Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Renata Brunskole, gospa Marija Plevčak, gospa Ljudmila Novaka, gospa Janja Klasinc, gospod Dragutin Mate, gospod Janez Ribič od 12. ure dalje, gospod Jakob Presečnik, gospod Ivan Simčič od 16. ure dalje, gospod Samo Bevk od 16. ure dalje in gospod Jerko Čehovin od 13. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 18 . TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLITIČNIH STRANKAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer dr. Gregorju Virantu, ministru za notranje zadeve.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegi in kolegi, dobro jutro oziroma dober dan. Politične stranke so osnovna sestavina parlamentarne demokracije in prosto po Churchillu bi lahko rekli, parlamentarna demokracija sicer ni dober sistem, ima veliko hib, ampak boljšega zaenkrat še človeštvo ni iznašlo. Torej so politične stranke pomemben segment družbe, segment, brez katerega demokracija ne more funkcionirati. Mi imamo Zakon o političnih strankah, ki ni slab. Vsebuje, ureja mnoge stvari, vsebuje mnoge dobre rešitve, je pa dejstvo, da je skupina držav proti korupciji, ki deluje v okviru Sveta Evrope, to je tako imenovani Greco, leta 2007 v svojem poročilu opozorila na nekatere pomanjkljivosti Zakona o političnih strankah in Zakona o volilni in referendumski kampanji. Opozorili so zlasti na netransparentnost pri financiranju in priporočanju političnih strank in dali celo vrsto priporočil, ki do danes še niso bila realizirana. Mi moramo realizirati priporočila Greca, če želimo biti usklajeni s tistim, kar Svet Evrope od nas pričakuje. Torej tudi s tem zakonom rešujemo neke zamude ali pa zaostanke ali pa okostnjake, ki padajo iz dneva v dan iz omar, od izbrisanih, do miražev, regresov javnih uslužbencev, tretje četrtine plačnih nesorazmerij in tako naprej. Vsak dan kakšna pravna napaka iz preteklosti pride na mizo, ki jo moramo, žal, zdaj reševati. Ampak pustimo to. Včeraj, kot veste, sem bil v Strasbourgu na temo izbrisanih in zakon je doživel pozitiven odziv. Tako se vidi, da počasi delamo red in čistimo na vseh področjih. In tudi ta zakon je sestavni del tega. Zakon je glede vseh glavnih rešitev usklajen s Komisijo za preprečevanje korupcije. Zelo smo sodelovali pri pripravi tako s KPK kot Računskim sodiščem, kot dvema glavnima nadzornima institucijama. Nekaj predlogov je še bilo z njihove strani in jih lahko potem skozi amandmaje pripeljemo v drugi obravnavi. Kaj zakon prinaša? Najpomembnejša sprememba je gotovo prepoved financiranja političnih strank s strani podjetij, pravnih oseb. Ta sprememba zmanjšuje ali pa omejuje korupcijska tveganja. Star pregovor pravi, da ni zastonj kosila. Ko podjetje stranki nekaj donira, se lahko v glavi donatorja ustvari nekakšen dolžniški odnos – mi smo stranki nekaj plačali, zdaj bo pa politična stranka za nas kaj naredila. S prepovedjo financiranja strank s strani podjetij postaja sistem financiranja strank čistejši, preglednejši in zmanjšuje se tveganje prepletanja politike in gospodarstva. Po drugi strani zakon tudi olajšuje določene stvari in odpravlja birokratske ovire. Recimo, omogoča sklenitev pogodbe med poslansko skupino in politično stranko o prenosu sredstev ali dela sredstev, ki so namenjena za izobraževanje, strokovno pomoč in druge stvari za poslansko skupino, kajti praksa je pokazala, da obstaja velika prepletenost, povezanost med poslanskimi skupinami in strankami. Poslanska skupina je pravzaprav vitalni organ telesa, ki se mu reče politična stranka, in tu neke pravne administrativne ovire niso smiselne. Spremenjena so tudi merila delitve proračunskega denarja med stranke, in sicer tako, da se povečuje tisti del, ki se enakomerno razdeljuje med vse politične stranke, ki so dosegle najmanj 1 % na volitvah, z današnjih 10 % na 25 %. Moram reči, da je vredno vsake pohvale, da so pravzaprav velike stranke to predlagale oziroma to sprejele, kar pomeni odpoved določenemu delu sredstev v korist manjših parlamentarnih in tudi zunajparlamentarnih strank. Končujem. Zakon prinaša tudi jasnejša pravila, kaj je donacija, bistveno močnejša pooblastila Računskega sodišča pri nadzoru, zaostrene sankcije za kršitve. Zakon pomeni še en majhen korak v slovenskem boju proti korupciji. Hvala lepa.
Hvala ministru za uvodno predstavitev zakona. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, dober dan vsem! Lep pozdrav tudi gospodu ministru s sodelavcem! "Slovenija ima glede financiranja političnih strank enega najslabših zakonov v Evropi in je zato gojišče politične korupcije," je komentar predsednika Komisija za preprečevanje korupcije v zvezi z napovedano sedanjo spremembo Zakona o političnih strankah. Kolegice in kolegi! Želel bi, da tej logiki sledimo tudi na drugih področjih. Na primer, veste, da je poročilo KPK, ki ima datum marec 2013, povedalo, da je v slovenskem bančnem sistemu sistemska in politična korupcija in da je za nepravilnosti v bančnem sistemu kriva siva eminenca slovenskega bančnega sistema. Vendar imena in priimkov komisija in nihče drug ne more izdati, mi pa želimo odgovornosti dati ime in priimek, torej pozivam vlado, da tudi na tem segmentu pripravi spremembo zakonodaje, in to takoj, da bomo lahko vendarle enkrat odgovornosti za nepravilnosti v bančnem sistemu, ki je največja rak rana našega sistema, naše države, dali ime in priimek. Pa nadaljujem. Zakon o političnih strankah predstavlja namreč pravno podlago, ki omogoča ustanavljanje, upravljanje in delovanje političnih strank. Pomemben segment, ki ga ureja Zakon o političnih strankah, so pravila glede financiranja političnih strank. Ta morajo biti urejena na način, da so zagotovljeni materialni pogoji za delo stranke in tudi njihovo samostojnost, hkrati pa morajo biti vgrajeni tudi ustrezni varovalni mehanizmi, da se preprečujejo tajne donacije in možnost korupcije. Republika Slovenija je članica skupine držav za boj proti korupciji – Greco, ki je v letih 2000–2007 ocenjevala transparentnost financiranja političnih strank v Sloveniji, in Slovenija se pri tem ocenjevanju ni najbolje odrezala. S spremembami in dopolnitvami Zakona o političnih strankah se zato implementirajo priporočila Greca, sprejeta v letu 2007, s katerimi se odpravljajo ugotovljene zakonodajne pomanjkljivosti s tega področja. Greco v svojih priporočilih posebej opozarja na vzpostavitev ustreznih zakonodajnih mehanizmov v zvezi z donacijami, ki so pozneje povezane s prednostmi, ki si jih donator zagotovi s strani stranke, ki je na oblasti. To je na primer pridobivanje pomembnih poslov preko javnih naročil, prednosti pri privatizaciji in vpliv na postopke imenovanj na položaje. V tej smeri je pomembna novost, ki jo prinaša sedanja novela zakona, prepoved pridobivanja prispevkov in donacij s strani pravnih oseb, samostojnih podjetnikov posameznikov in posameznikov, ki opravljajo samostojno dejavnost. Pomembno pravilo v zvezi s financiranjem političnih strank je načelo transparentnosti in javne dostopnosti, ki ga uvaja sedanja novela Zakona o političnih strankah. Letna poročila političnih strank morajo biti javno objavljena na spletnih straneh Ajpesa, podatki o njih pa morajo natančneje prikazovati poslovanje stranke in ločeno prikazovati tudi poslovanje notranjih organizacijskih enot. Posebej pomemben pa je ustrezen nadzor nad finančnim poslovanjem strank, ki ga po zdaj veljavnem zakonu izvaja Računsko sodišče. Njegove pristojnosti se z novelo tega zakona povečujejo zlasti v smeri večje možnosti pridobivanja podatkov in preverjanja podatkov v letnih poročilih. Še pomembneje pa je, da bodo letna poročila vsake od političnih strank najmanj vsake 4 leta ne le pregledana, pač pa obvezno tudi revidirana s strani Računskega sodišča. Revizijo bo mogoče izvajati tudi pogosteje, če bo podan sum, da so v letnih poročilih katere od političnih strank nepravilnosti. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da so spremembe in dopolnitve Zakona o političnih strankah pomemben korak v smeri večje transparentnosti financiranja političnih strank, zlasti pa v smeri preprečevanja korupcije na tem področju. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije ga bomo v prvi obravnavi podprli. Na tem mestu se želim zahvaliti tudi gospodu ministru, da je nekatera priporočila Poslanske skupine Nove Slovenije pri kreiranju novele tega zakona tudi upošteval. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Pozdravljeni! Dovolite mi, da na začetku takoj povem, da prva obravnava tega zakona, ki je matični zakon za vse nas, ki tukaj sedimo in predstavljamo vsak svojo politično stranko, nikakor ne gre ločevati od točke, ki jo bomo imeli v nadaljevanju. Govorim predvsem o Zakonu o volilni in referendumski kampanji, kajti ni slučaj, da se pojavljata obe točki ena za drugo in da obe istočasno tudi obravnavamo. Povezani ste predvsem zato, ker v nekem delu, kjer se na eni strani politične stranke odpovedujemo nekemu določenemu deležu, govorim o donacijah, pričakujemo, da se ta sredstva zagotovijo na drugi strani. Zato je vlada v času parlamentarnih počitnic po dolgotrajnem usklajevanju v sam državni zbor posredovala predloga novel Zakona o političnih strankah ter Zakona o volilni in referendumski kampanji. Veljavna slovenska zakonodaja na področju financiranja političnih strank in volilne in referendumske kampanje izpolnjuje mnoge zahteve iz priporočil Sveta Evrope in OVSE. Kljub temu pa je Greco, tu gre za skupino držav proti korupciji Sveta Evrope, leta 2007 Slovenijo opozorila, da čeprav politične stranke dobivajo javna sredstva, upad članstva in porast stroškov financiranja volilnih kampanj povzroča, da so stranke vse bolj odvisne od financiranja zasebnikov, kar pa bi lahko povečalo tveganja v obliki kupovanja političnega vpliva. Zato je pripravila poročilo o transparentnosti financiranja političnih strank v Republiki Sloveniji, v katerem je opravljena analiza veljavne zakonodaje in na tej podlagi je tudi sama podala priporočila. V Pozitivni Sloveniji želimo opozoriti, da kljub temu, da je od opozoril oziroma priporočil Greca preteklo kar 6 let, jih nobena od predhodnih dveh vlad ni vključila v zakonodajo. Ta vlada in ta vladajoča koalicija je prva, ki se je odločila, da bo skorajda v celoti upoštevala priporočila, torej vsa, ki napotujejo na večjo transparentnost in boljši nadzor pri financiranju političnih strank in volilne kampanje. Poleg tega je tudi Evropski parlament letos poleti na plenarnem zasedanju v Strasbourgu sprejel vmesno poročilo pristojnega odbora, v katerem države članice poziva, da naj bolj jasno in ustrezno uredijo zakonodajo glede financiranja političnih strank. Evropski parlament namreč ocenjuje, da je odnos med denarjem in politiko danes še posebej v času finančne in gospodarske krize nevarnost za demokracijo. Pri sami pripravi novel zakonov je Vlada sodelovala s Komisijo za preprečevanje korupcije, zakonske spremembe pa so tudi usklajene z Računskim sodiščem. Pomemben cilj samega predloga zakona je namreč omogočanje učinkovitega upravljanja nadzora. Tako bo na primer Računsko sodišče opravilo tudi revizijo o pravilnosti poslovanja stranke, za katero izvedbo revizije predlaga Komisija za preprečevanje korupcije. Računskemu sodišču se daje tudi pooblastilo, da bi pri upravljanju revizij lahko zahtevalo predložitev listin, pojasnila ter vpogled v poslovne knjige in evidence. Zato rešitve zmanjšujejo korupcijska tveganja in prinašajo več preglednosti na to področje. Spremembe zakonov sledijo priporočilom Greca, Evropskega parlamenta kot tudi številnih držav v Evropi in po svetu, ki pozivajo k večji preglednosti financiranja političnih strank in neodvisnosti njihovega delovanja ter k samemu preprečevanju vpliva na njih. Takšne spremembe so nujne, da se obnovi zaupanje v politiko in ji povrne samo kredibilnost. Ključna novost pa je popolna prepoved donacije od pravnih oseb. V Pozitivni Sloveniji prepoved donacij s strani pravnih oseb podpiramo, saj s tem znižujemo sama tveganja za tako imenovano sistemsko korupcijo. Navedena prepoved preprečuje interesno prepletanje med gospodarstvom in strankami oziroma vznik politike, ki jo Američani označujejo kot "best politicians money can buy". Glavni namen teh sprememb je preprečitev preprepletanja interesov političnih strank in gospodarskih subjektov oziroma dolga stranke do gospodarskih družb, ki so samo donacijo tudi dale. Stranke bodo zato zaradi prepovedi donacije imele določen izpad dohodka. Ker bo torej slednje pomenilo določen izpad prihodka, bo treba opraviti premislek, na kakšen način ta izpad tudi nadomestiti, pri čemer obstaja več možnosti. Ena od možnosti je na primer povečanje sredstev v državnem proračunu, ki se namenjajo za financiranje političnih strank, višina sredstev, ki pripadajo posamezni stranki, pa se bo po novem določala v finančnem načrtu Državnega zbora. Druga možnost pa je, da se povečajo s strani države podprte oblike volilne kampanje in podobno, kar je možno urediti s samo zakonodajo. Vendar v omenjenih možnostih bodo morale politične stranke opraviti pogovore oziroma doseči dogovor v času nadaljnje obravnave zakona v Državnem zboru, ki jih tudi pričakujemo v Pozitivni Sloveniji. V poslanski skupini posebej pozdravljamo tudi rešitev, ki določa, da stranka poleg sredstev iz državnega proračuna ali proračuna lokalne skupnosti pridobiva tudi sredstva iz državnega proračuna, ki so namenjena izobraževanju poslancev, administrativnih in strokovnih pomoči pri delu poslanskih skupin in organizacij poslanskih pisarn. Stranka bo sredstva pridobila od poslanskih skupin in poslancev, ki so bili v Državni zbor izvoljeni z istoimenskih kandidatnih list, za pridobivanje teh sredstev pa bosta stranka in Državni zbor sklenila pogodbo, pri čemer bo predlog za sklenitev pogodbe podal vodja poslanske skupine ali posamezni poslanec. V tem primeru nepovezani poslanec. Pogodba se sklene po postopku pogajanj brez predhodne objave, kot določa zakon, ki ureja javna naročila. Financiranje poslanskih skupin oziroma strokovne pomoči za delo poslancev ter njihovo delo v volilnih enotah ureja Zakon o poslancih v drugem odstavku 34. člena in v 35. členu, in sicer da za vsakega poslanca pripada poslanski skupini določen znesek za strokovne sodelavce poslancev. Višino sredstev določi Državni zbor, v volilnih enotah pa se organizirajo poslanske pisarne s potrebnimi strokovnimi in administrativnimi delavci. Omenjeni določbi navedenih členov zakona o poslancih se nista kaj preveč spreminjali vse od sprejetja samega prvotnega zakona leta 1992 in sta po prepričanju mnogih premalo povezani z delovanjem političnih strank, na listi katerih so bili posamezni poslanci izvoljeni v Državni zbor. Povezanost delovanja poslanske skupine in politične stranke je namreč organska. Po zakonu politične stranke uresničujejo svoje politične cilje z demokratičnim oblikovanjem politične volje državljank in državljanov in s predlaganjem kandidatk oziroma kandidatov na volitvah v Državni zbor. Po ustavi po njih, saj ima vsaka državljanka in državljan tudi po izvoljenih predstavnikih, to je poslankah in poslancih, pravico sodelovati pri upravljanju javnih zadev. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija novelo Zakona o političnih strankah in novelo Zakona o volilni in referendumski kampanji podprli, pričakujem tudi z vsemi pripombami v nadaljevanju tudi dorekla najvišjo stopnjo konsenza o spremembi in sprejetju tega zakona. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister z ekipo, kolegice in kolegi! Dovolite, da s tega mesta, glede na to, da smo v prvi obravnavi zakona, predstavim stališče Poslanske skupine SDS malo bolj na široko. Morda, minister, ob tem predstavimo kakšen naš predlog in vam zastavimo kakšno vprašanje, na katerega v pregledu predloga zakona še nismo dobili odgovora. V SDS vam priznavamo, da ste aktiven minister. A v teh mesecih in tudi pri pregledu tega predloga zakona se nam poraja občutek, da včasih udarite na prvo žogo, kar pa ni vedno najboljša in predvsem edina rešitev. V pol leta ste kar nekajkrat nepremišljeno že udarili na prvo žogo: pri paketu mr. Muscolo ter pri brisanju oziroma združevanju občin. Ta zakon verjetno ne bo doživel istega konca oziroma prehitrega, saj ima zakon nekaj dobrih nastavkov, nekaj pa po mnenju SDS zgrešenih. Zato bomo v nadaljevanju postopka še kako aktivni pri sprejemanju zakona. Veljavni zakon politične stranke opredeljuje kot članske organizacije, v katerih državljanke in državljani uresničujejo v programih zastavljene politične cilje in z oblikovanjem politične volje volivk in volivcev ter s sodelovanjem na volitvah sodelujejo pri upravljanju države, kar je temelj demokratične ureditve države. Tako v obstoječem zakonu. V SDS pa imamo kar nekaj pomislekov, ali gre predlog zakona, ki je pred nami, v smer utrditve političnih strank, kot enega glavnih stebrov demokracije, in ali bodo državljani še videli politične stranke kot nekaj, s čimer se lahko poistovetijo. Zanimivo bo videti, ali bomo nekaj let po sprejetju tega zakona v takšni ali podobni dokončni obliki imeli v Sloveniji več ali manj strank, kot je trenutno delujočih 77. Po mnenju SDS bi bilo v tem trenutku smotrno odpreti še kakšen člen sedaj veljavnega zakona. Morda bi bilo zanimivo slišali tudi vaše stališče, ali menite, da je 200 ljudi optimalno število za ustanovitev stranke. Vi ste se očitno pri tem predlogu zakona osredotočili le na dva segmenta političnih strank, to sta financiranje le-teh in nadzor nad strankami oziroma njihovim financiranjem. Pri tem ste se, kot ste že omenili, oprli na raziskave, ko je v letih 2000– 2007 v Sloveniji potekalo ocenjevanje transparentnosti financiranja političnih strank, ki ga je izvajala skupin držav proti korupciji Greco. Torej gre za ocene, stare med 6 in 13 let. Po mnenju SDS smo le storili v tem času kakšen korak naprej. Glede na vaše dosledno upoštevanje teh priporočil kot suhega zlata, pa očitno menite, da smo storili korak nazaj. Ali pa morda vidite politične stranke kot nekaj ne najboljšega in ne najbolj posrečenega v teh časih. V SDS upamo, da kdo političnih strank ne vidi kot nekaj, kar je treba v celoti izbrisati. Največje pomanjkljivosti je Greco ugotovil pri vzpostavljenem nadzoru, vi pa ste se odločili, da bo nadzor najlažji, najhitrejši in verjetno tudi najbolj učinkovit, če se političnim strankam skoraj v celoti zapre finančna pipica. Anarhisti vam verjetno ploskajo. Pa še tisti del financiranja, ki bo ostal, boste lahko s prstom pokazali na državni zbor oziroma nas poslance, češ, oni sami so odrezali svoj del pogače, mi kot vlada pa nismo nič krivi. Torej na koncu boste pokazali na poslance, da si preko sprejetja proračuna dvigujejo sredstva za delovanje političnih strank ali pa morda zadevo obrnili v drugo smer. Denarja ni, čim manj strank, seveda predvsem tistih s preglednim delovanjem. Nekaj delitve finančne pogače boste pustili tudi nižjim oziroma lokalnim ravnem, kjer pa bo spet od dobre volje županov oziroma političnega mešetarjenja odvisno, koliko in kako se bo delilo. Pač v vsaki občini po svoje. V predlog zakona ste vnesli tudi določilo, da se bo stranki, ki je upravičena do financiranja iz javnih sredstev in bo kršila določbe zakona, lahko za določen čas zmanjšala ali celo ukinila pravico do javnega financiranja. Tako državno ali lokalno. Gre za oster ukrep, ki pa lahko dobi celo zelo močno politično konotacijo in je lahko ob koncu zelo nevaren instrument. Razmislite, gospod minister, o alternativah tega ukrepa. Vi želite doseči prepoved financiranja strank s strani pravnih oseb, samostojnih podjetnikov posameznikov in posameznikov, ki samostojno opravljajo dejavnost, posameznike, ki bi želeli financirati oziroma pomagati svojim strankam, pa razgaliti. Kdo bo še želel darovati stranki, če bo imel občutek, kot da gre za kriminalno dejanje in se bo ta posameznik počutil, kot da se spušča v podkupovanje in korupcijo. Mar ne bi bilo prav, da je financiranje političnih strank s strani fizičnih oseb tako enostavno in svobodno, kot je na primer darovanje Rdečemu križu, sorodnikom, cerkvi, svojim domačim živalim ali prvemu brezdomcu za vogalom. Tiho in diskretno, brez pribijanja na sramotilni steber. Še posebej, ker je iz podatkov razvidno, da so stranke v zadnjih letih največ sredstev prejele iz državnega proračuna. Že skoraj polovico. Iz prispevkov pravnih in fizičnih oseb ter zasebnikov pa je prihodek strank znašal že manj kot 10 %. Torej minimalno. Najpomembnejši cilj tega zakona je ureditev mehanizmov, ki bodo učinkoviteje zagotavljali, da bo financiranje strank bolj transparentno, da bodo podatki letnega poročila stranke javno dostopni, da bo zagotovljen učinkovit nadzor nad spoštovanjem določb zakona, da bodo za kršitve uporabljeni ustrezni ukrepi in sankcije. V SDS s tem nimamo težav, menimo pa, da bo tako kot na drugih področjih, kjer nekaj preveč zaostrimo, imelo tudi to določene slabe posledice. Kot na primer sorazmerje: višji davki, več sive ekonomije, kar vam bo praksa slej ko prej pokazala. V SDS nimamo odprtih računov na Cipru, nimamo botrov v Forumu 21 in nimamo problema vsako leto pojasnjevati svoje prihodke in odhodke. Sam sem imel priliko ob neki referendumski kampanji, ko sem v stranki opravljal določeno funkcijo, iti skozi postopek revidiranja. Zaradi nekaj evrov, ko je nek lokalni odbor stranke pozabil pod stroške dati nek papir, smo si najprej dopisovali, potem pa še sestankovali s predstavniki Računskega sodišča – zaradi nekaj evrov. No, vsaj prijazni so bili, medtem ko so nas mediji zaradi poročila s pridržkom kak teden veselo mrcvarili, češ, SDS spet nekaj "muti" – zaradi nekaj evrov. V SDS se ne strinjamo s spremembo kriterija za delitev sredstev iz državnega proračuna. Sicer prej ste povedali, da se največje stranke s tem strinjajo, jaz upam, da še vedno mislite, da smo SDS ena največjih strank, ne pa ena manjša stranka. Tu dobimo občutek, da bomo močne in večje stranke zaradi svojega aktivnega dela v preteklosti dobile bumerang. Minister, čisto odkrito povejte, ali ste ta določila predloga zakona pisali po meri svoje stranke ali pa ste kot predsednik malo manjše in pa predvsem mlade stranke, ki očitno še ne razume v celoti delovanja političnih strank v naši zgodovini, njihovih interesnih organizacij in lokalnih odborov. Morda pa imate dovolj finančnih stimulansov. Ker se v SDS resnično sprašujemo, predvsem glede na posamezne evropske ureditve, zakaj ste se odločili za tako restriktivno urejanje političnih strank, kot da jih želite disciplinirati, na kar kažejo tudi globe. Sicer pa je to tudi praksa mandata te vlade. Dvigovanje glob in kazni pri tem pa zelo selektivno izbiranje višine globe zaradi velikih razponov. Upamo, da višina globe ni odvisna od političnega prepričanja tistega, ki jo izreka. Greco res priporoča dvig kazni, a so te le nesorazmerne z ostalimi kaznimi v slovenski zakonodaji, kjer se za težje prekrške določijo veliko manjše kazni. Spoštovani minister, da počasi zaključim. V SDS se zavedamo, da bi nekateri želeli državo brez političnih strank, torej prehod iz demokracije v anarhijo. Po drugi strani pa lahko predlog zakona vodi v siromašenje strank, njihovo nedelovanje in posledično prevlado samo ene prave stranke, to je vračanje nazaj v neke druge čase, v nek drug sistem. Zanima nas tudi, glede na to, da s strani vlade prihaja, da se posveča gospodarskemu stanju in reformam v državi in s tega stališča je v tem trenutku to dokaj nepomembna tema oziroma neka skrita tema z vidika gospodarske krize. Zato vas sprašujemo, zakaj sprejemanje ravno tem času. Se je želelo kaj skriti? Do druge obravnave razmislite, ali ne želimo evropskega primerljivega financiranja strank, seveda z ustreznim in transparentnim nadzorom, ali pa boste spodbujali podtalno financiranje strank, predvsem tistih, ki imajo zadaj močne gospodarske lobije. Spoštovani minister, politične stranke niso le vir korupcije in klientelizma, kot želite prikazati s tem predlogom zakona, ampak so tudi motor pri upravljanju države, in kot piše v zakonu, to je temelj demokratične ureditve vsake države. V SDS ne pristajamo na negativno diskriminacijo, saj je zakon na kožo pisan manjšim strankam, medtem ko ustavni pravniki in drugi pravniki opozarjajo, da je za stabilen politični sistem treba razmisliti vsaj o dvigu praga vstopa v državni zbor, če že ne uvesti večinski volilni sistem in morda združevati strank, pa urejene, močne stranke z dolgo tradicijo kaznujete za pretekle uspehe, manjšim, morda tudi sebi, pa skušate dvigovati ceno oziroma svoj položaj na račun. V SDS na to ne pristajamo. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Matjaž Han, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Res je, nepotrebnih tem je ta moment veliko, izrednih sej je še več, nujnih sej tudi, ampak ta sigurno ni med njimi. V obravnavi je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o političnih strankah, gospe in gospodje. Politične stranke so kot nosilke parlamentarne demokracije svoj pravni okvir dobile z Zakonom o političnih strankah leta 1994 in ta do danes ureja financiranje političnih strank. Sčasoma so se na tem področju pokazale številne pomanjkljivosti in nepravilnosti. Vsa glasnejša opozorila, ki so prihajala iz vrst strokovne javnosti in mednarodnih organizacij ter tudi praksa sama je pokazala, da področje financiranja političnih strank potrebuje temeljito prenovo. Tako je danes pred nami predlog sprememb. Naj poudarim, ta predlog ni prišel zaradi želje politike, temveč je rezultat številnih in vse glasnejših opozoril po potrebni zakonski prenovi, ki ureja sistem financiranja političnih strank. Teh opozoril preprosto ne moremo več preslišati in jih tudi ignorirati. S spremembami zakona se tako predvideva transparenten in pravičnejši način financiranja političnih strank, kar bo posledica tudi strožjih določil o prejemanju sredstev. Tudi v luči vse glasnejšega nezaupanja javnosti do politike je prav, da financiranje političnih strank uredimo tako, da ne bo več prostora za dvome o tem, kako in zakaj se porabijo javna sredstva. Na vladi oziroma na resornem ministrstvu so bila izhodišča za večjo preglednost in odgovornost financiranja političnih strank že pred časom pripravljena, vendar potrebne politične volje za konkretne spremembe žal ni bilo. To je ugotovila tudi misija OVSE, ko je ocenjevala predčasne volitve v državni zbor decembra leta 2011. Ob tem pa ne gre prezreti opozorila organizacije Greco, na katerega se danes vsi sklicujemo, s katerim je bila Slovenija glede financiranja političnih strank seznanjena konec leta 2007. Kdo je že bil takrat na oblasti? Po pregledu določb Zakona o političnih strankah in po srečanjih s predstavniki KPK, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za finance, predstavniki političnih strank ter širšo javnostjo je delovna skupina Greco opozorila na številne pomanjkljivosti ter podala priporočila. Naj naštejem samo nekaj ključnih. Da se od političnih strank zahteva podrobnejše razkritje njihovih prihodkov in izdatkov, vključno z naravo in vrednostjo posameznih tako denarnih kot stvarnih prispevkov in posojil; da morajo politične stranke v letnem poročilu zagotoviti ločene podatke o finančnem poslovanju organizacij znotraj strankarske strukture; da so letna poročila političnih strank javno dostopna; da se zagotovi izčrpnejša revizija poslovanja parlamentarnih političnih strank tako glede zasebnih kot javnih sredstev, to pa naj poteka v skladu z mednarodnimi revizijskimi standardi; da se razjasnijo pristojnosti in obseg področja dela vseh organov, katerim so zaupane nadzorne naloge v zvezi s financiranjem strank in kampanj; da se dvigne zgornja meja sankcij, da bodo v praksi učinkovite, sorazmerne in odvračilne, nepravilno pridobljena sredstva pa se strankam odvzamejo; da se prouči možnost za podelitev pristojnosti za sankcioniranje nepravilnega financiranja političnih strank neodvisnemu organu; da se več naredi pri krepitvi osveščanja javnosti o pomembnosti političnega financiranja in o škodi, povzročeni zaradi dvomljivih praks na tem področju. To je bilo nekaj ključnih pripomb in priporočil Greca. In katere so tiste spremembe, spoštovani, ki jih predlagani zakon prenaša? Političnim strankam bo po novem prepovedano pridobivanje prispevkov in donacij od katerekoli pravne osebe, samostojnih podjetnikov posameznikov ter posameznikov, ki samostojno opravljajo dejavnost. Predlog zakona opredeljuje, kdaj se delo, ki ga za stranko opravi fizična oseba, šteje kot prispevek stranki, spreminja se tudi višina prispevka za razkritje podatkov o osebi, ki je dala prispevek, ter se določajo pravila razkritja podatkov o posojilih danim strankam. Ker se prepoveduje financiranje strank s strani že prej navedenih pravnih oseb, se sredstva iz proračuna delijo po kriteriju, da se 75 % dodeli strankam sorazmerno s številom glasov volivcev, ostalih 25 % sredstev pa stranke prejmejo po enakih deležih. In to je tisti prispevek, za katerega je prej gospod minister rekel, da sta ga dali dve največji stranki. Predlog jasneje opredeli, kaj mora letno poročilo strank vsebovati, te pa bodo morale še posebej prikazati finančno poslovanje svojih notranjih enot. Poleg tega pa bo letno poročilo tudi javno objavljeno. Strankam, ki so upravičene do financiranja iz javnih sredstev in bodo kršile določbe zakona, se bo lahko poleg odgovornosti za prekršek tudi za določen čas zmanjšala ali celo ukinila pravico do javnega financiranja. Za najhujše prekrške pa se po mnenju predlagatelja predpisujejo dovolj visoke zgornje meje glob, manj pa so opredeljeni tisti prekrški, ki bodo opredeljeni z zakonom. Iz primerjalnega pregleda financiranja političnih strank po drugih evropskih državah je razvidno, da je to področje podobno urejeno, vendar pa brez določenih specifik pač ne gre. Praviloma se povsod stranke financirajo iz javnih in tudi zasebnih sredstev. Postavljene so določene omejitve, predvsem pa se zahteva transparentno finančno poslovanje in reden nadzor nad temi sredstvi. Ne gre spregledati, da je pri nastajanju sprememb tvorno sodelovala večina političnih strank, Komisija za preprečevanje korupcije ter društvo Integriteta. Prav tako so spremembe spremljali posveti, na katerih so se še posebej osvetlile najbolj pereče anomalije. Zavoljo tega menimo, da je pripravljeni predlog zakonskih sprememb primeren za nadaljnjo obravnavo. Socialni demokrati pa si bomo v nadaljevanju postopka prizadevali, da bo zakon sledil načelom transparentnosti in pravičnosti. Lepa hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Gospod minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Financiranje političnih strank je ena od tem, ki se pogosto pojavljajo v slovenskem medijskem prostoru. Veliko se govori o vmešavanju politike v gospodarstvo in obratno. Opravljene so različne raziskave o ustrezni urejenosti tega področja tako s strani domačih kot tujih institucij, ki se ukvarjajo z ukrepi za učinkovit spopad s korupcijo in ozaveščajo javnost o potrebi po visoki ravni integritete v družbi. Nedavna raziskava Transparency International je ponovno pokazala, da je problem korupcije v Sloveniji sistemski in da ima uničujoč vpliv na pravno in socialno državo. Slovenci kot najbolj skorumpiranega od 12 državnih sistemov vidijo ravno politične stranke in parlament. Tudi poslovneži, podjetniki priznavajo, da je podkupovanje v Sloveniji pogosta praksa. Med našimi državljani je prevladujoč občutek, da politiko obvladujejo skupine, ki delujejo za lastne interese. O stanju na tem področju zgovorno kaže izjava predsednika KPK, da je financiranje političnih strank po trenutni zakonodaji gojišče politične korupcije, kar je bilo danes tudi že povedano. Slovenija je v družbi držav, kot so Grčija, Španija in Italija, in smo slabši ne samo od večine drugih tranzicijskih držav, ampak celo od nekaterih držav v razvoju, s katerimi se ne želimo primerjati. Ti problemi so v tej gospodarski krizi še bolj splavali na površje, zato je skrajni čas, da tudi politika zbere dovolj volje, da postavimo nove zakonske okvire, predvsem pa spremenimo stare vzorce obnašanja. Pred nami, poslanci, je danes vladni predlog sprememb in dopolnitev Zakona o političnih strankah, ki nam daje priložnost, da pokažemo našim državljanom, da resnično delujemo kot odgovorni predstavniki ljudstva. Na nek način je današnji paket dveh zakonov drugi poskus sprememb k zvišanju politične kulture. Pa bom s tega mesta še enkrat izrazila obžalovanje, da prvi tak poskus, to je paket zakonov za dvig politične kulture, ki ga je pripravila Državljanska lista, ni dobil podpore. Prepričana sem, da bi s sprejetjem tega paketa dali našim državljanom pozitivni signal in jim vlili vsaj kanček vere in zaupanja v demokratični sistem in pravno državo. Na kaj torej opozarja javnost, pa tudi stroka? Zakon naj stranke obveže k razkritju vseh prihodkov in izdatkov, Računsko sodišče pa naj ima popoln vpogled v njihovo finančno stanje. Donacije naj bodo omejene, omogočene le prek bančnih nakazil, ki so sledljiva. Nadzor nad financiranjem strank in političnih kampanj posameznikov naj se centralizira. Prevzame naj ga Računsko sodišče, saj razdrobljenost in nejasnosti onemogočajo učinkovit sistem kontrole. Treba je okrepiti tudi sankcije proti kršiteljem, političnim strankam, pa tudi donatorjem, saj so slednji tudi krivi oziroma soodgovorni. Zagotoviti je treba tudi neodvisno institucijo za izrekanje sankcij in učinkovit mehanizem za izvedbo teh sankcij. Zaključimo lahko, da je ključni problem netransparentno poslovanje političnih strank, zlasti v smislu nesmotrne, neupravičene, nenamenske ali s konfliktom interesov obremenjene porabe javnih sredstev. Zato je nujno treba na novo zakonsko urediti financiranje političnih strank in tudi volilnih kampanj. Predlog novele Zakona o političnih strankah prinaša ustrezne rešitve, ki prinašajo več reda in preglednosti pri financiranju političnih strank in sledijo že šest let starim priporočilom Greca. Najpomembnejša rešitev, ki jo novela prinaša, je popolna prepoved financiranja strank vseh pravnih oseb, samostojnih podjetnikov posameznikov in posameznikov, ki opravljajo dejavnost. Zaradi te omejitve se spreminja kriterij za delitev sredstev iz državnega proračuna, hkrati pa daje parlamentarnim strankam ustrezno zakonsko podlago za pridobivanje namenskih proračunskih sredstev iz naslova delovanja poslanskih skupin. Politične stranke so eden osnovnih temeljev demokracije, zato mora država zagotoviti ustrezno višino sredstev iz državnega proračuna za njihovo nemoteno delovanje in s tem uresničevanje ustavne pravice do političnega združevanja. Novela zakona je pripravljena v sodelovanju s Komisijo za preprečevanje korupcije in Računskim sodiščem. Že sedaj lahko slišimo nekatera opozorila, da bodo potrebne še dodatne spremembe. To bo najbrž pokazala tudi današnja razprava, zato imamo v nadaljevanju postopka tudi vse možnosti. Upam, da bo ta novela danes dobila tudi vašo podporo. Podporo poslank in poslancev Državljanske liste ima.
Hvala. Gospa Jasmina Opec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi, vsi lepo pozdravljeni! Politika je zaradi nekaterih dejanj posameznikov v celoti pristala na slabem glasu in izgublja zaupanje ljudi, kljub temu da nismo vsi enaki, da nismo vsi pokvarjeni, da nismo vsi lažnivci in kljub temu da se še večina od nas vsak dan trudi, da bi resnično iskali boljše rešitve za našo državo. Z željo sprejeti prave ukrepe, ki bi dejansko spremenili to negativno javno mnenje, se v tem sklicu Državnega zbora ne ukvarjamo prvič. Pred kratkim smo imeli na mizi paket zakonov o funkcionarjih, ki naj bi z omejitvijo možnosti za kandidiranje povečali zaupanje ljudi v politiko in politike. Danes pa imamo pred seboj dva zakona, ki se nanašata predvsem na večjo transparentnost pri finančnem poslovanju političnih strank. Predlog novele zakona o političnih strankah naj bi nastal na podlagi priporočil skupine držav proti korupciji – Greco pri Svetu Evrope iz leta 2007, ki se nanašajo na transparentnost financiranja političnih strank. In do katerih ugotovitev je Greco pravzaprav prišel? Ugotovil je nekatere zakonske pomanjkljivosti, ki se nanašajo na nezadostno preglednost virov financiranja, pomanjkljivo ureditev dopustnosti posojil, odsotnost možnosti razkritja notranjih organizacijskih enot strank, dopustnost nepreglednega financiranja strank s strani povezanih pravnih oseb in ne nazadnje tudi slab dostop javnosti do letnih poročil strank. Greco je opozoril tudi na recipročno povezavo med donacijo stranki in določeno uslugo oziroma prednostjo, ki bi iz te izhajala, ter na veliko pomanjkanje pooblastil nadzornih organov, v največji meri Računskega sodišča, pri ugotavljanju morebitnih nepravilnosti pri poslovanju političnih strank. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da so nekatere izmed rešitev, predlagane v noveli Zakona o političnih strankah, precej revolucionarne, kar pa ni nujno da je slabo. Prva sprememba je nedvomno predlagana prepoved financiranja političnih strank s strani vseh pravnih oseb in samostojnih podjetnikov, kar predstavlja enega najbolj drastičnih posegov v način financiranja političnih strank. To pravzaprav ni nova ideja, saj smo identično rešitev v Slovenski ljudski stranki predlagali tudi v programu oziroma delovnem načrtu za predčasne državnozborske volitve leta 2011. Že takrat smo bili mnenja, da trenutni način financiranja političnih strank odpira priložnost sistemu daš-dam, torej vračanju političnih ali kakšnih drugačnih uslug v zameno za finančne donacije s strani podjetij. Omenjeni spremembi o prepovedi financiranja s strani vseh pravnih oseb in samostojnih podjetnikov v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne nasprotujemo, saj se zavedamo, da je to pot k večji transparentnosti pri delovanju političnih strank. Se nam pa ob tem zastavlja vprašanje, na kakšen način se namerava zagotoviti enak nivo moderne demokracije, ki se razvija in ustvarja skozi sistem političnih strank. Upam, da vlada pri tem ne računa, da bo več sredstev priteklo na strankarske proračune iz občinskih in državnega proračuna, saj bi to v teh razmerah bilo izjemno neokusno in nepošteno do državljanov. Zato od pristojnega ministrstva oziroma vlade pričakujemo jasnejšo opredelitev posledic na državni proračun in druga finančna sredstva, kot so v trenutnih obrazložitvah. Nikakor ne moremo pristati, da bi ob tej trenutni, malodane alarmantni situaciji na področju javnih financ vseh podražitvah in dodatnih davkih podprli kakršne koli namere vlade o povečevanju javnih sredstev za delovanje političnih strank. Druga večja sprememba se nanaša na prispevke fizičnih oseb političnim strankam, katerih višina se omejuje pri desetih povprečnih plačah v državi, pri čemer velja izpostaviti, da bodo javno objavljeni vsi prispevki, višji od ene povprečne bruto plače. Ukrep omejitve za fizične osebe zagotovo prispeva k večji transparentnosti, vendar na drugi strani ostaja neodgovorjeno vprašanje, ali bo to resnično tudi v praksi omogočilo omejitev tveganje korupcije, saj na podlagi sedanjega predloga obstaja možnost izigravanja tega določila. Zaradi prepovedi financiranja pravnih oseb in espejev bi na primer lahko v praksi prihajalo do primerov, kjer bi se sredstva iz naslova donacij, v narekovaju, lahko prelila oziroma razpršila v množico prispevkov fizičnih oseb, ki bi bili ravno pod predlagano zakonsko določeno višino, s čimer bi identiteta oseb ostala nerazkrita. Tretji sklop predlaganih sprememb se nanaša na povečanje nadzora nad porabo dodeljenih javnih sredstev političnih strankam, pri čemer se povečujejo pristojnosti Računskemu sodišču. V Slovenski ljudski stranki smo že pred volitvami leta 2011 zagovarjali stališče, da je nadzor nad porabo sredstev neustrezen, kar je posledica neustreznih pristojnosti Računskega sodišča. Zato pozdravljamo tudi te predlagane rešitve, ki Računskemu sodišču dajejo pristojnosti za upravljanje revizije poslovanja strank, in sicer na način, da bodo v štirih letih skozi sito prišle vse politične stranke, ki so upravičene do javnih sredstev. Prav tako se povečujejo globe in sankcije, ki bodo lahko rezultirale tudi zmanjšanje ali ukinitvi pravice do financiranja iz javnih sredstev. Z vidika demokracije je izjemnega pomena, da imajo vse politične stranke razmeroma enake pogoje za svoje delovanje, ne glede na lastnosti, po katerih se razlikujejo med seboj. Treba se je namreč zavedati, da imajo vse stranke, predvsem parlamentarne, enako količino dela, vendar ga ne morejo opraviti enako kvalitetno, saj so razlike v kadrovskih in drugih resursih med strankami ogromne. Zato mora biti temu vsaj delno prilagojeno tudi financiranje. Prepričani smo, da je ureditev novega razmerja financiranja iz državnega proračuna po ključu 25 % fiksne višine sredstev, enake za vse politične stranke, ki so dobile 1 % glasov volivcev na zadnjih volitvah, in 75 % sredstev razdeljenih na podlagi volilnega rezultata, korak v pravo smer, v smer večje enakopravnosti političnih strank in večje možnosti, da se na podlagi pluralizma mnenj sliši sleherni glas državljanov. Naj zaključim. V Slovenski ljudski stranki se zavedamo nizkih ratingov, ki jih v javnosti dosegajo politične stranke, kar je posledica tako splošnega stanja v družbi, nesposobnosti dogovarjanja kot tudi posledica delovanja posameznikov, ki so pozabili, da mora biti politik v prvi vrsti moralni zgled drugim. Ocenjujemo, da je predlagana novela Zakona o političnih strankah eden izmed korakov, s katerim lahko ta rating obrnemo, zato bomo glasovali, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani minister s sodelavcem, spoštovane kolegice in koleg! Eden izmed postulatov moderne demokracije je vsekakor svobodno delovanje različnih političnih strank. Gre za subjekte, ki udejanjajo ustavno pravico do združevanja in ki med seboj konkurirajo na politični ravni, seveda z namenom zmage na volitvah in vodenja države. Vsak subjekt, ki želi delovati, za svoje delovanje potrebuje določena finančna sredstva, in to velja tudi za politične stranke, pa naj si bodo to parlamentarne ali izvenparlamentarne stranke. Stroški, ki jih imajo politične stranke, so različne narave. Sama narava političnih strank potrebuje prožnost za prilagajanje nepredvidenim ali nujnim političnim dogodkom in odzivanje nanje, zato je financiranje strank posebej urejeno. Vlada je pristopila k noveliranju tega dela zakonodaje v smeri transparentnosti, večje preglednosti, učinkovitejšega nadzora ter preprečevanja korupcije, nasprotja interesov, klientelizma in nepotizma. Sliši se lepo in prav, vendar – ali so rešitve vlade korektne, upravičene, ustavne? Tudi v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije smo si ta vprašanja ob prebiranju tega predloga večkrat zastavili. Seveda se zavzemamo za transparentnost, učinkovitost in uporabo teh sredstev v zakonite namene. To sploh ni dilema. Že podatki o prihodkih in donatorskih sredstvih posameznim političnim strankam za leto 2012 kažejo, da so bili donatorji do stranke DeSUS najmanj radodarni. In ravno v ta del sredstev, ki je računovodsko zaveden kot donacija, se lahko vključi marsikaj, kar pomeni, da predstavlja večjo nevarnost za nepreglednost in prikrivanje, tako da očitkov v tej smeri naša stranka ni bila deležna, saj jih tudi ne more biti. Podatki o donatorjih za leto 2012: Pozitivna Slovenija 77.435 evrov, Slovenska demokratska stranka 163.000 evrov, Socialni demokrati 96.000 evrov, Državljanska lista 23.000 evrov, Slovenska ljudska stranka 38.000 evrov, Nova Slovenija 70.000 evrov in DeSUS samo 8.000 evrov. Kljub temu pa se hkrati zavzemamo tudi za svobodno delovanje političnih strank. Tu se nam poraja vprašanje, ali je predlog Vlade v tej smeri le nekoliko preveč rigorozen. Namreč popolna prepoved donacij političnim strankam, omejevanje pridobivanja posojil ter popolnoma drugačna razporeditev javnega denarja med večje in manjše stranke že kaže na to. Že razdelitev sredstev iz javnega denarja, z veljavnega sistema 10 % fiksnega dela ter 90 % variabilnega dela, ki se razdeli med strankami glede na volilni izid, na predlagani sistem 25 % fiksnega dela ter 75 % variabilnega dela, je potrebna resne diskusije. Volilni rezultat je namreč objektivni način za ugotovitev priznanja posamezne politične stranke. Po predlogu bi stranke, ki izpadejo iz parlamenta, ter manjše stranke za svoje delovanje prejele znatno več finančnih sredstev kot danes. Zastavlja se nam vprašanje, pa nikakor ne zlonamerno, ali je minister, ki je oblikovalec tega predloga in je hkrati tudi predsednik parlamentarne stranke, ki sedaj šteje 7 poslancev, pesimističen do izidov naslednjih volitev in pričakuje upad priljubljenosti svoje stranke. Tudi poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, ki smo bili izvoljeni na listi stranke DeSUS, ki se nekako šteje med manjše parlamentarne stranke, se sprašujemo, ali je takšen predlog vreden podpore. Na sploh imamo velike pomisleke glede celotne, ocenjujemo, da znatne, omejitve financiranje političnih strank tudi z vidika ustavnosti oziroma neustavnosti, saj gre za poseg v pravico do izražanja in v pravico do združevanja. Ponovno poudarjamo, da poslanci Demokratične stranke upokojencev Slovenije s temi pomisleki nikakor ne negiramo potrebe po transparentnosti, učinkovitem nadzoru nad porabo sredstev ter zakoniti uporabi sredstev, sploh pa ne celostni ureditvi tveganja korupcije, nasprotja interesov in klientalizma. Se nam pa zastavlja vprašanje, ali so predlogi primerni in dejansko sledijo cilju, ki naj bi ga zasledovali. Verjamemo in pričakujemo, da bomo večino odgovorov na ta vprašanja dobili že v današnji razpravi in šele na podlagi tega bomo lahko v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije naredili določene zaključke o primernosti oziroma neprimernosti tega predloga. Zato enotnega in končnega stališča naše poslanske skupine v tem trenutku še ne morem predstaviti. Hvala.
Hvala tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prva ima besedo mag. Katarina Hočevar. Pripravi pa se gospa Maša Kociper. Izvolite, gospa Hočevar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam ministra s sodelavcem in vse kolege in kolegice! Zakon predstavlja pomemben korak k večji transparentnosti poslovanja političnih strank. Najbolj odmeven predlog te novele je, da prepoveduje financiranje političnih strank s strani pravnih oseb. Stranke se ukvarjamo z oblastjo in zato vsak evro, ki se nekako preliva oziroma potuje skozi račune naših strank, ima na življenja naših državljanov drugačen, bi rekla, večji vpliv, kot pa ga imajo milijoni, ki potujejo skozi podjetja. Zato je pomembno, da imamo transparenten sistem, ki jasno razkriva, od kod prihaja gorivo, ki poganja strankarsko mašinerijo. Dejstvo je, da predlagani ukrepi zapirajo pomemben vir financiranja političnih strank, a hkrati odpirajo pot do ponovne vzpostavitve zaupanja državljanov v neodvisnost našega dela. Zagotovo gre za eno grenko tableto, ki jo bodo morale pogoltniti nekatere stranke, vendar gre hkrati tudi za močno zdravilo, ki bo občutno pospešilo okrevanje z nezaupanjem okužene slovenske politike. Spremembo zakonodaje na tem področju, kot smo danes že slišali, so nam priporočile tudi skupina držav Greco. Slišali smo, da je bilo na to temo poročilo izdano že leta 2007, pa očitno nihče izmed ministrov do sedaj ni zagrizel v to kislo jabolko. Tudi nevladne organizacije nam očitajo netransparentnost na področju financiranja političnih strank in ključno je, da se preprečijo interesna prepletanja med politiko in pa gospodarstvom. Čeprav jaz zelo nerada brskam po preteklosti, sem malo pogledala po internetu in želela dobiti članke izpred preteklih let z namenom, da vidim, če so določeni gospodarstveniki, ki so bili nastavljeni s strani politike, potem s financiranjem pomagali svojim strankam, ki so jih predlagale. Ampak sem med drugim recimo naletela na skoraj takšen hudomušen detajl, recimo Mladina je v letu 2004 pisala: "Pivovarna Laško, ki jo vodi Tone Turnšek, član Foruma 21, kandidat LDS na lokalnih volitvah, sodi med najbolj radodarne sponzorje Janševe SDS. Laščani so donacijo sicer namenili tudi SLS in LDS, vendar precej manj kot opozicijski stranki." Ne želim obtoževati ali reči nič drugega kot to, da so bile očitno te naložbe v stebre parlamentarne demokracije, kar stranke prav gotovo so, nepregledne, in to ta predlagani zakon odpravlja. Pozdravljam tudi druge spremembe, od tega, da se jasneje in pa podrobneje opredeljujejo pravila o sestavi oddaje letnega poročila strank, da na nek način dajemo pristojnost Računskemu sodišču za revizijo poslovanja strank in verjamem, da bo v praksi tudi učinkovit ukrep začasnega prenehanja financiranja strank iz proračuna, če bi se ugotovilo, da stranke kršimo ta zakon. Pozdravljam tudi rešitev, da se del sredstev, namenjenih delovanju poslanskih skupin, transparentno lahko prelije na stranko, ker nima smisla, da si zatiskamo oči, da imamo sedaj v praksi sistem, ko je marsikdo financiran oziroma zaposlen na račun poslanske skupine, pa ga v državnemu zboru redko vidimo. Sama menim, da se je minister Virant pravilno lotil problematike financiranja političnih strank in me veseli, da se je ob uspešne zapiranju poglavja o izbrisanih lotil tudi tega trdega oreha, ki je danes na naših klopeh. Jaz bom ta zakon seveda podprla. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Maša Kociper, pripravi pa se mag. Branko Grims. Izvolite, gospa Kociper.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister! Stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija v zvezi s tem zakonom je že bilo predstavljeno s strani našega vodja poslanske skupine. V Pozitivni Sloveniji vsekakor podpiramo vse spremembe, ki vodijo k večji preglednosti, se pravi transparentnosti in jasnosti delovanja vseh državnih organov in državnih sistemov, zlasti spremembe, ki delajo ureditev bolj življenjsko na način, kot je omenila že kolegica Katarina, da se neke prakse, ki so običajne že nekaj let in za katere vsi vemo, da obstajajo in same po sebi niso sporne, kot takšne tudi zapišejo, in s tem vsak dvom o tem, ali je nekaj pravilno ali ne, odpade. Seveda smo veseli in tudi sama sem vesela, da se nekatera priporočila Greca na ta način in s tem zakonom upoštevajo, se pa seveda tudi jaz sprašujem, zakaj je moralo od teh priporočil do sedaj miniti šest let. V teh šestih letih bi lahko marsikaj bilo že narejeno in spremenjeno in bi sedaj učinke lahko že opazovali in ocenjevali. Ampak ker gre za prvo branje tega zakona, vendar še nekaj mojih pomislekov v zvezi s to in takšnimi spremembami. Kot je že minister povedal in kot vsi vemo, po svetu večina normalnih, razvitih, modernih držav deluje po principu parlamentarnega sistema, ker v parlamentarnem sistemu delujejo politične stranke. Politične stranke imajo jasno vlogo, ki jo vsi, ki te stvari poznamo, dobro poznamo, pa tudi ljudje bi naj jo razumeli. Žal pa se dogaja to, da je ljudje ne razumejo. In za to je kriva tudi situacija v naši državi. Pretekla dejanja in prakse, ki so potekale leta in leta, so pripeljale do situacije, v kateri smo sedaj, ko imajo politične stranke in politiki, poslanci in ostali neverjetno slab ugled – na zadnjem mestu, so povedali nekateri predgovorniki. In sprašujem se, ali je sprejemanje nekih ukrepov, ki nekaj prepovedujejo, črtajo in tako naprej, prava pot. Tudi Greco v svojih priporočilih nikjer ne govori o tem, recimo, da je treba prepovedati donacije podjetij, ampak o tem, da je treba sistem donacij podjetij narediti bolj transparenten. In nasploh je večja transparentnost to, kar je trend v sodobni demokraciji. Nikakor ni mogoče prepovedati vseh možnih bodočih dejanj, ki se jih lahko nekdo posluži v želji, da bi nekaj naredil narobe, nekaj kriminaliziral in tako naprej. Kot je znano v kazenskem pravu, je povsod drugod enako. Vedno bo tisti, ki bo želel narediti nekaj narobe, en korak naprej. Zato so neki vnaprejšnji pomisleki, kaj vse je treba prepovedati, po mojem mnenju neprava rešitev, ki samo zavezuje roke in vodi do nekih rešitev, po katerih smo potem Slovenci unikum na svetu, kot so bile tudi nekatere rešitve, predlagane v paketu dr. Muscolo. Se pravi, moja prva teza je: več transparentnosti, ne pa več prepovedovanja in restrikcij, ki niso primerljive z ureditvami v svetu. Za kaj gre? Kakor koli je slab ugled političnih strank in politikov, tega ne bomo rešili s predpisi in zakonodajo, zato se s trditvami predgovornikov o tem, da bo zopet ta zakon prispeval k večjemu ugledu politikov, nikakor ne strinjam. K večjemu ugledu politikov bo prispevalo delovanje posameznih politikov, osebe za osebo, ki bo skupaj tvorila boljše delovanje politike kot takšne. Tako kot je tudi slab ugled politike povzročil delovanje posameznikov na različnih straneh, ki so pripeljale stvari do točke, kjer so. Tudi ne pristajam na teze, da so vsi politiki skorumpirani, da ljudje mislijo, da so podkupljivi, da so bili podkupljivi in tako naprej. Sama sem v vrhu ene od političnih strank, poslanka Državnega zbora, in v letu in pol mi ni nihče ponudil nikakršne podkupnine, me ni na nikakršen način poskušal nagovoriti h kakšnemu čudnemu delovanju, niti ni pristopil do mene na kakršen koli način, ki bi bil kakorkoli sporen. Se pravi, očitno vse le ni tako slabo, kot se govori, ali pa sem jaz oseba, ki že navzven daje vtis, da tega ne bo sprejela. Tudi to možnost dopuščam. Od osebne etike in morale posameznika, politika in tistega, ki deluje v državni politiki, je največ odvisno, taki posamezniki se združujejo v politične grupacije, politične grupacije morajo take posameznike spoštovati in jim dati podporo. Tiste - in takšni vedno bodo na vseh področjih – ki pa od takšnega delovanja odstopajo, pa izločiti oziroma ne tolerirati. Kar se nam dogaja v Sloveniji, in to sem opazila šele sedaj, ko sem tudi sama aktivno v politiki, je, da v politiki – in politika, ne pozabimo, pomeni možnost ali željo sodelovanja pri upravljanju države, to je vendar zelo zelo pomembno poslanstvo – ne želi več praktično nihče sodelovati. Nobena resna odgovorna oseba, ki po nekem naključju nima te možnosti, se praktično ne odloči več sama priti in reči, želim se vključiti v stranko, da bi aktivno sodeloval, bil politik in tako naprej, zato ker smo vsi politiko spravili na tako nizek nivo.In na koncu bomo pripeljali ali pa smo skoraj že do tega, da države, najpomembnejše grupacije, v kateri smo vsi skupaj združeni, ne bo želel več nihče upravljati. In bodo res k upravljanju in sodelovanju v političnem življenju pristopili samo še tisti, ki ne bodo imeli nobene boljše alternative. Zato pozivam vse skupaj, da pri sprejemanju te zakonodaje in vsake podobne zakonodaje vsi skupaj delamo na tem, da se ugled politike, političnih strank, vsega skupaj dvigne, da se zagotovi potrebna transparentnost, da pa tudi vsak od nas pri svojem vsakodnevnem delovanju v praksi deluje v tej smeri. Potem neki restriktivni zakoni in omejevanja in prepovedi niti ne bodo potrebni. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Branku Grimsu, pripravi pa se gospod Mihael Prevc. Izvolite, gospod Grims.
Vsem prav lep pozdrav. Jaz sem prepričan, da se je gospod minister počutil prav božansko, ko je predlagal ta zakon, ker star pregovor pravi, da bog je najprej sebi brado ustvaril. In dajmo pogledati, kdo bo od tega zakona imel največji profit. Tista stranka, ki bo majhna, ki bo cepnila iz parlamenta, tisti bo po tem zakonu pripadalo neprimerljivo več sredstev kot po dosedanji zakonodaji. Govorimo seveda o zelo verjetnem modelu neke stranke, katere predsednik je že toliko salt obrnil, da bo na naslednjih volitvah frčal iz parlamenta. Pa naj me kdo prepriča, da to ni narejeno na en točen pričakovan model. Zadeva je pač tako očitna, da najbrž ni treba preračunavati. Da pa je seveda potem še malo tiste logike, naj še sosedu krava crkne, tako kot je značilno za Slovenijo, je "nafilal" potem notri cel kup takih zelo neživljenjskih določb. Jaz osebno mislim, da bi morali upoštevati načela Greca, ki je zahteval več transparentnosti, ne pa policijsko omejevanje in zafrkancijo. Tako kot je zdaj zakon zapisan, je namreč tako raztegljiv, da lahko v določenih primerih pride do prav absurnih situacij. Če boš ti nekaj, ne vem, vedno smo imeli navado nekaj skuhati, prinesti, si kje delil kaj – po tem zakonu boš za to kaznovan, če ga dosledno bereš. Pa sam svoje, da se razumemo. Kar je zelo zanimiva logika, pa naj me kdo prepriča, da je to evropsko primerljivo. Malo težko. Še bolj zanimivo, vsi kontrolni mehanizmi so tako napisani, da me zelo zanima, kdo bo sploh eno čisto najbolj legalno, normalno storitev pripravljen še opravljati za katerokoli politično stranko. Kaj to pomeni? Ne vem, ali da bodo stranke morale vsaka svojo tiskarno narediti in kaj podobnega ali svoje podjetje. To na nek način vodi v getoizacijo, pa tudi prepričan sem, da ne vodi v nobeno večjo transparentnost, tako kot ste že nekateri govorili. Če hoče nekdo nekaj skriti, bo nekaj skril. Če je tam en podjetnik, ki bo hotel financirati stranko, bo vsakemu od zaposlenih dal nekaj denarja, da bo on to položil in se zadeva popolnoma prikrije. Potem je sedanji način bolj transparenten, da se razumemo, kot bi bil tak, ki je zdaj predlagan. Če pač ljudi z nečim posiljuješ, potem ljudje odreagirajo. To ste nekateri že sami napovedali, tako da v tem delu najbrž ni treba zgubljati besed. Zakon tak, kot je, je neživljenjski in na nek način zelo tak policijski ali socialističen, se je temu včasih reklo. Kakorkoli se boš obrnil, zmeraj si v prekršku, s tem da, zanimivo, tudi napake po tem zakonu, čisto nehotene, so tako grozljivo sankcionirane, da bo zelo zanimivo opazovati, kdo bo sploh še pripravljen katerikoli politični stranki opravljati kakšno funkcijo. Razen seveda v tisti, ki bo cepnila iz parlamenta. Ona teh problemov ne bo imela, pa tudi njeni funkcionarji jih ne bodo imeli, zato sem rekel, da se je predlagatelj zagotovo zelo božansko počutil, ko je ta zakon predlagal, ker je očitno napisan na en točno določen pričakovan primer. Takšna zakonodaja ni demokratična, tudi ni smiselna. Sistem je treba narediti življenjski, tako da deluje, in biti mora transparenten, zato da zmanjšuje možnosti neformalnih vplivov, da zmanjšuje možnosti manipulacij, da izenačuje štartne osnove vseh. Pa so v Sloveniji štartne osnove vseh izenačene – zlasti ko gre za politične stranke? Ja, seveda. To približno tako zgleda, lahko navedem kakšne konkretne primere, recimo, zgolj slučajno enega od politikov razglasijo tik pred volitvami za ne vem kaj, samo za človeka ne, po možnosti mu še fino posvinjajo družino, enega drugega razglasijo za najboljšega na tem svetu, mu izdajo kakšno knjigo, kar v časopisnem podjetju, tudi takšni primeri so že bili pred kakšnimi volitvami, in potem me bo nekdo prepričeval, da imajo v takšnih primerih enake vatle za vse. Ja, če pač priletiš z Marsa na glavo, potem lahko to verjameš. Pa saj nekateri verjamejo tudi, da je zemlja ravna plošča in da sonce šiba okoli nje. Ampak problem je v tem, da pri nas v štartu stvari niso izenačene. Niti slučajno. In s tem zakonom tudi niti slučajno ne bi bile. Ta zakon samo spreminja stvari v korist manjših, predvsem pa izvenparlamentarnih strank. Tistih, ki najbrž tudi težko dobijo kakšnega donatorja, ker so neopazne, nepomembne, ker tak je pač svet, od luzerjev se vsi obrnejo stran. In zaradi se tudi sprašujem, kakšen je namen. Ali je res namen tega več transparentnosti? Osebno mislim, da ne, ker na ta način je ne bo – bo več kaznovanja, bo več policijske države, bo več zafrkancij. Več ugleda v politiki, o čemer ste nekateri sanjali, pa z nobenim kaznovanjem ne bo. Tam bo treba čisto drugače ravnati, pa tudi drugače postaviti temeljne principe, o čemer sem že zadnjič govoril. Zdaj je pač celoten sistem, tudi sam osebno ta predlog razumem kot del tega, pa zadnjič tisti Mister Muscolo, to pa je Mister Muscolo 2, kar je danes pred nami, postavljen tako, da se ves čas prikazujejo politične stranke kot nekaj negativnega, kot nekaj tistega, kjer se samo nekaj čudnega dogaja, šmugla, uveljavljajo privatni interesi in ne vem kaj. Problem je v tem, da samo politične stranke omogočajo, da demokracija sploh deluje. Kot je rekel Churchill, da je to najslabši sistem, ampak nihče še ni pogruntal nobenega boljšega. To je problem. In če hočeš, da sistem deluje, moraš najprej dovoliti tistemu, ki je v temelju, da normalno deluje in stvari naredi transparentne in, še enkrat poudarjam – in – to je bistveno, in takšne, da so v štartu čim bolj izenačene za vse. Ampak potem ne more imeti ena politična opcija praktično v rokah vseh osrednjih medijev, druga pa lahko sem in tja kaj objavi na Twitterju in internetu. To pač ni demokratična država, in v takšni luči je potem vsako nadaljnje sprejemanje ukrepov precej zanimiva stvar. Zato se tudi ne gre čuditi, če marsikdo, ki je dal kakšno donacijo z najboljšim namenom, v takem sistemu ni želel biti javno izpostavljen. Nerodna reč. Ampak ali mislite, da bodo tovrstne prepovedi res onemogočile, da bi ali pa izenačile, če želite, izhodišča? Kje pa! Samo še bolj jih bodo zaostrili, in to jaz mislim, da tudi tisti, ki ste predlagali ta zakon, zelo dobro veste. To je samo spreminjanje sistema v korist tistega, kar je pravzaprav največja stranpot proporcionalnega volilnega sistema, da je cel sistem talec tistih najmanjših, tako kot je vlada zmeraj, ta vsakokratna koalicijska, talec nekih manjših strank, ki lahko izsiljujejo, uveljavljajo svoje, pomembne reforme pa zaradi tega "krepajo" in potem nazaduje celotna država. To je tista stvar, o kateri bi se morali dejansko pogovarjati. In to zato, ker se pač hoče odstraniti vse v resnici, kajti to je v resnici cilj, vse, kar je nekih nadzornih mehanizmov, in med njimi stranke na prvem mestu, kajti samo stranka omogoča, to učijo vsi učbeniki, organizirano politično moč in pač omogoča funkcioniranje demokratičnega sistema. Potem se napoveduje, da se bo to, ne vem, preneslo na ulice, na neke zbore krajanov. Mene to strašno spominja na delovanje samoupravnega socializma, za katerega vsi vemo, da ni deloval. To se premleva sedaj, čisto uradno, kot neke potencialne dobre opcije za Slovenijo. Saj to vsi veste. Po drugi strani pa se hoče neverjetno kvalitetne lastnosti in brezprizivnost pripisati nekaterim drugim vejam oblasti ali pa celo kakšni posamezni komisiji, kot je tako imenovana protikorupcijska komisija, za katero sem že zadnjič opozoril, politično nastavljen politik, ko govori o drugih politikih, da so koruptivni ali pa, da niso koruptivni, je že sam v tistem trenutku v konfliktu interesov. Pa naj me kdo prepriča, da postavitev te komisije ni največja sistemska korupcija v Sloveniji. Toliko, mimogrede, o njeni verodostojnosti pa o smiselnosti take ureditve. In take ureditve ne boste našli nikjer drugje v Evropski uniji. To je slovenska posebnost. Da bi se to prikrilo, se pa reče: "Ja, o tem se ne sme govoriti." In na ta način se na vse načine poskuša omejevati, da bi pravzaprav do razprave o ključnih stvareh, ki so res dejansko pomembne za razvoj, sploh prišlo [[..]]Na nek način je treba vedeti, je vsak zakon, ki je pretirano kaznovalen, tudi zakon, ki je protidemokratičen. To, kar je danes predlagano, je protidemokratično, ker vsebuje en kup nedorečenih raztegljivih določb, na videz krasno, ampak zraven pa tako, da stvar ne bo mogla dobro funkcionirati ali pa se bo lahko ene zafrkavalo do nezavesti, pri drugih se bo pa čez prste pogledalo, tako kot se to običajno naredi. In zato je treba narediti drugačen zakon, ki bo, kot rečeno, ne tako kaznovalen, ampak bo pa poskrbel za večjo transparentnost in ne bo silil potem v iskanje nekih stranpoti, ki ste jih že sami napovedali za tem govorniškim pultom. To ne vodi nikamor, še najmanj pa v več demokratičnosti in več transparentnosti. Zaradi tega bi predlagatelju predlagal, da te zakone pospravi tja, kamor Mr. Musculo pač sodi, in da gre ponovno prebrat priporočila Greca, ker ne gre v tej smeri, kot gre ta zakonodaja. Gre v smeri omogočanja funkcioniranja ob več transparentnosti.
Hvala. Besedo dajem gospodu Mihaelu Prevcu, pripravi naj se mag. Majda Potrata. Gospod Prevc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep dober dan vsem skupaj! Poglejte, več ali manj nam je jasno, da politične stranke v javnosti dosegamo razmeroma nizek rating. Kje so razlogi? Po mojem mnenju je prvi razlog v nekem splošnem stanju v naši družbi. Zelo pomemben razlog se mi zdi tudi nesposobnost dogovarjanja političnih strank predvsem pri ključnih zadevah, ki težijo našo državo. Prepričan sem, da tudi delovanje peščice posameznikov s prestopom meje zakonitega in poštenega poskrbi za nizek ugled političnih strank na splošno in ne nazadnje tudi slovenske politike v celoti. Zato ocenjujem, da s to novelo zakona vendarle dajemo javnosti sporočilo, da si želimo več transparentnosti in več nadzora tudi nad sabo in tega ne zahtevamo zgolj in samo od ostalih. Predlog prinaša kar nekaj revolucionarnih sprememb, bi lahko rekel, ki se mi na prvi pogled ne zdijo slabe. Predvsem prva sprememba se mi zdi zelo pomembna, in sicer gre za prepoved financiranja političnih strank s strani podjetij. Prepričan sem, da trenutni način financiranja političnih strank na široko odpira možnost koruptivnega delovanja, kar smo danes že ugotavljali, saj dopušča, kar smo tudi v stališču stranke povedali, sistem daš-dam. Tu so še posebej izpostavljena podjetja v državni lasti. Zato mislim, da je predlagana sprememba edina pot k večji transparentnosti pri delovanju političnih strank. Mi je pa povsem jasno, da bo zaradi tega bolj obremenjen državni proračun, in v nadaljnjih postopkih bi si želel, da vlada bolj jasno in predvsem v številkah opredeli posledice te novele zakona za proračun. Prav tako se mi zdi zanimiva tudi druga sprememba, ki se nanaša na prispevke fizičnih oseb političnim strankam. Višina sredstev se omejuje in javna objava vseh prispevkov, ki so višji od ene povprečne bruto plače, je prav tako po mojem mnenju korak k večji transparentnosti in zmanjšanju koruptivnega tveganja. Večja pristojnost Računskega sodišča pri reviziji poslovanja političnih strank, ki se financirajo iz javnih sredstev, je vsekakor tudi dobrodošla v tej noveli zakona. Verjamem pa, da bodo imele predvsem kadrovsko močnejše stranke kar nekaj pomislekov glede tega novega razmerja financiranja iz državnega proračuna, vemo, po ključu 25 % fiksne višine sredstev enako za vse politične stranke, ki so dobile 1 % glasov na zadnjih volitvah, 75 % sredstev pa bo razdeljenih na podlagi volilnega rezultata. Zavedati se moramo, predvsem manjše stranke se tega še kako dobro zavedajo, da imajo predvsem parlamentarne stranke vse enako količino dela, ki pa ga kadrovsko močnejše stranke lahko opravijo bistveno bolj kvalitetno. Verjamem, da se da zakon skozi proceduro še izboljšati. V Slovenski ljudski stranki bomo aktivno sodelovali pri tem postopku. V tem trenutku pa lahko rečem, da bom glasoval za sklep, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo dajem mag. Majdi Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, poslanke in poslanci! Svojo razpravo bom oprla na troje dokumentov, in sicer na Grecovo poročilo iz leta 2007, na primerjalni pregled, ki ga je pripravil raziskovalni center, Financiranje političnih strank in volilnih kampanj, in seveda na zakon, ki je pred nami. Povedano je že bilo, da so politične stranke osnovni element pluralistične demokracije in da si pluralne demokracije brez političnih strank ne moremo predstavljati, niti zagotavljati, pa čeprav je ugled političnih strank po moje na najnižji možni stopnji. Kajti tudi tisti, ki žele v politični prostor vstopati na novo, bodo morali priznavati sprejeta pravila, po katerih edino lahko demokracija funkcionira in izpolniti nekatere osnovne pogoje. Sedaj se kaže kot odprta možnost kritiziranje, ampak potem v naslednjem koraku bodo ti, ki bodo na novo vstopili, morali ravno tako ravnati skladno s pravili. V primerjalnem pregledu je mogoče zaslediti nekaj ugotovitev glede omejevanja financiranja političnih strank. Seveda naši sosedje Avstrijci nimajo nobenih omejitev pri financiranju tudi s strani gospodarskih subjektov. Donacije so lahko tako za stranke kot za kandidate. V Franciji je zadeva že malo drugačna. Od leta 1995 so donacije gospodarskih družb prepovedane. V Italiji, ki jo poznamo kot politično ne ravno najbolj stabilno državo, s številnimi volitvami, so donacije fizičnih in pravnih oseb političnim strankam brez zakonskih omejitev. Edino stroški volilne kampanje so večinoma zakonsko omejeni. No, v Nemčiji je situacija še drugačna zaradi tega, ker je treba upoštevati deželno zakonodajo in je slika zelo različna. Ampak med tistimi državami, ki imajo tudi prepovedano doniranje gospodarskih družb, je, denimo, Belgija. Omejeno doniranje je pa še v Gruziji, Grčiji, Latviji, Litvi, na Potrugalskem, Romuniji, Sloveniji, Španiji, Makedoniji. Zanimivo, če gledamo, katere države to so, so tiste, za katere pravimo, da jih je tranzicija spremljala v izdatnejši meri, niso pa to demokracije zahodnega tipa. Vsaj nekatere ne. Portugalsko štejem posebej zaradi zgodovinskega razvoja in zaradi razmeroma avtoritarnih političnih razmer, ki so jih dolgo časa preživljali. Torej je glede tega stanje zelo različno. V zakonu vidim kot novost in kot prednost zlasti 7. člen, pri katerem opozarjam na to, da so prvič v okviru političnih strank ženske skupine političnih strank enako obravnavane kot mladinske skupine, da imajo tudi možnost pridobivati sredstva na razpisih za posamezne projekte, če so te skupine ustrezno registrirane. To se mi zdi prednost. Če namreč govorimo o tem, kako zagotavljati enake možnosti uveljavljanja ženske participacije v politiki, potem je to v veliki meri povezano tudi s finančnimi sredstvi. Ne bom govorila o tem, da imajo nekatere države namesto sankcij raje finančne spodbude za tiste politične stranke, ki omogočijo večji odstotek izvoljivosti žensk. Ne samo kandidiranja, tako kot je pri nas v zakonodaji, ampak izvoljivosti žensk. Vse vodi v paritetno demokracijo, katere zagovornice smo poslanke, pa tudi članice Socialnih demokratov. Toliko o tej novosti, ki jo zelo podpiram. Sedaj bi pa rada reagirala še na nekatere razprave. Veliko je bilo govora, da moramo biti transparentješi. O transparentnosti je bilo izrečenih veliko besed, ki pa, oprostite, izzvenijo v prazno, če k transparentnosti ne dodamo kriterijev, po katerih transparentnost lahko razpoznavamo. To pa je vendarle tisto, kako so odprte knjige in računi, kakšna je dostopnost računovodskih podatkov, kakšna je dolžnost objavljanja podatkov, kakšna je dolžnost poročanja. In del vse transparentnosti je iz Grecovega poročila zvezan tudi z nadzorom in sankcijami. Preberite poročilo iz leta 2007 pa boste videli, kako obsežna poglavja so to. In zdaj so se nekateri sklicevali, da bi moral zakon bolj slediti priporočilom Greca, ne pa tako policijsko nadzorovati in ne vem kaj še vse. No, pa vam bom prebrala samo četvero priporočil iz sklepnega poglavja, iz zaključkov berem: "Da je treba proučiti možnosti za povečanje transparentnosti znatnih donacij političnim strankam s strani podjetij ter dejanj in odločitev", to je storjeno. Odločitev namreč, kako bi lahko te donacije koristile donatorjem. Potem naprej, "da se dvigne zgornja meja sankcij po Zakonu o volilni in referendumski kampanji in Zakonu o političnih strankah, da stranka ne obdrži sredstev, ki jih je pridobila v nasprotju s citiranima zakonoma, da se recimo prouči možnost za podelitev pristojnosti za sankcioniranje nepravilnega financiranja političnih strank neodvisnemu organu in da se nadzor, torej mandat za nadzor, preiskovanje in uresničevanje pravil na področju političnega financiranja dodeli enemu neodvisnemu organu." Torej tisti, ki govorijo o transparentnosti brez nadzora in brez tudi sankcij govorijo v prazno. To pa me niti ne preseneča, če se spomnim na brezpalčnike, če se spomnim še na marsikaj in če se spomnim ne nazadnje na to, da je na povabilo Greca na pogovor o političnih strankah naša politična stranka šla, tako kot smo poslanke ali predstavniki poslanske skupine Socialnih demokratov šli tudi na pogovor z Grecom oziroma s to ocenjevalno skupino Greca leta 2012, pa sem o tistem poročilu če govorila zadnjič, ko smo govorili o etičnem kodeksu. Bi bilo dobro nekatere stvari pregledati in bi se potem lažje gibali znotraj predlaganih rešitev in imeli o predlaganih zakonskih rešitvah nekoliko bolj stvarno stališče. Samo napadati teh predlogov, pa pri tem zatrjevati, kako ti je do transparentnosti, pa ni mogoče sprejeti in razumeti s pretirano resnostjo. Hvala lepa.
Hvala. K besedi je sicer prijavljen minister, ampak glede na to, da ga ta hip ni v dvorani, dajem besedo naprej gospe Sonji Ramšak, potem pa, ko se nam bo pridružil minister, bo dobil besedo. Izvolite, gospa Ramšak.
Hvala lepa, predsednik za besedo, spoštovani predstavnik Vlade, minister, ki ga ni v dvorani, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sama moram reči, da mi je dala gospa Potrata eno zelo dobro iztočnico, ko je navajala poročilo Greca iz leta 2007 in pri tem prebrala tudi nekaj zaključkov. Ampak to, kar je prebrala, lahko vidimo, da se Greco zavzema za to, da se resnično zagotovi večja transparentnost, se pravi preglednost poslovanja političnih strank in da se uvede tudi ustrezen nadzor nad porabo sredstev. Nikjer pa Greco v teh svojih priporočilih ne govori o tem, da je treba financiranje političnih strank omejiti na način, kot smo priča s predlogom tega zakona. Tudi sama podpiram predlog, da gospodarske družbe, javni zavodi, samostojni podjetniki, ki na kakršen koli način poslujejo z javnimi sredstvi, se pravi s sredstvi iz državnega proračuna ali lokalnih skupnosti ali javnih zavodov oziroma gospodarskih firm, v večinski lasti države, da te družbe oziroma organizacije ne smejo financirati političnih strank ali pa mora biti to tudi na bolj transparenten način. Nikakor pa ne podpiram tega, da noben samostojni podjetnik posameznik ali pa družba ne bi smela financirati politične stranke. Ko govorimo o ciljih tega zakona, ko govorimo o transparentnosti, se ne morem znebiti občutka, da s tem zakonom ne zagotavljamo res transparentnega poslovanja političnih strank, kajti jaz mislim, da bodo nekatere stranke morda iskale kakšne luknje v tem zakonu. Ta zakon ni usklajen z nekaterimi drugimi zakoni. Tukaj se bom navezala na tisto, kar je v uvodu minister dejal, da je zakon usklajeval tako z Računskim sodiščem kot tudi s Komisijo za preprečevanje korupcije. Vsi poslanke in poslanci smo dobili na mizo tudi pripombe, ki jih je podalo Računsko sodišče na predlagane spremembe Zakona o političnih strankah z dne 5. 8. Seveda so sodelovali v postopku oblikovanja teh sprememb, ampak ta sprememba, ki je prišla v Državni zbor, ni bila usklajena z Računskim sodiščem. Računsko sodišče v tem svojem dopisu opozarja na kar nekaj nepravilnosti, nezakonitosti in tudi na določbo, ki je protiustavna, v povezavi s 150. členom Ustave. In za tiste, ki nas spremljajo pred ekrani, lahko povem, da ta 158. člen govori o Računskem sodišču in da je Računsko sodišče pri svojem delu neodvisno in vezano na ustavo in zakon. Zakaj to govorim? Zato ker s tem zakonom, s predlogom sprememb in dopolnitev Zakona o političnih strankah nalagamo dodatne obveznosti Računskemu sodišču, ki nimajo podlage niti v ustavi, niti v zakonu. Ko govorimo tudi o predlogih, ali je ministrstvo upoštevalo pripombe Računskega sodišča, seveda vezano na to, pod kakšnimi pogoji bodo lahko izvajali ustrezne revizije poslovanja političnih strank, mislim v tistem delu, ko govori ta zakon, da bo moralo Računsko sodišče v prvem letu pregledati eno tretjino poslovanja političnih strank, v štirih letih pa vse politične stranke. Tukaj je zelo korektno Računsko sodišče opozorilo Ministrstvo za notranje zadeve, pristojno za javno upravo oziroma lokalno samoupravo, da na način, kot je predlagan, ne bodo mogli tega zagotavljati. Govorim o tistem delu, ko imamo v predlogu tega zakona, da bosta za to potrebni dve dodatni zaposlitvi revizorjev. Računsko sodišče opozarja ministrstvo, da z dvema ne bodo mogli zagotavljati teh pooblastil in da sredstva, ki so predvidena za njihovo poslovanje, ne bodo zadostovala. In to so stvari, ki niso usklajene. Sprašujem se, kaj je dejansko tudi namen tega zakona. Kar nekaj poslanskih kolegic in kolegov je v predhodnih razpravah opozorilo v bistvu na nespoštovanje načela enakosti pred zakonom. Jaz ne verjamem, da bomo vse politične stranke po tem predlogu zakona enakopravno obravnave glede na način financiranja. Seveda bodo v prednosti manjše politične stranke. Ali je pošteno do državljank in državljanov, ki nas že danes opozarjajo, da je javni sektor prepotraten, da imamo notranje rezerve in jih ne izkoristimo, na drugi strani pa bomo zopet v proračunu zagotavljali sredstva za financiranje političnih stran? Ali je to pravi način? Osebno mislim, da ne in da zopet privilegiramo nekoga, namesto da bi se osredotočili na tisto, na kar nas Greco res opozarja in pa tudi OVSE, ko je analiziral zadnje parlamentarne predčasne volitve. Gre za to, da je treba zagotoviti transparentnost poslovanja in ustrezen nadzor. Ampak nadzor ne samo preko Računskega sodišča, lahko je tudi s samostojnim organom nadzora. Ni pomembno. Ampak ta transparentnost in nadzor morata biti zagotovljena, in to na zakonsko ustrezen način. Ko smo govorili o tem, da danes ni več donacij, seveda, saj v preteklosti se je mogoče res preveč zlorabljalo, ampak morda ne na strani političnih strank, ampak morda koga drugega. Morda naših gospodarskih družb, podjetij. Spomnimo se pred leti, ko je Mercator pod vodstvom, pa bom rekla, verjamem, da bo završalo, gospoda Jankovića zahteval, če je nek samostojni podjetnik ali pa kakšna gospodarska družba želela priti v verigo Mercator, je morala ob tem podpisati tudi donacijsko pogodbo za rokometni klub Ljubljana. To je bil pogoj. In marsikatero podjetje je pri tem propadlo, marsikatero podjetje ni bilo enakopravno, ker ni bilo sposobno plačati teh donacij. In to so tisti načini, ko je treba preganjati korupcijo. Govorimo danes in poslušamo oziroma lahko v medijih zasledimo, da obstaja korupcija v zdravstvu. Dajmo se lotiti tam, kjer odtekaj milijoni. Jaz, tako kot je rekla že tudi poslanka Maša Kociper, in tukaj se strinjam z njo, čeprav se ne morem z njo velikokrat strinjati, v tem primeru pa se, da nismo vsi poslanke in poslanci pokvarjeni in koruptivni. Ampak danes se v družbi in javnosti ustvarja vtis, kot da smo vsi tisti, ki se ukvarjamo s politiko, pokvarjeni, koruptivni, da smo vsi v kazenskih postopkih. Ja, mogoče smo res, ker smo opozarjali na kakšne nepravilnosti, neustavnosti ali nezakonitosti, in si potem vzame nekdo pravico in te tako obtožbi in te da v postopek. Samo s kakšnim namenom – ali s pravim namenom, da res preženemo korupcijo, ali zato da onemogočimo politično delovanje? Naj na tej točki zaključim. Mislim, da bo ta razprava zelo plodna. Jaz verjamem, da bo minister vzel nekatere pripombe in priporočila tudi na znanje in da bomo potem v nadaljevanju tudi prišli do tistih pravih rešitev. Nikakor v Slovenski demokratski stranki nismo proti transparentnosti ali nadzorom nad delom političnih strank. Nikakor ne! Vendar pa mora biti to v skladu z ustavo, zakonodajo in na pravi način ter s pravimi cilji. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem najprej gospodu ministru. Pripravi naj se mag. Ivan Vogrin. Minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej hvala vsem tistim, ki ste že povedali, da boste zakon v prvi obravnavi podprli. Kaže, da bo deležen kar izdatne podpore, podobno kot pred dnevi zakon o izbrisanih. Dobro je tudi to, da se očitno vsi strinjamo, da je priporočila Greca treba uresničiti. Mogoče se ne strinjamo čisto pri načinih uresničevanja. In res je, tukaj so bile možne različne poti, ni samo ena pot edina zveličavna. Mi smo predlagali tisto, ki se nam zdi prava, ki je bila tudi v koaliciji sprejeta in tudi z opozicijskimi strankami smo se kar nekaj o tem pogovarjali, bo pa potem še druga obravnava pokazala skozi amandmaje, ali lahko kakšno stvar speljemo tudi drugače. Je pa pomembno, da ta priporočila Greca realiziramo, ker smo že 6 let v zamudi, v zaostanku. In to je tako v evropski družini, če hočeš biti ugleden v tem smislu, da spoštuješ neke standarde človekovih pravic, demokracije, transparentnosti, potem je treba ta mednarodna priporočila upoštevati, spoštovati. In to še posebej velja za manjše države, kajti mi moramo biti tisti, ki to spoštujemo tudi zato, da lahko potem tudi od velikih zahtevamo, ker velike države s svojo močjo pogosto gredo preko teh pravil in standardov. Nekaj odgovorov sem vam dolžan. Rečeno je bilo, da je ta predlog pripravljen na prvo žogo. Nikakor ne. Ta zakonodaja se je pripravljala že dolgo časa in veliko materialov je bilo v predalih na ministrstvu, ko sem ministrstvo prevzel, in je bilo treba te rešitve samo sestaviti in iti s tem naprej. Pomembno je, da se odločitev sprejme, da naredimo nek korak, da zapremo zgodbo. In nikakor ni to nastalo čez noč. Tudi moram reči, da so se mnoge ideje rodile šele potem v usklajevanju s poslanskimi skupinami. Tudi ideja o drugačni razporeditvi denarja med manjše in večje stranke ni nastala na mojem zelniku, ni nastala na Ministrstvu za notranje zadeve, ampak je prišla, zanimivo, s strani večjih strank. Zelo zanimivo in pozitivno presenečenje, bi lahko rekel. Nedvomno, da se finančni položaj političnim strankam, vsem nam – političnim strankam s tem poslabšuje. Nek izpad prihodka bo, če pogledamo recimo za nevolilno leto 2012, 7,72 % vseh prihodkov so politične stranke dobile iz donacij. To ni nek smrten udarec, je pa gotovo manjši obseg denarja, nobenega dvoma. In tudi sam dvomim, da bi bilo primerno zdaj v tem času povečevati proračunske izdatke za politične stranke. To bi bilo zelo slabo sporočilo. Kar po domače povedano pomeni, da se bomo morali prilagoditi in da se bodo morale tudi politične stranke navaditi na nekoliko bolj skromno življenje. Najbrž bodo tudi kampanje nekoliko bolj skromne, mislim pa, da je zadnja kampanja za predsedniške volitve pokazala, da očitno denar ni več tako zelo ključnega pomena za volilni rezultat. Jaz moram reči zelo direktno, da pri pripravi te zakonodaje nisem kot minister prav nič razmišljal o stranki, ki ji pripadam oziroma ji predsedujem, ampak sem gledal na zadevo s strokovnega vidika, z vidika tega, kaj nam je Greco priporočil. In tudi tiste določbe, ki izgledajo, kot da so v korist recimo manjših strank, kot je Državljanska lista, so v resnici v zakon prišle na pobudo večjih, močnejših strank. To je bilo zelo lepo. Ena od koalicijski strank, močna, velika stranka je sama predlagala drugačno razporeditev med tiste stranke, ki prekoračijo parlamentarni prag, in ostale. To so zelo pozdravile tudi zunajparlamentarne stranke, s katerimi smo se tudi usedli, smo imeli tudi pogovor in jim to ustreza. Ko se denar prerazporeja, je vedno tako, da nekdo dobi, nekdo izgubi. V nobenem primeru pa takšna stvar ne more biti sprejeta brez odločitve velikih strank. Saj če bi vsi veliki v parlamentu glasovali proti temu, itak stvar ne bo sprejeta. Pogosto vprašanje, ki se pojavlja pri kakšnih zakonih, s katerimi se kdo med vami ne strinja, je, zakaj moramo to ravno zdaj početi, ali je to ta trenutek najpomembnejša stvar, ali je prioritetna. Ne vem, moj princip je ta, probleme, ki so na mizi, je treba reševati, drugega za drugim, orehe, ki so na mizi, je treba treti, danes enega, jutri drugega, pojutrišnjem tretjega. Najbrž res ni ta trenutek najpomembnejša stvar na svetu, da spreminjamo zakonodajo o strankah. Ampak če imamo opozorila Greca, ki so stara že šest let, se pa verjetno že spodobi, da nekaj naredimo. In če je javna percepcija o strankah takšna, kot je, ne glede na to, kaj si kdo od nas misli, ali je upravičena ali ne, je tudi najbrž naša dolžnost, da odreagiramo in gremo tej javni percepciji naproti in potegnemo neke poteze, ki jih tudi moramo ustrezno javno razložiti, da rečemo, evo, smo pa naredili neko spremembo, ki gre v smer večje transparentnosti, pa čeprav na škodo političnih strank. Nekaj je bilo tudi govora o volilnem sistemu. Kot veste, sem med velikimi zagovorniki spremembe volilnega sistema v smeri večjega vpliva volivcev na izbiro kandidata, torej v smeri preferenčnega glasovanja. Tudi o volilnem pragu se ima smisel pogovarjati. Spet bom rekel, če gledam tudi na to z vidika države, ne z vidika lastne stranke, bi najbrž bilo smiselno razmišljati o dvigu volilnega praga od 5, 6 % zaradi znanih pozitivnih učinkov, ki jih volilni prag ima. Zelo me veseli podpora Slovenske ljudske stranke, moram reči, da se tukaj nekako čuti duh gospoda Radovana Žerjava, vašega prejšnjega predsednika, pa tudi vašega novega predsednika zelo spoštujem, ampak Žerjav je bil le tisti, ki je v tej politiki zagovarjal neke nove standarde, tudi veliko je naredil za to. In moram reči, da se, zdaj ga ni več v politiki, ampak se občasno slišiva po telefonu, malo gleda stvari od strani in ni najbolj navdušen nad tem, kako se stvari odvijejo. No, ta zakon bi pa sigurno podprl, v to pa sploh ne dvomim. Strinjam se s tem, kar je rekla kolegica Maša Kociper, da te prepovedi, ki jih zakon prinaša, tudi slučajno ne dajejo stoprocentne garancije, da ne bomo imeli nobene korupcije, nobenega klientelizma v tej sferi, ker se da vsako prepoved na nek način obiti, izigrati in tako naprej. Ampak vendarle, tisti, ki pa se bomo teh pravil igre držali, pa tega problema mešanja interesov gospodarstva in politike, gospodarstva in strank ne bomo imeli. Mislim pa, da se vsi zavedamo, da je to realen problem. Firma, ki donira, vzpostavi neke vrste upniško-dolžniški odnos, čeprav tega ne pove na glas. Gospa Ramšak je omenjala potrebno uskladitev z Računskim sodiščem. Mi smo se potem, ko je zakon že bil vložen v Državni zbor, še enkrat sestali z Računskim sodiščem, ki je v resnici imelo še nekaj pripomb, in smo z njimi dogovorjeni, da se pripravijo ustrezni amandmaji, ki jih bomo vložili v drugi obravnavi. Gre recimo za vprašanje, ali Računsko sodišče mora ali lahko opravi revizijo, če to predlaga KPK. Oni pravijo, da bi bilo boljše, da napišemo "lahko" in v to smer bo tudi šlo. Ali je to ključen korak v Sloveniji v boju proti korupciji? Seveda ni ključen in ni najpomembnejši. Jaz mislim, od nekdaj to govorim, da se ključne zadeve na področju boja proti korupciji odvijajo na relaciji policija–tožilstvo–sodstvo. Tudi ostale stvari so pomembne, preventiva je pomembna, sistem javnega naročanja je pomemben, sistem financiranja strank. Vse to je zelo pomembno. Ampak ključno pa je, kako funkcionira politika, kako funkcionira tožilstvo in kako funkcionirajo sodišča. In tukaj vendarle moramo vsi skupaj ugotoviti, da se premika, "eppur si muove", policija deluje, NPU deluje, opravljajo se preiskave, podajo se ovadbe. In to se bo dogajalo še naprej. Statistika na področju gospodarskega kriminala in korupcije se izboljšuje. V prvi polovici letošnjega leta, bom celo obdobje gledal, se pravi Gorenakovo in moje skupaj, da ne bom zdaj sebi pripisoval kakšnih zaslug, se je statistika dvignila. Več gospodarskega kriminala in korupcije je NPU preiskal, več ovadb je dal, dvakrat večja je premoženjska škoda, ki je v teh kaznivih dejanjih nastala, se pravi, da se dogaja in se bo še naprej, to vam garantiram. Vsi pogoji za to so zagotovljeni in svetih krav v tej državi ni več. Ni več! In tudi sodne epiloge smo že videli. Če samo pomislite, kakšen učinek ima sodba v zadevi Čista lopata, klasičen korupcijski primer. Vsi tisti, ki morda razmišljajo o takšnem pristopu k javnim naročilo, torej o korupcijskem pristopu, bodo po moje 10-krat razmislili, preden se bodo lotili kakšnih korupcijskih poskusov, ko so videli, kako se zadeva lahko konča. Da se konča s pravnomočno obsodilno sodbo in z zaporom, kot se je v primeru Čiste lopate, kjer so bili obsojeni tisti, ki so dajali, in tisti, ki so prejemali. Zdaj sem šel malo na drugo področje, da bi poudaril, da si ne delam iluzij, da bomo s tem zakonom ukinili korupcijo v Sloveniji. Boj proti korupciji je en velik mozaik, ki ga je treba košček za koščkom sestavljati in iti naprej.
Hvala. Besedo ima lahko mag. Ivan Vogrin, vendar ga ta hip ne vidim v dvorani. Zato ima besedo mag. Matej Tonin. Pripravi pa naj se gospod Jožef Jerovšek. Izvolite, gospod Tonin.
Spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Politične stranke so v tem trenutku na izjemno slabem glasu. Ko delajo lestvice zaupanja, mislim, da so tam nekje krepko na zadnjem mestu. In tisti, ki danes razpravljajo v smeri, da je treba te politične stranke še dodatno zatreti in še dodatno onemogočiti njihovo delovanje, imajo zelo lahko nalogo. Zdi se mi pomembno za vse državljane, da vseh politikov in vseh političnih strank ne bi metali v isti koš, ker s tem delajo najslabšo uslugo demokraciji. Zaradi nekaj slabih primerov je težko obsojati celoten politični sistem, da je slab in na nek način pomeni to negativno selekcijo. Politika je dobila tako negativen prizvok, da se danes zelo malo ljudi sploh odloča še za politiko in čedalje več ljudi ostaja doma in ne odloča o njihovi prihodnosti. Normalno imamo vsake štiri leta najpomembnejši referendum, ki se mu reče volitve. Jaz mislim, da je treba na takšne referendume hoditi in izraziti svoja mnenja. Vprašam se, če tega ne počnemo, kaj je potem alternativna. Če smo tako razočarani nad sedanjim sistemom, ostajamo doma, ne hodimo na volitve, kaj je potem druga opcija? Tudi jaz se strinjam s tistimi Churchillovim rekom, da za enkrat boljšega sistema, kot je demokracija, ni. Da ulica ne rešuje vseh problemov, zelo zgovorno prikazuje primer Egipta. Stvari se z vsakim protestom, z vsakim razbijanjem na ulici še dodatno zaostrujejo. Da preidem na bistvo. Demokracija stane. Kakorkoli stvari obračamo, ne moremo si zatiskati oči, demokracija in politične stranke stanejo. Seveda pa je naša dolžnost, da financiranje in delovanje političnih strank naredimo oziroma vzpostavimo pogoje za čim bolj pregledno delovanje. Mislim, da nam je tudi vsem skupaj jasno, da za kvalitetne sodelavce, ki jih imajo politične stranke oziroma svetovalce, ki jih imajo poslanske skupine, da tudi za to so potrebna dodatna ali pa posebna sredstva, da težko dobiš kvalitetne sodelavce kar tako. Morda za primerjavo. V Sloveniji za politične stranke iz državnega proračuna namenjamo nekaj več kot 2 milijona evrov. Samo za primer, na Hrvaškem samo ena stranka dobi tolikšna sredstva, da nam ne govorim za primer sosednje Avstrije. Dimenzije financiranja političnih strank v naših sosednjih državah so popolnoma drugačne. Avstrijski primer kaže, da so zadeve lahko tudi dobre, Hrvaški primer kaže, da ni nujno, če so stranke dobro financirane, da tudi dobro delajo. Bistveno za vse pa je, da če želimo imeti demokracijo, potem je treba to demokracijo tudi plačati. Ta zakon, ki je pred nami, spreminja način financiranja političnih strank. V tem duhu lahko razvijamo zelo različne teorije. Na eni strani imate poslance in politične stranke, ki bodo trdili, da ta predlog, ki je pred nami, pomeni kaznovanje večjih strank, pomeni razgradnjo demokracije in samo onemogočanje demokracije. Najverjetneje boste pa v teh istih prostorih imeli tudi poslance, ki bodo rekli, da je sprememba načina financiranja političnih strank lahko tudi podlaga za boljši razcvet demokracije. Ampak če si nalijemo čistega vina in če smo pošteni eden do drugega, potem lahko rečemo naslednje, da se stroški političnih strank lahko razdelijo vsaj na tri dele. Prvi del je najverjetneje enak za vse, to je fiksni del, to je del, ki je enak za velike parlamentarne stranke in majhne, tudi izvenparlamentarne stranke. Tudi Nova Slovenija je bila nekoč v tej poziciji. Ti fiksni stroški predstavljajo stroške za prostore, telefone, papir in še kaj. In ti stroški so enaki za vse stranke, parlamentarne in izvenparlamentarne. Potem drugi segment so stroški, ki jih imajo samo parlamentarne stranke, in to zaradi svojega parlamentarnega dela. Na nek način bi si jaz upal trditi, da so tudi enake vsem – da imamo v Novi Sloveniji ravno toliko dela kot v Pozitivni Sloveniji, da v Novi Sloveniji obravnavamo isto količino zakonov, kot jih obravnavajo v Pozitivni Sloveniji, s to razliko, da imamo mi mnogo manj ljudi in mnogo manj svetovalcev kot Pozitivna Slovenija. Ampak obseg in količina dela je pa enaka. In če Slovenija in tudi mi vsi skupaj želimo, da tudi manjše politične stranke delamo kvalitetno in dobro, potem je treba te podlage zagotoviti. In če sem rekel prvi in drugi del sta dela, ki sta enaka, sta enako razdeljena, tisti prvi del med vse stranke, drugi del med tiste stranke, ki smo v parlamentu, potem pa pride še tretji del. Ta tretji del, se pa tudi jaz strinjam, da je odvisen od tega, koliko neka stranka dobi na volitvah, torej od volilnega rezultata. Da večje stranke dobijo nekoliko več, manjše nekoliko manj. Če bomo pri nadaljnjih obravnavah zakona sledili tem principom, da bomo pošteno ocenili, kako in na kakšen način stranke funkcionirajo in kaj potrebujejo za svoje delovanje, potem bomo prišli do teh treh segmentov. In če bomo med te tri segmente denar pravično razdelili, potem sem jaz prepričan, da bomo ustvarili predvsem dobro podlago, da bodo stranke delovale bolje, kot delujejo danes. In če bodo stranke delovale bolje in če se bomo enkrat iz tistega repa premaknili nekoliko navzgor, mislim, da bomo naredili uslugo ne samo sebi, ampak tudi celotni Sloveniji.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek je na vrsti, za njim dr. Ljubica Jelušič.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! Ta zakon o financiranju strank je seveda pomemben. Menim, da nimamo dovolj dobrega zakona, hkrati pa moram reči, da nisem prepričan, da bo po sprejetju tega zakona kaj bistveno drugačno in boljše, da bo manj politične korupcije. Morda jo bo celo več. Zdi se mi, da je bil ta zakon predvsem zamišljen kot mašilo za ljudstvo v tem trenutku, ko se bistveno večje zgodbe, finančne in korupcijske, dogajajo na drugih področjih in bi se morali nanje osredotočiti. Verjetno je to nek podzavesten poskus ministra v obupnih prizadevanjih, da bi se njegova stranka odlepila z dna rejtinga strank, kajti pri tem smo v zadnjem času deležni nekaterih populističnih zadev. Je to mašilo za ljudstvo. Poglejte, namesto da bi se osredotočili na to, kar se je zgodilo v naših bankah, se ukvarjamo s takimi zadevami. Sedaj vidim, da naenkrat so številni ekonomisti, bančniki, sedaj pa naenkrat vedo, da bo luknja v naših bankah bistveno večja po EuroScreeningu. Do sedaj pa niso vedeli. Gospod Tajnikar je včeraj povedal, da je v zadnjih letih iz gospodarstva skozi banke odteklo 11 milijard denarja. Sedaj pa je to povedal. Gospa Selškova je nekje izjavila, da če bodo kriteriji tisti, ki so tudi v njihovi banki, ki so zahodnoevropski, se pokazala katastrofa. Kje je bila pa do sedaj? Saj pozna vse tajkune, saj je bila z njimi že v Šinigojevi vladi. Prepoved donacij s strani pravnih oseb. Zavedam se, da so vse donacije na nek način problematične, kajti še posebej v Sloveniji velja, da nobeno kosilo ni zastonj, da se ne poje zastonj. Ampak po drugi strani pa moram reči, da donacije kampanjam in političnim strankam, če bi bili vsi pošteni na tem nivoju, bi bile sedaj najmanj problematične. Zakaj? Zakaj pa ne bi bilo možno, da bi neko podjetje reklo, da bomo dobili še več takšnih politikov pa poslancev, kot je Jerovšek, ki se ni skorumpiral, ki je ves čas enak, ki mu lahko zaupamo, ki se je v prejšnji službi boril proti divjemu lastninjenju in je moral ven, so ga tajkuni vrgli iz fabrike, bomo financirali njega, pa po njegovem izboru še več ljudi, da bomo imeli dober parlament in da bomo imeli zaradi tega boljšo zakonodajo in transparenten sistem. Zakaj ne bi šlo tako? Zakaj ne zaupate, da bi bilo to možno? Če bi delali mediji reklamo za to, potem bi to bilo možno, potem bi ta transparentnost bila dosežena. Ampak mediji žal ne. Zadnjič našo debato tukaj v preiskovalni komisiji, ki je zoper korupcijo namenjena, tretji program v povzetkih povzema čisto kontra. Tiste povzema največ, ki so se borili, da je brez zveze se boriti proti korupciji gospoda Pavčka pa Ropa. Celo proceduralno je bilo povzeto. O tistih, ki smo se borili, pa nič. In v družbi je narobe, ker jaz vem, da je bilo naročeno, kaj morajo povzemati, da ne sme biti tam prikazano, kako se je recimo Pozitivna Slovenija v bistvu borila za to, da se ne bi nič razkrilo. Danes sem zelo pozorno poslušal nekatere razprave. In sem bil prav pozoren, če se bo gospa Maša Kociper dosledno zavzemala za prepoved donacij. In seveda je potem rekla, da ni čisto prava pot prepoved donacij. Poglejte, trdim, v politiki so še najmanj problematične te donacije. Če so javne druge stranke, ki niso dobile, bodo kot mačka pred mišjo pozorne, kaj bo ta stranka naredila za tistega donatorja. In bo možno to z javnostjo preprečiti. Izjemno problematične v preteklih letih, pa mislim, da pravi primer korupcije pa so donacije, ki jih je župan občine Ljubljana gospod Janković zahteval za oddajo vsakega dela. In vemo, da so se iz tistih gromozanskih donacij financirale tudi občinske kampanje za občinske volitve in da je s tistimi donacijami tudi prišlo do absolutne večine, kjer je popolnoma omaloževana demokracija. In seveda je Maša Kociper morala biti proti, ker drugače bi prišla v kontradikcijo svojim šefom. Na mestni občini jaz dvomim, da je kdaj nastopila proti tako problematičnim donacijam, ki so se netransparentno uporabljale. Slišali smo že, kako je bilo v Mercatorju, katere pogodbe so morali donatorji podpisati. Enako je v mestni občini. Jaz tudi lahko rečem, pa sem delal v politiki, kjer sem osemnajst let, da sem imel samo en primer – v prvem mandatu, nespodobne ponudbe. Potem pa ne več. Vedo, da pri meni to ne [[...]]V bivši fabriki so me pa hoteli, ampak sem se transparentno boril proti korupciji in divjemu lastninjenju. So se mene potem rešili, ker so rekli, "Jerovška se ne da kupiti". V tem prvemu mandatu pa je prišel v mojo poslansko pisarno nekdo iz sistema Triglava. Takrat je bila Nada Klemenčič, ki je delala na tem, da bo lastninila zavarovalnico Triglav. Potem je bilo še cel kup poskusov nadaljnjih lastninjenj. In me je prepričeval, da naj bi bil benevolenten pri spremembi zakonodaje in je na koncu rekel: "Saj Triglav zna to potem nagraditi." Zna nagraditi. Ker je bilo to na štiri oči, je moje največje orožje, da to tukaj povem, na kakšen način se je to delalo. Drugače pa sedaj vsi vedo. Ker tisti, ki podkupujejo, se vohajo na nek način, to večno pravim. Od takrat naprej pa nič več, ne ponujajo mi več nobenih popustov nikjer, pa čeprav sem znana osebnost. K meni nihče ne pride, da bi mi kaj ponudil, da bi kaj koristil. Zaradi tega sem skeptičen, ali bo to karkoli prineslo. Po mojem bo celo še malo slabše. Jaz sem tu za transparentnost, da naj vsak pove, komu je kaj financiral, ne omejevati. Kot sem že rekel, če bodo prišli pravi poslanci v parlament, bodo znali kontrolirati, ali je bila s poštenimi nameni, za ohranitev in razvoj demokracije ta donacija dana ali je pa bila s prikritimi nameni, po sistemu daš-dam. Še enkrat, bistveno večje probleme imamo v bankah. In tu se ne strinjam z ministrom, da ni več svetih krav. Pri bankah so se dotaknili samo bankirjev, ki so bili v času bolj desne vlade nastavljeni. Od onih pa nobeden še ni prišel na tapeto, nobeden! Pa je največ milijard šlo! Kje pa! Kje pa je kakšen bankir v pravem postopku? Zdaj ta zadnji, ker je pač – jaz ga ne zagovarjam, ampak ve se, da če je on v postopku, meče nekoliko slabe luči na tiste, ki so ga postavili, na prejšnjo vlado, ki je pa itak na tapeti in ki jo je itak treba blatiti vsepovsod. V bankirstvu je ogromno svetih krav, kjer je bilo največ denarja ukradenega, kjer najlažje podkupujejo in kupujejo ljudi, od sodstva do vsepovsod. To bomo morali šele videti, ali res ni svetih krav. To se bo moralo še pokazati. Zaenkrat se ne pri tajkunih – no, pri tajkunih mogoče delno, ampak pri bankirjih se pa še daleč ni pokazalo. Včeraj, kot sem rekel, zdaj pa vedo, ker bo končno evropsko ocenjevanje prišlo in bodo prišli čisti računi, upajmo, na dan, zdaj pa naenkrat vsi vedo, koliko milijard je odteklo. Prej so pa bili ministri pa ne vem kaj, pa niso vedeli. Pa v vseh nadzornih svetih – gospod Tajnikar, kajne, večno. Ampak zdaj govori povsem drugače. Gospa Selšek tudi ve. Prej pa niso pomagali državi, da bi to preprečili. Nekje sem sinoči celo na Twitterju zapisal, največji [[...]]
Gospod Jerovšek [[...]] [[oglašanje v dvorani]] [[...]]
največji doprinos bi mi naredili k transparentnosti tako v politiki kot v gospodarstvu, če bi novinarji ne bili pod popolnim pritiskom, da morajo pisati tako in tako ter predvajati tiste oddaje, ki gredo v korist ene opcije, pa v škodo druge. Če bi imeli tam transparentnost, neodvisnost in profesionalnost, ki ni odvisna samo od novinarjev, ampak od kapitala, potem ne bi imeli tega ropa v bankah, ker bi eni druge nadzirali. Doslej jih pa niso. In tam je katastrofa! Hvala.
Hvala lepa. Dr. Ljubica Jelušič, naslednji je Borut Ambrožič.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj, tudi spoštovanemu ministru dr. Virantu in sodelavcu! Ugotavljam, da je zakon oziroma novela zakona, tako kot je sedaj pripravljena, primerna za nadaljnjo obravnavo in jo podpiram. To je četrta novela Zakona o političnih strankah, pri čemer so bile prve tri novele namenjene predvsem urejanju delovanja strank, medtem ko je ta četrta novela prvič take vrste, da poskuša uveljaviti tudi samoomejevanje strank pri delovanju. Tu lahko govorimo o tem, kako so skorumpirane druge institucije, lahko iščemo koruptivnost pri gospodarskih družbah, pri različnih komisijah in tako naprej, ampak to nam nič ne pomaga pri tem, da moramo rešiti probleme v svojih institucijah. Torej v institucijah, ki jim pravimo politične stranke, ki so temelj delovanja v demokraciji in za katere tako Grecovo poročilo iz leta 2007 kot tudi naše javno mnenje in cela vrsta javnomnenjskih raziskav ugotavlja, da imajo zelo nizko zaupanje. Torej tisto, kar moramo narediti, za kar moramo poskrbeti bodisi z zakonom, bodisi z našim delovanjem, je, da spremenimo odnos javnosti do političnih strank. To je naša odgovornost, zato je prav, da se lotimo tega posla tudi s take vrsto novelo, kot je ta, ki je zdaj pred nami. V našem sistemu je 77 registriranih strank. Vendar za neuglednost političnih strank in neuglednost političnega delovanja ljudje krivijo predvsem tiste stranke, ki delujejo v parlamentu sedaj oziroma so delovale v preteklosti. Torej se moramo zavedati, da je odgovornost za slabo zaupanje javnosti v politične stranke predvsem v rokah oziroma zaradi tistih, ki delujemo v parlamentu oziroma so nekoč delovale v parlamentu. To seveda pomeni, da bo javnost bistveno bolj pozorna na rezultate revizijskih poročil, ki zadevajo te stranke. Mislim pa, da je prav, da zakon pozorno spremlja vseh 77 registriranih strank, ker se bodo lahko pri vseh posredno pojavljale različne oblike korupcije. Če so kolegi z Ministrstva za notranje zadeve pozorno poslušali diskusijo v tej razpravi, so verjetno opazili tudi namige, kako se da temu zakonu tudi izogniti. Jaz mislim, da če drugo ne, je smiselno v naslednjih obravnavah poskrbeti za to, da se zakon tako popravi, da se tudi ti namigi o morebitnem izogibanju temu zakonu popravijo oziroma preprečijo. Na primer, posredno financiranje strank je bilo danes izpostavljeno. Mislim, da je treba biti na to pozoren. To je to posredno, preko nekoga tretjega, bodisi preko športnih društev ali preko kakšnih drugih civilnodružbenih organizacij. Posebnost novele tega zakona je tudi v tem, da ima neko novo legitimnost, na katero pri zakonih običajno niti nismo navajeni, in sicer v tem, da je že šel skozi precejšnjo javno razpravo in da so v tej razpravi s svojimi pripombami sodelovali tisti, ki bodo imeli največ dela z izvajanjem tega zakona, bodisi Komisija za preprečevanje korupcije ali pa Računsko sodišče in seveda tudi javnost, različni kritiki. V tem smislu je v duhu pridobivanja in prepričevanja javnosti s to novelo zakona že veliko narejenega, je pa res, da bomo morali precej narediti tudi mi sami. Jaz bi za zaključek rekla, da je treba pozdraviti vse poskuse popravljanja zakonodaje, ki pomagajo k večjemu zaupanju v politične stranke. Ampak tisto, kar se meni osebno zdi pomembno, je, četudi uredimo delovanje strank na skromen način, kot pravi minister, je pomembno, da se vendarle zagotovi njihovo nemoteno delovanje. Nemoteno delovanje na pošten način. Tako da ne bodo iskale, zato da bi lahko nemoteno delovale, različnih virov, ki so nepošteni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Borut Ambrožič, za njim dr. Gorenak in potem Branko Kurnjek.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljeni vsi prisotni! Dovolite, da na začetku izrazim podporo predstavljeni noveli, za katero govorijo argumenti, ki jih je navedla tudi moja predgovornica. Bi pa osebno povedal, da pri besedah, s katerimi se srečujemo pri obravnavah takih tematik, kot so korupcija, integriteta, morala, etika in podobno, je toliko popačenk teh pojmov zlasti v medijskem prostoru, da težko verjamem, da bi tudi v formalizirani obliki delovanja političnih strank v bodoče ta zakon popravil vtis o političnem delovanju strank. Nekoč v polpretekli zgodovini političnega delovanja v Sloveniji je ena od strank imela pravzaprav zelo simpatičen slogan Stranka so ljudje. Bolj se tako rekoč ne bi mogli strinjati, zato je od posameznikov v stranki odvisno, na kakšen način se bodo tudi izven zidov tega hrama obnašali in ponašali s svojimi dejanji. Kot rečeno, novelo zakona bom podprl. Hvala.
Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi nadaljeval približno tam, kjer je gospa Kociprova končala svoj nastop, ko je govorila o ugledu poslancev, in je govorila o tem, kako pravzaprav se ne počuti koruptivno in vse tisto, kar nam poslancem javnost in mediji očitajo. Vi ste sicer rekli, da to velja za dve leti, jaz pa moram priznati, da sem 35 let na odgovornih delovnih mestih, kjer bi bil človek vedno pričakoval neke možnosti korupcije, in lahko zelo jasno povem v kamero, da se mi to ni nikoli zgodilo v teh letih. Kaj sem hotel povedati? Povedati sem hotel to, da se je v javnosti ustvarila neka percepcija, ki ji pravzaprav vsi nasprotujemo, in za katero vsi vemo, da ni točna. To pa je, kako smo vsi poslanci, kako je parlament kot celota koruptiven, na vsakem vogalu nam kakšen tisočak gleda iz žepa in tako dalje. Tak vtis je med ljudmi. Ampak zakaj je tak vtis med ljudmi? Zato, ker mi sami ne naredimo nič, da temu ne bi bilo tako. In nismo pripravljeni povedati: "Ne, to ni res!" Ampak poglejte, problem, ki ga imamo, je tudi v naših ravnanjih. Mi smo včeraj razrešili tista dva člana FIHA, ki pravzaprav nista bila nič kriva, ampak je tako rekel KPK, ki je nam povedal, da smo koruptivno ravnali. KPK je nam rekel, da smo koruptivno odločili, ob tem da nam ustava jamči svobodo pri odločanju. In kaj smo včeraj naredili? Potrdili smo odločitev KPK. Saj potem ni čudno! Torej smo potrdili odločitev, da je MVK ravnala koruptivno. Veste, kakšno neumnost smo naredili? Ampak če se vrnem k temu zakonu, pa bom rekel tako, na več mestih je danes bilo rečeno, ja, Greco je to naročil, Greco to priporoča. Prvič, če Greco to priporoča, še ni rečeno, da moramo mi to vnesti v naš pravni sistem. To je prvo. In drugo. Kdo je Greco? Od kod Grecu podatki o koruptivnosti tukaj v Sloveniji pri političnih strankah? Od kod pa imajo te podatke? So naredili kakšno javno raziskavo?! So to ugotovili na nek eksplicitno znan znanstveni način? Ne. Dajmo poenostaviti in povedati: to jim je povedal Drago Kos, ki je njihov podpredsednik. Greco je sprejel to oceno, metodologijo, kako sprejmejo te ocene, poznamo. In v veliki meri je to sporočilo enega človeka iz Slovenije. In mi zdaj veselo tukaj sestankujemo in imamo sejo Državnega zbora in uresničujemo tisto, kar si je zaželel gospod Kos, izvozil v Greco in Greco nam je naročil. Bravo! Ne delati neumnosti, bom rekel, na vsakem koraku. In s tem nisem hotel reči, da ni treba spreminjati tega zakona, s tem tudi nisem hotel reči, da je zakon slab po posameznih delih. Jaz mislim, da je prav, da se spreminja, in da je prav, da določene zadeve spremenimo na bolje. Ker konec koncev ta zakon ni ravno najbolj rosnih mesecev ali let. Ampak vseeno je treba povedati nekaj stvari pri tem. Klemenčič pravi, da je ta zakon oziroma da je to področje gojišče politične korupcije. Od kod pa ta ocena? Od kod ta ocena?! Ali ste se zamislili in vprašali, od kod ta ocena, na čem ta ocena temelji? Na 30, 40, 20, 50 zaprtih poslancih, obtoženih poslancih [[...]]Na čim to temelji? To je – in zdaj bom verjetno spet v letu 2013 prišel v anale na začetno stran – rezultat njegovega bistroumja. On je to rekel. Ampak z ničimer pa ni to podprl. Če bi vsaj rekel, od devetdeset poslancev jih pet sprejelo podkupnino, so v zaporu in na osnovi tega trdi, da so korputivni. Ampak poglejte, nič od tega ni res! In mi gladko sprejmemo trditev, da smo v središču gojišča politične korupcije. To pa se meni zdi problematična zadeva. Če torej sami to priznamo, sami njega citiramo, kot da je Dalajlama v tej državi, potem je to nekaj narobe. Ne nazadnje se je treba vprašati tudi to, ne vem kolikokrat smo se to vprašali, koliko držav Evropske unije ima Komisijo za preprečevanje korupcije. Koliko držav jo ima? In v koliko državah ima takšne pristojnosti, kakršne ima pri nas? Jaz sem se zelo trudil, da bi našel kakšno državo, nisem je našel. Ampak da ne bom prodajal tistega, kar sem sam ugotavljal, bom že danes skušal preko raziskovalnega centra Državnega zbora dobiti bolj relevantne podatke. In se bojim, da bomo ugotovili, tudi potem ko bodo oni svoje delo opravili, da takšnega primera v Evropi ni. Moram reči, da me je na enem znanstvenem posvetovanju pred nekaj meseci en študent, ki je bil iz tujine, rekel je približno tako, bom prevedel, čeprav je on govoril torej v hrvaškemu jeziku. Govorili smo o vlogi sodišč in o vlogi Komisije za preprečevanje korupcije. In on je rekel tako: "Izvinite, da pitam, koji je viši organ, sud ili komisija?" Torej, kdo je višji, komisija ali sodišče? "Kod nas u Hrvatskoj je to jasno. Kod nas je to sud." Se pravi, pri njih je to sodišče. In potem je pokazal en primer, pa je rekel, da profesor ta in ta, ki je bil v postopku pred komisijo, je pokazal dva dokumenta. V dokumentu A, Komisije za preprečevanje korupcije, je pisalo, da je to koruptivno ravnanje. Potem je pa za ta isti primer pokazal sodbo sodišča, kjer je pisalo, da ni nič kriv. Ampak mi KPK avtomatsko verjamemo, kot da je zveličavni bog, kar seveda nikakor ni. Kar se tiče tega financiranja je pa tako. Jaz imam malo težav s tem 75 in 25. Če bi hoteli narediti korak v smeri volje ljudstva, tistega iz leta 1997, in če bi hoteli narediti kakšen korak v smeri večinskega volilnega sistema ali večjega odločanja volivcev, potem ne bi bilo tega določila, ker to določilo očitno stimulira male politične stranke. Je pa smešno, minister, to moram reči, da je malo smešno. Največja politična stranska, ko ste govorili, da so velike politične stranke s tem soglašale, mi nismo, se pravi, je to potem Pozitivna Slovenija To je tudi logično, saj Pozitivna Slovenija bo po volitvah mala stranka, saj to pa vemo, da bo. To se pravi, da ste si zdaj enostavno pripravili teren, da boste dobil malo več, potem ko vas bo pet, ne več šestindvajset ali pa sedem, osem, kaj jaz vem koliko. Potem je treba še nekaj povedati. Občine. Poglejte, jaz bi bil tukaj na stališču, da se jasno pove, da občine namenjajo določen znesek in da tega ne prepuščamo županom, ker potem župani lahko ravnajo po svoje. Tisto, kar je njemu bližje, tako bo ravnal, bo namenjal ta sredstva ali ne bo namenjal teh sredstev. Boljše bi bilo po mojem, če bi bilo to določeno. Mislim da bi bilo boljše. Rečeno je še bilo, da je od leta 2008 ta zakon nekako v zraku, oziroma konec leta 2007, začetek leta 2008. In gospod Han je rekel: Kdo je že bil na oblasti?" Ja, vi ste bili na oblasti, kdo pa drug! Samo leta 2008 smo bili mi, drugače pa ste bili vi na oblasti. Predvsem tista tri leta, kjer ste imeli celo mislim da notranjega ministra. Notranja ministrica bi to lahko tudi popravila. Tako da ne ravno na nas kazati. Jaz sem še vedno prepričan glede kazni. Kitajci so pred leti, kar nekaj desetletij je že, rekli, da za gospodarski kriminal bodo obsojence peljali čez Peking, preden jih obesijo, in jih javno pokazali. Pa tudi kazni so uvedli zelo hude. Ni prijelo. Jaz sem prepričan, da velike kazni tudi ne bodo prijele, če bi temu tako rekel. Še vedno menim, da je tu vprašanje etike in morale. Z nobenim zakonom, res z nobenim zakonom – pa saj smo ja vsi šli čez volilne kampanje, vsi približno vemo, kako potekajo volilne kampanje, vemo, da z zakonom se to ne da regulirati, absolutno se ne da regulirati. Jaz se samo spomnim nekega podjetnika, ki sem ga leta 2008 prosil za donacijo politični stranki, pa je rekel: "Glej, jaz ti dam tri plače, ne eno, samo ne stranki. To pa že ne, zato ker bom potem namalan tam nekje na nekem spisku." Saj vsi veste, da se to dogaja, vsi veste, da je to res. In z zakonom tega ne boste preprečili. Tudi če podjetnikom to rečemo, da ne smejo, po moji oceni se to ne bo dalo preprečiti. Jaz mislim, da zakon, kako naj rečem, bi bil potreben v nadaljevanju kar temeljitih sprememb. Nisem rekel, da a priori moramo biti proti njemu ali proti temu poskusu ministra, ampak po mojem je treba razmisliti o mnogih stvareh in se ne pretvarjati. Predvsem pa je treba razmisliti o naši lastni integriteti, integriteti poslancev. Ker poglejte, če bo šla situacija tako naprej in če bo javno mnenje o poslancih takšno, kakršno je danes – glejte, velja za vse, od skrajne levice do nas tukaj sedečih, potem se tej državi obeta samo en izhod: za poslanca bo kandidiral tisti, ki danes tam zunaj roko nastavijo, ko gremo mino njih. Tisti bodo kandidirali, ker bodo službo dobili. Ampak, veste, mislim, da moramo svojo lastno integriteto hudo dvigniti. Tudi z odločnim ne tistim, ki na nas kažejo s prstom, kako smo koruptivni. To pa je KPK – v prvi vrsti, s tovrstnimi izjavami. Ker konec koncev jaz sem prepričan, da nas je ena masa poslancev v parlamentu, ki v življenju ni dala v žep enega evra na nezakonit način. Jaz sem v to prepričan, in si ne dovolim pa tudi vam tega ne privoščim, da nas nekdo tako zmerja z gojiščem politične korupcije in tako dalje. Malo razmislimo, pa povejmo tem ljudem našo resnico. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Branko Kurnjek. Za njim gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavcem, poslanke poslanci! Jaz bom malenkost bolj plastično skušal prikazati, zakaj v bistvu smatram, da je treba spremeniti Zakon o političnih strankah. Tukaj imam eno takšno razpredelnico, lahko bi rekel kot redovalnica v osnovni šoli. In pogledam, piše v koloni Slovenija in v prvem stolpcu: 4,2. Super. Ali pa niti ne tako super, če sem bil v osnovni šoli navajen dobivati petice, torej malenkost manj, ampak še vseeno super. Potem pogledam malo bolj spodaj, kjer piše: Global Corruption Barometer oziroma svetovni barometer korupcije. Aha, to ni redovalnica! 4,2 je še vedno super ocena. Super. Pogledam zgoraj – legenda, kjer pa piše bistvo: 1 – not at all corrupt, kar pomeni brez korupcije; 5 – extremely corrupt, kar bi lahko prevajalci prevedli zelo koruptivno, neverjetno koruptivno, izredno koruptivno. In če sedaj pogledam to našo številko 4,2. Kje smo? Zakaj je treba spremeniti zakon? Zato, da se bo vsem nam in tistim, ki bodo prišli za nami v parlament, ta številka zmanjšala in njihov ugled narasel. Jaz mislim, da ta predlog, ki je v proceduri oziroma sedaj v prvi obravnavi, to prinaša. In ne gre za discipliniranje strank kot smo prej lahko slišali v enem izmed stališč. Ne gre za to. V bistvu gre za dosego transparentnega delovanja financiranja ter tudi kontrolo nad tem financiranjem in delovanjem. Če pa nekdo vidi to kot discipliniranje, mogoče s tem podzavestno priznava, da kaj prikriva. Morda. Ne vem. Bilo je nekaj govora tudi o tem, da morda ta sprememba zakona prinaša pozitivne stvari za manjše stranke. Morda. Zakaj pa ne? V bistvu z mojega vidika je to super, živimo v pluralni družbi in mislim, da če pogledamo izven tega parlamenta, ljudje želijo nove ljudi, nove obraze in verjetno tudi nove stranke. Če ta zakon kaj k temu pripomore, hvala bogu, da je tako. Ker sem v besedah na splošno zelo racionalen, bi lahko na koncu povedal samo tole. Z vso odgovornostjo trdim, da če je kdo kriv za tale rezultat tukaj, torej slab rezultat, to sigurno ni Državljanska lista, še manj pa je to Branko Kurnjek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jurša, izvolite. Za vami pa je gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav ministru s sodelavcem! Ko govorimo o Zakonu o političnih strankah, je velika pozornost namenjena verjetno tudi s strani naših državljank in državljanov. Seveda si državljanke in državljani želijo, da politične stranke delajo učinkovito in transparentno. V vsakem primeru, tudi če ne bi bil član stranke, bi za mene bilo to zelo pomembno vprašanje. V vsakem primeru podpiram zadevo, da se politične stranke financirajo izključno iz sredstev državnega proračuna. Nekdo je pred menoj že rekel, da tudi pravne osebe nimajo ne vem kako velikega interesa, da bi financirale politične stranke, ker takrat imajo svoj določen predznak. V naši stranki moram reči, da teh težav nimamo. Kot je razvidno iz dokumentacije, ima naša stranka zelo malo donatorjev, fizičnih oziroma pravnih oseb. Marsikatera pravna oseba, njihov predstavnik bi bil prej pripravljen dati res iz lastnega žepa, samo da ne dobi tega predznaka, da je doniral politični stranki. Saj veste, enkrat so na oblasti levi, enkrat so na oblasti desni, da jih ne bom imenoval po barvah. Drugič mogoče, enkrat v prihodnosti, pa bodo prišli tudi tisti, ki smo malo bolj na sredini. Mogoče bi bilo pa tudi na nek način to prav. In zelo pomembno je v naši družbi, v naši državi, da moramo sestavljati koalicijske vlade, kajti mislim, da takrat ljudje, ki sedijo v teh vladah, in tudi mi, ki sedimo v Državnem zboru, bolj razmišljamo in se dogovarjamo. Če teh dogovor ni, potem to pomeni, da tudi rezultata ni. Če pa bi bila neka večinska vlada, verjemite mi, da v tej državi ne bi bilo toliko sklenjenega kompromisa in mogoče tudi dobrih odločitev. Enkrat v prihodnosti bi mogoče bilo dobro, da bi obstajala tudi velika koalicija dveh velikih političnih strank, da bi zamenjali to, česar ne uspemo zamenjati predvsem zaradi tega, ker se preveč na določenih področjih pogovarjamo in eden drugemu kljubujemo. Če tega kljubovanja ne bi bilo, bi tiste spremembe, kjer je potrebna večinska volja poslancev, tudi lahko v državi sprejeli in bi to kolo hitreje teklo. Sem za to, da imamo pregledno financiranje političnih strank, in bom ta zakon o političnih strankah tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Horvat je na vrsti. Naslednji je gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavcem! Najprej moram reči, da jaz v tem pogledu, v tej vsebini, ki jo obravnavamo ob tej noveli zakona, ne bom sam sebe ocenjeval kot spoštovani kolega Branko Kurnjek. To naj naredijo državljanke in državljani na tistem, kot pravimo, referendumu vseh referendumov, to se pravi na volitvah. Najprej pa morda samo nekaj številk. Tudi spoštovani kolega Jurša je spomnil, da soglaša s tem, da se politične stranke financirajo iz državnega proračuna. Gotovo državljanke in državljani, ki nas spremljajo, razumejo, da si mi s tem zakonom povečujemo ta sredstva. Ni res! Zmanjšujemo. Poglejte, v rebalansu proračuna Republike Slovenije za leto 2013, ki ga je koalicija sprejela julija, mislim, je bilo za politične stranke načrtovanih slabih 3,2 milijona evrov. V rebalansu za leto 2014 pa je načrtovanih dobrih 2,5 milijona evrov. Gre za zmanjšanje približno 0,7 milijona evrov. Da ne bi sedaj, ponavljam, nekako mislili, da si mi dejansko režemo velik kolač denarja, na drugi strani pa, žal ugotavljamo, da socialni transferji padajo, to je razvidno iz predloga rebalansa in proračuna 2015, in postajamo manj socialna država, kot smo bili. V sredo zvečer sem imel ta privilegij, sem si čas tako organiziral, in sem bil na eni zelo dobri, zame pomembni učni uri, sem poslušal znanega slovenskega pravnika dr. Mira Cerarja, tudi znano gospo Manco Košir, kjer je bilo govora tisti večer v ustanovi patra Stanislava Škrabca o etiki. Naslov večera je bil Človek stoji in pade na etiki. Jaz dodajam "politik stoji in pade na etiki". Našega obraza pred slovensko javnostjo, obraza slovenske politike, slovenskega politika ali političarke ne bo popravil noben zakon. Niti kakšna evropska direktiva, še manj uredba. To moramo popraviti mi sami. Tudi preko tega, da bomo državljanom pravzaprav povedali sami, kakšni smo, da bomo povedali preko naših ravnanj, kakšni smo in kakšna je pravzaprav tudi funkcija Državnega zbora. Dovolite citat dr. Mira Cerarja, ki v svoji knjigi Pamet v krizi, priporočam v branje, piše takole: "Kadar se družba znajde v dekadenci, v počasnem a vztrajnem vrednostnem razkroju, ki se kaže predvsem v neprestanem hlastanju po povečanju bogastva, materialnega bogastva in psihofizičnega uživanja ter v skrajni pomehkuženosti in egoizmu, takrat so različne finančne kapitalske, zaposlitvene, plačne in druge podobne injekcije le korak v nadaljnjo, še večjo krizo." To je napisal omenjeni avto pred tremi leti. Kje smo mi danes? Kaj je danes z našo človečnostjo in častjo, z vzgojo srca in brušenjem značaja, z duhovno rastjo in širjenjem zavedanja? Kje smo danes? Se zavedamo, da prava moč neke države ni le politična ali gospodarska, temveč moralna. To je prava moč neke države: v morali, moralna moč države. Na tem moramo delati vsi, ne samo nas 90. Vseh 2 milijona, kar nas je. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Möderndorfer, za njim gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa, predsedujoča. V sami razpravi je bilo kar nekaj očitkov, češ, da se nismo vsi dobro slišali in razumeli, predvsem pa strinjali s tem, da sploh gremo v takšno spremembo. Naj na začetku povem, da mene sicer vedno znova in znova, ampak zdaj se počasi že navajam, v tem državnem zboru preseneča, da tisto, kar se pogovarjamo in dogovarjamo ob pripravi določenih zakonov, ne nazadnje smo imeli tudi posvet z ministrom še pred tem zakonom, preden je prišel v proceduro, pogovarjali smo se tako z opozicijo kot s konkretno koalicijo, me preseneča danes neko takšno začudenje, kaj pravzaprav takšen zakon v takšnem kontekstu pravzaprav išče v Državnem zboru. No ampak, kot že rečeno, to me več ne preseneča, zato tukaj samo toliko v bran, da minister ni prav nič naredil tukaj na svojo roko, ker je on od nekoga spet nekje izvedel, da bi bilo pa to dobro narediti, ali pa zaradi tega, ker bi si rad nabral kakšne politične točke. Dejstvo je, da je ta zakon, tako kot to tudi na tej strani ugotavljate, v resnici eden najstarejših. Leta 1992 je bil sprejet in pravzaprav se praktično skorajda v ničemer se ni spreminjal. Dejstvo je tudi, da se je že v prejšnjem mandatu o tem zakonu pogovarjalo in tudi so se politične stranke dogovarjale, da bi v tem delu, kot ga imamo danes pred seboj, in je predlog, da se spremeni, da se spremeni točno v tem delu. Zmanjkalo je energije, mandat se je prej končal, zato do teh pogovorov sploh ni prišlo. Potrebovali smo leto in pol, da smo prišli na sam začetek. In zdaj smo tukaj, kjer smo. Seveda je vse tisto, kar še v tem zakonu sledi, je še marsikaj dodatno kot predlog, da se spremeni, vendar tisto, kar je za mene pomembno – in če ste me slišali na začetku v samem uvodu, v sami predstavitvi, je, da sem poudaril, da praktično ta zakon, ki ga zdaj obravnavamo, preprosto ne gre brez obravnave in vedenjem, kaj bomo delali pri naslednji točki. Strinjam se z vsemi govorci, ki so do danes oziroma do tega trenutka razpravljali v smeri, da ne gre in ne kaže samo strankam nekaj vzeti, ampak da je treba tudi potem povedati, kje boš na drugi strani to nadomestil. Predvsem pa se dajmo vprašati, zakaj pravzaprav sploh to počnemo, če že počnemo to. Veliko je bilo govora o sami korupciji. Jaz moram reči, da v tej korupciji sem izredno nesrečen, ker se, bom rekel, zelo na različne načine v različnih trenutkih različno govori. Mi s tem zakonom ne bomo izkoreninili nobene korupcije, daleč od tega, jaz si niti ne delam nobenih dvomov. Bomo pa postavili oziroma spremenili neke določene temelje, ki so v zadnjih dvajsetih letih pokazali, da so preživeti in da tako ne gre več naprej. To je ta bistvena razlika. In zato mislim, da je prav, da se o tem pogovarjamo, in prepričan sem, da bomo do druge razprave temeljito tudi razčistili, kaj je še vse potrebno in kako in na kakšen način naj bo to zapisano. Eden od predlogov, o katerih sem sam tudi razpravljal, je, da se mi lahko odločamo samo o dveh stvareh. Eno je, da bomo zelo jasno povedali, da če hočemo imeti demokratične postopke in, bom rekel, priti v parlament vsake štiri leta, enkrat eni in enkrat drugi oziroma na kakršen koli način, z enim samim ciljem: prepričati volivke in volivce, da je ta program, katerega zagovarjam, edini pravilen, je treba najprej zagotoviti tudi vse instrumente in pogoje, da se to lahko sploh izpelje. Je pa res, da v zadnjih desetih letih še intenzivno, čeprav v zgodovini politiki nikoli niso bili priljubljeni narodu, takšnemu ali drugačnemu, smo politiki sami naredili največ za to, da smo nepriljubljeni. Ti izgovori o medijih, kako so mediji od enega, pa od drugega in tako naprej, poglejte, mislim, da je to počasi že dolgočasno. Dejstvo je, da z vsakim svojim nastopom sami največ tukaj naredimo. Tisto, kar je za mene bolj pomembno, je predvsem to, kako zagotoviti to, kar je govoril kolega Tonin, kako zagotoviti sredstva, da bi od neke točke lahko politične stranke enakopravno nastopale v političnem boju, ki je zdrav. Se pravi, da prihajamo z enakimi materialnimi izhodišči. To se jaz popolnoma strinjam, seveda pa je na koncu vedno in povsod, tudi v Evropi, pa lahko delamo še ne vem koliko raziskav, zelo pomemben političen rezultat, ki ga dosežeš na volitvah. In to je edini pošten, merodajen razrez, na podlagi katerega lahko ocenjuješ, koliko je kdo sredstev dobil. Problem in diskusija, ki pa se vedno bolj in bolj pojavlja, je pa ta prepletenost politične stranke z državnim zborom, poslanskim klubom, kar je vedno bolj vprašljivo. Ne nazadnje se mediji vedno bolj sprašujejo, kaj je politična stranka in kaj je poslanski klub. To sta dve stvari, ki sta v resnici povezani ena z drugo. Ker brez politične stranke poslanskega kluba sploh ni. In obratno. Brez poslanskega kluba ni političnega stališča, ki ga tvorimo v političnih strankah. Zato to sprenevedanje, ker imamo slab zakon, ker ni jasno definiran in ker tudi akti okoli tega zakona jasno ne definirajo, vsi tisti, ki bi radi transparentno pregledovali in nadzirali, ne nazadnje tudi javnost, kako pravzaprav poslanci in politika delujemo in operiramo z javnimi sredstvi, ki so nam dana, je seveda problem, če teh stvari nimamo bolj jasno definiranih in zapisanih, zato da se držimo nekih določenih pravil igre. Dovolite, da zaključim. Na nas je, da se odločimo o dveh stvareh. Eno je, in ta razprava bo v nadaljevanju pokazala, – da se odpovemo donacijam pravnih oseb in s tem onemogočimo kakršnokoli diskusijo, kaj je dovoljeno in kaj ni dovoljeno – preprosto, donacije niso dovoljene – in zmanjšamo krog možnosti manevriranja, kdo je komu kaj dolžan. Na drugi strani pa se je treba vprašati, ker moram reči, da o prvem predlogu, ki je bil predlagan, da bi dvignili zgornjo mejo donacij s strani pravnih oseb, s tem bi pa povečali tudi možnost, kdaj je kdo objavljen na spisku, s tem se popolnoma nič ne strinjam, ker s tem nisi naredil pravzaprav ničesar. V resnici vsi vemo, kaj to pomeni. Tisti trenutek, ko nekdo donira, se ne želi razkrivati. In nismo naredili ničesar. Donacij ne bo. Po tej logiki sem jaz bolj pristaš, da jih ukinemo. Ampak na drugi strani je treba zagotoviti tisto vsoto denarja, ki jo politične stranke nujno potrebujejo, če želijo nastopati in v okviru zakona tudi peljati vse stvari. Dam en zelo praktičen primer. Vsi vemo, da se politične stranke štiri leta pripravljajo na vsakokratne volitve. V tem krogu je treba zagotoviti sredstva, da bomo imeli vsi enako izhodišče. In ti predlogi so, kasneje bom tudi povedal, na kakšen način se to da urediti oziroma se tudi ureja, in je ena od bistvenih razlik, kje se lahko ta sredstva zagotovijo. Drugo so pa še vse ostale priložnosti. Ta zakon podpiram. Moram reči, da sem prepričan, da ga bomo do druge obravnave dodelali že v takem obsegu, da bo praktično tudi vsem jasno, da nihče ni držal fige v žepu. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat, za njo gospod Jože Tanko.
Hvala, gospa podpredsednica. Danes je bilo o tem zakonu v tej dvorani že veliko povedanega, tudi z različnih vidikov osvetljeno financiranje političnih strank, kar je seveda pravilno, tudi po moji oceni, saj gre navsezadnje za javna sredstva in pomembno je, kako se s temi sredstvi ravna. Posebej je pomembno tudi zato, ker gre za politične stranke, katerih člani smo vsi, ki smo poslanci, in se posredno zadeva tiče tudi nas. Namen tega zakona razumem tako, da gre za prizadevanje odpraviti nepravilnosti pri financiranju političnih strank. Gre torej za samoomejevanje političnih strank s ciljem, da se prepreči koruptivnost pri financiranju strank. Ta zakon zagotavlja transparentno, torej pregledno in pošteno financiranje političnih strank in bo po moji oceni prav gotovo prispeval k spoštovanju morale, etike ter bo tako tudi krepil ugled političnih strank. Zato bom seveda glasovala za to, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa, gospa Kotnik Poropat. Gospod Möderndorfer, izvolite.
Spoštovana predsedujoča! Glede na to, da je bil že včeraj v bistvu dogovor med vsemi vodji poslanskih skupin, da obstaja možnost, da bi danes prekinili ob 13. uri sejo za eno uro iz enega preprostega razloga, kajti v tej isti stavbi naj bi predsednica Vlade predstavila opoziciji proračun. Res je, da je Poslanska skupina SDS danes na tiskovni konferenci sporočila, da se tega ne bo udeležila, kar pa ne pomeni za poslanski skupini SLS in Novo Slovenijo. Zato predlagam, da omogočimo, da bodo lahko vsi enakopravno tudi nadaljevali delo v Državnem zboru, da vsaj za eno uro, kolikor sem obveščen, da naj bi trajala predstavitev, se lahko tudi opozicija seznani s proračunom. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog. Vaš predlog ni v skladu s poslovnikom. Tudi meni ni poznano, da bi prišlo do kakršnegakoli dogovora. Tudi ne danes zjutraj na Kolegiju, ko bi bil za to primeren čas. Opažam tudi, da kolegov iz Nove Slovenije in SLS ni tukaj. Ne gre za nobeno stranko, vaš predlog enostavno ni v skladu s poslovnikom. Razlogi za prekinitev seje so poslovniško določeni in ta, ki ga vi navajate, ni eden izmed njih. Razumem. Še naprej proceduralno. Izvolite.
Podpredsednica Državnega zbora! Midva se vedno lahko znajdeva v vlogi, da se bova tukaj pregovarjala, vendar v poslovniku predsedujoči lahko kadarkoli prekine sejo in jaz sem vas kot poslanec in vodja največja pozicijske stranke v resnici pozval, da v skladu s poslovnikom in pristojnostmi, ki jih imate, lahko prekinete sejo. Ne govoriti, da po poslovniku to ni. Se mi zdi pa zelo razumno, ker mislim, da ne bo nobenega nasprotovanja, ne na strani koalicije, ne na strani opozicije, da to naredimo. Če potrebujete legitimiteto za to vaše dejanje, lahko daste tudi na glasovanje, pa bomo tudi glasovali. Se mi zdi res skrajno neprimerno, če bi se hoteli skriti za poslovnik, da to ni izvedljivo. Res je, iz Nove Slovenije in iz SLS so me že prosili, da vam podam ta predlog, ker jih ni, ker so že šli na to. Če pa ni tako, pa jaz nimam nobenih težav, jaz sem sam že seznanjen s proračunom.
Poglejte, preden gremo naprej s postopkovnimi predlogi, mislim, da moramo opraviti najprej s postopkovnim predlogom gospoda Möderndorferja. Sama seje ne bom prekinila ravno iz razloga, ker mislim, da bi moralo biti to vseeno dogovorjeno – vsaj ta postopek, tudi na Kolegiju, zato smo ga danes zjutraj tudi imeli. Vendar pa bom upoštevala vaš predlog zaradi izrednih razmer, za katere lahko rečemo, da smo jim danes tukaj v državnem zboru priča, in bom vaš predlog dala na glasovanje. Osebno sicer menim, da ni popolnoma v skladu s poslovnikom tudi to, da damo na glasovanje. Vendar sem se za to odločila, da pač ohranimo nek nivo in poslušamo in slišimo, kaj imajo za povedati poslanci. Bomo dali to kar na glasovanje. da opravimo s tem. Najprej bomo glasovali o predlogu. Glasujemo o predlogu, da prekinemo sejo. Na proceduralni predlog, spoštovani gospod Han, ni obrazložitve glasu. Je pa očitno v dvorani vladala velika zmeda. Prosim, da preverite delovanje vaših glasovalnih naprav in ponavljamo glasovanje o predlogu, da prekinemo sejo. Glasujemo. Očitno ni dovolj velike navzočnosti v dvorani, da bi izglasovali tak sklep. Prekinjam sejo za 10 minut, da zagotovimo navzočnost v dvorani, da lahko še enkrat glasujemo. Sejo prekinjam do 13.15.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo sejo zbora. Lahko, prosim, zasedete svoja mesta. Prosim, preverite glasovalne naprave. Če je še kakšna težava, me, prosim, pravočasno opozorite. Ne vidim, da bi bila kakšna težava. Glasujemo o tem, ali prekinemo sejo. Glasujemo. Navzočih je 42 poslank oziroma poslancev. Glede na to, da nismo zagotovili dovolj velike navzočnosti, da bi izglasovali sklep oziroma da bi bilo glasovanje veljavno [[...]]Se lahko umirimo malce? V skladu s Poslovnikom Državnega zbora odrejam enourni odmor.
Nadaljujemo s sejo. Četrtega glasovanja ne bo, ker bi bilo brezpredmetno, saj je bil proceduralni predlog konzumiran in seja dejansko prekinjena za želeni oziroma predlagani čas – torej do 14.16. Besedo ima sedaj še gospod Tanko, nekoliko več kot 1 minuta vam je še na razpolago.
Hala lepa za besedo. Tukaj bi rad opozoril predvsem na dejstvo, da so tisti, ki na volitvah niso bili uspešni, s tem predlogom zakona nagrajeni, in dobijo 2 in pol krat več kot po obstoječem zakonu, kar pomeni, da ta vladni predlog stimulira negativno selekcijo. Jaz mislim, da bi z rešitvami, ki gredo v smer negativne selekcije, morali enkrat razčistiti, pa naj gre to na področju strank, na področju kadrovske politike ali na kateremkoli drugem področju. Dejstvo je, da stranke, ki so bile na volitvah uspešne, morajo imeti zagotovljene tudi pogoje, da delajo uspešno, ker prevzamejo tudi največjo odgovornost. Stranke, ki na volitvah niso bile uspešne ali manj uspešne, pa dobijo sorazmerno manj. In tukaj na dobljeni glas ali kakorkoli so to na število poslancev vračunali, se ta formula ne izide. Kaznujejo se uspešne stranke. Mislim, da bi morali v državi s takim pristopom, s tako politiko prekiniti. Hval lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi minister morda še zaključno besedo. Ne želi. Ostalo nam je še nekaj časa. Ali je še želja po razpravi? Je. Prijavite se tisti, ki želite razpravljati. Prijavljenih je še sedem razpravljavcev. Kako smo s časom? Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut. Prvi je prijavljen gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala za besedo. Jaz bom nekako nadaljeval v smeri razprav, ki so danes šle skozi ta parlamentarni del. Predvsem bi rad poudaril, da smo na neki poti. Jaz jemljem današnjo razpravo, torej tudi samo financiranje strank in vsega ostalega kot neko pot tega naroda v smeri resničnega spoznavanja demokracije. Če so osnovni postulat ali pa osnovni input demokracije kot take volitve, če so output te demokracije tako imenovani izidi volitev, potem je pomembno, da imamo vsaj tisti, ki se spopadamo na političnem polju, nekako enake izhodiščne možnosti. Enakih izhodiščnih možnosti nismo imeli niti pri nastanku te države. Enakih izhodiščnih možnosti večina strank ni imela, ker je vsak totalitarni režim živel na petih totalnih monopolih. Bolj so bili uspešni, bolj se je ta totalitaren režim zasidral in obstal. Tako kot Jugoslavija ali pa SRS. Slovenija v Jugoslaviji je imela pet totalitarnih ali pet monopolnih zadev. Prvi je bil tako imenovani politični monopol ene stranke, drugi monopol, ki smo ga imeli, je bil tako imenovani kulturno-izobraževalni, tretji monopol, ki smo ga nekako ustvarjali, je bil sodni preko doktrine v sodnem sistemu kazenske filozofije, ki je govorila, da je država temelj vsega in da so človekove pravice podstat vsega tega. Tu poznamo celo vrsto členov in lahko govorimo tudi o pravu, ki ni bilo pravo. Govorimo lahko o pravu neciviliziranih narodov. Potem imamo naslednji monopol, ki je bil tako imenovani gospodarski monopol preko podjetij v državni lasti. Cela vrsta podjetij, od Telekoma, Mercatorja, 10 let nazaj vsak normalen državljan ni mogel kupiti ničesar drugega, razen izdelkov v Mercatorju, razen če je šel čez mejo. Danes vidimo, v kakšnem položaju so danes ta podjetja, ki so imela monopolne položaje. Ničesar nismo imeli od njih, ljudje so kupovali neverjetno drage izdelke in na ta način so jim jemali nek osnovni standard. Predvsem v tem smislu govorimo danes o prvem sistemu, ki bi ga naj odpravili, o prvem monopolu, to je tako imenovani politični monopol. Poglejte, pri tem monopolu je pomembna ena zadeva – nekateri se smejijo, ker zgleda, da jim ni jasno –, ki je pomembna. Pomembno je, da so vsi, ki gredo na volitve, enako predstavljeni v medijih, da so, lahko rečemo temu, tudi zelo transparentno financirani. In sam ne vidim razloga, zakaj bi bilo po tej noveli, ki jo danes sprejemamo, prepovedano financiranje pravnih oseb. Za mene je vprašljivo financiranje pravnih oseb, če so te osebe v državni ali paradržavni lasti. Če sem jaz podjetnik, ki sem zaslužil svoj denar na tržišču, če se mi zdi, da je program mojega kolega Matjaža Hana primeren – zakaj mu ne bi doniral nekaj sredstev? Vse te zadeve revidira Računsko sodišče že danes, zato ne vidim nobenih problemov. Če je neka stranka s programi, ki so dolgoletni, kjer je točno opredeljena neka smer te stranke, ta program je seveda zgrajen na nekem vrednostnem sistemu te stranke, če ta stranka dobiva iz leta v leto več članov, večjo podporo, ne vem, zakaj potem prihaja dobesedno do kastriranja takih političnih opcij. Če so te politične opcije kastrirane dobesedno v nekem medijskem delu, ne vem, zakaj bi te politične opcije morale biti tudi pri financiranju. Če je ta zadeva pregledna, če je transparentna, če je revidirana s strani Računskega sodišča, jaz tu ne vidim problema. Problem pa je seveda v tem hendikepu, o katerem sem že večkrat govoril, da smo hendikepirani. Zaradi svoje lastne zgodovine ne poznamo temeljev demokracije. In temelj demokracije mora biti ravno to, da so vse opcije, vsi ljudje, ki so tu notri, imajo, lahko rečem, popolnoma enak izhodiščni položaj. Tisti, ki bolje prepričajo volivce, ki so v tem primeru boljši, naj sedijo v parlamentu z večjo večino. To je čisti temelj. In kdor tega ne razume, se mi zdi, da govorimo na pamet. In ne vem, zakaj ta zavora. Ali je ta novela namenjena vam, gospod Virant, vaši stranki, ki trenutno izgublja neke zadeve pri volivcih, ki ne vedo, ali ste orientirani levo ali desno ali na sredino, gor ali dol, ali komu je namenjena ta novela? Če je vam namenjena, glejte, je ne morem podpreti. Jaz podpiram tiste, ki so boljši, ki imajo opredeljenost takšno, kot je, zato da ljudje točno vedo, kaj stoji za tem programom, za barvami neke stranke, to je nekaj normalnega. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, imate besedo.
Hvala, predsedujoča. Minister, še enkrat se oglašam. Mislim, da se vsi v tej dvorani strinjamo, ko smo govorili o Ajpesu, o Računskem sodišču, transparentnosti, javnosti, doslednosti, mislim, da se s tem vsi strinjamo. Preden pa do tega pridemo, to je pa financiranje, imamo pa očitno le malo drugačne poglede. Že prej sem v stališču poslanske skupine rekel, kot da mi s tem nadzorom pa javnostjo in transparentnostjo in vsemi ostalimi zadevami nimamo nobenih problemov. Mislimo, da mora biti to prvo načelo, ki ga moramo pri tem zakonu obravnavati. Ampak s temi predlogi členov pri zakonu se resno sprašujem, kdo bo sploh še upal delovati v političnih strankah in kdo bo sploh še upal sodelovati s poslanskimi skupinami oziroma strankami. Mislim, da je že sedaj neka fama, da politika je gnila, politiki so gnili, poslanci so gnili. Prej mislim, da je ena od razpravljavk rekla, da imajo ljudje tak občutek. Jaz se strinjam. To posploševanje gre tudi meni zelo na živce. Mislim, da tiste anomalije, ki so, je treba vreči iz sistema, ampak ne sistema posploševati in reči, da vse politične stranke pa so skorumpirane in ne vem kakšne.Zato se tudi strinjam s tem, da slej ko prej oziroma v roku štirih let pride vsaka stranka na vrsto pri Računskemu sodišču. V stranki SDS nimamo tega problema, ker verjetno če bi dali vse podatke na razpolago, smo verjetno največkrat revidirana stranka. Pa naj gre to za volitve v državni zbor, lokalne volitve ali za referendumsko kampanjo. Prej je bilo rečeno, minister, rekli ste, enaki pogoji za delovanje vseh strank. Ja, ampak nekatere stranke obstajamo vsaj že 20 let, morda katera stranka obstaja na nekih temeljih še več kot 20 let in ima določeno prednost. Tudi stranka SDS ni nastala leta 1990 in imela takoj 26 poslancev in 30 tisoč članov. Postopoma je nastajala in se borila, tako kot se sedaj mlajše in manjše stranke borite. Prav je, da se borite, ne pa da se skušate preko nekega zakona naenkrat izriniti na isto izhodišče, kot ga imamo tiste stranke, ki smo preko svojega delovanja bile že prej pridne. Da ne bom predolg. Ta zakon o političnih strankah je pač neka popularna tema za javnost. Politika je gnila. Netransparentnost je treba kaznovati. Minister, bodite brez skrbi, v Poslanski skupini SDS bomo pripravili kar nekaj amandmajev, ker se z določenimi načini ne strinjamo. Na to nas napeljuje tudi evropska primerjava, ki je zelo različna. In vaša ideja o tem, da kdorkoli je iz javnega, ima prepoved doniranja. Mislim, da bi morali razmišljati v drugi smeri. Zakaj ne bi to še bolj odprli, seveda ob tem, kar sem prej govoril, zelo jasno, dosledno transparentno delovanje političnih strank, kjer se točno vidi, kdo je daroval, potem pa bi verjetno lahko manj zahtevali iz državnega proračuna, da se nameni političnim strankam. Tukaj ste naredili še ta obvod, da ste rekli, poslanske skupine si bodo skupaj s političnimi strankami delile denar, vlada si bo pri tem oprala roke, in bodo rekli: "Spet ti poslanci, itak govorijo neumnosti, delajo brez zveze, na koncu si pa delijo denar." Jaz, minister, na to vašo idejo nikakor ne pristajam. Razmislek, glede na to, da že rezultati kažejo, da se financiranje oziroma doniranje strank s strani fizičnih oseb in podjetij zmanjšuje. Strinjam se s tem, da podjetja v državni lasti nimajo kaj iskati pri političnih strankah. Jaz tudi ne pričakujem, da bo Luka Koper darovala politični stranki SDS. Če hočemo kaj narediti, moramo narediti politične stranke neko osnovno demokratično delovanje za to državo, ne pa da razmišljamo o tem, da je treba političnim strankam pripeti še bolj negativen prizvok, s tem pa dati vsem tistim, ki želijo neko anarhijo v našem demokratičnem razvoju, neko dodano vrednost. Bodite zelo pozorni, ko boste pripravljali verjetno na podlagi današnje razprave to financiranje na lokalni ravni. Verjetno veste, kot bivši občinski svetnik, vsaka občina je unikum in slej ko prej se financiranje začne pri županu in konča pri županu. Če županu neka močna pozicija ni všeč, lepo zapre pipico in se lahko pojavlja, kjer se hoče, ter si veselo ustvarja svoj monopol oziroma svoj nek totalitarni sistem znotraj svoje občine. Tukaj bodite zelo pozorni. Priporočila Greca, kot sem že rekel, ja, glede nadzora, ne pa glede financiranja. Tu ste naredili neko mineštro in na koncu tudi zakon, če bo sprejet v takšni obliki, kot je predlagan, ne bo dober. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Matjaž Zanoškar imate besedo.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Sam osebno zelo pozdravljam to novelo zakona, ki je danes v prvem branju. Mislim, da je bil to čas že pred šestimi leti, da bi v ogledalu, ki ga nam je nastavila institucija Greco, videli naše pomanjkljivosti v sistemu delovanja političnih strank. Vendar nismo hoteli, verjetno tudi namerno ne. Nekaterim strankam je ustrezalo, da je tako, da se financirajo, da imajo botre, ki jim darujejo nekaj, potem botru vračajo in tako naprej. Menim pa, da je ta novela tista, ki odpravlja eno največjih anomalij v delovanju političnih strank. Vemo, da ni dobro, kadar se politika vmešava v gospodarstvo, vendar ko je šlo za financiranje političnih strank in ne nazadnje tudi volilnih kampanj, je nesporno, da je prišlo do točk tveganja koruptivnega dejanja. Nekaj, kar je neka fizična, pravna oseba dala stranki, je morala potem ta stranka nekako vrniti, dati nazaj, in to je tisto koruptivno dejanje. In naenkrat vse politične stranke niso bile enako pravno obravnavane, kajti nekatere so imele več možnosti, da sklepajo sporazume in botrstva z gospodarskimi družbami in na tak način dobivajo denar za izpeljavo svojih kampanj, volitev in pa tudi programov. Denar ne bi smel biti merilo za uspešnost politične stranke na volitvah. Politična stranka bi se morala promovirati na način implementacije svojega programa, na način poštenega dela posameznikov, članov politične stranke, nikakor pa ne z denarjem, kar je danes bilo slišati. Pa nikakor tudi nisem mnenja, da je ta zakon in danes ta novela zakona, ki ga imamo v prvem branju, neko mašilo za ljudstvo. Pa saj to gre za resno stvar! Gre za neko vračanje ugleda političnim strankam in političnim delavcem, ki delamo na tem področju. Ne nazadnje gre za utrjevanje neke etike, morale vseh nas, ki smo ujeti v politični krog dela. Pomembno je, da je delo političnih strank, financiranje tudi volilnih kampanj transparentno. Verjetno še ni dovolj samo transparentnost, pomembno je omeniti tudi ta mehanizem in zgraditi ta mehanizem, ki je nadzor nad celotnim financiranjem političnih strank. Vem, da danes verjetno v prvem branju je še nekoliko anomalij oziroma pomislekov pri posameznih členih, ampak sem prepričan, da bo dovolj časa, da bodo vse politične stranke in pa tudi posamezniki dali pripombe na te pomanjkljivosti in da bomo prišli do zakona o financiranju političnih strank, ki bo dober, ki bo nekoliko začel vračati zaupanje državljank in državljanov v naše delo, in zakona, ki bo izključil vse te anomalije, ki so se dogajale do zdaj. Ne bom jih omenil. Te anomalije so imele tako dolge repe, da so segale tudi do preiskovalnih komisij v samem parlamentu, vendar ni danes čas za to. V glavnem je zakon z moje strani absolutno primeren in dober v pravem trenutku. Kateri čas naj bi bil boljši? Danes ali mogoče tik pred volitvami? In to za mene ni nobeno mašilo, je zakon, ki je potreben in je treba stvari urediti. Škoda je samo to, da je Greco ugotovil pomanjkljivosti, nam je priporočil, da jih odpravimo, pa leta in leta so tekla, 6 let je od takrat in nobena vlada se ni resno spoprijela s to stvarjo. Naj bo tudi v tem smislu pohvala ministru, ministrstvu, da se je tega oreha lotilo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Jože Tanko, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Moram najprej ugotoviti, da se je ta dogovor, ki je bil poleti sprejet v Državnem zboru, povsem izrodil. Tam je bilo na nek način dogovorjeno tisto, kar je povedal gospod Möderndorfer, to se pravi, da se poveže stranko in poslansko skupino tudi glede dela in tega. Danes pa razpravljamo o vsem drugem, razen o tem. Jaz mislim, da je tak pristop, ki je mimo dogovora, problematičen. Ne stoji. Drugo, kar je, moram tukaj ugotoviti, da je pristop, ki se ga je lotila vlada, pravzaprav tipičen v tej koaliciji in tej vladi. Bolj si neuspešen, večjo pozornost ti namenijo po vseh kriterijih. Do sedaj so velike stranke ali pa tisti, ki so bili uspešni na volitvah, dobili, parlamentarne stranke 90 % sredstev, 10 % tiste, ki niso bile uspešne. Sedaj se to razmerje financiranja bistveno spreminja v tisto kvoto neuspešnih. Moram tudi opozoriti, da te stranke, ki niso uspele priti v parlament in bodo zdaj participirane na 25 % razpoložljivih sredstev, imajo bistveno manjšo odgovornost za delo v mandatu, nimajo poslancev, zato so neparlamentarne stranke, ne morejo učinkovito delati in tako naprej. In za vzdrževanja sistema bo ta državni zbor oziroma ta koalicija za tistega latentnega, neuspešnega porabila izjemno veliko denarja. Dajte to narediti na področju gospodarstva, na področju bank, financirajte tiste, ki bodo štiri leta na stand by, da bodo čakali naslednji krog. To naredite, pa bomo videli. Ampak očitno je to pravzaprav glavna tema. Jaz mislim, da bi moralo biti financiranje strank urejeno v nekem sorazmerju z rezultati, v dobrem sorazmerju z rezultati. In ta del je bil, mislim, da v obstoječem zakonu uspešno urejen. Zdaj pa bo stranka s tremi člani, ki so ostali po neuspehu na volitvah, izdatno financirana. Treba je tudi reči, da so vse te neparlamentarne stranke pod bistveno manj budnim očesom kateregakoli organa, Računskega sodišča, Komisije za preprečevanje korupcije in kogarkoli, tudi javnosti navsezadnje. Imamo nekaj primerov, ko zadeve vegetirajo, in to samo zato, ker se jih financira. Se pojavljajo na volitvah samo zato, da koristijo ta potencial, ki jim ga omogočamo, uspeha pa že dolgo časa ni nobenega. Moram reči tudi, da to, kar se onemogoča pri strankah, se pravzaprav omogoča pri vseh drugih združenjih. Imamo nekatera civilna združenja, ki so financirana v glavnem iz proračuna in imajo dostop do vsega. Neomejen dostop do medijev. Kadarkoli naredijo kakšno proslavo, imajo na TV neposreden prenos. Financirajo se izdatno, niso pod revizijami in tako naprej. Tukaj pa delamo neke umetne težave političnemu sistemu in predvsem tistemu delu, ki je odgovoren za delovanje države. Mene moti pravzaprav to, da minister, ki se ima za nekega razvojnika, za nekega stimulatorja razvoja in tako naprej, se tukaj pojavi kot glavni komplikator in zaviralec s predlogom, ki ga je spravil preko vlade. Tudi ne vem, zakaj bi ovirali financiranje strank. Tudi po virih, ki so bili sedaj razpoložljivi, navsezadnje je tak način financiranja razvit tudi v drugih demokracijah Evrope, tudi v starih demokracijah, nikjer se mu ne odpovedujejo, nikjer ga ne preprečujejo. Pri nas pa je to glavni problem. In jaz mislim, da bi te stvari morali odpreti. Če hočemo, da bo sistem dobro delal, da bomo prišli do tega, da bodo kandidirali najboljši, ne najslabši, potem moramo stimulirati najboljše, da pridejo v ta sistem in da vzdržujejo, ohranjajo, razvijejo in tako naprej. S tem ko uspešne zaviramo, uspešno zaviramo tudi razvoj demokracije. Tako kot če bi sprejemali ukrepe proti uspešnih gospodarskim družbam. Navsezadnje jih tudi [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]kar se kaže na padcu gospodarske rasti, na povečevanju brezposelnosti in tako naprej. Zelo podobno, zelo analogno.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLILNI IN REFERENDUMSKI KAMPANJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade dr. Gregorju Virantu, ministru za notranje zadeve.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, da sta oba zakona v bistvu dvojčka, da sta med seboj neločljivo povezana, da gre za en zakonski paket, ni nobene potrebe, da delam neke velike uvode, ker glavni cilji in glavni namen in glavna filozofija je pri Zakonu o volilni in referendumski kampanji ista, kot je pri Zakonu o političnih strankah. Gre za to, da zakon uskladimo s priporočili Greca. Ne samo zaradi tega, da naredimo te kljukice, ampak tudi zato, ker ima to vsebinski pomen, ker delamo kampanjo bolj transparentno, ker izboljšujemo nadzor nad kampanjo, ker zaostrujemo sankcije in dajemo večja pooblastila Računskemu sodišču. Zato bom povedal samo nekaj glavnih rešitev. Ena je, da se skladno z odločbo Ustavnega sodišča omejuje prepoved objave raziskav javnega mnenja samo na dan volilnega molka, torej na čas 24 ur pred volitvami; da se tako kot v Zakonu o strankah uzakonja prepoved financiranja volilne kampanje s strani pravnih oseb iz popolnoma istih razlogov, o katerih smo se pogovarjali pri prejšnjem zakonu. In bistvo prejšnjega in tega zakona je ravno v tem: v večji transparentnosti, v tem, da se oteži prepletanje politike in gospodarstva, žal ne popolnoma onemogoči s tem zakonom, ampak oteži, da se odpravijo korupcijska tveganja oziroma zmanjšajo korupcijska tveganja. To so ključni poudarki obeh zakonov. Ne tisto, kako se denar deli med politične stranke, tisto je čisto sekundarnega pomena. Spreminja se vsebina poročila o financiranju volilne kampanje, ki je do sedaj bila zelo sumarna in nepregledna. Po novem bo moral organizator volilne kampanje prikazati v poročilu vsak prispevek, vključno z navedbo osebnih podatkov, če bo prispevek presegal povprečno bruto mesečno plačo. Poročilo bo moralo vsebovati tudi vse podatke o vseh vrstah izdatkov in o posojilih, ne zgolj o skupni višini zbranih in porabljenih sredstev. Računskemu sodišču se tudi tukaj dajejo večja pooblastila. Do zdaj ni moglo opraviti celovite revizije nad financiranjem volilne kampanje, zdaj bo lahko, vključno z vpogledom v vso dokumentacijo stranke in vseh tistih, s katerimi je stranka poslovala. Določajo se nekateri novi prekrški in dvigujejo kazni za posamezne vrste prekrškov. Zgornja meja globe za najhujši prekršek se povečuje s sedanjih 15 tisoč evrov na 20 tisoč evrov. Pri obeh zakonih se mi zdi še ena stvar zelo pomembna. To sta zakona, s katerima v bistvu vse politične stranke nekaj izgubljamo. V finančnem smislu vsi nekaj izgubljamo. Nadzor nad poslovanjem strank se zaostruje, regulacija bo ostrejša. In v tej državi je eden največjih problemov, da smo vedno vsi za spremembe – do tistega trenutka, ko se spremembe tičejo nas. Vsi smo za to, da se stvari izboljšujejo in spreminjajo, dokler to ne pride do našega interesa. S tema dvema zakonoma, mislim, da dokazujemo vsi skupaj, Vlada, Državni zbor, politične stranke, da smo sposobni to miselnost prebiti. In ko bomo v tej državi enkrat prebili to miselnost, potem nam bo šlo boljše.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Jani Möderndorfer v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Kot sem že napovedal v uvodu 1. točke, sta en in drug zakon povezana in soodvisna, zato tudi v nadaljevanju pričakujem razpravo, ki je že potekala celo dopoldne. Naj omenim, da je pri tem drugem zakonu, ki ureja volilno kampanjo, predvsem pomemben ta drugi vidik, o katerem smo govorili. Če smo za razliko v prvem zakonu govorili, kaj se omejuje pri političnih strankah, je smiselno skozi ta zakon pripeljati določene skupne enote, ki so pomembne znotraj volilne kampanje. Naj omenim, recimo, samo eno zadevo, ki je pomembna in enotna za vse politične stranke. To je, da je Državna volilna komisija, ko vodi celoten postopek volitev, tista, ki vsem državljanom pošlje ne samo imenike, ampak kandidate tudi obvešča, kdo bo šel na volitve in kdo ne oziroma katere politične stranke bodo v tej tekmi. Pomembno pri tej zadevi je, da lahko v tem kontekstu na ta način pošlje tudi vsem družinam neke vrste plakat ali neko obvestilo, kjer se lahko vse politične stranke predstavijo. Ne gre za to, da bi ta komisija pisala vsebino, nasprotno. Vsaka politična stranka jo bo sama pisala, vendar je to eden od poglavitnih stroškov, ki ga politične stranke nosijo. To je tisto, kar sem govoril pri 1. točki, ko sem govoril, da se politična stranka v resnici 4 leta pripravlja vsakič na nove volitve. S tem rešimo marsikateri problem. Drug problem, ki ga vidim, in verjamem, da ga bomo lahko v nadaljevanju tudi dosegli z nekim dogovorom, je, da se zelo jasno predpišejo plakatna mesta v državi. Danes je to v resnici velik problem. Vemo, da imamo v urbanih mestih razne oglaševalske agencije, ki ob cesti in vsepovsod to nekako oglašujejo, problem pa je v tem, da v zakonu piše, da je možno plakatiranje na lokalno običajen način. Vsi vemo, kaj to pomeni – prilepi tam, kjer želiš oziroma kjer zmoreš. To preprosto ne zdrži, kajti mislim, da je to treba urediti, in zato mislim, da bomo v nadaljevanju lahko takšno zadevo tudi dogovorili. Pozitivna Slovenija bo zakon podprla, in verjamem, da bomo v nadaljevanju našli tudi končne skupne rešitve. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Tomaž Lisec.
Predsedujoča, hvala za besedo. Da smo si na jasnem, govorimo o noveli Zakona o volilni in referendumski kampanji, čeprav sem imel pri predhodniku občutek, da govorimo o Predlogu zakona o evidenci volilne pravice. Samo toliko. Gre za zelo podobno materijo, s katero smo se srečali že pri prejšnjem zakonu, le da tokrat govorimo o urejanju volilne in referendumske kampanje za volitve in referendume tako na državni kot tudi na lokalni ravni. S predlogom zakona se dotikamo financiranja in nadzora pri volitvah in referendumih, a akterji so večinoma isti, v prvi vrsti politične stranke. Tudi povod za spremembo tega predloga zakona je podoben, v prvi vrsti priporočila Greca ter Urada za demokratične institucije in človekove pravice, ki so spremljali nekatere zadnje volitve v naši državi. Poleg tega je zelo pomembno, da je povod za novelo zakona tudi odločba Ustavnega sodišča iz leta 2011, ki je glede drugega odstavka 5. člena zakona, ki ureja prepoved objavljanja raziskav javnega mnenja sedem dni pred dnem glasovanja, ugotovila neskladje z Ustavo Republike Slovenije in nam parlamentarcem kot zakonodajalcu naložila, naj ugotovljeno protiustavnost odpravimo. Lahko debatiramo o tem, ali se strinjamo z odločbo Ustavnega sodišča ali ne, dejstvo pa je, da je takšna, kot je. Z vidika spremljevalca, predvsem pa akterja v volilni in referendumski kampanji, se nam v SDS postavlja vprašanje, ali pri sedanji medijski strukturi oziroma nomenklaturi o možnosti objavljanja anket do 24 ur pred dnem glasovanja ne gre bolj za ustvarjanje in kreiranje javnega mnenja kot pa za pregled tega mnenja. Manipulacije z javnomnenjskimi raziskavami so možne teden dni pred volitvami ali zadnji dan ali pa vsak dan v zadnjih štirih letih. Javnomnenjske raziskave imajo vpliv ne samo na izide volitev in referendumov, temveč tudi na finančne posledice, glede na to, da imajo organizatorji volilne kampanje pravico do povračila dela stroškov iz državnega proračuna. Predlog zakona prepoveduje, da bi organizator volilne kampanje pridobival prispevke od katerekoli pravne osebe, samostojnega podjetnika posameznika ter posameznika, ki samostojno opravlja dejavnost. Na ta način se po mnenju predlagateljev preprečuje možnost, da bi s prispevanjem prispevka organizatorju volilne kampanje prej navedeni subjekti pridobili neupravičeno prednost pred tistimi subjekti, ki organizatorju volilne kampanje izvoljene stranke prispevkov niso dali. Prepoved financiranja volilnih kampanj s strani vseh pravnih oseb v predlogu zakona je po mnenju predlagatelja nujna ter z vidika načela sorazmernosti veliko bolj primerna, saj se bo s takšno rešitvijo varovalo načelo pravne države, poleg tega pa preprečevanja koruptivnih dejanj ni mogoče doseči na drugačen način. To je predlagatelj zapisal v uvodu zakona, zato sem ga tudi povzel. Želim dokazati, da minister za notranje zadeve, ki je hkrati tudi predsednik majhne in mlade stranke, očitno še ne ve, kako zadeve potekajo na terenu. Očitno ne ve, da bo s tem zakonom sprožil podtalno financiranje volilnih kampanj, kjer bodo imeli prednost tisti, ki imajo odprte račune na Cipru in, kot sem že prej povedal, imajo vire blizu Foruma 21. In bo ta razlika med preglednostjo in transparentnostjo, ki jo minister zasleduje, ki naj bi se zasledovala, ter realnostjo na drugi strani še večja. V SDS takšnim rešitvam, ki bodo v praksi še povečale vpliv lobijev in korupcije pri volitvah, nasprotujemo. Zato pričakujemo od ministra in njegove ekipe, da še enkrat trezno razmislijo, kaj počnejo in kaj želijo doseči. Preglednost in transparentnost volilnih kampanj – da, a predlog zakona bo dal razcvet ravno netransparentnemu delovanju. Korupcije bo še več in ne manj. Dober namen zakona, tlakovan s popolnoma napačnimi koraki. Ker v SDS zagovarjamo preglednost, transparentnost in tudi nadzor financiranja, v prvi obravnavi ne bomo nasprotovali predlogu zakona, a časa za temeljit razmislek boste imeli le do naslednje obravnave, in s tem tudi do naše podpore. Res je, da zakon nekoliko blažite s tem, ko se dovoljeni stroški, ki jih posamezni organizator volilne kampanje lahko porabi za kampanjo posameznih volitev, zvišujejo, kar je tudi v skladu s priporočili Greca. Ker smo za transparentnost, v SDS nimamo ostalih pomislekov glede zakona, tako glede večjega pooblastila Računskemu sodišču pri opravljanju revizij poročil organizatorjev volilne kampanje kot glede vsebine poročil o financiranju volilne kampanje, ki ga mora organizator predložiti Državnemu zboru in Računskemu sodišču. Niti nimamo problemov glede nadzora nad izvajanjem zakona tako s strani Inšpektorata Republike Slovenije za notranje zadeve kot Inšpektorata Republike Slovenije za kulturo in medije. V zvezi s financiranjem političnih strank in volilnih kampanj je Odbor ministrov Sveta Evrope že leta 2003 sprejel priporočilo državam članicam o skupnih pravilih na področju financiranja političnih strank in volilnih kampanj. Po teh pravilih in smernicah mora biti financiranje političnih strank in volilnih kampanj zasnovano na naslednjih načelih: razumno ravnotežje med javnim in zasebnim financiranjem – mi na žalost javno financiranje kar ukinjamo –, jasna merila pri razdeljevanju državnih sredstev političnim strankam – mi ta razmerja spreminjamo v prid manjšim strankam –, omejevanje stroškov političnih strank v povezavi z volilno kampanjo – mi jih, nasprotno, zvišujemo –, učinkovite sankcije za politične stranke in kandidate v primeru kršitve pravil – mi to rešujemo enostavno, z dvigom glob za nekajkrat, kar pa ni nujno povezano z učinkovitostjo. Predlog zakona se želi prikazati v smislu transparentnega in doslednega financiranja ter učinkovitega nadzora. Mi pa bomo ostali pri učinkovitem nadzoru tako, da bomo predvsem zvišali kazni, od transparentnega bomo prešli na netransparentno financiranje, na nedoslednost predloga zakona pa kaže nesledenje evropskim smernicam. Minister, do druge obravnave predloga zakona opravite temeljit razmislek, a ne znotraj vaše stranke, ki je še mlada in neizkušena na tem področju, na področju volilnih in referendumskih kampanj, ampak z uglednimi strokovnjaki in poznavalci prakse. Minister, če lahko zaključim, resnično me zanima, kolikokrat ste sami skrbeli za finančno plat kandidature vaše stranke oziroma vas samih, ker verjetno, se strinjamo, najlažje razpravljamo, če izhajamo iz prakse. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Upam, da se boste bivši kolegi zmenili in dogovorili, kako boste financirali politične stranke, in upam, da ne bomo imeli spet kakšne kampanje s sistemom brezplačnikov. Upam, da bo ta zakonodaja pomagala pri tem. Pri obravnavi novele Zakona o političnih strankah je bilo stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov oprto na poročilo organizacije Greco iz leta 2007 in ravno tako je tudi pri tem zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o volilni in referendumski kampanji. Gre za transparentno financiranje kampanj političnih strank. Zakonitost financiranja ter preglednost volilne in referendumske kampanje sta dve pomembni načeli, katerima je pri pripravi predloga zakona sledil predlagatelj. Sredstva, pridobljena in porabljena za volilno kampanjo, bodo z namenom zagotoviti večjo preglednost postavljena pod večji nadzor pristojnih inštitucij. S predlagano novelo se odpravlja tudi neskladje z ustavo. To je bilo že rečeno. Ustavno sodišče je leta 2011 presodilo, da je 7-dnevna prepoved objavljanja raziskav javnega mnenja pred dnem glasovanja pretirana omejitev, ki prekomerno posega v svobodo delovanja medijev. Tudi v tem predlogu se, tako kot v predhodnem obravnavanem predlogu novele Zakona o političnih strankah, sledi enakim ciljem. Prepoveduje se pridobivanje sredstev od katerekoli pravne osebe, samostojnih podjetnikov posameznikov ter posameznikov, ki samostojno opravljajo dejavnost. Organizator kampanje mora sredstva, pridobljena v nasprotju z zakonskimi določili, nakazati v humanitarne namene, ta pa morajo biti navedena tudi v poročilu o financiranju kampanj. Dovoljeni stroški, ki jih organizator volilne kampanje lahko porabi za kampanjo pri posameznih volitvah, se zvišujejo. Predlagatelj posebej navaja, da je višina teh v skladu s priporočili Greca, znesek delne povrnitve stroškov za organizatorje in financiranje volilne kampanje pa ostaja nespremenjen. Da se izloči čim več korupcijskih tveganj, so se pri pripravi predloga upoštevala tudi priporočila Računskega sodišča in Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi. Ob tem, spoštovani, ne gre spregledati, da je sredstev za delovanje političnih strank vse manj, tako za samo delovanje stranke kot tudi za pripravo takšnih ali drugačnih volitev ter referendumskih kampanj. To velja tudi za druge organizatorje kampanj, predvsem za tiste kampanje, ki govorijo o referendumih. Nekoč bogate volilne kampanje veljajo za tiho pravilo več vloženih sredstev v kampanjo, več možnosti za zmago. Takšne bogate kampanje so pripravljale oglaševalne agencije. Umikajo se novim inovativnejšim pristopom v obdobju od državnozborskih volitev leta 2008, ko smo se še spogledovali s prihajajočo krizo. Do danes smo imeli poleg rednih državnozborskih volitev leta 2008, rednih volitev v Evropski parlament leta 2009, rednih lokalnih volitev leta 2010, predčasnih državnozborskih volitev leta 2011, rednih predsedniških volitev, še poplavo referendumov. Nemogoče je pričakovati, da ob vseh teh volitvah in rednem delovanju politične stranke lahko sploh preživijo. Tako so stranke vse bolj primorane iskati neke modernejše, inovativnejše pristope nagovarjanja potencialnih volivk in volivcev, k čemur je zagotovo prispevala tudi gospodarska in finančna kriza, prav tako pa tudi intenziven razvoj informacijske tehnologije. Elektronski mediji in socialna omrežja vse bolj nadomeščajo velike in drage jumbo plakate ter druge dražje oblike oglaševanja. Temu trendu pa mora žal slediti tudi zakonodaja. Naj še enkrat ponovim, da predlog ni prišel zaradi želje politike, temveč je rezultat številnih in vse glasnejših opozoril po potrebni zakonski prenovi, ki ureja financiranje političnih strank ter volilne in referendumske kampanje. Teh opozoril, razmišljanj ne moremo več prezreti. Socialni demokrati menimo, da je tudi ta predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo in bomo predlagan sklep podprli. Za podrobnejšo razpravo o posameznih členih bo še dovolj časa danes, v drugi obravnavi, na matičnem delovnem telesu in ponovno v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala lepa,spoštovana podpredsednica. Sodelavci z ministrstva, kolegice in kolegi! Kot je bilo danes že večkrat povedano, je novela Zakona o volilni in referendumski kampanji del paketa zakonskih sprememb s ciljem zagotoviti transparentnejše poslovanje političnih strank in volilnih kampanj. Predlog zakona odpravlja neskladnost z Ustavo Republike Slovenije v delu, ki se nanaša na prepoved objavljanja raziskav javnega mnenja sedem dni pred glasovanjem. Prav tako odpravlja pomanjkljivosti veljavnega zakona, ki so bile ugotovljene v praksi, upošteva priporočila Računskega sodišča, Greca ter Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi. Imamo star in slab zakon, ki potrebuje novelacijo. Zato že takoj na začetku povem, da poslanska skupina meni, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in da bo novelo tudi v nadaljevanju podprla. O stanju in vzrokih, ki kažejo na potrebo po takojšnji zakonski ureditvi poslovanja političnih strank in s tem tudi povezane volilne in referendumske kampanje, sem govorila že v stališču k noveli Zakona o političnih strankah. Financiranje volilne in referendumske kampanje je zelo pomembno, saj lahko odločilno vpliva na sam izid volitev. Ne smemo si več zatiskati oči in ta vroči kostanj prepustiti naslednjemu sklicu. Vse vlade doslej so za reševanje tega problema storile premalo. Bili so storjeni nekateri poskusi, ki pa niso bili uspešno zaključeni. Želim si oziroma upam, da nam bo tokrat le uspelo. V Državljanski listi se zavedamo, da predlagane rešitve oziroma zakon sam po sebi ne bo rešil ničesar. Politiki moramo spremeniti svoje dosedanje obnašanje. Problem financiranja političnih strank in volilnih kampanj ni zgolj v prikazanih finančnih nakazilih, nakazilih podjetij v državni lasti, nakazilih, ki jih vsi vidimo in so vedno lahko problematična, kočljiva, tako za plačnika kot prejemnika. Pravi problem je v prikritem, težko dokazljivem podpiranju politike brez nevidnih, a koristnih klientelnih donacij preko stricev iz ozadja. Tega noben zakonski predlog ne more rešiti. To je dolgotrajen proces, zahtevna naloga, katere izhodišče je poštenost in pravičnost v nas samih. V pehanju za materialnimi dobrinami smo kot družba pozabili, da je vsak človek vrednota. Pot v boljšo, bolj pravično družbo je moč doseči samo z medsebojnim spoštovanjem in ohranitvijo človekovega dostojanstva. Prav politiki moramo v svojih razpravah in v svojem delovanju to tudi pokazati ljudstvu.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije predstavil gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volilni in referendumski kampanji bo omogočil večjo transparentnost financiranja volilne in referendumske kampanje ter učinkovitejši nadzor nad spoštovanjem določb zakona. Predlagatelj želi s predlogom zakona zagotoviti večjo transparentnost financiranja volilne in referendumske kampanje, javno dostopnost podatkov iz poročil o financiranju volilnih kampanj, učinkovitejši nadzor nad spoštovanjem določb zakona in določitev sankcij, ki bodo sorazmerne in bodo hkrati učinkovito preprečevale kršitev zakona. Po oceni predlagatelja bo novela omogočila učinkovitejše opravljanje nadzora, saj bodo imeli pristojni organi na voljo ustrezne instrumente za izvajanje učinkovitega nadzora. Z novelo zakona bodo odpravljene pomanjkljivosti veljavnega zakona, ki so bile ugotovljene pri izvedbi volitev v praksi v preteklih letih, obenem pa bodo upoštevana priporočila Računskega sodišča Republike Slovenije, Skupine držav proti korupciji pri Svetu Evrope, Greco, ter Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi, OVSE. Poleg zakona odpravlja neskladnost z Ustavo Republike Slovenije v delu, ki se nanaša na prepoved objavljanja raziskav javnega mnenja sedem dni pred dnem glasovanja. Tako naj bi po novem prepoved objave raziskav javnega mnenja in anket veljala le v času 24 ur pred dnem glasovanja. Predlagatelj z novelo financiranje volilne kampanje celovito ureja v tem zakonu in se nič več ne sklicuje na zakon, ki ureja politične stranke, kot je to v primeru veljavnega zakona. Tako se določajo vrste prispevkov za volilno kampanjo in zgornjo mejo njihove višine, pri čemer skupna višina prispevkov ne sme presegati 10 povprečnih bruto mesečnih plač na delavca v Republiki Sloveniji po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije za preteklo leto, kar pa ne velja za prispevke, ki jih za volilno kampanjo nameni politična stranka, če je organizator volilne kampanje. Denarni prispevki posamezne fizične osebe v gotovini so za posamezno volilno kampanjo dovoljeni največ do zneska 50 evrov, višji prispevki pa morajo biti plačani preko bank, hranilnic ali drugih pravnih oseb, ki v skladu s predpisi, ki urejajo plačilne storitve, opravljajo te plačilne storitve. Tudi v tej noveli se prepoved financiranja kampanje razširja na vse pravne osebe. Izjema je financiranje referendumske kampanje s strani nepridobitnih pravnih oseb. Prispevke, ki jih je organizator volilne kampanje pridobil v nasprotju s tem zakonom, je dolžan najkasneje v 30 dneh od dneva prejema nakazati v humanitarne namene. Tudi v tej noveli se spreminja vsebina poročila o financiranju volilne kampanje. V njem bo organizator volilne kampanje moral navesti podatke o vseh posameznih prispevkih, izdatkih in posojilih ter o skupni višini izbranih in porabljenih sredstev. Organizator volilne kampanje pa bo moral v poročilu prikazati vsak prispevek, dobljen od donatorjev, vključno z navedbo osebnih podatkov, če bo prispevek presegel povprečno bruto plačo na delavca v Republiki Sloveniji. Z novelo se zvišujejo dovoljeni stroški, ki jih posamezni organizator volilne kampanje lahko uporabi za kampanjo za posamezne volitve, ne spreminja pa se znesek delne povrnitve stroškov za organiziranje in financiranje volilne kampanje. Računskemu sodišču se tudi v tem predlogu daje večja pooblastila pri opravljanju revizij poročil organizatorjev volilne kampanje, ki bo pri opravljanju revizije poročil o financiranju volilne kampanje lahko zahtevalo predložitev listin, dajanje pojasnil ter vpogled v poslovne knjige in evidence, in to ne le od organizatorjev volilne kampanje, državnih organov, organov lokalnih skupnosti, Banke Slovenije in poslovnih bank, v katerih so organizatorji odprli posebne transakcijske račune, temveč tudi od izvajalcev storitev in prodajalcev blaga, ki so opravili storitve oziroma dobavili blago organizatorjev volilne kampanje. Z novelo se določajo nekateri novi prekrški, ki jih v veljavnem zakonu ni, in se dvigujejo kazni za posamezne vrste prekrškov. Poslanke in poslanci Poslanske skupine DeSUS bomo predlog zakona podprli in glasovali za sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Temeljni namen zakona o financiranju volilne in referendumske kampanje je zagotovitev preglednosti financiranja volilne in referendumske kampanje. Prav pravila o financiranju volilne kampanje so pomembna za zagotavljanje enakopravne predstavitve kandidatov, kar odločilno vpliva na sam izid volitev. Obstoječa zakonodaja že zagotavlja določeno stopnjo preglednosti, pri izvajanju zakona pri dosedanjih volilnih in referendumskih kampanjah pa so se pokazale nekatere pomanjkljivosti zakona. Nanje nas je opozorila tudi skupina držav za boj proti korupciji Greco v svojih priporočilih. Z novelo zakona se odpravlja tudi neskladnost zakona z ustavo v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, pa tudi nekatera priporočila Računskega sodišča. Naj že uvodoma povem, da bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije navedeno novelo zakona v tej fazi podprli, saj je večina predlaganih rešitev po našem mnenju dokaj dobrih, in zasleduje cilje večje enakopravnosti, preglednosti in zakonitosti volilne kampanje. Spremembe in dopolnitve Zakona o volilni in referendumski kampanji prepovedujejo pridobivanje donacij in prispevkov za financiranje kampanje s strani pravnih oseb, samostojnih podjetnikov posameznikov in posameznikov, ki opravljajo samostojno dejavnost. Na ta način se preprečuje možnost, da bi nekateri kandidati na tej podlagi pridobili neupravičeno prednost pred tistimi kandidati, ki takšnih prispevkov s strani donatorjev, pravnih oseb niso prejeli. Na takšno zakonodajno rešitev nas je izrecno opozoril tudi Greco. Naslednja rešitev, ki jo prinaša novela tega zakona, je omejevanje prispevkov za financiranje volilne kampanje. Omejuje se na 10-kratnik povprečne bruto mesečne plače na delavca v Republiki Sloveniji za preteklo leto. Vsi prispevki morajo biti plačani preko bank, hranilnic ali drugih pravnih oseb, ki opravljajo storitve bančnega prometa. O financiranju volilne kampanje je dolžan organizator sestaviti podrobno vsebino poročila, ki ga je dolžan predložiti Državnemu zboru in Računskemu sodišču. Vsebina poročila pa se objavi tudi javno. Računsko sodišče pridobiva večja pooblastila v zvezi z revidiranjem poročila, zlasti pa pridobiva možnost pridobivanja podatkov in dokumentacije s strani bank, državnih organov, izvajalcev storitev in dobavitelja blaga, v primeru suma nepravilnosti pa tudi možnost pridobivanja podatkov s strani drugih oseb. Na ta način se zagotavlja večja preglednost in možnost učinkovitega nadzora nad financiranjem volilne kampanje. Kot že rečeno, bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije novelo tega zakona v prvi obravnavi podprli. Smo tudi zadovoljni, da je Računsko sodišče pregledalo naša poročila o organizaciji volilnih kampanj vse od leta 2008 naprej. V tem zadnjem 5-letnem obdobju Nova Slovenija ni dobila niti najmanjšega pridržka glede financiranja volilne kampanje. Z drugimi besedami, vsa poročila Računskega sodišča za Novo Slovenijo so bila pozitivna. To nas veseli in pričakujemo, da bo tako tudi naprej. Kar pa zadeva nadaljnje procesiranje tega zakona, naj rečem, da v nadaljnjem postopku napovedujemo vložitev amandmaja na 5. člen zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volilni in referendumski kampanji. Predlagali bomo namreč črtanje določila o obveznosti označevanja plakatov z zaporednimi številkami. Ta rešitev je po našem mnenju nesmiselna in nepotrebna, zlasti pa neizvedljiva v postopku poteka same volilne ali referendumske kampanje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Kar nekaj poslank in poslancev se je odjavilo od razprave, tako da imamo nekoliko skrajšan seznam. Zato bo kot prva z razpravo pričela gospa Sonja Ramšak, za njo gospod Vogrin, in za njim naj se pripravi mag. Majda Potrata. Gospa Ramšak, izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo, predsedujoča. Spoštovani gospod Trnovšek, spoštovani kolegice in kolegi! Žal mi je, da so se nekateri odpovedali. Če bi vedela, bi se mogoče tudi jaz, ampak kljub temu mislim, da je prav, da o nekaterih stvareh spregovorim. Ne bom se dotikala tistih vsebin, ki sem jih omenila že pri 1. točki, o transparentnem financiranju političnih strank in o nadzoru, ker se to nanaša tudi na to točko po vsebini. Bi pa pri tem opozorila, da ko govorimo o transparentnosti in preglednosti – ali smo resnično s temi dopolnitvami zakona to tudi naredili? Resda se govori o priporočilih Greca in o tem, da zagotovimo, da je delovanje vseh nastopajočih v kampanjah v skladu z zakonom, ustavo in priporočili, vendar se mi tukaj postavljajo določene dileme. Že kolega Han je v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov navajal, da so kampanje vedno bolj sofisticirane, modernejše in tako naprej. Če se dotaknem zadnje kampanje predsedniških kandidatov, in če se konkretno ustavim pri kampanji sedanjega predsednika republike gospoda Pahorja, ki je sicer res imel volivcem in volivkam zelo všečno kampanjo, vendar pa so tukaj nekatera vprašanja. Kdo in na kakšen način je njegov delež te kampanje ovrednotil, ko pri tem govorimo, da je opravljal dela v določenih gospodarskih družbah ali pa v javnih podjetjih? Ko govorimo, da se je predstavljal, da opravlja delo smetarja – gre za javno komunalno podjetje, sredstva javnega komunalnega podjetja in tako naprej. Ali se to obračuna in ovrednoti? Na podlagi česa? Ali je to zajeto v zakonodaji ali ni? Ko govorimo o delu njegove kampanje, ko je asfaltiral ceste na Koroškem – na kakšen način je to ovrednoteno v kampanji predsedniškega kandidata? Ali to zajema ta zakon ali ne? Še veliko je takšnih in podobnih primerov. Prav tako ne vem, ali res na vseh področjih zagotavljamo preglednost. Recimo, v primeru, da nekdo nekomu neko stvar podari, recimo promocijski material. Ni treba, da naročim promocijski material pri neki firmi. Lahko mi promocijski material izroči moj prijatelj, moj znanec, sorodnik ali kdorkoli. Na kakšen način bomo ovrednotili te stvari? Lahko jih v poročilo vpišeš, ampak pri tem ne gre za to, da je to denarni prispevek, ampak ali to zajema pogodba, sklenjena med to osebo in med samim kandidatom oziroma med tistimi, ki so zadolženi oziroma odgovorni za kampanjo posameznika ali stranke oziroma liste kandidatov. To so dileme, na katere bi želela, da bi morda predstavniki Vlade odgovorili, mogoče tudi sam minister oziroma njegov sodelavec. Če govorimo o transparentnosti in če želimo vse normirati z zakonom, je treba tudi na takšne dileme dobiti odgovor. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Naslednja bo razpravljala mag. Majda Potrata, pripravi se gospod Jožef Horvat, za njim gospod Jožef Jerovšek. Mag. Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Velja pritrditi uvodni obrazložitvi, da sta Zakon o političnih strankah in Zakon o volilni in referendumski kampanji povezana, saj se je, ko sem pri prejšnji točki citirala priporočila Greco, videlo, da sta tudi v priporočilih ta dva zakona povezana. Temu bi lahko pritegnili še v vsem tistem, kar je Greco ob svojem obisku v letu 2012 zapisal v zvezi s poslanci in kar se nanaša tako na volilno kampanjo kot na delovanje poslancev. Ker pri poslancih je vendarle treba vedeti, in politične stranke, zlasti parlamentarne, gradijo na kontinuiteti uveljavljenih političnih imen, da ti poslanci tudi svoje delovanje usmerjajo tako, zlasti v zadnjem letu mandata, da je to mogoče šteti že kot del volilne kampanje. Temu bi lahko dodali še skrita propagandna sporočila. V mislih imam, recimo, nek znan slovenski tednik, ki smo ga poslanke in poslanci dolžni brati zaradi tega, ker imamo navadno gradivo, priloženo za sklice različnih nujnih sej, vedno zajeto iz njega. Če spremljamo objavljanje tega tednika, vidimo, da so načete vse tiste teme, ki se kasneje tudi v volilni kampanji načenjajo. Takim stvarem se nikoli ne bo dalo odpomoči, in takšne stvari se ne vštevajo v stroške volilne ali referendumske kampanje. Ampak ne želim biti tako negativno nastrojena pri teh stvareh. Raje bi opozorila na neko drugo dejstvo, ki ga poznam iz priprave zakonodaje za največji kulturni javni zavod v Sloveniji, RTV. To so določbe o referendumski in volilni kampanji in o tistem času, ki je za to kampanjo najbolj zanimiv zaradi tega, ker mora biti dostopen vsem, in ki ni plačljiv. Tu se ni mogoče izogniti večnim razpravam o tem, katere stranke so v prednosti. Določitev časa za nastope v javnih medijih je namreč različno razporejena za parlamentarne stranke in za zunajparlamentarne stranke. Ali bo to predmet tudi naslednjih sprememb zakonodaje, ne vem, ampak vem, da je ena od neparlamentarnih strank to štela kot glavno pomanjkljivost takratnega na referendumu zavrnjenega zakona, pa čeprav je ta drugi zakon bolje urejal vprašanje nastopov neparlamentarnih strank v volilni kampanji. Če gremo z negativnega zornega kota stvari presojati, potem tako ali tako nikoli ni mogoče najti dovolj dobrega zakonskega določila, ki bi zlorabe preprečil. Gre za neko drugo dejstvo, na katero tudi opozarjam – da je določila, ki se nanašajo na stranke, nedvomno treba povezovati tudi z določili, ki se nanašajo na posameznega kandidata. Tu bi se znova sklicevala na tisto priporočilo Greca, ki nas vodi k pripravi etičnega kodeksa, kajti Greco ugotavlja, da imamo za funkcionarje, za politike in druge voljene funkcionarje, razmeroma dobro urejeno zakonodajo, da pa je ponotranjenje te zakonodaje, zavedanje omejitev, ki se političnemu funkcionarju postavljajo, nekoliko slabše. Tu se začne prostor mojega premisleka ali dvoma. Če se nekdo ne ravna niti po zakonskih določilih, za kršitve katerih so predpisane sankcije, kako je mogoče pričakovati, da bo njegov notranji kompas toliko občutljiv, da ga bo odvračal od nedopustnih ravnanj? Tu je zagotovo še veliko odprtih vprašanj. Zlasti izkušnje različnih referendumov bi lahko pregledovali, kako so se posamezne skupine ravnale takrat, kadar so izzvale ali uveljavile ustavno pravico do zahteve po referendumu. Še enkrat, v vseh teh določilih vendarle vidim poskus izboljšati stanje, dvigniti standarde. Ali bo to v resnici uspelo, je pa odprto vprašanje zaradi tega, ker vidim pomisleke nekaterih, predvsem v to smer, da odbijajo spremembe zakonodaje z očitki, kdo bo imel večje koristi od spremenjene zakonodaje. Simptomatično se mi zdi, da se razprava o volitvah, o političnih strankah in o kampanji sprevrže v razpravo o volilnem sistemu, za spremembo katerega je treba spremeniti ustavo. Imamo proporcionalni volilni sistem v ustavi zapisan. Tisto, v kar sem trdno prepričana, pa je, da sprememba volilnega sistema sama po sebi ne bo prinesla etičnega, poštenega, preglednega, in kar je še takih pozitivnih pridevnikov, ravnanja. Ker če za vse drugo menimo, da ni dovolj, potem tudi sprememba volilnega sistema ni potrebna. Da večinski sistem ne vodi v stabilnejšo politično situacijo, je mogoče vsak dan spremljati v parlamentu, ko se skoraj po polovici razdelimo ali malo drugače. Tako da obetati si, da bi tu lahko nastali neki konsenzi – za to je potrebna sprememba politične kulture, ne pa zakonov in ustave. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je gospod Jožef Jerovšek, pripravi naj se gospod Franc Jurša, za njim dr. Vinko Gorenak. Izvolite, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Res je, da imamo zakon dvojček glede na prejšnji zakon. Vendar se mi zdi, da je v tem zakonu predvsem pomemben 3. člen, ki je nastal na podlagi odločitve Ustavnega sodišča, o dolžini trajanja prepovedi objavljanja javnomnenjskih raziskav. Zdi se mi zelo dobro, da je Ustavno sodišče ugotovilo, da je to pri nas nenavadno dolgo, da ni normalno in vse te utemeljitve, ker tu smo bili zelo različni od drugih držav. Nedavno nazaj, prejšnji teden smo spremljali nemške volitve. Tam nimajo ne volilnega molka ne teh birokratskih ovir oziroma zadržkov. Ta teden prepovedi objavljanja je bil pri nas predvsem prostor za manipulacije. V vsakem tednu pred volitvami se je izkazala katastrofalno nizka politična kultura, predvsem pri oblikovalcih javnega mnenja. Spomnimo se časa pred volitvami leta 2004. Čeprav so raziskovalci javnega mnenja že zaznali, da bo zmagala Slovenska demokratska stranka, so raziskave javnega mnenja sfrizirali, da je še vedno kazalo na uspeh drugih strank. Upam, da bo ob tem, ko bo možno objaviti še en dan prej, do volilnega molka, nosilce javnomnenjskih raziskav vseeno strah zaradi njihovega ugleda, da bodo pripravljeni frizirati javnomnenjske rezultate. V zadnjem tednu so se lahko potem opravičevali, da se je volilno telo tako drastično spremenilo, in ne vem, kaj vse je vplivalo na volilno telo, da je spremenilo svoje mnenje. Na ta način so nekako reševali svojo čast, ker je večina takšnih, da so zelo ideološko povezani z opcijo, ki je večino časa na oblasti, z levo opcijo v tej državi. Da se marsikaj pri teh javnomnenjskih raziskavah godi po domače, sem se prepričal letos, 30. julija, ko je potekala raziskava Dela Stik in sem v tej raziskavi sodeloval. Očitno mi je neka študentka postavljala vprašanja, in potem tisti top twenty priljubljenosti politikov. Odgovarjal sem na tisto. Potem pa še predlagajte dva politika, ki naj gresta prihodnji teden na lestvico. Rekel sem: "Ja, ampak vi me niste o vseh vprašali, ki so prejšnji teden bili na lestvici." Za komisarja Potočnika me niso vprašali za oceno, absolutno ne. Očitno ga uvrščajo enkrat na drugo mesto, enkrat na četrto, ker je škoda časa, telefonskih impulzov za njega spraševati ljudi. To je neverjetno! Pa še eno ime, ki sem ga pozabil, ker si zapomnim, kdo je na teh lestvicah. Tisti študentki sem to rekel, in je rekla: "To so mi dali." Logično, saj ona je vprašala tisto, kar so ji dali. Ta pozicija komisarja vedno v špici je malo bolj vprašljiva glede na to, da so anketarji naleteli na človeka, ki to ima v glavi in spremlja. Tu gor piše, kaj mora nosilec javnomnenjske raziskave vse objaviti – to že zagotovijo. Kajti dejansko tam je bilo 30. julija – objavljeno je bilo, da je bila dva dni pozneje delana tista anketa. Ampak vse skupaj je bilo pa 14 dni pred objavo, kar se mi je zdelo izjemno neprofesionalno zato, ker 14 dni stare rezultate objavljajo. Namen javnomnenjskih raziskav je to, da v tistem trenutku ažurno vidiš kazalce, kateri politični dogodek je vplival. Do tega trenutka sem si vedno mislil, napačno razlagal: aha, zdaj je pa ta stranka, recimo, zrasla za 5 % in je vplivalo to. Če 14 dni prej delajo, potem imamo ljudje čisto napačne predstave, kateri politični dogodek je vplival na to anketo. Drugih delov tega zakona bistveno ne spreminjajo, ne izboljšujejo. Tukaj se ponavlja to o prepovedi financiranja s strani pravnih oseb. Svoje mnenje sem že pri prejšnjem zakonu, v prejšnji razpravi povedal, tako da se strinjam z mojo predgovornico. Glavno je, da se bo spremenila politična kultura, ampak še prej pa moramo doseči, da bi se izboljšala politična pismenost naših ljudi. Tukaj pa levičarske vlade sistematično delajo zato, da zaničujejo politiko in parlament, in potem znotraj tega parlamenta izbirajo: ta si pa zasluži, tisti je pa bedak. Pri raznih povzetkih televizijskih oddaj in prenosov selekcionirajo, izbirajo, favorizirajo levico in tako naprej. Na tak način naši ljudje ne morejo postati politično pismeni, ker nimamo časopisov, ki bi podpirali vladno opozicijo. Recimo zdaj imamo tri provladne časopise. Če bi jutri vladala opozicija, bi imeli tri protivladne časopise, dnevnike. Na tak način politične kulture pri nas ne bomo dosegli, in bi se morala levica zavedati, da je zaradi tega prišlo do tega, da imamo tako finančno katastrofo v tej državi, ker ni bilo nadzora, ker so v končni obliki ti uredniki pod pritiskom lastnikov, za katere vemo, s katere strani so, pod pritiskom političnih veljakov, pa še skozi FDV so izobraženi in indoktrinirani do konca, čeprav od tega nič nimajo. Ampak to je njihova religija, da opozicija, da pomladne stranke niso prave v tej državi. Na tak način smo prišli v to katastrofalno pozicijo v tej državi. Ne bi imeli tega ropa v bankah, če bi imeli levo in desno stran, ki bi ena drugo nadzirali v medijih. To bi prišlo prej v javnost, kot zdaj Tajnikar ve, da je 11 milijard luknje, pa gospa Selšek ve, da bodo katastrofalni rezultati evropskega preverjanja luknje v bankah. Prej niso vedeli, prej niso nikoli rekli, zdaj, tik pred objavo evropskih rezultatov, pa vsi vedo. Ve se, da so zavestno skrivali. Mnogi mediji so jim pri tem asistirali, in na podlagi tega so tudi javnomnenjske raziskave v korist tistih, ki bi morali biti kaznovani. Ob tem, da imamo tako katastrofalne rezultate Vlade – v normalni državi bi popolnoma izgubila podporo. Recimo, nobena vladna stranka ne bi napredovala, vse bi šle v propad, kot se je v Grčiji zgodilo z vladno koalicijo, ki je bila pred trojko tam na oblasti. Pri nas se pa z manipulacijami doseže, da so tisti, ki ljudem direktno jemljejo iz žepa denar, kot sta Factor banka in Probanka in njihovi lastniki, večinoma člani Foruma 21, še popularni. Ljudje so hvaležni za to, da jim jemljejo denar, njihov s krvjo zaslužen denar iz žepa. To je politična kultura, ki jo moramo doseči, najprej s politično pismenostjo, in na podlagi tega bodo ljudje sami oblikovali politično kulturo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Precej hitro gremo. Vidim, da ni kakšnega posebnega interesa, čeprav se meni osebno zdita oba zakona pomembna. Vsa ta določila v zakonu, ki krepijo kontrolo, ki povečujejo kontrolo, ki delajo večjo transparentnost – o tem ni smiselno govoriti, ker vsaj kar se mene tiče, imajo neke vrste zeleno luč, ker vse, kar povečuje kontrolo, mislim, da je v redu. Vsaj za opozicijo je objava anket samo 24 ur prej precej dvorezen meč, vem pa, da je to Ustavno sodišče reklo in da ne moremo mimo tega, ker v našem sistemu javnega obveščanja, pa kakorkoli je brundanje na nasprotni strani prisotno, ko na tej strani govorimo o medijih in njihovi objektivnosti, obstaja de facto dejstvo – to je jasno –, da je posledica lahko zelo jasna. Nek petek pred volitvami, nek petek pred referendumom se pojavijo neki enostranski članki ali rezultati, ki lahko vplivajo na rezultat referenduma. To je de facto dejstvo, ampak vem, da minister mimo tega ni mogel iti, ker je tako reklo tudi Ustavno sodišče. Ta prepoved financiranja s strani pravnih oseb je nekako v zraku. Greco ni nič rekel – čeprav sem zelo kritičen do Greca – o tem, da je treba to ukiniti, to nikjer ne piše, ampak da je treba narediti bolj transparentno. Moja kritika Greco – prej je niste slišali, vsaj nekateri, zato jo bom ponovil. Spet govorimo o Greco. Kdo je Greco?! Institucija, katere podpredsednik je Slovenec Drago Kos, ultra levičar, kršitelj zakonov in ne vem česa še vse, iz leta 2000 – govorim o zadevi Ranc. On forsira mnenja, od tam prihajajo ta mnenja. Ne govoriti Greco, dajmo povedati Slovencem: Drago Kos. Tako povejmo. Res me moti ta Greco. Greco ni bog, in nam je dal priporočila in ne navodila za izvajanje. Ni izdal navodil za izvajanje. Dal je priporočila, ne navodila. To bi bilo dobro, da razlikujemo. Še enkrat ponavljam, karkoli govori Komisija za preprečevanje korupcije, prav, ampak še vedno menim, da je kar se tiče te komisije, pa ne mi zdaj očitati kakšnega poročila z dne 8. januarja letošnjega leta – to je popolnoma brez zveze, ker sem imel enako mnenje že leta 2007 – je tisto, kar smo takrat načrtovali. V bistvu je sedanji minister to načrtoval, pa ne da bi mu to očital – mislim, da je imel prav. Komisijo je treba ukiniti, ji dati pristojnosti preventivne narave, premoženje in nadzor premoženja prenesti na Računsko sodišče, pregon pa imamo urejen v policiji, tožilstvu, sodstvu. Komisija pa ima preventivni namen, ne pa da nas poučuje, kaj je to koruptivno ravnanje, ki ni kaznivo dejanje. Oni rečejo: koruptivno ste ravnali, in moj sosed gleda, kdaj bo kakšen prizidek k hiši nastal, ker sem dobil nekaj jurjev. Tako si on misli. Verjetno to velja tudi za vas vse. Ne vsega verjeti. Gospa Potrata ima težave z nekim tednikom. Hudimana, pravi, da ima 4 težave v enem mesecu, jaz imam pa ene 10 težav v enem dnevu, glede na to, da mi dnevniki povzročajo iste težave kot njej en tednik. Je precej nesorazmerja v tem. Pa še nekaj. O legitimiteti ste veliko govorili nekateri, tako v povezavi s prejšnjim zakonom kot s tem zakonom. Veste, to je relativna zgodba. To je tako relativna stvar, in tiste velike in male stranke in tako naprej – to so zelo relativne stvari. Naj to razložim na enem primeru. Gospod Zalar je na volitvah leta 2008 – tam lahko vidite – dobil okoli 300 glasov, če se ne motim. Zanj nisem čisto siguren, ampak mislim, da je bilo tako. Gospa Kresal je dobila 901 glas. To je zdaj legitimiteta. Jaz sem dobil 4996 glasov, gospod Jerovšek 5400. Koliko ste ostali dobili, ne vem. Vem, da je gospod Pahor dobil blizu 8000. Vem, da je gospod Janša dobil tudi približno toliko, tu nekje. Kje je zdaj legitimiteta? Potem sem pa jaz v opoziciji, in Jerovšek tudi, pa še kdo, odločata pa gospod Zalar in gospa Kresal. Vidite, to je legitimiteta. Nisem rekel, da je kaj nezakonitega, ampak tak sistem imamo. Tu nastane vprašanje neke pravičnosti, če želite, ampak absolutne pravičnosti nikjer ni in je tudi nikoli verjetno ne bo. Lahko dosežemo nek približek k neki pravičnosti tudi s tem zakonom, ki ga zdaj obravnavamo, ne pa neke absolutne pravičnosti na tem področju. Res kaže razmisliti o tem financiranju, čeprav glede na to, da smo spremenili ustavo tudi s področja referenduma, vsi vemo, da jih bo manj, in se mi zdi ta zakon mogoče malo manj pomemben kot prejšnji. Tako da bi se bolj skoncentriral na prejšnji zakon kot pa na ta, ki je pomemben – poudarjam –, ampak vendarle manj z vidika, da vsi vemo, da bo referendumov bistveno manj, kot jih je bilo do zdaj. Bo pa volilnih kampanj toliko, kot jih je bilo zdaj, zato tudi tega zakona ne kaže čisto zanemariti. Resnično kaže razmisliti o tem financiranju. Prepričan sem, da če mi popolnoma ukinemo financiranje s strani pravnih oseb – ne vem, ali bomo dosegli to. Vodja Poslanske skupine Pozitivne Slovenije govori o tem, da je treba najti druge vire. O. K., druge vire najti – prav, saj to je možno. Verjetno ste mislili na povečanje s strani države. Drugih virov potem ne bo. Ampak že danes imamo problem, kot sem prej rekel. Ko pridete k nekomu in mu rečete, ali bi bil pripravljen sofinancirati, bo načeloma rekel, da, ampak pod pogojem, da ne bom nikjer napisan. Skrivamo, ali ni tako? To smo vsi doživeli. Zakaj? Zaradi tega, ker se boji izpostaviti, ker ima težave. Težave pa ima – zakaj? Zato, ker smo politiki umazani. To je splošna percepcija. Eni in drugi. Ampak smo si sami krivi, ker ne poskrbimo za svoj ugled, če želite, in sami ne poskrbimo za to, da bi se gor postavili tam, kjer nas nekdo neupravičeno žali ali kaj podobnega. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednja razpravljavka je gospa Alenka Jeraj, za njo gospod Jože Tanko in potem še Roberto Battelli. Gospa Jeraj, izvolite.
Hvala za besedo. Veliko govora je danes o korupciji. Ponovno spreminjamo zakon na podlagi priporočila in dogovora med ministrom in gospodom Klemenčičem iz protikorupcijske komisije, ki je bil, naj vas spomnim, državni sekretar pri ministrici Kresal, ki je pa res morala odstopiti zaradi korupcije pri famoznem najemu stavbe za NPU. Takrat se je sicer gospod Klemenčič zelo hitro izločil in odšel na novo funkcijo, vendar bi mene težko prepričal, da za stvari ni vedel in da ni imel nič s tistim. Sedaj je on glavni varuh in glavni ocenjevalec, kdo je v tej državi koruptiven. Za moj okus je komisija tudi zaradi medijev – nekateri ste o medijih danes že govorili – dobila nekajkrat prepomembno funkcijo, kot bi ji šla glede na zakonin na vse tisto, kar počne. Ta trenutek je v državi edina, ki kar sodi in obsodi, čeprav vsi vemo, da takih pristojnosti nima. Zakon o komisiji oziroma o preprečevanju in o integriteti je na Ustavnem sodišču, in bomo morali počakati, da se Ustavno sodišče o njem izreče. Tudi mnenja, ki jih izreka komisija, problematizirajo oziroma zapišejo, da obstaja nevarnost tveganja za korupcijo. To je daleč od tega, da bi nekaj bilo korupcija. Če gospod Klemenčič ocenjuje in sumi, da je nekaj korupcija, mora to prijaviti organom, ki so za to v tej državi. Ne bi ponavljala zgodbe izpred dveh dni, ko sem povedala, kaj se zgodi, če nekdo oceni, da gre za kazniva dejanja oziroma obstajajo sumi – to je pač dolžan prijaviti in tako bi morale stvari teči. Raje, kot da bi se ukvarjali s tem, in lažje je ožigosati vse politike po vrsti za koruptivne. Vsi izigravamo zakon, goljufamo na vsakem koraku – tako se pač sliši – in zato moramo na vrat na nos spreminjati nekatere zakone, da bomo bolje nadzorovali, na koncu se pa izkaže, da nadzorujemo še bistveno slabše. Mogoče samo še stavek, ker se zelo strinjam s tistim, kar je povedal kolega Jerovšek. Imamo neuravnotežen medijski prostor, zato tudi nekatere stvari ne morejo priti do ljudi. Imamo veliko težav z resnico oziroma jih ne bi smeli imeti, če bi imeli vsaj približno uravnotežen prostor, če bi obstajal desni dnevnik, ne pa da imamo samo leve. Vedno se meče naprej Demokracijo in Reporter – to sta tednika –, pa mogoče še Družina. Vse ostalo vemo, kako je usmerjeno, in zato imamo velike težave, ker družbene skupine, opcije, interesi, ki so, nimajo enakih možnosti oziroma pogojev, da bi izražali svoja mnenja, da bi bili ti tudi objavljeni. To je pa osnova demokracije, se boste verjetno morali strinjati. V zvezi z volilno in referendumsko zakonodajo imamo kar nekaj slabih rešitev. Omenjen je bil že tudi volilni molk. Popolnoma neumna rešitev, da se zadnji dan ne sme ničesar početi, ob tem, da visijo plakati, jumbo plakati, vse mogoče, in potem ljudje prijavljajo nekoga zato, ker je tisti dan dobil kuli z enim imenom in se s tem ukvarja pol državne uprave. Za vikend so verjetno bistveno bolje plačani, ker gre za vikend. Totalna neumnost. Javljajo na številke, in če bi minister želel kaj pametnega narediti, bi moral to odpraviti, ker nima to nobenega smisla. Prepoved objavljanja javnomnenjskih raziskav. Ta odločitev je dobra. Ponovno naj povem moj primer. Ko so me enkrat celo poklicali za eno anketo in spraševali o volitvah za Evropski parlament, se je meni zgodilo podobno kot kolegu Jerovšku, da so našteli vse kandidate, nosilce list, razen dr. Milana Zvera. Ko sem anketarki rekla, da bi volila dr. Milana Zvera, je rekla, da ga nima na seznamu. Sem rekla: "Poglejte objavljene liste, kdo kandidira, kdo so nosilci list." Če tako delamo ankete, potem ni čudno, da velikokrat usekajo mimo, in se potem čudimo, kaj je bilo narobe in se nekateri potem posipajo s pepelom, da so bili rezultati taki, rezultat na volitvah je pa drugačen. Saj je jasno, da se s tem poskuša vplivati na rezultat. Še dve besedi v zvezi s financiranjem. Odbor ministrov Sveta Evrope je leta 2003 sprejel priporočilo državam članicam o skupnih pravilih na področju financiranja političnih strank. Po teh pravilih in smernicah mora biti financiranje političnih strank in kampanj zasnovano na naslednjih načelih: razumno ravnotežje med javnim in zasebnim financiranjem. Mi ga kar ukinjamo, s tem, da ne vem, v čem je težava, če nam podjetja ali pa firma, ki ocenjuje delo naše stranke kot dobro, nameni sredstva za to, da jo bomo tudi naprej dobro zastopali. V čem je problem? Svoj denar lahko ljudje dajo in vložijo v tisto, kar hočejo. To je demokracija. Na kaj nas še napotujejo? Jasna merila pri razdeljevanju državnih sredstev političnim strankam. Mi bomo sedaj financirali male politične stranke, ki so, mimogrede, neodvisne. Včeraj je bil v središču mesta festival LUPA, festival nevladnih organizacij, in tam je imela stojnico politična stranka – ne boste verjeli – TRS. Omejevanje stroškov političnih strank v zvezi z volilno kampanjo – mi to zvišujemo. Ponovno odkrivamo Ameriko, se lotevamo stvari, ki so drugje že zdavnaj utečene [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas SDS je za sedaj potekel. Naslednji razpravljavec je gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa. Res je, da sta ta dva zakona, zakon o financiranju strank in o kampanji, na nek način tesno in smiselno povezana, kot je pravilno ugotovil tudi minister. Želel sem povedati nekaj o problemih, ki jih posebnost političnega predstavljanja narodnih skupnosti v parlamentu implicira. Ti problemi so, recimo, v tem, da nismo enakopravni z ostalimi kolegi, ki so izvoljeni na podlagi strankarske pripadnosti. Tudi sicer imamo v našem sistemu omogočeno individualno kandidiranje za parlament, ampak to je praktično nemogoče doseči, razen če je nekdo, ki bi ga to zanimalo, v tako posebnem položaju, da bi bil izjemno znan in da bi na tej podlagi tudi moral kandidirati v vseh volilnih enotah oziroma v določenem številu. To je samo teoretično. Tisto, kar nas enači s kandidati za predsednika republike, je to, da nastopamo sami, ne na podlagi podpisov, in podležemo istim pravilom, ki so po mojem mnenju – lahko govorim iz lastnih izkušenj, kajti to doživi samo nekdo, ki je šel skozi to – izjemno ostri. Na primer, kandidat, ki bi želel pisno kontaktirati vse volivce dotične narodne skupnosti, sploh ne more tega narediti, če uporabi sredstva, ki so dovoljena za ta namen, za kampanjo. Recimo, v primeru italijanske narodne skupnosti to znaša malenkost več kot tisoč evrov, in nemogoče je po pošti kontaktirati volivce za to vsoto, če se računa stroške papirja, tiskanja, razmnoževanja in poštne stroške. Sploh pa se tega ne da narediti dvakrat v isti kampanji, ker se preseže teh tisoč evrov, četudi človek ta sredstva plača iz svojega lastnega žepa. Tu pridemo tudi na kampanjo. Kar zadeva financiranje, smo bili izključeni iz mehanizma financiranja strank, ker pač nismo stranka. Najprej smo to nadomestilo dobivali kot tisti, ki zasedamo en sedež v parlamentu. Proporcionalno s tem smo dobivali neka sredstva za politično delovanje. Naj povem, da društva, edina, na katera se lahko obrnemo, da nam, na primer, organizirajo srečanje z volivci, niso dolžna tega narediti, in to predstavlja strošek zanje. Stalno moramo prositi nekoga, da nam pomaga priti v živi stik z večjim številom volivcev. Nismo enakopravni. Kar zadeva kampanjo, pa kandidati teh sredstev nimajo, razen če jih dobijo od določenih sponzorjev, ker ne morejo črpati iz sredstev, iz katerih stranke črpajo delno tudi te stroške, in to je iz vira financiranja političnih strank. Večkrat smo opozarjali na te težave in neskladnosti v sistemu, ampak zaman. Morda bo v nadaljevanju obravnave teh dveh zakonov priložnost, da se vendarle usedemo in ugotovimo, kaj je mogoče narediti za to, da bomo pri izvajanju svoje funkcije in pri kandidiranju enakopravni z ostalimi. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kot zadnji je k razpravi prijavljen gospod Srečko Meh.
Spoštovani poslanke in poslanci, gospod minister! Sem v skušnjavi, da v petek popoldne, ob 15.55 ne govorim o tem, in to bi tudi naredil, če ne bi bilo danes kar nekaj razprav, ki zaslužijo moj komentar tistemu, ki je prvič v tem parlamentu, in komentar na to, ko govorimo o našem ugledu, kakšen je naš ugled politike. Lahko rečem, da sem kar nekaj volilnih kampanj dal skozi, takih ali drugačnih na lokalnem nivoju, da sem politično življenje doživljal na lokalnem nivoju, pa nikoli in nikdar ni bilo takega besednjaka, takšnega načina govora, kot ga slišim tukaj, spoštovani poslanke in poslanci, o tem, kdo je kriv, kakšni smo, kakšni so levičarji oziroma kakšni smo levičarji – ponosen sem, da sem levičar –, kakšni smo in kaj vse je narobe pri tej celotni zadevi. Pa smo bili v občinskem svetu in na občinskem nivoju prav tako levi, desni, čudni, ne čudni, vsi skupaj, pa smo govorili o tej naši občini in smo poskušali reševati to problematiko tako, kot bi bilo prav. Bilo bi prav, da tudi za to državo tako delamo in tako govorimo, da smo sami ugledni, da sami ugledno govorimo in da nikogar ne blatimo. Da o nikomer ne govorimo slabo, da ne govorimo grdo in da poskušamo vlivati zaupanje. Ne morem se strinjati, da so ljudje nevedni, nepismeni, da jih je treba opismeniti. Gospe in gospodje, ljudje so zelo pismeni, zelo znajo razumeti, kaj je prav in kaj ni. Tako na vsakokratnih volitvah odločijo, dajo nam glas. Takrat pokažejo, koliko vedo in koliko verjamejo našemu blefu. Lahko tudi moji stranki. Tudi mi smo dobili poduke, kot je vsak od nas dobil poduke glede na to, kaj smo delali. Ljudje vedo. Ne govoriti, da ne vedo. Vedo in natančno znajo prebrati, kakšni smo. Kakšen je rating, kakšni so mediji, ko govorimo, kdo vse narobe dela? Vsi tisti, ki govorite: "Samo jaz nisem skorumpiran" – oprostite, to je treba dokazati. Ko je nekdo govoril o Kresalovi, o njenem odstopu – naredila je zelo pogumno dejanje, viteško dejanje, ko je odstopila, ne da bi bila obsojena, ne da bi bila obtožena. Bil je samo sum protikorupcijske komisije, in ugotovila je, da tako ne more več delati. To bi moral narediti vsak od tistih, ki se v politiko poda in ki razume, kaj je častno dejanje. Potem ne bi bilo tako, kot je danes, kot je na splošno z našim ratingom. Posamezniki govorijo o tem, da naj male politične stranke ne bi dobile toliko denarja. To gre na račun tega, da bi imeli samo dve stranki ali da bi imeli večinski sistem, in bi potem na tem sistemu lahko delali in bi vse majhne odmislili. In bi pač veliki, tisti, ki dobijo, lahko vozili po vsem ostalem, ne da bi poslušali druge. Politika je to, da zelo pazljivo poslušamo, kakšno je mnenje drugih. Da ga poslušamo, da ga razumemo in da potem poskušamo to uvesti tudi v svoje delovanje. Zato moj ponoven poziv, tudi kot najstarejšega v Državnem zboru: gospe in gospodje, govorimo ugledno, ne obsojajmo ljudi vnaprej – za to imamo sodišča –, argumentirano povejmo, kaj je tisto, kar je narobe. Vsakdo, ki ima toliko poguma, da tu govori nekaznovano, naj vendarle naredi to, da bo prijavil tistemu, ki mu mora prijaviti, če veste vse, kaj je narobe. Sicer pa je to vse skupaj slaba politična propaganda, ki jo zelo pismeni ljudje, volivke in volivci, izjemno tenkočutno razumejo in nagradijo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Želi morda še predstavnik Vlade, minister, končno besedo? Dr. Virant? [[Ne želi.]] Ugotavljam, da nam je ostalo še nekaj časa, čeprav ste vsi razpravljavci, ki ste to želeli, besedo tudi imeli. Sprašujem, če je morda še želja po razpravi. Še je želja po razpravi. Odpiram možnost za razpravo. Prijavljenih je 31 razpravljavcev. Sprašujem, koliko časa je ostalo. Nekaj več kot 4 minute na posameznega razpravljavca, tako da nadaljujemo z razpravo. Prva prijavljena je gospa Alenka Pavlič – se odpoveduje. Gospod Jožef Kunič – se odpoveduje. Gospa Jana Jenko – se odpoveduje. Gospod Alojzij Potočnik? Gospod Branko Kurnjek? Jani Möderndorfer? Gospa Ljubica Jelušič, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Podpiram ta zakon. Mislim, da je primeren za drugo obravnavo. Bi pa v zvezi z njegovo vsebino opozorila predvsem na en del, o katerem je bilo danes tukaj izrečenih kar precej kritičnih besed, in sicer na tisti del, ki govori o tem, da naj se javnomnenjske raziskave pred volitvami v času volilne kampanje objavljajo do enega dneva pred volitvami, da se izenačijo z drugimi objavami pred tako imenovanim volilnim molkom. Mislim, da je to prav, ker vsi, ki smo poznali postopke poteka javnomnenjskih raziskav, smo vedeli, da se te kljub temu, da se ne smejo objavljati, delajo, in tisti, ki so bili posvečeni oziroma blizu izvajalcev javnomnenjskih raziskav, so vedeli rezultate, preostali državljani smo bili pa neuki oziroma nismo vedeli, kako te kažejo. Bilo je precej besed na račun tega, da te javnomnenjske raziskave delajo slabi raziskovalci in da za njimi stojijo ljudje, ki so tako ali tako s FDV in slabo usposobljeni, in da te raziskave potekajo po nekih čudnih metodah. Rada bi povedala, da je težava v tem, da večina razpravljavcev očitno ne ve, da ima vsak medij svoje javnomnenjske institucije, privatne institucije, ki te raziskave za njihove potrebe delajo, in da ni nujno, da izza teh institucij v medijih stojijo FDV-jevski strokovnjaki, ki v okviru Fakultete za družbene vede izvajajo raziskave z mednarodno primerjalno metodologijo in tudi visoko cenjeno vrednostjo v mednarodnih primerjavah. Če imajo ljudje v Sloveniji težave s tem, ko vidijo v teh raziskavah svoj obraz v zrcalu, je drug problem, ampak te raziskave, če se delajo na Fakulteti za družbene vede, potem se delajo vedno po ustreznih znanstvenih metodologijah. Kako se potem interpretirajo bodisi v javnosti bodisi v medijih, je pa drug problem. Opozorila bi, da kadarkoli sodelujemo oziroma sodelujete v kakšni javnomnenjski raziskavi, vedno poglejte, kdo vas sprašuje, od katerega medija oziroma od katere privatne firme, in prosim, da ne obsojate Fakultete za družbene vede kar vnaprej za metodologijo in raziskave, ki jih ob tem slišite. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Ob koncu razprave oziroma stališča poslanske skupine sem ministra vprašal, kolikokrat je že sam skrbel za finančno plat volilne kampanje, ker sem takrat pričakoval, da se bo minister odzval, in ker sem tudi upal, da bomo razpravljali o tem. Če izhajamo iz prakse, najlaže govorimo. Sicer ministra še vedno ni tukaj. Strinjam se, da finančni okvir volilne kampanje ali referendumske kampanje ni vse. Prej mislim, da je nekdo v stališču poslanske skupine – mislim, da kolega gospod Han – rekel, da so bogate volilne kampanje passé. Tudi mednarodne izkušnje kažejo, da se volilne kampanje selijo predvsem na dva segmenta. Eden je ta neposredni stik z ljudmi oziroma z volivci, drugi pa je spletni segment oziroma volilna kampanja preko socialnih omrežij. Ampak bodimo pošteni in izhajajmo iz prakse. Imate nekega novega kandidata. Saj veste, vedno so nas polna usta: novi obrazi, novi kandidati, potem bo pa država rešena. Predstavljajte si, da imate v nekem volilnem okraju dva kandidata. Nekega poslanca določene stranke – sploh ni pomembno –, ki kandidira, recimo, že četrtič, petič, in ljudje točno vedo, kako izgleda, s kom je poročen, vse o njem. Potem pa imate nekega kandidata, tako imenovan nov obraz, za katerega pa rečejo: kdo hudiča je pa to? Če avtomatsko vzamemo še finančna sredstva, da ta nov kandidat ne bo imel niti za dva kulija, niti za en plakat ali pa še za kakšno malenkost, se resnično sprašujem, kako smo racionalni v tem, da hočemo nove obraze. Vsi vemo, da volilna ali pa referendumska kampanja traja 30 dni. V tem času mislim, da vsi med nami, pa verjetno še tisti, ki niso bili izvoljeni, vemo, kako poteka, da si poskusiš ta čas organizirati čim boljše, in vsako uro, ki jo imaš na razpolago, glede na to, kar ti zakon določa, skušaš dvakrat obrniti. Resnično, minister, ne vidim nič slabega v tem, če pride nek samostojni podjetnik, ki si lahko privošči, ne vem, da ti daruje 500 evrov. Potem pa je kontaminiran samo zato, ker sta dobra prijatelja ali ker zaupa stranki ali pa sta morda le soseda, ki že celo življenje živita skupaj in je pripravljen zate garantirati ne samo s svojim glasom, ampak tudi s finančno podporo. Sedaj to ne bo možno, kar se mi zdi popolnoma nesmiselno. Že pri prejšnjem zakonu sem rekel: odprimo, dajmo bolj liberalno narediti. Minister se vedno zagovarja, kako je liberalen. Prav, odprimo možnost financiranja vsem, z izjemo državnih podjetij oziroma podjetij v državni lasti, potem pa preko nadzorov ugibajmo oziroma ugotavljajmo, kdo je komu daroval. Kar nekaj volilnih kampanj sem že vodil, in to zapiranje volilnih kampanj se mi zdi popolnoma nesmiselno. Na koncu bomo verjetno pri naslednjem zakonu izglasovali to, da bomo kar ukinili volilno kampanjo, ampak mislim, da slovenska javnost spet ne bo zadovoljna. Še vedno bodo hoteli našo kri, ker kot je bilo že večkrat rečeno, politika je gnila, poslanci, ministri in ne vem kaj, vsi so pokvarjeni, vsi so skorumpirani, Že v očeh nam baje piše, kakšni smo, in to bo šlo naprej. Potem lahko dokončno ukinemo prepoved financiranja političnih strank. Da bomo prišparali pri politiki, lahko zapremo vrata tako Državnega zbora kot vlade in verjetno vsi skupaj zberemo samo še sredstva, da razpišemo en referendum in rečemo, ali se želimo priključiti, na primer, Avstriji, povabimo k sodelovanju vse tiste, ki predvsem veliko govorijo, nič pa ne naredijo, verjetno na zavodih za zaposlovanje najdemo pet najbolj za delo nezmožnih ljudi in jim damo možnost, da zasedejo svoj sedež v določenem delu avstrijskega deželnega parlamenta in bomo rešeni. Anarhija bo na višku in vsi bomo živeli srečno, verjetno do konca svojih dni. Resnično se sprašujem, minister – tako ste liberalni, po drugi strani pa delate ravno nasprotno, in zato vas pozivam, da če do druge obravnave ne boste pripravili amandmajev, jih bomo v Poslanski skupini SDS, ker mislimo, da to, kar počnete, počnete popolnoma napačno. Na to vas opozarja tudi Odbor ministrov Sveta Evrope, ki je sprejel določena načela, vi pa ta načela mešate med seboj. Če piše razumno ravnotežje med javnim in zasebnim financiranjem, to ne pomeni, da moramo javno financiranje ukiniti. Če piše jasna merila pri razdeljevanju državnih sredstev, to ne pomeni, da imajo nove stranke neko prednost pred starimi strankami. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Roberto Battelli, pripravi pa se dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Nič dramatičnega in bom tudi zelo kratek. Glede tistih tisoč evrov naj povem, da je, če se to prekorači, tisoč 100 in nekaj, minimalna kazen 700 evrov. Toliko o sorazmernosti teh zadev. Kot drugo, vsi dobro veste, da narodne skupnosti kot takšne ne morejo plačevati članarine zaradi tega, ker so narodne skupnosti.
Hvala. Dr. Vinko Gorenak, pripravi pa se gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Predsednik, mislim, da bi morali malo protestirati za začetek. Vem, da vam poslovnik tega ne omogoča, ampak zaradi javnosti bom povedal. Pravkar smo delili čas in se prijavi cela dvorana, kot ste lahko videli, in potem dobimo nekaj minut, včasih celo nekaj sekund, potem pa takoj za tem "odpovedujem se". To pomeni čisto zlorabo. Ta "odpovedujem se" običajno ne velja za dve poslanki SD – vsa čast. Ko pa slišim Pozitivno Slovenijo, pa – kaj to pomeni? To pomeni, da se prijavite zato – to govorim gledalcem –, da mi ne bi mogli govoriti. To je manipulacija. Zdaj pa k vsebini. Tudi sam se bom malo dotaknil tega, kar so govorili predhodniki z vidika javnega mnenja, zlasti, recimo, gospod Meh. Izjemno spoštujem ljudi, njihovo mnenje, in sem prepričan, da vedo, kako se odločajo na volitvah. Vendar morate vedeti nekaj – pogosto se zgodi, da resnica do ljudi ne pride, in potem lahko odločajo tudi na podlagi tega, ker resnica do njih ne pride. Navedel bom tri primere, čisto eksaktne, da vam bo jasno. Ko sem bil leta 2008 izvoljen v ta parlament, se je pojavil v enem časopisu članek, da sem si izbral eno največjih stanovanj v državni upravi in da sam živim na 65 kvadratih v Ljubljani. Zelo zanimivo, resnica je pa drugačna. Manjšega stanovanja ni bilo, ker so vzeli starejši poslanci manjša stanovanja. Leta 2012 so me kot ministra vprašali, v kakšnem službenem stanovanju živim, in sem novinarje povabil, ker živim v stanovanju, velikem 19 kvadratnih metrov, ki je eno najmanjših v državni upravi, nima niti pralnega stroja. Sem jih povabil in so ga pogledali, poslikali, posnemali, članek je pa nosil naslov "Gorenak plačuje najmanj za stanovanje v državni upravi". Bravo! [[oglašanje iz dvorane]] Seveda je res, ampak to so resnice, ki do ljudi pridejo, in ne resnice, kakršne dejansko so. Ko sem vodil notranje ministrstvo, so me vprašali, koliko zapravim za kabinet oziroma koliko državljani plačajo za delovanje mojega kabineta. Povedal sem jim, da je zaposlenih 8 ljudi, za katere plačamo nekaj okoli 18, 19 tisoč evrov na mesec. Primerjalno sem jim pa navedel, da je predhodnica imela 18 zaposlenih, za kar je dala 46 tisoč evrov mesečno. Ker članek ni bil nikoli objavljen, sem vprašal urednika, kdaj bo to objavljeno glede na to, da sem moral podatke dati tako na hitro, v dveh urah. Odgovor je bil, da podatki niso zanimivi. To je problem, gospod Meh, ker potem ne pridejo prave resnice do ljudi, ampak pridejo ponarejene resnice. Ena takšnih je bila tista, kako sem s helikopterjem letel kar iz Ljubljane v jeseniško bolnico, kar sploh ni res, ampak bila pa je. Ampak pustimo zdaj ta del. Še nekaj besed o tem drugem delu, kar je govorila gospa Jelušič. Čisto akceptiram. Naj ne bi šimfal univerzitetne stroke, ampak je vendarle treba nekaj reči. Na FDV je en trd del družboslovcev, ki je katastrofa – to pa morava oba vedeti –, in ta trd del bo zdaj sproduciral – kaj? Lahko zdaj predvidiva vnaprej. Lahko zdaj do novega leta vnaprej predvidiva, kaj bo govoril gospod Toš. Ena prvih stvari, ki bo – slavnostno bo ugotovil, da slovenski politični prostor in ljudje potrebujejo novo stranko. To je dejstvo, boste videli. 50 % ljudi ne ve, koga bi volilo, in zaključil bo, da rabimo novo stranko. To bo sigurno ena stvar. Druga stvar, ki bo pri ponarejanju tega javnega mnenja, bo pa – kaj? Danes si poglejte Delo in boste videli, da smo že tam. Španski model reševanja bank je zelo primeren za Slovenijo. Sedaj bo pa še Nobelova nagrada verjetno kmalu za Bratuškovo, za predsednico Vlade ali kako? Javnomnenjsko bo prišlo do priprave koriščenja sredstev iz tega mehanizma za banke, in bodo ti mediji, ki so bili v mojem času, ko sem bil sam v vladi, sovražni do mene in do takratne vlade, naredili teren in malodane lahko pričakujemo – kaj? Osebnost leta, Slovenka leta: gospa Bratušek, ki je pripeljala trojko. To pa je problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi vendarle, dr. Gorenak, želel pojasniti, da so porazdelitev časa in odjave posameznih poslank in poslancev ustaljena praksa in jo lahko srečamo pri vseh poslanskih skupinah. Tako da je prav, da se poskušamo samokritično opredeliti glede tega vprašanja. Dejstvo je, da se lahko prijavijo in se potem tudi odjavijo pri sami razpravi. S tem pa tvegajo možnost, da ne morejo podati svojega stališča ali pa odgovora na kakšno trditev, ki jo poda govornik, ki pač to besedo lahko ima. Naslednji, ki bo imel besedo, je gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Vidim, da si kolegi iz poslanskih skupin Slovenske ljudske stranke in Nove Slovenije še niso opomogli od predstavitve proračuna, ker jih ni v dvorani. Mislim, da je bila to težka šola in da napak ne bodo več ponovili na tak način [[...]]
Gospod Tanko, dovolite, da vas vseeno opomnim, da to ni točka dnevnega reda, in vas prosim, da ostanete pri predlogu Zakona o volilni in referendumski kampanji.
Druga stvar, pri kateri je po mojem nastal problem, in na tega opozarjam že dlje časa, je, da imamo tu predstavnike Vlade, ki so aktivno tiho. Na prejšnji izredni seji Državnega zbora je minister porabil 13 minut od najavljene ure in pol. Danes je pri dveh točkah dnevnega reda drug minister ponovno modro tiho, sedi tukaj, tvita, ne odgovarja poslancem oziroma ne razpravlja, ne pojasnjuje. Mislim, da je to problem, ki se je v tem delu mandata naselil v te parlamentarne klopi. Tratijo nam čas, najavljajo čas, potem jih pa ni in ne odgovarjajo. To je po mojem zelo slabo. Naslednja stvar, na katero bi rad opozoril, je pa naslednja. Koalicija jemlje Greco kot suho zlato, kot sveto kravo, kot institucijo, katere priporočila je treba na tak ali drugačen način brez rezerve, brezpogojno vpisati v slovenski pravni red. Na drugi strani imamo Evropsko komisijo, pomembnejšo institucijo, za Slovenijo zagotovo, katere priporočil Vlada ne upošteva. Leva politična opcija je bolj ali manj afront nastrojena proti institucijam Evropske unije, proti Evropski komisiji nasploh. Predlagal bi le, spoštovani kolegi, da si neke prioritete v Državnem zboru le postavite in da delamo v skladu s tistim, kar je primarno za to državo. Primaren je ta evropski pravni okvir, črpanje evropskih sredstev in tako naprej. Ampak opažam, da so vse druge marginalnosti mnogo bolj potrebne kot nekaj takega. To, kar so govorili moji kolegi o vlogi KPK in Greco v slovenskem pravnem redu, najbrž drži, ker nekaterim institucijam, ki nimajo nobenih pooblastil, dajemo nesorazmerno veliko vlogo. Pri Zakonu o Slovenskem državnem holdingu bo – tako je skoraj postavljeno – cenzor nad vsem bo KPK, potem so pa predsedstvo oziroma uprava holdinga in tako naprej. V tem primeru, kar zadeva volitve, volilno kampanjo, postavite nek podoben model. Big brother bo pazil na čisto vse, na vsak detajl, na vsako kavico. Če bo slučajno kavica narobe prinesena, bo sledila enormna kazen za politično stranko. Bodite praktični – kdo pa bo po Republiki Sloveniji do milimetra natančno kontroliral izvajanje zakona o volilni kampanji? Kako je to izvedljivo? Ali bo to možno samo z nekimi ovaduhi, da bodo to spremljali, prijavljali, in bo tam nekdo veselo izrekel kazen, ali je to neka objektivna potreba tudi za nek tak režim? V tem primeru je gospod minister, ki je pripravil ta zakon, bil tisti, ki se je zadolžil za to, da je zadeve poenostavljal, pripravljal, da bodo zadeve transparentne in tako naprej. Nič od tega ni. V tem primeru gre za prenormiranost in preobteženost tega zakona. Po drugi plati pa tudi ugotavljam, da je tisti, ki zastopa Vlado v tem primeru, kar zadeva etičnost, kar zadeva tudi kakšne druge stvari, transparentnost, zelo neposrečen. Dobro bi bilo, da bi Vlada preko kakšnega drugega resorja predlagala to zakonodajo, ki je povezana z volitvami. Tako vsaj ne bi spotikali tistih sumov glede bonitet, odškodnin, uporabe raznih beneficiranih letov itn. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Ob prijavi za razpravo za porazdelitev dodatnega časa sem računal, da nas bo toliko, da niti več o tej temi ne bomo razpravljali, kajti ocenil sem, da nekateri kolegi razpravljajo o nekaterih vprašanjih, ki niso v zvezi s to točko. Spoštovani gospod predsednik, pričakujem, da me ne boste ustavili, ker bom tudi jaz povedal nekaj o svojem čudovitem službenem stanovanju. Imam eno največjih službenih stanovanj od poslancev Državnega zbora, pa ne zaradi tega, ker bi si ga sam želel, ampak so mi ga dodelili. Tisti, ki so mi ga dodelili, mogoče niso razumeli, da bom v tem stanovanju živel sam. Je veliko, da se lahko s kolesom notri vozim, ampak prizadeva pa tudi moj osebni žep in naš družinski proračun. Pa tudi nimam pralnega stroja, ker imam doma pridno ženo in mi to postori v Prlekiji. Zdaj pa, da se ne bi šalil, bi povedal, kaj želim pri tem predlogu poudariti. Če bo vzpostavljen učinkovit nadzor, potem to pomeni, da lahko to sprejmemo oziroma lahko tudi osebno potrdim, da bom glasoval za ta zakon. Če bomo odpravili pomanjkljivosti, ki so se dejansko pokazale konkretno na aktivnosti, povezani z volitvami in referendumom, potem tudi to kaže, da lahko to zadevo podpremo in bomo naredili nekaj koristnega. Če bomo odpravili tudi neskladnost z Ustavo Republike Slovenije – naštel sem tri razloge –, potem to pomeni, da lahko to podpremo oziroma osebno bom to tudi podprl, pa se ne bom prijavil k obrazložitvi glasu. Hvala lepa, predsednik.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Srečko Meh, pripravi naj se mag. Katarina Hočevar.
Tudi tokrat bi rad komentiral takole. Nekateri pravijo, da Greco ni prava institucija. Zakaj? Zato, ker je institucija Sveta Evrope? Protestiram tudi proti temu, kar je gospod Tanko rekel – da je leva politična opcija proti institucijam EU. Odločno protestiram! Ni prav, da se tako govori. Ni prav, da govori človek kar tako in da govori zaradi govora, ko mu pa odgovarjaš, gre pa ven, ker ne bo poslušal. Prav tako gospod Gorenak govori o slabih stvareh, recimo o Nobelovi nagradi za predsednico Vlade. Ali je to govor poslanca, ko govorimo danes tu o tem, kakšni naj bodo naši nastopi? Je to govor poslanca? Govoril je o tem, da se je vozil s helikopterjem in kaj so ljudje govorili. Saj bodo vseskozi govorili o tem, ampak kadar v tem hramu govorimo, potem to ne bi smela biti naša prioriteta. Kritika ministra, da ne odgovarja – tisti trenutek, ko je gospod Gorenak povedal tisto, kar je mislil povedati, je vzel torbo in je odšel. Ali je to odnos, ko govorimo o tem, da mu nekdo ne odgovarja? Postopkovna manipulacija pa je ta, da je gospod Tanko najmanj poklican v Državnem zboru, da govori o manipulaciji, ko smo se prijavili na delitev časa. Kar spomnimo se manipulacij z izrednimi sejami, s pavzami, s proceduralnimi vprašanji, ker je pravi mojster za to. Kadar nekdo govori o manipulacijah, kadar govori o tem, kaj drugi delajo, potem bi bilo prav, da najprej razčisti pri sebi. Danes govorimo o tem, kakšen bi naj bil naš odnos, kako bi naj mi govorili o drugih in kakšne bi naj bile naše kampanje. Še enkrat prosim, govorimo o tem, kar lahko vsakemu povemo v obraz. Govorimo tisto, kar je prav, da tu povemo, in ne izkoriščajmo tega prostora, da govorimo o ljudeh grdo, če si tega ne zaslužijo.
Hvala. Besedo ima mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Mene pa čudi in se mi zdi zanimivo, da je danes toliko besed, ko omejujemo sami sebe. Dr. Virant je bil prvi, ki je kot predsednik Državnega zbora rekel, da moramo začeti varčevati pri sebi, preden bomo jemali ljudem. Veliko lažje nam gre očitno od rok takrat, ko sprejemamo kakšne ukrepe, kjer nižamo kakšne pravice iz proračuna, ki so bile še, recimo, pred dobrim letom stalnica. Kar se tiče podjetij, je bilo tudi danes veliko povedanega. Mene ne moti to, da bi podjetja lahko financirala, dala prispevek strankam, če verjamejo v naše programe, vendar kritično oziroma moteče je to, da so v preteklosti prav tista podjetja dobivala javne razpise in so se jim prihodki z državo drastično povečali, ko je bila na oblasti njihova opcija. To je tisto, kar moramo preprečiti, kolegice in kolegi, in zaradi tega mislim, da je ta zakonodaja, ta dvojček, ki ga danes obravnavamo, potreben. Sicer pa menim, da vas ne sme skrbeti, če se bo kakšen prispevek kakšnega podjetja znašel na vaših računih, ker ta zakon predvideva, da ga morate v 30 dneh nakazati v dobrodelne namene. Če se bo to zgodilo, hvala bogu, bomo tudi politične stranke naredile nekaj dobrega za humanitarne namene. Hvala.
Hvala tudi vam. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 20. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O EVIDENCI VOLILNE PRAVICE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer Boštjan Šefic bo predstavil zakon in nastopa tukaj kot državni sekretar Ministrstva za notranje zadeve.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da vam na kratko predstavim nov zakon o evidenci volilne pravice, ki ureja naslednja področja: vsebino in vodenje evidence volilne pravice, določitev naslova za uresničevanje volilne pravice, vpogled v evidenco, sestavo volilnih imenikov, vpisovanje načrtov uresničevanja volilne pravice in izdajo volilnih kart. Zakon je v primerjavi z drugo volilno zakonodajo tehnični zakon in se uporablja vzporedno z ostalo sistemsko volilno zakonodajo. Razloga za sprejetje novega zakona sta dva. Prvič, usklajevanje z direktivama Evropske unije, in drugič, racionalizacija vodenja evidence volilne pravice, sestave, razgrnitve in zaključevanja volilnih imenikov ter izdaj volilnih kart. Čisto na kratko o poglavitnih rešitvah novega zakona, ki se nanašajo na, prvič, usklajevanje z direktivo Sveta, ki ureja volilno pravico na volitvah v Evropski parlament s tem, da se določa obvezno pravočasno obveščanje državljanov drugih držav članic Evropske unije, ki prebivajo v Sloveniji, o poteku volitev ter možnem glasovanju. Nadalje, usklajevanje z direktivo Sveta, ki ureja volilno pravico na lokalnih volitvah, in z Zakonom o lokalnih volitvah, s tem, da se enakovredno priznava volilno pravico državljanom Evropske unije s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji in državljanom Evropske unije, ki v Republiki Sloveniji prebivajo začasno. Določa se tudi vodenje ene evidence volilne pravice brez podevidenc in točen nabor osebnih podatkov ter tudi podatkov, ki se nanašajo na posebne načine uresničevanja volilne pravice ob posameznih volitvah oziroma glasovanju, na primer podatkov o izdanih volilnih kartah. V evidenci se vzpostavlja podatek o dodatni volilni pravici državljanov, pripadnikov avtohtone italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti in pripadnikov romske skupnosti. Doslej se je ta volilna pravica evidentirala zgolj z volilnimi imeniki, ki so se sestavljali ročno, na podlagi starih volilnih imenikov, podatki pa so bili neažurni in jih je bilo treba vsakokrat ročno preverjati. Po uveljavitvi zakona se bodo lahko volilni imeniki izdelali tako kot vsi ostali volilni imeniki – z računalniško obdelavo, hitro in z ažurnimi podatki. S tem se ukinja prepisovanje starih podatkov in njihovo ročno preverjanje. Komisije samoupravnih narodnih skupnosti ter komisije romske skupnosti, ki odločajo o volilni pravici pripadnika narodne oziroma romske skupnosti, se bodo imenovale s petletnim mandatom in ne v roku pet dni po razpisu volitev. Tako bodo imele bistveno več časa za odločanje o novih zahtevah za priznanje posebne volilne pravice. Za lažje odločanje komisij pa zakon predvideva tudi okvirne kriterije za priznavanje posebne volilne pravice, ki doslej niso bili določeni. S tem se implementira odločba Ustavnega sodišča. Zaradi varstva osebnih podatkov se ukinja klasična razgrnitev volilnih imenikov, tako da lahko vsak preveri podatke o vsakomur, ki je napisan na volilni imenik, na papirju, kar bo razpolovilo tudi stroške tiska volilnih imenikov, saj se bodo le-ti tiskali samo še za izvedbo glasovanja. Kljub temu bo posameznik imel možnost, da bo lahko kadarkoli preveril podatke, ki se o njem vodijo v evidenci volilne pravice, vendar le zase. Ne glede na navedeno pa se še vedno ohranja razgrnitev volilnih imenikov na način, da jih bodo pred izvedbo glasovanja prejele upravne enote v pregled v elektronski obliki neposredno v evidenci. Na področju priprave volilnih imenikov se odpravlja pomanjkljivosti obstoječe ureditve uporabe volilnih imenikov za drugi krog glasovanja. Hkrati se uvaja možnost uporabe enega volilnega imenika, če poteka več vrst volitev oziroma glasovanj hkrati. Poleg tega se uvaja racionalizacija pri novi ureditvi zaključevanja volilnih imenikov brez prehodnega ročnega ažuriranja podatkov, urejajo se vpogled in uporaba podatkov ter racionaliziranje in tudi izdaja volilnih kart po uradni dolžnosti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam za podano predstavitev. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Vsem prav lep pozdrav v imenu Poslanske skupine SDS, ki v naslednjem zakonu, ki je danes pred nami in je zadnji v vrsti volilne zakonodaje, opozarja predvsem na nekatere probleme, ki se dotikajo tudi ustavnopravne narave. Vendar naj začnem s pozitivnim. Dobro je, da se uveljavijo nekatere rešitve, ki jih od nas zahteva Evropska unija. Ta se je v zadnjem obdobju velikokrat pokazala kot zadnji branitelj normalnosti v Sloveniji v marsikaterih zadevah, ko gre za precej zanimive, originalne rešitve, ki se včasih ponujajo kot alternativa in ki so se povsod izkazale kot neuspešne, tako da je v tem delu zakon zagotovo dobrodošel. Dobro je tudi, da ohranja nekatere rešitve, ki jih je poznala že dosedanja zakonodaja, za katere smo si v SDS, in tudi sam osebno, izredno prizadevali v preteklosti. Ena od njih je na videz preprosta, pa je dolgo nismo imeli – to je podpis volivca v volilni imenik, kajti pred tem se je premnogokrat odpiralo vprašanje, da je nekdo prišel na volišče in rekel, da je pri njegovem imenu že bilo označeno s križcem, da je glasoval, potem pa ugotavljaj, kaj je res in kaj ni res. Tako da k verodostojnosti volitev in k posameznim rešitvam so zagotovo te rešitve, ki so bile uvedene v minulih letih in se jih tukaj ohranja, pozitivne. Tisto, kar je odprt problem, pa je zajeto v treh sklopih, in na vse tri ste – domnevam, tako kot smo to v SDS – prejeli tudi ostali uradna opozorila. Prvo, kar je vprašanje, je, da bi v imenu SDS priporočal ministru veliko previdnost in občutljivost, ko gre za samoupravne narodne skupnosti, od katerih ena bolj diplomatsko, ena pa zelo neposredno opozarja, da se z zakonom posega na področje, kjer gre zelo verjetno – po njihovi oceni sploh ni dvoma – za avtohtone pravice samih skupnosti, za tisto, o čemer morajo biti in so bile po dosedanji zakonodaji avtonomne in kjer se zelo hitro lahko zakonodajalec in še posebej predlagatelj zakona znajde na precej spolzkem terenu ustavnopravne presoje, ki je praviloma izrazito v korist narodnim skupnostim. Kajti gre za kategorijo, ki jo posebej ščiti slovenska ustava, in tudi prav je tako. Drug problem, ki je odprt in ki je lahko posredno tudi ustavnopravne narave, je na nek način tudi nekoliko zabaven, kajti nekatere občine opozarjajo, da pri prenosu posameznih nalog na občine po njihovi oceni prihaja do tega, da država prenaša sedaj z zakonom neke nove obveznosti na občine, ne zagotavlja pa za to dodatnih sredstev, kar je v očitnem nasprotju z veljavnim ustavnim redom. Ampak da bo zadeva malo humorna, naj povem, da je pod to opozorilo podpisan župan Mestne občine Ljubljana gospod Zoran Janković. Tako da bi glede tega pričakovali, da bi tukaj dobili zelo jasna pojasnila. Tretje, kar je po moji oceni še najbolj problematično, pa je vprašanje urejanja volitev v tujini. Tam se sedaj uvaja ena zelo zanimiva rešitev. Če se dvakrat ne prevzame nekega materiala na nekem naslovu, s katerim razpolaga, se nič ne preverja, ampak se enostavno tistega človeka izbriše. Dobili bomo zelo zanimivo novo kategorijo izbrisanih. Veste, ta zadeva ni tako enostavna. V tem primeru bi lahko pravno tolmačili, da nekdo ne prevzame volilnega materiala tudi, recimo, če se s tistimi volitvami ali s čimerkoli, kar tisti trenutek je, niti ne želi ukvarjati. Pravico abstinence vedno ima. Na to se je očitno pri tej zgodbi pozabilo. Tudi tako je mogoče. Tega pravno ni mogoče izključiti vnaprej. Če se pa to tako razume, potem se postavlja vprašanje, ali bodo iz volilnega imenika izbrisani tudi vsi tisti, ki se dvakrat zaporedoma v Sloveniji ne bodo udeležili volitev. Konec koncev bi lahko abstinenco oziroma v tem primeru neprevzem volilnega materiala na nek način kar izenačili. Zadeva ni tako enostavna. Tu bo treba to zelo dobro pretehtati, da ne bo prišlo do težjih posledic. S tujino se pri nas sploh izredno lahkomiselno operira. Pozablja se, da smo državljani ne glede na to, ali se nahajamo na ozemlju Republike Slovenije ali smo v tujini, ko gre za uresničevanje temeljnih ustavnih pravic, pred zakonom in ustavo enaki. Če se nekaj uvede za ene, se mora tudi za druge, in pri tem je treba biti izjemno pazljiv, da se spet ne znajde na tistem, na kar sem že prej opozarjal – na spolzkem terenu ustavnopravne presoje. Kajti tu gre za uresničevanje temeljne pravice, ki jo pozna demokracija – to je pasivne in aktivne volilne pravice, voliti in biti voljen, ne glede na to, da ta zakon formalno uresničuje oziroma ureja zgolj vprašanje volilnih imenikov. Je še kako vsebinski, kajti na ta način se odloča, kdo bo sploh obveščen na nek način, konkretno, recimo, s pošiljanjem volilnih gradiv v tujino o tem, da se nekaj dogaja, ker ni rečeno, da vsemu temu sledi. Ko gre za vprašanja obveščenosti, se ne gre zanašati kar tako na prevzemanje ali neprevzemanje, recimo, pošte, in na osnovi tega delati preuranjenih sklepov o tem, ali nekdo sploh obstaja na nekem naslovu, ali je naslov pravi ali ne. Tukaj bi bilo zelo verjetno treba poiskati neke druge, po mojem mnenju drugačne mehanizme z vključitvijo diplomatsko-konzularnih predstavništev ali pa bo treba dati neke dodatne varovalke, da se ne bo zadeva izrodila v obliko varčevanja na račun naših državljank in državljanov v tujini, ki pa bi bila ustavno nedopustna. Kako je s pravico do informiranosti? O tem se je danes že zelo veliko govorilo, ampak vas opozarjam, da to še v Sloveniji ni dobro rešeno. Če boste sedaj naredili anketo med ljudmi, me zelo zanima, kakšen procent ljudi ve, da je v ponedeljek predsednica te vlade tukaj razlagala in sindikatom dala besedo, da se ne bo posegalo v najnižjo plačo. Naslednji dan, na dan, ko je bilo to objavljeno v časopisih, se je pa v Državnem zboru z zakonom poseglo v zajamčeno plačo in vse druge, ker se je spremenila dohodninska zakonodaja. Za povrh se je še ukinilo olajšave za tiste, ki so dnevni migranti in so zaposleni v tujini, kar bo imelo še druge negativne posledice, da o tisti milijardi, ki jo je v primeru slabega razvoja dogodkov v zvezi z odškodninami tako imenovanim izbrisanim omenjal minister, sploh ne govorim. Me zelo zanima, koliko ljudi v Sloveniji to ve, kaj šele v tujini. Kako naj ljudje potem sodelujejo pri volitvah? Kako naj se ljudje ravnajo, tudi ko gre konkretno za pošiljanje pošte, za katero morda misli, da je čisto nekaj drugega, če ne ve, za kaj v tistem trenutku gre, če se potem temu pripisuje nekatere elemente, ki jih lahko tudi razumemo drugače oziroma jih tista oseba, ki se jo to dotika, razume drugače. Zato še enkrat opozarjam, da z državljankami in državljani v tujini ne gre ravnati lahkomiselno. Imajo enake pravice, dolžnost države pa je, da najde mehanizme, da jim nesporno omogoči, da te pravice nemoteno tudi uresničujejo. Lep pozdrav.
Hvala. Besedo ima mag. Majda Potrata, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana sodelavca z notranjega ministrstva, poslanke in poslanci! Povedano je že bilo, da je Predlog zakona o evidenci volilne pravice tehnični zakon. To je zgolj izvedbeni predpis volilne zakonodaje, ki celovito ureja vodenje evidence volilne pravice, sestavljanje volilnih imenikov in izdajo volilnih kart. To tematiko v Državnem zboru redkokdaj obravnavamo, saj se za razliko od drugih zakonov le redko posega vanj. Zaradi vstopa Republike Slovenije v Evropsko unijo je bil poseg v ta zakon nujen zaradi uskladitve s pravnim redom Evropske unije in tudi z Ustavo Republike Slovenije. Tako je bil leta 2002 sprejet nov obsežnejši zakon, leta 2006 pa je bila sprejeta še ena kratka novela z dopolnitvijo 10. člena z obrazložitvijo, da je treba uresničevanje volilne pravice omogočiti čim večjemu številu državljanov Republike Slovenije, ki nimajo stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji. Prav s tem delom volilnega registra in s spremembami, povezanimi z njim, se bom v nadaljevanju mnenja poslanske skupine ukvarjala več. S sprejetjem teh sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v državni zbor v letu 2006 je bila med drugim uzakonjena rešitev, ki državljanom Republike Slovenije, volivcem s stalnim prebivališčem v tujini zagotavlja, da se jim za vsakokratne volitve v Državni zbor po uradni dolžnosti po pošti pošilja volilno gradivo – glasovnica, volilna karta in pisemska ovojnica. Ker se omenjeni zakon v tem določilu uporablja tudi pri volitvah predsednika republike ter volitvah poslank in poslancev v Evropski parlament, velja takšna ureditev tudi za te volitve. Ob tem je treba vedeti, da glasovanje po pošti predstavlja izjemo od klasičnega načina glasovanja, ki se opravi na tako imenovanih matičnih voliščih, kjer je posamezni volivec vpisan v volilni imenik. Omenjena sprememba zakona je torej iz izjeme naredila pravilo. Pred tem je namreč veljalo, da so ti volivci lahko glasovali po pošti iz tujine le na podlagi predhodne pravočasno vložene zahteve pristojni volilni komisiji, da želijo glasovati po pošti. Podobno še vedno velja za državljane Republike Slovenije, volivce, ki so v tujini začasno ali volivce, ki glasujejo v Sloveniji, denimo v zaporih, v domovih za starejše občane, v bolnišnicah, ali kot to velja za izvedbe referenduma na državni ravni. V vseh teh primerih je potrebna predhodna zahteva volivca, da želi glasovati po pošti, obenem pa je takšna zahteva dovolj veliko jamstvo, da bo volivec prejel volilno gradivo na želeni naslov in tudi dejansko glasoval. Med državljani Republike Slovenije, volivci s stalnim prebivališčem v tujini, in med preostalimi navedenimi kategorijami volivcev obstoji še ena pomembna razlika. Za prve namreč velja, da imajo možnost glasovanja po pošti in tudi na diplomatsko-konzularnem predstavništvu Republike Slovenije, ki je pristojno za izvedbo volitev v državi, kjer volivec stalno prebiva. Za vse druge kategorije volivcev, ki so vložili zahtevo za glasovanje po pošti, to ne velja. Ti lahko glasujejo le po pošti, ne pa tudi na drug način. Če odmislimo upravičenost takšne ureditve, ki je uvedla razlikovanje med posameznimi kategorijami volivcev in je materija Zakona o volitvah v Državni zbor, pa se ni mogoče izogniti razpravi o dosedanjih izkušnjah, ki jih posledično prinaša praksa. Slednji je v tesni neposredni povezavi z izvajanjem zakona o evidenci volilne pravice. Izkušnje pošiljanja volilnega gradiva po uradni dolžnosti v tujino namreč kažejo, da so mnogi podatki o evidenci državljanov Republike Slovenije, volivcev s stalnim prebivališčem v tujini pomanjkljivi oziroma nenatančni. Na to problematiko opozarja tudi predlagatelj sprememb in dopolnitev tega zakona, ko v obrazložitvi navaja podatke o vrnjenih poštnih pošiljkah ob izvedbah volitev v Evropski parlament leta 2009 – 6788 vrnjenih pošiljk – in volitev v Državni zbor leta 2011, ko se je število dvignilo na 7300 vrnjenih pošiljk. Razlogi za vračanje poštnih pošiljk pa so različni – ali je naslovnik umrl, se preselil, ali ni znan naslov, ni znano osebno ime, pri čemer najpogosteje priimek ni pravi in podobno. Za te poštne pošiljke velja, da niso dosegle naslovnika in je nastal strošek za javnofinančna sredstva, ki nikakor ne more biti opravičljiv. Ne pozabimo, da gre za pošiljanje poštnih pošiljk v tujino, kar pomeni, da je poštni strošek višji. Predlagatelj zakona opozarja, da je največji del odgovornosti za natančnost podatkov v evidenci volilne pravice državljanov Republike Slovenije, volivcev s stalnim prebivališčem v tujini na njih samih. Ti so namreč po zakonu dolžni pristojni upravni enoti ali diplomatsko-konzularnemu predstavništvu sporočiti morebitne spremembe osebnega imena, naslova prebivališča v tujini, kar pa se v praksi pogosto ne dogaja. Za opustitev teh ravnanj ni predvidena nobena kazenska sankcija, niti ta, da se tem volivcem volilno gradivo ne bi več pošiljalo po uradni dolžnosti. V praksi to pomeni, da svojci mnogokrat ne sporočijo smrti svojih bližnjih, in v registru državljanov ostaja večje število živih stoletnikov. Volivci ne sporočajo sprememb osebnega statusa ali sprememb naslova stalnega prebivanja ob selitvi znotraj države v tujini ali ob selitvi v drugo državo v tujini. Predlagatelj zakona zato predlaga rešitev, ki v dobršnem delu rešuje nesmotrno pošiljanje volilnega gradiva državljanom, volivcem s stalnim prebivališčem v tujini. Od sprejetja predlaganega zakona bo namreč veljalo, da se bo natančno evidentiralo vrnjeno volilno gradivo, poslano v tujino po uradni dolžnosti, kot to nalaga 82. člen Zakona o volitvah v Državni zbor. Naslovnikom, ki jim na tej podlagi dvakrat zaporedoma ne bo vročeno poslano volilno gradivo, se za tem volilno gradivo po uradni dolžnosti ne bo več pošiljalo, dokler podatki o naslovnikih v evidenci volilne pravice ne bodo popravljeni oziroma točni. Ob tem pa je istočasno nujno poudariti, da se tej kategoriji volivcev zaradi tega ne krni volilna pravica. Ti volivci bodo lahko glasovali na pristojnem diplomatsko-konzularnem predstavništvu Republike Slovenije, upoštevaje dejstvo, kje ima volivec v evidenci volilne pravice prijavljeno stalno prebivališče v tujini. Toliko k nekaterim nenatančnim trditvam poprej. Ponovno pa je treba poudariti, da takšna zakonska rešitev odpravlja nesmotrno pošiljanje volilnega gradiva v tujino, žal pa ostaja odprta problematika točnosti podatkov v evidenci volilne pravice. Kot že rečeno, večji del odgovornosti za natančnost je na strani volivcev, pa vendar ob tem velja opozoriti tudi na vlogo in položaj pristojnih državnih organov. Slednji so zavezani k spoštovanju oziroma izvajanju veljavnih zakonov, ki urejajo področje registra državljanov Republike Slovenije ter evidence volilne pravice. To pomeni tudi, da pristojni državni organi smejo spreminjati podatke v omenjenih evidencah le na podlagi izpolnjenih zakonskih pogojev ter na način oziroma po postopkih, ki jih predpisuje zakon. To pa v praksi pomeni, da če je na obrazec z roko pripisan podatek o tem, da je naslovnik umrl, ne morejo organi tega pripisa zaradi zakonskih omejitev upoštevati. Enako se zgodi tudi, če naslovnik, dobitnik gradiva pripiše bodisi na volilno karto ali na glasovnico, ali kako drugače izrazi voljo, da v prihodnje ne želi več prejemati volilnega gradiva, ker ne želi glasovati o političnih odločitvah v Sloveniji. Tako je teh primerov, ko državni organ nima pravne podlage za to, da bi opustil pošiljanje, kar nekaj. Predlagatelj zakona še na nekaj opozarja ob tem, da se zaveda teh problemov. Govori pa tudi o tem, da pristojni državni organi nimajo in tudi ne morejo imeti zakonske možnosti za uvedbo upravnega postopka ugotavljanja dejanskega stanja stalnega prebivališča v tujini. Problematika je torej širša, kompleksnejša, zato je vprašanje, v kolikšni meri jo je sploh možno reševati s spremembami zakona, ki ga obravnavamo. Zavedati se je treba, da ta problematika zadeva občutljiva vprašanja ravnanja z osebnimi podatki, vprašanja urejanja oziroma uresničevanja volilne pravice ter vprašanja pravic, dolžnosti in pristojnosti volivcev na eni in državnih organov na drugi strani. Zato je treba posamezne zakonske rešitve sprejemati s tehtnim premislekom, da ne bi v pretirani želji po poenostavljenem postopku za spreminjanje podatkov v registru državljanov Republike Slovenije posledično ogrozili ustreznega nivoja varovanja osebnih podatkov ali nehote onemogočili volivcu izvrševanje volilne pravice. Razmislek bi moral iti vsaj v treh smereh. Prvič, ključna je ozaveščenost državljanov, da sporočajo vse spremembe, kar jim nenazadnje nalaga tudi zakon. Najbrž ima tudi država kakšne vzvode in možnosti, da se to ozaveščenost okrepi. Radi govorimo o naših društvih v tujini, recimo, pa bi tudi za to lahko morebiti poskrbeli. Drugič, okrepitev sodelovanja med pristojnimi državnimi organi Republike Slovenije in pristojnimi organi v tujini. Katere podatke, recimo, je moč pridobivati na podlagi mednarodnih bilateralnih in multilateralnih sporazumov, ki jih je podpisala tudi Slovenija. Tretjič, orodja – obrazci, elektronska komunikacija, pomoč volivcem, kako ravnati –, s katerimi bi pristojni državni organi v Republiki Sloveniji navezovali stik z volivci ter na podlagi katerih bi lahko začeli izvajati ustrezne postopke za spremembo podatkov v registru državljanov Republike Slovenije. Takšna orodja bi morala tem organom omogočiti, da se postopno odpravljajo situacije, ki so bile poprej navedene in se v praksi dogajajo. Naj sklenem. Na podlagi vsega navedenega bi verjetno veljalo razmisliti, ali je možno do druge obravnave predloga zakona na matičnem delovnem telesu besedilo zakonskega predloga v nakaznih smereh še izboljšati. To, da govorim o obravnavi na matičnem delovnem telesu, pa že kaže na namero Poslanske skupine Socialnih demokratov, da bomo zakon v prvi obravnavi podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospa Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! S predlaganim novim zakonom o evidenci volilne pravice se izvedbeni predpis slovenske volilne zakonodaje harmonizira z evropskimi direktivami, hkrati pa se spreminjajo določbe glede posameznih volilnih opravil, kot so vodenje evidence, sestavljanje imenikov ter izpis volilnih kart. Predlagane rešitve gredo v smer posodobitve in racionalizacije volilnih opravil. Državljanom Evropske unije, ki bodo stalno ali začasno prebivali v eni izmed držav članic, pa ne bodo njeni državljani, bo olajšano uresničevanje aktivne in pasivne volilne pravice na volitvah v Evropski parlament, saj bodo pred volitvami pravočasno obveščeni o poteku volitev ter o morebitnem glasovanju. Tehnične rešitve zakona gredo tudi v smeri preprečevanja oziroma omejevanja dvojnega glasu. Državljan druge države članice Evropske unije se bo lahko v našo evidenco volilne pravice za volitve v Evropski parlament vpisal šele na podlagi posebne zahteve, o kateri bo odločilo pristojno Ministrstvo za notranje zadeve. Vpis bo torej mogoč šele po ugotovitvi utemeljenosti, sicer se bo z odločbo vpis zavrnil. O vpisu bosta morala biti obveščena tako državljan kot tudi matična država, s čimer se bo preprečilo možnost zlorabe dvojnega glasu. Poleg teh omenjenih sprememb, ki bodo na eni strani državljankam in državljanom drugih držav članic Evropske unije na volitvah v Evropski parlament olajšale uresničevanje njihove pasivne in aktivne pravice in na drugi strani ustvarile oziroma dopolnile ustrezne mehanizme za preprečevanje zlorab, pa bo prenovljen zakon vnesel tudi precej sprememb, ki bodo neposredno povečale legitimnost izvoljenih oseb. Zagotovo bo določba, v kateri se bodo v primeru ponovnega glasovanja za predsednika republike in župane ter ponovnih naknadnih volitvah pripravili povsem novi volilni imeniki, primernejša od sedanje rešitve. S spremenjenim zakonom se sledi tudi načelu ekonomičnosti oziroma racionalne porabe proračunskih sredstev v delu, ki se nanaša na pošiljanje volilnega gradiva v tujino. Iz dosedanjih izkušenj je zaznati znaten delež neuspešno vročenega volilnega gradiva na naslove naših državljanov v tujini. S spremembo se ukinja pošiljanje gradiva na neaktualne naslove državljanov. V Državljanski listi se zavzemamo za odpravljanje administrativnih ovir in smo odprti za rešitve, ki temeljijo na stvarni presoji predlogov, zato smo mnenja, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala tudi vam. Naslednja ima besedo gospa Jasmina Opec, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. V polni formi in parlamentarni kondiciji brez šokov in pretresov vsi še enkrat lepo pozdravljeni v imenu Slovenske ljudske stranke in mojem osebnem imenu! Volilna pravica je temeljna ustavna in politična pravica državljana ter najpomembnejša sestavina volilnega sistema, zapisana v 43. členu Ustave Republike Slovenije. Zakon o evidenci volilne pravice je samo izvedbeni predpis ali, povedano drugače, tehnični zakon, ki ureja vsebino te pravice. To so podatki o evidenci volilne pravice, določitev naslova za uresničevanje volilne pravice, vpogled v evidenco volilne pravice, sestavljanje volilnih imenikov, vpisovanje načina uresničevanja volilne pravice in izdaje volilnih kart. Vodenje evidence volilne pravice je zelo pomembno, saj omogoča uveljavljanje volilne pravice volivcem, ki volilno pravico imajo in to onemogoča posameznikom, ki volilne pravice nimajo, obenem pa preprečuje morebitno dvojno oziroma večkratno uveljavljanje volilne pravice istega volivca. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani zakon podprli, med drugim tudi zato, ker omejuje čezmeren poseg v zasebnost posameznika in s tem zmanjšuje tveganje za krajo identitete in drugih morebitnih zlorab zaradi razkrivanja osebnih podatkov. Obstoječi zakon je tudi pomanjkljiv v 45. členu, saj določa le izdajo volilne karte za državljane, ki stalno ali začasno prebivajo v tujini in želijo svojo volilno pravico uresničevati po pošti. Novi zakon ohranja to možnost in zraven nje opredeljuje še druge mogoče načine uresničevanja volilne pravice zunaj matičnega volišča, to je po pošti, na volišču na domu ali zunaj kraja stalnega prebivališča. Zakon določa tudi racionalnejši pristop k sestavi in tisku volilnih imenikov in volilnih kart, s tem pa hitrejšo in enostavnejšo izvedbo volilnih opravil, kar naj bi med drugim omogočalo tudi prihranek človeškega dela. V Slovenski ljudski stranki bomo predlagani zakon o evidenci volilne pravice v prvi obravnavi podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem, spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je še tretji zakon iz paketa sprememb volilne zakonodaje, in sicer Predlog zakona o evidenci volilne pravice. Ta zakon je bolj tehničen, saj določa vodenje evidence volilne pravice, sestavo volilnih imenikov in izdajo volilnih kart. Tako se dolgoročno ukinja neuspešno pošiljanje volilnega gradiva v tujino na nedvoumno neaktualne naslove državljanov. Uvaja se vpis večkrat vrnjenih pošiljk z volilnim gradivom iz istega naslova. V evidenci volilne pravice se uvaja podatek o dodatni volilni pravici državljanov, pripadnikov avtohtone italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti in pripadnikov romske skupnosti. Ukinja se možnost vpogleda v osebne podatke iz evidence volilne pravice za druge osebe pri razgrnitvi volilnih imenikov, in sicer zaradi varstva osebnih podatkov in zmanjšanja tveganja za kraje identitete in drugih morebitnih zlorab zaradi prevelikega razkrivanja osebnih podatkov. Se pa še dopušča možnost, da vsak posameznik lahko preveri podatke zase, in sicer kadarkoli. To lahko stori preko portala e-uprava ali pri organih, pristojnih za vodenje evidence volilne pravice. Ukinja se tudi krajevna pristojnost za preverjanje podatkov. Državna volilna komisija in volilne komisije, pristojne za izvedbo posameznih volitev oziroma glasovanja, bodo še vedno imele možnost neposrednega vpogleda v uporabo podatkov iz evidence volilne pravice zaradi izvedbe volilnih opravil in preverjanja kandidatur. Po mnenju predlagatelja se bodo s tem razbremenile upravne enote in Ministrstvo za notranje zadeve, volilna opravila pa so tako opravljena hitreje in brez nepotrebnega dopisovanja med organi. S predlogom zakona se racionalizira izdaja volilnih kart po uradni dolžnosti, izdaja volilnih kart na zahtevo oziroma sporočilo državljana o izbranem načinu uresničevanja volilne pravice. K večji racionalizaciji prispeva tudi nova ureditev zaključevanja volilnih imenikov brez predhodnega ročnega osveževanja podatkov. Predlog zakona predvideva, da se za volitve ali glasovanje uporabijo volilni imeniki, ki izražajo stanje v evidenci volilne pravice 15 dni pred dnem glasovanja brez ročnih popravkov. Volivec, ki je spremenil svoje prebivališče v obdobju od sestave volilnega imenika do dneva glasovanja, uresničuje svojo volilno pravico na volišču, ki ga je imel na dan sestave volilnega imenika. Predlog tako prinaša jasno določen datum pregleda stanja v evidenci, ki državljanu zagotovi ustrezno informacijo o tem, na katerem volišču lahko pričakuje, da bo volil, in dovolj dolg rok za pošiljanje obvestil volivcem, brez dodatnega poznejšega obveščanja ali spreminjanja ter morebitnih nedoslednosti. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo glasovala za sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcem! Namesto uvoda bi se rad najprej zahvalil mojemu spoštovanemu kolegu Jožetu Tanku za njegovo skrb za Poslansko skupino Nove Slovenije. Verjamem, da je to bilo v njegovem osebnem imenu in na hudomušen način. Naj povem, da se Nova Slovenija ni zgrudila zaradi pogovora s predsednico Vlade in se nikoli ni in ne bo zgrudila zaradi pogovora tudi s kakšnim predsednikom vlade. Olika nam nekako nalaga, da če te nekdo povabi, celo pisno, na dogodek, potem greš ali pa se opravičiš, če je višja sila. Normalno je, da nismo pričakovali, da bi karkoli dosegli glede rebalansa ali proračuna. Moram reči, da smo veliko povedali predsednici Vlade, in kar je najpomembnejše, bom rekel, ne sporočilo tega sestanka, ampak današnjega petka [[...]]
Gospod Horvat, predlagam, da ostanete pri točki dnevnega reda.
Hvala lepa za opozorilo, gospod predsednik. Želim povedati najpomembnejše sporočilo tega petka, to pa je obljuba predsednice Vlade, da bo tudi opozicijo povabila k nekemu novemu družbenemu dogovoru. To je po mojem ključno sporočilo današnjega dne. Še enkrat pa hvala kolegu Jožetu. Sedaj pa k stvari. Ustava Republike Slovenije v 43. členu zagotavlja pravico do volitev vsem polnoletnim državljanom in pod enakimi pogoji. Izvedbeni predpisi, kakršen je tudi Zakon o evidenci volilne pravice, morajo biti usklajeni s tem ustavnim določilom. Obravnavani zakon prinaša večinoma sodobnejše in tehnično bolj dovršene rešitve, ki ustrezajo predvsem tehnološkemu razvoju, in možnosti povezovanja in dostopanja do elektronskih zbirk podatkov, ki so potrebne za uresničevanje volilne pravice. Zakon prenaša nekatere pristojnosti v zvezi z vodenjem evidence volilne pravice na Državno volilno komisijo. Te rešitve v novi Sloveniji podpiramo. Podpiramo tudi tiste rešitve, ki pomenijo implementacijo evropskih direktiv v ta zakon. Ne podpiramo pa rešitev, ki omejujejo volilno pravico in so po prepričanju Nove Slovenije neustavne. Namreč, danes obravnavan nov zakon o evidenci volilne pravice v primerjavi z dosedanjim predpisom uvaja bistveno novost: dopolnjevanje evidence volilne pravice z nekaterimi podatki. Konkretno gre za vpisovanje podatkov o tem, kolikokrat je bila slovenskim državljanom v tujini neuspešno vročena volilna karta. Če je taka volilna karta dvakrat neuspešno vročena volivcu, se mu posledično volilna karta in volilno gradivo ne pošiljata več. Takemu volivcu se praktično odvzema volilna pravica. Z drugimi besedami, je izbrisan. Vlada v samem predlogu zakona navaja, da je možno, da je za neuspešno pošiljanje pošte lahko vzrok napaka vročanja pošte v tujini ali pa trenutna odsotnost volivca iz kraja prebivanja. Če volivec dvakrat ne bo prevzel volilne karte, se mu volilnega gradiva ne pošilja več, vse dokler volivec ne bo javil spremembe naslova. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je razlogov za neuspešno vročitev pošte z volilnim gradivom več in niso pogojeni le s spremembo stalnega prebivališča volivca. Gre za različne predpise posameznih držav o samem načinu vročanja priporočenih poštnih pošiljk do napotitve volivca na delo v drug kraj ali začasno bivanje v bolnišnici ali oskrbovalnem zavodu. V vseh teh primerih se stalno prebivališče volivca ne spreminja, in pogosto tudi ni v moči volivca, da sporoči razlog njegove odsotnosti iz kraja stalnega prebivališča. Želimo ponovno poudariti, da ni edini razlog za neuspešno vročitev volilne karte in volilnega gradiva slovenskim državljanom v tujini sprememba osebnih podatkov ali stalnega prebivališča, kot je to predstavljeno v obrazložitvi zakonskega predloga. Predvidene posledice pa so zanje enake. Volivec v tujini niti ne bo vedel, kaj je razlog, da nenadoma volilnega gradiva ne prejema več, in preden bo uspel o tem obvestiti diplomatsko ali konzularno predstavništvo v tujini, bo že zamudil rok za volitve. Po mnenju Nove Slovenije volilne pravice, ki je temeljna politična pravica po naši ustavi, ni dopustno omejevati iz nobenih razlogov, tudi ne iz razlogov varčnosti. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije zakona o evidenci volilne pravice ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo dr. László Göncz, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o evidenci volilne pravice namerava predlagatelj uresničiti med drugim načelo uporabe točnih podatkov v evidenci volilne pravice, v prid česar si prizadeva odpraviti pomanjkljivosti veljavne zakonodaje, in sicer tako iz vsebinskih kot tudi finančno-racionalnih razlogov. Gre pa pri predlogu zakona tudi za usklajevanje z direktivo Sveta EU, kot je že bilo večkrat poudarjeno. V stališču naše poslanske skupine se bom zato osredotočil predvsem na tisti del oziroma tiste člene, ki se nanašajo na evidenco volilne pravice državljanov Republike Slovenije, pripadnikov avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti. Moramo poudariti, da je pristojno ministrstvo pravočasno vključilo predstavnike obeh skupnosti v pripravo besedila predloga zakona. Sodelovanje je bilo korektno. Posledica tega je, da je to specifično področje v zakonu vsebinsko delno nadgrajeno. Predvsem sta korektno in bolj konkretno določena status in delovanje komisije samoupravne narodne skupnosti in romske skupnosti za volilne imenike oziroma zapisovanje volilne pravice državljanov italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti in tudi romske skupnosti. Narodne skupnosti so v fazi priprave med drugim izpostavljale težavo obveščanja tistih pripadnikov, ki med dvema volilnima terminoma dopolnijo 18 let, o čemer do sedaj skupnosti niso bile obveščene, kar je predstavljalo težavo pri dopolnjevanju posebnih volilnih imenikov. Ta težava se s predlaganim zakonom premosti, ker bo pristojno ministrstvo dolžno kadarkoli posredovati podatke pristojni komisiji za volilne imenike narodne skupnosti na njeno zahtevo. Omenjene komisije, ki bodo na osnovi predloga zakona delovale s petletnim mandatom, so skupaj s pristojno upravno enoto organ, ki ugotavlja pravilnost volilnega imenika. Peta točka 28. člena predloga zakona določa, da če komisija za evidenco volilne pravice pripadnikov italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti ugotovi neskladje podatkov, pošlje zahtevek za popravek upravni enoti, ki je pristojna za vodenje evidence volilne pravice. Upravna enota mora vnesti morebitno korekcijo najpozneje 15 dni pred glasovanjem v volilni imenik. Ostale volilne aktivnosti, ki smiselno sodijo v ta zakon, so, razen ene zadeve, bolj ali manj dokaj korektno urejene. Sedaj prehajam k temu, kar predstavlja težavo. V 12. členu predloga zakona je z vidika narodnih skupnosti vprašljivo urejanje ugotavljanja volilne pravice državljanov Republike Slovenije, pripadnikov avtohtone italijanske narodne skupnosti, in sicer zato, ker je predlagatelj zakona, sklicujoč se na odločbo Ustavnega sodišča z dne 12. februarja 1998, kjer je bilo zapisano, da bi morala biti merila, po katerih se ugotavlja, ali državljan pripada avtohtoni narodni skupnosti, zakonsko opredeljena, v drugem odstavku predloga obravnavnega zakona kljub nepoenotenemu mnenju z narodnima skupnostnima zapisal, da se volilna pravica pripadniku narodne skupnosti ugotavlja zlasti na osnovi, citiram: "Ohranjanja dolgotrajne, trdne in trajajoče vezi s svojo skupnostjo, skrbi za ohranjanje vsega, kar konstituira skupno identiteto posamezne skupnosti, vključno z njihovo kulturo ali jezikom, in sorodstvene vezi do drugega kolena v ravni vrsti z državljanom, ki mu je že priznana volilna pravica pripadnika avtohtone italijanske ali madžarske narodne skupnosti ali pripadnika romske skupnosti." Menimo, da je predlagana varianta iz več razlogov lahko vprašljiva, predvsem pa nepopolna. Če bo zaradi zakonske določbe interpretirana kot nekakšen pritisk, bo lahko imela med drugim psihološko negativen učinek, kar verjetno ni v interesu nikogar, še najmanj predlagatelja zakona. Bilo bi dosti bolj posrečeno, če bi citiran del oziroma odstavek kar izpustili, kar so narodne skupnosti tudi predlagale v fazi priprave zakona. Namreč, naslednji odstavek omenjenega 12. člena določa, da podrobnejša merila za ugotavljanje volilne pravice pripadnika avtohtonih narodnih skupnosti lahko določita samoupravni narodni skupnosti in jih objavita v uradnih glasilih in v Uradnem listu Republike Slovenije. Menimo, da bi tako formulirana določba zadoščala s tem, da se pogojnik v besedilu spremeni in obvelja kot obveza, tako kot je v sedaj veljavnem zakonu, torej, da je narodna skupnost dolžna določiti ustavnopravno ustrezna merila. S tem bi posredno zadostili odločbi Ustavnega sodišča, ta zadeva pa bi bila skladna tudi z ustavno določbo, in sicer z vidika, da se določene državne pristojnosti prenesejo v kompetenco samoupravnih narodnih skupnosti. To namreč določa 64. člen Ustave. V tem primeru bi se ta prenos nanašal na določanje kriterijev. Menimo, da bi bilo najvažnejše, da se s predlaganim zakonom onemogočijo sleherne zlorabe, in bi se pripravili volilni imeniki v obliki, da bi se dejansko olajšalo izvedbo volitev. Zaradi tega je zaželeno, da se določanje kriterijev v najvišji možni meri uveljavi v okviru pristojnih samoupravnih narodnih skupnosti. Na koncu naj povem, da bo verjetno ta vsebina, ki sem jo konkretno odprl, najbolj prisotna na seji Komisije za narodni skupnosti, ker bomo kot zainteresirano delovno telo ta predlog zakona na omenjeni komisiji obravnavali, in upam, da bomo lahko skupaj poiskali in našli ustrezno rešitev. Ker upava na to, bova v tej fazi, v fazi prvega branja oziroma obravnave, zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Aljoša Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Pozitivna Slovenija.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane in spoštovani! Vlada je v času parlamentarnih počitnic določila besedilo Predloga zakona o evidenci volilne pravice in ga posredovala v obravnavo Državnemu zboru. Gre predvsem za tehnični zakon, ki določa vodenje evidence volilne pravice, sestavo volilnih imenikov in izdajo volilnih kart. Po naši oceni je bila popolna novelacija veljavnega zakona potrebna, saj novi predlog odpravlja številne v praksi dokazane pomanjkljivosti sedanje ureditve, predvsem pa prinaša nekatere zelo dobrodošle poenostavitve in zmanjšuje stroške izvedbe volitev oziroma glasovanj. Naj jih nekaj naštejem. Uvaja se en imenik za več volilnih postopkov oziroma glasovanj hkrati. Predvideva se digitalna razgrnitev in hramba imenikov. Poenostavljajo se postopki za glasovanje v tujini oziroma ukinilo se bo neuspešno pošiljanje volilnega gradiva v tujino na nedvoumno neaktualne naslove državljanov. Omogoča se neposreden vpogled v uporabo podatkov iz evidence volilne pravice Državni volilni komisiji in volilnim komisijam, pristojnim za izvedbo posameznih volitev oziroma glasovanj. S tem se razbremenijo upravne enote in Ministrstvo za notranje zadeve, volilna opravila pa so tako opravljena hitreje in brez nepotrebnega dopisovanja med organi. Racionalizirana je izdaja volilnih kart po uradni dolžnosti in še bi lahko naštevali. Najbrž bo v nadaljnji obravnavi treba spregovoriti o določbah zakona, ki uvajajo dodatno volilno pravico državljanom, pripadnikom avtohtone italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti in pripadnikom romske skupnosti. Vsak državljan, ki bo želel na novo uveljavljati volilno pravico kot pripadnik avtohtone italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti ali kot pripadnik romske skupnosti, bo moral svojo prošnjo skupaj z izjavo o pripadnosti poslati ustrezni komisiji, ki bo odločala o njegovi prošnji. Komisija bo odločala na podlagi meril, ki jih določa drugi odstavek 12. člena. Ker ni bilo moč doseči soglasja z obema narodnima skupnostma – rešitvam nasprotuje italijanska narodna skupnost –, bo o teh rešitvah potrebnega še nekaj usklajevanja. Pri tem pa opozarjamo, da bo pri usklajevanju treba upoštevati odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki se nanaša na opredelitev teh meril. V Pozitivni Sloveniji opozarjamo na za nas nesprejemljivo določbo o stroških, ki določa, da stroške za sestavljanje in tiskanje volilnih imenikov za lokalne volitve in glasovanje na lokalnih referendumih krijejo občine. Tretji člen zakona, ki ga obravnavamo, namreč določa, da stroške sestave in tiska volilnih imenikov krije ministrstvo, pristojno za notranje zadeve, ki je po zakonu tudi pristojno za sestavo volilnih imenikov, razen za lokalne volitve in lokalne referendume, ki jih mora kriti lokalna skupnost. Opozoriti želimo, da so volilni imeniki javna listina, za katero so pristojni državni organi oziroma pristojno ministrstvo, in da je nedopustno, da država za sestavo in tisk te listine zaračunava stroške lokalnim skupnostim. Zato pričakujemo, da bo slednja rešitev odpravljena. Predlog zakona bomo podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prva ima besedo mag. Katarina Hočevar, pripravi naj se gospod Roberto Battelli.
Hvala za besedo. Pozdravljeni še enkrat! Ker gre za tehnični zakon, bom tudi sama zelo kratka in konkretna. Predvsem upam, da bo s pomočjo ministrstva in v sodelovanju s predstavnikoma narodnih skupnosti v Državnem zboru 12. člen dopolnjen tako, da bo usklajen z vsemi deležniki. Ta zakon podpiram, ker gre za racionalizacijo in opušča nepotrebne postopke, ki so bili do sedaj v veljavi, vendar izražam upanje, da bomo enkrat ta zakon nadgradili z možnostjo izvedbe e-volitev. Splet je vedno bolj prisoten na vseh področjih našega življenja, in sem prepričana, da bi z uvedbo elektronskih volitev naredili en korak naprej k bolj prijazni javni upravi. Če ne veste, je s projektom S klikom do poslanca – to je še en projekt, ki ga začenja dr. Virant, in ker mu delavnosti ne oporekate niti v opoziciji, verjamem, da bo tudi ta projekt spravil pod streho. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Roberto Battelli, pripravi naj se dr. Ljubica Jelušič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, ministrstva! Pred skoraj 13 leti smo problem neskladja, po mojem domnevnega, takrat obstoječih predpisov z ustavo uredili z novelo Zakona o evidenci volilne pravice. Ta materija je bila že konzumirana. V vseh teh letih te rešitve, ki je bila takrat soglasno sprejeta v parlamentu, tudi s soglasjem narodnih skupnosti, ni nihče problematiziral. Kar se dogaja s to novelo, je najprej črtanje tega koncepta. Volilni imenik državljanov Republike Slovenije, pripadnikov italijanske oziroma madžarske narodne skupnosti na območju, kjer skupnosti živita, sestavi komisija ustrezne samoupravne narodne skupnosti. Tega po tem zakonu ni več. Ne bom diskutiral o naravi tiste ustavne odločbe, ampak vsi nekaj vemo in nekateri se zelo sklicujejo na to, da je treba stvari iz preteklosti ocenjevati glede na razmere, ki so takrat bile, pa najsi gre tudi za obnašanje oblasti, ki ni bila v ničemer zavezana spoštovanju temeljnih človekovih pravic. Tako da se da na ta način opravičiti karkoli, ampak vendarle moram povedati nekaj – da se je od priznanja Republike Slovenije, njene neodvisnosti, in s tem tudi ugotavljanja s strani najuglednejših mednarodnih organizacij, od OZN, Sveta Evrope, OVSE itn., začelo kontinuirano vsestransko nadlegovanje narodnih skupnosti v Republiki Sloveniji, kar je dokazano z vsemi predlogi, ki so prihajali, zakonskimi s strani takratnih vlad, in ki jih je bilo treba stalno bodisi integrirati bodisi popravljati v skladu z ustavo, in kar je dokazano tudi s celim rafalom ustavnih pritožb na vse glavne pravice, ki so zapisane v 64. členu in 11. členu Ustave – položaj jezika in vloge teh skupnosti. To je bilo sistematično. Ko je bila ta pritožba vložena leta 1995, je bila potem o tem javna razprava, ena prvih javnih razprav na Ustavnem sodišču, kolikor se spominjam. Na tej javni razpravi je bila pritožba od pritožnikov še razširjena. Ustavno sodišče je potrebovalo tri leta, da je izdalo to odločbo, ki je bila po oceni takratnih pritožnikov salomonska. Dobro so vedeli, kaj se skriva v tem, da naj se kriteriji za določanje narodne pripadnosti določenih ljudi vpišejo v zakon. Edini bomo, kolikor vem, v demokratičnem svetu, ki bomo v zakonu imeli kriterije za določanje pripadnosti – koga? Italijanov iz Slovenije, Madžarov iz Slovenije in Romov iz Slovenije. Nimamo enega zakona, ki bi na splošno – ker je absurden –, določil, kaj pomeni pripadnost slovenskemu narodu ali kakršnemukoli že narodu na svetu. Pa ga nima nobena država! Recimo, da se je civilizirani svet takim zadevam odrekel vsaj, recimo, 9. maja 1945. To je nekaj, kar postavlja narodne skupnosti v neko čudno perspektivo. Če je njim odvzeta ta avtonomnost pri presojanju, kdo je pripadnik – ne glede na to, da se vsi poznamo med seboj, da ni bilo zlorab doslej nikoli. V italijanščini bi se reklo "accanimento burocratico" – neko birokratsko najedanje, birokratsko vztrajanje na eni zadevi, ki spet postavlja pod vprašaj našo vlogo, bivanje in normalnost bivanja v tej državi. Normalen pristop bi bil, da bi zakon rekel, da so kaznivi poskusi zlorabe vpisa v ta imenik. Ampak o tem bo še očitno treba določene diskusije odpreti. Osebno sem prepričan, da če bi kdo od nas šel na Evropsko sodišče za človekove pravice, bi tisti del takratne odločbe Ustavnega sodišča padel. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Ljubica Jelušič, pripravi pa naj se mag. Ivan Vogrin.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Lep pozdrav, kolegi in kolegice! Uvodoma naj povem, da podpiram ta zakon in mislim, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Bi pa opozorila na tri stvari, ki so povezane s problematiko uresničevanja volilne pravice iz tujine po pošti oziroma na diplomatsko-konzularnih predstavništvih. Najprej gre za problematiko tistih državljanov Republike Slovenije, ki imajo stalno prebivališče v Sloveniji ali pa imajo stalno prebivališče v tujini, in katerim se po noveli iz leta 2006 avtomatično pošilja volilno gradivo na naslov, ki so ga bodisi oni bodisi člani njihove družine zapisali oziroma sporočili na ustrezno diplomatsko-konzularno predstavništvo ali na okrajno volilno komisijo in Državno volilno komisijo, ki vodi podatke za njih. Ti ljudje so na nek način postavljeni v privilegiran položaj nasproti drugim državljanom Republike Slovenije, ki tudi delajo v tujini. Bom povedala, katere mislim. Privilegirani so v toliko, da se jim volilno gradivo avtomatsko pošilja. Če se volilno gradivo dvakrat zaporedoma vrne bodisi na okrajno volilno komisijo bodisi na Državno volilno komisijo, in na tem gradivu piše, da je tak človek neznan, ne živi več na tem naslovu in tako naprej, potem ta volilna komisija preneha z avtomatskim pošiljanjem volilnega gradiva. To ne pomeni, da je, kot so nekateri kolegi danes trdili, kakorkoli izbrisan. To pomeni samo, da je dolžan in ima dovolj časa – ker volitve pri nas ne potekajo kar naprej –, da lahko v letu ali dveh on ali njegova družina sporoči podatke o tem, kje je, kam se je preselil, ali je umrl ali kaj takšnega. Če dvakrat zaporedoma gradivo pride nazaj, potem se mu ne pošilja avtomatsko več gradiva, ostane pa vpisan v volilnem imeniku, in to je bistveno. Ni izbrisan, ampak ostane v volilnem imeniku, ki se vodi ali na DKP v državi, kjer živi, ali v tisti državi, ki je pristojna za prostor njegovega stalnega prebivališča. Tisto, kar pričakuje zdaj ta zakon, je ena trohica aktivnega državljanstva, in to je, da nekdo sporoči, kje ta državljan Republike Slovenije je, kam se je preselil, v katero državo in kje je njegov stalni naslov, kamor se mu bo potem znova avtomatično pošiljalo takšno gradivo. Na to kategorijo ljudi opozarjam s posebnim namenom, in sicer zato, ker bi rada povedala, da imamo v tujini še eno skupino ljudi, in to so slovenski vojaki in vojakinje, policisti in policistke ter civilni strokovnjaki, ki so na mednarodnih operacijah in misijah. To so državljani, ki jih je naša država poslala z ukazom na delo v tujino, da opravljajo naloge v imenu naše države na mednarodni operaciji, vendar se od njih pričakuje, da bodo sami poslali oziroma zahtevali, predhodno sporočili, kam naj se jim pošlje volilno gradivo. Ti ljudje, ki jih je država poslala v tujino, so v slabšem položaju nasproti tistim, ki so naši državljani in živijo, morebiti že dolga leta, nekje v tujini in želijo uveljavljati svojo volilno pravico v Sloveniji. Ti, ki jih je poslala država z namenom, da bodo uresničevali njene interese, so v slabšem položaju, ker morajo predhodno sporočiti okrajni volilni komisiji, kje so in kam naj se jim to volilno gradivo pošlje. Na to opozarjam tudi zaradi tega, ker se velikokrat zgodi, da delajo v takšnih delih sveta, kjer naša diplomatsko-konzularna predstavništva težko pokrivajo izvedbo volitev. V preteklosti smo imeli, in še danes imamo, področja, kot so Afganistan, Čad, Libanon, morebiti kdaj v prihodnosti Sirija in tako naprej, kjer ne bo tako zelo enostavno imeti v ozadju diplomatsko-konzularnega predstavništva, ki bo poskrbelo za to, da se bodo volitve izvedle. Vem, da v praksi Državna volilna komisija v dogovoru s slovensko policijo in slovensko vojsko vedno poskrbi za to, da ti vojaki in policisti dobijo ustrezno volilno gradivo, se pa je že zgodilo v preteklosti, da zaradi tega, ker so bili ravno v tistem trenutku, ko je bilo treba sporočiti, kje so, na neki vaji oziroma na neki dolžnosti, in zgodilo se je, da cele enote niso utegnile sporočiti, kam naj se jim pošlje volilno gradivo. O tem ne govorim zato, da bomo zakon zaradi tega dopolnjevali, ampak bi rada, da bi ustrezne institucije, bodisi okrajne volilne komisije ali Državna volilna komisija, vedno v prihodnosti imele pred očmi te ljudi in bi poskrbele za to, da se njihova volilna pravica zagotovo izpolni oziroma da se jim omogoči, da se uresniči. To so običajno naši zelo aktivni državljani, ki bolj ali manj vedno sodelujejo na volitvah. Tretja stvar, na katero bi rada opozorila, pa je dejstvo, da pričakujemo, da bodo ti naši državljani, ki so v tujini, uresničili svojo volilno pravico preko ustreznega diplomatsko-konzularnega predstavništva ali pa po pošti, če želijo poslati gradivo nazaj po pošti. Če želijo to pravico uresničevati preko DKP, bi vendarle takrat, ko v okviru zunanje politike te države z veliko lahkoto zapiramo diplomatska in konzularna predstavništva, bilo treba pomisliti tudi na ta del obveznosti, ki jih DKP imajo in poskrbeti za to, da če se v kakšni državi ukine DKP, diplomatsko-konzularno predstavništvo, da se naloge, ki so povezane z volilno pravico državljanov, ki v tisti državi živijo, prenesejo na ustrezna slovenska društva, in ta slovenska društva potem tudi skrbijo za obnavljanje podatkov. To bi potem omogočilo večjo povezanost Ministrstva za zunanje zadeve in domovine s slovenskimi društvi v tujini, hkrati pa bi tudi bolj zapolnilo ta manko, ki počasi nastaja s tem, ko zaradi varčevalnih ukrepov – včasih se zdi, da precej nekritično zapiramo DKP v tujini. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Ivan Vogrin, vendar ga ne vidim v dvorani. Zato je naslednji razpravljavec gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Danes, ko obravnavamo skupek zakonov o volilni zakonodaji, tudi Zakon o evidenci volilne pravice, bolj kot diskutiramo, bolj spoznavam, tudi iz razprav, da ti zakoni ne zadovoljujejo tistih standardov, ki smo jih pričakovali. Razočaran sem, da slišim, da niti z narodno skupnostjo manjšincev ni bilo doseženo soglasje, kako se bi lahko na najboljši način uredilo to, da se narodne skupnosti ne bi počutile diskriminirane. Dobivam pa tudi sam zadnji dan pošte, kjer me naši državljani, tudi iz tujine, opozarjajo, da se zopet ni naredilo tisto, da bi se lahko naši državljani, predvsem v oddaljenih destinacijah, udeležili volitev in aktivno sodelovali pri izbiri oblasti, parlamenta, kar je njihova pravica, in bi morali biti vsi hvaležni, da, recimo, v neki Argentini tako dolgo ohranjajo pristno domoljubje, pripadnost tej državi, ampak to se zgleda tudi s temi volitvami in s to evidenco volilne pravice ne bo zgodilo. Zdi se mi nezaslišano, da ob vseh volitvah ugotavljamo izredno nizko volilno udeležbo slovenskih državljanov, ki živijo v tujih državah, ki so se nekoč odselili, ampak se počutijo Slovence in imajo slovensko državljanstvo. To je gotovo, tako mi tudi pišejo, del načrtne politike. Levica se je bala teh državljanov vseskozi, iz prekomorskih držav. Za razliko od sosednje Hrvaške, ki je znala svojo diasporo organizirati, da aktivno sodeluje, da je sodelovala, Slovenija tega ne more in ni uspela. Zdaj po nekih opozorilih vidim, da je menda spet tako narejeno, da bodo predvsem volivci z območja Srbije lažje volili, kajti tam so slovenski državljani, ki so se tja priselili v času bivše socialistične države in so tam ostali, tam imajo potomce, in tisto volilno telo večinsko voli stranke slovenske levice. Zdaj se računa, da ta del volilnega telesa, slovenske diaspore odloči volitve. Vemo, da se je to nekako obrnilo že v preteklosti, na zadnjih volitvah, in moram reči, da sem kritičen glede tega, da se pravi, kako se racionalizira, kako se vse poenostavlja, da prihaja očitno tudi do neke diskriminacije in se ne želi, da bi vsi slovenski državljani, kjerkoli po svetu živijo, imeli enak dostop do volitev, in da bi se stvari res poenostavljale, omogočale ta dostop. Očitno se ponovno računa, da naj se državljani v prekomorskih državah zaradi njihove večinske politične orientacije ne bi udeležili volitev, da bi se s tem na zelo sofisticiran način vplivalo na izide volitev. Moram reči, da se mi zdi, ob tem, ko slišim tudi pripadnike narodnih skupnosti, da so se nekatere stvari poslabšale. Moram reči, da je verjetno res šlo za politični premislek, da se to dogaja, in da nekaterim slovenskim državljanom, ki ohranjajo slovenstvo v prekomorskih državah z izjemno ljubeznijo, izjemno pripadnostjo – kljub temu, da je večino njih nekdanja komunistična domovina dobesedno zavrgla in izgnala. Ampak ohranjajo pripadnost Sloveniji in bi morali po tej plati biti deležni pozitivne diskriminacije. Tako pa so vseskozi na nek način deležni negativne diskriminacije, kar je nezaslišano. Ali se zavedamo, če so vgrajeni v to zakonodajo takšni elementi, kakšno sporočilo pošiljamo v teh težkih časih, ko se mladina izseljuje zaradi ekonomskih razlogov?! Zdaj je že na tisoče ljudi, ki so se prisiljeni odseliti. In s kakšno popotnico odhajajo ti ljudje v svet, ko slišijo takšne stvari! Ali se država zaveda, da so ti ljudje lahko najlažji plen za neko peto kolono v tujini, če odhajajo, s tem, da tako ali tako morajo iti zaradi tega, kar se je zgodilo v slovenskem gospodarstvu in slovenskih bankah – ta rop, tajkunizacija, ki jih je pripeljala v brezperspektivnost. V takih okoliščinah morajo kot ekonomska emigracija odhajati v tuje dežele, kjer na začetku ne bodo mogli uporabiti svojih fakultet in vsega tega, ker to ne bo priznano, ker se bodo morali šele uveljaviti! Hkrati pa odhajajo s popotnico, da je diaspora za slovenske politične oblasti, kadar je na oblasti levica, zavržena, da je nezaželena. Kaj to politično pomeni za naslednje rodove? Bog varuj, da pride spet do celotnega svetovnega političnega pretresa, da se bodo karte mešale na novo. Kje bodo ti ljudje pristali?! Ali bodo tako, kot so pretekle generacije diaspor, imigrantov, ki so matični domovini, čeprav je bila mačeha, odpustili vse in živeli s slovenskim srcem v tujini? Ali bodo to v današnjih razmerah še sposobni ali pripravljeni storiti? Tej oblasti bi priporočal naj začne spoštovati slovenske državljane, kjerkoli na svetu so, še posebej tiste, ki so v tujini, ki jih je tragična situacija pripeljala tako daleč, da so tam, namesto, da bi jih vabili, da bodo lahko čim bolj pristopali k odločanju v tej državi. Tudi s pomočjo njihovih glasov bomo imeli v tej državi pozitivno zakonodajo, ki bo vsaj v daljni prihodnosti omogočala, da se bodo potomci slovenskega rodu ponovno vračali v to domovino. Kajti to domovino moramo graditi s skupnimi močmi, ne pa jih razdvajati in jim pošiljati negativna sporočila iz matice! Hvala.
Hvala. Gospod Kunič, sem opazil vašo željo po reakciji, vendar vas opozarjam, da imate možnost samo postopkovnega predloga, ne pa replike, ker niste razpravljali. Hvala za razumevanje. Naslednji razpravljavec bi lahko bil gospod Borut Ambrožič, vendar ga ne vidim v dvorani. Zato ima besedo gospod Tomaž Lisec, pripravi pa se gospa Sonja Ramšak.
Hvala, predsedujoči. Bom upošteval željo kolega Matjaža Hana in bom kratek. Res je, da gre za nek tehnični zakon, ker predlagatelji pravijo, da gredo v korak s časom in da so se zadeve od leta 2002 oziroma od leta 2006, ko se je ta zakonodaja spreminjala, kar spremenile. To je za pozdraviti. Upam, da bo tudi država na drugih področjih sledila tem novim informacijskim rešitvam. Vem, da je pred nekaj leti bila zelo močna razprava znotraj slovenskih občin o tem, da lahko vsak posameznik od doma ureja vse zadeve. Verjamem, da je ta zakon ena izmed tistih naprednih stvari, s katerimi minister Virant ves čas, bi rekel, zabava slovensko javnost, da bomo lahko nekoč glasovali iz naslanjača in se vsako minuto lahko premislili, dokler ne bomo dokončno stisnili neko tipko, za koga bomo glasovali. Strinjam se s predlagatelji, da zakon prinaša neko racionalizacijo, ampak, kot veste, je pri takih tehničnih zakonih, ki se dotikajo predvsem nekih pravnih norm in osebnih podatkov, vedno vrag v podrobnostih. Moram reči, da sem z zanimanjem prebral cilje in načela zakona, ki se sicer zelo lepo berejo. Verjamem, da se bo predvsem Državna volilna komisija z njimi še bolj podrobno pozabavala pred prvimi naslednjimi volitvami, ki bodo. Govori se o tem, da so to volitve v Evropski parlament, in ta zakon se tudi teh volitev kar močno dotika. Verjamem, da bo tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora zelo temeljito pregledala ta akt. Moram reči, da ko se bom dokončno odločal o podpori posameznim členom tega zakona, mi bo vodilo, tista smer, ki bo napeljevala k mojim odločitvam, predvsem Zakonodajno-pravna služba. Verjamem, da se bo, tako kot ima navado – in tukaj ji dam prav, tudi informacijska pooblaščenka, glede na to, da gre za področje volilnih imenikov in evidence volilne pravice oziroma vpogleda v volilni imenik, zelo pozorno sprehodila skozi zakon in ga skušala narediti čim bolj življenjskega. Pravim življenjskega, ne pa političnega. Vodenje evidenc je potrebno, predvsem pa je potrebno pri tem, ko seznanimo naše državljane, pa najsi bo tiste v zamejstvu ali pa tiste v prekomorskih državah, kajti v preteklosti smo se že srečali, da lahko en glas, pa tudi če je to glas iz tujine, odloči posamezne volitve. Upam, da se ne bomo pri kakšnih naslednjih volitvah, kljub temu zakonu, kljub temu, da prinaša neke informacijske rešitve, neko racionalizacijo, srečevali s tem, da je lahko zaradi tega, ker nek slovenski državljan v tujini ni pravočasno prejel glasovalnega kartončka, odločil volitve bodisi svojemu kandidatu v prid bodisi svojemu kandidatu v škodo. Mislim, da je zakon potreben, ampak, kot sem že rekel, pri teh zakonih je vrag v podrobnostih, in pri svojih odločitvah v nadaljevalnem postopku predloga zakona bo moje vodilo mnenje Zakonodajno-pravne službe. Verjamem, da bo verjetno tudi Vlada izkoristila ta vmesni čas, da morda še enkrat vrže oko na ta zakon, in da naredimo ta zakon res življenjski, ne pa da zapletamo z raznimi osebnimi ali kakšnimi drugačnimi podatki te volilne evidence in volilne imenike. V prvi obravnavi mislim, da je zakon zelo korektno napisan, zelo vsebinski. Pri drugi obravnavi pa bomo videli, kaj bodo rekli tisti, ki se s tem vsakodnevno ukvarjajo. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Sonja Ramšak, pripravi pa naj se gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana predstavnika Vlade, kolegice in kolegi! Tako kot je že moj predhodnik dejal, je to izredno pomemben zakon zaradi uveljavljanja tako aktivne kot pasivne volilne pravice. Gre v bistvu za tehnični zakon. Ker sem se v preteklosti v okviru svoje prakse soočala tudi s centralnim registrom prebivalstva, mislim, da je to ena ključnih zadev – zbiranje podatkov in da so ti podatki čim bolj ažurni. Pri tem bi opozorila, kar sem že večkrat tako tukaj v dvorani kot tudi na samih matičnih odborih, da je zelo pomembna tudi povezanost med različnimi bazami podatkov. Upam, da bomo v Sloveniji končno prišli enkrat na bazo, ki bo zajemala vse podatke, in da bodo do te baze na državnem nivoju potem ostali upravičenci lahko dostopali in da bomo tudi na ta način zagotovili, da bosta vsebina in sestava evidenc volilne pravice lahko bolj ažurni. Kar se tiče same sestave evidence volilne pravice, bi opozorila morda na to, da v zakonu vidimo, na kakšen način se pridobivajo podatki in vodijo evidence. Me pa zanima, kaj predvideva ministrstvo na področju tega, da bodo državljanke in državljani ozaveščeni, da je treba vsako spremembo sporočati pristojnemu ministrstvu oziroma na upravnih enotah. Zdi se mi veliko bolj pomembno ukvarjati se s tem, da bodo državljanke in državljani seznanjeni s tem, kaj so njihove pravice in kaj so njihove dolžnosti. Ko govorimo o zagotavljanju volilne pravice državljanom, ki živijo izven meja Slovenije, bi rekla še to, da bi morda tukaj lahko uporabili to pravico, da bi lahko uvedli elektronski način volitev. Državljan, ki pride na upravno enoto, se tukaj odjavi, ker bo imel stalno bivališče v tujini, in bi avtomatsko lahko ob tem izrekel tudi, ali želi, da se mu pošilja volilni material, če gre v klasični obliki, oziroma da se mu zagotovi, da lahko uveljavlja aktivno oziroma pasivno volilno pravico tudi na ta način. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se dr. László Göncz.
Hvala lepa. Kar zadeva evidenco volilne pravice, se mi zdi, da predvsem na področju slovenskih volivcev, ki glasujejo v tujini, v teh letih nismo naredili dovolj. Najbrž premalo upoštevamo, da so nekateri volivci precej oddaljeni od konzularnih mrež. Živijo v državah, pri čemer so nekatere enormne. Tega stika med izpostavo ali DKP ali konzulatom in njihovim domovanjem – te razdalje so v nekaterih primerih enormne, in najbrž so ti ljudje, sploh če so dlje časa v tujini, se v tujini selijo ali pa so potomci oseb, ki so šle, recimo, na prelomu stoletja ali po letu 1945 v tujino, težko dosegljivi za to, da bi se evidentirali kot interesenti za volitve. Najbrž jih tudi marsikatera komunikacija znotraj društev ali česarkoli, ki jo imamo organizirano bodisi tu bodisi v tistih enotah, ne doseže. Mislim, da bi morala država tem državljanom, ki so v tujini, nameniti bistveno več pozornosti. Navsezadnje ne gre tu samo za to, da bi bili ti volivci oziroma glasovalci ob volitvah, ki se dogajajo, lokalne ali državne, ampak morda bi se dalo marsikoga vpeti tudi v kakšno drugo aktivnost. Mislim, da ni dobro, da država zamuja tovrstne priložnosti. Včasih, ko spremljamo te razprave v Državnem zboru, imamo občutek, da mnogo več pozornosti namenjamo, recimo, drugim skupinam oseb, tudi takšnim, ki prihajajo v Slovenijo in dobivajo statuse, recimo, oseb v prehodnih domovih, azilantskih domovih in tako naprej. Tu opažam, da se nekatere politične skupine izredno zavzemajo za te osebe. Na drugi strani pa interesa za ljudi, ki so naši državljani, ki so naše krvi, ne izkazujemo v zadostni meri. Sem tudi za to, da se pomaga vsem, ki se najdejo v težavah – v tem delu ni problema –, ampak mislim, da moramo tudi tistim, ki niso tako neposredno na dosegu naše roke, omogočiti ali jih motivirati, da postanejo bolj aktivni volivci. Kolegi iz moje poslanske skupine so dali tudi nekaj predlogov, kako bi se dalo uvesti določene izboljšave na tem področju, in mislim, da bi bilo, če bo zakon dobil podporo v nadaljevanju, te predloge smiselno upoštevati in jih tudi vgraditi v zakonodajo. Nekatere najbrž lahko uporabimo kot testni model, kot testni primer, če bomo želeli nadgraditi izvedbo oziroma izvajanje volilne pravice. Toliko. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo dr. László Göncz, pripravi pa se mag. Majda Potrata.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Uvodoma bi se rad zahvalil tistim, ki ste se v svojih razpravah ali stališčih dotaknili tudi problematike avtohtonih narodnih skupnosti v tem zakonu in bolj ali manj izrazili pripravljenost, da se tekom obravnave tega zakona na delovnih telesih oziroma do zadnjega branja tudi s tega vidika še nadgradi. Hkrati še enkrat poudarjam, da smo pri določenih vprašanjih, določenih vsebinah našli skupni jezik, in to me opogumlja pri tem, da ocenjujem, da lahko najdemo rešitve tudi pri najbolj zapletenem vprašanju zdaj, z našega zornega kota, to je vprašanje kriterijev. Danes se ne bom poglobljeno spuščal v to problematiko, vendar bi kljub temu pričakoval, da se bomo tega vprašanja in te naloge lotili v duhu slovenske ustave, ker če preberemo tisto, kar piše v neformalnem delu, kaj sporoča slovenska ustava, potem menim, da pri tem vprašanju ne bi smelo priti do zapletov. Nerad komentiram takšne ali drugačne odločitve Ustavnega sodišča. Ne želim niti komentirati odločbe, ki je nastala pred 16 leti, ampak menim, da je iz vsebinskega vidika res treba pretehtati tisti stavek, ko do neke mere pogojno predlagajo, da se to vprašanje zakonsko uredi. Kot sem že v stališču povedal, je lahko tudi interpretacija taka, na osnovi konkretne določbe 64. člena Ustave, da se ta pravica prenese na narodne skupnosti, saj se lahko le-te pooblastijo tudi s kompetencami iz državne pristojnosti. Menim, da je kompromis možen in pričakujem, da se v okviru komisije za narodni skupnosti in na matičnem delovnem telesu, po potrebi pa tudi na neformalnih pogovorih, do tedaj poišče primerna rešitev. Izražam maksimalno pripravljenost za sodelovanje, kar se tiče madžarske narodne skupnosti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala. V dosedanji parlamentarni praksi, kolikor jo spremljam, se je vedno zgodilo, da če pripadniki obeh narodnih skupnosti s kakšno predlagano rešitvijo niso bili zadovoljni, da se je v nadaljevanju postopka našla pot do sprejemljive rešitve. Tako sem tudi razumela dr. Lászla Göncza, da je s strani obeh poslancev in obeh skupnosti ta pripravljenost sedaj prav tako izražena in da niso zaprte možnosti za ustrezno rešitev. Bi pa na nekaj drugega rada opozorila. Ko smo vstopili v Evropsko unijo, smo prevzeli nekatere standarde. Če menimo, da bi morali samo na ozko notranjo, svojo problematiko in na ljudi svoje provenience misliti, je vendarle naša zaveza skrbeti tudi za tiste ljudi, ki jim pravimo migranti, in v zvezi s tem uspešno reševati tudi vse tisto, čemur rečemo mednarodna zaščita. Zato tukaj ne delam razlike. Se mi pa zdi nekaj drugega silno pomembno. Ko govorimo o tem, kdaj lahko pošta doseže ljudi, ki imajo slovensko državljanstvo in bi se želeli udeležiti volitev, pa so neinformirani, v oddaljenih krajih in tako dalje – problem vidim v tem, da so volilna opravila časovno determinirana. Tako kot je razpis volitev, in od razpisa volitev tečejo vsa volilna opravila in se zaradi teh primerov rok ne more podaljševati ali se zanje drugače določati. Se mi pa zdi deplasirano razpravljanje o tem, da se naše notranje izrazito parlamentarne, folklorne, ideološke razprave o tem, kdo je komu bolj naklonjen, selijo tudi na zakon, ki je tehnične narave. Namreč, če kdo govori o tem, kdo ima in kdo nima koga rad od teh, ki živijo v drugih državah, potem je treba povedati, da je poleg tistih, ki so državo zapustili ali morali zapustiti iz političnih razlogov, zelo veliko odseljenih oseb tudi iz ekonomskih razlogov. V zakonu ne vidim osnove za to, da bi delila pripadnike s slovenskim državljanstvom, so pa v tuji državi naseljeni, po tem principu levo–desno, kar mi radi delamo. Tukaj bi še nekaj dodala. Kolikor spremljam rezultate volitev, glasovi iz tujine vsaj na splošni ravni nikoli niso bistveno posegli v volilne rezultate. Govoriti, da se kdo koga boji, je res neprimerno. Bi pa pričakovala od tistih, ki hočejo participirati na političnih odločitvah v državi, pa v tej državi ne živijo, da se vsaj toliko potrudijo, da sporočijo nujne podatke, po katerih potem lahko volilne komisije na državni ali na kakšni drugi ravni izpeljejo vse postopke, ki so nujno potrebni, da lahko uveljavijo to nadvse pomembno človekovo pravico, to je uveljavljanje aktivne in pasivne volilne pravice. Mislim, da je mogoče tisto, o čemer smo zdaj govorili, tudi še v nadaljevanju postopka izboljšati. Hvala.
Hvala tudi vam. Sprašujem, ali želi mogoče Vlada kaj dodati k tej razpravi. Izvolite, gospod Šefic, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Najprej iskrena hvala v imenu Vlade za vse pripombe, predloge, sugestije in kritike tega zakona. Vse to, kar ste danes navedli, bomo temeljito preučili v nadaljnjem postopku. Tudi s predstavniki obeh skupnosti bomo opravili še dodatne pogovore, čeprav moram na tem mestu reči, da smo imeli dva, tri zelo kvalitetne sestanke, kvalitetne pogovore. Prepričani smo, da je tako, kot je zdaj zapisano, prav – da je upoštevana tudi odločba Ustavnega sodišča. Vendar, kot rečeno, absolutno je tu pripravljenost za nadaljnjo razpravo in poskus, da razčistimo ta vprašanja in najdemo skupne rešitve. Glede vprašanja neuspešnega vročanja pošiljk. Tudi to, glede na to, da je bilo večkrat izpostavljeno v razpravi, bomo skupaj z vami in strokovnjaki še enkrat preverili. Moram pa posebej reči, poudariti, da nihče ne izgubi volilne pravice zaradi tega. Gre samo za to, da moramo biti ne samo racionalni, ampak gre tudi za, kot je gospa poslanka Ramšak omenila, izraz oziroma potrebo volilnega upravičenca, da se potrudi, da izrazi svojo voljo po glasovanju. Morda še o predlogu prof. dr. Jelušič. Tudi tega bomo proučili, čeprav moram reči, da je po našem mnenju to vprašanje ustrezno rešeno v Zakonu o volitvah v državni zbor. Bomo pogledali, bomo preverili, kaj je še možno glede tega urediti, da bo še lažje uresničevanje volilne pravice vojakom, policistom na misijah. Kar se tiče informacijske pooblaščenke. Informacijska pooblaščenka se je s tem zakonom temeljito seznanila in ga je pozdravila. Pozdravila je tudi rešitve, ki so v zakonu navedene oziroma predlagane. Tudi v nadaljnjem postopku jo bomo aktivno vključili in njene pripombe, sugestije, ki jih bo imela na to besedilo, in eventualne dopolnitve ter spremembe tudi upoštevali, tako kot do sedaj. Gospa Ramšak je opozorila, da je treba razmisliti o tem, kako ozavestiti državljane. Vsekakor. Kar lahko tu naredi ministrstvo, država – vsakega državljana opozarjamo. Ko pride urejat spremembe stalnega prebivališča, je seznanjen z vsemi možnostmi. Pozovemo ga tudi k temu, da sporoča vse spremembe, statusne spremembe in tako naprej. Poskušamo urediti tudi komuniciranje, kar je bilo tudi v razpravi omenjeno. Paleta možnosti je glede tega. Tako da kar se tiče ministrstva in državnih organov, bomo to vsekakor tudi v bodoče delali. Morda na koncu samo še e-volitve. To je definitivno eden od izzivov, eden od projektov za prihodnost. Upam, da ta prihodnost ni zelo oddaljena oziroma upam, da je zelo blizu. Pri tem moramo zagotoviti vse standarde. Tukaj gre predvsem za varnost, za varovanje podatkov, preprečevanje morebitnih zlorab in tako naprej. To terja nekaj časa, velik angažma strokovnjakov in, kot rečeno, prepričan sem, da te volitve niso oddaljene. Toliko morda, zelo na kratko nekaj komentarjev na vaše sugestije. Hvala lepa.
Hvala tudi državnemu sekretarju. Ugotavljam, da čas za razpravo še ni potekel, zato sprašujem, ali želi kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. [[Želi.]] Vabim vas k prijavi za razpravo v preostanku časa. Gospod Jožef Kunič, imate na razpolago pet minut.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Dragi kolegice in kolegi! K razpravi me je spodbudilo razpravljanje o volitvah v tujini. Zavedam se, da je predlagatelj imel težko delo pri izbiri rešitev. Namreč, na prvi pogled so te volitve preproste, pa vendar v praksi izgledajo zelo težke in nekoliko komplicirane. Mnogokrat slišimo od zdomcev in od Slovencev po svetu, da bi želeli voliti, ko pa pride do samih volitev, je pa udeležba mnogo bolj skromna, kot jo pričakujemo. Največje in najpomembnejše delo pri tem ima diplomacija. Meniti, da eni forsirajo eno stran in drugi drugo, je nekoliko zgrešeno, neresnično. Sam sem bil priča mnogim takim volitvam in lahko zatrdim, da smo se vsi diplomati trudili in se še danes trudijo, da bi bila udeležba kar največja. Vendar pa moramo še nekaj povedati. Razumem predlagatelja, da po dveh pošiljkah tretje ne pošilja več. Namreč, mnogi ne želijo dobivati takih pošiljk. Mi smo imeli mnogokrat proteste, češ, kaj nas vabite in nas zasledujete, smo državljani te države, tukaj volimo – pa čeprav so Slovenci, pošteni Slovenci in se zelo zanimajo za našo stvarnost in želijo biti naši državljani. Tako da je ta problematika kompleksna. Mislim, da je vsako razmišljanje o temi, da je ta ali oni diplomat forsiral ene ali pa druge, zgolj natolcevanje in v tem ni trohice resnice. Vsi so se trudili. Glavna animacija pri njih so diplomati oziroma diplomacija. Vsi so se trudili, da bi bila udeležba čim večja. Mislim, da je predlagatelj tukaj predlagal dobro rešitev. Še naprej bodo razmišljali in iskali še boljše rešitve. Ampak poudarjam, diplomacija se je zelo trudila, se trudi. Kolikor poznam sestav sedanjih diplomatov, ki so šli v tujino, se jim res ne bo dalo očitati, da forsirajo bolj leve kot desne. To bi bila čista neresnica. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18.50.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o političnih strankah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o političnih strankah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ali želite obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, predsedujoča. V poslanski skupini tega sklepa ne bomo podprli. Minister je bil pri svojih razpravah zelo skromen oziroma ni dal nobenih tehtnih vsebinskih odgovorov na naša zastavljena vprašanja, in mislimo, da s tem zakonom politiko političnih strank vodi v narobno smer. Pri tem se sklicuje na ugotovitve Greca, ampak minister se je odločil, da bo financiranje in nadzor stranke uredil tako, in to bo zanj verjetno najlaže, da bo političnim strankam zaprl pipico, pa še za tisti del financiranja, ki bo ostal, se bo minister svoje odgovornosti znebil tako, da bo to prenesel na Državni zbor in potem verjetno skupaj z Vlado kazal na poslance in na poslanske skupine, češ, glejte, poslanci si sami režejo svoj kos pogače, sam pa bo imel čisto vest. Še tisti del financiranja, ki bo ostal na lokalni samoupravi, je dokaj sporen, kajti v vsaki od 212 občin, dokler jih še imamo, je drugačno politično razmerje, in to politično razmerje lahko župani tudi preko financiranja izkoriščajo za svoje mešetarjenje in gnezdenje na svojih županskih stolčkih. Ne strinjamo se s tem, da zakon skuša prepovedati financiranje strank s strani pravnih oseb. Menimo, da so sedanje določbe, ki pravijo o tem, da financiranje ni možno preko podjetij v državni lasti – resno se sprašujemo, kdo si bo sploh še želel delovati v političnih strankah, predvsem pa, kdo bo sploh želel sodelovati s političnimi strankami. Minister se ima za dokaj liberalnega oziroma misli, da je celo zelo liberalen minister, a ima zelo restriktivne in neliberalne metode dela. Menimo, da bi financiranje političnih strank bilo veliko bolj svobodno, kot je to v predlogu zakona. Prav tako se tudi ne strinjamo s spremembo kriterijev za delitev sredstev iz državnega proračuna. Tu dobimo občutek, da je minister pisal zakon po meri svoje stranke in ob asistenci trenutno največje parlamentarne stranke. Moramo se zavedati, da vse tiste stranke, ki so že več kot 20 let ali 20 let na političnem prizorišču – to se jim bo maščevalo. Minister, ki je dve leti s svojo stranko, želi biti močnejši in pametnejši od vseh tistih, ki delujejo na političnem prizorišču že 20 let, in mi se s tem ne strinjamo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Še kdo v imenu poslanskih skupin? V svojem imenu? Če ne, potem prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 20. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Predlog zakona bo dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volilni in referendumski kampanji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volilni in referendumski kampanji je primeren za nadaljnjo obravnavo. Sprašujem, če želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala. Zelo na kratko. Ta zakon prinaša kar nekaj pozitivnih rešitev, predvsem to, da zakon sledi tudi odločbi Ustavnega sodišča glede objave raziskav javnega mnenja, vendar se na drugi strani očitno vidi, da minister kot predsednik neke mlajše stranke še ni vpet v te volilne in referendumske zgodbe. Menimo, da se s takšnim predlogom zakona, ki je pred nami, dogaja ravno nasprotno, kar minister zatrjuje. Minister pravi, da bo financiranje volilnih kampanj bolj transparentno, ampak s takšnim predlogom zakona bo naredil še večjo mineštro na področju financiranja volilnih kampanj. Ministru predlagamo, da do druge obravnave naredi temeljit razmislek in se resnično oklepa stališč Odbora ministrov Sveta Evrope, ki je dal zelo jasna stališča. Minister je tudi ta stališča oziroma priporočila prikrojil svoji podobi in svoji stranki. Če bo šlo tako naprej, tega zakona v nadaljevanju ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu? Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Predlog zakona bo dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o evidenci volilne pravice. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o evidenci volilne pravice je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ali želi v imenu poslanske skupine kdo obrazložiti glas? [[Ne želi.]] V svojem imenu? [[Ne želi.]] Lahko preidemo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 4. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Predlog zakona bo dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 17. sejo Državnega zbora. Lep vikend!