akte, ki v ta red sodijo. Se pravi, Pogodba o delovanju Evropske unije odloča in določa pristojnosti Evropskega parlamenta, ki sprejema ustrezne zakone, katere naj bi potem spoštovala tudi država članica; tako na strani držav kot potem na drugi strani pravil Evropske centralne banke in sistema evropskih centralnih bank, kamor sodi tudi slovenska centralna banka. Vprašanje je bilo, ali si je Slovenija res pridobila zaupanje na mednarodnih trgih. 18. marca je Slovenija izdala 20-letno obveznico po zgodovinsko najnižjih stroških, z 1,5-odstotno obrestno mero. Mislim, da je to zadosten dokaz, da si je Slovenija definitivno pridobila zaupanje mednarodnih investitorjev. Gospod Tanko je vprašal, zakaj [[…]]in potem je bilo slišati kar nekaj vprašanj, naslovljenih na predstavnico Banke Slovenije. Sedaj tu v parlamentu ne vidim nobenega predstavnika Banke Slovenije, tako da se bom od teh vprašanj ogradila, verjetno je treba ta vprašanja usmeriti na pravi naslov. Kar se tiče mnenja Evropske centralne banke o tem, ali je vprašanje gospoda Tanka, da je možno razrešiti guvernerja – in da je to lahko naredi oziroma razsodi o tem, kdaj so kršitve hujše –, tudi v pristojnosti Državnega zbora. Evropska centralna banka zelo jasno določa, da so kršitve vedno v pristojnosti sodišč in ne organov, za katere se meni, da so lahko politično vodeni. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Ob zaključku bi rad kot predlagatelj povedal, da smo tudi med današnjo razpravo prišli v Slovenski demokratski stranki do spoznanja, da smo predlog oziroma dopolnitev Zakona o Banki Slovenije vložili z razlogom [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Gospod Pogačnik, samo trenutek. Ali bi, lepo prosim, levi kot, lahko klepetali zunaj?!
Banka Slovenije je ena izmed najpomembnejših državnih inštitucij, regulator bančnega sistema. Vsi vemo, v kakšnem stanju je slovenski bančni sistem, in da smo večino k okrepitvi tega bančnega sistema in k sanaciji prispevali davkoplačevalci. Žalostno je, da koalicijske poslanke in poslanci v razpravi pridejo do spoznanja, da je potrebna sprememba in dopolnitev Zakona o Banki Slovenije, vendar je ne bodo podprli iz razloga, ker ga je vložila Slovenska demokratska stranka. Gre za prvo branje in pričakoval bi predvsem od koalicije, ki je pred volitvami in potem ob nastopu svojega mandata izrazila, da pričakujejo od opozicije neko sodelovanje. Ko pa opozicija ponudi roko sodelovanja, je pa to že postalo pravilo, da jo ta koalicija vlade Mira Cerarja tudi vedno in znova zavrne. Danes je lepa priložnost, ki bi se pokazala, da se poslanke in poslanci Državnega zbora zavedamo svoje odgovornosti k temu, da z dopolnitvijo in spremembo zakona o banki želimo, da bi Banka Slovenije kot inštitucija delovala transparentno, učinkovito in da bi bila predvsem kot regulator v pomoč k boljšemu delovanju bančnega sistema v Sloveniji. Niti enega argumenta in razloga, ki smo ga navedli, kot kaže, koalicija ne bo upoštevala. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da s tem zakonom, ki ga predlagamo, ne zmanjšujemo nobene neodvisnosti regulatorja. Še več, s tem zakonom bi zagotovili preglednejše, transparentnejše in predvsem bolj odgovorno delovanje inštitucije, kot je Banka Slovenije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da mora Banka Slovenije za nastali položaj v bančnem sistemu nositi svojo odgovornost in da je sigurno tudi odgovorna za nastalo situacija. Če bi Banka Slovenija delovala bolj odgovorno in hitrejše, bi bila verjetno sanacija za davkoplačevalce bistveno manjša. Predvsem pa smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da ne glede na to, ali je kakšna inštitucija neodvisna, to še vsekakor ne pomeni, da ta inštitucija ne potrebuje kvalitetnega nadzora. Mislim, da bi to Banka Slovenije kot inštitucija morala potrebovati. V Slovenski demokratski stranki nas moti, da koalicija verjetno 100 % svojega časa porabi za govorjenje o posledicah bančnega sistema, ne pa o vzrokih. In če mi ne bomo odpravili vzrokov oziroma ugotovili odgovornosti za nastal vzrok in za bančno luknjo, obstaja veliko tveganje, da bomo slovenski davkoplačevalci morali še tretjič sanirati bančni sistem. Ne glede na vse vložene milijarde – zadnja sanacija, 5 milijard evrov, december 2013. Tudi po takratnih zagotovilih predstavnikov Banke Slovenije in guvernerja, da imamo po tej sanaciji ene izmed najbolj zdravih bank v Sloveniji, je sledil šok. Stresni testi ECB slabo leto po tej sanaciji so pokazali, da sta dve največji slovenski sistemski banki na stresnih testih padli. Prepričan sem, da je bila to dovolj velika klofuta za Banko Slovenije in da je za ta nastali položaj tudi odgovorna. Po eni strani smo zadovoljni, da je s spremembo evropske zakonodaje nadzor nad tremi največjimi sistemskimi bankami prevzela Evropska centralna banka. Vendar smo prepričani, da Banka Slovenije zakonsko in organizacijsko potrebuje korenite spremembe.
Hvala lepa. Časa še nismo porabili, vsi prijavljeni pa ste bili na vrsti. Po 71. členu Poslovnika dajem čas za razpravo, če je še želja. Prosim, če se prijavite. Izvolite, mag. Dušan Verbič, pet minut.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ker mi je prej malce zmanjkalo časa, si bom dovolil še zdaj nekaj besed v zvezi s to tako imenovano bančno luknjo in predlogom zakona predlagateljev opozicijske stranke SDS. Ker je bilo s strani predlagatelja rečeno: ja, saj če se v neki smeri načeloma strinjate, da je predlog zakona kar dober, pa bi ga potem amandmirali. V zvezi s tem moram reči sledeče. Mislim, da se vsi tukaj prisotni poslanke in poslanci zavedamo, da je ravno področje bančništva tisto področje, ki bo v naslednjih mesecih deležno najverjetneje veliko sprememb. Moram še enkrat omeniti tisto, kar sem prej zelo na hitro omenil, kajti ravno zaradi tega bomo potem prišli do zaključka, da je treba to področje urediti; vendar se res lotiti zadeve ne tako, kot je bilo s strani posameznikov rečeno, da je bil ta zakon kar na hitro vložen. Kot prvo, prav gotovo preiskava bančne luknje in opredelitev odgovornosti. To je zadeva, ki mora iti z vso silo in energijo v aktivnost. Če govorim iz svojega zornega kota, se držim načela zakonitosti in verjamem v pravno državo. Zaradi tega je tudi Vlada Republike Slovenije sprejela odločitev, ki je zavezala določene organe izvršilne oblasti, da se aktivno začnejo ukvarjati s to zadevo. Kot drugo, neposredno povezano tudi s tem, in se pridružujem vsem tistim poslankam in poslancem, ki smo se že velikokrat tudi v tem zboru izrekli, da je tudi Banka Slovenije soodgovorna za nastalo bančno luknjo, ki je nastala predvsem v obdobju 2008–2013. Okoliščine, ki gredo v to, da se bo treba tega Zakona o Banki Slovenije sistemsko lotiti, je prav gotovo to, kar nam je že znano, da se Banki Slovenije zmanjša pristojnost glede bonitetnega nadzora poslovanja bank. Kot je bilo rečeno s strani posameznikov, vemo, da Evropska centralna banka neposredno prevzema nadzor. Nadalje, vsi se zavedamo, vendar ta hip še ne vemo, kaj pomeni za Banko Slovenije in slovenski bančni prostor vključitev v monetarno unijo znotraj EU. Tisto, s čimer smo se nekako že srečali, je, da Banka Slovenije prevzema upravljanje sklada za reševanje bank. Tudi v tej zadevi je bila polemična razprava na matičnem delovnem telesu in preprosto se ne moremo temu izogniti. Tesno v tem kontekstu je tudi sklad za jamstvo vlog, kot smo se tudi že dotaknili. Nadalje, prej sem že na hitro omenil, da v primeru sprejetja Zakona o bančništvu 2 Banka Slovenije prevzema tudi določene dodatne aktivnosti, in sicer konkretno sistem izmenjave informacij o boniteti strank. Tudi sam se pridružujem razmišljanju poslank in poslancev glede števila zaposlenih ali tisto mesto o kvaliteti. Prej je bila omenjena primerjava med Švedsko in Slovenijo. Tukaj nimam nobenega pomisleka, kar se tega tiče, ali je prav ali ni. In vse te navedbe nas napotujejo na vključenost v spremembe predmetnega Zakona o Banki Slovenije. Sem pa trdno na stališču, da zgolj samo z amandmiranjem ne bi dosegli tistega cilja, ki je v današnjem času potreben. In za konec, če je predlagatelj tega zakona resnično imel namen celokupno urediti vsebino same materije, mi je nenavadno, da je v 5. členu prvega odstavka Zakona o Banki Slovenije še vedno naveden tolar kot osnovni kapital. Verjamem, da je predlagatelj to nehote spregledal. Zaključujem s tem, da se zavedam, da je obstoječi zakon treba korigirati. Na podlagi pripomb, predlogov, ki smo jih tudi danes slišali, mislim, da bi lahko prišli v naslednjih mesecih do dobrega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA, PRVA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Jelki Godec. Izvolite.
Hvala za besedo. Prav lep pozdrav gospe ministrici, državni sekretarki! Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, torej ZOFVI, je krovni zakon, ki ureja vzgojo, izobraževanje od vrtca do konca srednje šole, obsega vse pomembne elemente za definicijo in vzpostavitev vzgojno-izobraževalnih zavodov, mrežo teh zavodov, njihovo financiranje, pravno identiteto in organiziranost, hkrati pa tudi določa cilje izobraževalnih programov. Zakon je tako temelj za vse druge specializirane zakone s področja vertikale. S spremembami in dopolnitvami ZOFVI, ki so bile sprejete leta 2007, so bile v zakon vnešene rešitve o razvijanju zavesti o državni pripadnosti, nacionalni identiteti ter vedenja o zgodovini Slovenije in njene kulture. Omenjeni spremembi ZOFVI je sledila tudi sprememba Zakona o osnovni šoli leta 2007, ki je obvezni predmet Etika in državljanska vzgoja preimenoval v Etika, domovinska in državljanska vzgoja. Leta 2013 je bil ta zakon ponovno spremenjen, ko se je predmet preimenoval v Etiko, domovinsko in državljansko vzgojo. Kljub zapisu v zakonodaji praksa kaže, da razvijanje zavesti o državni pripadnosti, o domoljubju, nacionalni identiteti in vedenju o zgodovini Slovenije in njeni kulturi nedosledno z obeležitvijo državnih praznikov, katerih sestavni del je izvedba himne Republike Slovenije, in z drugimi dejavnostmi, ki se odvijajo v omenjenem času, ki je prekratek za poglobljen razvoj zavesti o pripadnosti in ljubezni do domovine. Ocenjuje se, da bi bilo treba bolj poglobljeno pristopiti k tematiki in v te procese vpeti v življenje šole na vseh področjih. Zlasti v osnovni šoli pa se mestoma opazijo, pa zadnje čase tudi v srednjih šolah, silno zaskrbljujoči pojavi, ko se učencem predstavlja totalitaristične simbole kot nekaj pozitivnega; s tem pa pojave totalitarizma predstavlja kot nekaj sprejemljivega, celo pozitivnega. Tako prakso je treba ne le prekiniti, temveč kulturo in vzgojo v šolah izvajati na temeljih evropskih in civilizacijskih vrednot. Zato je treba temeljne vrednote, kot so domoljubje in zavedanje o temeljnih človekovih pravicah, vključiti ne le v občasne prireditve, pojave v šolah, temveč vpeti v kurikul kot tak. To pa pomeni, da je treba te vrednote vključiti tudi v učne načrte vseh predmetov v programih vrtca, osnovne šole in srednje šole. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah ZOFVI spreminja določila o ciljih vzgoje in izobraževanja ter dodaja novo alinejo v 2. členu tega zakona, ki določa, da je treba vzgajati tudi za zavedanje proti vsem vrstam totalitarizmov. Zakon v 12. členu na novo določi tudi obveznosti določanja načinov vključevanja domoljubja v vzgojno-izobraževalne procese. V nadaljevanju pa ZOFVI v 86. členu določa, da zasebni šoli, ki izvaja programe iz prvega odstavka tega člena, za izvedbo programa zagotavljamo 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programov javne šole. Ustavno sodišče je 4. decembra 2014 z odločbo določilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja v zasebnih šolah, v neskladju z Ustavo. Zato predlagamo, da se v 86. členu spremeni določilo in da se zasebne šole izenačijo s financiranjem v javnih šolah v 100-odstotni kvoti. Svet Evrope je v dokumentu leta 2009, vezano na Resolucijo 9004, navedel, da morajo Svet Evrope in države članice zagotoviti izobraževalni sistem, ki zagotavlja enake možnosti in visoko kakovostno izobraževanje za vse učence, da posredujejo tako znanje in vrednote, ki razvijajo in spodbujajo temeljne pravice in demokratično državljanstvo. Prav tako morajo zagotoviti temeljno pravico do svobode izbire v izobraževanju, v skladu s členom drugega dodatnega protokola k Evropski konvenciji o človekovih pravicah. Tako spremembe zakona ZOFVI sledijo odločbi Ustavnega sodišča, hkrati pa omogočajo vključevanje domoljubnih vsebin v osnovno šolo, srednje šolo, v vse predmete, v vse vsebine, interesne dejavnosti in v celotni šolski prostor.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za izobraževanje, znanost in šport mag. Klavdiji Markež.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Želela bi podati mnenje Vlade Republike Slovenije k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev. Želela bi povedati, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja 24. februarja 2015 vložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Vlada Republike Slovenije navedenemu predlogu nasprotuje, kar utemeljujemo z naslednjim. Kot prvo bi želela izpostaviti, da se predlagatelji novele zakona, Poslanska skupina SDS, glede predlagane spremembe drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, v nadaljevanju bom uporabljala tęrmin ZOFVI, sklicujejo na Odločbo Ustavnega sodišča, številka U-l-269/12-24 z dne 4. decembra 2014, s katero je bilo ugotovljeno, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na javno uveljavljene programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo. S predlagano spremembo, ki določa, da se zasebnim osnovnim šolam, ki izvajajo program iz prvega odstavka 86. člena ZOFVI, zagotavlja stoprocentno financiranje sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost nameni za izvajanje programa osnovne šole; in naj bi bilo odpravljeno diskriminatorno financiranje zasebnih osnovnih šol. Poleg navedenega je Poslanska skupina SDS predlagala dopolnitev 2. člena ZOFVI, ki opredeljuje cilj vzgoje in izobraževanja z novim ciljem vzgajanja za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov. V povezavi s tem je predlagana tudi dopolnitev 12. člena ZOFVI, ki na novo določa obveznost določanja načina vključevanja domoljubja v vzgojno-izobraževalne programe. Predlagatelji novele zakona ocenjujejo, da bi finančne posledice predlaganega zakona na letni ravni prinesle dodatnih 390 tisoč evrov stroškov za državni proračun; seveda ne v obdobju, za katero je bil državni proračun že sprejet. Navedene finančne posledice se nanašajo le na spremembo 86. člena Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Kot drugo, Vlada Republike Slovenije je predlagano novelo zakona proučila in v zvezi s predlaganimi spremembami in dopolnitvami sprejela stališče, da predlagane rešitve ne temeljijo na predhodno opravljenih analizah, ki so podlaga za oceno stanja in pripravo poglavitnih rešitev sprememb in dopolnitev zakona. Predlagane spremembe, ki se nanašajo na financiranje zasebnih osnovnih šol, so po mnenju Vlade pomanjkljive, saj problematike zasebnega šolstva ne urejajo celovito. Povzemajo le odločbe Ustavnega sodišča v delu, ki se nanaša na višino financiranja zasebnih šol. Na takšen način upoštevajo le vidik financiranja zasebnih šol in ne rešujejo statusa zasebnih šol ter ne obravnavajo vprašanj v zvezi s sprejemanjem programov zasebnih šol ter izpolnjevanjem pogojev za njihov vpis v razvid izvajalcev javno veljavnih izobraževalnih programov na področju vzgoje in izobraževanja. Na pristojnem ministrstvu se že pripravlja novela Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, s katero bomo resnično celovito uredili področje zasebnega šolstva z vidika financiranja zasebnih šol in ureditve statusa zasebnih šol. V zvezi s predlagano dopolnitvijo, ki se nanaša na cilje vzgoje in izobraževanja, poudarjamo, da je kljub pomembnosti razvijanja zavesti o državni pripadnosti, nacionalni identiteti ter védenja o zgodovini Slovenije in o njeni kulturi pred sprejetjem navedene dopolnitve treba narediti natančno analizo trenutnega stanja na področju obstoječih izobraževalnih programov v osnovnih in srednjih šolah. V zvezi s tem je treba tudi ugotoviti, v kolikšni meri so predlagane vsebine že zajete v osnovnošolskih in srednješolskih izobraževalnih programih. Ker predlagane rešitve v noveli ZOFVI upoštevajo le vidik financiranja obstoječih zasebnih šol, ne predstavljajo realnih finančnih posledic, ki jih bo tovrstno financiranje imelo tudi v prihodnje. Novela ZOFVI, ki pa se pripravlja na ministrstvu, pristojnem za izobraževanje, bo pa vsebovala prav te sistemske rešitve, ki bodo upoštevale trenutno javnofinančno situacijo. Glede na navedeno Vlada Republike Slovenije ne podpira predloga sprememb in dopolnitev Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev. Vlada Republike Slovenije bo v zakonodajni postopek vložila predlog zakona, ki bo ustrezno uredil predloženo tematiko. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovana gospa ministrica, podpredsednik, kolegice in kolegi! Predlagana novela zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja prinaša zelo pomembne spremembe. Krščanski demokrati smo nedavno ob imenovanju nove ministrice kot prvo točko naših pričakovanj izpostavili uskladitev 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Spoštovana ministrica, kolegi iz SDS so vam priskočili na pomoč in vam prihranili veliko dela, čeprav pravite, da boste kmalu pripravili svoj zakon. Ustavno sodišče je ob ugotavljanju neskladnosti določbe o stopnji sofinanciranja izvajanja javno veljavnih osnovnošolskih programov med drugim ugotovilo, da je osnovnošolsko izobraževanje v Sloveniji obvezno. Starši imajo pravico izbrati osnovnošolsko izobraževanje svojih otrok v državni ali zasebni šoli, ki izvajata javno veljavni osnovnošolski program, ali pa tudi izobraževanje na domu. Iz razvida osnovnih šol v Republiki Sloveniji ugotavljamo, da je v Sloveniji skupaj 458 osnovnih šol, od tega so le trije zasebni izvajalci javno veljavnega osnovnošolskega programa, to je le 0,7 %. Zakaj potem takšna bojazen, da bo zasebno šolstvo uničilo državne šole? Krščanski demokrati ponovno ugotavljamo, da ima država še vedno precej negativen odnos do zasebnega šolstva, s čimer pa je bistveno okrnjena pravica staršev do izbire načina šolanja svojih otrok. Dejstvo je, da od zasebnih izvajalcev javno veljavnega osnovnošolskega programa le eden prejema stoodstotno sofinanciranje programa, torej izenačeno z državnimi šolami, ostala dva pa le 85 % sredstev. Naj poudarimo, da gre za sredstva za zagotavljanje plač in drugih osebnih prejemkov ter za kritje materialnih stroškov dejavnosti in nalog, ki so potrebne za opravljanje izobraževalne dejavnosti. Ustavno sodišče je izrecno napisalo, da se vloga in posledično odločba ter obrazložitev ne nanašajo na naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo ter da se ne nanaša na posebne vsebine, ki jih ponujajo zasebne osnovne šole, na primer konfesionalni pouk in drugo. Odločba o neskladju z Ustavo Republike Slovenije se nanaša samo in izključno na različno državno financiranje javno veljavnih osnovnošolskih programov v različnih šolah. Krščanski demokrati smo prepričani, da so zasebne šole obogatitev za slovenski šolski prostor, ker zagotavljajo možnost izbire, vplivajo na izboljšanje kakovosti izobraževanja in spodbujajo zdravo konkurenčnost; predvsem pa so za državo cenejše kot državne šole. Krščanski demokrati v skladu s svojim programom podpiramo tudi obveznost vključevanja domoljubnih vsebin v izobraževalne programe. Upamo pa tudi, da bo novela prinesla boljšo vključenost sodobnih raziskav, ugotovitev in spoznanj nevtralnih strokovnjakov za raziskovanje novejše slovenske zgodovine v predmetnike osnovnih ter srednjih šol. Le tako se bomo soočili z vsemi dejstvi naše zgodovine, jo sprejeli za svojo, četudi nam ni vedno všeč; in tako presegli delitve in blokade, ki hromijo razvoj naše države. Predvsem pa je objektiven zapis dejstev v poduk mladim generacijam, da bodo bolj objektivno gledale na preteklost, predvsem pa, da ne bodo ponavljale istih napak, kot so jih delali naši predniki. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja podprli.
Hvala lepa. Mag. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Hvala lepa. Spoštovani! Poslanske skupine SD, Desus, Združena levica in Zavezništvo smo februarja letos v zakonodajno proceduro vložile predlog za spremembo Ustave. Namen pobude je jasna razmejitev med javnim in zasebnim šolstvom. Predlog je nastal kot odziv na decembra 2014 sprejeto odločitev Ustavnega sodišča, ki je po našem mnenju kontroverzna in tudi nedosledna glede na odločitev istega sodišča iz leta 2001. Samo šest dni po vložitvi pobude za spremembo Ustave so predlagatelji današnjega predloga novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje vložili danes obravnavano novelo. Predlagana sprememba 86. člena, ki bi zagotovila 100-odstotno financiranje javno veljavnega programa šoloobveznih otrok zasebnim šolam, pa nikakor ni edina sprememba, ki bi jo v tej razpravi, to je v razpravi o razmejitvi javnega in zasebnega šolstva, pričakovali. Skušnjave po odpiranju ideoloških vprašanj, kot so narodnoosvobodilni boj, domoljubna vzgoja otrok že od vrtca naprej, so vse preveč privlačne, da bi se jim predlagatelji lahko uprli; pa čeprav naj bi šlo le za vprašanje financiranja javno priznanih programov v zasebnih šolah. Vprašanje, ali iz javnih sredstev financiramo tudi zasebne zavode, je že, kot rečeno, dvakrat zaposlovalo Ustavno sodišče. Leta 2001 je sodišče sprejelo odločitev in to citiram. "Pomislek, da so starši otrok, ki pošiljajo otroke v zasebne šole in morajo plačevati šolnino, v neenakopravnem položaju v primerjavi s tistimi, katerih otroci obiskujejo javne šole, pa z vidika Ustave ni utemeljen. Zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, je v polju njegove presoje in zato ni v nasprotju z Ustavo." V Zavezništvu se ne bomo ukvarjali z ugibanjem, ali gre pri tem vprašanju, kot trdijo nekateri, za željo po privatizaciji javnega šolstva po celotni šolski vertikali. Le Državni zbor, tako Zavezništvo, ima kot ustavodajalec pravico, da v Ustavi ohrani temeljne vrednote te družbe, ki jih je v Ustavi zapisal že leta 1991; in sicer, da je primarna skrb države na področju osnovnošolskega izobraževanja zagotavljanje financiranja javnih šol iz javnih sredstev. Z dopolnitvijo Ustave bomo dosegli zgolj to, da se bo v Ustavo zapisalo, da je javno šolstvo vrednota, kot je bilo že interpretirano leta 2001, in bo tako postalo edina oblika osnovnošolskega izobraževanja, ki ima tovrstno pravno zaščito. Predlog ustavnih sprememb torej ne posega v utečeno razmerje med javnim in zasebnim osnovnošolskim izobraževanjem, zagotavlja enako financiranje kot doslej, zakonodajalca pa bo nedvoumno jasno zavezalo k temu, da primarno skrbi za javno šolstvo. Po našem prepričanju predlog sprememb Ustave podpira načelo nevtralnosti države in pluralizma v nacionalnem izobraževalnem sistemu. V ničemer pa ne posega v pravico do ustanavljanja zasebnih šol in možnost za te šole, da so del nacionalnega izobraževalnega sistema. Je pa res, da primarno zagotavlja preživetje in kakovost omrežja javnih šol. V Zavezništvu torej ne nasprotujemo omejenemu obsegu financiranja zasebnih osnovnih šol, ki izvajajo javno veljavni izobraževalni program. Zasebne šole po našem mnenju bogatijo šolski prostor z drugačno pedagogiko ali pa staršem omogočajo, da se otroci šolajo v ustanovah z istim svetovnim nazorom, v katerem le-ti vzgajajo svoje otroke. Ne strinjamo pa se s tem, da bi zaradi slednjega morali osiromašiti mrežo javnih osnovnih šol. Zasebne šole se lahko zato, po našem mnenju, sofinanciranjo v omejenem obsegu na način, kot to določa zakon. In če se nekoliko dotaknem še državljanske vzgoje, ko bi zavest o pripadnosti in nacionalni identiteti privzgajali že otrokom v vrtcih in pozneje skozi celotno izobraževanje. Verjetno bo dovolj, če rečem, da so različni ministri, predvsem desnega pola, imeli različne ideje, ki so jih skušali uveljavljati; pa se je izkazalo, da rezultati niso bili takšni, kot je bilo pričakovano. A razumemo, da stranki desnega pola očitno napenjata mišice v izkazovanju domoljubja v uresničevanju idej in predlaganju nenavadnih predlogov, ki očitno ne sodijo v zakon, ki naj bi primarno obravnaval financiranje javnega in zasebnega izobraževanja. V Zavezništvu menimo, da so tovrstne vsebine že vključene v učne načrte in da so mednarodne primerjalne raziskave, ki so bile opravljene, pokazale, da poznavanje omenjenih vsebin ni tako slabo. Domovinska in državljanska vzgoja je namreč vse od začetkov samostojne države predmet posebnega interesa, zato je uvrščena med temeljne cilje vzgoje in izobraževanja v okviru sistema vzgoje in izobraževanja. Če pa povežem še predloge, ki jih je današnji predlagatelj že predstavljal v tem državnem zboru in so povezani s himno in vprašanjem narodnoosvobodilnega boja, odnosa do partizanstva, pa oprostite, ne morem preko vtisa, da nam pod krinko financiranja želite prodati lastne politične nazore. Največja opozicijska stranka tudi tokrat v tej noveli znova predlaga vsebine, ki smo jih imeli na mizi nazadnje lansko oziroma na začetku letošnjega leta, pred tem pa skoraj vsako leto v prejšnjem mandatu. Gre za temo, ki jo predlagatelj uspe vključiti skorajda v vsak dokument, in to ne glede na osnovno vsebino. To pa je obsodba vseh totalitarizmov, pri čemer ima SDS v mislih predvsem komunizem, NOV in partizane. V Poslanski skupini Zavezništva smo prepričani, da zgodovine in s tem povezanih simbolov, kot je rdeča zvezda, ne spreminjamo vsak dan, še posebej pa ne zaradi dnevnopolitičnih potreb stranke SDS. Še posebej neprimerno pa se nam zdi, da nam Poslanska skupina SDS to razpravo ponovno vsiljuje ob 70. obletnici osvoboditve in zmage nad nacifašizmom v 2. svetovni vojni. Predlagatelje bi rada spomnila, da za večino Slovencev partizani z rdečo zvezdo, osvobodilna fronta in NOB pomenijo simbole svobode in upora proti nacifašističnim okupatorjem in njihovim sodelavcem v letih od 1941 do 1945. Ti simboli so povezani tudi s koreninami slovenske državnosti, večina pa v njih vidi glavno silo, ki je s partizanskim bojem zagotovila preživetje narodne skupnosti. Spomnimo se, kaj so prisegli takrat – da bodo dali vse svoje moči in sposobnosti osvobodilni stvari slovenskega naroda, delovnega ljudstva ter vsega naprednega in svobodoljubnega človeštva v sveti vojni proti fašističnim tlačiteljem; da ne bodo odložili orožja do popolne zmage nad fašističnim okupatorjem in do popolnega uresničenja velikega osvobodilnega cilja slovenskega naroda. Če bo treba, bodo žrtvovali za svoj narod tudi svoje življenje. Sprašujem se, ali ni ravno ta prisega najvišji možni odraz vrednot domoljubja. Naj stališče Zavezništva končam z zelo povedno izjavo Združenja zveze borcev za vrednote NOB ob tej častitljivi obletnici, da je zgodovino mogoče potvarjati, "svobode in volje po svobodi nikoli". V Poslanski skupini Zavezništva na podlagi navedenih argumentov predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Irena Kotnik bo predstavila stališče Stranke modernega centra.
Spoštovani kolegice, kolegi! V Poslanski skupini SMC področje vzgoje in izobraževanja postavljamo kot temeljno politiko za človeka, ki je eden od ključnih gradnikov družbe. Glede na to je vsebina krovnega zakona, ki ureja celotno vzgojno-izobraževalno vertikalo, še posebej pomembna. Naj že na samem začetku poudarimo, da je razvijanje domovinske in domoljubne zavesti že del slovenskega šolskega sistema na različnih ravneh od predšolske vzgoje dalje. To je tudi jasno zapisano v že obstoječih vzgojno-izobraževalnih ciljih ter popolnjeno s ciljnimi vsebinami znotraj različnih predmetov in njihovih učnih načrtov. V poslanski skupini se ne glede na to zavedamo potrebe po krepitvi teh vsebin in vzgajanju ter izobraževanju za domovinsko in državljansko pismenost ter demokratične vrednote; vendar ne na način in s spremembami, ki jih skušajo na politično eklatanten način vpeljati predlagatelji zakona. Nadgradnja vsebin domovinske in državljanske vzgoje mora temeljiti na strokovnosti ter sodobnih družbenih pomislekih in premislekih. V primerjavi s predlagatelji trdno stojimo na stališču, da je treba te vsebine nadgrajevati na vsebinsko-strokovnih in ne političnih ali celo ideoloških stališčih. Zavedanje o temeljnih človekovih pravicah in dolžnostih ni povezano le z domovinskim aspektom, ampak tudi z državljansko vzgojo, na krepitev katere pa predlagatelji v predlogu zakona pozabljajo. Aktivna udeležba posameznikov v delovanju družbe gre namreč vedno z roko v roki, z ljubeznijo do domovine, pozitivnim odnosom do naroda in narodne zavesti. Državljanska in domovinska vzgoja sta neizogibno povezani tudi z vrednotami – vendar ne z vrednotami, ki razdvajajo, ampak s tistimi, ki povezujejo, utrjujejo in zbližujejo. Domovinska vzgoja je vedno vzgoja "za" in ne vzgoja "proti". Sprašujemo se tudi, ali je sistematična dopolnitev učnih načrtov z vzgojo za domoljubje pri slehernem predmetu smiselna, glede na to da je domovinska vzgoja povezana predvsem z družbeno-humanističnimi učnimi vsebinami. V Poslanski skupini smo prav tako mnenja, da so izrednega pomena tudi vse šolske vsebine, ki jih lahko posamezna šola oblikuje v duhu domoljubnih vrednot, ne da bi zato bilo treba spreminjati zakonodajo. V zvezi s predlagano dopolnitvijo, ki se nanaša na financiranje zasebnih šol in s katero predlagatelji pravzaprav sledijo odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2014, menimo, da sprememba ni celovita oziroma ne odpira še drugih vprašanj, ki se dotikajo zasebnih šol, kot je npr. njihov status, sprejemanje izobraževalnih programov, vpis v razvid izvajalcev javno veljavnih programov in tako naprej. Naše programske usmeritve na tem področju so – ob siceršnjem spoštovanju odločitev Ustavnega sodišča – jasne. Zasebno izvajanje izobraževalne dejavnosti razumemo kot dopolnitev javnega, v okviru katerega se zagotavlja pravica staršev in otrok do izbire. Ob bok spremembi 86. člena zakona, ki upošteva le vidik višine financiranja obstoječih zasebnih osnovnih šol, menimo, da je treba vprašanje rešiti celovitejše, kar pa predlagane spremembe zakona ne predvidevajo. Ker ima vzgojno-izobraževalno področje domovinske vzgoje pomembno vlogo pri uresničevanju dolgoročnih ciljev javnega sistema vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji in ker vprašanje zasebnih šol ni povezano le z višino financiranja, morajo biti vsakokratne spremembe krovnega zakona, o katerem danes razpravljamo, premišljene, načrtovane, strokovne in usklajene. Iz prej navedenih razlogov v Poslanski skupini SMC novele zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegi, kolegice, vsem lep pozdrav! Pri tej noveli Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, torej ZOFVI, kot ga vsi poznamo, gre za dve čisto enostavni rešitvi. V neki normalni pravni državi, posuti z etiko in moralo, predvsem pa iz vidika spoštovanja ustavnega reda in spoštovanja lastne domovine ne bi smelo biti ovir za njegovo sprejetje. Ena rešitev sledi zelo natančno odločbi Ustavnega sodišča iz decembra lanskega leta, ko je Ustavno sodišče ugotovilo, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Ker ima ta vlada ogromno dela sama s sabo, ko ministri mesečno prihajajo in odhajajo, smo se v SDS odločili, da njihovo delo naredimo mi. Ker gre za zelo enostavno rešitev. V drugem odstavku 57. člena Ustave je sedaj zapisano: osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev. Trenutno še veljavni 86. člen ZOFVI v nasprotju z navedenim členom Ustave določa, da zasebni šoli, ki izvaja javno veljavni program, pripada za izvedbo programa le 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole. Država torej financira samo izvedbo programa, ne pa tudi investicij in opreme v zasebni šoli; kajti zakon je jasen. Zasebnim šolam ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. Torej želimo predlagatelji zakona le striktno slediti odločbi Ustavnega sodišča, za katero v SDS upamo, da so jo današnji razpravljavci ter nova ministrica prebrali. Ker potem bi bila podpora zakonu samoumevna. No, pa da ne bi imeli problema s finančnimi posledicami, smo izvajanje financiranja umestili v presečni datum 1. september 2016, da se ne bi koalicija spotikala, kako se vtikamo v že sprejeti proračun za leto 2015. Pa še tukaj gre po naših natančnih izračunih za maksimalni znesek 400 tisoč evrov na letni ravni – maksimalni znesek. Za zadevo, da zakon uredimo v skladu z Ustavo in ustavno odločbo. No, ko človek prebere stališče Vlade, se močno začudi; oni bi tako enostavno zadevo, kot je zapisano v ustavni odločbi, reševali, citiram, "sistemsko, s predhodnimi analizami in možnostmi vpliva". Sprašujemo se, kaj se ima za analizirati, če je odločba Ustavnega sodišča jasna, enostavna in preprosta?! Pač, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev, kar v praksi pomeni, da je treba šoli, ki izvaja javno veljavni program, torej zasebni in javni, zagotoviti za izvedbo programa 100 % sredstev. Še več, vlada celo zapiše, da so predlagane spremembe pomanjkljive. Sprašujem spoštovane predstavnike Vlade, če smo vsi skupaj prebrali isto ustavno odločbo. Potem pa vlada v svojem mnenju napiše še neko meglo, da zadeve ne rešujemo celovito. Spoštovani, zadevo rešujemo natančno tako, kot to zahteva odločba Ustavnega sodišča, kot to zahteva Ustavno sodišče. Nova vlada gre celo dalje, v skladu z mantro te vlade seveda ministrstvo že pripravlja novelo ZOFVI, ki bo "celovito uredila področje zasebnega šolstva tako z vidika financiranja zasebnih šol kot tudi ureditve statusa zasebnih šol". Eno je mnenje; v praksi pa vsi vemo, da se lahko ZOFVI vrti po raznih predalih strokovnjakov na ministrstvu, na koncu pa vsi vemo, kakšen bo učinek. Verjetno bomo morali čakati, da bo SDS enkrat septembra vložila ponovno ta zakon, ker koalicija kljub vsem strokovnjakom ne bo zmožna urediti zakona tako, kot to določa Ustavno sodišče. Zanima nas, zakaj niste kar zapisali, da boste počakali na spremembo Ustave, kjer boste želeli kar izbrisati zasebno šolstvo, kar so že napovedali kolegi iz SD, podporo pa že napovedujejo stranke iz tako imenovanega levega bloka. Vse bi naredili, da bi zaobšli ustavno odločbo. Očitno gre za izgon zasebnih osnovnih šol. Za vsako ceno, so celo rekli na Odboru za izobraževanje oziroma bo verjetno kmalu sledila tudi želja po ukinitvi zasebnega zdravstva, zasebnega gospodarstva in dokončno – zasebne lastnine. Kot da ta vlada ne razume odločbe Ustavnega sodišča, ki govori izključno o osnovnih šolah, o javnih in zasebnih osnovnih šolah, in izenačevanju njihovih programov. Zasebnim šolam, še enkrat, ne pripadajo sredstva za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. Vlada pa pravi, da predlog zakona ne predstavlja realnih finančnih posledic, sama pa nima poguma, da bi v svoje mnenje zapisala njihovo oceno finančnih posledic. Saj res, pripravljale se bodo analize, ki bodo skupaj tvorile celoto, ki bodo osnova za razmislek in pogovore o možnostih, ki se bodo potem uskladile z deležniki na področju izobraževanja. In na koncu se bo predlagala ukinitev zasebnega šolstva. Odločitev oziroma odločba Ustavnega sodišča – ah, imamo etiko in moralo. Že tako podhranjeno zasebno šolstvo na vseh stopnjah v primerjavi z ostalimi evropskimi državami je očitno za nekatere še vedno velik bavbav. Govori se o strahu pred razbohotenjem zasebnih osnovnih šol, v praksi pa to zgleda takole, da imamo 3 zasebne osnovne šole in po zadnjih podatkih, 744 javnih osnovnih šol. 3 proti 744. Ja, strah ima med določenimi političnimi strankami zelo velike oči. Spoštovani, zlati časi za ustanavljanje zasebnih šol so že mimo. Vsi se hvalite, kako finančno stanje cerkve ni navdušujoče, da bi odpirala svoje šole; gospodarstveniki pa imajo itak, tudi na podlagi zakonov oziroma pravilnikov in uredb te vlade ogromno drugih težav ter se z ustanavljanjem zasebnih šol ne ukvarjajo. V SDS ne vidimo nobenega strahu, da bi se ustanavljale zasebne osnovne šole. No, pa tudi če bi se katera ustanovila, bi bilo potem razmerje 4 proti 744 – velik bavbav. V SDS smo pričakovali, da upanje prinaša dejstvo, da imamo novo ministrico na področju izobraževanja, za katero smo upali, da spoštuje ustavne odločbe. Upali smo, da ministrica pritrjuje našim razmišljanjem, da bi morali šole deliti na dobre in slabe; in ne na javne in zasebne. Upali smo tudi, da se ministrica strinja, da vsaka malenkostna konkurenca prinaša napredek in razvoj. Poleg uskladitve zakona z odločitvijo Ustavnega sodišča v SDS predlagamo tudi, da se med cilje vzgoje in izobraževanja doda vzgajanje za svobodno družbo, za obsodbo vseh totalitarizmov ter da splošni izobraževalni programi vsebujejo tudi način vključevanja načel domoljubja v učne načrte. Če bi ta stavek prebrali v kakšni srednjeevropski razviti pravni demokratični državi, bi nas verjetno vprašali, v čem pa imate pri vas problem. Verjetno ne bi razumeli, še manj pa verjeli, da se pri nas še vedno slavi ter poveličuje praznike in ljudi iz prejšnjega komunističnega režima ter da imajo celo poslanci ogromne probleme, ko jih vprašaš, kdaj se praznuje dan državnosti ter kdaj dan samostojnosti in enotnosti. No, pri nas doma bi rekli, takle pač imamo. Po navadi pa se tudi zgodovinski učbeniki ali vsaj obravnava snovi pri zgodovini konča kmalu po drugi svetovni vojni; morda kdo pri pridnem učitelju še ujame letnico 1980. Slovenci kot narod? Poglejmo primere v tujini – vsi ponosni na svoj narod, svojo državo, svojo domovino, na svojo nacionalno pripadnost. Kaj pa pri nas? 25 let imamo svojo državo, pa nas poleg pregovorne nesamozavesti in pridnosti kategorizirajo kot narod, ki ne spoštuje niti svoje zgodovine niti svojih simbolov, vsaj v primerjavi z ostalimi evropskimi narodi oziroma državami. V SDS menimo, da je namesto strašenja z domoljubjem treba dati temu področju pomembno mesto v slovenskem izobraževalnem sistemu. Sicer je bil majhen korak že narejen v letu 2007 z eno izmed sprememb ZOFVI, ko so bile v zakon vnesene rešitve o razvijanju zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti ter védenju o zgodovini Slovenije in njeni kulturi. Če bo več otrok v osnovni šoli kot poslancev v Državnem zboru zaradi sprememb tega zakona vedelo, kdaj se praznuje dan državnosti oziroma dan samostojnosti in enotnosti ter kateri so vsebinski razlogi za proslavo teh dveh praznikov oziroma zakaj smo na ta dva dneva dela prosti, bo narejen velik korak naprej. Ne smemo pa pozabiti tudi na nov praznik, ki smo ga na predlog kolega Dolinška uvedli pred kratkim; 25. oktobra naj bi se spominjali odhoda zadnjega vojaka JLA iz Slovenije. Tudi to je zakon, ki daje pozornost domoljubju in na drugi strani teži k svobodni družbi oziroma državi, z obsodbo vseh totalitarizmov. Tako Zakon o praznikih kot današnja novela ZOFVI sta pomembna, saj se zlasti v osnovnih šolah opažajo silno zaskrbljujoči pojavi, ko se učencem predstavlja totalitaristične simbole kot nekaj pozitivnega in sprejemljivega. Zato je po našem mnenju, torej predlagateljev SDS, treba temeljne vrednote, kot so domoljubje in zavedanje o temeljnih človekovih pravicah, vključiti ne le kot občasne prireditvene pojave v šolah, temveč te zadeve vpeti v kurikulum. To pa pomeni, da je treba in možno te vrednote ter načine vključiti v učne načrte vseh možnih predmetov v programu. Očitno pa se vlada, bivša ministrica in očitno tudi sedanja ministrica s tem ne strinjajo, saj je vlada v mnenju zapisala, ne boste verjeli, da "je treba narediti natančno analizo trenutnega stanja, ki bo podlaga ustreznim rešitvam". Po našem mnenju v SDS to prav kliče in diši po avtorskih honorarjih na področju šolstva. No, verjetno bo po temeljitem razmisleku narejenih celo več analiz, vsaka bo pošteno plačana. Izbrana pa bo na koncu verjetno tista, kjer bo zapisano, da sprememb na tem področju ni potrebno uvajati. Da zaključim, v SDS bomo podprli predlagano novelo. Gre za prvo obravnavo predloga zakona. Prostora in časa za morebitne spremembe je tekom parlamentarnega postopka več kot dovolj. Predvsem nas v SDS zanima osebno mnenje nove ministrice o predlaganem zakonu. Ali bo za varianto copy-paste sledila bivši ministrici in njeni ideologiji ali pa bo poskušala dati temu področju tudi svoj osebni pečat. Če bo nova ministrica in vladna koalicija zagovarjala mnenje bivše ministrice, pa v SDS komaj čakamo dokončanje vseh analiz, ki bodo po tehtnem premisleku dale super sistemsko in vsebinsko rešitev v predlogu zakona, ki bo uresničila odločbo Ustavnega sodišča in bo dala domoljubju ustrezno mesto v učnih načrtih. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Primož Hainz.
Hvala, podpredsednica. Gospa sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam preberem stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Predlagatelji novele Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v obravnavanem besedilu ciljajo na dva temeljna sklopa. Prvi se nanaša na cilje vzgoje in izobraževanja ter posledično vsebino učnih načrtov. Po predlogu Poslanske skupine SDS bi morala šola izobraževati in vzgajati za svobodno družbo in obsodbo vseh totalitarizmov. Ta tematika je specifična in je ne gre posebej izpostavljati; pač pa mora biti povezana z ostalimi cilji vzgojno-izobraževalnega sistema, ki je v naši družbi naravnan predvsem splošno in nevtralno. Obravnavati jo je treba tudi v kontekstu časa in prostora, vzrokov nastanka, skratka ne le s političnimi očmi današnjega dne. V naši poslanski skupini ne dvomimo v to, da učenci in dijaki pri učnih vsebinah temeljnih predmetov in pri povezanih medpredmetnih ter interdisciplinarnih vsebinah dobijo dovolj informacij in znanja o vseh zgodovinsko obstoječih družbenih sistemih, ki so kdajkoli vladali v človeški zgodovini. Prav je, da dobijo takšna znanja; prav je, da vidijo vse krivice ali, če hočete, grozote, ki so jih človeštvu povzročili posamični režimi. S tem so naši otroci vsekakor seznanjeni v naši današnji šoli. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v tej noveli predlaga, da se v izobraževalne programe zapiše še način vključevanja načel domoljubja v učne načrte. Posledica vključitve bi bila sistematična vključitev domoljubja kot posebnega predmeta. Šesta alineja veljavnega 2. člena zakona, ki govori o ciljih vzgoje in izobraževanja, že na nek način izpostavlja vsebino domoljubja. Tako je "razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti in védenje o zgodovini Slovenije in njeni kulturi" že dokaj jasno opredeljena vsebina, ki je v predšolskih, osnovnošolskih in srednješolskih programih, kurikulih in učnih načrtih že danes inkorporirana, torej vključena, in se te vsebine izvajajo. Naj spomnimo še na nedavno sprejet sklep Odbora Državnega zbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Po zelo izčrpni razpravi o podobni temi – šlo je za predlog uvedbe državljanske in domovinske vzgoje ter etike kot učnega predmeta v srednje šole – smo člani odbora sklenili, da je pred morebitno dopolnitvijo izobraževalnih programov treba narediti natančno analizo uveljavljenih elementov državljanske in domovinske vzgoje ter tudi analizo morebitne potrebe po okrepitvi teh vsebin. Glede na to se nam v Poslanski skupini Desus vsekakor zdi preuranjeno, da bi brez relevantnih ugotovitev stroke danes ad hoc sprejemali dopolnitve zakona. Počakajmo. Glede na rezultate izsledkov pristojnega ministrstva, Zavoda Republike Slovenije za šolstvo, Strokovnega sveta Republike Slovenije za poklicno in strokovno izobraževanje, Centra Republike Slovenije za poklicno izobraževanje ter strokovne javnosti pa bomo imeli priložnost, seveda če bo tako menila tudi stroka, vsebine učnih načrtov z bolj poudarjeno domoljubno noto še okrepiti. Druga tema sprememb in dopolnitev zakona pa je povezana z nedavno odločitvijo ustavnih sodnikov glede financiranja zasebnega šolstva. Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Matjažem Hanom je 18. februarja letos v zakonodajni postopek vložila predlog za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom Ustavnega zakona. Pri tem smo poslanke in poslanci Desusa sopodpisniki tega akta. Poslanska skupina se namreč zavzema za varovanje ustavne kategorije socialne države, kar posledično pomeni, da se zavzemamo za ohranjanje javnega šolstva. Pri tem bomo v poslanski skupini vedno vztrajali, saj lahko le skozi javne oblike servisiranja državljanov država zagotavlja pravice vsem in pod enakimi pogoji. Seveda je pri tem zelo pomembno, da je javno šolstvo, ki mora biti dostopno vsem, in ker je obvezno za vse, tudi nevtralno v smislu ideološki prepričanj, svetovnih nazorov, religioznih in filozofskih stališč. To pa, tako menijo v naši poslanski skupini, sedanji sistem javnega osnovnošolskega izobraževanja povsem zagotavlja. Hkrati je organizacijsko in ozemeljsko mreža javnih osnovnih šol dobro speljana, tudi kakovost našega javnega osnovnega šolstva je dobra. Predlagane spremembe te novele, ki se nanašajo na financiranje zasebnih osnovnih šol, so v nasprotju z našim prepričanjem, kljub temu da je odločitev Ustavnega sodišča takšna, kakršna je; oziroma kakor se pač tolmači. Nov ustavni vidik ureditve osnovnošolskega izobraževanja pa je po oceni Poslanske skupine Desus potreben tudi zato, ker je očitno sedanji zapis v Ustavi tako posplošen, da si ga lahko tudi najvišja sodna instanca in najvišji varuh ustave in zakonodajne skladnosti razlaga povsem različno v obdobju nekaj let. Državni zbor mora obravnavati stališče Ustavnega sodišča, to je dolžan, toda od ljudstva izvoljeno telo ima pravico in dolžnost oblikovati svoje stališče do nakazanega problema; še posebej zato, ker je Ustavno sodišče leta 2001 obrazložilo, "da je zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoj otroke vsi starši v polju njihove presoje, in zato ni v neskladju z Ustavo". Temu v ločenem odklonilnem mnenju ob zadnji ustavni odločbi z dne 4. 12. 2014 potrjuje tudi ena od ustavnih sodnic, ki pravi, "v kolikšni meri bo država financirala osnovnošolsko izobraževanje, je njena suverena pravica". Da zaključim oziroma povzamem naše stališče glede te novele. V Poslanski skupini Desus menimo, da je vsebina predlaganih sprememb neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Gospa Andreja Katič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Brez analize, brez premisleka in brez posvetovanja s strokovno in zainteresirano javnostjo – s temi besedami je mogoče povzeti delovanje Slovenske demokratske stranke na področju vzgoje in izobraževanja v zadnjih nekaj mandatih. Rezultat takšnega [[nerazumljivo]]sistema destruktivnega delovanja je tudi predlog sprememb Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je pred nami. Brisanje meje med javnim in zasebnim je za socialne demokrate, ki zagovarjamo dostopnost do javnih storitev za vse, nesprejemljivo na vseh področjih družbe. Še posebej pa smo občutljivi, kadar se ti poskusi izvajajo na sistemu vzgoje in izobraževanja. To je namreč edini korektiv, ki zlasti družbeno najranljivejšemu delu prebivalstva omogoča, da si zagotovi boljše življenje, kot ga je imel v okolju, iz katerega je zrasel. Uspeh namreč nima učinka le na njegov položaj, ampak v okolje odda tako pomembno znamenje upanja. Maliki konkurenčnosti tudi na področjih, kjer javno deluje in deluje dobro, skušajo uveljaviti načela svobodne gospodarske pobude. Da bi to dosegli, področje javnega z restriktivno proračunsko politiko siromašijo. Premalo sredstev seveda vpliva na kvaliteto, žakelj pa je samo eden in vedno na pol prazen. V hiranju pa cinično videvajo priložnosti za doseganje nove kakovosti. A zasebno tisti maliki ne prepuščajo delovanje prostega trga, ampak po njihovem mnenju celo legitimno zanj zahtevajo trajen dostop do proračunskih virov. Eno izmed področij, ki je neprestano deležno poskusov ustvarjanja paralelnega sistema javnemu, je področje vzgoje in izobraževanja. Del politične in zainteresirane javnosti, skupnosti, namreč vztrajno ustvarja privatni ideološki aparat kot sredstvo, kjer se z namenom doseganja parcialnega političnega cilja reproducira nova družbena razmerja. Do nedavnega je sistem javnega osnovnošolskega izobraževanja poleg javnosti užival tudi najvišjo, ustavnopravno podporo. V odločbi Ustavnega sodišča št. U-l-68/98 je namreč Ustavno sodišče Republike Slovenije presodilo, da zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole, v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, ni v nasprotju z Ustavo. A peterica sodnikov Ustavnega sodišča zdajšnjega sklica je podala nasprotno mnenje in v njem Državnemu zboru naložila, da financiranje javnega izenači z zasebnim ter zanj zagotovi tudi potrebna javnofinančna sredstva. Peterica sodnikov ni poteptala zgolj mnenj štirih kolegic, ki so odločitvi nasprotovale; poteptala je tudi mnenje, ki ga je v prej citirani odločbi soglasno sprejela deveterica ustavnih sodnikov v letu 2001. Iz šibke pravne argumentacije tako izhaja vtis, da je bila odločitev politično izsiljena. Nadalje, odločitev peterice sodnikov Ustavnega sodišča, ki jo brez opore na strokovne argumente v obravnavanem predlogu novele povzema Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, ni konsistentna niti s sodbami mednarodnih sodišč in pravnih norm, ki izhajajo iz mednarodnih dokumentov. Tako je Evropsko sodišče za človekove pravice v eni izmed svojih odločitev presodilo, da država ni dolžna niti ustanavljati niti financirati zasebnih šol, ne sme pa preprečiti oziroma ovirati njihovega ustanavljanja in delovanja. Tudi mednarodne deklaracije in konvencije državam ne nalagajo, da finančno podpirajo zasebno osnovnošolsko izobraževanje; je pa res, da ga ne prepovedujejo. Iz tega vidika je mogoče razumeti tudi stališča prej omenjenih institucij ter dejstva, da države praviloma zasebnemu izobraževanju namenjajo nižji delež javnih sredstev kot javnemu izobraževanju. V razpravi o problematiki pa se vseskozi podcenjuje še eno, za prihodnost izobraževanja na Slovenskem vsaj tako pomembno vprašanje. Peterica sodnikov in predlagatelj novele namreč odpirajo prostor, kjer javno vstopa v območje zasebnega; pri čemer pa javno ne razpolaga s sorazmernim vplivom, glede na financiranje, na to, kaj se v tem zasebnem delu dogaja. To tako omogoča prepletanje med javnim in zasebnim, kar ustvarja vtis, da je javno zasebno; oziroma huje, da je zasebno javno. V primerih osnovnošolskega izobraževanja to predstavlja neposredno kršitev zakonskih in ustavnih načel v laični šoli in svetovnonazorski nevtralni šoli. Ne nazadnje, omenjeno pripoznava tudi Evropska komisija za človekove pravice, ko sprejme stališče, da nobena država nima dolžnosti skrbeti za podporo posebni izobraževalni ustanovi, ki služi partikularnim religioznim ali filozofskim prepričanjem. Če ta del razprave umestimo v kontekst zlasti religioznih pritiskov na javno šolstvo, kot je na primer širitev študijskih področij Teološke fakultete z izobraževanjem učiteljev, je slika vsaj nekoliko bolj jasna. Ob zaključku tega dela še opozarjamo, da je veljavna ureditev, gledano mednarodno primerjalno, v Sloveniji že zdaj več kot le velikodušna do zasebnega izobraževanja. Statistični prerez namreč pokaže, da je zasebno izobraževanje v Evropi tako radodarno podprto iz javnih sredstev kot v Sloveniji le še na Nizozemskem, v Belgiji, na Finskem in Švedskem. Razen slednje, nobena druga ne uživa 100-odstotnega javnega financiranja. Predlagatelji je poleg določbe o javnofinančni skrbi za zasebno osnovnošolsko izobraževanje predlagajo še dve dopolnitvi, ki so ju skovali v idejnopolitičnem laboratoriju. Kot takšni sicer ne potrebujeta komentarja, a vendar – vzgoja za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov in vključevanje domoljubja v vsebine izobraževanja so del učnih načrtov in se v slovenskem javnem šolstvu izvajajo že vrsto let. Ekskluzivno prisvajanje obče človeških tematik s strani tistih, ki pridobitev svobodne družbe ne priznavajo, ki ne spoštujejo temeljnih državnih simbolov, kot je himna, ki ne spoštujejo najsvetlejših dogodkov pretekle narodove zgodovine, kot je odpor proti okupatorju, pa ni mogoče označiti za nič drugega kot izraz cenene demagoške politike. Morda pa odločitev predlagatelja, da v enem predlogu novele zakona zajame ureditev 100-odstotne javnofinančne podpore zasebnemu svetovno nazorskemu pristranskemu izobraževanju ter ob tem zahteva še poučevanje za svobodno družbo in domoljubje, ni zgolj naključje; ali pač. V Poslanski skupini Socialnih demokratov novega koraka v smeri spodkopavanja kakovostnega, dostopnega in ideološko neobremenjenega sistema vzgoje in izobraževanja ne bomo podprli. Ob tem izražamo tudi pričakovanje, da pred nadaljnjimi nestrokovnimi poskusi uresničitve volje peterice sodnikov Ustavnega sodišča Državni zbor sprejme stališče o predlogu za dopolnitev Ustave, ki smo jo s somišljeniki v skrbi za javno šolstvo oblikovali in prvopodpisali v Poslanski skupni Socialnih demokratov. Ob zaključku poudarjamo, da je razprava o vstopanju zasebnega v polje javnega odločujoča za prihodnost te države; ali bomo še imeli enake možnosti za vse. Najmanj, kar pri tem terjamo Socialni demokrati, je spoštovanje 2. člena Ustave, ki določa, da je Slovenija socialna država. To je mogoče zagotoviti le s skrbjo za kakovost in dostopnost vseh do storitev v javnih ustanovah; osnovnošolsko izobraževanje pa ima pri tem osrednje mesto. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Predlog sprememb Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki jih je vložila SDS, z dvema tipoma ukrepov nakazujeta glavna trenda, ki uničujeta temelje javnega, vsem dostopnega in kvalitetnega šolskega sistema. Po eni strani predlog predvideva zmanjševanje finančnih sredstev za javno šolo in favoriziranje zasebnega šolstva; po drugi strani pa poskuša uveljaviti določene desničarske ideologije oziroma konservativne svetovne nazore v javno laično šolo. Obema spremembama v Združeni levici ne le nasprotujemo, ampak ju ocenjujemo kot grožnjo za kakovostno, vsem dostopno javno šolstvo. Odločba Ustavnega sodišča o financiranju javno priznanih programov zasebnih šol ni v duhu z Ustavo Republike Slovenije in ni v skladu z interesi večine ljudi v tej državi. Ustavni sodniki in sodnice imajo svoje nazore in tokrat so – in pri tem ne gre za neko osamljeno odločitev – z majhno večino stopili na stran zasebnega interesa v škodo javnega, skupnega interesa. Prava pot je, da spremenimo 57. člen Ustave in jasno stopimo v bran javnemu šolstvu. Vzgoja in izobraževanje sta v zadnjih letih, če ne desetletjih, predmet izjemno negativnega trenda vdora zasebnih interesov v javno dobro. Pri zasebnih šolah gre za posebno obliko javno-zasebnega partnerstva, kjer se z javnimi sredstvi financira zasebne interese. Logično je, da zasebni lastnik šole nima in ne more imeti istega interesa kot država; ali želi profit ali v kurikulum na nek način vključiti svoje prepričanje. Z druge strani zasebni interes vdira v obliki sodelovanja z gospodarstvom, neoliberalne mantre, ki jo ponavljata tako desnica kot leva sredina. Rešitev je dosledna ločitev med zasebnim in javnim. S tem bi hkrati stopili na prste privilegiranim elitam v javnem sektorju, ki s honorarji bogatijo na račun večine zaposlenih. V Združeni levici odločno nasprotujemo javnemu financiranju zasebnih šol, tistih s koncesijo in tistih brez nje. Kaj pomeni dodatnih 15 % financiranja za zasebne šole? Polno financirane zasebne šole bodo le z majhnim prispevkom staršev s šolnino lahko dosegale nadstandardno izobraževanje, kar dolgoročno vodi v prevlado zasebnega šolstva nad javnim. Takšno šolstvo pa ni univerzalno dostopno, ampak je selektivno na podlagi premoženja, kar utrjuje razredne delitve v družbi, saj dobivamo en šolski sistem za revne in drugega za bogate. Ob vsem tem pa ne pozabimo, kako je zaradi varčevalnih ukrepov in zategovanja pasov javno šolstvo absolutno podhranjeno, pa se vseeno vedno znova in znova napovedujejo novi in novi rezi. Na istih sredstvih, pri katerih se ostro varčuje, pa parazitirajo zasebne šole. Gre za jasen, neoliberalen napad na javno šolstvo, ki vodi v vse večjo komercializacijo, vse slabšo kakovost in vse večjo neenakost v družbi. Izobrazba in znanje morata biti dostopna vsem, saj je intelektualna dediščina lastnina vsega človeštva. Hkrati je iz razvojnega vidika kakovostno in dostopno javno šolstvo alternativa periferni nerazvitosti, kamor nas s privatizacijo, zategovanjem pasov in strukturnimi reformami peljejo vse zadnje vlade brez izjeme. Naj namenim nekaj besed še drugemu trendu, ki pa ga generira le desnica, s čimer mislim poleg političnih strank na tej strani državnega zbora in njunih satelitskih organizacij tudi visoki kler Rimokatoliške cerkve. Ta trend sicer ni omejen na šolstvo, ampak je zaradi svoje specifične vloge prav v šolstvu zelo izrazit, saj je šola tista, ki najmočneje vpliva na posameznikovo mišljenje in obnašanje. Gre za vdor zgodovinskega revizionizma, antisocializma in blatenje boja za narodno ter socialno osvoboditev. To poteka pod oznako totalitarizma, s katero skuša desnica izenačiti nacizem, fašizem in komunizem, pri čemer ji gre le za demonizacijo slednjega. Opletanje z besedo totalitarizem ni nova in ni sodobna zadeva. Že pred desetletji je v času hladne vojne postala popularna v propagandni vojni proti vsem sistemom, ki niso prisegali na kapitalizem in evroatlantske integracije. Enakemu namenu služi tudi danes. Očrniti in ustaviti vse leve alternative, ki želimo končati prevlado velike neoliberalne koalicije, levosredinskih in desnih strank. Vzgajanje za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov – tako želi SDS zapisati v zakon. Kakšna je ta svobodna družba? Družba tržne svobode, ki delovne ljudi osvobaja socialne varnosti, ki jih nudita javno šolstvo in zdravstvo?! Svobodna družba, ki 99 % ljudi sili v popolno podreditev kapitalu?! Svobodna družba, ki diskriminira ženske ter nacionalne in LBGT manjšine?! To je svobodna družba, ki je osvobojena prihodnosti za mlade, osvobojena je delavskih pravic, dostojnega preživljanja starosti in dostojnega življenja za vse ljudi. To je svobodna družba, ki jo propagira SDS, to je svobodna družba kapitalizma. Za konec pa le še omemba domoljubja in nacionalne pripadnosti. S temi besedami se po prsih trkajo praktično vsi politiki, od desnice do vladajoče desne sredine in levosredinskih strank. Vsi, ki pristajate na neoliberalni konsenz, vsi tisti, ki privatizirate našo skupno premoženje, ki ste popolnoma servilni do bruseljskih tehnokratov, je to domoljubje? Je domoljubje podrejanje mednarodnemu kapitalu, prodajanje narodne suverenosti za drobiž, priklanjanje nemški kanclerki Angeli Merkel ali ameriškim ambasadorjem, kar najraje počnejo prav pri predlagateljih, v SDS?. Tisti, ki se danes imajo za največje in najbolj goreče domoljube, so z najbolj ostrimi varčevalnimi ukrepi in privatizacijo žrtvovali pravice in standard večine prebivalk in prebivalcev Slovenije. V Združeni levici predlog sprememb Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja absolutno zavračamo. Zavračamo jih, ker gre za nadaljevanje neoliberalnega napada na javno šolstvo, ker gre za ponoven poskus vdiranja desničarske ideologije v šolski sistem. Zavračamo jih, ker v Združeni levici trdno podpiramo laično, kakovostno in vsem dostopno javno izobrazbo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo dajem predstavnici predlagateljev gospe Jelki Godec.
Najlepša hvala. Jaz moram reči malo za hec, se mi zdi, kot da sem na zasedanju Avnoja pred toliko in toliko leti, glede na to da poslušam, kaj mislimo z domoljubjem. Jaz ne razumem, če rečem domoljubje, takoj začnete govoriti o neki negativni stvari, o ideologiji, razdvajanju, poveličevanju ne vem česa. Dobesedno ne razumem te zadeve, ker za mene domoljubje pomeni tudi izobesiti zastavo na gradu, pomeni izobesiti zastavo ob državnih praznikih, pomeni varovati domovino Slovenijo, govoriti slovenski jezik, imeti svojo identiteto in tako naprej. In daleč od tega, da v Slovenski demokratski stranki govorimo o nekih ideoloških temah. To ste zdaj vi odprli, dobesedno, z zadnjima dvema razpravama ste to odprli. Za preživetje naroda ni potrebna le materialna blaginja, ki jo seveda želimo dati svojim zanamcem, otrokom, rodovom. Pomembno je tudi, v kakšnem kulturnem duhu vzgajamo zanamce oziroma mlade, da jih vzgajamo v zavesti, da so Slovenci, da so ponosni na svoj narod. Da spoznajo svojo identiteto, da znajo braniti lasten jezik, kulturo in zgodovino. Naša narodna zavest, slovenska narodna zavest ali boj slovenskega naroda ni bil nikoli uperjen proti nekomu drugemu; ampak smo se vedno borili za svoj obstoj, na tem ozemlju, kjer smo danes; in da živimo v samostojni Sloveniji in da živimo, hvala bogu, v miru. Res pa je, da nas te dni oziroma ta leta ali to zadnje obdobje preveva neka apatičnost, mlačnost državljanov. Vsaka beseda, ko rečemo domoljubje, je pravšnja za to, da skrenemo zadevo od bistva, da skrenemo zadevo spet v leto 1945. Ampak nihče ne govori o tem, vsaj z naše strani ne. Moram reči, da se je v Republiki Sloveniji – to ste ugotavljali tudi takrat s strani koalicije, ko ste podpirali predlog gospoda Dolinška po novem zakonu – začel razvoj demokracije in svobodne družbe takrat, ko smo sprejeli 1. člen Ustave Republike Slovenije in smo jo opredelili kot demokratično republiko. In poveličevanje totalitarnih režimov v današnjem času ne temelji na ustavnih demokratičnih vrednotah, ampak na vrednotah režima pred osamosvojitvijo. In oblačenje v pionirčke, to ste videli vsi na internetu, verjetno vam ni treba še enkrat razlagati, pa v partizane, mahanje z jugoslovanskimi zastavami – če želite o tem govoriti, ker ste odprli to temo - simbolizira nekdanji totalitarni režim. In vsako poveličevanje takšnega režima je protiustavno. O tem vam govori tudi odločba Ustavnega sodišča št. U-l-109/10, ki je zavrnila oziroma govorila o protiustavnosti imenovanja ene izmed ulic v Ljubljani po Titu. Pa si preberite tisto ustavno odločbo, če se že sklicujete na vse ustavne odločbe. S sprejetjem osamosvojitvenih dokumentov v Sloveniji ni prišlo samo do prekinitve državotvorne povezave med Slovenijo in nekdanjo republiko Jugoslavijo, temveč je šlo tudi za prelom s tedanjimi vrednotami oziroma konceptom vrednot takratne skupne države. Človekovo dostojanstvo je temeljna vrednota, ki prežema ves pravni red in ima zato objektivni pomen pri delovanju oblasti v konkretnih postopkih in pri sprejemanju predpisov. In danes ste nekateri razpravljavci govorili o dveh stvareh oziroma sploh niste vedeli, o čem govori naša sprememba novele zakona. Mi ne govorimo o uvajanju novega predmeta v šole, srednje šole, o čemer se je govorilo na odboru, ki ste ga citirali, da je odbor sprejel, naj se analizirajo zadeve. Ja, takrat smo govorili o uvajanju novega učnega predmeta državljanske vzgoje v srednje šole. Danes govorimo o nečem povsem drugem. In si predloga zakona nekateri sploh niste prebrali. In vam je že na odboru gospod Pikalo, bivši bivši minister, povedal, da so te analize narejene. Leta 2010 so bile analize narejene o tem. In je napisal, da je to čakalo v predalu in da aktualna oblast ali vlada lahko kadarkoli ven potegne analize, še mahal nam je z dokumentom tam. In je rekel, da se strinja z uvedbo državljanske vzgoje v srednje šole; zato me čudi, da danes SD temu tako nasprotuje, saj je bil to njihov minister. Torej analize obstajajo. To je ena zadeva. Druga zadeva. Ko smo sprejemali predlog gospoda Dolinška o novem prazniku v Sloveniji, torej 25. oktober, ko je zadnji vojak Jugoslovanske armade zapustil Slovenijo, ste bili vzhičeni, ste bili veseli, da bomo še en prelomni trenutek obeležili v Republiki Sloveniji, še en trenutek, ko se je končala vez med totalitarnim režimom. Danes pa, ko v ZOFVI oziroma v vseizobraževalno, ja, lahko rečem vseživljenjsko izobraževanje, med cilje želimo vključiti vzgajanja za svobodno družbo, z obsodbami vseh totalitarizmov, torej vseh; pa govorite, da to ni primerno, da SDS govori, ne vem, o domobrancih, ne vem o čem da govorimo. Glejte, domoljubje ali obsodba vseh totalitarnih režimov – o tem govori tudi Resolucija Evropskega parlamenta iz leta 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, ko so obsodili vse, od fašizma, nacizma do komunizma. Vi pa govorite, da si mi izmišljujemo neke nove pravne in ne vem kakšne odločbe. In vključevanje domoljubja, če pravite, da je to že vse vključeno, potem ne vem, zakaj tako sramežljivo izvajamo te vsebine. Moram reči, da iz prakse vem, da nekateri učitelji bolj, nekateri nič ali manj; torej popolnoma odvisno od učitelja. In vse, kar je treba analizirati, je tole – to so vsi učni načrti, ki vsebujejo državljansko vzgojo. To je treba analizirati. Pa mislim, da ni treba, ker vam še enkrat povem, da gospod Pikalo je rekel, da je to že vse analizirano in da je stroka že povedala svoje. To je bilo povedano na odboru, na katerega se sklicujete. Je tako, gospod Prikl? Je. Domoljubne vsebine. Ko govorimo o domoljubju, ne ga sprejemati negativno. Rekla bi, da ga vzemimo pozitivno in če nima nihče nič proti, ker to pa je bilo danes razumljeno, "nimamo proti, da se uvaja domoljubje, to je treba uvesti, treba je vzgajati za domoljubje, državljansko vzgojo in tako naprej", pa vendar, ker je to predlagala SDS in s tem sigurno misli to in to. Zdaj vas ne morem citirati, ker si nisem sproti pisala, sem se pa na veliko čudila, kaj mi vse s tem ne mislimo. Jaz res ne vem. Domoljubje lahko vključite v vse predmete, v izvenšolske, obšolske dejavnosti, v vrtec, družino. Seveda se začne vzgoja najprej v družini, s tem se strinjam, da je treba najprej tam. Vsebine, ki so povezane z domoljubjem, lahko imate pri slovenščini, pri etiki in domovinski ter državljanski vzgoji, pri zgodovini, geografiji, sociologiji ter pri vseh ostalih, ker tudi učitelji vzgajajo s svojim zgledom. In če učenci vprašajo, zakaj pa visi danes slovenska zastava, pa učiteljica reče, ah, to pa zdaj ni pomembno – tudi to je vzgoja, tudi to je domoljubje, tudi to je odraz nečesa. Ko govorimo o domoljubju, govorimo o dviganju razvoja domoljubne zavesti pri učencih, razvoju kulturnih kompetenc, ki temeljijo na domoljubju, kritično mišljenje, človekove pravice, demokracija in tako naprej. Tudi pripadnost domovini in vse mejnike, ki so pripeljali Slovence do njihove osamosvojitve. Vse mejnike! Tega se je treba tudi zavedati. Mislim, da bi lahko bili ponosni na to, da je gospod Dolinšek predlagal takšno zadevo, in se nam zdi malo čudno, da se za 25. junij oblači otroke v pionirčke in se maha z jugoslovanskimi zastavicami. Upam, da se je zdajšnji ministrici zareklo, ker res upam, da ni razmišljala, o čem govori. Pravi, da ne vidi problema, če je to tematska oziroma domoljubna zadeva. Lepo vas prosim! Gospodu Dolinšku ste pritrdili, da je to bil tisti mejnik in tega več ne bomo v Sloveniji imeli, od takrat naj ne bi imeli, ampak to vsekakor še vedno obstaja. In zato govorimo o domoljubju, zato govorimo o obsodbi vseh totalitarnih režimov, ker o tem govorijo tudi evropske konvencije, govori tudi naša Ustava. In dajte si že enkrat tudi dopovedati, da je domoljubje odnos do kulture, naroda, identitete; in ne samo tisto, kar ste vi danes sami izpostavljali. Kar se pa tiče zasebnega šolstva, da je treba narediti analize, da smo nesistemsko rešili zadeve. ZOFVI ima v svojih členih točno določeno javno in zasebno šolstvo. Začne se s 6. členom, kjer govori o izvajalcih. Mi govorimo o 17. členu – sprejemanje programov zasebnih šol, 34. člen – vpis v razvid zasebnih šol, 36. člen – status zasebnega učitelja in vzgojitelja v 37. členu. V drugem razdelku imate od 86. do 91. člena zasebne šole, naziv. Točno piše, kaj vse morajo zasebne šole izpolnjevati, da se lahko vpišejo v razvid, da imajo javnoveljavni program. In zdaj mi govorimo, da moramo sistemsko zadevo rešiti. Ja, če jo imamo v ZOFVI napisano. 1, 2, 3, 4, 5, 10, 11 členov, prav že piše o zasebnih šolah noter. Ne vem, kaj bi še sistemsko reševali. Hkrati vam lepo piše, da se za zasebne šole financirajo samo programi. Financira se samo, če vam povem, kaj delno ministrstvo financira, plačo in prispevke pri zasebni šoli. Pri javni šoli nekaj država, nekaj občina financira vse, torej materialne stroške, prostor, vse financira država oziroma proračun; v zasebnih šolah pa se financira samo javno veljavni program. In v 68. členu vam pišejo pogoji za financiranje. In vam piše, da zasebne šole ne dobijo sredstev za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo. Ne morejo dobiti, to si morajo zagotoviti same. In vi mislite, da bodo zdaj te šole kot gobe po dežju rasle. Kje pa, kdo pa ima še toliko denarja, da bo naredil prostor, opremo in vse. In te tri šole, ki bodo, pa ne bodo stale, saj smo vam povedali, kakšna je zadeva. 87. člen vam pa govori o varovanju javne mreže, da zasebna šola sploh ne more obstajati, če je ogrožena javna šola. Veste tudi, da v drugih državah, verjetno imate tudi te statistike, danes niste o njih veliko govorili, da se financirajo tudi zasebne šole. Recimo na Finskem financira 57 % država, 43 % občina oziroma njihova regija. Torej skupaj 100 % dobijo za program, zopet govorim o programu, nobena država pa ne financira materialnih stroškov. To je pa tako, kot pri nas. Lahko potem tudi povem, Nizozemska 100 %, Danska ima celo materialne stroške notri vključene, Švedska je izjema, so tiste šole, ki zaračunavajo šolnino itn., da ne bom zdaj pač vsega naštevala. In kot je bilo danes rečeno, enkrat se sklicujete na Ustavo, ko vam to prav pride, drugič ne, enkrat bi jo spreminjali, drugič bi zakon spreminjali, tako kot vam pač paše. Preberite si Ustavo in vse ustavne odločbe. Diskreditacija Ustavnega sodišča – to je pa bil danes višek razprave, v Državnem zboru. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci! V svoji razpravi se bom osredotočila na del predloga zakona, ki govori o vsebinah za svobodno družbo, z obsodbo vseh totalitarizmov in domoljubja. Ne morem se znebiti občutka, da nenehno predlagamo spremembe in dopolnitve Zakona o vzgoji in izobraževanju, čeprav imamo za to kompetentne strokovne svęte. Nihče se ne vpraša, kaj nalagamo mladih vedno z novimi vsebinami, ki jim bodo v življenju kaj malo koristile. Mlade zasujemo z natrpanim predmetnikom in vsebinami. Tudi iz tega razloga, da je osnovna šola prezahtevna in preveč storilnostno naravnana, je toliko otrok, ki imajo take ali drugačne učne težave in potrebujejo dodatno učno pomoč. Tako naj bi se predlagatelj v prihodnje vedno vprašal o potrebah spremembe v vzgoji in izobraževanju. Naj spomnim, da je Odbor za izobraževanje v zvezi uvedbe državljanske in domovinske vzgoje ter etike kot učnega predmeta v srednjih šolah v Republiki Sloveniji na nujni seji 4. 2. 2015 sprejel sklep, v katerem je predlagal Zavodu Republike Slovenije za šolstvo ter Strokovnemu svetu za poklicno in strokovno izobraževanje, da pripravijo analizo morebitne potrebe po krepitvah domovinske in državljanske vzgoje. Šele na podlagi analiz bo jasno, ali so potrebne dopolnitve na tem področju. Predlagatelji tudi predlagajo, da se dopolnijo učni načrti, kjer naj bi bila po novem vzgoja za domoljubje vključena pri vsakem predmetu in na skoraj vseh nivojih izobraževanja – od vrtca, do višješolskega in izobraževanja odraslih. Naj se dotaknem pripomb predlagatelja, da se v osnovnih šolah opazijo zaskrbljujoči pojavi, ko se učencem predstavlja totalitaristične simbole kot nekaj pozitivnega, s tem pa pojave totalitarizma predstavlja kot nekaj sprejemljivega, celo pozitivnega. Ugotovitev, da je razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti pomembna in da bi bilo treba bolj poglobljeno pristopiti k tej tematiki, je pravilna. Vendar to pomeni, da mora naš mladi rod poznati zgodovino svojega naroda od prihoda oziroma naselitve našega prostora v 6. stoletju, Samove države, Karantanije, slovenske kneževine v spodnji Panoniji, vplivov bratov Cirila in Metoda, celjskih grofov in knezov, kakor tudi zagrizeno obrambo našega ozemlja s strani slovenskih vojakov med prvo svetovno vojno. Pomembni temelji naše državnosti pa so bili položeni v obdobju druge svetovne vojne, ko se je naš narod med prvimi v okupirani Evropi dvignil v oboroženi boj proti fašizmu in nacizmu. Ta boj je potekal v znamenju peterokrake zvezde, ki je takrat pomenila bratstvo in enotnost med narodi na vseh petih kontinentih sveta. To zgodovinsko dejstvo je treba spoštovati, kajti če ne bi bilo Dražgoš, Pohorja in še številnih dogodkov, danes ne bi imeli svoje države in demokracije. Zato ne smemo dovoliti, da bi našo zgodovino zlonamerno osvetljevali pod nerealnim kotom tako, da bi se jo naš mladi rod morda celo sramoval. Realno je treba ohraniti zgodovinska dejstva tudi s temne strani, kot so povojni poboji, saj kjer sije sonce, so tudi sence. Izbrisati iz zgodovine obdobje obstoja in razvoja našega naroda pod simbolom rdeče zvezde bi bil zločin. Naj vas spomnim, spoštovani, da nam bo nekega dne slovenski državljan zadal nalogo, da naredimo analizo, koliko državnega in družbenega premoženja v Sloveniji je bilo ustvarjenega v času imenovanega totalitarizma in koliko tega še imamo oziroma kako smo premoženje oplemenitili v času obstoja demokracije. Vzgoja za svobodno družbo, z obsodbo vseh totalitarizmov in vključevanje domoljubja v vsebine izobraževanja so že od nekdaj del učnih načrtov in se vsaj v javni šoli izvajajo. Kot je bilo že omenjeno, pa je morda zapis tega predloga zakona navodilo zlasti za tiste, ki jim je novela prvotno namenjena, torej zasebnim šolam. Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja zahteva 100-procentno financiranje zasebnega šolstva iz proračunskih sredstev. Tega kot zagovornica javnega ne morem podpreti, zato bom glasovala proti predlogu zakona. Rada bi replicirala predlagateljici gospe Jelki Godec, ki meša in enkrat govori o domovinski in enkrat o državljanski vzgoji. V zakonu pa piše domoljubje; ker pa so se strokovnjaki na odboru strinjali, je to državljanska vzgoja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospa Vesna Ververga.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Očitno imamo različne predstave o domoljubju. Zame je domoljubje to, da imam rada svojo državo, svoj narod, jezik, kulturo in tudi naše ljudi; nekatere malo z večjo simpatijo, nekatere malo manjše, človeško. Domoljubje je pa tudi to, da sprejemam stališča drugače mislečih in da včasih tudi poslušam kakšne neumnosti, ki mi sploh niso všeč. Ampak to je demokracija in tudi to je domoljubje. Ne vem, kako bi lahko sploh kakšen poslanec, kako bi lahko sploh kdo nasprotoval temu, da bi bilo več takšnih vsebin v vzgojno-izobraževalnih programih. Mislim, da je tega premalo in še posebej v času globalizacije, ko je svet postal ena sama vas, je še kako treba mlade ozaveščati, kje so naše korenine, zakaj je pomembno, da ohranjamo svoj jezik, identiteto, kulturo, zakaj smo prav radi na temu koščku sveta, zakaj je to naša domovina. Mislim, da tega ni nikoli preveč. Kar pa je zaskrbljujoče, je pa to, da dejansko premalo vemo, vedo, se učijo prav o novejši slovenski zgodovini, torej o samostojni Sloveniji. To dokazujejo mnoge ankete in tudi po mojih podatkih je bilo samo eno maturitetno vprašanje na temo novejše slovenske zgodovine. Torej, ali niso obravnavali in če niso obravnavali, potem se tudi o tem niso učili. Me boste popravili, če to ne drži, ampak tako so mi poročali. Slovenci imamo pestro zgodovino znotraj različnih držav, s katero se še nismo v celoti sprijaznili in pomerili. Zgodovina je takšna, kot je, le zapisi so včasih različni. Če v preteklosti veljalo, da zgodovino pišejo zmagovalci, mislim, da to ni korektno, ni objektivno; zgodovino morajo pisati objektivni zgodovinarji in potem morajo biti te resnice zapisane tudi v učbenikih in o tem se moramo, morajo učiti. Samo tako bomo lahko sprejeli svojo zgodovino in se iz nje naučili vse tisto, kar je dobrega; in da ne bi ponavljali napak oziroma tistega, kar je bilo manj dobro ali celo slabo. V parlamentu in naši državi imamo pogoste razprave o javnem in zasebnem oziroma o državnih in zasebnih šolah, ki tudi izvajajo javno veljavne programe. Mislim, da je to pretirana bojazen, pretiran strah pred vsem, kar je zasebno. Velikokrat se spomnim na to, ko me je nekoč nekdo popravil, ko sem rekla, da smo Slovenci narod kmetov; pa je rekel – ne, mi smo narod obrtnikov. Kmetov je bilo nekaj, graščakov, veleposestnikov, drugi so pa bili prevozniki, šuštarji ne vem kaj še vse, krojači. Opravljali so naši predniki različne obrti, poklice in sedaj temu pravijo obrtniki, podjetniki, mala, srednja podjetja, družinska podjetja. V preteklosti je pa bila žal nekoliko ustavljena ali ubita ta podjetniška žilica s tem negativnim odnosom do zasebnega, do tistih, ki so podjetni; ker moramo imeti vsi enako. Ne; tisti, ki so bolj pridni, naj imajo več. In ti pomisleki se pojavljajo tudi pri zasebnem šolstvu. Če ugotavljamo, da je samo 0,7 % zasebnega šolstva, potem se nam ni treba bati, da bodo zasebne šole uničile javno šolstvo. S tem je kvečjemu dana možnost izbire. Kdo obiskuje slovenske zasebne šole? Največkrat ne tisti, ki so bogatih staršev, zato imajo te šole velikokrat socialne sklade. Socialni demokrati, ki vedno poudarjate socialne pravice, te šole obiskujejo po navadi otroci večjih družin, ne tako bogatih staršev, zato imajo tudi socialne sklade. Da se še šolnina plačuje iz teh skladov. Konec koncev je država vedno na profitu, ker investicije plačuje lastnik teh šol, samo programe financira država. In te programe obiskujejo naši otroci, naši državljani, otroci staršev državljanov, ki plačujejo davke; zato ni smisel v tem, da mi branimo javno šolstvo. Hvala bogu, da imamo dobro mrežo državnih šol, hvala bogu, da so vsem dostopne; ampak tudi zasebne šole obiskujejo otroci davkoplačevalcev, državljanov. Tam učijo učitelji, ki so prav tako, po navadi, naši državljani. In jaz si ta strah pred zasebnim lahko razlagam samo tako, da obstaja strah pred izgubo nadzora, ker značilno za vse totalitarne režime je, da si poleg vojske takoj podredijo medije in šolstvo. In če je v bivši državi bila to domena socialdemokratov oziroma so bile vsebine kontrolirane, učitelji kontrolirani, vodstvo kontrolirano oziroma so morali biti družbenopolitično neoporečni; sedaj pa so v zasebnih šolah morda tudi druge vrednote prisotne. Samo tako si lahko razlagam to nastrojenost proti zasebnemu, ker je v tako majhnem obsegu; in lastniki teh zasebnih šol, ne vem, če s tem lahko obogatijo, s tem, ko morajo investicije oziroma materialne stroške sami pokrivati. Je pa možnost izbire, možnost neke druge kvalitete, možnost neke druge vzgoje – in to je ne nazadnje tudi vsa pestrost ali lepota demokracije. Ne vem, zakaj imamo takšne težave z obsodbo vseh totalitarnih režimov. Dejstvo je, da je bil v naši prejšnji državi totalitarni komunistični režim, ki je vse določal in odločal, tako je bilo. Hvala bogu, da je na koncu bil manj strog ali manj totalitaren kot v vzhodnoevropskih državah, ampak bil je. O tem govorijo resolucije Sveta Evrope, resolucije Evropskega parlamenta, to je neizpodbitno. In zato je prav, da se o tem govori, da se tega zavedamo, da ne ponavljamo istih napak, kot so jih delali naši predniki. Bistvo naše skrbi pa naj ne bo javno ali zasebno, bistvo naše skrbi morajo biti otroci, kakovostno šolstvo, da bomo izšolali ali vzgojili takšne otroke in mlade, da bodo postali boljši, še boljši ljudje in da bodo lahko sami poskrbeli za svoj kruh. To mora biti naše vodilo, naš cilj pri zavzemanju za kakovostno šolstvo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Začela bom z besedami, ki bodo rdeča nit moje današnje razprave. Temeljni predpogoj domovinske vzgoje sta humanizem in strpnost; domovinska vzgoja pa mora sloneti na dobri splošni državljanski vzgoji. Verjetno se marsikdo sprašuje, kot je prej omenila tudi gospa Bačič, v čem pa je razlika med domovinsko in državljansko vzgojo. Domovinska oziroma domoljubna vzgoja pomeni razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti ter védenja o zgodovini Slovenije, njeni tradiciji, kulturi. Državljanska vzgoja pa zajema razvijanje državljanske pismenosti, to je poznavanje političnega sistema, človekovih in državljanskih pravic ter dolžnosti, usvojitev kritičnega mišljenja in analitičnih spretnosti ter spodbujanje participacije ter udejstvovanja na ravni šole, lokalnih skupnosti in seveda države. Opravljene študije na tem področju sicer na eni strani kažejo relativno visok nivo državljanske in tudi domovinske zavesti; na drugi strani pa na področju državljanske pismenosti poudarjajo nezadostno znanje, kjer je nivo poznavanja zlasti nekaterih temeljev državljanske pismenosti na dokaj nizkem nivoju. Vendar reduciranje državljanske vzgoje zgolj na domovinsko vzgojo ni preudarna odločitev, ker sta neločljivo povezani. V predlogu sprememb tega zakona pa nikjer ni omenjena krepitev teh vsebin državljanske vzgoje. Ker je področje lahko zelo dobra odskočna deska za ideološke razprave, je treba k uresničevanju ciljev domovinske in državljanske vzgoje pristopiti s polno mero objektivnosti in predvsem kritičnosti. Po mnenju mladih so lastnosti, ki najbolje opredelijo odraslega domoljubnega državljana, njegovo poznavanje in zaščita svojih pravic, spoštljiv odnos do slovenskega jezika, pripravljenost, da spoštuje Ustavo in zakone ter nediskriminatorni odnos do sodržavljanov. V srednješolskem sistemu je domovinska vzgoja poleg vsebin v različnih družboslovnih predmetnih predvidena v obvezni izbirni vsebini državljanska kultura, ki nastopa le v obsegu 15 ur, vendar se najbolj približa prav domovinski vzgoji. V razpravi na odboru sem že omenila, da sem na gimnaziji poučevala predmet, ki je zajemal te cilje in vsebine domoljubne vzgoje. Učitelji smo temu posvečali zelo veliko pozornost, zavedajoč se pomena teh vsebin, predvsem za dijake, ki prav vstopajo na politično prizorišče kot aktivni državljani. Vendar poleg tega predmetnega pristopa obstaja še medpredmetni pristop. Ta pa je bil po mojem mnenju in mojih izkušnjah vedno bolj učinkovit ali pa je bolj učinkovit kot predmetni pristop. Šola mora zato skrbno načrtovati in predvidevati aktivnosti ter projekte, ki sistematično prispevajo k uresničevanju ciljev državljanske vzgoje v različnih drugih organizacijskih oblikah in v okviru različnih delov šolskega programa. Za državljansko vzgojo ima zelo pomembno vlogo tudi šolska klima, pripravljenost vodstva in strokovnih delavcev, da določeno temo vključujejo v različne šolske dejavnosti, vpetost šole v lokalno okolje in sodelovanje s starši. Mislim, da bi bilo na ravni države treba izdelati strateški pristop o pojavljanju domovinskih vsebin še v drugih inštitucijah in medijih, ki nagovarjajo predvsem mlade. Naj zaključim. Vsebina in cilji posameznih učnih predmetov oziroma kurikulov ter njihova nadgradnja ne morejo biti stvar samo politične, temveč zgolj strokovne odločitve; tudi v primeru, ko gre za domovinske vsebine in cilje. In še mogoče kratek odgovor gospe Novakovi glede maturitetnih vprašanj. Državljanske in domovinske vsebine so znotraj maturitetnega predmeta geografije vključene kot maturitetna vprašanja skozi vse izpitne pole, v različnem obsegu; enkrat bolj, drugič manj. Vključenost pri geografiji je, kako pa je pri drugih predmetih, pa ne bi mogla sedaj povedati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se dr. Dragan Matić.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Predno se bom usmerila na temo zakona, bi vas rada spomnila, da ste nekaj dni nazaj brez kakršnihkoli potreb po analizi – nobena analiza ni bila potrebna – redefinirali družino, spremenili zakon in se sklicevali na to, da je problem v ustavi, čeprav obstoječi zakon ni bil protiustaven in obstoječi zakon tudi ni kršil človekovih pravic. Danes, ko pa govorim o konkretnem zakonu, o katerem je odločalo Ustavno sodišče, pa potrebujete ne vem kakšne dodatne analize in ne vem kakšne široke razprave o tem, na kakšen način to uskladiti z ustavo. Naj grem po vrsti. Sicer se stališča SD ne bom lotila, ker razumem, da morajo braniti mater svoje stranke, trenutne, to pač tako je. Glede na to, da izhajate iz stranke, ki je vodila totalitaren režim, je pač tako, da ste vi glede tega verjetno težko objektivni. Ampak poskušajmo biti objektivni, vsaj kar se tiče ustave. Slovenija je demokratična republika. Če je Slovenija demokratična republika, potem ne razumem vaše težave z naslednjim členom, ki bi se ga po novem dodalo v zakon. Namreč, v 1. členu bi se dodalo, da mora šola izobraževati in vzgajati tudi za zavedanje proti vsem vrstam totalitarizmov. Ni pomembno, katerih, govorimo o vseh vrstah totalitarizmov. Ne nazadnje je eden od ustavnih sodnikov v ločenem mnenju, ko smo govorili o tako imenovani zadevi Titove ceste, povedal: "Vsi so enaki v svoji biti v preziru človekovega dostojanstva." V čem imate problem, da otroci spoznajo sistem, ki je kršil človekove pravice, ki je kršil dostojanstvo človeka, ki ni omogočal, da ljudje razpravljajo tako, kot razpravljamo danes? Tega enostavno ne razumem. Ali gre zgolj za ideološki pogled, kajti vsebinsko tega ni moč razumeti. Govorimo o domoljubni vzgoji. Vlada pa v svojem stališču omeni: "V zvezi s tem je potrebno ugotoviti, v kolikšni meri so predlagane vsebine že zajete v osnovnošolskih in srednješolskih izobraževalnih programih." Poglejte, te vsebine so dejansko lahko vključene, ampak kakšno je pa izvajanje? Kakšen pa je naš odnos do teh stvari? 25. junij, dan državnosti – totalitarni simboli v šolah! Še več, mislim, da so imeli celo orožje. Ali je to to, kar si želimo? Še več, pred osnovnimi šolami stojijo spomeniki totalitarnih voditeljev. Kaj sporočamo mladim? Da sicer po ustavi smo demokratična republika, ampak s totalitarnim režimom pa enostavno ne znamo potegniti ločnice. To je problem, o katerem govorimo. In to, da se uvede domoljubna vzgoja v vse predmete – zaradi česa je tu tak odpor? Tega ne razumem, saj gre vendar za pozitivno sporočilo. Ne nazadnje bodo ti mladi odrasli in bodo nekoč vodili to državo. Verjetno je v prvi vrsti pomembno to, da imajo nek pozitiven odnos do vrednot. Treba je povedati, da je ravno osamosvojitev Slovenije v največji meri povezala ta narod. Na tem gradi vse to. Naj nadaljujem, kar se tiče financiranja. Poglejte, šolstvo je zaradi svoje vloge občutljiva tema, je pa predmet tudi številnih manipulacij. Danes je bilo slišati ogromno manipulacij in bom povedala, zakaj. O čem pravzaprav danes govorimo? Ali govorimo o tem, da bo proračun financiral zasebne šole enako kot javne šole? Ni res! Ne govorimo o tem, ampak govorimo zgolj o tem, da bo izenačil financiranje za obvezni program, ki je v osnovnih šolah. Govorimo o obveznostih. Zdaj mi pa vi povejte, zakaj mora nek starš za to obveznost, ki je v skladu z zakonom oziroma z Ustavo Republike Slovenije plačati, medtem ko drugemu staršu tega ni treba. Ali če obrnem. Ali je prav, da imajo potem eni otroci oziroma šole na voljo manj denarja za ta obvezni program kot druge? Zakaj 85 odstotkov? Samo o tem govorimo. Ne nazadnje, tukaj ste sprejeli cel kup nekih varčevalnih ukrepov tudi na račun invalidov, tukaj pa govorite o tem, kakšen problem v bistvu predstavljajo zasebne šole, ki poskrbijo, poslušajte, poskrbijo za stavbo, poskrbijo za vzdrževanje, poskrbijo za vse ostalo same. Tukaj ni vključenega javnega denarja. Če en starš plača davek in drugi, zakaj mu omejujete možnost, da izbere, v kateri šoli bo opravljal z zakonom obvezni program. In ne nazadnje, veste, tudi tukaj nimamo enakosti, ena od teh zasebnih šol dobiva 100-odstotno financiranje, ker je bila ustanovljena pred uveljavitvijo teh sprememb, druge ne. Česa se bojijo? Vse dodatne programe v teh šolah starši plačajo, to je pač njihova odločitev in prav je tako, ampak govorimo o obveznem programu, ki izhaja iz Ustave Republike Slovenije. Tukaj, oprostite, ste pa dvolični. Zadnjič ste govorili o pravicah, citirali smo vam celo odločbo Evropskega sodišča za človekove pravice – vam ni bilo mar, še smejete se danes. Danes vam citiramo odločbo Ustavnega sodišča, pa pravite, da govorimo o politični pripadnosti. Kje pa je bila SD, ko nenehno mi poudarjamo o neodvisnem sodnem sistemu in vse zadeve zavračate? Danes, ko vam to pride prav, pa celo govorite o politični odvisnosti Ustavnega sodišča. Žalostno. Seveda tudi nekatere razumem, tako kot predhodnico iz SD, da branijo nekatere zadeve. Ne nazadnje, koliko bo to stalo državo – trikrat, več, kot je sama zaslužila s honorarji iz države na račun šolstva. Tudi jaz bi verjetno imela potem nekoliko dvolično mnenje, ampak to so dejstva. Ne nazadnje, nihče v tej državi ne sme onemogočiti tega, kar je otrokova pravica in pravica njihovih staršev, če govorimo o obveznem izobraževanju. Govorimo o obveznem programu izobraževanja, o ničemer drugem. Ne zdaj tukaj zavajati, da je naval šol in tako naprej [[…]]Natančno vemo, koliko teh šol je, in verjetno glede na stanje v državi jih kaj več ne bo. Ampak, jemljite to kot pozitivno, te šole se vse same vzdržujejo. Tudi to vam ne pomaga. Da malo za šalo zaključim svoj nastop: analize potrebujete, mogoče jo pa v SD imajo, mogoče je varnostnoobveščevalna služba še kaj takšnega naredila in bo pač potem vse videno in znano, kako in kaj. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravi naj se gospod Andrej Čuš.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Po mojem mnenju sta državljanska in domovinska vzgoja v šolah ves čas prisotni, saj je to del tudi poslanstva šol in zato državljanska in domovinska vzgoja tudi ne moreta biti predmet z ocenami, posledično pa ne moreta biti nekaj, kar bi lahko bilo predmet, denimo, popravnega izpita. Zakaj pa imamo predmete zgodovino, družboslovje, sociologijo, geografijo, filozofijo, psihologijo, slovenščino, glasbo, umetnost in še kaj, če v njih ni dovolj državljanskih in domovinskih vsebin? Ni pa mi povsem jasno, kako si je predlagatelj zamislil, da bi vrednote državljanske in domovinske vzgoje vključil v učne načrte vseh predmetov v programu, in kako bi se te vrednote izpostavljale med poukom fizike, matematike, tehničnega pouka itd. Bojim se, da vnašanje ideoloških vsebin na področja, kamor ne sodijo, spominja na neke preživele vzorce iz bivšega sistema, za katere osebno ne bi rad, da bi se ponavljali v naši družbi. Treba se je tudi vprašati, kaj je z vsemi izbranimi vsebinami, obšolskimi dejavnostmi in različnimi aktivnostmi šol, če v njih ni dovolj državljanske in domovinske vzgoje. Osebno menim, da je našim šolam treba zaupati veliko bolj, kot se jim zaupa, vsaj v določenih političnih krogih. Državljanska kultura je premislek, ki ga mora opraviti vsak mlad človek sam, šola pa mu lahko pomaga pri premišljevanju z izhodišči, ki so ustrezno vključena v predmete in obvezne izbirne vsebine. Le takšna pot je lahko prava. Vse ostalo je vsiljen model, ki nima prihodnosti. Gotovo pa bi bilo prav, če bi predlagatelji odkrito povedali, katerim predmetom pri državljanskih in domovinskih vsebinah v šolah ne zaupajo in zakaj. Predlagatelji želijo z novelo zakona med cilje vzgoje in izobraževanja dodati vzgajanje za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov in prav tako želi v 12. členu dodati, da splošni del izobraževalnega programa vsebuje načine vključevanja načel domoljubja v učne načrte. Mislim, da nobeden od obeh predlogov ne prinaša nič tako novega, da bi bilo to treba tako izpostaviti. Šola že zdaj vzgaja za sodobno družbo, obsoja totalitarizme, razvija nacionalno in državljansko zavest. Upam in želim, da nam uspeva na ta način ustvarjati široke in dovolj kritične mlade osebnosti. Kako je s tem, denimo, pri pouku zgodovine? Koncept pouka zgodovine si vsa leta v samostojni Sloveniji prizadeva za politično neobremenjeno zgodovino, ki v ospredje postavlja kulturno, gospodarsko in socialno zgodovino človeštva ter podobe iz vsakdanjega življenja človeka v različnih časih in prostorih. Sedaj veljavni učni načrt za zgodovino, npr. v gimnazijskem programu, je bil sprejet leta 2008 na pobudo takratnega ministra dr. Milana Zvera. Vzamem nekaj odlomkov iz tega učnega načrta. Opredelitev predmeta: "Zgodovina ima tudi pomembno vlogo pri oblikovanju slovenske narodne zavesti, narodne identitete, poudarjata pa se tako evropska kot individualna identiteta". Dalje, poglavje Cilji, ki se nanaša na razvijanje odnosov, ravnanja, naravnanosti in stališč, citiram: "Dijaki razvijajo zanimanje za zgodovinsko preteklost in sedanjost slovenskega naroda in njegovih dosežkov ter utrjujejo narodno zavest in zavest o državni pripadnosti." Potem dalje: "Prek izbranih primerov iz zgodovine razvijejo poglede na svet, ki spoštujejo človekove pravice, enakost in demokracijo ter demokratično in odgovorno državljanstvo," in dalje "obsodijo zločine proti človeštvu, genocide, holokavst in druge oblike množičnega kršenja človekovih pravic." Potem gremo naprej, poglavje Razvoj demokracije, Cilji širše teme, citiram: "Dijaki primerjajo različne oblike demokratičnih ureditev v zgodovini človeštva," dalje, "analizirajo in ocenijo dosežke v razvoju demokracije v posameznih obdobjih" in naprej "analizirajo vzroke za pojav totalitarnih sistemov in njihove posledice za demokratično ureditev v Evropi in svetu" dalje "raziščejo posledice razširitve demokracije po padcu berlinskega zidu" in še "analizirajo, ocenijo uspeh demokratičnih procesov danes" in še "razvijejo pozitiven odnos do pomena spoštovanja človekovih pravic, enakosti in demokracije". In še bi lahko naštevali. Med vsebinami v učnem načrtu je tudi med drugim, citiram: "Totalitarni sistemi, fašizem, nacionalsocializem, boljševizem." Konec citata. In poglavje Ključni koncepti in ideje. Citiram: "Demokracija, tri veje oblasti, ustava, diktatura, totalitarizem." Tudi v osnovni šoli je v 9. razredu npr. obvezna tema Kriza demokracije in vzpon diktatur in totalitarizmov, kjer je med cilji zapisano, da učenci, citiram, "na primerih pojasnijo razlike med demokratičnimi, diktatorskimi in totalitarnimi oblikami vladavine ter pojasnijo, zakaj se je v nekaterih državah uveljavila demokratična, diktatorska ali totalitarna oblika vladavine." Konec citata. Podobno je tudi na strokovnih šolah. Naj sklenem. Če zaupamo šoli in učiteljem zgodovine, bi vsi zapisi iz učnega načrta morali zadoščati, če ne, mora predlagatelj pridobiti strokovne ugotovitve, jih soočiti z zgodovinsko stroko, in šele potem lahko zahteva spremembo zapisa v zakon. Če se na koncu ustavim še glede financiranja zasebnega šolstva, naj povem, da menim, da ima Slovenija dobro javno šolstvo, ki vsem državljanom zagotavlja kvalitetno izobrazbo. Kar se tiče zasebnega šolstva, bi morali izhajati iz načela, da je zasebno šolstvo s samostojno Slovenijo dobilo možnost, da k javnoveljavni izobrazbi še kaj doda. Če tega dodatka ni, tudi ni jasno izkazane potrebe, da država te šole sofinancira. Če pa je to izkazano, potem je to smiselno, tudi utemeljeno. Ne glede na to, kar sem povedal, pa drži, da imamo sodbo Ustavnega sodišča, vendar ni nobene potrebe po mrzličnem hitenju njene implementacije. Ni namreč samo problem v višini financiranja, ampak tudi v ostalih statusnih pogojih, kot na primer sprejemanje programov zasebnih šol, izpolnjevanja pogojev za njihov vpis v razvid izvajalcev in tako dalje. Zato je smiselno, da je to vprašanje, skupaj z višino financiranja, urejeno v roku, ki ga je naložilo Ustavno sodišče, vendar celovitejše, kot je v predlaganem osnutku zakona. Torej, če strnem, pustimo Ministrstvo za izobraževanje, da to vprašanje celovito uredi ter pripravi spremembe zakona, o katerih bomo potem odločali. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi naj se gospa Anita Koleša.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Po zadnji razpravi lahko ugotovimo v stilu filmov Na zahodu nič novega. Spet bomo zavrnili predlog opozicije in se prepustili čarom proučevanja, analiziranja in predlaganja. To pač, očitno, je tradicija nove politike, katere pa sam osebno več ne morem podpirati niti več gledati. Zakaj smo se v Poslanski skupini SDS sploh odločili, da vložimo novelo zakona o organizaciji, financiranju vzgoje in izobraževanja? Cilja sta predvsem dva. Prvi je ta, da sledimo odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je lani decembra s svojo odločbo razsodilo, da je področje financiranja šolstva v Sloveniji neustavno, in je naložilo Vladi oziroma Državnemu zboru kot zakonodajalcu, da v enem letu to ustrezno popravi. Vlada se je žal do sedaj, razen proučevanja in analiziranja, v tem mandatu ukvarjala sama s seboj, zato smo v opoziciji, kot svoji pristojnosti, šli volji in razsodbi Ustavnega sodišča naproti in zato pripravili novelo zakona o ZOFVI-ju. Ker je bilo tudi veliko razprav predvsem s strani koalicijskih poslank in poslancev, da kar na silo vpeljujemo neke finančne stroške in obremenitve za proračun, smo sami preventivno izvajanje financiranja umestili v presečni datum 1. september 2016, da ne bi danes – oziroma sicer smo poslušali razprave in očitke, da vplivamo na sprejeti rebalans proračuna za leto 2015. Celo tako dobri smo bili, da smo šli temu naproti in pripravili zakon, ki daje tudi vladi dovolj časa, da se to pripravi in uvede. Zato mi je tudi po drugi strani zelo čudno, da predstavniki Stranke modernega centra oziroma Stranke Mira Cerarja, ki sveto verjamejo v spoštovanje zakonodaje in ustave, danes govorijo, da se nam pa ne mudi tako hitro s popravljanjem ustave, torej neustavnega stanja. Veliko je bilo danes tudi tukaj slišati ideoloških vsebin in razprav. Vsi smo za javno, treba je javno podpirati; zasebno – to so tisti, ki bogatijo. Potem pa poglejmo razmerje osnovnih šol. Imamo tri zasebne osnovne šole v Sloveniji in 744 javnih osnovnih šol. Proti čemu se bi sedaj torej borili, saj zasebnega šolstva v Sloveniji skoraj ni? Imamo najnižji delež zasebnega šolstva med državami članicami Evropske unij, tako da ne vem, zakaj bi morali se sploh pogovarjati o tem, da se je treba boriti proti zasebnemu. Mogoče še to iz kakšnih starih časov, še iz časov, ko se je delal film Moj ata socialistični kulak, ko je bila vsaka zasebna lastnina in zasebna pobuda kaznivo dejanje. Danes se nam tudi večkrat zazdi, da še vedno živimo v teh časih. V filmu Moj ata socialistični kulak je bilo tudi povedano, da je človek naše največje bogastvo, zato ga je treba stalno nadzirati. Zato se tudi ne čudim ravnanju ministra za obrambo, gospoda Vebra, ki zlorablja obveščevalno-varnostne službe. Še enkrat bi rad povedal, imamo tri zasebne osnovne šole in 744 javnih. Strinjam se, da razprava o šolstvu so več kot dobrodošle, verjetno bomo se tudi vsi strinjali, da problematika v šolstvu je prisotna. To smo skoraj vse poslanske skupine opozarjale že na zaslišanju kandidatke za ministrico, kjer smo si, ne glede na to, s katere strani kdo prihaja, priznali, da je v celotnem področju šolstva in tudi širše ogromno izzivov in problemov, katere pa bo vlada morala rešiti; ampak z analiziranjem in proučevanjem ne bomo rešili čisto nič. Če se dotaknem še drugega področja oziroma področja državljanske ali domovinske vzgoje. Sam sem se udeležil seje otroškega parlamenta, ki je potekala pred nekaj meseci v Državnem zboru. Dobra razprava, kvalitetna, vsebinska je bila tudi na Odboru za izobraževanje pred nekaj tedni, kjer smo vsi nekako zagovarjali svoje, ampak sam pa menim, da vprašanje državljanske vzgoje sploh ni ideološko vprašanje. Analize na tem področju tudi ne bodo rešile čisto nič, ker analiz in raziskav s tega področja imamo že veliko. Tudi država je za to plačala veliko. To smo ugotavljali na odboru, tudi danes bom predstavil nekaj rezultatov teh analiz in raziskav. Bi pa povedal, da v Sloveniji velikokrat govorimo, da domovinska in državljanska vzgoja – da je to nekaj ločenega. Če pa pogledamo malo v svetovno literaturo, strokovno literaturo, pa bi izpostavil raziskavo Abowitza in Harnisha iz leta 2006, ki sta z analizo in pregledom ameriških učnih načrtov predstavila značilnosti in vsebino ter druga izhodišča dveh smeri, ki naj bi prevladovali na področju državljanske vzgoje po celem svetu. Tukaj govorim o republikanskem in liberalnem diskurzu, ki sta najvplivnejša in pa najpogostejša koncepta državljanske vzgoje po svetu. Za republikanski vidik državljanske vzgoje je vseskozi značilno poudarjanje pripadnosti, identitete in navezanosti državljanov na nacionalno ter lokalno skupnost. Učni načrti pa pri tem večkrat izpostavljajo tudi potrebo po domovinskih čustvih. Republikanski vidik državljanske vzgoje daje veliko pomembnost tudi politični participaciji mladih, le-to pa se razume kot sodelovanje pri upravljanju in vključevanju v civilnodružbene ter prostovoljske organizacije. Pomembnejše teme, ki prevladujejo v takšnih učnih načrtih, so vsebine s področja demokracije, tradicije institucij in dokumentov ter nacionalne zgodovine. Učenci naj bi se pri obravnavi teh tem naučili tudi nekaterih vrednot, kot so domoljubje, spoštovanje, dolžnost in odgovornost in dialog. Se kar dobro sliši, ne, ker tudi dialoga v Sloveniji manjka. Drugi prevladujoč vidik državljanske vzgoje v učnih načrtih pa je, kot že povedano, liberalni diskurz. Ta vidik pa poudarja posameznikovo svobodo in izpostavlja posameznikove pravice do svobodnega oblikovanja svojega življenja. Med prevladujočimi vrednotami so enakopravnost, strpnost, pluralnost in svoboda. Posebej poudarjen je način izobraževanja z izkustvenimi metodami, torej vključevanje na raznih simulacijah in sodelovanje v pluralnem okolju. Liberalni koncept državljanske vzgoje se navezuje na obravnavo večkulturnih družb, zgodovino, nacionalne politike in sistem, človekove pravice ter verske raznolikosti. Liberalni koncept državljanske vzgoje ne izpostavlja domoljubja kot temeljne vrednote, postavijo jo le kot lojalnost enakopravnosti in svobodi. Pri tem pa je treba dodati, da sta oba avtorja pri svoji raziskavi izhajala iz nacionalnega diskurza državljanske vzgoje. Za slednjega je temeljnega pomena, da razumemo državljanstvo kot pravni status, ki je definiran z dolžnostmi in pravicami. Proces izobraževanja državljanske vzgoje v praksi je velikokrat odvisen izključno od učiteljev in profesorjev, ob tem pa se tudi na področju državljanske vzgoje in teh vsebin v Sloveniji ugotavlja, da je znanje predavateljev o vsebinah državljanske vzgoje velikokrat nezadostno. Pri tem se ugotavlja tudi, da je povezanost akterjev, ki se ukvarjajo s področjem državljanske vzgoje v Republiki Sloveniji, slaba, velikokrat pa tudi zaradi prevelike razdrobljenosti – zdaj bom citiral tudi gospoda Pavčka. Domoljubje tvorita dve lepi besedi: glagol vseh glagolov ljubiti in zavedni, samostalnik stalnosti, dom. Odnos med njima je zavezujoč za obe strani, tako za dom, ki mora sprejemati ali zavračati ljubezen, kot za ljubezen, ki plemeniti ali pustoši dom. Kakšen je ta odnos, je odvisen od kakovosti tega stanja in naših odnosov do domovine in do države. Domoljubje je ena izmed državljanskih vrlin, ki pa je ne moremo nikjer kupiti, ukazati ali pa celo prepovedati. Domoljubje moramo razumeti kot čustvo, ki v skupku vrednot zaseda posebno mesto. Imeti pozitiven odnos do doma in domovine je pomembno dejanje, ob tem pa pomaga ter zagotavlja preživetje tako družine kot tudi naroda samega. Domoljubje ima izvor v narodni samozavesti, strpnosti in toleranci, zato ga lahko smatramo kot pomembno orodje za zmanjševanje sporov in konfliktov ter socialno povezanost družbi. Pripadnost državi in naciji pa lahko označimo tudi za nacionalno identifikacijo. Sam sem zdaj nekaj strokovne literature povzel. Za zaključek pa bi rad še povedal oziroma predstavil nekaj po mojem mnenju pomembnejših rezultatov raziskave Odnos mladih do domoljubja. Tako mogoče vlada Mira Cerarja ne bo rabila proučevati in analizirati, bo vse v magnetogramu. V raziskavi, ki je potekala marca in aprila 2012, torej v raziskavi Odnos mladih do domoljubja, je sodelovalo tisoč učencev zadnjih razredov osnovnih šol n tisoč dijakov zaključnih letnikov srednjih šol Slovenije. Ob tem je treba povedati, da so v raziskavo bile vključene osnovne in srednje šole iz vseh slovenskih pokrajin oziroma regij. Za najpomembnejši sklop za to raziskavo je bil odgovoren, mislim da, dr. Prebilič s sodelavci, financiralo je tudi Ministrstvo – takrat je bilo za šolstvo, če se ne motim. Najpomembnejših sklop raziskave se je dotikal tudi nekaterih vsebin s področja osamosvajanja Slovenije, ki pa pokazal naslednje rezultate: četrtina sodelujočih osnovnošolcev in dijakov v sklopu pouka zgodovine ni obravnavalo področja slovenske osamosvojitve, kar petina osnovnošolcev in petina dijakov pa se ni spomnila, če so se o tem sploh kdaj pogovarjali. Sodelujoči osnovnošolci so poglavje osamosvojitve največkrat obravnavali pri predmetu geografija, dijaki zadnjih letnikov pa prav tako pri predmetu geografija. Velik delež sodelujočih dijakov je slovensko osamosvojitev obravnaval pri predmetu slovenščina, nekateri pa tudi pri sociologiji, torej značilnost državljanske vzgoje, če bom naprej govoril samo o državljanski vzgoji, je tudi ta, da je mogoča zelo široka navezava z drugimi predmeti, torej medpredmetna navezava, ki je pa žal spet velikokrat odvisna zgolj od tistih, ki izvajajo učne načrte. Raziskava pa je privedla tudi do nekaterih, po mojem mnenju, alarmantnih podatkov, in sicer kar 67 % sodelujočih srednješolcev je povedalo, da se v šoli ne pogovarjajo o temah, povezanih z državljansko vzgojo, osamosvajanjem Slovenije, v isti sapi pa je kar 68 % dijakov dejalo, da se želijo pogovarjati o tej temi, saj so mnenja, da so dogodki, povezani z osamosvajanjem, pomembni za mlade v Sloveniji. Torej nisem povedal nič subjektivnega, nič svojega, ampak sem samo povedal stališče dijakov, sodelujočih v raziskavi. Ob tem pa bi za zaključek še povedal nekaj konkretnih podatkov, ki bodo mogoče vsakemu dale misliti. Na vprašanje, kdaj so v Sloveniji potekale prve demokratične večstrankarske volitve, je pravilno odgovorilo komaj 19,4 % dijakov. Na vprašanje, o čem smo Slovenke in Slovenci odločali na plebiscitu decembra 1990, je pravilno odgovorilo 76 % dijakov. Cilj Majniške deklaracije je med 4 ponujenimi možnostmi pravilno izbralo 41 % dijakov, 83 % sodelujočih dijakov je pravilno izbralo datum, ko je Slovenija razglasila neodvisnost. Dijaki pa so imeli težave tudi pri prepoznavanju datuma polnega mednarodnega priznanja, kjer je največ sodelujočih dijakov odgovorilo z "ne vem", kot drugi odgovor pa je 27 % sodelujočih izbral odgovor, da s priznanjem držav Evropske unije. Seveda, če smo si pred nekaj dnevi in tedni pogledali neke posnetke, je videti, da je približno podobno stanje in poznavanje tega tudi v Državnem zboru, kar je po mojem mnenju zelo slab vzgled, saj se nam ljudje smejijo, nas zmerjajo in pravijo, zakaj bi se morali mi kaj učiti, če pa tudi oni tako nič ne vedo. Tako bi rad povedal, da moramo mi, tukaj v tej stavbi postavljati vzor, vzglede in mogoče kdaj tudi kakšno knjigo prebrati, ne pa, da skušamo ugibati, ker izpade hecno. Tisti posnetek intervjujev glede datumov je bil po moje najbolj gledani posnetek, vezan na politično dogajanje v letošnjem letu, in verjetno si nismo naredili usluge, ko smo tako slabo znali odgovarjati na vprašanja. Sicer ne vsi, ampak je pa bilo problematično. Za zaključek: podpiram razprave o šolstvu tudi v tej smeri, da se začnemo pogovarjati še o drugih problemih šolstva. Smo v 21. stoletju in nekako se bo treba začeti zavedati, da bo mladim treba tudi približati osnove ekonomije, podjetništva, tudi državljanske vzgoje, ker vidimo, da stanje ni dobro, ker moramo vedeti, da delovnih mest v državni upravi ali v javnem sektorju v prihodnje ne bo več toliko. Zato bo treba mladim dati možnost, da se naučijo, recimo, podjetništva, drugih podobnih predmetov, da bodo tudi sami imeli pogum kdaj razmišljati o tem, da bo kdo odprl svoj s. p. ali pa svojo firmo, ne pa, da ko se bomo v Državnem zboru kaj pogovarjali, bo prva poteza koalicije, da višamo davke ali pa uvajamo nove birokratske ovire. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anita Koleša. Pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovana gospa predsedujoča, cenjena državna sekretarka, dragi kolegi in kolegice! Dovolite, da se najprej obrnem h gospodu Čušu, ki nas je v razpravo uvedel morda z nekoliko neprimernim nazivom oziroma naslovom knjige Na zahodu nič novega. Verjetno veste, da gre za znamenit roman o mladih fantih, ki so umirali za svojo domovino v prvi svetovni vojni. Če že na nek način vpletate neke citate iz dramskega besedila Moj ata, socialistični kulak, vam toplo priporočam, ker ste nam vsem priporočali branje kakšne knjige, še mogoče kako Partličevo knjigo. Sicer pa predlog vsakršnih sprememb tako imenovanega krovnega zakona na področju vzgoje in izobraževanja, torej zakona, ki ureja pogoje za upravljanje ter financiranje področja vseh nivojev izobraževanja ter predšolske vzgoje, zahteva premišljeno ter temeljito obravnavo. Na žalost pa so spremembe, ki jih imamo sedaj na mizi poslanke in poslanci, daleč od tega. V svoji razpravi se bom osredotočila zgolj na 2 in 3. člen novele. Namen in cilj spremenjenih dveh členov zakona predlagatelj opredeljuje kot željo, da se poveča zavedanje o nacionalni pripadnosti v vzgojno-izobraževalnem procesu, ker menda praksa kaže, da dosedanje spremembe niso bile uspešne. Predlagatelj pravi, "da se ocenjuje, da bi bilo treba bolj poglobljeno pristopiti k tematiki in procese vpeti v življenje šole na vseh področjih". Pri tem se seveda izpostavlja vprašanje, kdo to ocenjuje, kajti trditev "ocenjuje se", seveda ne zadrži nobenega resnega pomisleka o neuspešnosti dosedanje ureditve v zakonu. Neka prireditev na neki osnovni šoli, ki se omenja kot incident v smislu oživljanja ali celo zastrupljanja s simboli totalitarističnega sistema, je, vsaj zame, zelo prozoren, ideološko napihnjen razlog, ki kvečjemu deluje kot generiranje strahu in žuganje našim vzgojiteljem in učiteljem in ga kateri od njih verjetno še dobro pomnijo iz nekih drugih časov, kajti od prepovedi pionirske kapice na glavi do obvezne frizure je lahko le majhen korak. Kljub temu da dogodek ni vznemiril širše slovenske javnosti, ampak zgolj tiste, ki so na ta način želeli in želijo dati dogodku političen pomen, so ga učitelji in ravnateljica ustrezno in popolnoma jasno pojasnili. Takšen način ravnanja politike je zame popolnoma nesprejemljiv in pomeni način razpihovanja sovraštva in nadaljevanje delitev med prave in neprave državljanke in državljane; še huje, med prave učitelje oziroma prave učence ali neprave učitelje in neprave učence. Če torej hočemo slediti zapisanemu cilju v predlaganem besedilu, da je treba bolj poglobljeno pristopiti k tematiki, potem takšnih pavšalnih ocen ne moremo upoštevati za osnovo spremembe pomembnega zakona. Novela ZOFVI želi razvijati zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti, bistveno izboljšati s spremembami, ki vsebujejo 13 besed, toliko jih namreč vsebuje ta predlagana sprememba. Že ta obseg vsebine nam jasno da vedeti, da predlagatelj ni imel prav nobenega resnega namena s predlogom. Gre pač za ponovno vnašanje ideološkega nemira v naš prostor; kar je še bolj zaskrbljujoče – v prostore vzgojnih in izobraževalnih ustanov. Pomenljivo je, da se vsebinske rešitve predlagatelja nanašajo zgolj na krepitev vrednot in načel domoljubja na celotni izobraževalni vertikali, nikakor pa se ne omenja vsebin, vrednot in načel državljanske vzgoje, ki se nanašajo na aktivno državljanstvo, človekove pravice, vlogo civilne družbe, osnovna etična načela. Menim, da je namen državljanske in domovinske vzgoje prav to – usposabljanje učencev in dijakov, da postanejo aktivni državljani, ki bodo znali tudi kritično presojati razlage zgodovinskih dejstev. Poskus političnega oziroma ideološkega poseganja v vsebine učnih načrtov pa je nesprejemljiv in vredno resnih in argumentiranih zavrnitev. Kajti, moje vrednote, moja etika, moj svetovni nazor, življenjska filozofija so drugačne kot vrednote, etika, svetovni nazor koga drugega, pa vendar lahko in moramo živeti skupaj v tej naši državi, pa čeprav morda vsak v svoji domovini. Tudi sama menim, da je čas za prevetritev kurikula, vendar vsebina ne more biti stvar politične presoje, ampak zgolj strokovne. Že trikratna sprememba naslova predmeta Domovinska in državljanska vzgoja ter etika v zadnjih treh letih ali v zadnjih nekaj letih, dokazuje, da se politiki igramo s področjem izobraževalnih vsebin. Menim, da je zadnji čas, da s tem nehamo. Sama nimam nobenih težav z zasebnimi šolami, imam pa seveda problem s predlogom novele zakona, ki je pripravljen skrajno poenostavljeno, zato podpiram predlog Vlade, tudi tisti del, ki govori o terminih sprememb. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se mag. Branislav Rajić.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Spoštovana sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, cenjeni kolegice in kolegi! Ko se danes pogovarjamo o noveli zakona o izobraževanju, se mi zdi, da je to en temelj slovenstva; temelj, na katerega že gradimo vrsto let, pa prav gotovo temelj, na katerega bomo tudi gradili v prihodnje. Včasih imam občutek, kot da bi morali imeti v šolah eno stikalo, ko bi to stikalo dal na ena ali dva, pa bi mogoče učenci drugače razmišljali. Danes se prav gotovo pogovarjamo o procesu, ki je dolgotrajen. Razumem šole po letu 1990, da verjetno tega stikala ni bilo mogoče spremeniti kar naenkrat, je bil to dolgotrajen proces. Naj povem tudi svoje razmišljanje, ko velikokrat razmišljam o trikotniku; trikotniku, v katerem je otrok, starš in učitelj, da se nam je ta trikotnik po teh 25 letih, ko smo eni razmišljali mogoče tako, drugi drugače, čisto podrl. V tem trikotniku se skriva mnogo stvari, hočem povedati naslednje, da osnovnih stvari v tem trikotniku ni več, to je osnovno spoštovanje učenca do učitelja, ni spoštovanja sina ali hčere do staršev, pa v tem trikotniku se tudi podira spoštovanje staršev do učitelja. Sam se spomnim sedem let nazaj, bil sem predsednik enega gradbenega odbora ene osnovne šole, investicije, ki je stala dobre tri milijone evrov. Seveda je bila ta investicija poplačana iz davkov slovenskih državljank in državljanov. Skupaj smo skrbeli ves čas gradnje te še tako potrebne osnovne šole, da je ta osnovna šola zgrajena kvalitetno. To smo dosegli s trdim delom, ampak ko je sledil dan velikega pričakovanja, da smo to šolo odprli, smo bili mnogi presenečeni, prav gotovo tudi otroci v tej šoli, tisti verjetno malo starejši, ko se je začel scenarij programa otvoritve, smo se z vsemi nastopi na sceni, ki je bila v veliki dvorani, morali vsi skupaj vrniti v bivšo Jugoslavijo. Nimam nobenih težav, da s kakšnim utrinkom ne bi zašli v zgodovino. Seveda me je pa zmotilo, da smo vso to slovesnost bili v bivši Jugoslaviji, v šolo so pa že takrat hodili ljudje oziroma otroci, ki so bili rojeni v samostojni Sloveniji. Hočem tudi reči, ko govorimo v tem novem zakonu o domoljubju. Prav gotovo so te stvari, o katerih se danes pogovarjamo, pa ko slišimo od nekaterih poslanskih skupin, da je to čisto mimo, da je neuporabno, da tega ne bi sprejeli, ampak se mi zdi, da tako pomemben zakon prav gotovo ni tako idealen, da se ne da na njem kaj popraviti. In ko govorimo o teh pomembnih zakonih, bi morale vse poslanske skupine nekako stopiti skupaj pa v dobrobit slovenskih šol, slovenskega izobraževanja sestaviti najboljše zakone. Seveda bom sam to novelo podprl pa tudi želim, da bo ta novela podprta čim širše od vas, poslank in poslancev, seveda v dobrobit slovenskega izobraževanja pa predvsem mladih Slovenk in Slovencev v Sloveniji. Hvala.
Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala za besedo. V noveli Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, o kateri danes razpravljamo, je kot ena izmed sprememb predvidena tudi krepitev vsebin, vrednot in načel domoljubja na celotni izobraževalni vertikali. Instrument za doseganje tega bi bila ciljna prenova vseh učnih načrtov. Posledica obveznega določanja načinov vključevanja načel domoljubja v učne načrte bo dopolnitev učnih načrtov pri vseh predmetih; torej tako družboslovnih kot naravoslovnih in tehničnih. Na tej točki bi rad izrazil bojazen, da je mogoče pretirano vztrajati na totalnem vpeljevanju vzgoje za domoljubje na vsa predmetna področja, ker pregled predmetov in njihovih učnih načrtov kaže, da imamo v osnovnošolskem izobraževanju 33 obveznih in nekaj več kot 90 izbirnih predmetov tako z družboslovno-humanističnimi kot tudi z naravoslovno-tehničnimi vsebinami. Strinjam se, da šolski predmeti ne razvijajo le znanja in veščin učencev, temveč da je znotraj njih treba krepiti tako državljansko kot tudi domovinsko zavednost. Ne glede na to pa vključenje vzgojno-izobraževalnih vsebin s področja domovinske vzgoje in vzgoje za demokracijo v šolski kurikulum ne daje vedno enoznačnega odgovora, kot to mislijo predlagatelji, kako učne načrte snovati in jih ne nazadnje v praksi tudi izvajati. Sprašujem se, kaj tako decidirana zahteva po vključevanju načel domoljubja v vse predmete pravzaprav pomeni za naravoslovno-tehnične obvezne predmete, kot so kemija, biologija, fizika, naravoslovje in tehnika, in kaj pomeni za izbirne učne predmete, kot na primer astronomija, elektrotehnika, poskusi v kemiji. Rezultati empirične raziskave državljanska in domovinska vzgoja v slovenskem šolstvu iz leta 2008 Fakultete za družbene vede med več kot 2 tisoč slovenskimi učenci in dijaki so pokazali, da obe skupini mladih, torej dijaki srednjih šol in učenci osnovnih šol, vključevanje domovinske vzgoje v pouk podpirata le v širšem okviru družboslovnih predmetov brez želje po širitvi na ostale predmete. Ne glede na potrebo po integraciji vsebin domovinske in državljanske vzgoje je treba cilje družboslovnih oziroma humanističnih ter naravoslovno-tehničnih predmetov medsebojno ločiti. Za ilustracijo bom naštel nekaj ciljev, ki bi jih naj učenci v osnovni šoli dosegli pri predmetu elektrotehnika: spoznavajo temeljne pojme elektrotehnike ter njeno vlogo in pomen v energetiki, berejo in rišejo sheme električnih vezij, analizirajo posamezne primere uporabe električne energije in predlagajo racionalnejše rešitve. Še bolj očitna je neperspektivnost predlagateljeve rigidnosti v tej zadevi, če pogledamo začrtane cilje pri predmetu astronomija, kjer učenci raziskujejo svoj položaj v svetu glede na različne relacije: jaz in zemlja, zemlja in sonce, sonce in ostalo vesolje in se naučijo sklepanja, ki je lastno vsem naravoslovnim znanostim. Kako naj učitelj astronomije zadosti ciljem, ki bi jih kar po celi črti in ne oziraje se na naravo snovi v predmet vpeljal predlagatelj? Sonce je osrčje sveta in nam ni treba kukati čez plot v druge galaksije. Ali se bo treba v duhu obsodbe totalitarizmov med poukom astronomije izogibati terminu zvezda in ga preimenovati v vesoljsko plazmo, plazmo sijalo? Pa še kakšen paradoks se da izpeljati. Kaj želim povedati? Bolj poglobljen pristop k tematiki domovinske vzgoje je potreben in vsekakor dobrodošel, vendar pa je nujen tudi premislek kako, kje in na kakšen način želimo dopolniti učne načrte z elementi domovinske vzgoje. Mogoče bomo vzgojili večje domoljubje, če zaupamo učiteljem, da se modro, smiselno in žlahtno poglobijo na področjih, kjer za to res obstaja potencial. Napačno se mi zdi, da namesto tega enoznačno uzakonimo neselektivno vpletanje s temami domoljubja v vedah, kjer kraljujejo formule, postulati, gravitacija in genetika – pa brez naravnih čudežev. Hvala.
Besedo ima gospod Uršo Prikl, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Izraziti moram veselje, da je opoziciji mar za šolski oziroma izobraževalni sistem, hkrati pa moram povedati svoje jasno prepričanje in videnje, da je tudi vladajoči koaliciji mar za ta sistem. Verjamem, da bomo skupaj, če bomo le konstruktivni, nekaj na tem področju tudi naredili. Kje pa vidim ta ključna razhajanja – pa ne bom govoril v imenu celotne koalicije, ampak moja do vaših predlogov konkretnega zakona. Na samem začetku moram ugotoviti oziroma izraziti svoje prepričanje, da je sistem šolstva oziroma izobraževanja pri nas po mojem trdnem prepričanju dober, če že ne odličen. Po vaših interpretacijah sem slišal, da je zelo dosti narobe, da je tako slab, da ga je treba praktično začeti oživljati oziroma ga drastično spremeniti. Zelo me tudi žalosti dejstvo, da sem slišal, da Slovenci nismo patrioti, da nismo ponosni na svojo zgodovino. To seveda ne drži, trdno sem prepričan, da to ne drži; še kako smo ponosni na svojo zgodovino, še kako smo ponosni na svojo državo, ki jo imamo. Mi se zavzemamo za jasno razmejitev zasebnega in javnega. Trdno smo prepričani, da zasebno ne bo uničilo javnega, to je jasno, saj smo vendar tukaj tudi stranke oziroma poslanci teh strank, ki smo podpisali predlog za spremembo ustave, kar bo garant, da niti potencialno zasebno ne more uničiti javnega. Osebno si seveda želim več elementov domoljubja v učne načrte, pa ne samo to, želim si tudi več drugih vsebin, več drugih predmetov v učne sisteme, v učne načrte. Želim si več učenja tujih jezikov, želim si več družboslovnih predmetov – sociologije, filozofije, ne nazadnje tudi ekonomije, kar je bilo predhodno že povedano. Želim si več problematike oziroma predmetnika s področja kulture, umetnosti, športa, ne nazadnje pa tudi zgodovine, kjer bo jasno povedano, še enkrat več, da je narodnoosvobodilna borba najsvetlejši moment, najsvetlejše obdobje v zgodovini slovenske naroda, kjer bo jasno povedano in jasno obsojeno kvizlinštvo oziroma narodno izdajstvo, ki mu je ves napreden svet povedal, da mu je mesto na smetišču zgodovine. Tega si želim. Ne želim pa si takšnega predmetnika, takšnih ideoloških vsebin, ki bi naš narod razdvajal. Kot rečeno, moje mnenje je, da je naš sistem dober, če že ne odličen, in ga ne velja ad hoc, na vrat na nos spreminjati in ga morda res narediti slabšega, kot bi si to kdo želel. Pustimo stroki, naj razmisli, morda se mi bo kdo na drugi strani zasmejal, naj prouči tudi kakšne možnosti. Jaz tudi verjamem, da mnoge analize so že pripravljene, narejene, ampak vendarle naj vas opozorim, tukaj je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šolstvo, tukaj je Strokovni svet Republike Slovenije za poklicno in strokovno izobraževanje, tukaj je Zavod Republike Slovenije za šolstvo, tukaj je Center Republike Slovenije za poklicno izobraževanje pa še strokovna in zainteresirana javnost, pa sem iskreno opravičujem, če sem kakšno državno, javno institucijo pri tem naštevanju pozabil našteti. Vsi smo si najbrž prebrali mnenje Vlade, ki ne soglaša z novelo predlaganega zakona, hkrati pa se tudi zavezuje, da bo v zakonodajni postopek predložila predlog zakona, ki bo ustrezno uredil predlagano tematiko, kar bo, to pa je zopet moje mnenje, pripeljalo do celovite ureditve področja zasebnega šolstva, pa tudi ali pa predvsem njegovega financiranja, pa tudi ali pa predvsem definiranja statusa zasebnih izobraževalnih institucij. Po mojih informacijah, ministrica lahko potrdi oziroma zavrže, pa je novela t. i. ZOFVI-ja že v pripravi in prepričan sem, da jo bomo gledali pod predpostavko, da danes ne bomo te novele podprli, ugledali dokaj hitro na naših poslanskih klopeh. Nisem odvetnik gospoda Pikala, čeprav se podobno pišem; Prikl pač ni odvetnik Pikala, kot je prej me kolegica opozorila: "A ne, gospod Prikl?" Kolegica Godčeva, ki je na žalost zdaj res ni tukaj v dvorani, pa mi je obljubila, da pri moji razpravi bo, ampak sem bil podučen, da po zelo izčrpni razpravi o podobni temi na matičnem delovnem telesu – šlo je za predlog uvedbe državljanske in domovinske vzgoje ter etike kot učnega predmeta v srednje šole – so člani sklenili, da je pred morebitno dopolnitvijo izobraževalnih programov treba narediti natančno analizo uveljavljenih elementov državljanske in domovinske vzgoje in tudi analizo morebitne potrebe po okrepitvi teh vsebin. Ob zaključku. Seveda ni to ustava, ampak vendarle je za nas v koaliciji to zelo obligatorno, koalicijski sporazum, koalicijska pogodba – če hočete – in vanjo smo zapisali, med drugim, "zato bomo ob jasno določeni razmejitvi med javnim in zasebnim izvajanjem vzgojne in izobraževalne dejavnosti, kjer je javno izobraževanje nosilec javnega dobrega, zasebno pa je razumljeno kot dopolnitev javnega, v okviru katerega se zagotavlja pravica staršev in otrok do izbire , zagotavljali možnost doseganja visokih izobraževalnih dosežkov za vse nas". Toliko z moje strani. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se mag. Bojana Muršič.
Spoštovana gospa podpredsednica, najprej moram povedati, da to, kar danes poslušam, resnično mislim, da živimo v letu 1939. Niti ne v 1940, niti ne v 1941, še kaj, pa da ne bi še govoril o kakem letu kasneje. Bom potem poskušal pokazati in dokazati z določenimi argumenti, zakaj tako razmišljam. Ker danes je bilo ogromno besed izrečenih o NOB, kako je ta del naše zgodovine itd. Raje bom se sedaj vrnil na začetek, torej na zakon, ki smo ga mi predlagali – jaz bom ta zakon seveda podprl, bom pa citiral del odstavka pod točko 2; cilji, načela in poglavitne rešitve predloga zakona. Tukaj je v drugem odstavku zapisano naslednje – en del tega stavka bom citiral – "… zlasti v osnovnih šolah pa se mestoma opazijo silno zaskrbljujoči pojavi, ko se učencem predstavlja totalitaristične simbole kot nekaj pozitivnega, s tem pa se pojave totalitarizma predstavlja kot nekaj sprejemljivega, celo kot pozitivnega. Tako prakso je potrebno ne le prekiniti, temveč kulturo in vzgojo v šolah izvajati na temeljih evropskih in civilizacijskih vrednot. Zato je potrebno temeljne vrednote, kot so domoljubje in zavedanje o temeljnih človekovih pravicah, vključiti ne le kot občasne prireditvene pojave v šolo, temveč vpeti v kurikulum kot tak". Moj kolega ravno pred mano je razpravljal ravno o tem področju in je rekel med drugim naslednje, da smo ponosni na svojo zgodovino. Nadaljeval je, da najsvetlejši del naše zgodovine je bila narodno osvobodilna vojna. Kaj pa osamosvojitev Slovenije? In kot najsvetlejši del naše zgodovine – narodnoosvobodilno vojno, kjer se pa mi močno razhajamo – bom pa zdaj poskušal ponazoriti z naslednjimi dokumenti, in sicer citat iz govora na prvem zasedanju AVNOJ v Bihaću novembra 1942, arhiv Vojnoistorijskog instituta v Beogradu, fascikel Štab vrhovne komande JVUO, pod oznako KA2-30/12. Citrat, ki ga je izrekel gospod Moša Pijade, ki je bil eden ključnih ljudi narodnoosvobodilne vojske. Tako da gospod, ki ste pred menoj razpravljali, boste sedajle, prosim, poslušali pa vsaj enkrat slišali to, kar je bilo nam, mladim v tej naši družbi zamolčanega. Prosim, poslušajte. Citiram gospoda Mošo Pijada. "Zato je potrebno ustvariti tolikšno množico brezdomcev, da bodo ti postali večina v držav. Zato moramo požigati, bomo streljali in se umikali. Nemci nas ne bodo našli, a bodo iz maščevalnosti požigali vasi …" – spomnite se vasi Dražgoše – " … Potem bodo vaščani, ki ostanejo brez strehe, sami prišli in mi bomo imeli narod ob sebi in bomo na tak način postali gospodarji razmer. Tisti, ki nimajo ne hiše, ne zemlje, ne živali, se nam bodo hitro pridružili, ko jim obljubimo velik rop. Težje bo s tistimi, ki imajo vsaj kakšno posest. Mi jih bomo navezali nase s predavanji, gledališčem, predstavami in drugo propagando. Tako bomo postopoma obredli vse kraje. Vaščan, ki ima hišo, polja in živino, delavec, ki prejema plačo in ima kruh, je za nas brez vsake vrednosti. Mi moramo iz njih narediti brezdomce, proletarce, samo nesrečniki postanejo komunisti. Zato mi moramo ustvariti nesrečo in množice spraviti v obup. Mi smo smrtni sovražnik vsake blaginje reda in miru. "Gospod Moša Pijade leta 1942. Spoštovane gospe in gospodje. Nadaljujem še z enim dokumentom, ki ga je podpisal Slovenec Boris Kidrič: Strogo zaupno, samo za organizacijo partije, 16. 9. 1941, Deklaracija Centralnega komiteja Komunistične partije Slovenije. K pozivu Komunistične partije Jugoslavije je Centralni komite zavzel sledeča stališča. Pod številko 1. Vsi voditelji v Osvobodilni fronti, ki pripadajo kakšni meščanski smeri, se morajo likvidirati. Pod številko 2. Vsi veleposestniki, kapitalisti, industrialci in kulaki se morajo likvidirati. Pod številko 3. Vsi voditelji in funkcionarji meščanskih strank, ki niso na delu v Osvobodilni fronti ali pri NOV in kateri ne bodo likvidirani tam, se morajo likvidirati. Pod številko 13. Vsi meščanski časopisi ne smejo izhajati, radio aparate se mora takoj odvzeti. Pod številko 14. Vsi javni uradi in vse življenjsko važne ustanove, kakor tudi prometna središča, se morajo takoj zaseči z oddelki narodnoosvobodilne vojske. Številka 16. Vse likvidacije morajo izvršiti posebni oddelki partije. Partijske organizacije na terenu in v oddelkih narodnoosvobodilne borbe morajo skrbeti za najstrožjo tajnost teh navodil. Samo najvažnejši stari člani, funkcionarji partije smejo vedeti za ta navodila. Samo ti so določeni za določitev krivcev. Živela socialistična revolucija! Živel Stalin, vodja vsega delovnega ljudstva! Za Centralni komite Zveze komunistov Slovenije Boris Kidrič. In to ta Boris Kidrič, ki njegov spomenik stoji še danes, in si vse [[…]]
Oprostite, pogovarjamo se [[…]]
[[…]]zaključil bom, prosim za samo še eno besedo.
Prosim.
Gospa, lepo prosim, ne prekinjajte me! Ta spomenik Borisa Kidriča stoji danes poleg predsedniške palače na parku Sveta Evrope. Dragi moji gospe in gospodje, če kdo danes posluša, tudi mladi, otroci, šolniki, otroci, ki že to razumejo v otroškem vrtcu, osnovnošolci, visokošolci, iz tega lahko razumejo, kako smo bile vse generacije doslej zavedene s strani tistih, ki še danes izvajajo to, kar delajo, in to, kar počenjajo. In imajo čisto vse v tej družbi v rokah samo zato, da bi obdržali svoje privilegije, ki so si jih pridobili na ta krvav način, s krvavimi rokami. Še danes v tej naši državi živijo takšni ljudje, ki bi morali takoj, že zdavnaj biti tam v Haagu, kjer je bil nekdaj tudi predsednik SFRJ ali pa [[…]]
Ali lahko še enkrat opozorim, [[…]]
[[…]]Srbije in tako dalje [[…]]
[[…]]da se držimo vsebine predloga zakona?
Torej, spoštovani, saj bom počasi zaključil. Mislim, da sem dovolj dobro ponazoril in predstavil tisto, kar je popolnoma deklasiralo razpravo gospoda Prikla, ki je govoril, da smo ponosni na svojo zgodovino, najsvetlejši del naše zgodovine je narodnoosvobodilna borba. Zdaj bom tu morda še en košček nadaljeval, seveda še to moram zelo jasno povedati, neverjetno je, da ko govorimo o partizanstvu, ki ga sam izjemno podpiram [[…]]Partizani so bili zelo pošteni ljudje, vendar je malokateri partizan preživel NOB, ker so ga ti revolucionarji iz te zgodbe, o kateri zdaj govorim, streljali v hrbet, v tilnik. Spoštovani gospod, veste to, gospod Prikl? Pridite vprašat mojo mamo in starega očeta, ki ga po nesreči več ni med živimi, kako so likvidirali, kaj je počenjala ta Titova vojska po osamosvojitvi. Ljudi so metali noter v tiste neke stare tovornjake, da je kri tekla po cestah dol, s puškami tako pobijali. Vprašajte te ljudi, pojdite, prosim, do teh ljudi, pa naj slovenska javnost enkrat izve pravo resnico o zgodovini! In ne mešajte tu noter partizanov, poštenih ljudi, ki so se v resnici z dušo in srcem borili za to, za našo takratno državo in sedanjo državo. In še enkrat, če vprašate, kaj se je zgodilo s Pohorskim bataljonom. Pohorski bataljon niso bili komunisti, niti eden izmed njih. Zakaj so bili pobiti? Vprašanje zgodovine je, na katerega marsikdo izmed nas nima odgovora. Pobili so jih Nemci, samo še danes ne boste meni dokazali, kdo jih je izdal. Izdala jih je, po moji osebni oceni, partija, zato ker niso bili partijski hlapci. To je žalostna resnica in žalostni del zgodovine Slovenije, zgodovine Jugoslavije in prav je, da v tem parlamentu ima kdo jajca – oprostite izrazu, sem sem grdo izrazil – to povedati pred celotno slovensko javnostjo. Jaz jih imam! Zato nikoli ne govorite, da v Slovenski demokratski stranki smo proti partizanstvu, smo proti tistemu, smo proti narodnoosvobodilni vojni in tako dalje. Nismo! Mi smo za to in celoten del zgodovine priznavamo, ampak v tistem delu, kjer je bil odgovoren, pošten in se je v resnici uprl sovražniku, ne pa, da ste vi, celo tisti, ki so za to odgovorni, obrnili zgodbo na glavo in vsak, ki ni bil za revolucijo, za revolucionarje, je bil proti njim in vsakega je bilo treba likvidirati. V teh dokumentih, ki sem jih danes prebral, ki obstajajo, ki jih ne morete na žalost skriti, ne morete jih skriti, saj ste jih 70 % pokurili, ampak 10 ali pa 20 % [[…]]– ne, gospod Prikl, ne govorim vam – jih je pa ostalo. Ti dokumenti kažejo na to, kaj je pravzaprav naša zgodovina in kakšna je naša zgodovina. Zato pa trdim in sem ponosen na to, na zgodovino osamosvojitve Slovenije. Takrat in še zdaj – s tem pa zaključim –, zakaj sem velikokrat rekel, da ne prenašam rdeče zvezde v tem parlamentu in ne prenašam v Republiki Sloveniji in ne prenašam nikjer nikdar! Zakaj? Ko so v Šentilju streljali z avioni in ko sem videl, da so ležala trupla eno poleg drugega – vi niste bili tam zraven, jaz pa sem bil! Kdo je streljal – tisti, ki so nosili na glavi rdečo zvezdo! Tisti so streljali po tem ubogem narodu. Tisti! Tisti so klali, tisti so razbijali mostove in ne vem kaj vse. Pridite, malo si poglejte filme, kaj se je dogajalo v Šentilju. Tisti so z avioni streljali po lastnem narodu in oni danes [[…]]In tu si danes upa kdo v tem parlamentu rdečo zvezdo nositi! Pridite v Šentilj, pa vam bodo pokazali. Tisti, ki pa upate rdečo zvezdo nositi, pa je z vašimi glavami precej narobe, to vam moram tukaj povedati. Žal mi je, da moram to povedati tukaj, ampak resno tako mislim, resno tako mislim! Samo za konec še to povem, da bom ta zakon podprl, nisem imel namena iti v tako razpravo, vendarle po vsem tem, kar sem danes tukaj poslušal, mi pa je šlo na bruhanje, resnično na bruhanje. Zato je treba naš šolski sistem spremeniti tako, da bodo otroci imeli prave informacije, da jih bodo tisti, ki jih vzgajajo, jih tudi vzgajali na tak način in jih učili tisto, kar je resnično prava, in tudi jugoslovanska zgodovina, ne pa to, kar se zdaj dogaja. Zato je logično, da naš sistem kot sam sistem tudi ne funkcionira, tako kot bi bilo potrebno. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospod Ivan Škodnik.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo po tej burni razpravi Moram reči, da mi je sicer žal, da ministrice ni tukaj med nami, od katere pričakujem mnogo, kot sem že v petek povedala v razpravi. Pa se bom dotaknila zgolj jasne razmejitve med zasebnim in javnim šolstvom. Pravica staršev do vzgoje otrok je, da le-ti zagotovimo izobraževanje naši otrok v skladu z moralnimi in filozofskimi prepričanji. Zato se nekateri starši odločajo, da za svoje otroke izberejo takšno šolo, ki niso javne šole, ustrezajo pa minimalnim standardom, predpisanim s strani države. Temu ne gre oporekati. Javne šole so dostopne vsem in jih ustanavlja tako država kot lokalne skupnosti z namenom zagotavljanja kakovostnega in dostopnega javnega šolstva, to pa smo dosegli s skrbno šolsko politiko, v središču katere je, da vsakemu posamezniku omogoči ne glede na njegov izhodiščni položaj, da v okolju, ki je ideološko neobremenjen, pridobi vse potrebne potencialne za nadaljnjo življenje. V ta namen je bila izoblikovana javna mreža šol, ki jo pa seveda dopolnjujejo tudi zasebni zavodi. Torej, vsem staršem je omogočeno, da svoje otroke vpišejo v programe brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja v javni mreži. Ob tem pa ne gre spregledati tudi določila Ustave v 57. členu, ki določa, da je izobraževanje svobodno. Svoboda izobraževanja na ustavni ravni zagotavlja posameznikom in pravnim osebam, da ustanavlja tudi zasebne šole. Torej, država ustvarja potrebne pravne okvire za ustanovitev in delovanje zasebnih šol in priznava javnoveljavno izobrazbo, pridobljeno tudi v zasebnih šolah. Iz odločbe Ustavnega sodišča leta 2001 pa izhaja, da je prispevek financiranja odvisen od tega, koliko to država zmore, vendar mora biti podprto v tolikšni obliki, da omogoči dejanski obstoj zasebni šoli. Kakršenkoli pomislek, da bi bili starši, ki svoje otroke vpišejo v zasebne šole, v neenakopravnem položaju, na tem mestu ne obstaja. Torej, ugotavljam, da je sedanji sistem financiranja vzgoje in izobraževanja povsem ustrezen, zasebnim šolam se financira 85 % programa, ki ga izvajajo javne šole. Še enkrat, da ne bo tukaj napake: ne nasprotujem ustanavljanju zasebnih šol. Ravno nasprotno, le-te se naj ustanavljajo, da bo zagotovljena konkurenca, in izvajajo naj se programi, vendar ne v celoti z javnimi sredstvi. Vsak starš, ki svojega otroka vpiše v zasebno šolo, si želi za svojega otroka drugačen sistem izobraževanja, ki ga izvajajo javne šole, zato je tudi prav, da za ta del namenijo tudi nekaj svojih finančnih sredstev. Veliko je bilo že razprave ob vstopanju zasebnega na polje javnega, žal pa ne moremo mimo dejstva, da je Slovenija pravna in socialna država, kot izhaja iz 2. člena Ustave Republike Slovenije. To pa je moč zagotoviti z dostopnostjo in kakovostjo javnih storitev, pri čemer ima javno osnovnošolsko izobraževanje posebno in osrednje mesto. Zato ne more dopustiti, da bi se vse bolj ob okrepljeni težnji po zagotavljanju konkurenčnega okolja javno šolstvo siromašilo. Pa naj se še na kratko dotaknem teh vsebin k 2. točki, Vzgajanje za svobodno družbo z obsojanjem vseh totalitarizmov. Vsebine v vzgojnem izobraževanju morajo biti stvar strokovne diskusije, ne pa domena politične inspiracije. K 3. točki bi zgolj navedla, spomnimo, da Odbor za izobraževanje 4. 2. 2015 na pobudo NSi razpravljal na temo uvedbe državljanske in domovinske vzgoje ter etike v srednjih šolah Republike Slovenije. Brez glasu proti je bila sprejeta, pa naj navedem, da se pripravi analiza že uveljavljenih elementov državljanske in domovinske vzgoje v srednjih šolah, ki naj vključuje tudi analize morebitne potrebe po krepitvi vseh domovinskih in državljanske vzgoje. S končno in celovito informacijo se bo odbor seznanil v roku enega leta. Predlagatelji želijo tudi, da se dopolnijo učni načrti, ki naj bi bili po novem vzgoja za domoljubje, vključena pri vsakem predmetu in na vseh nivojih izobraževanja od vrtca do visokošolskega izobraževanja odraslih. Vendar gre tukaj poudariti, da veljavna ureditev člena, ki bi naj to dopolnjeval, vsebuje organizacijske, ne pa vsebinskih smernic. Žal ne more biti Državni zbor tisti, ki bi odločil o vsebinah učnega načrta, ampak le to določajo strokovni sveti. Pa naj zaključim, zavedam se, da je pomen izobraževanja zelo pomemben za demokracijo. S tega vidika podpiram današnjo razpravo, ne želim pa si, da bi se razprava odvijala ravno nasprotno od tistega, kar naj bi bil koncept pri učnem načrtu in v skladu z mednarodnimi standardi. V središču predmeta je namreč postavljen posameznik kot del družbe, ki naj se razvije na način, da bo sposoben razumeti dogajanja okoli sebe in se nanj odzvati kot odgovoren način do sebe in drugih kot celote. Pa naj še malo za šalo in malo zares, kot je omenjala tudi naša poslanka: v zvezi z analizami obveščevalnih služb pa kaže zgolj na to, da se poslanka pogledala v ogledalo. Hvala lepa.
Besedo ima Ivan Škodnik. Pripravi naj se [[…]]
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Danes razpravljamo [[…]]
Samo trenutek! Gospod Škodnik, samo trenutek. Samo da preberem do konca. Gospa Bah Žibert je želela najprej repliko, potem je gospod Škodnik, potem pa se pripravi gospod Horvat. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Repliciram kolegici, poslanki iz SD. Poglejte, niste razumeli, kaj sporočamo. Govorimo o tem, da isti program obveznega šolskega programa ni finančno izenačen. Ne govorimo o tem, kar ste vi govorili, da pač starši zbirajo nek dodaten program v šoli. Prav, to je res njihova izbira, naj za to plačajo. Govorimo o tem, kar učijo vse šole. Kako lahko vi sedaj menite, da en otrok lahko dobi glede sredstev manj sredstev za to obvezno izobraževanje kot nek drug. To je problem. In še, da vam citiram nekaj iz ločenega mnenja glede ustavne odločbe: Posameznikova svobodna izbira – se pravi, njegova osebna svobodna izbira – je, v kateri šoli – torej, bodisi v zasebni ali javni – se bo izobraževal – govorimo zopet o tako imenovanem obveznem izobraževanju – ne glede na to, kaj meni v tem smislu zakonodajalec. Zakonodajalec ne more določati in nekako narediti izbiro namesto njega. Vi sedaj izbirate namesto njih. To ni prav! Govorimo o obveznem programu. Da zaključim z vašo šalo. Žal nima repa ne glave, bodite drugič bolj smešni. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj ima besedo gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes razpravljamo o okrepitvi vsebin domovinske vzgoje v slovenskem vzgojno-izobraževalnem sistemu. Naj samo še enkrat spomnim na to, da je razvijanje domovinske zavesti že del slovenskega šolskega sistema. V osnovnih šolah imajo učenci v sedmem in osmem razredu samostojen predmet državljanska in domovinska vzgoja ter etika v skupnem obsegu 70 ur. Predmet je sestavni del osnovnošolskega družboslovnega in humanističnega izobraževanja. Učenci in dijaki pa se o domovinski in državljanski vzgoji učijo tudi pri ostalih predmetih, znotraj medpredmetnih vsebin in tudi na ravni šole kot celote. Strinjam se, da je potrebno krepiti državljanske in domovinske vsebine v učnih načrtih vendar na način, ki vzgaja in izobražuje za kritične, odgovorne ter aktivne sodržavljane. Državljanska in domovinska vzgoja mora biti prvenstveno pouk, ki mlade ljudi usposablja za učinkovito in uspešno demokratično družbo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Žan Mahnič.
Hvala, spoštovana podpredsednica Državnega zbora. Spoštovana ministrica, do nedavnega naša kolegica, drage kolegice in kolegi! Prepričan sem, da je ta predlog zakona, torej novela Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, dobra osnova za nadaljnjo parlamentarno razpravo. Ni idealna, ampak zaradi tega imamo več obravnav. Bilo bi dobro, da temu predlogu prižgemo zeleno luč in pri drugi obravnavi besedilo optimiramo. Ko govorimo o domoljubju, naj mi bo dovoljeno, da nadaljujem razpravo naše predsednice Nove Slovenije gospe Ljudmile Novak. Pred časom sem šel pogledati v Arhiv državnega izpitnega centra in sem našel maturitetno mapo za jesenski izpitni rok iz predmeta zgodovina, morda bi moral najti še kakšno drugo mapo, ima datum sreda, 28. avgust 2013, torej jesenski izpitni rok. Zakaj govorim o tej mapi, avgust 2013? Zato, ker je to zgodovinska mapa z maturitetnimi vprašanji: prvič v samostojni zgodovini tudi z vprašanji iz obdobja slovenskega osamosvajanja. Znotraj petindvajsetih vprašanj najdete na zadnjih treh mestih vprašanja o slovenski osamosvojitvi. Triindvajseto vprašanje je: Zaradi nezmožnosti doseči v Jugoslaviji kakršenkoli dogovor, so si v Demosu zastavili cilj osamosvojitev Slovenije. Kako so se prebivalci Slovenije odločili za samostojnost leta 1990? Če odgovorite pravilno, torej s plebiscitom, dobite eno točko. Štiriindvajseto vprašanje je: Slovenska skupščina je 25. junija 1991 razglasila neodvisnost Slovenije, osamosvojitvi je sledila vojna. Vprašanje: Koliko dni je trajala vojna za neodvisno Slovenijo in kdo je bil napadalec? Če pravilno odgovorite, dobite eno točko. In še zadnje, petindvajseto vprašanje, ki ima nanizanih šest dogodkov in šest letnic, ki jih morate pravilno postaviti pred posamezni dogodek. Če napišete osamosvojitev Slovenije, pred tem letnico 1991, ste pravilno odgovorili. Če napišete pred dogodek vstop Slovenije v EU letnico 2004, ste pravilno odgovorili. In če pred dogodek prve večstrankarske volite v Sloveniji napišete letnico 1990, ste pravilno odgovorili. Imate pa še tri vprašanja, kot so: spor z informbirojem, nastanek Kraljevine SHS in ustanovitev prve slovenske univerze. No, prav o tej ustanovitvi prve slovenske univerze leta 1919 bi lahko veliko govorili. Če na vseh teh šest podvprašanj pravilno odgovorite, dobite tri točke. To je torej leta 2013 prva maturitetna mapa iz predmeta zgodovina, kjer se pravzaprav dve vprašanji in pol, če sem matematično točen, nanašata na proces slovenske osamosvojitve. Danes tudi veliko govorimo o našem šolskem sistemu, mislim pa, da pravzaprav ne ločimo, kaj je javno šolstvo, kaj je zasebno šolstvo, in premalo govorimo o državnem šolstvu. Včeraj sem imel ta privilegij, da sem se z enim od ministrov turške vlade pogovarjal o njihovi privatizaciji in o njihovih zasebnih in državnih šolah, vse pa je seveda javna šola. Mi moramo enkrat vendarle ločiti, kaj so državne šole in kaj so zasebne šole, vse skupaj pa pravzaprav sestavlja nek javni šolski sistem. Ker država je tista organizirana politična skupnost, ki ima na prostorsko omejenem ozemlju suvereno oblast, in država postavlja oziroma ustanavlja šole, ki se jim reče državne šole, ali pa jih ustanovi zasebnik oziroma skupina zasebnikov, ki pa se jih, namreč teh zasebnih šol, veliko ljudi ali pa en del politike zelo boji. Kdo se boji zasebnih šol? V bistvu so to pravzaprav isti ljudje, ki so se nekoč bali obrtnikov s preveč delavci in kmetov s preveč zemlje. Starejši se gotovo spomnite, mlajši pa ste gotovo že kje kaj prebrali naslednje. "V socializmu smo kot višek liberalnosti dopuščali zasebno pobudo v kmetijstvu in pri obrtnikih. Ker je bilo zasebništvo tujek v sistemu, smo ga strogo omejili. Kmetje niso smeli imeti več kot 10 hektarov lastne zemlje, obrtniki" – to vem sam, ker je bil oče obrtnik – "pa ne več kot 5 zaposlenih. Karkoli več bi lahko ogrozilo celovitost in obstoj sistema socialističnega zadružništva, socialističnega samoupravljanja in združenega dela". Sedanji poskus predvsem leve politične hemisfere, da bi z ustavnimi spremembami omejili zasebno osnovno šolstvo na skopo odmerjene vrtičke nekje daleč na obrobju, me pravzaprav še najbolj spominja na oživljanje te stare dediščine v novih časih. Kolegice in kolegi, koliko nas stanejo zasebne osnovne šole, ki jih imamo do danes oziroma danes ustavljene? Ali ste kdaj to računali? Kot izveste, zelo enostavno je to, na portalu E-uprave lahko starši danes otroke vpišejo v vsega 3 zasebne šole. Po statističnih podatkih je bilo v lanskem šolskem letovanju vanje vpisanih vsega 921 učencev ali pol odstotka vseh. Pol odstotka, to je 5 promilov. Po zadnjih dostopnih podatkih za leto 2012 je bilo na njih zaposlenih 141 učiteljev ter strokovnih, svetovalnih in vodstvenih delavcev ali 7 promilov, 7 tisočink, 7 promilov vseh zaposlenih v osnovnem šolstvu. Lani je država zasebnim šolam namenila 0,44 % vseh sredstev za izvajanje osnovnošolskih programov. Ne spomnim se, da bi že kdaj kakšna politična stranka predlagala spremembo ustave ali sploh zagnala takšen vik in krik zaradi nečesa, kar je po svojem materialnem pomenu tako majhen del celotnega sistema. Za kaj torej gre pri vsem skupaj? Očitno denar tokrat ni glavna težava. Izvajanje odločbe, da je treba obvezne programe v zasebnih šolah financirati enako kot v javnih, bi danes zahtevalo dodatnih 290 tisoč evrov ali pol promila vseh javnih sredstev za osnovnošolske programe. Za boljšo predstavo. Če bi ta denar razdelili učiteljem ter strokovnimi in vodstvenim delavcem na javnih šolah, bi vsak od njih dobil le za dober evro višjo mesečno plačo, bruto plačo seveda. O tem se pogovarjamo, gospe in gospodje, oziroma o tem se ne pogovarjamo, ker ne gre za denar, gre seveda očitno za ideologijo oziroma za ideološki boj. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Iz današnjih razprav nekaterih s strani koalicije je razvidno, da v bistvu ne vedo, o čem govorimo, to sem že prej povedala, da ne govorimo o uvajanju novega predmeta v srednje šole, ampak o uvedbi domoljubja v vseživljenjsko učenje, če lahko tako rečem, in glede na to, da je mnenje Vlade nekako tudi mogoče zavedlo, ker v mnenju Vlade piše, da je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino v zvezi s predlogom uvedbe državljanske in domovinske vzgoje ter etike kot učnega predmeta v srednje šole Republike Slovenije sprejel na 9. nujni seji in da bo to proučil potem Zavod Republike Slovenije za šolstvo, Center republike za poklicno izobraževanje in tako naprej, in potem bo dal jasno analizo in relevantne sistemske rešitve, bi prosila predstavnice Vlade, seveda ministrico in državno sekretarko na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, da podasta mnenje Vlade glede na predlog predlagatelja, torej na predlog spremembe Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, na predlog, ki smo ga podali. Torej ne na mnenje uvedba predmeta v srednje šole, ampak na konkreten predlog, ki smo ga podali. Hkrati pa bi rada glede na razpravo in tudi na nadaljnjo razpravo slišala, katere so tiste sistemske rešitve, ki jih pripravljate na področju zasebnega šolstva, in katere člene v ZOFVI-ju nameravate spremeniti, glede na to, da pravite, da ni dovolj, da se spremeni samo 86. člen. Torej, kateri členi v ZOFVI-ju se bodo še spreminjali? Ali poznate analizo, ki je bila pripravljena leta 2010, o kateri je govoril bivši minister Pikalo? Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa ministrica, državna sekretarka, poslanke in poslanci! Resnično ne vem, zakaj v Sloveniji veje tak strah pred zasebnim, ko pa smo danes že večkrat slišali, da imamo v Sloveniji tri zasebne osnovne šole, javnih pa kar 744. Očitno ne drži dejstvo, da zasebna sfera vdira v javno sfero in kaj vem kaj še vse, če pa že v kali skušamo zatreti kakršnokoli iniciativo, da bi dobili neko kompetitivnost na tem področju in da bi ne nazadnje dobili konkurence. Ker tako kot starši imajo pravico svoje otroke pač vpisati, kamor želijo, imajo tudi mladi pravico, da se izobražujejo, kjerkoli želijo, pa najsibo to javno ali privat. Lahko pa rečem, da vse bolj vidimo na vseh področjih, sploh pa v zdravstvu, da je največkrat problem tisto javno, privat pa očitno funkcionira brez problemov. Kaj pa pomeni javno, smo pa tudi konec koncev dobro videli na raznoraznih honorarjih, ki so si jih delili profesorji, in to na javnih univerzah, na državnih univerzah, ki jih tako kujete in poveličujete v zvezde. To samo dokazuje, kljub temu da govorimo o nekem kolektivizmu, je tudi na javnih univerzah, posebno še med profesorji, očitno zelo zelo prisotno tisto neko zasebno, ampak samo takrat, ko gre za naše žepe, ne pa seveda, ko gre za žepe tudi vseh ostalih. Rečeno je bilo, da boste tudi v Vladi proučili to zadevo, to odločbo Ustavnega sodišča, ampak še vedno ni bilo datumov. V Slovenski demokratski stranki smo ta zakon pripravili ravno zaradi tega, da odpravimo neustavne posledice, ki so nastale s tem, ko je Ustavno sodišče ugotovilo, da se 80, 85 % samo financira iz javnih sredstev, da je to protiustavno. Dejali ste, da tega nismo naredili na podlagi nekih analiz, poglobljenega razmišljanja in kaj jaz vem kaj še vse. Glejta, Slovenska demokratska stranka obstaja že več kot 25 let. Mi smo že marsikakšno analizo naredili. Nas ni dva meseca pred volitvami eden poklical: "Ti poslušaj, ali imaš kaj časa, ali bi kandidiral za poslanca mogoče ali za poslanko?" Mi samo odpremo omaro in imamo notri stvari, za katere vemo, kako so potekale v preteklosti in nam ni treba nekih posebnih analiz, ker točno vemo, kaj in kako stvari gredo. Ampak me veseli, da vsaj analize pač boste proučevali in delali analize, bomo pa verjetno potem jeseni garali, garali, garali, ko bo prišlo 10 mesecev – praktično vsak teden en odbor naroči analizo, raziskavo. Ne vem, očitno bomo potem proti koncu leta, tiste mesece, in na začetku 2016 res od jutra do večera v Državnem zboru, pa ni problema, samo da se bo v državi kaj premaknilo na bolje in da bo bolje našim državljankam in državljanom. Slišal sem, da predlagatelji s tem želimo tudi iti v smeri, da bi se nekako prodrla desničarska ideologija v javno šolstvo. Če je desničarska ideologija to, da v šolo uvajamo ekonomske predmete, da dijake in učence pripravljamo na to, da pa se bo mogoče kdo spoznal na trg dela, da se bo nekdo spoznal na to, kako zadeve delujejo in bo dobil neko samoiniciativo, da bo ustvaril kakšno podjetje, da se bo že v okviru osnovne in srednje šole začel zanimati, kaj pa bi jaz naredil, da se, recimo, ne bi zaposlil v javnem sektorju. Če pomeni desničarstvo to, da mladim govorimo, da se bodo morali pač v življenju sami znajti in da ne bodo samo računali na socialno podporo in pomoč države, potem pa recimo temu desničarska ideologija. Ampak ravno zaradi tega, ker v Sloveniji tega nimamo, smo tam, kjer smo. Ker v Sloveniji še vedno prevladuje neka socialistična miselnost, uči se v šoli, pojdi potem naprej, pojdi na fakulteto, zaposli se potem v javnem sektorju, tam boš lepo delal od 7. do 3. ali od 8. do 4., prišel domov, čas bo za družino in tako boš prijazen in ubogljiv do sistema. Bog ne daj pa, da bi kdo ustanovil kakšno svoje podjetje, bog ne daj, da bi celo še zaposlil koga, in pa bog ne daj, kaj šele, da bi ustvarjal kakšen dobiček, ker si grd, pokvarjen kapitalist, ker izkoriščaš ljudi, ker izkoriščaš zaposlene. To je logika, ki je še danes prisotna v naši državi. Ampak, gospe in gospodje, to ni desničarska logika. To je logika socialistov, to je logika levice, kar je pa ravno nasprotno od desničarske logike oziroma liberalne. Poleg tega, da se odpravlja te neustavne posledice, pa smo predlagali še dopolnitev dveh alinej v dveh členic, tj. v drugem členu, da se doda nova tretja alineja, ki se glasi Vzgajanje za svobodno družbo, za obsodbo vseh totalitarizmov. Res ne vem, kaj vidite tukaj kot problem. Ne predstavljam si, kako bi, recimo, izgledalo, da mi nismo zdaj v Državnem zboru, ampak da smo v Bundestagu, to se pravi v nemškem parlamentu, in tam, recimo, govorijo espedejevci – CDU verjetno ne bi šla tako daleč –, da nismo za obsodbo vseh totalitarizmov oziroma obsodimo jih samo pod pogojem, če obsodimo samo komunizem, ker nacizem in fašizem sta bila pa v redu. Veste, v Bundestagu se kaj takega ne bi moglo zgoditi, v Državnem zboru Republike Slovenije to poslušamo že leta in leta. Predvsem stalno iz ene in iste stranke, stalno z ene in iste strani, nasproti mene, ki sicer bi bili proti totalitarizmu, ampak če bi izrecno zapisali vzgajanje za svobodno družbo, za obsodbo vseh totalitarizmov, izjemoma komunizma ali pa socializma. Kakor pač želite. Na maturi sem imel zgodovino in lahko rečem, da smo pouk končali že v četrtem letniku vsi tam v mesecu maju, ker potem smo imeli od maja pa do junija, ko se prične matura, samo tisti, ki smo zgodovino kot predmet izbrali za maturo. To je bilo leta 2009 in v tem rednem delu od prvega do četrtega letnika smo prišli ravno tam nekje do informbiroja, mogoče potem pač začetek hladne vojne. Ene besede ne o slovenski osamosvojitvi! Ne rečem, da domovinska vzgoja ni tudi vzgoja NOB, to je tudi vzgoja konec koncev, kaj so Slovenci počeli v času 1. svetovne vojne, katero obletnico zdaj obeležujemo – okroglo. Kaj so počeli v času turških vpadov in še nazaj in še nazaj če gremo. Ampak nikjer ni bilo osamosvojitve, nikjer ni bilo, recimo, leta 1988, afere JBTZ, potem kako se je zadeva naprej razvijala. Bilo je v učbeniku, mislim, da je bilo, imeli smo učbenik dr. Boža Repeta, od osamosvojitve približno tam nekje 5,6 strani, ampak do tam se sploh ne pride, ker se zgodovina že prej konča, zato da se začnejo priprave na maturo. Potem pa bereš na portalih, pa kdo je ta tip Jože Pučnik, ki je tam gor na letališču. Do tega pride, ker ne poznajo potem mladi osnovnih pojmov – pa ne preseneča me! Tudi jaz v gimnaziji nisem niti enkrat slišal za Jožeta Pučnika, niti pri zgodovini niti pri sociologiji. Niti enkrat! Če ne bi vlada Janeza Janše takrat preimenovala letališča, mislim, da sem bil v tretjem letniku, niti enkrat do takrat nisem slišal za Jožeta Pučnika. Toliko o tem, koliko je domoljubja. Pa ni domoljubje samo to, da poznamo samo letnice. Vi verjetno vidite, da mi želimo to domoljubje, to se pravi, to je pa ta v drugem odstavku 12. člena, kar predlagamo, da se doda nova alineja "način vključevanja načel domoljubja v učne načrte". Saj ne gre samo to, da se bomo pogovarjali o tem, kako je nastajala naša država. Ni samo domoljubje v okviru zgodovine, tam so večinoma dejstva. Veste, tudi to, katere umetnike, recimo, obravnavamo pri likovni vzgoji, katera glasbena dela poudarjamo pri glasbeni vzgoji, katere skladatelje se obravnava, koga poslušamo in tako naprej seveda. Ne vem, če gremo zdaj vprašat po kakšnih slavnih skladateljih, dvomim, verjetno se jih omenja, ampak večina jih potem že pozabi. Domoljubje gre tudi v tej smeri, ne samo da se pozna neke datume, za katere smo videli, kako jih nekateri poznate, pač jaz sem jih takrat vedel. To se pravi, 25. juniji in 26. december bi res morali [[…]]Tudi mene lahko novinarji – na marsikakšno vprašanje verjetno ne bi znal odgovoriti, ker roko na srce, vsi vsega ne moremo vedeti; ampak 25. junij in 26. december, to moraš znati ob polnoči. Dobro da niso vprašali, kateri praznik je 15. septembra. Dvomim, da bi kdo vedel odgovoriti, ali pa 23. novembra, zaradi tega, ker ni dela prost dan, ampak je pa državni praznik. Skratka, to zadevo bom podprl, kljub temu da ne bo šla skozi. Upam, da bo vlada čim prej prišla s svojim predlogom, ki bo odpravil to neustavno stanje, in da bo šla s predlogom – ne da bo nekje na stranski tir dajal privatno šolstvo, ampak da bo prišla s predlogom, ki bo krepil konkurenco, ki bo krepilo ponudbo, zaradi tega ker privatne šole pač iščejo tiste tržne niše, ponujajo programe, ki bi mogoče pa potem le bile malo bolj priročne tudi pri iskanju zaposlitve za trg dela. Pretekli teden sem bil na Parlamentarni skupščini podmladka Evropske ljudske stranke v Bruslju, kjer smo se pogovarjali o ustvarjanju novih delovnih mest za mlade. Tri glavne točke so bile poudarka: prva je bila reforma izobraževanja, kjer smo se seznanjali in predvsem preučevali nemški in avstrijski model dualnega šolskega sistema, temu sistemu bodo zdaj sledile tudi nekatere druge države Portugalska, Španija in tako naprej. Potem je bila druga točka ravno ta jamstvo za mlade in pripravništva. O pripravništvih sem kar dolgo govoril, ostale države imajo podobno kot mi jamstvo za mlade, imajo pa plačana pripravništva. Tretja točka je bila, kako kljub temu da si vsi prizadevamo k dvigu gospodarske rasti, ko je treba vedno bolj delati, kako pa poleg tega le tudi ljudem omogočiti, da imajo neko privatno sfero, da se lahko odklopijo od dela, če temu tako rečem, in ko sem rekel, kakšen predlog imamo mi na mizi glede javnega šolstva, kaj bomo zapisali v ustavo sem moral trikrat, štirikrat ponoviti, pa mi še niso verjeli. Očitno je ta kolektivistični duh pri nas še preveč prisoten, ker ubijamo vsako samoiniciativnost, vsako individualnost in ker mislimo preveč skupno. Mi moramo vsakemu posamezniku dati priložnost, ne da smo vsi enaki, pravico imamo, da smo si različni, ampak za državo mora biti vsak enako pomemben in imeti pravico do istih izhodišč. Nihče ne sme biti obravnavan, eden bolj privilegirano, drugi manj, samo zaradi tega, iz kakšne družine prihaja. Takrat, ko bomo to spoznali, da je treba vložiti vse na to, da bomo bolj individualna družba, takrat bomo tudi uspešnejši.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Malce sem razočaran nad samo vsebino razprave oziroma nad načinom razmišljanja določenih posameznikov in poslanskih skupin, ko nekako vzamete stališče, da se omejuje nekaj, kar je zasebnega oziroma da se to ne bi financiralo v tolikšni in tolikšni meri. Pa najprej bi imel v uvidu to, da je že sedaj zasebno šolstvo zelo omejeno. Ne vem, česa se bojite. Imamo namreč samo tri zasebne šole v tej ljubi naši domovini; tri zasebne šole in strah in trepet pri vsem tem. Naj na kratko poudarim. Zasebna šola pomeni večjo konkurenčnost; zaradi tega pomeni boljše storitve; zaradi tega, ker bodo boljše storitve – kdo pridobi? Pridobijo naši otroci. in ni ravno to cilj, da naši otroci v šolah prejmejo boljšo vsebino, da prejmejo še več. Zaradi tega je vztrajanje in trmarjenje pri določenih vzorcih, ki ne spadajo v to državo, ki ne spadajo v leto 2015, res problematično in zaradi tega sem razočaran nad tem načinom dojemanja in razmišljanja, da je v bistvu večja konkurenčnost tudi na področju šolstva problematična. Nadalje glede domovinske državljanske vzgoje. Pa ne, da ne razumem; ne razumem, kako ne razumete, da več domovinske vzgoje, več domovinske zavesti ne pomeni, spoštovani gospodje, več nacionalizma, ampak ne; poznavanje svoje lastne domovine, lastne identitete je ena izmed ključnih stvari za oblikovanje naroda, za razvoj naroda. Tudi jaz bom poudaril: premalo je v šolskih učbenikih ključnih dogodkov naše zgodovine. To je osamosvojitev Slovenije, to je bil ključen dogodek, in tega je premalo. premalo se tega naši najmlajši učijo in ne vem, kaj bi bilo narobe, da se bi o tem več učili, da bi več spoznavali dogodke iz leta 1990, 1991, 1992 in tako naprej. Predlog zakona bom podprl, predlog je dober, je dobra podlaga, da s to razpravo nadaljujemo in pričakujem predvsem, da bo Državni zbor naredil preskok.
Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se gospod Miha Kordiš.
Hvala lepa za besedo. Moram reči, da sem nad neodzivnostjo Vlade ponovno razočaran. Zdaj običajno ministra ni, danes ministrica je, praktično po štirih urah ni bilo nobene intervencije, nobene komunikacije, nobene dodatne obrazložitve stališč. Gospa predsedujoča, predlagam, da takrat, ko ni ministra, daste tam tablo, kjer sedi minister, in napišemo: ministra ali ministrice danes spet ni. V primeru, ko pa pride in ne govori, pa tudi damo tablico in napišemo, da minister ali ministrica danes ne bo govoril. Tako v tej situaciji naj zadeve takoj razčistimo. Druga stvar, ki zbode v oči, so pač stališča Vlade in tudi potem posledično nekritična stališča koalicijskih poslancev. Praktično vsako mnenje Vlade, ki ga daste, ki ga Vlada napiše na naš predlog, pa naj gre za Zakon o Banki Slovenije, Zakon o bančništvu, Zakon o odpravi brezplačnega pripravništva, Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, je shematično popolnoma identično: da predlog ni celovit, da ni takšen, drugačen, peti, sedmi. Ob tem da Vlada na teh istih področjih po 6, 5, 7, mesecev ne predlaga popolnoma nič. Ni nobenega predloga na teh področjih, ki sem jih naštel, pa smo, recimo, pri nekaterih primerih že dvakrat vložili vmes zakon in ste ga, da ne rečem z glasovanjem, pokrtačili. To se mi zdi sporno ravnanje, to se mi zdi nekorektno ravnanje, kajti med tem, kar je sedaj, ko recimo ni nič, in tem, kar predlagamo, je bistvena sprememba v vsebini, pa vzemite katerikoli zakon, ki smo ga predlagali. Bistvena sprememba. Da je parodija ali pa hec še večji, takrat ko pride celovit predlog Vlade, te vlade, imamo na mizi goro amandmajev. Poglejte si zakone, ki ste jih sprejemali na tej seji, vladne predloge, poglejte si kakšne druge zakone. Kako to razložiti, da pri tako celovitih predlogih, tako proučenih zadevah se srečujemo s takimi velikimi popravki, vsebinskimi, da ne rečem procesnimi in ostalimi. To se mi zdi problem. Zato ker od nas zahtevate že vnaprej praktično predlog brez napake. Tu moram opozoriti kolege poslance iz koalicijskih strank, da ste izjemno nekritični. Vi niste zavrnili še enega predloga Vlade, ki bi bil necelovit, kot necelovitega, a tipkali smo po cele večere, da smo zadevo spravili v pravno pravilno situacijo. Kar zadeva vsebine, ki jih prinaša ta zakon in vaše komentarje. Pravite nekateri, da so nekatere zadeve sporne. Če pogledam popravek, ki ga predlagamo v 1. členu, smo napisali, vzgajani za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov. Kaj je sporno tukaj? Ali vzgajanje za svobodno družbo ali obsodba vseh totalitarizmov? Mimogrede, v Državnem zboru ste se seznanili z resolucijami Evropskega parlamenta o obsodbi totalitarizmov in odpravi posledic totalitarizmov. Poznate resolucijo 1096, je bila tudi tukaj obravnavana. Če ste bile stranke v Državnem zboru in je parlament to sprejel in se s tem seznanil, potem ta dikcija, ki je zapisana v tem zakonu, ni v ničemer sporna. V ničemer ne odstopa od prakse Evropskega parlamenta in od tistega, kar so vsi slovenski evropski poslanci ne glede na barvo sprejeli v Evropskem parlamentu. V čem je torej problem obsodbe totalitarizmov, če so glasovali za to poslanci Socialnih demokratov v Evropskem parlamentu, če je bivši, sedaj Desusov poslanec, Vajgl glasoval za to v Evropskem parlamentu, če so poslanci Nove Slovenije in SDS v Evropskem parlamentu glasovali za tako dikcijo in tako rešitev? V čem je problem torej? Se gremo dvojne igre? Veljajo za obraz do Evrope ena pravila, znotraj države druga? Tu bi pričakoval odgovor od vas, ki ste obsojali razprave mojih kolegov in tudi predlog, ki smo ga dali, in tudi pričakoval bi jasno stališče Vlade v tej točki. Pa ni ne enega ne drugega, samo nekaj obdelave, nekaj obračunavanja kar na počez in na pamet. To se mi ne zdi korektno. Če kritizirate naš predlog zakon, potem povejte, ni dober 1. člen, ni dober 2. člen, ni dober 3. člen ali ni dobra prehodna določba. Povejte vsebinsko, kaj ni primerno. Tu je eden izmed poslancev govoril o tem, da po domače povedano, da z obsodbo totalitarizmov in z vnašanjem domoljubja v učne načrte bomo na nek način naredili revizijo zgodovine. Kolegi, revizija zgodovine je bila narejena. Tisto, kar pri nas imamo pod neka zgodovinska dejstva, ne drži. Vsakodnevno lahko berete na spletu ali kjerkoli, v javnih objavah demantije tistega, kar imate vi za verodostojno zgodovino. Grad Strmol je navsezadnje sedaj prišel ven. Kakšno zgodovinsko dejstvo je to? Huda jama, Kočevski rog, Teharje, tankovski jarki. To so zgodovinska dejstva, ki so se zgodila in o tem se ne govori. Dam primer iz svoje občine. Kmalu bomo praznovali dan upora proti okupatorju, to bo praznik, ki bo čez 3 tedne. Drži. Ampak en realen dan upora proti okupatorju se je zgodil 13. maja 1941 na Mali gori. To je bil prvi oborožen spopad na ozemlju bivše Jugoslavije z okupatorjem. Trije tigrovci in italijanska vojska. Zdaj pa poglejte nazaj v zgodovinske učbenike, kdaj je po volji nekdanjega totalitarnega režima bil dan prve puške v Sloveniji. Se spomnite še? Mislim, da je bil 22. julij. Zakaj se je ta datum, ki je bil prvi v Jugoslaviji tako ignoriral, da smo prišli na tretje ali četrto mesto v Jugoslaviji in v nek datum, ki praktično nima nobene zveze? Znate razložiti tisti, ki se toliko razumete v zgodovino? Zakaj je bilo to potrebno? Zakaj je odmik od tega dejstva in te resnice narejen? Mislim, da je treba dati tem trem tigrovcem, ki so taborili nad Ribnico in je bil eden izmed njih ubit, eden ujet, eden je pobegnil, dati pravo mesto. Takratna Janševa vlada je to umestila na nek način z državno proslavo v to. Da ne rečem, če kdo ve, katera je bila največja bitka z okupatorjem na ozemlju Slovenije. Pa ni bilo civilnih žrtev in ni bilo obračunavanja z domačim prebivalstvom. Bitka pri Jelenovem Žlebu! Tudi v ribniški dolini, v ribniški občini. Ali se kaj praznuje znotraj partizanskega gibanja in ostalih stvari? Se praznuje ta bitka na tak svečan način, kot so nekatere druge prireditve – recimo, Dražgoše ali pa Javorovice ali kaj drugega? To je neka marginalna zgodba. In tigrova zgodba na Mali gori in ta v Veliki gori, po dva avtobusa pride teh in nekako obeležijo ta dva dogodka. Zakaj se to praznuje na tak način ali pa obeležuje na tak način in nekatere druge stvari na čisto drugačen način? Mislim, da je na nek način treba te zadeve dati na pravo mesto in o njih na nek korekten način tudi govoriti in tudi kakšne druge stvari dodatno obravnavati. Mislim, da to, da se pač na nek dostojen način obeležijo te tragične stvari druge vojne, predvsem pa po 2. svetovni vojni tudi v slovenskih učbenikih predvsem kot opomin, da se nekaj ne bi več zgodilo, tako kot se znamo spomniti v Državnem zboru, recimo, te bosanske zadeve Srebrenice, potem bomo nekaj naredili, nek preboj, nek preskok v slovenskem narodu in bomo naredili korak v smeri sprave in nekih stvari, ki so v tej državi zamolčane. Mislim, da tisti, ki ste napadli ta naš predlog in iščete neko zadoščenje ali v Sirizi ali v Venezueli, venezuelski revoluciji in bedi. Mislim, da na tak način kam daleč ne bomo prišli. Predvsem bo se zgodilo tisto, o čemer je govoril kolega Pojbič, ko je prebral tisti odstavek iz knjige Sotirovića, če boste šli po tej poti. Ampak mislim, da je stvari treba preučiti in povedati tako, kot so se zgodile, in to ne bi smelo biti noben problem. Marsikdo ima tako travmo tudi v Državnem zboru, čeprav je zdaj na drugi strani. Marsikdo. Kar zadeva pa realizacijo ustavne odločbe, se pravi, ko je treba izenačiti vrednost javnoveljavnih programov, ki se izvajajo v zasebni ali javni šoli, pa mislim, da je to povsem nesporna zadeva. Že do sedaj bi morali to narediti, ampak nekateri ministri so imeli pač poseben problem, da so naredili to vrednostno razliko v financiranju programa in ostalih stvari, kot so oprema, objekti in tako naprej. Že tukaj je bila velika razlika. Mislim, da je to treba sanirati, to je treba popraviti in tudi mislim, da je treba tisti predlog za spremembo ustave, ko se poskuša izničiti odločbo Ustavnega sodišča na tak način, da je to neprimeren odziv in neprimeren predlog, da se to uredi. Skratka, predlagam vam, draga koalicija in ostali, da niste nečimrni, ko ne predlagate nič, nad tem, kar predlaga Slovenska demokratska stranka, pa vihate nosove. Pripravite predlog, pripravite konkurenčen predlog, naj ga pripravi Vlada in bomo tekmovali z rešitvami. Samo to, kar počnete, da je vse zanič, da je vse problematično tisto, kar predlagamo v SDS, pa ni vredno praktično nobene razprave, nobenega poslanca v Državnemu zboru, se mi zdi zelo plitek izraz in plitko ravnanje, da to počnete. Vlada, koalicija, tu imate petdeset in več glasov, če nastopite mavrično, vas je čez šestdeset, in pripravite nekaj, kar bo pilo vodo. Hvala lepa.
Besedo ima Miha Kordiš, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Za začetek svoje razprave bi ponovil zaključek stališča Poslanske skupine Združene levice, ki so ga danes predstavili. Ne samo da predloge danih zakonskih sprememb zavračamo, vidimo jih kot grožnjo za nadaljnjo razgradnjo javnega šolskega sistema. Ne nazadnje je to jasno tudi iz razprav poslance in poslank z desnice. Kje je problem? Razgradnjo želi predlog zakonske spremembe dosegati na dva načina. Prvič – SDS želi povečati pretakanje javnega denarja v zasebne žepe. Po po njihovih lastnih izračunih, bi se iz sredstev vseh državljank in državljanov na račune zasebnih šol zlilo še dodatnih 390 tisoč evrov. In drugič – SDS želi prikazati zgodovino v skladu s svojimi lastnimi ideološkimi prepričanji in s tem širiti svoje potvarjanje zgodovine z zelo jasno politično agendo. Ideja javnega šolstva sloni na tem, da je znanje dobrina, ki brez diskriminacije pripada vsem. Zato ni podvrženo tržni logiki ali posameznim političnim idejam, ampak je laično, brezplačno in vsem dostopno. Socialisti smo brezpogojno zavezani projektu družbenega napredka, zato odločno stojimo na strani izobrazbe kot sredstva emancipacije, tako emancipacije posameznika kot emancipacije celotne družbe. In samo javno šolstvo je tisto, ki tej emancipaciji ustreza in ki jo lahko dosega. Samo javno šolstvo je zares v javni službi, v službi napredka in ne nazadnje v službi vseh državljank in državljanov. Ampak, kot kaže, smo v Združeni levici v temu stališču vsaj nekako osamljeni. Novopečena ministrica za izobraževanje se je ne nazadnje izrekla v prid profitnih in ideoloških apetitov zasebnikov z denarjem vseh državljank in državljanov. S potrditvijo Klavdije Markež kot šolske ministrice pa so svojo žebelj proti javni koristi in za zasebne profitne ideološke in cerkvene interese zabile tudi vse koalicijske stranke. Kaj je pravzaprav z zasebnim izobraževanje sploh narobe? Preprosto to, da ni javno in s tem ne služi javni koristi, ampak zasleduje neke posebne ideološke ali pa profitne cilje. S kakšnim motivom bi sicer nekdo želel vzpostaviti svojo izobraževalno institucijo? In prav tem zasebnim ciljem v Združeni levici nasprotujemo, ker so v nasprotju za načelom skupnega dobrega. Eden od takšnih motivov, osebnih, je današnje desničarsko grmenje nad totalitarizmi in vzklikanje o svobodi. Vemo, kaj se v resnici za temi vzkliki skriva: blatenje levice, blatenje ljudstva, ki je vstalo proti tujim okupatorjem in proti domačim gospodarjem. Zelo ga namreč motita polpretekla socialna in kulturna osvoboditev. Ravno ljudski upor proti okupatorjem, temeljno socialno preobrazbo v družbeno enakost in kulturno samozavest SDS označuje kot totalitarizem. Pri tem pojmovanju gre za popolnoma neznanstveno vsegliharstvo, kar je popolnoma neskladno naprej v luči podanih utemeljitev predlagatelja, če kar citiram iz predlagane utemeljitve, ki je prišla s temi zakonskimi spremembami. Citiram, "Šolski predmeti namreč niso nič manj kot poenostavljeno znanstveno gradivo." Konec citata. Sicer pa iz preteklih dejanj vemo, da SDS ni ravno zavezan znanstvenim normam in resnicoljubnosti, kar na primer kažejo manipulacije s kolaži iz arhivskega gradiva in podobno. Desnice, saj to nas ne bi smelo niti pretirano presenečati, ker desnice ne zanima razumevanje zgodovine, preprosto jo uporablja kot orodje nabiranja političnih točk in manipulacija. Polje vzgoje in izobraževanje ima ogromno težav po celi vertikali, od nivoja vrtcev do doktorskega študija, vsekakor preveč, da bi jih šel taksativno naštevati v tem trenutku. In namesto da bi se ukvarjal z vprašanji, kako vzpostaviti kakovostno, vsem dostopno javno šolstvo, se spet ukvarjamo z esdeesovskimi totalitarizmi. Namesto da bi se pogovarjali o tem, kako vzpostaviti izobraževalni sistem, ki ne bo selektiven na podlagi premoženja, ampak bo spodbujal najbolj perspektivne učence, namesto da bi se pogovarjali o kadrovskem razvoju in ustavitvi bega možganov oziroma najbolje izobraženih kadrov, se ukvarjamo s premalo domoljubja v šolah. Kot da je domoljubje krivo za to, da gredo ljudje s trebuhom za kruhom naokoli po svetu, ni pa tega zakrivilo manko neke njihove perspektive življenjske. Kolegi, kolegice, čakajo nas pomembna vprašanja v prihodnosti, zgodovino in zgodovinska dejstva pa ohranimo takšna, kot so, iz njih črpajmo navdih v prizadevanju za prihodnost po meri ljudi, ne kapitala. Na to razpravo bi želel dodati še nekaj svojih misli, še nekaj drugih. Konkretno, v Državnem zboru je ena stvar, ki mi gre že od prvega dne, odkar sem se usedel na poslanski stolček, zelo zelo na živce. To je, da se neki mlini v Državnem zboru kar obračajo in obračajo in obračajo, razprava se dogaja, ampak to je razprava, ki dejansko ni razprava. Eden govori mimo drugega, argumente se sistematično ignorira, zastopniki neke politične opcije pač ponavljajo in ponavljajo svojo mantro, pa če je bila ta mantra v neki predhodni razpravi že desetkrat zavrnjena. To ne leti na nobeno posamezno konkretno politično opcijo, to leti na splošno razpravo in na vse politične opcije. Skratka, razprava poteka, ampak ta razprava v resnici ni razprava, ni nikakršnega racionalnega soočanja, pač podanega nekega argumenta, čemur bi sledil protiargument, čemur bi sledila replika na ta argument oziroma izpodbijanje tega argumenta in tako naprej po neki argumentacijski liniji. Glejte, take razprave preprosto v Državnem zboru ni. Žal ni. Če pogledamo konkreten primer današnje razprave in današnji primer sprememb vzgoje in izobraževanja na pobudo SDS, ki je pa pač s temi svojimi spremembami želel še dodatno pretakati javni denar na račune zasebnih šol in vpeljevati svojo ideologijo v javne šole. Razpravljavci ostajajo slepi, gluhi za že podane argumente, ker jih pač njihove mantre ne prenesejo. Če si pogledamo zelo konkreten primer, danes smo v razpravi slišali, da zasebno šolstvo ni grožnja javnemu šolstvu, da pa vendarle ima šolnine. Kako je šla ta trditev mimo našega, takoj na začetku oddanega stališča? Bom kar citiral. "Kaj pomeni dodatnih 15 % financiranja za zasebne šole? Polno financirane zasebne šole bodo le z majhnim prispevkom staršev, šolnino, lahko dosegale nadstandardno izobraževanje, kar dolgoročno vodi v prevlado zasebnega šolstva nad javnim. Takšno šolstvo pa ni univerzalno dostopno, ampak je selektivno na podlagi premoženja, kar utrjuje razredne delitve v družbi, saj dobimo en šolski sistem za revne in enega za bogate. Ob vsem tem ne pozabimo, kako je zaradi varčevalnih ukrepov in zategovanja pasov javno šolstvo absolutno podhranjeno, pa se vseeno vedno znova in znova napovedujejo novi in novi rezi. Na istih sredstev, pri katerih se ostro varčuje, parazitirajo zasebne šole. Gre za jasen neoliberalen napad na javno šolstvo, ki vodi v vse večjo komercializacijo, vse slabšo kakovost in vse večjo neenakost v družbi. Izobrazba in znanje morata biti dostopna vsem, saj je intelektualna dediščina lastnina vsega človeštva, hkrati je z razvojnega vidika prav kakovostno in dostopno javno šolstvo alternativa periferni nerazvitosti, kamor nas s privatizacijo, zategovanjem pasov in strukturnimi reformami peljejo vse zadnje vlade brez izjeme." Konec citata. Če gremo naprej. Slišali smo tudi mnogo o domovinski vzgoji in spet lahko samo povzamem predstavljeno stališče Združene levice. Citiram. "Naj namenim nekaj besed še drugemu trendu, ki pa ga generira le desnica, s čimer poleg političnih strank na tej strani državnega zbora in njunih satelitskih organizacij – mislim tudi visoki kler Rimskokatoliške cerkve. Ta trend sicer ni omejen na šolstvo, a je zaradi svoje specifične vloge prav v šolstvu zelo izrazit, saj je šola tista, ki najmočneje vpliva na posameznikovo mišljenje in obnašanje. Gre za vdor zgodovinskega revizionizma, antisocializma in blatenje boja za narodno in socialno osvoboditev. To poteka pod oznako totalitarizma, s katero skuša desnica izenačiti nacizem, fašizem in komunizem, pri čemer ji gre le za demonizacijo slednjega. Opletanje z besedo totalitarizem ni sodobna zadeva. Ni nova, že pred desetletji je v času hladne vojne postala popularna v propagandni vojni proti vsem sistemom, ki niso prisegali na kapitalizem in evroatlantske integracije. Enakemu namenu služi danes: očrniti in zaustaviti vse leve alternative, ki želimo končati prevlado velike neoliberalne koalicije levosredinskih in desnih strank. Vzgajanje za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov, tako želi SDS zapisati v zakonu. Ampak, kakšna je ta svobodna družba? Družba tržne svobode, ki delovne ljudi osvobaja socialne varnosti, ki jih nudita javno zdravstvo in šolstvo? Svobodna družba, ki 99 % ljudi sili v popolno podreditev kapitala, svobodna družba, ki diskriminira ženske ter nacionalne in LGBT manjšine? To je svobodna družba, ki je osvobojena prihodnosti za mlade, osvobojena je delavskih pravic, dostojanstvenega preživljanja starosti in dostojnega življenja za vse ljudi. To je svobodna družba, ki jo propagira SDS, to je svobodna družba kapitalizma." Konec citata. Ampak ta zgodba se ne zaustavi tu, vsaj še eno tretjo točko lahko tu omenim in ta točka je točka domoljubja. Z desnice smo namreč dobili očitke, da smo negativno nastrojeni proti domoljubju. Ne vem, iz katerih naših besed ste to sicer lahko razbrali, naša poanta je lahko kvečjemu ravno obratna; da tisti, ki največ govorite o domoljubju, nacionalni identiteti itn., v resnici prodajate narodno suverenost s privatizacijo, hlapčevskim odnosom do Bruslja in mednarodnega kapitala. In še enkrat ponavljam; spet citat, "Za konec pa le še omemba domoljubja in nacionalne pripadnosti. S temi besedami se po prsih trkajo praktično vsi politiki od desnice do vladajoče desne sredine in levosredinskih strank. Vsi, ki pristajate na neoliberalni konsenz, vsi tisti, ki privatizirate naše skupno premoženje, ki ste popolnoma servirni do bruseljskih tehnokratov – je to domoljubje? Je domoljubje podrejanje mednarodnemu kapitalu, prodajanje narodne suverenosti za drobiž, priklanjanje nemški kanclerki Angeli Merkel ali ameriškemu ambasadorjem, kar najraje počnejo prav pri predlagateljih v SDS? Tisti, ki se danes imajo za največje in najbolj goreče domoljube, so z najbolj ostrimi varčevalnimi ukrepi in privatizacijo žrtvovali pravice in standard večine prebivalcev in prebivalk Slovenije." Konec citata. Današnja razprava je na nekaterih mestih dosegla kar zelo nizke točke, milo rečeno. Namesto izmenjave argumentov smo slišali precej blatenja zgodovine, blatenje narodnoosvobodilnega boja, pri vprašanju javnega in zasebnega šolstva pa smo se zaustavili pri nekih domnevnih strahovih pred zasebnimi šolami. Ničesar nismo slišali o vplivu šolstva na socialno pravičnost, na duhovni in intelektualni razvoj posameznika, na nek družbeni napredek, ki iz tega izhaja. Ničesar nismo slišali oziroma zelo malo smo slišali o tem, o kvaliteti in dostopnosti šolstva, skoraj nič o razvojnih potencialih, povezanih z vzgojo in izobraževanjem. Vsa ta vprašanja temeljijo na organiziranosti šolskega sistema. In jasno je, da lahko ta vprašanja rešimo v korist delovnih ljudi le preko kakovostnega, vsem dostopnega javnega šolstva. Vsekakor pa v tej debati neka klasična polemika partizani in domobranci nima mesta. Hvala za besedo.
Postopkovno najprej gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Pet zadev bi imel, če jih lahko uresničite. Prvo, predlagam, da Poslanski skupini Združene levice ponovno razdelite predlog zakona, ki smo ga pripravili v SDS, da bodo vedeli točno, o čem govorimo. Druga stvar, predlagam, da jim prav tako pošljete oziroma dostavite na klop odločbo Ustavnega sodišča, ki je osnovni povod za pripravo zakona, ki smo ga pripravili v Poslanski skupini SDS, da bodo spet vedeli, o čem danes teče razprava. Tretja točka, prosim, da jim posredujete tudi dnevni red današnje seje Državnega zbora, da ko bodo govorili o tem, kako SDS vedno govori o enih in istih temah, neki ideologiji, da smo danes kot prvo točko obravnavali zakon o Banki Slovenije na predlog SDS. Torej, nam je mar tudi za gospodarstvo in finance in vse ostalo. Torej, nekaj materiala bo že za Poslansko skupino Združene levice, da bodo imeli tekom praznikov, ker verjetno se ne bodo udeležili verskih obredov, kaj početi. Četrto, prosim, da jim za naslednje seje Komisije za človekove pravice pošljete priporočeno vabilo na sejo komisije, da bodo tam lahko povedali, kaj si mislijo o domoljubju, o vrednotah, ampak tam težko razpravljajo, ker ji ni. Tudi celotna koalicija bi lahko dobila morda nek kratek opomnik, če že ne priporočeno vabilo, gospod predsednik. In zadnja stvar. Glede na to, da je bilo v zadnji razpravi rečeno, kako je nizek nivo razprave, predlagam, da bo ta odgovor najlažje rešen tako, da predhodniku pošljete tudi magnetogram njegove razprave in bo videl, kaj je nizek nivo razprave v Državnem zboru. Pet vljudnostnih zahtev za Poslansko skupino Združena levica. Hvala, predsednik.
Gospod Tomaž Lisec, sedaj pa imate besedo za razpravo. Dal sem že besedo. Dajmo pustiti to razpravo na tej točko, itak bo potem še delitev časa, pa se boste lahko za razpravo prijavili. Prav?
Hvala, predsednik, še enkrat za besedo. Spoštovani predsednik upam, da bom v petih minutah še na kakšno vprašanje odgovoril. Danes je bilo veliko govora o partizanih, pa domobrancih, namesto da bi govorili o odločbi Ustavnega sodišča in o večjemu poudarku o domoljubju v slovenskem izobraževalnem sistemu. Odločba Ustavnega sodišča, torej Ustavno sodišče. Vsi se izgovarjamo na pravo, etiko, moralo in tako naprej, odločba je enostavna. Citiram, "Prvi stavek drugega odstavka 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja je v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z Ustavo." Čisto enostavna odločba. Upam, da si je kdo vsaj od razpravljavcev, predvsem tistih iz koalicijskih vrst, prebral: prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI je v neskladju s 57. členom Ustave. Danes smo poslušali o javnem in zasebnem, nihče pa ne ve, da govorimo o tem, da je sedaj Ustavno sodišče reklo – stoodstotno financiranje javno veljavnih programov zasebnih in javnih osnovnih šol. Pa smo danes poslušali o univerzah, pa o poklicnem izobraževanju in o ne vem čem. Čisto enostavna odločba, mi smo pripravili predlog zakona, evropsko primerjavo, finančne posledice, potem pa vlada reče, da predlagane rešitve ne temeljijo na predhodnih opravljenih analizah, ki so podlaga za oceno stanja in pripravo poglavitnih rešitev sprememb in dopolnitev zakona. Kakšne analize rabite? Odločba Ustavnega sodišče, spoštovana državna sekretarka in nova ministrica! Nobene analize ne rabimo, ampak imamo pa odločbo Ustavnega sodišča. Včeraj smo poslušali nek prispevek v nekih medijih, kako pa ti poslanci pa ne spoštujejo odločbo Ustavnega sodišča. Medtem ko se na ministrstvih prekladajo z ministrov na v. d. ministre pa na nove ministre pa vmes še kdo odstopi, za katere izvemo s torka na četrtek, smo mi pripravili predlog zakona, ki popolnoma v skladu z načeli odločbe Ustavnega sodišča. Ne nekega organa GRECO ali pa ne vem česa – Ustavno sodišče! Ampak danes je 101 razlog, ki mimo odločbe Ustavnega sodišča, zakaj pa tega zakona ne bi podprli. Je kdo rekel: fino, spoštujemo ustavno odločbo. Ampak kaj boste naredili, spoštovani poslanci SMC, Desusa, Zavezništva Alenke Bratušek, SD, Združene levice? Pritisnili boste knof "proti". Še tistih pet razpravljavcev, ki je reklo, kako pa je fino spoštovati odločbo Ustavnega sodišča, boste s svojimi dejanji negirali svoje besede. Že tolikokrat videno v teh pol leta te vlade. Skratka, tudi tukaj – tako kot tudi pri drugi temi, katere smo se lotili, pri večji prepoznavnosti domoljubja v slovenskem izobraževalnem sistemu – boste pripravljali analize na analize, na avtorske honorarje, da boste dobili nek učinek, nek skupek, s tem boste razpravljali, se pogovarjali z deležniki in na koncu bo – kaj? Prepričan sem, da na mestu tega predloga ZOFI-J, ki ga baje ministrstvo že pripravlja in bo verjetno nekoč zagledal luč sveta, bo tam zapisano predlog SD, ki bodo takrat še brez skrbi v koaliciji, da zasebnega šolstva ne potrebujemo. Predlagam, da bodo kolegi iz SD konsistentni, ne samo da predlagajo ukinitev zasebnega šolstva. Zasebno zdravstvo črtajte, zasebno pobudo črtajte, zasebno lastnino črtajte, vse to je v ustavi. Bodite konsistentni, ne pa pripravljati neke parcialne rešitve, saj ta vlada nonstop govori o tem, kako bo pripravila sistemske rešitve. Sistemska ureditev, sprejem ustave, tako da zasebna lastnina na nobenem področju ni več potrebna v naši Sloveniji in bomo veselo v družbi Severne Koreje, Belorusije, Venezuele, ki jih nekateri tako radi omenjajo v svojih hvalospevih. Skratka, 50 minut molka Vlade smo danes doživeli o tem, kako ne bodo podprli predloga zakona, sami pa pravijo, da ga bodo, pa ne vemo niti kdaj, niti kako, niti finančnih posledic nimajo izračunane. Skratka, nič od niča, ampak važno, da so proti predlogu SDS, pa čeprav smo tekom prve obravnave.
Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Andreja Barle Lakota.
Najlepša hvala. Najprej moram še enkrat poudariti, da tukaj nismo razpravljali zasebno šolstvo da ali ne, ker zasebno šolstvo po naši zakonodaji je umeščeno v sistem. Tisto, o čemer smo pa razpravljali, je pa to, ali je ta predlog, ki ga je podala Poslanska skupina SDS, zadosten. Zdaj bom povedala razloge, zaradi katerih ministrstvo sodi, da bi bilo treba o umeščenosti zasebnega šolstva bolj natančno več členov odpreti. In gospa Godec, prav ste imeli, na več členov se zadeva nanaša. Namreč, gre za vprašanje, kaj je tisto, zaradi česar ima zasebno šolstvo svoje mesto v sistemu vzgoje in izobraževanja. Od 1996. leta velja, da zasebno šolstvo prinaša bogatitev šolskega prostora. Se pravi, z zasebnimi šolami, s programom zasebnih šol se v šolski prostor vnaša nekaj, česar javne šole nimajo, naj gre tukaj do pravice do vzgajanja v skladu z lastnim prepričanjem ali pa do nekih posebnih pedagoških pristopov. Na tej točki ministrstvo nikoli ni imelo drugačnega spreminjevalnega predloga in ga tudi zdaj nima. Tisto, s čimer se soočamo v zadnjem času, pa niso zdaj veljavne, zdaj obstoječe zasebne šole, ampak se soočamo s predlogi, ki rušijo to umeščenost, sedanjo umeščenost ali pa sedanji način umestitve. Soočamo se tudi z nekaterimi predlogi, s katerimi se tudi druge zahodnoevropske države, na primer Avstrija, ki je prejšnji mesece prepovedala eno od zasebnih šol. Zaenkrat smo te predloge reševali še na načelni ravni, pač, da je procedura tekla toliko časa, kot je tekla, ampak dejstvo je, da mora ministrstvo resno pristopiti k podrobnejši analizi, kako umestiti zasebno šolstvo v javni prostor, v javno šolstvo. Se pravi, da ne bi prihajalo do stvari, s katerimi se, kot pravim, soočajo že nekatere druge države, ko presegajo cilje ali pa so v nasprotju s cilji vzgoje in izobraževanja na določenem sistemu. Samo za to gre in o tem razmisleku smo govorili. Kar se tiče pa večje prepoznavnosti domovinske in državljanske vzgoje. Tudi temu ministrstvo nikoli ni oporekalo. Še več, večkrat sem že govorila o tem, da je posebej v zadnjih letih ministrstvo vedno vsako leto namenjalo kar nekaj sredstev, vsakič znova tudi za projekte, ki so se dotikali tega, da bi na ravni implementiranega kurikula, se pravi, tistega izvedbenega kurikula, bilo izvajanje domovinske in državljanske vzgoje, te dimenzije čim bolj učinkovito. Mi mislimo namreč, da v zakonih, normativnih aktih to že imamo vključeno. Na primer, če samo ZOFVI pogledam, imamo v 2. členu eksplicitno napisano: razvijanje zavesti o državni pripadnosti, nacionalni identiteti in tako. Enako velja za ZOŠ, za Zakon o osnovni šoli. Tiso, o čemer ste pa vi govorili, pa je, koliko tega pa se v šolah sploh izvaja. To je drugo vprašanje in tako kot sem rekla, ministrstvo vsako leto namenja kar nekaj sredstev aktivnosti in tega, da bi se v šolah to izvajalo. Ne samo da smo plačevali, kot ste pravilno ugotovili, številne analize, raziskave, nekaj od teh ste tudi citirali, ampak podpirali smo tudi razne CD, učbenike, priročnike za učitelje itn. Tema državljanska in domovinske vzgoje je očitno taka, kjer se kaže, da v kolikor v družbi ni neke trdne zavesti in zavezanosti, potem tudi šola sama ne more tega nadomestiti. Ne izogibam se odgovornosti šol, še enkrat pravim, vendar očitno je tako, da če v družbi imamo problem z nacionalno zavestjo in identiteto, imamo problem z obešanjem zastave itn., da očitno šola sama težko postori kaj na tem področju. Spoštovani poslanci, še na nekaj bi vas rada opozorila. Ko govorite o učiteljih. Učitelji so pogosto v zagati, kadar morajo teme, povezane z novejšo zgodovino, predavati. In sicer zakaj? Zaradi tega, ker se jim pogosto zgodi, da kadarkoli se lotevajo teh tem, priletijo enkrat eni starši in drugič drugi z idejo, da so nastopali ideološko, z raznimi stališči, kako je bila tema prestavljena nestrokovno in tako [[…]]Ko govorimo z učitelji, zakaj ne izvajajo ali pa zakaj bolj trdno ne izvajajo vsebin, ki so v učnih načrtih, nam pogosto tožijo o tem, da kako vsakič znova, ko so soočeni z izvajanjem teh tem, so soočeni tudi z vrsto pritiskov, kako se zadeva izvaja. Da zaključim. Skratka ne izogibamo se tega, da bo treba vprašanje ustavne odločbe rešiti v zakonu o organizaciji in financiranju. Pripovedujem samo o tem, da bi ga radi rešili celovito tudi z nekaterimi izkušnjami, s katerimi se soočajo v zadnjem času države, kot na primer Avstrija. Kar se tiče pa državljanske in domovinske vzgoje, pa lahko zagotovim samo to, da se ministrstvo tudi naprej ne bo izogibalo temu, da ne bi tej temi posvečalo posebne pozornosti, želim pa si, da bi tudi v celotni družbi podprli to temo na način, da bo šola samo še okrepljena. Hvala lepa.
Besedo ima predlagateljica gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Današnja razprava je v bistvu pokazala, da je beseda domoljubje nekako osovražena beseda tudi v Državnem zboru, pa verjetno tudi v naši družbi sami. Kadarkoli govorimo o domoljubju, kadarkoli je kakšna tema, je označena kot ideološka tema, kar se je zgodilo tudi danes. Vsi govorite o drugi svetovni vojni. Zanima me, zakaj nihče ne govori, recimo, o Maistru, zakaj nihče ne govori o Malgaju, zakaj nihče ne govori o človeku, ki je zapisal takole: "Dežela, v kateri je bil kdo rojen, se imenuje rojstna dežela ali domovina. Bodite zavedni državljani, cenite svojo domovino, svoje korenine in slovenski jezik, bodite ponosni na našo zgodovino. Majhni so lahko včasih večji kot veliki. To velja tudi za slovenski narod." Verjetno o njem in o tem ne govorite, ker je bil to škof Anton Martin Slomšek. In zakaj ne govorite o Ipavcih, ki so napisali o domovini, in o ostalih zavednih Slovencih? Zakaj ne govorite o Jožetu Pučniku in tako naprej? Mislim, da se moramo Slovenci oziroma naš narod zavedati, da imamo srečo, da živimo v samostojni državi, kar nekaterim narodom še vedno ni uspelo, da imamo lastno identiteto in jo moramo spoštovati in negovati. Pri tem se lahko vprašam oziroma se sprašujem, kam je izginilo vse domoljubje, o vsem tem, ko ste danes govorili, kako domoljubni in zavedni ste. Skrilo se je v neke analize, statistike, proučevanja in v bistvu se zamegljuje. Največkrat se domoljubje odpira, tisto v družbi, o kateri ste govorili, generalna sekretarka, predvsem na športnih prireditvah – zadnja takšna je bila v Planici. Bilo je nepopisno in res ti je toplo pri srcu, ko vidiš toliko zastav in v bistvu toliko sproščanja domoljubja. Zanima me, kako bi bila sprejeta jugoslovanska zastava v tistem trenutku, če bi zaplapolala med vsemi temi slovenskimi. Še, bom rekla, ruska pesem Kalinka je bila z žvižgi pospremljena. Takrat se sprošča to domoljubje in to je tisto pozitivno, recimo, kar pripomore tudi k temu, kar ste sami govorili. Kje je tisto domoljubje vsak dan? Poglejte si sosednjo Hrvaško! Vsak mulec ima šahovnico na majici, pri nas pa se sramujemo slovensko zastavo izobesiti, vsak mulec ima kapo s šahovnico, vsi vedo, da v bistvu govorimo o Hrvaški oziroma da nekoga zastopa in da je ponosen na to. Mislim, da v normalnih državah ne bi bil noben problem takšne teme, kot smo jih predlagali, oziroma spremembe zakona uvesti v sam zakon oziroma to sploh ne bi bilo potrebno. Vzgajamo pri vseh predmetih. Tisti, ki ste se spraševali, kako bo to potekalo pri naravoslovnih predmetih ali kjerkoli že. To sem že prej povedala: vzgaja učitelj vedno in povsod, tudi pri naravoslovnih predmetih, saj sem povedala primer učiteljice, ki ni družboslovka, pa so jo vprašali, zakaj pa danes visi slovenska zastava zunaj, pa je rekla, da o tem pa ne bomo. Ja, tudi ostali učitelji vzgajajo in tudi v prvih razredih, veste, otroci imajo temo o državi Sloveniji, ker je nekdo spraševal, kako bi takšni mali otroci to lahko razumeli. Zelo dobro razumejo, bolj kot odrasli. Če želimo vedeti, kakšna bo naša država čez 10, 15 let, potem si poglejmo naše otroke, kako jih vzgajamo, kako delujemo v šolah, da ne bomo dobili doktorjev znanosti, zgodovine, ki ne poznajo praznikov, ki ne poznajo določenih zadev iz naše zgodovine. In ja, verjamem učiteljem, jaz verjamem učiteljem, da so dobri učitelji, nikoli nisem rekla, da imamo v šolah slabe učitelje, daleč od tega. Gospa generalna sekretarka je rekla, da imamo te teme, ampak da je vprašanje, v kolikšni meri se izvajajo. To je ta problem. V čem je problem, če nekdo pri pouku zgodovine pokaže film o Sutjeski, a na drugi strani film o Petričku. Je problem?! Mislim, da ne. To nekateri učitelji delajo. Pokažejo obe strani. Eni se pač ustavijo samo pri eni stvari, saj vemo, pri kateri. In da rečemo, da je najbolj svetla točka slovenske zgodovine NOB, mislim, da bi bila še katera druga bolj svetla že prej pred NOB in še po NOB, ne bom o tem razglabljala, ker boste rekli, da odpiram spet ideološke teme. Zdi se mi v bistvu nesmiselno, mislim takšni stavki, da je bila NOB [[…]]Seveda treba je povedati, treba je o tem učiti, a je treba tudi kakšne druge stvari. Imeli smo STM, kako je bilo – samoupravljanje s temelji marksizma – ki je bil samostojen predmet, ki je bil ocenjen in kjer so imeli negativne ocene, pa ni bil noben problem. Zdaj pa, če bi imeli državljansko vzgojo, pa bi bili negativno ocenjeni, bi bil pa problem! Seveda bi bil, z mojega stališča bi bil tudi problem! Pri takšnih predmetih bi morali biti vsi otroci pozitivni, bi morali učitelji dobro naučiti zadeve oziroma smiselno potem tudi preverjati zadeve. Kar se tiče pa zasebnih in javnih šol; danes je bilo dostikrat povedano, imamo tri zasebne šole in toliko in toliko, čez 740 javnih šol in da te zasebne res ne morejo ogrožati javnih šol. Rajši se sprašujem, kdo ogroža javno šolstvo. Te tri zasebne, so tudi nekateri iz koalicije rekli, da ne. Javno šolstvo, bom rekla, ogroža samo sebe. Profesorji, ki poleg svojega rednega dela zaslužijo ogromne honorarje, potem te anomalije, ki so bile že zadnjih izpostavljene, da učitelj, ki ima, recimo, dovolj kompetenc oziroma strokovno usposobljen za učenje angleškega jezika na višji stopnji ne more učiti na nižji stopnji, mora narediti dodatno izobraževanje, ki stane nekaj tisoč evrov. Predvsem pa, tako kot pravim, javno šolstvo samo sebe v bistvu uničuje. Nerada govorim o zasebnem, javnem šolstvu, res bolje je, da se pogovarjamo od dobrih in slabih šolah. In mi je všeč, da ste rekli, gospa generalna sekretarka, da zasebno šolstvo bogati naš šolski prostor in ne da ga uničuje in da vse to spodbujanje zasebnega šolstva bo uničilo javno šolstvo. Po vseh statističnih podatkih, še enkrat: zasebnega šolstva je pri nas manj kot 1 %. Vseeno apeliram na koalicijo, da še enkrat prebere zakon oziroma novelo zakona, ker še enkrat poudarjam, po vseh razpravah se mi zdi, da nekateri ne veste, o čem govorimo. Nekateri ste še vedno ponavljali, da uvedbo predmeta [[…]]Še enkrat, ne gre za uvedbo predmeta domoljubja ali državljanske vzgoje, ampak tako kot je zapisano, da se v 12. člen doda nova alineja, ki se glasi: "načine vključevanja načel domoljubja v učne načrte". Torej, da se to vnese v učne načrte. Mislim, da zasebno šolstvo, tukaj se ne morem strinjati z vami, ki ste dejali, da je treba umestiti zasebno šolstvo v naš šolski prostor. Po vseh tistih dvanajstih členih ZOFVI-ja je zasebno šolstvo umeščeno v naš šolski prostor. Me pa zanima, kako boste te svoje ideje, ideje, ki ste jih povedali, da ne nasprotujete zasebnemu šolstvu, da ne nasprotujete domoljubju in državljanski vzgoji v procesu izobraževanja, spravili – po domače povedano – skozi Državni zbor glede na to, da smo videli danes, da dve tretjini poslancev temu nasprotuje. Dobesedno mislim, vsi so povedali, da temu nasprotujejo, a vi nameravate, jaz upam da, čim prej priti, ker morate tudi izpolniti odločbo Ustavnega sodišča, morate te zadeve rešiti. Še enkrat, glede zasebnega šolstva Ustavno sodišče govori o enem samem členu. Tisti člen je protiustaven in tisti člen je treba rešiti in zato je takšen tudi naš predlog. Zato pa še enkrat predlagam, se sprašujem, ne vem, upam, da vam bo uspelo v pol leta ali ne vem koliko časa rabite, tako kot ste dejali, da naredite vse analize, preglede, da boste prepričali še ta del državnega zbora, da je uvedba domoljubja in državljanske vzgoje v vseživljenjsko izobraževanje pomembno. Edino, če boste mogoče prišli tam do osamosvojitve Slovenije, potem pa se bodo vsi s tem strinjali. Še enkrat pravim, preglejte, koalicija, predloge zakona. Prihajamo nasproti Vladi, slišali ste generalno sekretarko, da v bistvu vse te zadeve podpira in v drugem branju se lahko zadeve dopolnijo, seveda v sodelovanju z Vlado pa tudi s kakšnim predlogom iz vaše strani. Tako prosim še enkrat, da preberete in daste podporo, da gredo spremembe Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja v drugo branje. Najlepša hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Vsi želijo. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja predloga zakona, gospa Jelka Godec, in predstavnica Vlade, državna sekretarka dr. Andreja Barle Lakota, prosim, da se prijavita z dvigom roke. Zdaj pa bom sprožil – ne bom sprožil, ampak prosim, da se prijavite. Sprožiti in prožiti je razlika. Prijavljena sta torej dva, vsak pet minut. Najprej ima besedo gospa Irena Kotnik.
Hvala za besedo. Domoljubna in državljanska vzgoja sta neločljivo povezani. Obe sta povezani tako na vrednostnem kot pa tudi na ideološkem polju, zato je tem vsebinam nujno potreben pristop na temeljih objektivnosti in sploh kritičnosti. Vsi se strinjamo, da so te vsebine pomembne, ampak danes se nismo strinjali o tem, nismo bili enotnega mnenja, ali bo teh vsebin dovolj oziroma kakšne naj bi bile te vsebine. Domovinsko in državljansko vzgojo gledam tudi z nekega drugega vidika; in sicer kot proces, ki poteka v otrokovem življenju, in to ne sam v učbenikih, ne samo v programih in učnih načrtih, ampak tudi v družini, v širšem in ožjem socialnem okolju, kamor sodi predvsem tudi druženje med vrstniki, in zgled, ki ga dajemo odrasli. Tukaj ne vidim problema v številu ur in večjem vključevanju domovinske in državljanske vzgoje v program, ampak v nas, odraslih. Otroci se namreč učijo tudi z zgledom, to se pravi, da se učijo z neverbalnimi in verbalnimi sporočili, ki jih mi zavedno ali nezavedno otrokom sporočamo. Tukaj vidim veliko odgovornost nas, poslancev, in sicer tako, da s svojim delom v parlamentu pokažemo strpnost, da pokažemo, da znamo oblikovati in soočiti različna stališča, in sicer na nivoju. Udeležila sem se parlamentarnega zasedanja dijakov in med razpravo je predsednik zasedanja opozoril dijake, naj bo njihov dialog na kulturnem nivoju in ne tak, kot so mu priče v parlamentu. Mislim, da so s tem mladi zelo jasno povedali, kako nas vidijo, oziroma so zelo jasno sporočili, kaj od nas pričakujejo. Mladi si želijo, da si pridobijo strokovno znanje, mladi si želijo zaposlitev in želijo dostojno prihodnost. Mladi niso usmerjeni v preteklost, ampak v sedanjost in v sanje, v prihodnost. Prav je, da dobijo realne podatke o naši zgodovini, ampak ne s poveličevanjem ali z izenačevanjem akterjev naše zgodovine. Spoznajo pa naj nepravičnost in nedopustnost vsake vojne. Če želimo dobre državljane, smo mi prvi, ki moramo dajati primeren zgled. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani državljani! Oglasil se bom zato, ker bi rad povedal, spoštovani kolegi, da prihaja danes do večinoma zelo kontradiktornih izjav, celo do absurdne situacije v razpravah, ki se tičejo teme, ki mislim, da je zelo pomembna. Pomembna ne samo za nadaljevanje neke resne identitete, preživetja neke identitete nekega naroda, ki ima izredno zgodovino, nek narod, ki je obstal na relaciji med Dunajem in Trstom, ampak gre za to, da na tako visokem mestu, kot je tukaj, cela vrsta kolegov, ki je nekoč bila in ki bo nosilec pedagoških procesov, razlaga takšne laži in celo vrsto nepravilnosti in zgodovinskih netočnosti. Naj navedem prvo. Glede na polpreteklo zgodovino, druga svetovna vojna, prvi v okupirani Evropi smo se uprli torej okupatorju. Spoštovane kolegice in kolegi, druga svetovna vojna se je začela 1. septembra 1939. Takrat sta Poljsko napadla nacionalsocialistična Nemčija in komunistična Rusija. Pod komunistično Rusijo so spadali tudi slovenski predvojni in potem povojni komunisti, ki so bili plačanci Kominterne, kot Kardelj, Kidrič in vsi ostali. Med tem časom se niso uprli niti z eno izjavo, čakali so vedno in povsod samo znak Rusije in Stalina. Naj navedem, da sta 3. septembra 1939 torej nacistični Nemčiji napovedali vojno takratna Velika Britanija, Francija, celo Avstralija in Nova Zelandija. Kot veste, si je Hitler kasneje podredil Dansko, Norveško, leta 1940 je napadel Francijo in 6. aprila 1941 je napadel skupaj Jugoslavijo in Grčijo. Tudi v tistih dneh po 6. aprilu se nobeni komunisti, ki so monopolizirali tako imenovani odpor, niso mobilizirali. Torej, čakali so še vedno na ugoden pogoj za razvoj revolucije, kot je rekel Kardelj leta 1940 v Zagrebu na peti partijski konferenci. O tem je govoril tudi tako imenovani levi zgodovinar dr. Janko Prunk. Lahko si prečitate, nimam toliko časa, da bi citiral dr. Prunka. Nadaljevanje teh netočnosti je bilo, da so komunisti, slovenski komunisti, in nacisti skupaj praznovali v Trbovljah celo 1. maj. Cela vrsta predvojnih komunistov pa je celo šlo v Hitlerjugend v tem času. Situacija se spremeni po napadu torej za začetkom operacije Barbarossa, po napadu na Sovjetsko zvezo 22. junija 1941, ko po določenem času ta sporazum Ribbentrop-Molotov pade in svetovni komunisti postanejo nekako nasprotniki nacionalsocializma. Ampak med tem časom se v Sloveniji zgodita še dve zadevi. Kolega Tanko je govoril o 13. maju, ko tigrovci prvi začnejo boj proti okupatorju v spopadu z Italijani, in tudi tista netočnost o dnevu začetka boja proti okupatorju 22. julija – čista zgodovinska laž in neresnica. Danes, pa tudi večkrat, omenjam nekatere Slovence, ki jih največkrat omenjamo, ki so nedvoumni junaki naše polpretekle zgodovine, ki so izrazite osebnosti, ki so slovensko identiteto peljali na evropski in svetovni piedestal. Naj samo še enkrat omenim te ljudi: Plemelj, Nobelov nagrajenec Herman Potočnik, Stritar, Plečnik, Miklošič, škof Slomšek, ki ga je kolegica omenila, potem Luka Knafelj, ki je ustanovil Knafljevo ustanovo na Dunaju 1676. leta, Ivan Cankar, Maks Fabiani, Jurij Slatkonja, noben ne ve o njemu, pred 502 letoma je postal dunajski nadškof. To so vse vrhunski intelektualci, ki so slovenstvo peljali na svetovni piedestal. Poglejte, Boris Kidrič in ostali, Edvard Kardelj, to so pa tiste zgodbe, ki vam je prej razlagal kolega Pojbič. To so zgodbe, kako pobiti vso slovensko elito in kako uničiti ta narod in ga odpeljati v tretji [[nerazumljivo]]. Vi danes povzdigujete to, govorite, da je to nekaj romantičnega, po drugi strani pa govorite o humanizmu. Kakšni ljudje ste vi? Ne razumem vas, nikoli kot človek vas nisem razumel, kot demokrat. Kdo ste, kdo vas je naredil in kakšni ljudje lahko take zadeve nekako opravičujete?! In to ste nosilci pedagoških procesov! Tu vas ne bom nikoli razumel. In Ivo Banac, akademik, ki je doktoriral na Stanfordu, je pred dnevi dejal ravno o temi, kdo brani tako imenovani titoistični boljševistični sistem. Rekel je, da v bistvu ni Tita in njegovih simbolov, bistvo je titoistov. Oni za izgubo teh simbolov tudi uničujejo sebe, svojo življenjsko pot, vse svoje privilegije in tako naprej. Zaradi tega vas teme, kot je današnja, ki so bile poglavitne rešitve, vas motijo, zato ker moti vas vsa resnica, ki prihaja, in motijo vas tiste civilizacijske norme, ki ločujejo nas [[izklop mikrofona]]
Besedo ima predlagateljica gospa Jelka Godec. Prav, potem smo s tem končali. Zaključujem razpravo. Napačno sem razumel, ali ste se javili za besedo ali ne. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18 uri in 20 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE Prehajamo na Določitev kandidata, ki bo v skladu s 14. členom Zakona o poslancih opravljal funkcijo poslanca namesto poslanke, ki opravlja funkcijo ministrice Ker je bila mag. Klavdija Markež imenovana za ministrico za izobraževanje, znanost in šport v skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih ne more opravljati funkcije poslanke, dokler opravlja funkcijo ministrice. Državna volilna komisija je zboru posredovala sklep o tem, kateri kandidat ima pravico nadomeščati poslanko, ki je nastopila funkcijo ministrice. Sklep Državne volilne komisije je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično-delovno telo, ki je zboru pisno poročala in predložila predlog sklepa. Poročilo ste prejeli in je objavljeno na e-klopi. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne.]] Prehajamo na predstavitev stališč Poslanskih skupin. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa: V času, ko poslanka mag. Klavdija Markež, ki opravlja funkcijo ministrice za izobraževanje, znanost in šport, v skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih ne more opravljati funkcije poslanke, opravlja to funkcijo v skladu z drugim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih od današnjega dne gospod Dušan Radič, rojen 3. 6. 1963, stanujoč Jordanova 28, Tropovci, Tišina. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Poslanskega kolega vabim, da se nam pridruži in zasede svoje poslansko mesto. [[aplavz]] Kolegu želim, da bi v poslanskih klopeh uspešno opravljal delo poslanca. Čestitke. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev kandidatke ali kandidata za sodnico ali sodnika na Sodišču EU v Luksemburgu Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je z dopisom z dne 12. marca 2015 Državnemu zboru predlagal, da za eno mesto kandidatke ali kandidata za sodnico ali sodnika na sodišče Evropske unije v Luksemburgu izvoli dr. Marka Ilešiča ali dr. Verico Trstenjak. Dr. Verica Trstenjak je 23. marca 2015 svojo kandidaturo za mesto sodnice na sodišče Evropske unije v Luksemburgu umaknila. Besedo dajem gospe Nataši Kovač, generalni sekretarki Urada predsednika Republike Slovenije, za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav! Ministrstvo za pravosodje je predsednika Republike Slovenije 16. januarja letos obvestilo, da se je na razpis ministrstva za eno mesto kandidatke ali kandidata za sodnico ali sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu prijavilo pet kandidatov in ena kandidatka, in sicer dr. Boštjan M. Zupančič, dr. Marko Ilešič, izredni profesor dr. Slobodan Dujić, profesorica dr. Verica Trstenjak, izredni profesor dr. Marko Bošnjak in Lucian Bembič. Predsednik republike je v skladu z Zakonom o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč pridobil mnenje Vlade Republike Slovenije in mnenje Sodnega sveta. Obe mnenji ugotavljata, da vsi kandidati izpolnjujejo formalne pogoje, Sodni svet je ob tem dal prednost kandidatu v naslednjem vrstnem redu: dr. Marko Ilešič, dr. Boštjan M. Zupančič, prof. dr. Verica Trstenjak. Po proučitvi vseh predlogov po pridobljenih mnenjih in po opravljenih posvetovanjih z vodji poslanskih skupin v Državnem zboru se je predsednik republike odločil, da v skladu s šestim členom omenjenega zakona za eno mesto kandidatke ali kandidata za sodnico ali sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu Državnemu zboru Republike Slovenije predlaga dva kandidata, in sicer dr. Marka Ilešiča in prof. dr. Verico Trstenjak. Predsednik republike namreč ocenjuje, da oba kandidata, tako predlagana kandidatka kot predlagani kandidat, s svojo usposobljenostjo, izkušnjami in ugledom doma in v svetu izpolnjujeta visoke strokovne kriterije za opravljanje te pomembne funkcije. Glede na obvestilo predsednika Državnega zbora, da je kandidatka prof. dr. Verica Trstenjak obvestila predsednika o odstopu od kandidature, mi dovolite, da v nadaljevanju podrobneje obrazložim predlog predsednika republike za kandidata dr. Marka Ilešiča. Dr. Marko Ilešič je od leta 2004 sodnik Sodišča Evropske unije. Od leta 2012 do leta 2014 je bil predsednik tretjega senata tega sodišča, pred tem eno leto predsednik petega senata. Bil je član senata in sodnik poročevalec v številnih pomembnih zadevah, ki so končale z odmevnimi sodbami. Kot sodnik poročevalec posebej intenzivno deluje na področjih institucionalnega prava, prava EU, gospodarskega prava, varstva osebnih podatkov, varstva potrošnikov, transportnega prava in mednarodno zasebnega prava. Pred opravljanjem sodniške funkcije je na sodišče EU je kandidat od leta 1970 služboval na Pravni fakulteti v Ljubljani, med letoma 2001 in 2004 je bil dekan, med letoma 1995 in 2001 pa prodekan te fakultete. Bil je arbiter več arbitraž. Aktiven je v številnih domačih, mednarodnih strokovnih organizacijah. Leta 2014 je prejel tudi najvišje priznanje Zveze društev pravnikov Slovenije, priznanje za življenjsko delo. Od leta 1985 dalje je bil aktivno vključen v dejavnosti na področju športa. Med drugim je bil predsednik in podpredsednik Nogometne zveze Slovenije, član apelacijskega sodišča svetovne nogometne zveze in evropske nogometne zveze. Več kot 40 let se ukvarja s civilnim, gospodarskim in mednarodnim zasebnim pravom. Njegova bibliografija do leta 2014 obsega 428 bibliografskih enot. Kandidat se s svojim izredno bogatin znanstvenim opusom in delom tako doma kot v tujini utrdil svoj strokovni ugled in pomembno pripomogel k dvigu ugleda Republike Slovenije v širši pravni strokovni, pa tudi laični javnosti. Aktivno govori angleško, francosko, italijansko, nemško, poljsko, hrvaško in srbsko, pasivno pa še latinsko, portugalsko, špansko in še druge slovanske jezike. Na podlagi vsega navedenega predsednik republike meni, da lahko kandidat nedvomno upraviči zelo visoka strokovna pričakovanja pri opravljanju te predlagane pomembne funkcije. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Vsem lep pozdrav! Spoštovani! Na razpis za mesto sodnika na Sodišču Evropske unije se je odzvalo šest kandidatov, šest izvrstnih pravnikov, šest izvrstnih strokovnjakov. Ponosni smo, da v Sloveniji kot majhni državi premoremo toliko dobrih vrhunskih strokovnjakov. Verjamemo, da predsednik države ni imel lahke izbire, koga izmed teh predlagati Državnemu zboru. Morebiti se je zato odločil za dva kandidata, za dr. Marka Ilešiča in prof. dr. Verico Trstenjak, in s tem je nam prepustil končno odločitev. Danes imamo pred seboj le eno kandidaturo, saj se je dr. Trstenjakova odločila, da umakne kandidaturo. Na tem mestu moram reči, da smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev opravili pogovor z dr. Trstenjakovo in na nas je naredila izjemen vtis, tako s strokovnega vidika, njene bogate izkušnje in priznanja, ugled doma in v tujini so res izjemne, kot s človeške plati. Glede na njeno energičnost, zavzetost in predanost svojemu delu verjamemo, da bomo o njej še veliko slišali. Kot že rečeno, imamo danes pred seboj le enega kandidata – dr. Marka Ilešiča. Ne glede na to, da gre za tajno glasovanje, naj na tem mestu povem, da bomo v Poslanski skupini Desus svoje glasove namenili za njegovo izvolitev. Dr. Ilešič je glede na strokovne kompetence, izkušenost in priznan mednarodni ugled več kot primeren kandidat za opravljanje te funkcije. Navsezadnje še zdaj izvrstno opravlja delo sodnika sodišča v Evropski uniji in pričakujemo, da bo to opravljal tudi v bodoče.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, ministrica, predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Spoštovani! Danes bomo v Državnem zboru sprejeli še eno zelo pomembno odločitev.Na predlog predsednika republike bomo odločali o kandidatu za sodnika na sodišču Evropske unije v Luksemburgu. Za to pomembno in odgovorno funkcijo je predsednik republike Državnemu zboru predlagal kandidata dr. Marka Ilešiča in kandidatko dr. Verico Trstenjak. Slednja je minuli teden svojo kandidaturo umaknila, tako da ostaja pred nami kandidatura dr. Marka Ilešiča. Naj na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli dr. Marka Ilešiča za sodnika Evropske unije v Luksemburgu. Dr. Ilešič je nedvomno avtoriteta na področju civilnega prava v Sloveniji. To dokazuje njegovo minulo delo in izjemno bogat znanstveni opus. Kandidat je sicer svojo pravniško pot začel na Pravni fakulteti v Ljubljani, kjer je uspešno dokončal tudi magisterij in doktorat iz pravnih znanosti. Na omenjeni fakulteti je bil asistent, docent in nato profesor civilnega, gospodarskega in mednarodnega zasebnega prava. Ukvarjal se je predvsem s pravom industrijske lastnine in avtorskim pravom, transportnim in statusnim pravom. Bil je tudi šest let prodekan Pravne fakultete v Ljubljani in kasneje še tri leta njen dekan. Od maja 2004 pa je dr. Marko Ilešič opravljal funkcijo sodnika na sodišču Evropske unije. V tem času si je dr. Ilešič pridobil v tujini izjemen ugled. Med sodniškimi kolegi je prepoznan kot sodnik, ki je strokovno odlično podkovan, pri čemer svoje odločitve utemeljuje na tehtnih in življenjsko logičnih argumentih tudi pri zahtevnih oziroma kompleksnih pravnih vprašanjih. Kot sodnik poročevalec je sodeloval pri odločanju tudi pri odmevnejših zadevah, kot je zadeva Google Spain, v kateri je sodišče Evropske unije med drugim odločalo o vprašanju, ali evropska zakonodaja na področju varstva osebnih podatkov daje pravico biti pozabljen. Od leta 2012 do leta 2014 je bil dr. Ilešič predsednik tretjega senata sodišča, pred tem pa eno leto predsednik petega senata istega sodišča. Ob vsem nedvoumnem pravnem znanju pa dr. Ilešič velja tudi za velikega govorca, ki aktivno govori več tujih jezikov, kar mu je bilo velikokrat pomoč pri direktnem tujejezičnem komuniciranju. Naj ob koncu spomnim še, da je bil dr. Ilešič tudi v decembru 2013 tudi v Državnem zboru, konkretneje na Odboru za zadeve Evropske unije, kjer je poslankam in poslancem podrobneje predstavil delo Sodišča Evropske unije ter postopke, ki so potekali na sodišču in so zadevali tudi Republiko Slovenijo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov si želimo, da bi v prihodnje v primeru njegove današnje izvolitve v Državnem zboru do podobnih koristnih srečanj z dr. Ilešičem še naprej prihajalo. V naši poslanski skupini bomo kandidata za Sodnika sodišča Evropske unije podprli in mu želimo vse dobro pri njegovem nadaljnjem delu.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, spoštovana predstavnica Urada predsednika republike, drage kolegice in kolegi! Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor nam je predlagal kandidatko profesorico dr. Verico Trstenjak in kandidata dr. Marka Ilešiča za sodišče Evropske unije v Luksemburgu. V Novi Slovenije obžalujemo, da je na podlagi aritmetike, ki se je pokazala v sredstvih javnega obveščanja, volilne aritmetike seveda, gospa Verica Trstenjak ugotovila, da nima zadostne podpore in je zato naredila logično potezo in od kandidature odstopila in zelo korektno napisala v svojem umiku kandidature. Citiram: "Sedanjega sodnika dr. Ilešiča strokovno podpiram in bi dobro predstavljal Slovenijo." Tako pač govorijo strokovnjaki. Premalo imam časa, da bi našteval reference, objavljena znanstvena dela, jih je okrog 300, je veliko knjig in tako naprej in tako naprej. Torej znanstvena dela profesorice Verice Trstenjak. Naj v nadaljevanju tudi povem, da Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokrati dr. Ilešiču ne bomo nasprotovali. Danes je bilo že povedano, da sem dr. Ilešiča kot opozicijski predsednik Odbora zadeve Evropske unije konec leta 2013 povabil na Odbor za zadeve Evropske unije. Bil je vidno presenečen in je povedal, da je po devetih letih službovanja na sodišču bil prvič povabljen v Državni zbor. Mislim, da bi morali s to prakso, da povabimo v Državni zbor ljudi, ki jih pošiljamo na eminentne evropske institucije, nadaljevati in jih večkrat povabiti. Ko je profesorica dr. Verica Trstenjak leta 2012 zaključevala svoj mandat na sodišču Evropske unije kot generalna pravobranilka, so jo novinarji spraševali, kje bo njeno naslednje delovno mesto oziroma naslednja delovna postaja. Citiram njen odgovor: "Sprejela sem ponudbo pravne fakultete dunajske univerze, kjer bom profesorica za evropsko pravo. S to fakulteto sem sicer že veš čas sodelovala." In nadaljuje: "Res sem ves čas trdila, da se bom vrnila v Slovenijo, in to na fakulteto, ker sem kljub svojemu nekdanjemu kratkemu skoku v politiko akademski človek in me veseli delo s študenti. Lani, torej leta 2011, sem vsem trem pravnim fakultetam v Sloveniji napisala pismo, da se vračam in da sem zainteresirana za akademsko zaposlitev. Žal na univerzah ni bilo pravega interesa. Sicer so se odzvali, vendar niso imeli konkretne ponudbe. Mi je pa delo takoj ponudila Evropska pravna fakulteta v Novi Gorici, ki je očitno bolj odprta, zato sem to z veseljem sprejela. Toda tam je bila načrtovana zgolj minimalna zaposlitev, le kakšnih 20 %, zato sem zaposlitev poiskala drugje. Iz tujine sem namreč imela že tedaj veliko ponudb in lahko sem izbirala. Dunaj sem izbrala tudi zato, ker je to ena najuglednejših evropskih univerz in ker bom tako vendar v stiku s Slovenijo. Zdi pa se mi žalostno. Dunajska univerza me gotovo ni vzela zato, ker bi si želeli Slovenko ali pa zato, ker se pišem Trstenjak. Prepričale so jih moje reference, moje objave v mednarodnih publikacijah, moja citiranost, moje članstvo v uredniških odborih in še kaj, kar tudi dunajski univerzi prinaša točke. Tudi na dunajski univerzi so nekateri, ki čakajo že deset let na mesto profesorja za evropsko pravo. To je bilo že nekaj časa prazno, zanj se je na prejšnjem razpisu poleg Avstrijcev potegovalo veliko Nemcev. A niso izbrali nikogar, ker nihče ni ustrezal postavljenim zahtevam po mednarodni odličnosti oziroma po mednarodni vplivnosti. Zato si lahko štejem v čast, da so zdaj izbrali mene." Konec citata Verice Trstenjak iz nekega intervjuja. Naj samo še povem, da je tudi članica upravnega odbora Max Planck Instituta, ki, kot veste, je neke vrste inkubator Nobelovih nagrajencev. Škoda, da nimamo priložnosti, da bi podprli žensko. Ženskam smo na nek način Krščanski demokrati večkrat naklonjeni in pozorni do njih. Ne nazadnje je katoliška Slovenska ljudska stranka že davnega leta 1910 in potem 1920 uzakonila [[…]]
Počasi morate zaključiti.
[[…]]volilno pravico tudi za ženske. In mi smo nasledniki takšne politike. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo mag. Lilijana Kozlovič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana predstavnica Urada predsednika, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegi in kolegice! Ob podanem predlogu predsednika republike Poslanska skupina SMC izreka svojo podporo dr. Marku Ilešiču za sodnika na Sodišču Evropske unije. Dr. Ilešič je s svojo osebnostjo in delom avtoriteta na področju civilnega prava tako doma kot tudi v tujini. Iz pravnih znanosti je doktoriral na ljubljanski pravni fakulteti kjer je kasneje postal asistent, docent in nato profesor civilnega, gospodarskega in mednarodnega zasebnega prava, pri čemer je bil vrsto let nosilec temeljnih predmetov civilnega in gospodarskega prava. Njegova bibliografija do leta 2014 obsega skupaj 428 bibliografskih enot. Pravno fakulteto Univerze v Ljubljani pa je zaznamoval tudi na vodstvenem področju kot prodekan in dekan. Med pravnimi kolegi in študenti se o njem praviloma govori le v superlativih. Med drugim je bil tudi arbiter pri gospodarski zbornici Jugoslavije in Slovenije, arbiter pri mednarodni trgovinski zbornici v Parizu, sodnik na pritožbenem razsodišču evropske nogometne zveze in mednarodne nogometne zveze ter član mednarodne zveze pravnikov. Zadnjih deset let njegovo poklicno pot zaznamuje položaj sodnika na Sodišču Evropske unije, pri čemer si je v tujini pridobil izjemen ugled kot nadvse pronicljiv, strokovno odlično podkovan in z življenjsko logiko prava prežet sodnik. Je poliglot, ki govori zavidljivih trinajst tujih jezikov. Da med luksemburško pravno elito uživa visoko spoštovanje, se med drugim zrcali v položaju predsednika tri in nato petčlanskega senata Sodišča Evropske unije. Delovanje dr. Ilešiča in njegov izredno bogat znanstveni opus je skoraj nemogoče povzeti v tako kratkem času, zato bom zaključila z omembo posebnega in samega po sebi dovolj zgovornega poklona, ki ga je lani prejel s strani Zveze društev pravnikov Slovenije. To je priznanje za življenjsko delo. Iz navedenega sledi, da si je dr. Ilešič utrdil svoj strokovni ugled ter pomembno pripomogel k dvigu ugleda Republike Slovenije v širši pravni, strokovni in tudi laični javnosti. Zaradi tega ga bomo v Poslanski skupini SMC podprli kot kandidata za sodnika na sodišče Evropske unije. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Pozdrav tudi v mojem imenu! Sedaj se bo čez nekaj trenutkov zgodilo finalno dejanje, kar zadeva izvolitev sodnika Evropske unije v Luksemburgu. Na razpis, ki je bil objavljen, se je prijavilo šest kandidatov. Sodni svet je podprl tri kandidate, dr. Ilešiča, dr. Trstenjakove in dr. Zupančiča, in to v navedenem vrstnem redu. S tem je na nek način določil tudi svojo prioriteto. Treba je povedati, da je Vlada ta predlog Sodnega sveta tudi posredovala predsedniku republike. Po opravljenih razgovorih je predsednik republike v Državni zbor poslal dva kandidata, dr. Ilešiča in dr. Trstenjakovo. Mi smo na razgovoru pri predsedniku republike podprli dr. Trstenjakovo, ne da bi ob tem kakorkoli zanikali ali spregledali kvalitete drugih predlaganih kandidatov. Svojo odločitev pa smo oprli na reference kandidatke in na njeno izkušenost ter raznovrstnost pri delovanju sodne sfere tako doma kot tudi v tujini. Žal je kandidatka odstopila. Ostal je samo dr. Ilešič, ki je tudi že dosedanji sodnik tega sodišča. Mi smo imeli tudi pogovor z dr. Ilešičem že v tem času, ko je predsednik republike poslal predlog v Državni zbor in njegovo delo poznamo. Poznali smo ga pa tudi že prej. Vendar pri tem bi radi opozorili predvsem na ravnanje predsednika Vlade dr. Cerarja, ki se je v času, ko je bil ta kandidacijski postopek odprt in ko se instance oziroma tisti, ki so za to poklicani, še niso odločali, sestal z dr. Ilešičem v Luksemburgu. To je bilo 11. februarja letos. Dr. Ilešič je bil pravzaprav tudi edini kandidat, s katerim se je predsednik Vlade v tem obdobju sestal. To je včeraj v odgovoru na poslansko vprašanje tudi potrdil. Mi smo mnenja, da je s takim načinom predsednik Vlade pokazal svojo preferenco še pred odločanjem tako vlade, ki jo vodi, kot poslanske skupine, ki je sestavni del njegove stranke. Menimo, da tak pristop ni korekten, kajti vsi drugi prijavljeni kandidati so bili s tem postavljeni v deprivilegiran položaj. Tukaj zelo težko pritrdimo mnenju dr. Cerarja, da je bil postopek izvolitve pregleden, nepristranski ali da je dajal vsaj videz nepristranskosti. Temu ni tako. Predsednik Vlade je na ta način kršil svoje zaveze, del teh je zapisanih tudi v koalicijski pogodbo, in sicer da bo deloval transparentno, etično, pravično in da bo spoštoval načela pravne države. Žal v tem primeru pa tudi v drugih predsednik Vlade ni deloval tako. O tem svojem sestanku z dr. Ilešičem ni obvestil nikogar. Tudi v tem zaznamku, ki je bil posredovan verjetno predsedniku republike, in tudi v mnenju, ki smo ga dobili v Državni zbor, tega ni zaslediti. Mislimo, da skrivanje predsednika Vlade, da se je z enim izmed kandidatov sestal v kandidacijskem postopku, gre pa za pomembno odločitev, pomeni, da je pač javnosti prikril pomembno dejstvo. Tak način delovanja je daleč od preglednosti, daleč od načela javnosti in pa tudi transparentnosti. Tukaj lahko samo povem, da se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke s takim pristopom, s takim načinom dela predsednika Vlade nikakor ne moremo strinjati. Hvala lepa.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni več, zato razpravo zaključujem. Glasovali bomo torej o izvolitvi dr. Marka Ilešiča za kandidata za sodnika na sodišču Evropske unije v Luksemburgu. Glasovanje pa bomo opravili po končani razpravi k 15.b točki dnevnega reda. Prehajamo na Predlog za imenovanje direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. Vlada je z dopisom z dne 12. marca 2015 Državnemu zboru predlagala, da za direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev imenuje mag. Miloša Časa. Besedo za dopolnilno obrazložitev predloga za imenovanje dajem predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Direktorju Agencije za trg vrednostnih papirjev je 11. marca potekel mandat direktorja in v skladu z Zakonom o javnih agencijah je Vlada Republike Slovenije na svoji 26. seji,12. marca na predlog Sveta agencije za vršilko dolžnosti direktorice agencije imenovala gospo Anko Čadež, in sicer do imenovanja novega direktorja agencije oziroma do najkasneje 12. septembra 2015. Zakon o javnih agencijah namreč določa, da se vršilca dolžnosti direktorja lahko imenuje za največ 6 mesecev. Direktorja agencije v skladu z Zakonom o trgu finančnih instrumentov imenuje Državni zbor Republike Slovenije. Glede na to, da je agencija poleg Banke Slovenije in Agencije za zavarovalni nadzor ena izmed treh nadzornih organov finančnega sistema v Republiki Sloveniji, je treba zagotoviti nemoteno delo agencije in imenovati direktorja. Vlada Republike Slovenije Državnemu zboru predlaga, da za direktorja imenuje mag. Miloša Časa. Gospod Čas je magister pravnih znanosti. Diplomiral je na Pravni fakulteti v Ljubljani, kjer je opravil tudi magistrski študij civilnega in gospodarskega prava. Na Višjem sodišču v Ljubljani je opravil sodniško pripravništvo in pravniški državni izpit. Pridobil je certifikat Združenja članov nadzornih svetov. Na začetku svoje poslovne kariere se je ukvarjal predvsem s projektom ustanovitve in poslovanja Ljubljanske borze vrednostnih papirjev, Ljubljana. Na Ljubljanski borzi je opravljal funkcijo direktorja sektorja za pravne in splošne posle, bil pa je tudi poslovni pooblaščenec borze. Od leta 1994 do 1996 je kot raziskovalec deloval na Katedri za civilno in gospodarsko pravo Pravne fakultete v Ljubljani, od leta 2002 do 2006 je opravljal funkcijo člana strokovnega Sveta agencije za zavarovalni nadzor. Od leta 2006 do 2012 je bil gospod Čas član uprave Triglav, Družbe za upravljanje, od leta 2012 pa je svetovalec uprave Triglav, Skladi. Pri svojem delu se ni ukvarjal samo s področjem vrednostnih papirjev. Aktivno je sodeloval tudi na širšem finančnem področju, ki sega od zavarovalništva, bančništva do korporacijskega in finančnega prava. Na podlagi navedenega Vlada Republike Slovenije Državnemu zboru predlaga, da za direktorja agencije imenuje mag. Miloša Časa. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, ministrica, državna sekretarka prav lep pozdrav! V Poslanski skupini SMC menimo, da je ključnega pomena, da se Agenciji za trg vrednostnih papirjev zagotovi nemoteno delovanje, saj je njeno temeljno poslanstvo ohranjanje varnega, preglednega in učinkovitega trga finančnih inštrumentov. Agencija potrebuje močnega in strokovnega vodjo z bogatimi izkušnjami tako na področju vrednostnih papirjev kot tudi s širšega finančnega področja. Ne nazadnje ta institucija skupaj z Agencijo za zavarovalni nadzor in Banko Slovenije skrbi za nadzor celotnega finančnega sistema v Republiki Sloveniji. Vlada je za novega direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev imenovala mag. Miloša Časa, katerega mandat bo predvidoma nastopil v začetku maja. Poslanska skupina SMC bo predlog vlade danes podprla. Mag. Čas je diplomiral na ljubljanski pravni fakulteti. Pri svojem delu se ni ukvarjal samo s področjem vrednostnih papirjev, temveč je aktivno sodeloval na širšem finančnem področju, ki sega od zavarovalništva, bančništva, do korporacijskega in finančnega prava, kar dokazuje njegovo članstvo v funkcijah na različnih področjih. Dve leti je tudi deloval kot raziskovalec na katedri za civilno in gospodarsko pravo ljubljanske pravne fakultete, kot predavatelj in pisec strokovnih gradivo pa je sodeloval s pravnima in ekonomskima fakultetama v Ljubljani in Mariboru ter v drugih izobraževalnih ustanovah. Štiri leta je opravljal funkcijo člana strokovnega sveta Agencije za zavarovalni nadzor in bil član več delovnih skupin za pripravo sistemske finančne zakonodaje. Bil je član različnih strokovnih skupin s področja privatizacije, kapitalskih trgov in financ ter član nadzornih svetov gospodarskih družb v Republiki Sloveniji in v tujini. Na svoji poklicni poti se je vseskozi izobraževal, pri čemer velja izpostaviti predvsem prakso na dunajski borzi vrednostnih papirjev in izobraževanje v tujih institucijah. Mag. Čas se je s svojo strokovnostjo in pestrimi delovnimi izkušnjami pokazal kot zanesljiv kandidat za vodenje enega izmed treh nadzornih organov finančnega sistema v Sloveniji, zato ga bomo v Polanski skupini SMC podprli kot direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo mag. Anže Logar.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanci, spoštovana vlada! Če v spletni brskalnik vpišete besedo ATVP, boste na prvi strani dobili nabor člankov, ki pravijo, ATVP državi odvzel glasovalne pravice v NKBM, Krki, Petrolu, Zavarovalnici Triglav in tako naprej. Gre torej za institucijo, ki z vidika upravljanja z državnim premoženjem posebej v državi, ki ima precejšen del državnega premoženja, igra zelo pomembno vlogo. Imenovanje v fazi razprave o privatizaciji, realni privatizaciji je zato še toliko bolj pomembno in terja od odločevalcev, da na to mesto izvolijo oziroma imenujejo osebo, ki je zunaj vseh dvomov glede upravljanja z državnim premoženjem in glede z varovanjem zakonitosti. Polemika na Mandatno-volilni komisiji je bila zelo živahna. Kaj smo slišali? V razpravi smo izvedeli, da je gospod Miloš Čas bil med leti 1989 in 2006 na Ljubljanski borzi zaposlen in da je opravljal funkcijo direktorja Sektorja za pravne in splošne posle, bil pa je tudi pooblaščeni oziroma poslovni pooblaščenec borze. Izvedeli smo tudi, da med leti 2000 in 2003, torej v njegovem mandatu, naj bi se preko borze odvilo 566 navideznih poslov. ATVP, torej ta agencija, ki je opravljala nadzor nad delovanjem borze, je celo ugotovila, da med letoma 1999 in 2001 borza, v kateri je torej gospod Čas opravljal funkcijo direktorja Sektorja za pravne in splošne posle in bil poslovni pooblaščenec borze, ni nadzorovala kar 95 navideznih poslov. In naprej, zaradi opustitve dolžnosti ravnanja je ATVP na podlagi tega šel potem v odvzem licence vodstvu Ljubljanske borze vsem, razen direktorju Sektorja za pravne posle in poslovnemu pooblaščencu borze gospodu Času. Velja seveda omeniti, da je bila v tistem času na ATVP vodja pravosodnega oddelka in namestnica direktorja tudi Alja Markovič Čas, soproga gospoda Časa, ki je na zadnjih lokalnih volitvah nastopila na listi SMC. Po podatkih revizorja pa so se ji posli od nastopa vlade povečali za štirikrat. Ob razpravi, zakaj je junija 2012 z nepojasnjenimi razlogi gospod Čas odšel iz uprave Triglav, Družbe za upravljanje, smo bili deležni medklica gospoda Hana, in sicer da je takrat pač Janša prišel na oblast. Gospod Han je torej med vrsticami povedal, da politična barva gospoda Časa ni bila prava in da na čelo zelo pomembne institucije prihaja oseba očitno s političnim pedigrejem. O Milošu Času so mediji ob novici, da ga Vlada predlaga, zapisali, da je sicer to presenečenje in da Čas sicer "nikoli ni skrival ambicij po prevzemu katere od pomembnih finančnih funkcij", konec citata. V koalicijski pogodbi piše: "Novo politično delovanje mora biti odločno in nepopustljivo do vseh, ki bi na kakršenkoli način želeli izrabiti politiko za svoje interese." Ker to pravi koalicijska pogodba, ker je ključni čas privatizacije, ker gre za tako pomembno funkcijo, ker je tudi Vlada imela pomisleke, dva meseca namreč ni uvrstila te točke na dnevni red seje, in ker je Vlada že imenovala vršilca dolžnosti do septembra tega leta, menimo, da bi se morala Vlada potruditi in najti kandidata, ki bi imel široko podporo, zato te kandidature ne moremo podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, spoštovani kolegice in kolegi! Že kar nekaj let je v Sloveniji kot tudi v številnih drugih državah ena izmed ključnih in prioritetnih nalog najti pot iz brezna, kamor nas je pahnila finančna in gospodarska kriza. In v Sloveniji smo na dobri poti. Se že kažejo rezultati vrste sprejetih ukrepov. Seveda nam še ni z rožicami postlano, a vendarle vidimo, da nam počasi pa le gre na bolje. Nekakšna šola vsem nam skupaj pa je, potrebujemo učinkovit, transparenten in konstanten finančni nadzor. Poleg Banke Slovenije in Agencije za zavarovalni nadzor je tudi Agencija za trg vrednostnih papirjev, ki predstavlja enega od treh nadzornih organov finančnega sistema v naši državi, zato je ključno, da se zagotovi njeno nemoteno delo, kar pomeni, da se imenuje novo vodstvo tega nadzornega organa. Vlada je kot primernega kandidata za opravljanje te funkcije predlagala mag. Miloša Časa. Moram priznati, da se v Poslanski skupini Desus pri odločanju o podpori kandidatu nismo posvečali njegovim sorodstvenim in drugim razmerjem, temveč smo se odločali na podlagi strokovnih kompetenc in izkušenj. Zaključili smo, da je kandidat primeren za opravljanje te funkcije, zato bo z naše strani deležen soglasne podpore. Nas ne moti niti njegova ambicioznost, le to je bilo izpostavljeno tudi na seji Mandatno-volilne komisije. Ravno ambicioznost, zagnanost in motiviranost so tiste vrline, ki bi jih moral imeti vsak vodstveni kader. Poslanska skupina Desus verjame in zaupa kandidatu mag. Milošu Času, da bo agencija pod njegovim vodstvom še bolj okrepila to svojo vlogo nadzornika slovenskega kapitalskega trga, zato ga bomo soglasno podprli.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Besedo ima, gospod Franc Breznik. Prijavljen je še gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. No, če se morda sprašujete, zakaj se v pomembnih sistemih v tej državi ne zgodi nič ali ne razkrije nič, imate tukaj tipičen primer, kako v ozkem krogu posamezne osebe rotirajo po pomembnih inštitucijah te države. Gospod Čas je bil, kot smo prej slišali, zaposlen na Ljubljanski borzi, žena na ATVP, in to ravno v času, ko se je dopustilo, da so mnogi tako imenovani menedžerji, tajkuni lahko parkirali skrite delnice, ki so jih kupovali po raznih parkiriščih znotraj te države. To je bil pač čas nedokončane tranzicije še vedno. In dokler se ni zgodila sprememba Zakona o prevzemih, to pa se je zgodilo dejansko, mislim da leta 2006 ali 2007 v Janševi vladi, do takrat se ni vedelo nič. Vse je bilo parkirano po raznih nabiralnikih. In zaradi spremembe zakona so morali razkriti svoje lastništvo, takrat se je tudi odprla ta zgodba, da je bilo največ tajkunskih kreditov podeljenih v času Janševe vlade. Takrat so morali ti, ki so imeli parkirišča, določene stvari tudi prevzeti. In naslednja stvar, ki se mi zdi tudi pomembna, je to, da je soproga tega gospoda bila tudi v AUKN, to se pravi v firmi, ki je opravljala z vsem državnim premoženjem. In zdaj naj mi nekdo obrazloži, kako je to neklientelistično, da lahko dve osebi zasedeta vrhunska mesta v treh pomembnih institucijah, in to v enem delu istočasno ali pa se potem nasledita. V Ljubljanski borzi, na AUKN in na Agenciji za trg vrednostnih papirjev. Na Agenciji za trg vrednostnih papirjev bosta celo oba zaposlena oziroma je bila soproga eno obdobje prej, potem malo prekinitve in zdaj spet, pa soprog. Če v tej državi za tako pomembne institucije ne moremo najti oseb, ki zbudijo vsaj videz nepristranskosti, videz nepovezanosti, ampak rotirajo iste osebe, potem najbrž ne moremo narediti nobenih korenitih sprememb in pričakovati kakšnih postopkov ali pa ugotavljanja. Podobno je znotraj bančnega sistema. Tam se dogaja popolnoma enako. Med Banko Slovenije, poslovnimi bankami se prepletajo in prehajajo ljudje iz ene funkcije na drugo. In ko mi zahtevamo v Državnem zboru podatke, da bi bilo kaj preglednega, se enostavno vse zablokira. Minister Gaspari je bil guverner, je bil minister, gospod Jašovič je bil član sveta Banke Slovenije in direktor Nove Ljubljanske banke. In v tem primeru ima popolnoma enako. Dokler boste tako kadrovali, da bodo posamezne verige krožile po raznih funkcijah in blokirali potem kakršnekoli ukrepe glede preglednosti, transparentnosti, kar radi rečete, do takrat ne bo možno ugotoviti nobene odgovornosti. Samo zgodilo se bo in treba bo odobriti denar. Nič konkretnega in korektnega se ne bo zgodilo v tem postopku. Edino obremenjevalo se bo davkoplačevalce ali preko zadolževanja države ali pa z novimi davki. Take stvari, ki se dogajajo, ne morejo prinesti prav nič dobrega. Mislim, da bi moral predlagatelj, to je Vlada RS, ta predlog iz razlogov, ki smo jih navedli v stališču poslanske skupine in tudi v tej razpravi, umakniti. Sicer boste dali na to transparentnost, etičnost itn. en velik madež. Lahko vam gospod Dobovšek pove, gre za vzpostavljanje definicije sistemske korupcije. In na tak način ni pričakovati nobenih pomembnih sprememb v tej državi.
Želi besedo predstavnica Vlade? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogu za izvolitev kandidata za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu in predlogu za imenovanje direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. V skladu s prvim odstavkom 7. člena Zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč oziroma sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih instrumentov o izvolitvi kandidata za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu in o imenovanju direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Predstavniki poslanskih skupin so mi že posredovali predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: dr. Mitja Horvat iz Poslanske skupine SMC, mag. Bojana Muršič iz Poslanske skupine SD, Miha Kordiš iz Poslanske skupine ZL in gospod Jožef Horvat iz Poslanske skupine NSi – krščanski demokrati. Član te komisije sem tudi sam kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takemu predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Če ne, prehajamo na odločanje o sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 74, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bosta poslankam in poslancem vročeni dve glasovnici, tako da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda "za" ali beseda "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 7. člena Zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč, bo predlagani kandidat za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Kandidat za direktorja Agencija za trg vrednostnih papirjev pa bo v skladu s sedmim odstavkom 477. člena Zakona o trgu finančnih instrumentov imenovan, če bo zanj prav tako glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeni glasovnici oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kje boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 19.25 in bo trajalo do 19.40. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20. uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci nadaljujemo s sejo. Prehajamo na obravnavo prekinjene 15. točke, in sicer najprej na Predlog za izvolitev kandidata za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu. Prebral bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za izvolitev dr. Marka Ilešiča za kandidata za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu: Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora, danes, 31. marca 2015. Razdeljenih je bilo 72 glasovnic, oddanih je bilo 72 glasovnic. Neveljavnih je bilo 18 glasovnic, veljavnih je bilo 54 glasovnic, za je glasovalo 52 poslancev, proti pa sta bila 2 poslanca. Na podlagi izida glasovanja je bil dr. Marko Ilešič z večino glasov vseh poslancev izvoljen za kandidata za sodnika na Sodišču Evropske unije v Luksemburgu. Dr. Marku Ilešiču čestitam k izvolitvi. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. Prebral bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za imenovanje mag. Miloša Časa za direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev: Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora, danes 31. marca 2015. Razdeljenih je bilo 72 glasovnic, oddanih je bilo 72 glasovnic. Neveljavne so bile 4 glasovnice, veljavnih je bilo 68 glasovnic. Za je glasovalo 49 poslancev, proti pa je glasovalo 19 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil mag. Miloš Čas z večino glasov vseh poslancev imenovan za direktorja Agencije za trg vrednostnih papirjev. Direktorju Agencije za trg vrednostnih papirjev mag. Milošu Čas čestitam k imenovanju. Prehajamo na obravnavo na obravnavo Predloga za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za imenovanje Tomaža Pavčnika na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju gospoda Tomaža Pavčnika na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju namestnika člana Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Državno volilno komisijo za namestnika člana na predlog poslanske skupine imenuje dr. Nejc Brezovar. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. V Poslanski skupini SDS bomo predlagani zakon podprli. V Poslanski skupini SDS kot predlagatelji smo spremembo in dopolnitev Zakona o Banki Slovenije uvrstili iz več razlogov. Dejstvo je, da je slovenski bančni sistem edini izmed tranzicijskih držav bil že drugič saniran na račun davkoplačevalcev. Zadnja sanacija nas je stala več kot 5 milijard evrov, vprašanje pa je, ali je to zadnja številka. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da velik del odgovornosti pri tem nosi tudi regulator Banka Slovenije, ki po vsej verjetnosti svojega dela ni opravila tako, kot bi morala. Zaradi tega smo se odločili, da predlagamo določene popravke tega zakona. S spremembo Zakona o Banki Slovenije smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bi ta inštitucija postala še transparentnejša in učinkovitejša in bi to imelo dolgoročne posledice na uspešnejše delovanje slovenskega bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da s spremembo in dopolnitvijo tega zakona ne jemljemo neodvisnost tej pomembni instituciji za Slovenijo, predvsem pa smo mnenja, da tudi če je agencija neodvisna ali katera druga institucija, še to ne pomeni, da ta agencija ali institucija mora biti brez nadzora. Možnost je še, nekaj razprave je bilo kvalitetne, vse koalicijske stranke ste soglašale s tem, da sam zakon potrebuje spremembe, vendar jaz sem osebnega mnenja, da danes ne boste prižgali zelene luči temu predlogu zakona zgolj zaradi dejstva, ker ga je predlagala Slovenska demokratska stranka.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! Poslanska skupina Stranke modernega centra ne sprejema trditve, da se predlog sprememb Zakona o Banki Slovenije ne potrjuje iz razloga, ker ga je vložila največja opozicijska stranka SDS. Ravno tako ni smiselno obstoječi predlog zakona amandmirati, ker so predvideni določeni dogodki v prihajajočem času, ki bodo prav gotovo vplivali na delovanje Banke Slovenije. Razloga za zavrnitev sta naslednja. Prvo, mnenje Evropske centralne banke z dne 2. 3. o neodvisnosti Banke Slovenije in članov njenih organov upravljanja ter, drugo, v zadnjem obdobju so se pojavile okoliščine, katere bi bilo treba vključiti v Zakon o Banki Slovenije. Te so: preiskava bančne luknje in odgovornosti članov uprave ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank v državni lastnini, odgovornost za izvedbo preiskave se oziroma je prenesena na Banko Slovenije, S tem je povezano tudi vprašanje soodgovornosti Banke Slovenije glede slabega ukrepanja zoper nosilce upravljanja v obdobju 2008–2013. Banka Slovenije ima zmanjšano pristojnost glede bonitetnega nadzora poslovnih bank, ker v določenem obsegu to neposredno prevzema Evropska centralna banka. Prav tako Banka Slovenije prevzema v upravljanje sklad za reševanje bank. S 3. 7. vstopi v veljavo direktiva Evropske unije o uvedbi sklada za jamstvo vlog kreditnih institucij, katerega bo prav tako upravljala Banka Slovenije. S sprejetjem zakona o bančništvu 2 prevzema sistem izmenjave informacij o boniteti strank. In na koncu, danes je težko predvideti, kakšen vpliv bo imela direktiva Evropske unije na Banko Slovenije, vezano na monetarno unijo. Skladno z navedenim je stališče SMC, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Še v osebnem imenu. Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Visok znesek, ki smo ga potrebovali za sanacijo bančnega sistema in tudi številne objave, ki so se v preteklih tednih in mesecih pojavile v medijih, so zagotovo zamajale zaupanje v našega regulatorja bančnega sistema – v Banko Slovenije. Predvsem lahko to ocenjujemo ravno zaradi višine potrebne sanacije, torej višine petih milijard evrov, ki smo jih za banke potrebovali. Od predlaganih sprememb se mi zdita zlasti pomembni dve. Prva je ta, da morajo biti poročila Banke Slovenije, posredovana v Državni zbor, dovolj izčrpna in morajo vsebovati vse potrebne podatke. Tudi tiste zaupne, če je to potrebno. Druga pa je ta, da je na samem svetu Banke Slovenije prisoten tudi predstavnik opozicije, torej predsednik Komisije za nadzor javnih financ. Ti dve spremembi in tudi ostale bi povečale preglednost in odgovornost delovanja Banke Slovenije. Verjamem, da bi se s sprejetjem predlaganih sprememb dvignil ugled in bi se povrnilo zaupanje v Banko Slovenije ter da bi predvsem Državni zbor imel boljšo možnost za pridobitev več podatkov in s tem tudi na nek način ugotoviti odgovornost za nastalo situacijo v bančnem sistemu. Zaradi navedenega bom seveda ta predlog podprla.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom podprl ta predlog predvsem zaradi tega, ker ustava zavezuje Državni zbor, da neposredno Banka Slovenije odgovarja Državnemu zboru. Državni zbor je pred dilemo, kako pravzaprav nadzorovati Banko Slovenije, če na eni strani niti Računsko sodišče tega ne dela. Na drugi strani pa Državni zbor nima niti podatkov o tem, ki bi jih potreboval za nek nadzor. Ne glede na to, da so bile številne seje o Banki Slovenije in delovanju Banke Slovenije, pravzaprav Državni zbor ne dobi tistih podatkov, ki bi jih pravzaprav potreboval za to, da se lahko ta nadzor dejansko opravi in da teče zadeva nemoteno. V povezavi s tem je najpomembnejše to, da Banka Slovenije navsezadnje uporablja denar davkoplačevalcev. Banka Slovenije naroča lastniku, to pa je v veliki večini primerov Vlada Slovenije, da dokapitalizira banke, dokapitalizira jih z denarjem davkoplačevalcev in navsezadnje smo mi tudi tukaj zato, da odgovarjamo davkoplačevalcem tudi za njihov denar, ki ga plačajo z davki. Zaradi tega menim, da je nujno treba spremeniti to zakonodajo v smeri na eni strani večje odgovornosti Banke Slovenije in zadržanju transparentnosti in tudi nepolitičnem delovanju Banke Slovenije. Večja odgovornost ne izključuje manjše transparentnosti in ne izključuje tudi tega, da bi Banka Slovenije ostala, postala nepolitična inštitucija. Zato bom seveda ta zakon podprl.
Sedaj pa lahko glasujemo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Banki Slovenije. Sklep se glasi, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 47. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlagana sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona o končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog spremembe Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja v prvem branju podprli. Gre za krovni zakon, ki ureja vzgojo in izobraževanje od vrtca do konca srednje šole in z leti se je ta zakon spreminjal tako v vsebini kot v področjih financiranja. Dobili smo z leti tudi rešitve, kako razvijati zavest o državni pripadnosti in nacionalni identiteti v šolah, vrtcih. Kljub zapisani zakonodaji pa lahko danes ugotovimo, da se le-to ne izvaja dosledno. Namreč v naši državi razvoj demokracije in svobode družbe temelji na spoštovanju človekovega dostojanstva in ta razvoj se je začel s prelomom s prejšnjo ureditvijo in poveličevanje različnih totalitarnih režimov je protiustavno po 1. členu Ustave Republike Slovenije, ki govori, da je Republika Slovenija demokratična država. Poveličevanje totalitarnih režimov v današnjem času je torej protiustavno in ne temelji na demokratičnih vrednotah, ampak na vrednotah režima pred osamosvojitvijo. Zlasti lahko opažamo, da na nekaterih področjih šolstva, predvsem v osnovnih šolah se poveličujejo totalitarni režimi in se nedosledno spoštuje zakon, ki govori o tem v svojih ciljih, da se izvaja državljanska vzgoja in vzgoja za demokratično družbo. Zato v samih spremembah predlagamo spremembo 2. člena oziroma dodajamo v 2. členu, ki govori o ciljih izobraževalnega programa, da je treba vzgajati za zavedanje proti vsem vrstam totalitarizmov. Hkrati pa v zakonu dodajamo v 12. členu novo določilo, da je tudi obvezno določanje načinov vključevanja domoljubja v same vzgojno-izobraževalne programe. Hkrati z vsebinsko spremembo pa želimo tudi spremeniti 86. člen, ki določa financiranje zasebnih šol. Sedaj so zasebne šole financirane v 85 %, Ustavno sodišče pa je z odločbo 4. 12. 2013 določilo, da je ta člen protiustaven in da je treba zasebne šole financirati v enaki meri, kot se financirajo javne šole. Zato predlagamo spremembo drugega odstavka tega člena, da se zasebne šole financirajo v 100 %. Ker pa tudi danes s strani državne sekretarke na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport nismo zaznali nasprotovanj takšnim spremembam, namreč tudi sama je dejala, da podpira zasebno šolstvo, da podpira vključevanje domoljubja državljanske vzgoje v celotno šolstvo [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo. V Združeni levici vloženih predlogov sprememb v vzgoji in izobraževanju, ki so prišli s strani desnice, zavračamo, ker jih vidimo kot grožnjo za nadaljnjo razgradnjo javnega šolskega sistema. Zakaj tako? Prvič, SDS želi povečati pretakanje javnega denarja v zasebne žepe. Po njihovih lastnih izračunih bi se iz sredstev vseh državljank in državljanov na račune zasebnih šol zlilo še dodatnih 390 tisoč evrov. In drugič. Predlagatelj želi razgraditi kompleksnost zgodovine na neko preprosto manihejsko dvojico dobrega in zla, kot pač njemu samemu ustreza po njegovem lastnem ideološkem situ, po njegovih lastnih ideoloških prepričanjih in potem želi tem prepričanjem podvreči še vse generacije, ki danes doraščajo. Na kratko, pod krilatico obsodbe totalitarizmov želi SDS spremeniti izobraževalni sistem v svoj specialni ideološki aparat. Kaj pa je pravzaprav z zasebnim izobraževanjem narobe? Zasebno šolstvo ne služi javni koristi, ampak zasleduje ideološke ali profitne cilje. S kakšnim motivom bi sicer nekdo želel izpostaviti svojo izobraževalno institucijo? In prav tem zasebnim ciljem v Združeni levici nasprotujejo, saj so v nasprotju s skupnim dobrim, pri nas pa so sploh pogosto v službi visokega klera Rimskokatoliške cerkve. Eden izmed takih posebnih motivov, na primer, je desničarsko grmenje nad totalitarizmi in vzklikanje o svobodi. Za kaj pravzaprav gre, kaj se za temi vzkliki v resnici skriva, vemo. Skriva se histeričen, kulturni in ideološki pogrom nad ljudstvom, ki je premagalo okupatorja, to je našim ljudstvom. Na vse kriplje ga motita, predlagatelja namreč, polpretekla socialna revolucija in kulturna osvoboditev, ki se je zgodila. Namreč ravno herojski ljudski odpor proti okupatorju, temeljno socialno preobrazbo v družbeno enakost in kulturno samozavest, ki se je začela iz tega napajati, SDS označuje kot totalitarizem. V Združeni levici bomo glasovali proti temu predlogu, bi pa rad dodal, da bi se bilo bistveno bolj smiselno ukvarjati z vprašanji, kako vzpostaviti neko kakovostno vsem dostopno javno šolstvo, namesto da se spet ukvarjamo z esdeesovskimi totalitarizmi in totalitarizmi. Zelo pomembna vprašanja v prihodnosti nas čakajo, tako kar se tiče posebnega polja izobraževanja kot na sploh [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]zgodovino in zgodovinska dejstva bi kazalo ohraniti takšna, kot so, iz njih pa črpati navdih v prizadevanju za prihodnost po meri ljudi ne pa kapitala. Hvala.
Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vi ste po navadi zelo natančni pri obrazložitvah glasu, kadar kakšen izmed mojih poslanskih kolegov malo zaide. To, kar smo sedaj poslušali od gospoda Kordiša, z veliko napisano gospod, pa ni obrazložitev glasu, ampak polemika ali pa razprava in polemika s poslansko skupino. Jaz predlagam, da v izogib nadaljnjim zapletom ali podučite poslance Združene levice, kaj je obrazložitev glasu v osebnem imenu in jih podučite, kaj je razprava in kaj je procesni predlog in tako naprej, ker so pobrkljali čisto vse. Predlagam, da v izogib tudi kolega opozorite, mu daste opomin, tako kot ste jih mojim kolegom in meni že večkrat podelili za razprave, ki so bile standardizirane ali kot replika ali kot obrazložitev glasu. Lepo prosim, da pač ustrezno reagirate! Hvala lepa.
Hvala, za vaš postopkovni predlog. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospa Irena Kotnik.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini SMC menimo, da mora nadgradnja elementov domovinske in državljanske vzgoje temeljiti na vsebinskih in predvsem strokovnih izhodiščih ter premislekih. Vsebine in cilji posameznih učnih načrtov in predmetov ter njihova vsakokratna nadgradnja ne morejo biti stvar zgolj političnih odločitev, še posebej ko gre za tako pomembne elemente, kot so razvijanje domovinske in domoljubne zavesti. Naj še enkrat poudarimo, da sta temeljna predpogoja za domovinsko vzgojo humanizem in strpnost, bistveno je povezovanje in zbliževanje ne pa razdvajanje. Domovinska vzgoja je namreč vedno vzgoja za in ne vzgoja proti. Ker ima področje domovinske vzgoje pomembno vlogo pri uresničevanju dolgoročnih ciljev, javnega sistema vzgoje in izobraževanja in ker vprašanje zasebnih šol ni povezano le z višino financiranja, morajo biti vsakokratne spremembe krovnega zakona premišljene, strokovno utemeljene in dobro načrtovane. V Poslanski skupini SMC predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Še bodo očitno obrazložitve v lastnem imenu. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, tokrat bom zelo kratek. Predlagane novele ne bom podprl, saj menim, da je premalo premišljena. Verjamem, da je namen dober, ampak glede na stališče vlade, ki se je tudi zavezala, in po mojih informacijah je že v pripravi sprememba obstoječega zakona, ki bo sigurno sistemsko in dolgoročno prinesel izboljšave v učne sisteme, tudi v smislu dodatne umestitve domovinske vzgoje pa tudi drugih vsebin, menim, da je smiselno v tem trenutku počakati, stroki prepustiti, da natančno opredeli vsebino, predvsem pa v interesu nerazdvajanja, kot je bilo skozi današnjo razpravo moč zelo enostavno zaključiti, ampak v smislu poenotenja celotnega slovenskega prostora. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Jurša.
Na začetku moram povedati, da iz nekih mojih objektivnih razlogov ne morem podpreti zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja predvsem iz nekih načelnih zadev. Moram priznati, da sem danes iz objektivnih razlogov spremljal to razpravo nekje drugje, ne pa v tej dvorani, in moram reči, da to, kar se je govorilo, prinaša en sam razdor znotraj slovenskega naroda. Razprava tako z ene strani, mogoče malo bolj kot pa z druge, je bila neznosna, neprimerna, grda, nesramna. Mislim, da bi moral predsedujoči marsikdaj prekiniti to razpravo. Na osnovi takih razprav imajo Slovenke in Slovenci svoje mnenje o nas, ki tukaj sedimo. Domoljubje razlaga vsak po svoje. En del zgodovine bi ustrezal enim, drugi del bi ustrezal drugim. Kaj, če bi se enkrat skupaj usedli in bi poskušali to zadevo in to zagonetko strniti v eno skupno misel in idejo in pozneje tudi uporabljati. Ampak veste, to povem vsem vam oziroma vsem nam, ker vsi mislimo, da je samo naša zadeva prava. Pa ni. Pa še za zaključek to. Narod, ki se sramuje svoje zgodovine, je ni vreden.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Andrej Čuš.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Seveda bom sam predlog novele Zakona o organizaciji financiranja vzgoje in izobraževanja podprl. Ampak ne zaradi tega ker je to predlog poslanske skupine SDS, ampak izključno zaradi tega, ker sledi sodbi Ustavnega sodišča. Današnja razprava je bila res dolga in široka in upravičeno sem dobil v razpravi vtis, da marsikateri razpravljavec ni prebral sodbe Ustavnega sodišča. Seveda pa v naši poslanski skupini izpolnjujemo svojo vlogo, torej vlogo opozicije, nadzornika vlade, in ocenjujemo, da vlada zamuja. Tudi nič ne dela. Poglejte, včasih so bile moderne kavbojke, včasih trenirke, včasih band Kelly Family, včasih nakupovanje v Gradcu, danes pa, če uporabim ali pa gledam ime vladajoče stranke, je moderno nič delati. Zato smo pristopili k delu mi. Če nadaljujemo. Sodba Ustavnega sodišča nam jasno daje navodilo kot zakonodajalcu, da pripravimo novelo Zakona o organizaciji financiranja vzgoje in izobraževanja. In ne nam tukaj, prosim, prodajati nekih ideoloških floskul in pa parol proti zasebnemu, proti kapitalu. Poglejte, smo v 21. stoletju, leta 2015. Ko govorimo o zasebnem in javnem, poglejmo primer osnovnega šolstva. Imamo 744 osnovnih šol, ki so javne, in 3 zasebne osnovne šole. Zdaj pa govorite, da so te tri zasebne šole krive za vso slabo stanje v državi. Pa prosim, ne nas farbati, pa ne zavajati javnosti. Jaz podpiram razpravo o problematiki v šolstvu, ki se je danes izkazala, da je širša. Ampak poglejte, sodbo Ustavnega sodišča je treba spoštovati. Zakon je v prvi obravnavi, lahko ga tudi skozi nadaljnje postopke dopolnimo, zato ne vidim nobene potrebe, da bi kaj zavračali. Sam bom seveda zakon podprl. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala predsednik, za besedo. Sam bom podprl predlog zakona, kajti pred seboj imam odločbo Ustavnega sodišča, ki lepo zapiše, da je prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI v delu, ki se nanaša na javno veljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo. Lahko si mislimo o odločbah Ustavnega sodišča, kar si pač hočemo, morda se kdo z njimi tudi strinja, morda se kdo z njimi ne strinja, ampak mislim, da jih je treba spoštovati, predvsem pa v prvi vrsti prebrati, preden jih kdo želi komentirati. Ustavna odločba je zelo jasna, tudi predlog zakona v prvi polovici zakona sledi tej odločbi Ustavnega sodišča in za razliko od mnogih razpravljavcev ne vidim v treh osnovnih zasebnih šolah nobenega bavbava, nobenega razkroja javnega šolstva, nobenega razbohotenja zasebnega šolstva, ampak izključno se strinjam s tistim, kar je zapisalo tudi v Ustavno sodišče, da je treba javne šole in zasebne šole izenačiti tam, kjer se 100-odstotno financira njihov program. Sam osebno ne pristajam na politiko, ki je bila danes izražena v tem, da je govor o domoljubju celo neko širjenje sovraštva oziroma da je govor o domoljubju tudi neko ideološko vprašanje. Gre za tipično vprašanje vrednot Slovenije, slovenske države, slovenskega naroda in očitno imajo marsikateri poslanci in politične stranke problem z domoljubjem. Jaz osebno ga nimam, zato tudi podpiram, da med cilji za vzgojo in izobraževanje zapišemo, da je vzgajanje za svobodno družbo z obsodbo vseh totalitarizmov treba vnesti v osnovne šole, ter da je treba v izobraževalne programe vključiti načela domoljubja v vse učne načrte, kjer je to možno. Podprl bom zakon zato, ker ne verjamem obljubam Vlade, ki bo analizirala, plačevala avtorske honorarje, potem razpravljala, na koncu pa bo itak odločila tipično ideološko.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Breznik.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Drage kolegice in kolegi! Kot veste, kot sem že danes napovedal, bom novelo zakona podprl. Podprl jo bom zato, ker se zavedam, kaj pomeni javno in kaj pomeni zasebno. Spomnil sem se na eno zgodbo, ki jo bom prebral. 1861 leta je znameniti naravoslovec, William Barton Rogers ustanovil neko ustanovo, za katero je dejal, da želi, da bo to neodvisna izobraževalna ustanova, ki bo pomembna za čedalje bolj industrializirano Ameriko. Ta ustanova se danes imenuje MIT. Ta ustanova je danes najbolj pomembna državna ustanova na svetu, dala je na desetine Nobelovih nagrajencev. Spoštovani kolegi iz Združene levice, to je ustanova, iz katere izhajajo patenti, vsi tisti, ki jih imate danes na mizah, od mobilnih aparatov, notebookov, v katerega kolegica Tomićeva pravkar tipka. To je produkt tega grdega neoliberalnega kapitalizma, tržnega gospodarstva, predvsem pa neodvisne izobraževalne ustanove. Produkt teh znanstvenikov iz tistih uravnilovk, iz tistih izobraževalnih ustanov, kjer ni konkurence, kjer ni znanstvene preverljivosti, tako kot v naših polpretekli zgodovini, kjer vsak dokument, ki ga je tudi kolega Pojbič potegnil, pomeni negiranje vsega, kar so nam nekoč govorili. To je skupek tega zakona. Želimo, da iz te nove generacije dobimo kritične intelektualce, svetovljane, predvsem pa ljudi, ki bodo imeli evropske in vrednote civiliziranih narodov. To je bistvo tega zakona in začetek je danes tukaj na mizi. Najlepša hvala, spoštovani kolegi.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi! Sam bom seveda zakon, ki ga je predlagala SDS, podprl. Podprl ga bom zato, ker odpravlja protiustavno stanje, ki ga je ugotovilo Ustavno sodišče. Gre se za to, da imajo starši kakor tudi otroci pravico, da se šolajo, kjer želijo, bodisi da je izobraževalna ustanova javna, bodisi da je zasebna. Kakor lahko vidimo tudi na primeru zdravstva, pa pri privatnikih problemov ni, kjer je pa stvar javna, se pa problemi kar kopičijo. Drugi razlog, da bom zadevo podprl, je ta, da v gimnaziji nisem niti enkrat slišal za Jožeta Pučnika, dokler prva Janševa vlada ni poimenovala glavnega letališča po njem. Da niti enkrat nisem slišal, kaj se je z zgodovino Slovenk in Slovencev dogajalo tam po letu 1953/1954, do kamor smo prišli do sredine maja v četrtem letniku, potem pa smo imeli zgodovino najprej še samo tisti, ki smo jo vzeli na maturi. Strinjam se, da je treba vsa leta zgodovine, tako II. svetovno vojno, I. svetovno vojno in še nazaj obravnavati, vendar pa me moti, da nikakor ne obravnavamo tiste zgodovine, ki je pa nekako najsvetlejša luč v zgodovini slovenskega naroda, to je zagotovo proces osamosvojitve. Ne vem, ali so problem osebe, ki so bile takrat glavni akterji, ne vem, zakaj se to ne izvaja, na šestih straneh je bilo to v učbenikih, ampak kot sem že dejal, do tja nismo prišli. In pa ne nazadnje, podprl bom tudi zaradi člena, ki ga predlagamo, in sicer vzgajanje za svobodo in pa za obsodbo vseh totalitarizmov. Verjamem pa, da imajo s tem nekateri hud hud problem, ker če bomo mladim v osnovnih in srednjih šolah jasno povedali, kakšne zločine in kakšne krivice ter kršitve človekovih pravic so nam prinesli fašizem, nacizem in komunizem, bodo imeli predvsem probleme nekateri tukaj v parlamentu, ki koketirajo s komunističnimi klavci, saj bodo ob veliko število volivcev.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Primož Hainz.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Jaz seveda ne bom podprl predloga zakona, ob tem pa dovolite samo nekaj misli. Gre namreč za to vprašanje zgodovine, o kateri je bilo danes zelo veliko govora. Moram reči, da mi nimamo nobene pravice, torej sam zase že vem, da ne, obsojati naših pradedov, ki so živeli v Avstro-Ogrski in so tam bili nekako zadovoljni ali pa tudi ne. Ampak to je bila njihova država. Naši dedi so se odločili za Državo SHS, kasnejšo Jugoslavijo, in jih tudi ne moremo obsojati, ker so to naredili. Takratna ocena njihova je bila, da so šli na nekaj boljšega, pač iz avstrijskega, nemškega prostora. Tudi ne moremo obsojati naših očetov, ki so šli v drugo Jugoslavijo. Njim se je zdelo, da so naredili nekaj dobrega, da so šli v osvobodilno vojno na strani borcev proti nacifašizmu in so oblikovali neko skupnost. Nimamo nikakršne pravice. Mi smo se seveda odločili in smo šli v samostojno Slovenijo. In jaz ne bom dovolil mojim otrokom, da bodo rekli, da sem se narobe odločil. Odločil sem se v tistem času pred dvajsetimi leti tako, kot sem bil takrat prepričan, da je najbolje zame in za bodočnost. Toliko okrog teh velikih zgodovinskih tem. Seveda je pa treba vedeti, šola je vedno politikum. Včasih je bil politikum, ker je bila šola monopol Rimskokatoliške cerkve, kasneje s francosko revolucijo se je to začelo obračati in je postala šola pač stvar laičnosti. Mimogrede, če mi bo uspelo, namreč dejstvo je, da so nas pred 25 leti prepričevali, šola mora biti nevtralna, šola lahko samo poučuje, ne sme vzgajati. Danes pa, zanimivo, sem poslušal ves dan, da šola mora vzgajati. To je velik napredek s tako imenovane desne strani.
Postopkovno gospod Franc Breznik, domnevam. Ne. Gospod Hanžek želi še postopkovno. Gospod, ne gospod, Matjaž Hanžek.
Lahko sem tudi gospod. Malo sem počakal nisem mogel takoj reagirati, ker ne sprejmem žalitev. Moji predniki od dedka naprej so bili komunisti. Moj dedek je preživel desetletja in več v nekem drugem totalitarističnem sistemu samo zaradi tega, ker je javno priznal, da je komunist, in potem tisti sistem za vas ni bil totalitarističen. Preživel je dve leti v italijanskih in dve leti v nemških taboriščih zato, ker je bil komunist. In nikogar ni zaklal. In prosim, protestiram tukaj, da v tem državnem zboru moje prednike zmerjate s komunističnimi klavci. Hvala lepa.
Preden karkoli nadaljujemo, neka splošna zadeva, ki velja za vse tovrstne ideološke govore. Vsak govorec je odgovoren za govor o temi. Problem je lahko v temi, a običajno je kar v govorcu oziroma o njegovem ali njenem odnosu do teme. Žal mi je včasih samo poslušalcev in poslušalk, ne glede na to pa jih ni za podcenjevati in tudi brez vaših oziroma naših opozoril si bodo znali ustvariti svoje mnenje. Dovolj je, da nas poslušajo. Še kakšno postopkovno ali karkoli podobnega. Obrazložitev. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Ljudmila Novak.
Podprla bom ta zakon, ker menim, da je v Sloveniji zasebno šolstvo slabo obravnavano, ker menim, da je zasebnega šolstva premalo in da je prav, da otroci, ki obiskujejo zasebne šole, imajo enake pogoje kot tisti, ki obiskujejo državne šole oziroma, da so ti programi enako financirani. Prav tako menim, da se v slovenskem šolstvu premalo obravnava novejša slovenska zgodovina in da je premalo vsebin, ki so posvečene državljanski in domovinski vzgoji in etiki. Ker ta predlog zakona to predlaga, bom ta zakon podprla.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Ta zakon bom podprl zato, ker je Ustavno sodišče naložilo Vladi in Državnemu zboru, da popravita krivico, ki se je desetletja dogajala trem zasebnim šolam. Ustavno sodišče je naložilo, in to je pač treba odpraviti, ne glede na to, kaj si kdo med nami misli. Ta zakon ima tudi finančne posledice – 390 tisoč evrov. In to ne predstavlja pravzaprav nič, to je samo polovico honorarja Stanke Setnikar Cankar, ki je odstopila ali pa približno enako honorarju predsednika Vlade, ki ga je dobil za svoje znanstveno delo. Neznaten strošek. Nekaterim ni vredno niti odstopiti za tako prejete honorarje in se mi zdi neprimerno, da se na to sklicuje kdorkoli. Podprl bom ta zakon tudi zato, ker prinaša pomembne vsebine, ki jih je treba dograditi in niso v dosedanji zakonodaji in kurikulumu pravilno in primerno urejene. Najbrž bo treba tudi sanirati znotraj kurikulumov kakšno zgodovinsko dejstvo. Tudi to, da so bili tudi tisti, ki se imajo za komuniste do 22. junija, [[znak za konec razprave]] do napada na Sovjetsko zvezo kolaboranti nekoga, ki ga tako potem obsojate. To so pač nesporna dejstva. In čez 14 dni bomo slavili praznik ob 27. aprilu, dnevu upora proti okupatorju. Ampak takrat je šlo za ustanovitev protiimperialistične fronte ne za osvobodilno fronto in tako naprej. Skratka, veliko je vsebine, ki jo je treba definirati na novo pa tudi primerno predstaviti šolajoči mladini, da ne bomo imeli problemov, kot jih imajo nekateri koalicijski poslanci, ki ne poznajo niti dveh največjih državnih praznikov. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Najprej moram povedati, da ne razumem, resnično ne razumem zakaj koalicijska večina nasprotuje temu, ker 98,4 % imamo v Republiki Sloveniji javnega šolstva, na drugi strani imamo samo tri zasebne šole. In ne razumem strahu tistih, ki nas poskušajo tukaj prepričati, da je to narobe in da gremo po napačni poti, ker se bojijo konkurence. Ne morejo se bati konkurence, če imamo na eni strani 98,4% javnega šolstva, na drugi strani pa samo 3 zasebne šole. In druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, je, spoštovani gospod predsednik in spoštovane poslanke in poslanci, enostavno ne morem verjeti, da še naprej poslušamo laži in neresnice o naši zgodovini in da nekateri, ki v tem parlamentu govorijo neresnice in laži, poskušajo narodno osvobodilni boj izkoriščati za svoje privilegije, torej za privilegije, ki iz tega izhajajo. To je neokusno, nedopustno in sramotno. In tisti, ki o tem govorite na tak način, naj vas bo sram! Zame, kot pravega Slovenca, je ključna osamosvojitev Slovenije, zame so ključni moji otroci, naši vnuki in vsi tisti, ki bodo v prihodnosti morali živeti s tem, kar se je zgodilo, in s tem, kar bomo mi storili za to, da bodo v prihodnosti lahko mirno živeli in se ne bodo srečevali s takšnimi problemi in takšnimi situacijami, kot se mi zdaj srečujemo, da nam pretvarjajo zgodovino in nas poskušajo prepričati, da se moramo poistovetiti s tistim, kar je neresnica. Jaz si želim, da bodo naši otroci, naši vnuki živeli mimo tega, zato je čas, da to razčistimo. Glasoval bom seveda za ta zakon, ker sem prepričan, da zasebno šolstvo nikakor v nobenem primeru ni tisto, ki bi lahko kakorkoli vplivalo na to, da bo [[izklop mikrofona]]
Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Meni pa je prav današnja razprava potrdila, kako prav je, da tega zakona ne sprejmemo. Če bi bila kakorkoli prej v dvomih, pa nisem bila, že prej sem bila prepričana, da ta zakon ni dober, da vnaša dvome, da spet odpira ideološka vprašanja, da nas obtožujejo, kdor razmišlja drugače kot desna opcija, da je lažnivec in tako naprej. S tega vidika imam prav mirno vest in bom z mirno vestjo glasovala proti temu zakonu.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Jaz se moram našim volivcem opravičiti, ker smo tako dolgo molčali. Naši volivci rečejo, da kako dovolimo to potvarjanje zgodovine in molčimo. Zakaj to dovolimo? Zato, ker hočemo enkrat nehati s tem. Želimo si nehati, vendar vi se ne ustavite. Potvarjanje zgodovine je nekaj, o čemer ste zelo dobri. Učitelji zgodovine ne upajo v šolo, kadar gre za obdobje NOB, ker prihajajo starši takšnih nazorov in jim grozijo. Dejstvo je, spoštovani, bom rekla spoštovani, ker ste le moji kolegi, da nikoli samostojne Slovenije brez NOB ne bi bilo. Bili bi še vedno pod fašističnim nemškim škornjem. Mogoče bi vam to ustrezalo. Opravičevanje kolaboracije je nedopustno. In če hočemo priti do kakršnekoli sprave, moramo enkrat za vselej nehati s temi spori, nehati z zgodovino in ljudem dati eno perspektivo in se pogovarjati za naprej. Samo to bom rekla, tega vašega predloga zakona ne bom podprla.
Ali sem dal komu mogoče besedo? Gospod Pojbič, nisem vam dal besede. Razprava je tako pri glavni točki kot sedaj pri obrazložitvi glasu povsem mimo tega, o čemer se pravzaprav pogovarjamo, in je popolnoma ideološka. Drugega ne morem narediti, kot da dam tiste postopkovne predloge naprej, ki so predvideni. Sedaj ima besedo gospod Jernej Vrtovec za obrazložitev glasu v lastnem imenu.
Spoštovani! Sam bom predlog zakona podprl, ker sledi odločbi Ustavni sodišča in krepi šolstvo. Namreč, prvič, več zasebnega šolstva pomeni kakovostnejše storitve oziroma večjo konkurenco in posledično boljše storitve – za koga? Za naše otroke. In bodimo družba znanja, bodimo družba razvoja. Zaradi tega si želim, da bi bila ta novela zakona sprejeta oziroma da bi šla v nadaljnje branje. In drugič, novela zakona predvideva več domoljubja. In tukaj, vsaj na podlagi razprave, ki smo jo imeli, ste nekateri popolnoma zbanalizirali ta predlog zakona. Domoljubje ste pomešali z nacionalizmom. Če bi se v osnovnih šolah, če bi se v učilnicah več ukvarjali z letom 1991, potekom osamosvojitve Slovenije – le kaj bi bilo s tem narobe?. Premalo se s tem ukvarjamo. Profesorji, učitelji tudi nam politikom pripovedujejo, da na koncu leta zmanjka časa za tovrstno vsebino, in da nekako to obdobje slovenske osamosvojitve ne pride na dan. Za konec naj zaključim. Rad bi poudaril, da nekako postransko gledanje na polpreteklo zgodovino v Sloveniji predvsem s tiste strani, spoštovane gospe in gospodje, je dejansko neprimerno. In včasih smo na tej strani lahko upravičeno žalostni, kako se sprenevedate, spoštovane gospe in gospodje! Kajti nekateri ste v preteklosti sedeli v pomembnih, takšnih in drugačnih koordinacijah, in imeli vpliv tudi nad tem, kaj se v šolstvu dogaja. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Zakona ne bom podprl, ker odločba Ustavnega sodišča o financiranju javno priznanih programov zasebnih šol ni v duhu z Ustavo Republike Slovenije in ni v skladu z interesi večine ljudi v tej državi. Ustavni sodniki in sodnice imajo svoje nazore in tokrat so, in pri tem ne gre za nek osamljen primer, za osamljeno odločitev, z majhno večino stopili na stran zasebnega interesa v škodo javnega skupnega interesa. Prava pot je, da spremenimo 57. člen Ustave in jasno stopimo v bran javnemu šolstvu. Vendarle ideja javnega šolstva sloni na tem, da je znanje dobrina, ki brez diskriminacije pripada vsem. Zato ni podvrženo tržni logiki ali neki logiki posameznih političnih idej, ampak je laično brezplačno in sleherniku dostopno. Socialisti smo brezpogojno zavezani projektu družbenega napredka, zato odločno stojimo na strani izobrazbe kot sredstva emancipacije tako v primeru posameznika kot celotne skupnosti. Samo javno šolstvo je zares v javni službi, v službi napredka, v službi vseh državljank in državljanov. Kakorkoli obrnemo, šola je v takšnem ali v drugačnem režimu ideološki aparat države. Šola ustvari človeka. Predlog SDS pomeni izobraževanje, ki ustvarja, modelira človeka po njihovi lastni podobi. In tega pri najboljši volji ne morem podpreti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Matej Tonin.
Zakon bom podprl. Ampak ko pa poslušam to razpravo, pa ne vem, ali bi jokal ali bi se smejal, ker se mi zdi, da se zelo preproste stvari komplicirajo do onemoglosti. Ko poslušaš današnjo razpravo, se zdi, da se pogovarjamo o dveh različnih šolah, očitno o eni, kjer učijo, da je zemlja ravna, in o drugi, kjer učijo, da je zemlja okrogla. Pa to ni res, in to nima nobene zveze z resnico. Mi se danes ves čas pogovarjamo o šolah, ki učijo javno veljavni program. To je bistveno. Tako privatne kot tudi državne šole učijo javno priznan program. In sedaj imamo na eni strani 700 državnih šol, na drugi strani pa 3 privatne šole – vse so pa javne. To pomeni, da v vse te šole posamezniki lahko gredo in vse te šole izvajajo javno priznan program. Tisti poslanci, ki bi pred svojim poslanskim mandatom oddelali tudi kakšen mandat občinskega svetnika, bi najverjetneje vedeli, da državne šole, kjer so občine ustanoviteljice, stanejo po več deset tisoč evrov letno. Tisti, ki ste bili župani, to veste. Te javne šole pa državo ta strošek razbremenijo, ker ta denar zagotovijo sami. In sedaj je težko razumeti vso to razpravo, v čem je sedaj problem, če se pogovarjamo, kako se bo v teh šolah izvajal javno priznan program. In da je to problem, da je bil ta program povsod enako plačan, tam, kjer so državne šole, in tam, kjer so privatne šole. Razumi, kdor more, da za enako delo ni enako plačilo. Kje ste liberalci in socialisti?
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Andrej Šircelj.
Jaz bom ta zakon podprl iz zelo enostavnega razloga. Glede na svetovne razmere svetovni analitiki danes predvidevajo, da bo treba v naslednjih desetih letih ustvariti milijardo novih delovnih mest. Del teh novih delovnih mest bo pripadalo tudi Sloveniji. In vsako novo delovno mesto lahko dobiš samo z dobro izobrazbo. Nova dobra služba lahko mlademu človeku, lahko človeku spremeni življenje. Konkurenčno delovno mesto lahko spremeni družbo na boljše. In konkurenčno delovno mesto lahko dobiš z dobro izobrazbo. Ta zakon vnaša konkurenco na področju izobraževanja, za konkurenčna delovna mesta, zato da bodo mladi lažje dobili izobrazbo za ta delovna mesta. Za to pravzaprav gre, in to je začetek nekega procesa. Dobra izobrazba nudi konkurenčno delovno mesto in nudi perspektivo za mlade ljudi. Brez tega dejansko danes napredek ni možen. Če daje in zasebno in javno šolstvo boljše rezultate, in danes nam vse analize kažejo na to, daje tudi ta zakon boljšo perspektivo za mlade, da bodo dobili službo, da se jim bo spremenilo življenje na boljše in da se bo celotni družbi spremenilo življenje na bolje. Zato bom podprl ta zakon.
Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanje primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 51. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o bančništvu v okviru rednega postopka. Državni zbor je v petek, 27. marca 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. V zvezi z usklajenostjo zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da pred tretjo obravnavo Predloga zakona o bančništvu na kratko predstavim uskladitveni amandma k 53. in 402. členu zakona. Vlada amandma vlaga na podlagi 140. člena Poslovnika Državnega zbora zaradi medsebojne neusklajenosti posameznih določb zakona zaradi amandmajev, ki so bili sprejeti v dosedanjem postopku obravnave predloga zakona. Amandma k 53. členu je posledica neusklajenosti zakonskega besedila, do katere je prišlo zaradi sprejetega amandmaja k prvotnemu predlogu 54. člena Predloga zakona o bančništvu. V drugem odstavku je namreč vseboval rok, v katerem se je kandidat za člana nadzornega sveta banke moral uskladiti z zahtevami iz 36. člena, ki določa pogoje za istočasno opravljanje več direktorskih funkcij. Ker je bil torej z amandmajem k 54. Členu Predlogu zakona o bančništvu črtan drugi odstavek, je treba rok določiti neposredno v 53. členu. Rok pri tem ostaja enak, torej 6 mesecev od vpisa sklepa skupščine o imenovanju člana nadzornega sveta v sodni register. Druga sprememba se nanaša na 402. člen predloga zakona. Pri tem gre za popravek napake, saj bi se moral amandma, ki je bil v okviru druge obravnave na matičnem delovnem telesu sprejet k 401. Členu, nanašati na 402. člen predloga zakona. Posledično je izpadlo besedilo starega 401. člena, zato se s tem amandmajem predlaga, da se vsebina prvotno predlaganega 401. člena vključi v 402. člen. Vlada pričakuje, da boste besedilo Predloga zakona o bančništvu potrdili tudi v tretji obravnavi, saj se bo s tem izboljšala finančna stabilnost in varstvo vlagateljev v bančni sistem. Hvala.
Ker je Vlada opozorila in tudi predstavila amandma, bo zdaj ta amandma pred nadaljnjo obravnavo predstavljen tudi vsem poslancem na klop, tako kot veleva poslovnik. Državni zbor bo z obravnavo te točke nadaljeval po končani 1. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vi ste s tem, ko ste naložil oziroma ko boste razdeliil ta predlog uskladitvenih amandmajev na poslanske klopi, pravzaprav nam onemogočili, da bi se v tem delu posvetovali. V tem času, ko poteka glasovanje o zahtevah za odgovore poslanskih vprašanj, se pač ni možno sestati, niti to zadevo dobro pregledati. In vi zahtevate zdaj od nas, ko nam boste dali nekaj deset minut časa med samo sejo Državnega zbora, da to nekako na hitro pregledamo in potem boste vi tehnično speljali sejo in zaključili. Jaz sem vas že opozoril, da tak način dela, kot ste ga ubrali že pri eni od prejšnjih točk, ko smo obravnavali Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ko člani opozicijskih strank nismo imeli nobene možnosti, da bi pogledali, proučili, da bi lahko tudi pripravili skupaj s strokovno javnostjo amandmaje, je zdaj neka podobna zadeva. Kako naj odgovorno ravnamo ali pa presodimo to zadevo, če tega ne moremo narediti? Predvsem postopkovno bi predlagal glede na to, da bo najbrž kmalu izredna seja Državnega zbora glede predloga predsednika Vlade za razrešitev, da to točko, glasovanje o tem amandmaju in o zakonu, prestavimo za nekaj dni in da v tem času poslanske skupine to pogledajo, se posvetujejo in da vidijo, za kaj pravzaprav gre. Mislim, da je to neprimerno, da na tak hiter način mimo vsega nam daste na mizo neke rešitve in zahtevate od nas odločitve. Sploh pri tako pomembnem zakonu, kot je ta predlog, ki je sedaj na vrsti za glasovanje. Predlagam, da ta proceduralni predlog daste na glasovanje. Tudi predlagam, da ga podprete. V petih dnevih se svet ne bo sesul, bi pa bilo dobro, da to pogledamo in morda tudi kakšno zadevo tudi sami pogledamo.
Takole. Glede na ustaljeno prakso sprejemanja oziroma opravljanja druge in tretje obravnave na isti seji, bom glede na tisto, kar je bilo predhodno povedano, po končani 1. točki odredil 15-minutni odmor, da se boste lahko detajlno seznanili s celotnim amandmajem in bomo o njem glasovali 15 minut po končanju prve točke. To je totalno v skladu s tistim, kakor se je do sedaj počelo v Državnem zboru. Vse vlade so delale na ta način in ne vidim nobene potrebe za to, da bi se v tem primeru delalo drugače. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poglejte, danes smo cel dan poslušali od koalicijskih poslancev in tudi stališče Vlade smo brali in tako je bilo tudi predstavljeno, da so naši predlogi neceloviti, niso sistemski in zaradi tega je treba naše zakone pravzaprav zavrniti na glasovanjih. Do zdaj ste opravili že z dvema takima našima predlogoma. Vi na nas naslovite kritike, zahtevate od nas neke sistemske ureditve, v tem konkretnem primeru, ko pa je prišla Vlada s predlogom nesistemske ureditve in je koalicija to podprla, pa kar naenkrat nastane tišina v Državnem zboru in pozabite na to, kar ste nekaj minut pred tem govorili o naših predlogih zakonov. Mislim, da taka dvojna merila v Državnem zboru pri koalicijskih poslancih in tudi pri Vladi so neprimerna. Če želite od opozicijske stranke z omejenimi resursi, da pripravi neko sistemsko rešitev, potem je povsem normalno, da bi koalicijski poslanci to zahtevali od svoje vlade. Ampak ko pride Vlada s tako rešitvijo, ki očitno nima repa in glave, in ste sprejeli še kaj takega, kar nima repa in glave, potem je to vse O. K. in greste lepo naprej po teh minimalnih standardih parlamentarne procedure. Niti spoštujete jih ne. Zato predlagam, gospod predsednik, da imate enake kriterije in da nam omogočite končno enkrat, da kot opozicijska stranka lahko to v miru pogledamo. Vlada je zakon proučevala dva dni, da je pripravila uskladitvene amandmaje, vi pa želite od nas, da se odločimo v 15 minutah, s tem da pridemo do poslanske in nazaj, mine sigurno nekaj časa. Neprimerno je to. Neprimerno. Ta zakon, ki ga je Vlada tu posredovala o bančništvu, ni kar neki zakon, da bi lahko pogledali prehodno določbo ali mesec dni dlje traja zakon ali manj, ampak gre za vsebinske popravke. Tako so bili tudi predstavljeni, in želimo, gospod predsednik, da končno enkrat prisluhnete tudi predlogu opozicijske stranke, ki, mimogrede, ni v ničemer neskladen s poslovniško ureditvijo. Pa če damo predlog, da se zadeva preloži na prvo naslednjo sejo in da boste to izglasovali, je pač to možno narediti, ne vem, tam do 6. aprila, do dneva napada na Beograd.
Preslišal bom tisti del, ki ga je za preslišati in dajem na glasovanje naslednji sklep: Na podlagi prvega odstavka 74. člena Poslovnika Državnega zbora se razprava in odločanje o uskladitvenem amandmaju k Predlogu zakona o bančništvu preloži na naslednjo sejo zbora. Ali o tem želijo besedo za predstavitev stališč poslanskih skupin? Ne. Lahko o tem glasujemo? Torej glasujemo o predlogu za preložitev. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti pa 47. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 47.]] Sklep ni sprejet in zato se bo tretja obravnava za ta zakon opravila na tej seji. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to so Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca, gospoda Jožeta Tanka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Jožeta Tanka v zvezi s kadrovsko politiko. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Predsednika Vlade sem spraševal v zvezi z dvema postopkoma za kandidiranja, eno za sodnika Sodišča Evropske unije in drugo za sodnika Evropskega sodišča za človekove pravice. To sta dva pomembna postopka. Prav je, da Slovenija v te institucije predlaga kandidate, ki so najprimernejši, vendar se je žal v teh dveh obeh primerih izkazalo, da se je predsednik sestal z enim od vseh prijavljenih kandidatov. Ko je šlo za Sodišče Evropske unije se je sestal samo z dr. Ilešičem, in to mesec in pol pred zaključkom postopka, in to v odprtem kandidacijskem postopku. Prijavljenih je bilo šest kandidatov. S tem je zagotovo neformalno ali pa tudi formalno zagotovil določeno pozicijsko prednost, ker je bila Vlada predlagatelj v tem postopku, in glede na stališče vodje Poslanske skupine SMC, da vedno podpre te predloge predsednika Vlade, najbrž tudi za neko ravnanje poslanske skupine. Drugi postopek, ki še teče, je postopek za sodnika Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu. Tudi tukaj je prijavljenih veliko kandidatov, dvanajst, postopek ni zaključen in tudi tukaj se je predsednik Vlade sestal samo z enim izmed prijavljenih kandidatov. Gre za dr. Gregorja Viranta. In tudi tukaj težko govorimo o tem, da je pristop predsednika Vlade enakopraven do vseh kandidatov. Če se sestane z enim izmed prijavljenih kandidatov, ima ta kandidat najbrž neko določeno prednost, vsaj neformalno prednost. In glede na to, da je tudi v tem primeru Vlada predlagatelj, tudi na ta izbirni postopek pada senca dvoma. Težko se sprijaznimo z dejstvom, ki ga je povedal predsednik Vlade, da se on o kandidaturah v teh postopkih s kandidati ni pogovarjal. Zato predlagam, da o odgovoru predsednika Vlade, s katerim se mimogrede ne strinjamo, ker vemo, da so neformalna srečanja včasih pomembnejša od formalnih, opravimo tudi razpravo v Državnem zboru. Predlagam, da se ta predlog tudi podpre. Hvala lepa.
Torej lahko glasujemo o tem predlogu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 46. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s povračilom vojne škode. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Violeta Tomić.
Hvala, za besedo. Letos mineva 70 let od konca 2. svetovne vojne in na žalost še vedno, kot vidimo, razpravljamo o ideoloških temah. Toda vojna škoda ni tema, ki bi razločevala Slovence. Do vojne škode so upravičeni prav vsi, ne glede na to, na kateri strani so bili. Zato vas pozivam, da glasujete za to razpravo, saj je vojna škoda nekaj, kar ne zastara. Poleg tega delovni ljudje v Sloveniji in celotni Evropski uniji zaradi varčevalnih ukrepov živijo vedno slabše, medna zaradi našega dolga, katerega vračilo Nemčija nepopustljivo terja od nas. Tako moramo prodajati naša najbolj strateška podjetja, podjetja, ki so jih gradili naši starši in stari starši. Podprite to razpravo tudi zato, da bi simbolično obsodili fašizem in nacizem, ki je največje zlo polpretekle zgodovine. Fašizem in nacizem, ki tudi zdaj znova dviga svojo glavo v Evropski uniji, in ne nazadnje zato, ker obstaja Društvo izgnancev Slovenije, ljudi, ki so kot majhni izgubili vse. Fašisti so jim porušili domove, njih pa še kot otroke izgnali v taborišča v Srbiji, Hrvaški, Bosni in Hercegovini, Italiji, Madžarski. Več kot 80 tisoč jih je bilo, danes jih živi samo še 11 tisoč 287 izgnanih, beguncev in pregnancev pa je 12 tisoč 15. Dovolite mi, da preberem iz knjige Ivice Žnidaršič, predsednice Društva izgnancev Slovenije: "Vračali smo se utrujeni in izčrpani od štiriletnega trpljenja, a srečni, da smo spet na svoji zemlji. Veliko se jih ni vrnilo, mnogi so se vrnili na pogorišče in izropane domove, a vsi z upanjem, da bo nekoč nekdo popravil krivico, ki jo je prizadel. Pa je ni. Status in pravice so po 2. svetovni vojni na podlagi 50. člena slovenske ustave uredili le za borce NOB, izostala pa je skrb za civilne žrtve vojnega nasilja. Status žrtve vojnega nasilja smo izgnanci in begunci dobili šele leta 1995. Društvo izgnancev Slovenije 1941–1945 je že leta 1991 pooblastilo državne organe Slovenije, da iztirjajo preostalo vojno škodo od Nemčije, ki je Slovencem in Sloveniji dolžna nekaj milijard ameriških dolarjev. Najmanj, kar bi morala Nemčija vrniti Sloveniji, je 3 milijarde evrov, če ne upoštevamo revalorizacije. Drugače pa boste morali tem ljudem pogledati v oči in jim povedati, naj nehajo čakati, nehajo upati, kajti njihove sanje ste prodali za dobre odnose z Nemčijo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti pa 53. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Mateja Tonina bo zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Mateja Tonina v zvezi z ukrepi Vlade za prestrukturiranje podjetji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije –krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Ljudje v prvi vrsti od nas pričakujejo, da bomo v tej hiši sprejemali ukrepe, zaradi katerih bodo ljudje imeli delo in dostojno plačo. To mislim, da je osnova, ki jo moramo imeti vsi v glavah. Danes se v Sloveniji srečujemo s številnimi prezadolženimi podjetji, ki živijo na robu. Če govorim v prispodobi, bi rekel, da niso ne za umreti in ne za živeti. Hkrati so pretirano zadolžena, da bi se lahko še naprej razvijala, vlagala v razvoj, če tega ne počnejo več, kar naenkrat zaostanejo za konkurenco, nimajo več dobrih izdelkov in na takšen način so izgubljena delovna mesta, s tem pa tudi plače in pa standard ljudi. Zato se mora ta država in tudi ta državni zbor aktivno vključiti v proizvajanje ukrepov, ki bodo malim mikropodjetnikom, zlasti družinskim podjetjem omogočila, da se bodo lahko prestrukturirali in s tem tudi razdolžili. V tem parlamentu smo se o mikro in malih podjetjih premalo pogovarjali. Pogovarjali smo se v velikih mastodonih, o bankah, o milijardah, nismo se pa pogovarjali o tem, kako naj podjetnik dobi 10, 20, 30 tisoč evrov kredita, da bo lahko uresničil svojo poslovno idejo in s tem ustvaril vsaj eno delovno mesto. In če kaj, potem jaz mislim, da bi ob vseh težavah ta razprava bila koristna. To je ne nazadnje pokazal tudi odgovor predsednik Vlade, to je pokazala vse dosedanja razprava, ki se je vrtela okrog tega, kako bi lahko v Sloveniji zagnali gospodarstvo, kako bi lahko ohranjali to gospodarsko rast, ki smo jo v lanskem letu tudi dosegli. Če ne bomo nič storili, potem se jaz bojim, da se bo to kolesje gospodarsko ustavilo. Imamo enkratno priliko, da se začnemo vsaj o teh stvareh pogovarjati in iskati rešitve. Ker je brezplodnih razprav, kakršnih je veliko, je mislim da dovolj, da pa je zdaj tudi čas, da se lotimo tudi plodnih debat, čeprav so lahko težke, čeprav so mnogo bolj komplicirane kot debate o partizanih in domobrancih, ampak so za prihodnost države, za prihodnost Slovenije nujno potrebne.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti pa 48. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luka Mesca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s tiho privatizacijo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 6, proti pa 64. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 64.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet V skladu s predlogom poslanke Nade Brinovšek bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Marije Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje gospe Nade Brinovšek v zvezi s projektom reorganizacije službe nujne medicinske pomoči. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Nada Brinovšek.
Predsednik, hvala še enkrat za besedo. Priprava pravilnika nujne medicinske pomoči in pa tudi mreže nujne medicinske pomoči je med direktorji javnih zdravstvenih zavodov in pa med župani kakor tudi med širšo javnostjo povzročila veliko nejevolje in pa tudi razburjanja. To pa predvsem zaradi tega, ker se je ta pravilnik pripravljal v veliki tajnosti in ker stroka s terena ni sodelovala pri pripravi tega pravilnika, kot je bilo želeno. Zato je tudi zahteva oziroma predlog direktorjev javnih zdravstvenih zavodov kakor tudi županov, da se ta pravilnik pred uveljavitvijo predstavi vsem direktorjem javnih zdravstvenih zavodov kot tudi županom, da bodo lahko pred samim sprejetjem na ta pravilnik podali svoje pripombe. Zato predlagam, da se opravi javna razprava in tukaj pričakujem tudi podporo kolegov s strani koalicije, ki so bili na posvetu v Zagorju in so to podporo temu predlogu tudi obljubili. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti pa 40. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Obenem vas, da bi se izognili kasnejšim problemom, obveščam, da je uskladitveni amandma Vlade Republike Slovenije k 53. in 402. členu Predloga Zakona o bančništvu objavljen na e-klopi. Prehajamo na naslednji predlog. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Laha bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen ter ministrice brez resorja, pristojne za razvoj, strateške projekte in kohezijo, Alenke Smerkolj na poslansko vprašanje Zvonka Laha v zvezi z enajstimi okoljskimi projekti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, za besedo. V Sloveniji imamo na voljo počrpati v tem letu še preko osemsto milijonov evropskega denarja iz stare finančne perspektive 2007–2013. Veliko projektov, ki so v sami izvedbi, ima težave in nekateri ne bodo končani, denar pa bo ostal v Evropski uniji. Imamo po drugi strani pa enajst kohezijskih projektov, ki so se po sklepu Vlade z junija lanskega leta že začeli, zdaj pa stojijo in čakajo na odločbe iz nove finančne perspektive. Možno je nekatere od teh projektov vključiti v staro finančno perspektivo in namesto tistih projektov, ki ne bodo končani, porabiti evropska sredstva. Imamo še dobre pol leta časa te gradbene sezone, da to dokončamo in čim več denarja počrpamo. Odgovor ene in druge ministrice je bil pač takšen, da je to sicer možno sicer, samo treba je pridobiti odločbe tistih projektov, ki sploh niso začeti, pa so odločbe izdane, in tistih, ki ne bodo dokončani, in vključiti tiste projekte, ki bodo letos končani do določene faze in s tem se bomo izognili temu, da bo ostalo kar precej, verjetno tudi v sto milijonih, evropskega denarja v Bruslju. Zadeva ni tako enostavna. Izvajalci, investitorji čakajo pri začetih projektih, stvar se pa ne premakne. Ministrstvo mora vsake tri mesece poročati pristojnemu obdobju o napredovanju teh projektov. To bo kmalu, ker je konec marca. Zato je smiselno, da se čim prej opravi razprava tukaj v Državnem zboru in pospešijo ti projekte, da bo čim več denarja iz stare finančne perspektive počrpanega in tudi čim prej začnemo črpati iz nove finančne perspektive. Zato predlagam, da se opravi temeljita razprava tukaj v Državnemu zboru, da si ti projekti čim prej poženejo v realizacijo.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 46. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z ustavno zakonskimi določili in razmerji med Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije in Sodnim svetom ter med Vrhovnim državnim tožilstvom in Državnotožilskim svetom ter Vlado Republike Slovenije oziroma Ministrstvom za pravosodje. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. V svojem poslanskem vprašanju sem dejansko ministra za pravosodje spraševal po njegovih načrtih v tem mandatu, ki jih ima na področju pravosodja, predvsem pa me je zanimal njegov pogled na tri veje oblasti in razmerja med njimi. Predvsem sem pa vključil tudi sodni svet. Mimogrede, danes sem našel eno raziskavo, ki jasno govori, da sodnega sveta v taki obliki, kot ga imamo mi, v mnogih drugih državah EU sploh ni. Seveda obstajajo sedaj številni razlogi, da o tem opravimo splošno razpravo, predvsem pa so ti razlogi na strani tožilstva, na strani Vrhovnega sodišča kot tudi na strani sodnega sveta. Premalo imam časa, da bi našteval te razloge. Mi smo na izrednih sejah ali pa točkah dnevnega reda v Državnem zboru o vsem tem že govorili, zato mislim, da o tem veste dovolj in prosim za podporo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 47. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Eve Irgl bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje gospe Eve Irgl glede integritete in spoštovanja zakonodaje. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 49. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Matjaža Hanžka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen na poslansko vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi z monitoringom slovenskih površinskih in podzemnih voda ter morja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ministrica je včeraj omenila, da bo poskušala najti denar za monitoring voda, ki smo ga obvezni opravljati zaradi direktive EU, še bolj pa zaradi nas samih. A ta beseda "poskusila" mi dokazuje, da ne ve, kje ga bo vzela. Dobil sem občutek, da je ta odgovor namenjen le temu, da me potolaži. A jaz se tako hitro ne dam potolažiti. Ta dvom mi potrjujejo tudi večkrat sprejete odločitve te in nekaterih prejšnjih vlad, da so deležne pozornosti le banke in tisti, ki neodgovorno razmetavajo naš davkoplačevalski denar. Ljudje in okolje, v katerem bomo živeli, pa nikogar ne zanima. Dejstvo je tudi, da je treba generirati podatke za vsako leto, ne glede na to, kdaj se rezultati poročajo v Bruselj. Letošnje leto bo prvi precedens, ko s podatki zamujamo. Ti izgovori, da se stvari urejajo z novo agencijo za vode, so nesmiselni. Ta agencija za upravljanje voda z monitoringom še dolgo ne bo imela nič skupnega. Izvajalci monitoringa voda v Sloveniji so bili zavodi za zdravstveno varstvo, ki so edini imeli akreditirane laboratorije za ta dela. Z namenom bolj racionalnega dela so vse slovenske zavode za zdravstvo združili v Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano, ki je začel delovati na začetku lanskega leta. Nacionalni laboratorij ima akreditirane laboratorije, akreditirane vzorčevalce, opremo in vse, kar se rabi za to. Torej vzpostavili smo nacionalno laboratorij za monitoring, zdaj pa monitoringe ukinjamo. Še več. Kot je bilo slišati iz ust ministrice, se vzpostavlja nov sistem za upravljanje voda. Vendar kot je bilo razumeti tolažilne besede, bi naj nova organizacija poskrbela za monitoring. To bi bil še en nesmiseln na novo postavljati sistem z izredno drago analitiko, mrežo vzorčenja, vzorčnih mest, vzorčevalcev in zelo dragimi zahtevami za akreditiranimi metodami. Zato seveda predlagam, da se o tem pogovorimo na naslednji seji. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 47. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Anžeta Logarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje mag. Anžeta Logarja v zvezi z lastniki podrejenih finančnih instrumentov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Anže Logar.
Hvala, predsednik. Moje vprašanje, ki sem ga postavil ministru za finance, ne zadeva reparacije do kakšne tuje države, ampak zadeva na nek način reparacije do naše države in do vlad, ki so sprejele domnevno neustavno odločitev, to je izbris podrejenih finančnih instrumentov. Minister za finance je v svojem odgovoru, ki ni bil celovit, je bil zelo parcialen in ni bil nič konkreten, podal zgolj to informacijo, da so znesek teh podrejenih instrumentov, ki so jih kupile fizične osebe, torej vi, mi, posamezniki, znaša približno 61 milijonov evrov, skupen znesek pa, kot vemo, je 600 milijonov evrov. Gre za vprašanje, ki zna za več kot 10 % podražiti stroške slovenske dokapitalizacije bank in o katerih slovenska javnost terja in zahteva odgovore in odgovornost. Tega nismo dobili, zato predlagam, da o tem opravimo obširno javno razpravo in da minister za finance ustrezno pojasni posamezne postopke. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 46. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jerneja Vrtovca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Marije Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje Jerneja Vrtovca v zvezi s čakalnimi vrstami v zdravstvu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Naš zdravstveni sistem ima veliko anomalij. In ena izmed večjih anomalij pa je ta, da imamo res zelo dolge čakalne vrste. Nekaj podatkov. Na ambulantne preglede in posege pri specialistih je v začetku februarja tega leta čakalo 105 tisoč bolnikov. Še dodatno 87 tisoč bolnikov pa čaka na operacije ter na nekatere druge posege. Za 189 % so se povečale čakalne vrste nad dopustno dobo pri tistih, ki imajo hitro napotnico za operacije in nekatere druge storitve. To je le nekaj podatkov o tem, kakšen zdravstveni sistem imamo mi v naši državi. Glede na to, da davkoplačevalci, državljanke in državljani plačujejo zajetne, lepe vsote denarja v naš zdravstveni sistem, bi pričakovali, da bi imeli tudi za te plačane vsote nek pravičen sistem, da bi takoj prišli na vrsto. Ampak ne. Čakalne vrste se še podaljšujejo in prav o čakalnih vrstah sem spraševal ministrico za zdravje in z njenim odgovorom nisem bil pretirano zadovoljen. Zaradi tega sem tudi predlagal, da se v okviru splošne razprave pogovorimo o našem zdravstvenem sistemu. Nadalje sem ministrico še spraševal o normativih in standardih v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja. Glede sprejetih normativov in standardov sta že dve vladi naložili, da jih mora Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije sprejeti. To sta bili prva Janševa vlada ter Pahorjeva vlada, pa žal gospod Fakin, njegov ZZZS normativov in standardov kljub sklepom vlad še ni sprejel. In tudi o tem sem spraševal ministrico in z odgovorom žal nisem bil zadovoljen. Zaradi tega vas prosim, da me podprete pri prizadevanjih, da o čakalnih vrstah v slovenskem zdravstvu spregovorimo v okviru splošne razprave. Najlepša hvala.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Marijana Pojbiča bo zbor odločal naslednjem predlogusklepa Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje Marijana Pojbiča v zvezi z davčnimi blagajnami. Glasujemo. Pardon. Najprej sem misli, da ste mi mahal in da se s tem odpovedujete, ampak v redu, očitno ne. Torej obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. V SDS bomo ta predlog podprli predvsem iz več razlogov. Prvič, temu predlogu uvedbi davčnih blagajn, nasprotujejo podjetniki, obrtniki, nasprotuje Obrtno-podjetniška zbornica in ocenjujejo, da s to uvedbo davčnih blagajn ne bo prišlo do zajezitve sive ekonomije. Med drugim so v Obrtni zbornici Sloveniji navedli glavne vzroke za davčne utaje na eni strani in na drugi strani glavne predloge za znižanje davčnih utaj. Glavni vzroki za davčne utaje so previsoka davčna stopnja, prezapletena davčna administracija, previsoki prispevki za zaposlene, dragi pogoji zaposlovanja, standardi, certifikati, dovoljenja, ni nagrad za davčne korektne zavezance in pomanjkanje dobrega zgleda države. In pa na drugi strani je predlog Obrtne zbornice Slovenije za znižanje davčnih utaj: uvedba motivacijske davčne olajšave po načelu vsak račun šteje, znižati davčne stopnje, odpraviti ovire pri davčni administraciji, znižati prispevke zaposlenih, nujna transparentnost upravljanja s proračunskimi sredstvi. Zelo jasno so povedali, na kakšen način bi se naj država lotila te problematike sive ekonomije. Nikakor pa ne z davčnimi blagajnami. Temu nasprotujemo tudi v Slovenski demokratski stranki in zato bomo glasovali tudi za ta predlog, o katerem danes glasujemo.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti pa 49. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje Marije Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z uradnim kontrolnim laboratorijem Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo. 22. marca letos je minil zakonsko določen rok za dokončni prenos uradnega kontrolnega laboratorija Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke na Nacionalni laboratorij za zdravje, okolje in hrano – NLZOH. UKL pod JAZMP je prenehal z delovanjem, ni pa začel delovati pod NLZOH in zakonsko določeni rok je tukaj kršen. Večji problem kot to, da je kršen zakon, pa je, da v tem trenutku Slovenija obstoji brez operativnega kontrolnega laboratorija, na našem trgu se lahko farmacevtske družbe pasejo, kot jim ustreza. In kot vemo, jim ustreza profit, nikakor pa ne zdravje. Po naših informacijah UKL v resnici ne more upravljati svoje funkcije, in to iz več razlogov. Prvi razlog je kadrovski razlog. S prenosom UKL se z njim ni prenesel tudi njegov vitalni del, to je kader. Kot je opozarjala Konfederacija sindikatov Pergam novega kadra ne bo mogoče pravočasno usposobiti. In natančno to se je zgodilo. UKL v novih okvirih NLZOH ne more delovati že iz kadrovskih razlogov. Drugi razlog so standardi, ki jih mora laboratorij izpolnjevati, da lahko opravlja funkcijo uradnega kontrolnega laboratorija. NLZOH opravlja analizo kakovosti zdravil tudi za zasebna podjetja. Poleg očitnega konflikta interesov na škodo državljanov in njihovega zdravja ima s tem hud problem tudi evropska mreža kontrolnih laboratorijev, saj tako dvojno vlogo izrecno prepoveduje. Po besedah dekana fakultete za farmacijo zato NLZOH akreditacije sploh ne more pridobiti. Ne samo da UKL nimamo, do njega sploh ne moremo, in to je v praksi bistveno večji problem kot kršitev zakona v točki roka prenosa. Nimamo nadzora nad zdravili in ne moremo ga nazaj vzpostaviti kar tako, v danih razmerah pa je to sploh nemogoče. Kdo s tem uničenjem nadzora nad zdravili pridobi? Zaradi specifičnosti situacije kadrovska kuhinja in politika kot po navadi odpadeta, prav tako odpade razlog v politikah varčevanja, saj je prihranek dvomljiv oziroma ministrica je konkretno navedla številke, ampak te so bile, kot rečeno, dvomljive oziroma zanemarljive. Edini še smiselni razlog, ki se človeku tukaj porodi, je, da je nekje nekomu v interesu, da Slovenija operativnega kontrolnega laboratorija nima. V takšnih razmerah lahko farmacevtska podjetja na trg vržejo, kar se jim zazdi, da služijo svojim profitnim interesom, ne pa interesom javnega zdravja. Da lobiji mogočnih ne izbirajo sredstev, pa tako vemo. Ministrica je na moje poslansko vprašanje odgovorila zelo okorno. V resnici se je temu jedrnemu problemu akreditacije kontrolnega laboratorija in problemu tega, da UKL v tem trenutku ne obstaja, precej na široko izognila, na koncu je pa izpadlo tako, kot da zanika problem, kaj šele da bi razlagala, da bi ga kakorkoli rešili. Mislim, da rabimo razpravo o tem odgovoru. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti pa 46. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Ljuba Žnidarja bo zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi s povračilom stroškov cestninskega nadzora. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Ministra za finance sem spraševal glede povračila stroškov Darsu ob izvajanju cestninskega nadzora. Dars kot upravljavec izvaja cestninski nadzor in letno s tega naslova zbere 7 milijonov evrov Celoten znesek je prihodek proračuna Republike Slovenije. Osnovna naloga Darsa naj bi bila predvsem dobro upravljanje in vzdrževanje avtocest v Republiki Sloveniji, nadalje zgraditev manjkajočih cestnih odsekov, ki še manjkajo v Republiki Sloveniji, in da Dars uspešno vrača vse najete kredite, ne pa da vrača oziroma da polni s svojim delovanjem proračun Republike Slovenije. Ob tem je treba povedati, da je DARS v 100-odstotni lastni države in da je država dala poroštvo za vse najete Darsove kredite, ki vemo, da so v zelo velikem obsegu. Ker nam vsem skupaj ne sme biti vseeno in je zelo pomembno, kakšno je poslovanje Darsa s tako velikimi finančnimi obveznostmi, predlagam, da se o tej problematiki opravi javna razprava.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti pa 50. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z uskladitvenim postopkom pri Predlogu zakona o bančništvu. Ker je predlog zakona zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa neusklajen, je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 53. in 402. členu, ki je objavljen na e-klopi. Uskladitveni amandma je predstavnica Vlade že predstavila. Na tej točki sprašujem vodje Poslanske skupine SDS gospoda Jožeta Tanka, ali vztraja pri 15-minutnem odmoru.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz predlagam, da vseeno ta odmor odredite. Bomo poskušali to na hitro pogledati. Je pa problem dejansko, ko pridejo taki predlogi pri necelovitih rešitvah na mizo. Mi smo imeli že problem, ko ste pri tem zakonu, ki je bil celovit, naložili v imenu koalicije cel kup amandmajev, da ste popravili besedilo, v tem primeru pa to ni bilo dovolj, ampak morate še izravnavo narediti. Jaz predlagam, da nam teh 15 minut tudi odredite, da to pogledamo v miru in se potem odločimo. Hvala lepa.
Nadaljujemo s sejo ob 22. uri in 10 minut.
Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda.Sprašujem, ali želi kdo razpravljati. Prosim, da se prijavite. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik za besedo. Kolegi in kolegice, predstavnice Vlade! Mi smo v tem kratkem času, spoštovani predsednik, ki ste nam ga dali za ta uskladitveni amandma, to zadevo preučili in ugotovili, da gre v tem primeru dejansko za neke vrste šlamastiko pri celotnem sprejemanju tega zakona. Žal. Ta zakon se je sprejemal relativno pozno od trenutka, ko ga je sprejela Vlada. Vlada ga je sprejela v sredini meseca decembra, pred 14 dnevi, enim tednom smo ga sprejemali na Odboru za finance in monetarno politiko in sprejeli ste takrat 135 amandmajev. Jaz mislim, da se zakoni, ki imajo 135 amandmajev, dejansko ne bi smeli sprejemati v Državnem zboru predvsem zaradi tega, ker na koncu pride do tega, da so neusklajeni. V tem času, ki smo ga imeli na razpolago, smo ugotovili, da so sedaj ti členi usklajeni. Ne moremo pa dejansko jamčiti za to, da so usklajeni tudi ostali členi. Namreč še vedno se po naši oceni lahko pojavljajo posamezne neusklajenosti med členi zakona. Zaradi tega v Poslanski skupini SDS ne moremo jamčiti za to, da je ta zakon v popolnosti usklajen. Jaz mislim, da bi iz tega morali vseeno nekaj zaključiti, in sicer to, da v Državnem zboru ne bomo sprejemali tako pomanjkljivih zakonov, ki jih pripravlja vlada Mira Cerarja, v tem primeru Ministrstvo za finance skupaj z Banko Slovenije. Mi smo na to opozarjali vseskozi. Ampak seveda glasovalni stroj je šel svojo pot. In ponovno pozivam oziroma apeliram na vladajočo stranko, da dejansko zaustavi takšen način sprejemanja zakonov. Danes smo govorili o zakonu o bančništvu, zakonu o Banki Slovenije in vaši predstavniki vladajoče stranke so govorili, kako bo pa zdaj vse nekaj drugače, kako bodo pa zdaj neki drugi sistemski zakoni, ki bodo pa bolj kvalitetni. Ampak žal niso. In to se je pokazalo že pri zakonu o bančništvu, ki je zahteven zakon, ki ima preko 400 členov in ki je pripravljen milo rečeno šlampasto. In potem se da odgovornost na poslanke in poslance, da dejansko popravljajo napake, ki jih naredi v tem primeru vlada, ker na podlagi vladnih amandmajev potem koalicija sprejme svoje amandmaje. Ta postopek poznamo. Zato predlagamo, da se to dejansko zadnje zgodi v tem državnem zboru. Da ne bomo ob naslednjem zakonu prišli do ponovno do podobnih ali enakih situacij in se bomo še enkrat na takšen način spoprijemali s to vsebino. Na koncu bo namreč odgovornost na nas. In tukaj Slovenska demokratska stranka stalno opozarja na to, da tako pač ne gre. Na vas je, spoštovani gospod predsednik, da dejansko tudi s svojo avtoriteto zaustavite takšen način sprejemanja zakonodaje, ker enostavno potem gre na koncu to v škodo državljanov in državljank.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 20. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana državna sekretarka! Naj povem ponovno, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov glasovala proti zakonu o bančništvu. To smo napovedali že v našem stališču, ko smo kot pogoj za glasovanje za zakon postavili tudi našo zahtevo oziroma pogoj, da bi bil sprejet k 54. členu tega zakona naš amandma. Za kaj gre? Ta zakon o bančništvu ne zagotavlja kompetentnih nadzornikov prav zaradi tega, ker naš amandma ni bil sprejet. Mi smo se soočili z brutalno zadevo za naše davkoplačevalce. Bilo je treba z davkoplačevalskim denarjem zakrpati bančno luknjo, ki je imela dimenzije približno 5 milijard evrov. Ampak to še ni vse. Približno v tej višini imamo v državnih bankah še slabe kredite. Tako da je samo vprašanje časa, kdaj bo potrebna naslednja dokapitalizacija. In kaj smo mi naredili kot zakonodajalec? Nič nismo naredili. Čeprav vsak, ki količkaj logično razmišlja, ve, da je treba okrepiti nadzor. To ne nazadnje delajo evropske inštitucije. K temu je pozval Evropski parlament, Evropska komisija in tudi predvsem zaradi tega imamo bančno unijo. In, hvala bogu, je ECB prevzela odgovornost za bančni nadzor v evroobmočju 4. novembra lansko leto. Ampak pri nadzoru bo tesno sodelovala, ECB namreč, z nacionalnimi nadzorniki. Kako bo sedaj nek član nadzornega sveta, ki ga bo imenovala Vlada, ki je skupščina državne banke in ne bo seveda zahtevala kompetenc, kvalifikacij, licence, kako bo sedaj ta nadzornik nadziral člana uprave, ki pa ima licenco. Na nek način bo vajenec, z vsem spoštovanjem do vajencev, nadziral mojstra. In tu ni nobene logike. In še nekaj bi, spoštovani gospod predsednik, povedal. Ko smo imeli drugo obravnavo in glasovanje o amandmajih, ste na začetku glasovanja o amandmaju ZaAB k 53. členu tega zakona napovedali, da v primeru, če ta amandma ne bo sprejet, bo postal naš amandma Nove Slovenije k 54. členu brezpredmeten. Mi mislimo,da je bila tu narejena proceduralna napaka, ker mi smo vložili amandma k 54. Členu in dali nov naslov – res pa je, da v tisti naglici, kot je glasovanje potekalo, enostavno nismo ukrepali, tako kot poslovnik naroča, da bi protestirali takoj in zahtevali glasovanje o našem amandmaju. Zaradi tega smo razočarani. Ne bomo delali hrupa zaradi tega, ampak ta zakon torej ne bo povečal nadzorne [[izklop mikrofona]]
Še kakšna obrazložitev glasu? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, državna sekretarka še enkrat lep pozdrav! Glavni namen sprememb bančne zakonodaje je predvsem prenos zakonodaje EU, ki je bila pripravljena v zvezi z nedavno finančno krizo in odgovor nanjo. Predlog zakona z oznako ZBan-2 ureja pogoje za ustanovitev, poslovanje, prenehanje po novem kreditnih institucij, pomeni banke in hranilnice, pooblastila in postopke za izvajanje nadzora nad poslovanjem bank in hranilnic ter pooblastila in postopke za obvladovanje sistemskih tveganj v zvezi s samimi kreditnimi institucijami, delujočimi v Republiki Slovenije. Prav gotovo sta med pomembnimi področji tveganje in kapital. Glede upravljanja s tveganji, običajno znano kot likvidnostno in kreditno, se s tem zakonom razširja na osem kategorij samih tveganj. Vzporedno s tem je potrebno opredeljeno izvajanje notranjih kontrol ter tudi institut skladnost poslovanja banke. Noben zakon, še tako dober, ne omogoča dobrega bančnega poslovanja, če temu ne sledijo v prvi vrsti najbolj odgovorni v procesu upravljanja bank, se pravi uprava in nadzorni svet. Temu sledijo odgovorni lastniki in na koncu bančni regulator. V SMC pričakujemo od kreditnih institucij, da bodo odgovorno in skladno poslovale z načelom dobrega strokovnjaka, in to tako. da bodo vzpostavile ponovno zaupanje v bančni sistem, kar še posebej velja v bankah z državno lastnino. Od regulatorja Banke Slovenije pa pričakujemo, da bodo z vso strokovnostjo in odgovornostjo izvajali pooblastila in pravočasno ter odločno sprejemali ukrepe zoper nosilce upravljanja v kreditnih institucijah, da se ne bo ponovilo obdobje 2008–2013. Banka Slovenije mora zagotoviti bančno poslovanje, da bo delovalo, kot se pričakuje s strani varčevalcev, komitentov in uporabnikov bančnih storitev, ter ne nazadnje tudi Evropska centralna banka. V SMC menimo, da predlagani zakon daje dobro podlago, zato bomo ZBan-2 podprli. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu PS SDS ima gospod Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Poslanski skupini SDS iz več razlogov ne bomo podprli zakona o bančništvu. Nekdanji predsednik Mednarodnega olimpijskega komiteja Juan Antonio Samaranch je vedno po zaključku olimpijskih iger uporabil eno frazo, da so bile to doslej najboljše olimpijske igre v zgodovini. Mi bi pa lahko trdili, da je ta zakon doslej najslabši, ki ga je videl ta Državni zbor. Da Zakonodajno-pravna služba uporabi pripombe na tolikih straneh, kot je sama vsebina zakona, da smo morali sprejeti več kot 108 amandmajev k temu zakonu, da Zakonodajno-pravna služba ugotavlja, da gre tukaj za razdrobljenost bančnega sistema in pa bančne ureditv, v SDS lahko ugotavljamo, da ta zakon ne bo prispeval k stabilnosti bančnega sistema v Sloveniji, ampak bo to zadevo še poslabšal. V SDS smo zaskrbljeni, kajti po nekaterih informacijah je bil ta zakon pisan prav na Banki Slovenije, ki je regulator. Kako lahko imamo zaupanje v takšno pomembno institucijo, če ne zna pripraviti enega zakona? 5 milijard evrov davkoplačevalskega denarja. Ali je to dokončna cifra ali ne, bomo še videli. Ne nazadnje je tudi glasovalni stroj koalicije Mira Cerarja naredil svoje. Niste podprli naših amandmajev. Amandmaja, ki bi omogočal, da davkoplačevalci vidijo, za kaj in zaradi česa so vložili svoja sredstva v bančno luknjo, niste izglasovali. To pomeni, koaliciji vlade Mira Cerarja ni do tega, da bi prišli do dna oziroma do ugotovitev in odgovornosti za nastalo bančno luknjo. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da se bo s sprejetjem tega zakona stanje v slovenskem bančništvu, obstaja veliko tveganje, lahko samo poslabšalo. Zakon je pripravljen slabo, omogočal bo razdrobljenost bančnega sistema, po eni strani bo veljal še vedno ZBan-1 po drugi ZBan-2, kar pomeni, da se bo omogočala dodatna nepreglednost.
Še očitno v lastnem imenu, prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Jaz tega zakona ne bom podprl predvsem zaradi tega, ker ta zakon ne bo prispeval k večji stabilnosti bančnega sistema. Prav tako ne bo zagotavljal večje odgovornosti vseh tistih, ki dejansko poslujejo v bankah in tudi ne večje odgovornosti Banke Slovenije. Kot je bilo že povedano, ta zakon dejansko pomeni uveljavitev direktiv Evropske unije. Ob tem žal moram ugotoviti, da se, če uporabljam tujke, te direktive na Banki Slovenije predvsem kopirajo, ne pa kapirajo. Predvsem se dejansko prenašajo, ne da bi se ob tem razumele, ker to kaže tudi na to, da je bil dejansko zakon tako neusklajen in je dejansko prišlo tudi do tega, da je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da je lahko celo protiustaven oziroma v nasprotju z nekaterimi določbami slovenske ustave. Navsezadnje se bo še vedno uporabljal ZBan-1, uporabljali se bodo še drugi zakoni, kar pomeni, zmeda je popolna. V tej zmedi in v tej kalnem močvirju bodo uspevali tisti, ki bodo imeli več informacij, ki bodo pri informacijah in ki ne bodo pod nadzorom. In to jim bo zagotavljal ta zakon. Zaradi tega gre vsa nadaljnja odgovornost glede bančnega sistema tej koaliciji in naj jo tudi sprejema in ko bo prišlo do dodatne dokapitalizacije bank, si to dokapitalizacijo na račun davkoplačevalskega denarja pripišite sebi. Stvari je treba tudi razumeti in ne jih samo prepisovati in slediti navodilom Banke Slovenije in te vlade in tega ministrstva za finance, kajti tveganja so tukaj prevelika.
S tem so izčrpali obrazložitve glasu in lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 46, proti pa 25. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 6. sejo Državnega zbora z željo, da bo čim manj bolnih na naslednjih sejah ter seveda želim vsem vesele velikonočne praznike.