Ura je 10. Vsem skupaj voščim dobro jutro in dober dan in vas vabim, da zasedete svoja mesta. Tisti, ki ste še v preddverju dvorane, ste vabljeni med nas. Posebej tudi predsednik vlade, ki bo danes odgovarjal na tri vprašanja naših poslanskih kolegov iz poslanskih skupin strank opozicije. Nadaljevali bomo torej 29. redno sejo. Prosil bom za pozornost v dvorani. Najprej vas bom obvestil o tem, katere kolegice in kolegi zaradi drugih obveznosti danes ne bodo sodelovali pri delu državnega zbora. Kolegi Barovič, Cimperman in kolega Črnugelj, kolega Diaci, mag. Gračner, Jakič, Jurij, Kebrič, Peterle, Pukšič in Veber. Od 14. ure dalje kolega Feri Horvat, od 15. ure kolega Lavrinc in od 16. ure kolega Podobnik. Je predsednik vlade v državnem zboru? Ura je minuta čez 10. Prosim! Ali lahko prosim, gospod predsednik, pridete v klop? Čakajo vas tri vprašanja. Najprej vam bo prvo vprašanje, prosim za mir v dvorani! Ali prosim lahko zasedete svoja mesta! Kolega Jelinčič, vi boste dobili prvi vprašanje, zato vas prosim, da zasedete svoja mesta. Ali lahko vse ostale prosim, da zasedete svoja mesta?
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovanega predsednika vlade sprašujem o eni zadevi, ki se nakazuje v slovenskem gospodarskem prostoru. Izgleda, da zadeva z Interbrew-jem ni bila osamljena. Izgleda, da KBC, ki je odkupil Novo Ljubljansko banko, ne bo osamljen. Novartis, ki je prevzel Lek, bo dobil dvojčke. V zadnjem času se govori, da bo Hrvaška firma Lura, d.d., odkupila Ljubljanske mlekarne, vendar ne celoten delež, ampak tisti delež, ki ga ima v svoji lasti Kapitalska družba, Slovenska odškodninska družba in Slovenska razvojna družba. To se pravi delež, nad katerim ima kontrolo država. Gre za skupaj približno 13 deleža lastniškega deleža Ljubljanskih mlekarn, kar pa ni zanemarljivo in na ta način bi Hrvatje prevzeli kontrolo nad zelo pomembnim segmentom prehrambene industrije v Sloveniji. Lura se namreč izredno močno razvija, posega po tujih trgih. Sedaj si je za cilj zadala, da pride v Slovenijo, kajti tukaj ne gre samo za gospodarske cilje. Tukaj gre tudi za politične cilje. Vprašal bi prvega ministra Republike Slovenije: Kaj vam je znanega o tem? Preliminarni pogovori Hrvatov s Sodom in Kadom naj bi bili letos poleti. Zanima me: Kaj namerava vlada Republike Slovenije storiti na tem področju, kajti prepuščanje prehrambene industrije Hrvaške je pravzaprav strateška zadeva? Hvala.
Prosim, predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Najlepša hvala. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da odgovorim na to zastavljeno vprašanje. To vprašanje posega na področje prevzema v Sloveniji. Kot vem ima tudi Slovenska nacionalna stranka nekaj predlogov v zvezi s tem zakonom. V kratkem lahko v državnem zboru pričakujemo obravnavo sprememb in dopolnitvah zakona o prevzemih, predvidoma mislim, da v mesecu oktobru. Vlada je to predlagala v mesecu juliju. To je zakon, o katerem smo že večkrat diskutirali in urejali načine prevzemanja. Ta zakon je prilagojen standardom Evropske unije. Upošteva direktive in s temi zadnjimi spremembami poskušamo vpeljati nekatere novosti v ta zakon in celo poostriti možnosti oziroma zaostriti možnosti pri prevzemanju podjetij. Ključni cilj pri prevzemanju je, da zaščitimo male delničarje in da zagotovimo transparentnost postopkov prevzemanja. Po drugi strani pa, da tiste najpomembnejše interese slovenskih državljank in državljanov istočasno zaščitimo. Ti pa so na področju konkurenčnosti. To pomeni preprečevanje monopolov. To je ena od tistih najpomembnejših stvari. V tem kontekstu smo tudi pripravili ta zakon. Ta zakon po novem vključuje v pogoje prevzemanja po tem zakonu tudi zaprte družbe, ki so večje in imajo več delniških družb, eno milijardo celotnega kapitala in 500 delničarjev. Poleg tega pa dodatno vpeljuje nekatere varovalke, ki naj bi onemogočale prevzeme na način, kot so se nekateri lotili prevzemov zlasti preko povezanih oseb, preko tretjih oseb in podobno. Tako da v bistvu vpeljujemo nekatere bolj sofisticirane mehanizme. Dodatno še sankcioniramo prevzeme. V kolikor je prevzem v takih primerih izveden, zahtevamo pri prodaji tretjemu v določenem času tudi plačilo razlike v ceni. Urejamo tudi problematiko, kadar se prevzema delnice na račun podjetja z lastnimi sredstvi. Skratka, kar precej teh mehanizmov smo vključili. V vmesnem času pa je tekla kar precej poglobljena diskusija tudi o nekaterih temah, na katere ste tudi vi opozarjali, in posega na dodatne varovalke, ki naj bi jih država lahko imela ob prevzemanju. Preučili smo prakso - mislim, da je italijanska, tudi španska. Mi se zaenkrat nismo odločili, da te rešitve damo noter, ker gre za izjemno rešitev v italijanskem primeru. V zvezi s tem primerom smo se tudi pozanimali in tudi tečejo določeni spori v Bruslju. Vendar ne izključujem možnosti, da se o tem ne bo opravila ponovna diskusija v državnem zboru, verjetno na vaš predlog, ko se bo ta zakon obravnaval in sprejemal. Tako, da imamo kar nekaj mehanizmov, s katerimi lahko preprečujemo monopole, zagotavljamo konkurenčnost in transparentnost prevzemanja tudi v takšnih primerih. V tem konkretnem primeru nisem seznanjen s posameznimi postopki. Informirajo me tudi, vidim, da neposrednih pogovorov med Kadom in Lurom ni bilo. To informacijo sem ravnokar dobil. Tako da zaenkrat ti postopki ne tečejo. Imamo pa zakonodajo. Naša zakonodaja je evropska. Ne morem izključiti, da ne bi prišlo do poskusov prevzemanja in nakupov na trgu kapitala. Če bo do tega prišlo, bodo vse pristojne inštitucije, imele tiste naloge, ki jih imajo. V primeru, na primer Uniona in pivovarne Laško, sta takšen postopek in procedura tekla. To smo tudi povedali tako doma kot tudi v Bruslju, da so za to v Sloveniji pristojne inštitucije, ki odločajo. Pristojne inštitucije so na koncu odločile. Jaz upam, da ste zadovoljni z odločitvijo pivovarn Uniona in Laškega.
Zahteva za dopolnitve odgovora. Prosim, kolega Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik vlade. Nadaljeval bi v tej smeri in bi vas povprašal glede na tisto ko te govorili o zakonu o prevzemih. Slovenska nacionalna stranka je vložila svoj predlog zakona. Zanima me: Ali bo Vlada Republike Slovenije upoštevala tiste naše predloge, v katerih so mehanizmi za zavarovanje prevzemanja s strani tujcev? Gre za enostavne evropske rešitve, ki jih Evropa pozna. Predvsem jih poznajo Nemci in Francozi. Zanima me: Ali jih boste upoštevali, kajti v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da so naše rešitve v določenih segmentih bistveno boljše, kot so tiste rešitve v vladnem predlogu? Hvala lepa.
Prosim, predsednik vlade.
Hvala za dodatno vprašanje. Torej, prepričan sem, da ste vi prepričani, da so vaše rešitve dobre. Mi smo pripravili svoj predlog. Ta je na mizi. O tem bo tekla diskusija. Kot sem povedal, smo tudi o teh mehanizmih razpravljali. Zaenkrat jih v ta naš predlog nismo vključili. Smo pa seveda menili, da so te rešitve, ki jih mi predlagamo, boljše. V to smo prepričani. Verjamemo, da so dobre in prinašajo pomembne novosti, večjo transparentnost pri poslovanju na trgu kapitala, preprečevanju insajderstva in nastajanja monopolov in podobno. Tako, da bo vaša diskusija odprta in bo pristojno ministrstvo soočilo svoje argumente z vašimi. Meni so znani tudi ti vaši pregledi, ki ste jih opravili. Mislim, da ravno za Italijo, pa tudi Španijo. Podatke ima tudi pristojno ministrstvo. Ta diskusija bo tekla.
Hvala lepa. Naslednje vprašanje vam bo, predsednik vlade, postavil kolega Janez Janša. Imate besedo. Prosim.
Spoštovani, gospod predsednik vlade! Kolegice in kolegi! V zadnjih tednih nas je presenetila novica, da bo tovarna Alpina, eden od paradnih konjev slovenske tradicionalne industrije, odpuščala delavce. Brez dela bo po napovedi uprav ostalo več 100 delavcev. Zaprli bodo obrate v Gorenji vasi in na Colu nad Ajdovščino. Večina odpuščenih je stara od 30 in 50 let in zanje v teh okoljih ni novega dela. Za Gorenjo vas in Col ter širše okolje obeh krajev takšna odločitev pomeni socialno katastrofo. Slovenska tranzicijska privatizacija - ta veje sama po sebi - ne bi bila kakšna velika novica. Podobno usodo so že doživeli deset tisoči delavci širom po Sloveniji, ne da bi to našo oblast kaj veliko ganilo. V glavnem so dobili miloščino iz socialnih transferjev vodilnih, ki so tovarno spravili v stečaj, pa na nove, večinoma boljše položaje. Vendar pa je opisani primer Alpine nekoliko drugačen. Alpina že nekaj let dosega dobre poslovne rezultate. Lansko leto je končala s 300 milijoni tolarjev dobička. Prodali so tudi največ tekaških čevljev na svetu, kar je lep uspeh. Povečali so čisti dobiček na delnico. Vse te rezultate so dosegli ob obstoječem številu zaposlenih in relativno skromnih plačah delavcev. Uprava naj bi proizvodnjo preselila v Romunijo in na Kitajsko zaradi cenejše delovne sile, bolj liberalnih predpisov o varstvu pri delu, dela otrok in tako dalje, zaradi manjših stroškov proizvodnje, skratka. Mi razumemo ekonomske razloge za to selitev. Trg je globalen in ima svoje neizprosne zakonitosti. Ne razumemo pa, da pri teh odločitvah ni nikakršnega socialnega čuta. Po našem mnenju so lastniki tovarne, ki je 30 let dosegala dobre poslovne rezultate tudi zaradi nizkih plač delavcev na Colu, Gorenji vasi in Žireh, dolžni vsaj del dobička investirati v nove zaposlitvene programe ali takšne odpravnine za odpuščene, da si bodo lahko vsaj deloma sami pomagali pri zaposlitvi. Eden od lastnikov Alpine je preko Kapitalske družbe in Odškodninske družbe tudi vlada. Po zadnjih objavljenih podatkih na spletu ima Sod 10, Kad pa 12% lastniški delež. Današnjega lastniškega stanja nismo mogli ugotoviti, ker ga nam niso vedeli ali znali povedati ne na Kadu ne na Sodu in ne v Alpini. Dejali so, da morajo še preveriti stanje, kdo je lastnik. Sprašujem predsednika vlade: Kaj boste kot eden od posrednih lastnikov storili, da se ublažijo posledice te neoliberalistične politike v Alpini?
Predsednik vlade, prosim.
Dobro. Najlepša hvala za vprašanje. Mislim, da je vprašanje dobro, da pravzaprav kaže na nekatere probleme, s katerimi smo soočeni, in da predstavlja sestavni del vključevanja slovenskega gospodarstva v evropske in v globalne tokove. Upam, da bo odgovor pokazal na to da je vaša ocena našega delovanja popolnoma napačna in da je narejena na napačnih predpostavkah. Vlada se je angažirala v tem primeru. Vlada meni, da bi bilo v tem primeru nedopustno neodreagirati in da bi bilo nedopustno, da ne bi poskusili storiti vsega za to, da bi ta delovna mesta ohranili tako v Gorenji vasi kot tudi na Colu. Zato smo se dogovorili, sem sam tudi zadolžil obe dve ministrstvi, tako ministrstvo za gospodarstvo, zlasti pa ministrstvo za delo skupaj z zavodom za zaposlovanje, da storijo vse za to, da se čim večji del teh delovnih mest ohrani. Da pa se to stori na ta način, da bo Alpina še naprej eno najuspešnejših slovenskih podjetij v usnjarsko-predelovalni industriji in obutveni industriji. Za razliko od Peka in Planike je Alpina uspešno mednarodno konkurenčno podjetje. Soočeno je z mednarodno konkurenco, ki pritiska na stroške dela. Zato smo se odločili in opravili več razgovorov z vodstvom Alpine, ministrstvo za delo in ministrstvo za gospodarstvo. Ravno danes teče ponovno razgovor. S skupnimi močmi smo s pomočjo programov aktivne politike zaposlovanja, ki so pripravljeni na ministrstvu za delo rešili, situacijo začasno. Tako da je bilo odločeno - tako so me informirali - da zaposleni v Gorenji vasi in v Colu s 1.11. ne bodo dobili odpovedi za delo, kot je bilo prvotno predvideno. Dogovorjeno je bilo, da se pogleda vse možne programe zaposlovanja, ki so na voljo v okviru programov, ki jih izvajata ministrstvo za delo in pa zavod za zaposlovanje. Tako program ohranjanja delovnih mest, znotraj katerega bodo izvedeni določeni napori in pripravo programov ter tudi sofinanciranje teh delovnih mest. V prvi fazi začasno možnost vključitve delavk in delavcev iz obratov v Colu in Gorenji vasi v specializirani sklad dela za tekstil. V drugi fazi pa pridobitev novih proizvodnih programov na obeh lokacijah, ki bi omogočili prezaposlitev presežnih delavcev pri novem delodajalcu, tudi na osnovi subvencij za zaposlitev za nedoločen čas. Poskušali smo aktivirati lokalne razvojne iniciative, ki bodo skupaj z zavodom za zaposlovanje, skupaj s predstavniki države storili vse, da bi zagotovili oba cilja, da bi obdržali čim več delovnih mest in sočasno ohranili Alpino kot uspešno mednarodno konkurenčno podjetje. Tudi ne drži, da v ostalih primerih nismo storili nič in da prepuščamo podjetje v nemar. Tako v tem primeru, ko je podjetje uspešno, smo odreagirali in bomo odreagirali ter bomo poskušali reševati nastalo situacijo. Ravno pred kratkim smo prav tako posegli v primeru Mure in zagotovili ohranitev, pomembno ohranitev delovnih mest z državnim programom, z državnimi sredstvi na osnovi resnih analiz in pripravljenih programov prestrukturiranja. Tako lahko računamo, da bo v Muri v letu 2004 praktično 4.800 delovnih mest, ohranjenih zahvaljujoč tudi programom in naporom dela vlade. Seveda, pa z lastnim naporom, naporom tako delavcev, socialnih partnerjev v samem podjetju, kot tudi uprave. Lahko povem, da vlada in pristojna ministrstva delajo vse in delala bodo - pa še enkrat ponavljam - v dveh fazah. V prvi fazi: programi zaposlovanja, programi aktivne politike zaposlovanja; v drugi fazi: ministrstvo za gospodarstvo. Potrebno je poiskati nove program prezaposlovanja in najti kvalitetna delovna mesta, ki zagotavljajo visoko dodano vrednost. Kar seveda ni enostavno. Je težka naloga, je zapletena in ima številne čeri. Storili bomo vse, kar je v naši moči, da ohranimo maksimalno število delovnih mest.
Zahteva za dopolnitev odgovora. Prosim, kolega Janša.
Hvala za ta del odgovora. Bil je klasičen. Takšne obljube smo slišali tudi v novih dosedanjih primerih, kar naj bi bilo nekaj od tega storjenega. V glavnem je bila izplačana neka minimalna odpravnina. Potem so bili ljudje kakšno leto ali dve na zavodu za zaposlovanje. Tisto naprej se pa v glavnem ni uresničilo. Mene osebno zanima: Ali se boste tudi sami angažirali pri tem konkretnem primeru? Nenazadnje je predsednik nadzornega sveta pomemben član Liberalne demokracije. Zanima me tudi: Ali boste sami obiskali upravo Alpine in delavce? Bom utemeljil, zakaj to sprašujem. 19. septembra je bil v časniku Finance objavljen pogovor s predsednikom uprave NLB Markom Voljčem. Med drugim je dejal naslednje: "V letu 1998 sta nas v banki obiskala ministra Tone Rope in Igor Bavčar in nam predlagala, naj sprejmemo predlagano 30% znižanje plač, za katero se je zavzemal tedanji podpredsednik vlade Podobnik. Ko smo jih vprašali, kako naj to pokompenziramo, sta nam dajala "Fantje, znajdite se". Povišali smo sejnine v nadzornih svetih hčerinskih bank." Tako pravi Voljč. Mimogrede, ta sklep o znižanju plač je bil sklep vlade, ne sklep Podobnika. Vi ste kot minister, ki je sodeloval pri sprejemanju tega sklepa, predlagali oziroma svetovali nekomu, kako izigrati sklep, ki ste ga sami sprejeli. Sprašujem vas: Ali si boste tudi v primeru Alpine vzeli čas - v Novi Ljubljanski banki je šlo samo za tri člane uprave, ki so bili v socialnem in v vseh drugih ozirih zelo preskrbljeni - in obiskali to tovarno, kjer gre za več sto ogroženih delovnih mest, in tudi njim povedali, kako naj se znajdejo?
Prosim, predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Znan mi je ta intervju. Resnica je ta, da smo v letu 1998 vsem direktorjem v javnem sektorju znižali plače. Na tem sestanku ni bilo nič drugega povedanega kot to, da bodo moral tudi v Novi Ljubljanski banki znižati plače. Povedali smo jim, da nas ostalo ne zanima, da bodo znižali plače ali pa bodo odšli iz uprave. Znižali so plače. Plače so znižali vsi direktorji v javnih podjetjih. To, da so povišali sejnine, to nikoli ni bilo navodilo s strani vlade, niti jim nikoli ni bilo rečeno. Če je kdo razumel zahtevo po tem, da se brezpogojno zniža plače, tako, da se potem lahko znajde na drugih področjih, je to njegov problem. Vendar v tem primeru smo uspeli. Plače v javnem sektorju smo uredili. Uredili smo ravno tisto, kar nam velikokrat očitate, da so plače teh direktorjev previsoke. Na osnovi teh sklepov smo to storili. To ni bila samo domena in naloga tedanjega podpredsednika vlade Marjana Podobnika. To je delala posebna delovna skupina. Pripravili smo kriterije, ki še danes veljajo. Kar se tiče Alpine, sem povedal. Storili bomo vse, da ohranimo delovna mesta, da zaščitimo delovna mesta in da najdemo nova kvalitetna delovna mesta. To delamo in to bomo tudi počeli.
Kolega dr. Bajuk bo zastavil zadnje, tretje vprašanje. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik vlade! Junija lani je na tem mestu prejšnji predsednik vlade dr. Janez Drnovšek na moje konkretno vprašanje glede usode sklada obrtnikov zatrdil, in tu citiram, da "se je vlada s problematiko državnega dolga do sklada obrtnikov intenzivno ukvarjala in že sprejela kompleksno shemo za rešitev tega vprašanja. Obveznosti sklada obrtnikov je prevzel Kapitalski sklad. Država je zagotovila ustrezno premoženje kot protiutež kapitalskemu skladu za prevzem te obveznosti." [[Konec citata.]] Torej, po takratni oceni vlade je bilo to vprašanje ustrezno rešeno. Vendar je minilo še eno leto, ne da bi vlada skladu obrtnikov plačala vsaj en tolar svojih obveznosti. Tako je vladni dolg do 20.000 slovenskih obrtnikov, ki pričakujejo zaslužene pokojnine iz tega sklada, že presegel 4 milijarde tolarjev. Namesto državnega proračuna je moral sklad obrtnikov ves čas od 1. januarja leta 2000 pokrivati ta ogromen izpad sredstev proračuna iz prispevkov svojih zavarovancev in ni mogel povečevati pokojnin glede na inflacijo. Zaradi tega se zavarovanci izpisujejo iz sklada, saj ugotavljajo, da se jim zavarovanje pod takšnimi pogoji ne splača. Vlada se cinično obnaša do sklada in včlanjenih obrtnikov, saj po eni strani ne plačuje svojih obveznosti in s tem spravlja sklad v nesolventnost. Po drugi strani pa mu očita, da ima premajhne matematične rezervacije in mu onemogoča normalno poslovanje. Lani ste načrtovali, da bi Kapitalska družba prevzela sklad obrtnikov. Kot vse kaže, pa je ta načrt že propadel. Gospod predsednik vlade, vi ste pripravili določbe pokojninskega zakona, po katerih bi država s prevzemom obveznosti do pokojnine obrtnikov iz časa pred njihovo vključitvijo v splošen pokojninski sistem v SPIZ-u v celoti sanirala sklad obrtnikov in mu omogočila normalno poslovanje. Zato ne razumem, zakaj ste kasneje tudi sami povzeli nemogočo razlago zakonskih določb, v katerem je bila obveznost države do sklada mnogo manjša od predvidene. Sredstva iz tega naslova ne bi omogočala sanacije sklada obrtnikov. S takšno skopo razlago zakonskih določb ste povzročili, da sklad obrtnikov umira na obroke. Vi ste odgovorni in boste odgovorni za usodo teh 20 tisoč upokojencev v tem skladu. Sprašujem vas: Gospod predsednik vlade, zakaj niste izpolnili svojih obljub izpred enega leta? Zakaj niste niti v en proračun ali rebalans proračuna po letu 2000, vključno z zadnjim rebalansom, vnesli obveznosti države do sklada obrtnikov, čeprav je to bila ves čas zakonska obveznost države? Hvala lepa.
Gospod predsednik vlade, prosim.
Najlepša hvala za vprašanje. Navajate nekatere očitke, ki seveda ne držijo. Niti se ne obnašamo cinično, niti ni res, da nismo izpolnili obljube. Obratno. Če pogledate izjave, ki jih je dajala vlada, ki so jih dajali predstavniki vlade, potem bi lahko iz tistih izjav videli, da se zavzemamo za celovito, dolgoročno rešitev obrtnega sklada in problematike obrtnega sklada. V tem kontekstu je vlada že 23.5.2003 sprejela poseben sklep, ki zelonatančno določa, na kakšen način menimo, da lahko dolgoročno rešimo probleme obrtnikov upokojencev in obrtnikov bodočih upokojencev. V skladu s tem sklepom je bila izvedena tudi celotna kontrola poslovanja, tako imenovani "due diligence", s strani kapitalske družbe. Ta je ugotovil, da je res - in to ni prav noben cinizem - da so matematične rezervacije prenizke za to, da bi lahko izplačali vse pokojnine, za to, da bi lahko ta sklad normalno funkcioniral. To je pokazal "due diligence", natančen pregled poslovanja obrtnega sklada. Ta je ugotovil, da v kolikor bi želeli ta sklad dolgoročno sanirati, bi morali imeti 39,1 milijardo potrebnih sredstev. Od tega bi bilo potrebno za matematične rezervacije dati s strani KAD-a 19,8 milijard in za začetno stanje na osebnih računih 3,7 milijard. Torej, KAD bi moral zagotoviti 23,6 milijard. Ugotovljeno je bilo, da v kolikor bi šli na reševanje problema, tako da bi se vsako leto pogovarjali o tem, koliko sfinancirati za tekoče potrebe tega sklada iz proračuna, naletimo na problem tolmačenja zakona. Jaz sam ne tolmačim tega zakona. Tolmačenji sta dve. Po enem tolmačenju je treba izplačati razliko do minimalne pokojnine, po drugem pa seveda več. In to je tolmačenje obrtnega sklada. Ta vsota bi torej variirala v odvisnosti od tega, kaj vzamemo za predpostavko, vendar ne glede na to, koliko bi plačevali vsako leto, milijardo, milijardo in pol, ne bi na dolgi rok rešili problem obrtnega sklada, ker so matematične rezervacije preprosto prenizke. Zato je vlada sklenila, da kapitalsko družbo zadolži, da pripravi koncept in program za dolgoročno zagotavljanje teh sredstev, pravzaprav koncept, po katerem bi kapitalska družba zagotovila te rezervacije, ta sredstva - o katerih sem govoril in tudi nadzirala poslovanje obrtnega sklada. Torej, mi smo pripravili koncept. Mi, vlada, ministrstvo za finance, tedaj sem bil še na ministrstvu za finance - ministrstvo za delo in kapitalska družba. Po tem konceptu bi v celoti na enkrat in za vedno rešili problem pokojnih obrtnikov. Ta koncept je bil ponujen in ni bil sprejet s strani obrtnega sklada. Potem so ponovno izvedli poskus - tokrat brez mene, ta ministrstva, o katerih sem govoril - po katerem so iz vzajemnega sklada poskušali pristati in v dogovorih na zavarovalnico, po katerem bi obrtni sklad nastal oziroma funkcioniral kot zavarovalnica. Tudi na to niso pristali upravni organi oziroma uprava in tisti, ki odločajo na obrtnem skladu, Sam sem opravil razgovor s predstavniki obrtne zbornice na to temo in jih pozval, naj vendarle pristanejo na to, da bomo rešili probleme upokojencev, ne probleme tistih, ki vodijo ta obrtni sklad, ker je očitno to problem, ne problemi upokojencev in obrtnikov. Sedaj poskušamo ponovno vzpostaviti ta dialog. Tisti trenutek, ko bodo oni pristali, bomo angažirali sredstva kapitalske družbe in dokončno rešili probleme obrtnikov sedanjih in bodočih upokojencev. To se nam zdi smiselno. Na ta način bi dobili kvalitetni obrtni sklad, ki bi kvalitetno funkcioniral z zadostnimi matematičnimi rezervacijami, ki bi lahko dobil nove komitente, nove stranke, ki bi se širil in uspešno posloval. Torej, ta ponudba je na mizi. Je odprta in jo lahko kadarkoli realiziramo. Rekel bi: "Žoga je na drugi strani." Mislim, da je pravi način, da se pogovarjamo, ne da politiziramo tukaj v državnem zboru in poskušamo z insinuacijami doseči neke začasne rešitve, ki pomenijo milijardo, dve, tri iz proračuna, in začasno izboljšanje, pa vedno težave v skladu. Narediti moramo trajno rešitev. Ponovno pozivam - tudi s tega mesta sklad obrtnikov - da se usedemo, če je potrebno tudi pri meni, in najdemo to dolgoročno rešitev ter zagotovimo tisto, kar hočemo, pokojnine za obrtnike, ne pa službe za funkcionarje.
Kolega dr. Bajuk želi dopolniti zahtevo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vprašanje je tudi bilo, zakaj vlada ni izpolnila svojih dolžnosti do tega, ki so nastale v zakonu. Zakon ne obvezuje vlade, da o teh stvareh debatira, da ima sestanke, ampak da te svoje obveznosti izplača. Ravno zato bi vam rad, gospod predsednik, glede na vaš odgovor in na to, kar kažejo dejanja vlade, kar se tiče spoštovanja zakona, zastavil zelo enostavno vprašanje: Ali nam lahko danes tukaj v državnem zboru vi, ki sta predsednik vlade in odgovorni za celotno delovanje vlade ter tudi predsednik največje stranke v vladajoči koaliciji, obrazložite, kakšna je za vas razlika med pobudo ali zamislijo in veljavnim zakonom? Kaj vam predstavlja zakon? Hvala.
Gospod predsednik vlade, prosim.
Poglejte, izvajanje zakona ni bil nikoli problem. Pravzaprav smo mi, Kapitalska družba je skupaj s pristojnimi ministrstvi pripravila predlog zakona, po katerem bi na dolgi rok rešili to, o čemer govorimo, vendar je to nemogoče izvesti brez soglasja obrtnega sklada. Glede izpolnjevanja ZPIZ-ovskega zakona gre pa za to, da morajo očitno tisti, ki so za to pristojni, ugotoviti, kolikšna je dejanska obveznost - in tolmačim zakon, v tem primeru je različna. Nekateri menijo, da je ta obveznost bistveno manjša Ti na obrtnem skladu pa menijo, da je bistveno večja. In v tem primeru se da z ustreznimi pravnimi sredstvi zagotoviti, da se na koncu natančno ugotovi, koliko je končna vsota. Vendar tisto, kar bi želel ob tem poudariti je, da ne glede na ta znesek s tem ne bomo rešili problemov obrtnikov upokojencev. S tem ne bomo rešili. S tem bomo rešili samo začasne probleme financiranja obrtnega sklada. Začasno plačevanje pokojnin. Obrtni sklad bo imel še naprej problem z uradom za zavarovalni nadzor, z ustreznimi agencijami, od katerih potrebuje dovoljenje in tako naprej. Samo dolgoročna rešitev lahko to reši. Dolgoročna rešitev bo sprejeta na koncu z zakonom. To je jasno. Ne gre samo za diskusije, ne gre za debate. Sprejet je bil ustrezen sklep vlade, s katerim je vlada šla v projekt in zavezala ministrstva. Projekt je bil pripravljen in projekt jesedaj na mizi. Je nastavljen in ga lahko tudi realiziramo, če je prava volja za to, da se rešuje probleme obrtnikov, kot sem rekel. Če ni v ozadju volja predvsem ta in v tem, da se politizira probleme obrtnikov. Mi teh problemov ne želimo politizirati. Miželimo rešitve in rešitev imamo na mizi. Je tukaj, je ponujena. Lahko jo skupaj realiziramo, če se želi reševati probleme. Če se pa želi - seveda - politizirati, potem pa lahko imava midva še zelo veliko replik in drug drugemu podajava to temo.
Želite imeti proceduralni predlog? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Seveda nisem zadovoljen s tem odgovorom. Popolnoma zavračam to, kar ste sedaj že ponovno rekli, da je to politizirano vprašanje. Vsako vprašanje v tem državnem zboru je politiziranje. Tudi naša odgovornost je, da nadzorujemo, kaj in kako dela vlada. Slovenska vlada mora spoštovati zakone in jih dosledno spoštovati. Nima nobene druge opcije, kot da zakon izpolni ali pa ga spremeni in predlaga državnemu zboru boljšo spremembo. Štiri leta slovenska vlada tega zakona ni izvrševala. Štiri leta bi moral državni proračun vsaj izkazati odgovornost vlade in to je kot dolg slovenske države do tega sklada. Tega nikjer ni. Samo zato, ker smo to vprašanje postavili, je končno tudi prišlo na dan. Gospod predsednik, na podlagi drugega odstavka 246. člena poslovnika zahtevam razpravo o odgovoru gospoda predsednika vlade. Hvala.
Prav, kolega dr. Bajuk. Danes ob 18. uri in 5 minut bo državni zbor brez razprave odločil o vašem predlogu, da na naslednjo sejo uvrstimo tudi točko odgovor predsednika vlade na vaše zastavljeno vprašanje. S tem prekinjam oziroma zaključujem 2. točko dnevnega reda vprašanja poslank in poslancev. Najavljam 11. točko dnevnega reda, ki se bo začela ob 11. uri. Najprej bomo razpravljali o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu. Do 11. ure, ko bo državni zbor nadaljeval delo, pa sejo prekinjam.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA TER NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade, ki jih tu lepo pozdravljam in sicer doktorja Slavka Gabra, ministra za šolstvo, znanost in šport, doktor Lučko Lorber, državno sekretarko na ministrstvu za šolstvo, znanost in šport in gospo Mihaelo Kolenko Novak, državno podsekretarko na ministrstvu za šolstvo, znanost in šport. Besedo dajem ministru gospodu Slavku Gabru, prosim.
Gospod podpredsednik, gospe in gospodje! Vlada je v obravnavo predložila zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu z namenom, da bi dogradila rešitve, ki jih je zakon o delovnih razmerjih prinesel za delovna razmerja na področju visokega šolstva. Bolj natančno rečeno, predlagamo spremembo ureditve, ki dovoljuje v zakonu o delovnih razmerjih dopolnilno delovno razmerje samo na drugih pravnih osebah tudi kot možnost za dopolnilno delovno razmerje znotraj iste pravne osebe za univerze v tej državi. Razlog za to je preprost. Že nekaj let si prizadevamo za to, da bi integrirali posebej oba velika univerzitetna prostora v tej državi, v Mariboru in v Ljubljani. Ta dva univerzitetna prostora sta sedaj notranje močno diverzificirana. Če ne bi bilo mogoče opravljati znotraj te iste pravne osebe tudi te dodatne obveznosti, bi to sililo v notranje drobljenje obeh univerz, kar ni naš cilj. Še kako bomo potrebovali močne univerze tudi v evropski tekmi. Zato predlagamo, da parlament to spremembo, ki je tudi v jedru vseh siceršnjih sprememb tega zakona, potrdi. Hkrati s tem zakonom uvajamo še nekaj dodatnih sprememb. Najprej, v 3. členu odpiramo prostor za povečanje tako imenovanega praktičnega dela študija, in sicer predvsem zato,ker ena od direktiv Evropske unije na področju babištva nalaga več praktičnega usposabljanja, kot ga je sicer omogočil naš zakon. Na ta način poskušamo tudi to vprašanje razrešiti. Sicer v 6. in 7. členu adekvatno siceršnji ureditvi na področju srednjih šol urejamo še področje prevozov. V 5. členu pa vlada podpira amandma, ki podobno kot zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, omogoča tudi sklepanje pogodb o delu. Vlada je ta amandma sama dopolnila v skladu z mnenjem pravne službe parlamenta. Zato predlagamo, da sprejmete tudi to dopolnitev. Sicer pa napovedujem, da bomo v parlamentu v skladu s sklepi iz Berlina, ki zadevajo bolonjski proces, prišli v nekaj mesecih še z dodatnimi spremembami, s katerimi bomo omogočili različno dolžinotrajanja študija. Drugačno, kot je ta trenutek. Za sedaj pa toliko. Hvala.
Hvala gospodu ministru. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport kot matično delovno telo. Predsednika Rudolfa Mogeta prosim, da predstavi poročilo odbora.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem zbranim. Odbor je obravnaval ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu, ki prinaša uskladitev z določbami zakona o delovnih razmerjih in zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Predlagatelj je na odboru predstavil poglavitne rešitve, ki jih predlagana novela prinaša. To je določba o 1. členu o volitvah rektorja, ki določa enako volilno pravico za vse zaposlene, tako zaposlene s polnim, kot tiste s krajšim delovnim časom. Ta določba je usklajena z določbami zakona o delovnih razmerjih, ki dopuščajo zaposlitev s krajšim delovnim časom pri več delodajalcih. Novela v 3. členu tudi omogoča prakso študentov, ki bo v študijskih programih opredeljena kot 40-urna tedenska obveznost in bo izvedena med študijem in v absolventskem letu tako, da se bo opravljala poleg predavanj, seminarjev in vaj. Predlagana rešitev je skladna s Svetom Republike Slovenije za visoko šolstvo, ki določa študijske programe. V 5. členu, ki je poglaviten člen te novele, je določba, da bo mogoče sklepati pogodbe o dodatni zaposlitvi tudi pri isti pravni osebi in ne le pri drugem delodajalcu, kot to določa zakon o delovnih razmerjih. Predvsem zaradi razvejanega, zelo zahtevnega in obsežnega dela, ki ga opravljajo visokošolski učitelji, znanstveni delavci in visokošolski sodelavci. Prav tako je v 6. in 8. členu za cenejše prevoze študentov visokošolskih zavodov predvidena enaka rešitev, kot jo zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja določa za učence, dijake in študente višjih šol. Odbor je obravnaval po skrajšanem postopku. Zato se je lotil amandmajev, ki so bili vloženi k posameznim členom. Zavrnil je amandma, ki bi omogočil vsem habilitiranem visokošolskim učiteljem volitev rektorja. Edino statut Univerze v Ljubljani določa pri volitvah eno samo izjemo. To je Medicinsko fakulteto, katere profesorji so zaposleni kot zdravniki na kliniki. Predstavnica Univerze na Primorskem pa je temu členu nasprotovala, saj je menila, da je le zaposlitev garancija pripadnosti univerzi. Tako imajo volilno pravico le visokošolski učitelji, ki jih odlikujeta dva okrasna pridevka. To pomeni, da so zaposleni in da so habilitirani. Prav tako odbor ni sprejel amandmaja, ki bi določal preverjanje pedagoških sposobnosti z nastopnim predavanjem, saj so predstavniki vseh treh univerz povedali, da to določajo že njihovi statuti. Predstavnik Univerze v Ljubljani pa je povedal, da se mnenja o pedagoški sposobnosti profesorja objektivneje izražajo z anketami med študenti. Ob tem je predstavnik Univerze v Mariboru izrazil potrebo po večji zastopanosti študentov pri volitvah rektorja, ki je v Sloveniji približno 3%, pri drugih evropskih univerzah pa od ene petine do ene tretjine volilnega telesa. Odbor pobude predstavnikov Univerze v Mariboru ni prelil v amandma, saj je menil, da je pred zakonsko ureditvijo tega vprašanja potrebno pridobiti mnenja s strani zainteresiranih. Torej, da je za njegovo rešitev potrebno doseči dogovor med študentsko organizacijo, univerzami, sindikati in državo. Odbor je s sprejetjem amandmaja poslanskega kluba in poslanskih skupin k 5. členu, ki določa tedensko pedagoško obveznost le tega, preoblikoval tako, da so se z njegovo vsebino strinjali tako predlagatelj kot sindikati in vse tri univerze. Ker je bil sprejem zakona vezan na skrajšan postopek, člani niso odbora našli zadovoljive rešitve za sklenitev pogodb o delu. Zato je predlagatelj dejal, da bo to rešitev poskušal najti v amandmajski obliki ob obravnavi zakona na seji državnega zbora. Predstavniki sindikata so opozorili, da je potrebno omogočiti vključevanje reprezentativnih sindikatov v oblikovanje meril za zmanjševanje neposredne pedagoške obveznosti visokošolskih učiteljev, saj predlagane zakonske ureditve niso imele nikakršnega vpliva nanje. Zaradi tega je odbor sprejel amandma, ki omogoča reprezentativnim sindikatom, da na ta merila lahko dajo mnenje v 15-ih dneh po prejemu le- teh. Seveda pa morajo rektorji univerz in dekani visokošolskih zavodov zanje pridobiti soglasje ministra, pristojnega za visoko šolstvo. Ob obravnavanju ureditev subvencioniranja prevozov študentov je razprava na odboru tekla podobno kot pri zakonu o organizaciji za financiranje vzgoje in izobraževanja ali glede na dane možnosti dodeliti subvencije vsem študentom ali pa mora biti temeljni kriterij za pridobitev subvencije socialni kriterij. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Odbor je podobno kot pri zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja socialni kriterij stkal v zakon kot temeljni kriterij za pridobitev subvencije. Odbor je po končani razpravi brez glasu proti sprejel člene predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu in predlagal državnemu zboru, da dopolnjen predlog tega zakona sprejme. Hvala lepa.
Hvala, predsednik odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej dajem besedo Vojku Čeligoju, za stališče poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, sodelavke, drage kolegice in kolegi! Zakoni, ki obravnavajo tematiko povezano s šolstvom, vedno vzbudijo precejšnje zanimanje. Saj je tudi od njihove vsebine odvisno, kako bodo urejeni vzvodi za izobraževanje vseh uka željnih državljanov in ostalih. V poslanski skupini DeSUS smo z zanimanje proučili zakon, saj nas v skladu z našim sloganom "DeSUS za vse generacije" vsaka sprememba zakonov, ki neposredno in posredno vpliva na šolstvo, bodisi osnovno, srednješolsko, visokošolsko, za mlajše in malo manj mlade, se nanje nanaša, zelo zanima. Poslanci naše poslanske skupine načeloma podpiramo predlagane spremembe zakona, čeprav se na trenutke zazdi, da predlog zakona skuša nekatera vprašanja urediti "ad hock". Brez prepotrebnega razmisleka. Sporen se nam zdi prikrit poskus zakona, da za učitelje znotraj univerz, fakultet ali oddelkov, uvede dejansko daljši delovni čas, kot ga uzakonjajo splošni zakon in evropske direktive. Zavedamo se problema, s katerim se srečujejo univerze oziroma posamezne fakultete in visokošolski zavodi, in sicer s pomanjkanjem dovolj usposobljenega strokovnega kadra. V poslanski skupini DeSUS menimo, da takšna rešitev problema ni najbolj ustrezna. Nadalje bi bilo treba razmisliti o morebitnih alternativnih rešitvah. Tako bi bilo potrebno razmisliti o pridobitvah novih habilitiranih učiteljev, morda s pomlajevanjem strokovnega kadra na fakultetah ali stimulacijo, ki bi bila dovolj zanimiva za vrnitev strokovnega kadra iz tujine. Omenjeni cilji so bili poudarjeni tudi pri sprejemanju Nacionalnega programa za visoko šolstvo. Kljub temu, da to ni enostavna naloga, v poslanski skupini DeSUS menimo, da cilja ni nemogoče doseči. V nasprotnem primeru ne bi smeli biti začudeni, da kvaliteta našega študija zaradi hitrega povečanja števila študentov pada, saj študentje tako rekoč nimajo več osebnega stika s profesorjem in tako niso deležni njegovih neposrednih nasvetov, ki bi lahko prispevali h kvaliteti. V nasprotnem primeru se lahko zgodi, da bo sicer cilj, ki smo si ga zastavili z nacionalnim programom, in sicer povečati delež prebivalstva z višjo, visoko oziroma podiplomsko izobrazbo, uresničen, vendar zapostaviti cilj, prav tako prednosten, izboljšati uspešnost in učinkovitost dodiplomskega in podiplomskega študija. Morda bi bilo v tem kontekstu treba prisluhniti predlogu Univerze v Mariboru, ki želi vzpostaviti večje sodelovanje študentov. Predlog se sicer nanaša na njihovo sodelovanje pri izvolitvi rektorja. V poslanski skupini DeSUS ne vidimo razloga, da bi se sodelovanje študentov vpeljalo tudi na drugih področjih fakultetnega ali višješolskega življenja. Prav študentje so tisti, ki najbolj neposredno občutijo prednosti in slabosti predavateljev. Glede na oceno bi bil učitelj dodatno stimuliran ali pa tudi ne. Če zadevo pogledamo z druge plati, s plati učiteljev, v poslanski skupini tudi nismo prepričani, da se bo zakonska določba v 5. členu, če bo sprejeta, tudi izvajala v članicah, v vseh treh univerzah in ostalih visokošolskih zavodih, če bo izvajanje določbe odvisno od pogoja zagotovljenih sredstev. To sproža vprašanje: Ali bodo vsi visokošolski učitelji zadostno stimulirani pri opravljanju dodatnega dela, ki ga bodo glede na intenco predloga zakona verjetno kljub vsemu morali opravljati? Vsekakor v poslanski skupini podpiramo zamisel, da se v večji meri opravlja raziskovalno in razvojno delo. Tudi z njim je pridobljeno znanje vnovčeno. Pa vendar si moramo vedno prizadevati za izboljšanje in pridobivanje novih učiteljskih, pedagoških sposobnosti. V poslanski skupini DeSUS vemo, da spremembe niso mogoče takoj, saj za evolucijo potrebujemo čas. Prav zaradi tega bomo podprli predlog zakona. Hkrati pa upamo, da se bo v prihodnosti pokazala priložnost za predlagane rešitve. Hvala lepa.
Hvala. Marija Ana Tisovic bo podala stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljeni, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog spremembe in dopolnitve zakona o visokem šolstvu. Pri tej noveli gre za spremembe in dopolnitve na treh segmentih zakona o visokem šolstvu. Najprej. V 3. členu odpiramo možnost za povečanje praktičnega dela študija na tistih področjih, kjer je po direktivah EU potrebno povečati praktično usposabljanje. Tako naj bi bila dovoljena obremenitev študenta do 40 ur na teden oziroma 42 tednov na leto, če študijski program vsebuje praktično usposabljanje. V Novi Sloveniji te spremembe podpiramo, ker smo prepričani, da so diplomanti na določena delovna mesta prišli s premalo prakse. Drugi sklop popravkov in dopolnil te novele pa je potreben zaradi sprememb, ki jih je prinesel zakon o delovnih razmerjih. Zato je na kadrovskem področju potrebno, podobno, kot smo junija sprejeli spremembe in dopolnitve zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, za učitelje uzakoniti posebne določbe o delovnih obveznostih tudi za visokošolske učitelje, znanstvene delavce in sodelavce. Tako se v 5. členu te novele dovoljuje 20 % delovna obveznost pri isti pravni osebi. Po zakonu o delovnih razmerjih dodatno delo ni dovoljeno. Dovoljeno je samo pri drugem delodajalcu, kar pa naj bi bilo na univerzah nesprejemljivo. Po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije bi morali najti fleksibilnejše rešitve že v samem zakonu o delovnih razmerjih in tako najti sistemske rešitve. Sedaj pa rešujemo probleme, ki se pojavljajo po področjih. Nadalje se v tej noveli spreminjat 6. in 8. člen, kjer dopolnjujemo 69. člen zaradi subvencioniranja prevozov študentov. Novi 73. c člen, novela zakona visokem šolstvu, pa se usklajuje z Zakonom o dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje inizobraževanja. Ker pa bo za začetek izvajanja novele zakona potrebna še natančnejša določitev kriterijev s podzakonskim aktom. Zaradi "vacatio legis" in priprave podzakonskega akta z današnjim dnem ne more steči subvencioniranje študentskih prevozov. Zatov poslanski skupini Nove Slovenije predlagamo, da določilo o subvencioniranju velja reaktivno, da bodo študentje pravico do subvencioniranja prevozov lahko uveljavili za nazaj, to je od 1. 10. 2003. Žal v poslanski skupini Nove Slovenije ugotavljamo, da obravnavana novela ne prinaša več rešitev problemov, ki se kažejo v visokem šolstvu. Prejeli smo pobude iz mariborske in tudi ljubljanske univerze, pa predlagatelj državnemu zboru z izgovorom, da je potrebno počakati do berlinske konference, ni predložil tistih predlogov univerz, ki niso vezani na napotke omejene konference. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da bi morala biti vlada bolj ažurna s spremembami, ki so opravičene in bi se lahko reševale že s to novelo. Novela, ki jo danes sprejemamo, je po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije do neke mere potrebna, zato njenemu sprejetju ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Stališče Združene liste Socialdemokratov bo predstavila magistra Majda Potrata, ki ji dajem besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani predstavnici in predstavnik vlade, spoštovane poslanke in poslanci. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu, ki ga je vlada poslala v obravnavo po skrajšanem postopku, bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podprla. Upoštevali smo namreč obrazložitev predlagateljice, ki je poudarila nujnost posebne ureditve položaja visokošolskih učiteljic in učiteljev, sodelavk in sodelavcev zaradi nove opredelitve vrste delovnih razmerij po 1. januarju letošnjega leta, ko je začel veljati novi zakon o delovnih razmerjih. Prav tako je nujna sprememba, s katero bodo študentke in študentje visokih šol izenačeni z učenci, dijaki in študenti višjih šol pri uveljavljanju pravice do subvencioniranih prevozov v šolo. Tudi tista, ki ureja trajanje študija ter razmerje med teoretičnim delom študija in praktičnim izobraževanjem za posamezne regulirane poklice. Pri tem pa se zavedamo, da bi bili posegi v zakon o visokem šolstvu lahko tudi obsežnejši, saj se kažejo še nekatera druga odprta vprašanja, ki terjajo spremembe. Vendar smo upoštevali pojasnilo, da je predlagateljica dosegla soglasje s predstavniki ljubljanske in mariborske univerze, da bo korenitejši poseg v visokošolsko zakonodajo možen po temeljiti razpravi, opravljeni po berlinski ministrski konferenci. Ker se v našem visokem šolstvu napovedujejo velike spremembe, povezane z uresničevanjem Bolonjske deklaracije, podpiramo dialog med vsemi zainteresiranimi stranmi. Zato soglašamo s predlaganimi spremembami, omejenimi le na najnujnejše uskladitve z novo delovnopravno zakonodajo. S tem se bodo uveljavile nekatere specifičnosti dela visokošolskih učiteljic in učiteljev ter drugih zaposlenih v visokem šolstvu. Novi predlog amandmaja k 5. členu, ki namesto petinske dodatne zaposlitve dopušča tretjinsko, sledi predlogu univerz in daje rektorju možnost za nemoteno organizacijo pedagoškega in raziskovalnega dela na univerzi. Specialna znanja, ki so potrebna za posamezne nosilce časovno zelo omejene pedagoške obveznosti, ne dopuščajo vedno sklenitve rednega delovnega razmerja. Zato je sklenitev pogodbe o delu z vrhunskimi strokovnjaki zagotovilo kakovosti izobraževalnega procesa v posamezni študijski smeri in marsikdaj njena primerjalna prednost pred drugimi podobnimi smermi in programi. Opozorilo zakonodajno-pravne službe k dopolnjenemu predlogu zakona in predlaganemu amandmaju k 5. členu je znova odprlo nekatera vprašanja, ki so povezana z vpeljano izjemo od določil zakona o delovnih razmerjih. Med drugim je namreč treba spoštovati obvezno javno razpisovanje delovnih mest v visokošolskih zavodih, kakor je to določeno z njihovimi statuti. Ker je vlada predlagala amandma na amandma, ki sledi opozorilu zakonodajno-pravne službe in predvideva še soglasje delodajalca za sklenitev pogodbe o delu, bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podprli tudi amandma na amandma k 5. členu. Predlagano dopolnilo 69. člena zakona o visokem šolstvu vpeljuje možnost subvencioniranega prevoza z javnimi prevoznimi sredstvi tudi za študente visokih šol. Ker gre za izenačitev z drugimi udeleženci srednješolskega in višješolskega izobraževanja, bivajočimi najmanj 5 kilometrov od kraja šolanja, je prav, da veljajo tudi zanje enaki kriteriji za uveljavljanje te pravice, kot jih določata zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, in iz njega izpeljan pravilnik. [[Opozorilni znak za konec razprave]] Zato ne soglašamo z univerzalno pravico do subvencije, ki izključuje socialni status, kakor je predlagano v amandmaju k 8. členu. Hvala.
Hvala vam. Sledi stališče poslanske skupine SLS. Dajem besedo Janezu Podobniku.
Hvala za besedo podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. Vsaka sprememba zakona o visokem šolstvu je pomembna. Vlada to, kar predlaga, spremembe po skrajšanem postopku. Razumljivo je, da jih v skladu z našim poslovnikom, da so te spremembe manjšega obsega in ne smejo posegati v sam koncept zakona. In se na tem mestu pridružujem kolegom, ki se že veselijo in pričakujejo, da bo vlada v bližnji prihodnosti pripravila večje spremembe zakona, v katere bo vgradila predloge berlinskih sklepov, ki se dotikajo vsebine bolonjskega procesa. Vsekakor bodo te spremembe pozitivne, bodo pa pomenile skoraj tektonski premik v dosedanjem dojemanju študija, predvsem njegove vsebine. Kot je bilo že tudi povedano oziroma je v gradivu zapisano, je samo izobraževanje v maastrihtskih in amsterdamskih sporazumih zapisala na način, da to ni neposredni del harmonizacije. Toda iz gradiva je razvidno, in tukaj se je pojavil pomembni premik, namreč v to vsebino zakona bomo zapisali in prelili eno od evropskih direktiv, ki govori o izrabi delovnega časa in bomo nekako presegli veljavni slovenski zakon, ki urejuje delovno zakonodajo. To je pomembno povedati v parlamentu, da evropski pravni red na nek način nadgrajuje slovenski pravni red. To je pomembna novost, ki bo postala stalnica pri delu državnega zbora v naslednjih letih. Pri tem zakonu pa tudi pri vseh drugih zakonih, ki so povezani z visokim šolstvom je pomembno poudariti še nekaj. Pri njihovem sprejemanju, načinu sprejemanja, se pokaže, kakšna je kultura vladanja ali pa kultura sodelovanja med družbenimi partnerji. Model, ki ga uveljavlja vlada, je model, ki ga v Evropi uveljavljajo države konsenza. In to je dober model, da se torej v proceduro sprejemanja teh zakonov, ki se dotikajo, tako pomembnega področja, kot je visokošolstvo, da v tem procesu sodelujejo vsi, ki ga sooblikujejo, univerza, instituti, sindikati, druga stroka, politika in civilna družba v najširšem pomenu te besede.Jaz sem prepričan, da bo ta model ostal tudi naprej. O podobnih rešitvah je bilo danes tukaj že večkrat povedano. Jaz jih ne bi ponavljal. Cilji in načela so za nas sprejemljivi. V poslanski skupini jih bomo podprli. So pa trije. Eden je socialni - cenejši prevozi študentov, drugi organizacijsko-statutarni vidik, ko volijo rektorja, vprašanje dodatnih zaposlitev in pa en minimalni vsebinski del, ki govori, kako se lahko šteje tudi praksa med študijem. Kot rečeno, predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Jože Tanko bo podal stališče poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! V zadnjem času se kar pogosto srečujemo z novelami zakonov, s katerimi znižujemo za slovensko ekonomijo in proračun nadstandardne in zaradi tega drage rešitve, ki jih dolgoročno ne zmoremo, ali pa z novelami poskušamo za posamezna področja naknadno uveljavljati posebne specialne rešitve. Tudi ta novela, ki jo je v proceduro vložila vlada vsaj v enem delu ustreza tej karakteristiki. Vlada je namreč v relativno kratkem času - vmes so bili samo dopusti - že drugič predlagala spremembe, ki se nanašajo na zaposlitve v šolstvu. Prva je bila novela zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, v katero se je, sklicujoč na poseben položaj šolstva, v 109. člen vnesla določba glede uvedbe pogodbe o delu. Kljub pripombi zakonodajno-pravne službe, da gre za nesistemsko rešitev, je bila ta izjema sprejeta. Takrat, ob obravnavi tega popravka, je naša poslanska skupina opozorila, da bo možno pričakovati nove pritiske in nove izjeme pri zaposlitvenih razmerjih, s čimer se bo že v kratkem povsem razvrednotilo krovni oziroma sistemski zakon o delovnih razmerjih. Novela, s katero se pravkar soočamo, prinaša in uvaja v 5. členu možnost dodatne zaposlitve za do 20% delovnega časa pri istem delodajalcu. Pri tem pa ni povsem jasno, ali gre za reševanje resničnih in izjemnih posamičnih problemov na posameznih področjih v visokem šolstvu, ali pa to pomeni vsesplošno možnost za zunajsistemski način povečevanja plač v tem sektorju. Amandma štirih poslanskih skupin in tudi amandma na amandma, ki je vložen, ne rešujeta pomislekov, ki jih je sicer z nekoliko drugačno intenco dala tudi zakonodajno-pravnaslužba. Vlada predlaga tudi popravek člena, ki se nanaša na šolske prevoze in pravzaprav ponavlja slabo, oporekano rešitev iz ZOFI-ja, ki jo je s pravilnikom o subvencioniranju mesečnih vozovnic samo še poslabšala. Pod krinko večje socialne pravičnosti in izravnave pogojev vnaša precej nedemokratično rešitev prisile bivanja dijakov in študentov v študentskem domu, in to za tiste najbolj oddaljene upravičence. Če ti te možnosti ne izkoristijo, se jim zniža subvencija za polovico. Po drugi strani pa vnaša velike izjeme, saj pri vseh upravičencih ne upošteva uzakonjenih kriterijev, ampak so s 6. členom pravilnika vnesene izjeme, ki imajo le delno podlago v vsebini novele zakona. Zato so nekateri upravičenci dobili tudi bistveno višje subvencije, ne da bi ob tem izpolnjevali socialne ali druge kriterije. Jasno je, da bo pravilnik, ki ga bo po tej noveli izdal minister, povsem identičen že objavljenemu pravilniku, ki je bil izdan na osnovi novele ZOFI-ja, in bo zato vseboval tudi vse slabe rešitve. Tu bo tudi ponovno prišlo do zlorabe zakonskih določb glede prevoza študentov, kot se je že zgodilo pri prvotnem oziroma prvem pravilniku, ki za več kot 50% študentov ne predstavlja nobene novosti oziroma nobene spremembe, za vsaj tretjino teh pa celo bistveno poslabšanje. Predlagali smo amandma na ta člen, za kar menim, da imamo podlago v veljavnem proračunu, in amandma omogoča, da se sofinanciranje prevozov uredi tudi drugače, tudi bistveno višje. Sredstva v proračunu zadoščajo za kar do 70-odstotno sofinanciranje. Menimo, da je ta naš predlog tudi povsem upravičen in upam, da ga boste v nadaljnji proceduri, to se pravi ob glasovanju, tudi podprli, s tem pa tudi dali možnost, da se uskladijo določbe, ki se nanašajo na zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja. Hvala
Hvala. Peter Levič ima stališče poslanske skupine Stranke mladih.
Namen predloga tokratnih sprememb in dopolnitev zakona o visokem šolstvu je potrditev predlagatelja, predvsem uskladitev zakona o visokem šolstvu z nedavno spremenjenim zakonom o delovnih razmerjih. Predlog zakona obsega sicer samo 10 členov in nekateri se res nanašajo na prej omenjeno uskladitev. Prinaša pa predlog zakona tudi nekatere druge novosti. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije smo pričakovali, da bo vlada kot predlagatelj poskusila s spremembami zakona popraviti vse tiste določbe, ki so se izkazale za neprimerne in k temu postopku pritegniti še vse druge udeležence v tercialnem izobraževanju. Vendar lahko po številu pripomb, ki sta jih poslali obe univerzi in se ne nanašajo le na člene, ki jih predlog zakona popravlja, vidimo, da temu ni tako. Glede na občutno premajhna proračunska sredstva za delovanje univerz, lahko pričakujemo, da bodo nove zakonske osnove sicer dovoljevale večje število ur zaposlenim v visokem šolstvu, dejansko pa se fakultete tega ne bodo mogle privoščiti. To je dokazala tudi burna razprava na odboru za šolstvo, ki je pokazala tudi na ostale probleme v visokem šolstvu, ki jih s tem zakonom ne rešujemo in jih potiskamo nekam v prihodnost. Današnja, že sedma sprememba in dopolnitev zakona o visokem šolstvu prav gotovo ni zadnja. Minister za šolstvo je na odboru ponavljal, da se bodo po končani berlinski konferenci pripravile nove spremembe tega zakona, h katerim bo povabil vse zainteresirane strani. Upamo, da bo temu res tako. Že pri 1. členu, ko predlog zakona omogoča volitve rektorja tudi zaposlenim profesorjem za nepolni delovni čas, se je pojavilo vprašanje o zastopanju študentov pri teh volitvah. Maja bo Slovenija postala polnopravna članica Evropske unije, s katero se tako radi primerjamo, vendar se nam zdi, da se vlada na to sklicuje samo takrat, ko ji to ustreza. Zgleduje se po evropskih državah, ko gre za uvedbo šolnin, medtem ko na vpliv študentov na kvaliteto študija pozablja. Večina drugih evropskih držav pozna bistveno višjo participacijo študentov pri volitvah rektorja, da o bistveno večjem vplivu na izbiro in ocenjevanje profesorjev na fakultetah niti ne govorimo. In še k novosti, ki jo je v bistvu prinesla sprememba. Ko je univerza postala pravna oseba in ne več posamezne fakultete, kot je bilo to do sedaj, posamezni profesorji, ki so bili zaposleni na različnih fakultetah in so zraven opravljali še raziskovalno delo, po sedanji delovni zakonodaji tega ne morejo več početi. Zato je bila sprememba nujna. Vprašanje pa je, na kar je opozorila tudi zakonodajno-pravna služba, ali je to prava rešitev. Če bomo to rešitev potrdili v tem zakonu, se bomo morali po njej zgledovati tudi pri ostalih specifičnih dejavnostih in poklicih. Dejstvo pa je, da število študentov iz leto v leto narašča, in to bistveno hitreje, kot narašča število profesorjev in predavateljev na posameznih fakultetah. Brez omenjenega popravka se kaj kmalu lahko zgodi, da se bomo morali soočiti s premalo pedagogi za naraščujoče število študentov. Kaj lahko pomeni omejevanje števila študentov, pa vemo iz primera medicinske fakultete, kjer se sedaj soočamo s premajhnim številom zdravnikom. Vendar pa se zavedamo tudi možnosti, da bo uresničena bojazen, da bo prišlo do formalnega povečanja števila ur profesorjem, dejansko pa bo izvajanje teh ur padlo na ramena asistentov in docentov. Zaradi tega smo veseli tudi dodatnega popravka člena, ki je v postopek za sprejetje meril za izvajanje teh določb vključil tudi reprezentativne sindikate. Najbolj nedopustna sprememba, ki jo prinaša predlog sprememb zakona, pa je subvencioniranje prevozov študentov. Dikcija, ki je vnesena v 8. člen zakona je popolnoma enaka dikciji, ki se nanaša na subvencioniranje prevozov dijakov, vajencev in študentov višjih šol. Tudi tu bo podobno postavljanje meril za višino subvencij prepuščeno ministru, ki jih bo določil v pravilniku. Predvidevamo, da bo pravilnik enak oziroma podoben pravilniku, ki ga je minister izdal za dijake, vajence, študente višjih šol, ki večini dijakov 53,5% subvencije za prevoze zmanjšuje do 10%. Pri subvencioniranju dijaških prevozov nas je vlada zavedla z zgornjo mejo 70% subvencije, ki je zapisana v zakonu, saj je dejanskih upravičencev na podlagi ministrovega pravilnika zelo malo, manj kot 2%. Poslanska Skupina mladih Slovenije je zakon podprla v želji, da bo višina subvencij za prevoze vseh, ne le 46% dijakov, po sprejetju zakona višja in ne nižja. Dejansko pa so te največje subvencije zaradi pogojev pravilnikov deležni le redki. Na podlagi tega pričakujemo, da bo pri študentih še slabše. Študentje se zaradi specifikacije študija primorani ostajati v mestu študija in se tako vsakodnevno ne vozijo domov. Menimo, da bi bilo treba pred sprejetjem pravilnika o subvencioniranju prevoza študentov k oblikovanju le-tega povabite predstavnike študentov in tako sprejeti pravilnik, ki bo dejansko pomenil večjo pomoč in nižjo ceno prevoza za vse, ponavljam, za vse študente. Ker je novo študijsko leto pred vrati in ker je minister zadnjič naša vprašanja, naše predloge v smeri reševanja s subvencijami vsem dijakom zavrnil, tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče SNS bo podal Sašo Peče.
Spoštovani! V Slovenski nacionalni stranki verjamemo, da je težko usklajevati vse interese, ki želijo podati svoje pobude, svoje videnje in pa svoje načrte za izvajanje šolskega sistema v okviru novele zakona o visokem šolstvu. Ravno zaradi te težnje in frekvence teh različnih interesov, ki so si marsikdaj v nasprotju, odvisno s katere strani prihajajo, tudi ne moremo pričakovati, da bo zakon prinašal neke vrste dolgoročno rešitev. Zavedati se moramo danes ob sprejemu, da posebej na podlagi sprememb tega segmenta družbe v okviru Evropske unije in na podlagi zahtevanih domačih potreb, kar je nedvoumno najpomembnejše, lahko kmalu pričakujemo navodila ministra v taki ali drugačni obliki. In prav je, dado določene mere ministru tudi zaupamo. V okviru Slovenske nacionalne stranke imamo naslednje pomisleke in pa pohvale glede predloga novele zakona. Prvič, strinjamo se, da je potrebno urediti zaposlovanje učiteljev in pa predavateljev. To se je do sedaj pokazalo kot velika negativna, recimo temu, pika v sistemu izobraževanja. Po drugi strani tudi urejanje razpisnih normativov, za kar ocenjujemo, da je bil do sedaj najbolj kritičen element tega področja izobraževanja v naši družbi, je smiselno opredeliti in prav je, da ga je minister predlagal v okvir zakona. Nadalje, za zelo pozitivno zadevo omenjenega zakona bom štel še preoblikovanje študijskih programov za regulirane poklice, kar mislim, da se bo v praksi izkazalo za pozitivno rešitev, in pa izenačitev položaja, torej zgodba, o kateri so govorili vsi govorniki pred menoj. Naj gre za učence, dijake ali študente, ki je sicer v okviru razprave državnega zbora in pa verjamem tudi v okviru ministrstva stara zgodba. Delno lahko rečemo, da zasleduje in poudarjam, delno lahko rečem, da zasleduje nekoč vložen amandma glede geografske določenosti, oddaljenosti bivanja od fakultete. Po drugi strani pa si ne bi upal trditi, tako kot nekateri govorniki pred menoj, in predvideval vsebino bodočega pravilnika, ki bo v pristojnosti ministra. Kot sem že na začetku poudaril, tudi ta državni zbor, čeprav prihajam iz vrst opozicije, neko zaupanje v ministra seveda mora imeti. To zaupanje, mislim, da ne smemo a priori označevati kot nekaj negativnega "češ, to bo pa na vsak način slabo". Mislim oziroma verjamem in hočem, da bi vsi mi, najsi bo poslanci državnega zbora, zaposleni v državni upravi, z ministrom na čelu imeli vsi skupaj samo eno željo in isti cilj. To je vzpostaviti tak sistem izobraževanja na tovrstnih ustanovah, ki bo pripeljal to našo državo naprej, ki bo omogočal, da nas bo naš kader ponosno in pa kvalitetno zastopal v Evropi ter našo državo doma povzdignil, kar bo imelo učinke predvsem na višji kvaliteti življenja in pa razpoznavnosti naše države. Nadalje pa pozdravljamo tudi dopolnitev zakona oziroma študijskih programov s prakso. V Slovenski nacionalni stranki pozdravljamo tudi, po naši oceni, zelo težko nalogo, kar se tiče ustvarjanja pravilne mere avtonomije univerze in pa njihovo odgovornost ter javnost dela. Po drugi strani pa je potrebno povedati, da posebej pozdravljamo tiste elemente, ki govorijo o obveznem soglasju ministra. Žal pa se to ne izkazuje tudi v obveznem soglasju reprezentativnih organov v okviru sodelovanja, ampak je ostalo, žal, pri mnenju. Vsi verjetno vemo, da je mnenje drugačne pravne narave, kot je soglasje. Toda po drugi strani mislimo in verjamemo, da so ravno v tej dikciji mnenja in pa soglasja v ministrstvu in pa na matičnem delovnem telesu v okviru razprave državnega zbora bila podana tovrstna stališča, ki se bodo pozitivno odražala. Še enkrat pa poudarjam, po oceni Slovenske nacionalne stranke bi bilo smiselno tudi reprezentativnim sindikatom omogočiti soglasje in ne mnenje. Dovolite, da zaključim, tudi v skladu s časovno omejitvijo novega poslovnika oziroma sedaj že starega poslovnika, z besedami, ki jih je tudi izrekel minister: želimo si močne univerze v evropski tekmi. Prav je, da poslanci državnega zbora podpremo tovrstne težnje, najsi prihajajo s strani vlade, opozicijskih poslancev ali pozicijskih poslancev. V Slovenski nacionalni stranki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala. Stališče poslanskega kluba LDS bo podal Ljubo Germič.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani minister, sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Temeljito prenovo slovenskega visokega šolstva je prinesel sprejeti zakon o visokem šolstvu ob koncu leta 1993, ki se je dograjeval z dopolnitvami v naslednjih letih, s čimer smo dograjevali celotno strukturo visokega šolstva. Pomemben korak v nadaljnji nadgradnji visokega šolstva pa predstavlja tudi v lanskem letu sprejeti nacionalni program visokega šolstva v Republiki Sloveniji do leta 2005. Seveda pa na posamezne rešitve in položaj visokega šolstva vpliva zakonodaja in predpisi drugih področij, in to tako slovenski kot tisti, ki jih uvaja Evropska unija. Predložene spremembe zakona o visokem šolstvu, ki so pred nami, predvsem usklajujejo določbe z novim zakonom o delovnih razmerjih. Že pri sprejemanju tega zakona smo nekateri poslanci opozarjali na posebnosti pri zaposlovanju na področju vzgoje in izobraževanja zaradi specifičnega dela visokošolskih učiteljev, znanstvenih delavcev insodelavcev. Tako zakon o delovnih razmerjih v 2. členu omogoča, da lahko poseben zakon določi drugačno ureditev delovnih razmerjih. Drugačno ureditev za področje vzgoje in izobraževanja, ki pomeni nujo za nemoten potek dela, omogoča sprememba besedila 63. člena zakona o visokem šolstvu, ki določa, da bi bili visokošolski učitelji, znanstveni delavci in visokošolski sodelavci lahko izjemoma dodatno petinsko zaposleni tudi pri isti pravni osebi. Takšna rešitev je utemeljena z dejstvom, da gre za urejanje razmer znotraj razvejanih pravnih oseb, ki bi jih v primeru neureditve navedenega vprašanja hipotetično usmerjali v notranjo drobitev. Skupaj s poslanci koalicijskih strank smo vložili amandma k 5. členu, ki dodaja odstavek, ki omogoča sklenitev pogodbe o delu. Le-to je po veljavni zakonodaji mogoče skleniti po predpisih civilnega prava, vendar pa ne v tistih primerih, kadar gre za opravljanje del, ki so sestavni del delovnega procesa. Fakultetam bo omogočeno uporabiti vrhunska specialna znanja ljudi, ki niso in se sploh ne bi zaposlili na visokošolskem zavodu. Pogodbeno delo je pomembna oblika povezovanja visokega šolstva, gospodarstva ter znanstvenih institucij, kar se poudarja kot pozitivni vidik delovanja univerze. Na zapletenost urejanja področja delovnih razmerij je ponovno opozorila zakonodajnopravna služba v svojem dopolnilnem mnenju. Zato bomo v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podprli amandma vlade Republike Slovenije na amandma poslanskih skupin, ki na podlagi tega mnenja še jasneje določa, kdaj je možno skleniti pogodbo o delu, ki je urejeno po vzoru že sprejetih sprememb zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. V povezavi z novo urejenim področjem delovnih razmerij predlagana novela uvaja spremembo, ki govori o volitvah rektorja. Zakon o delovnih razmerjih je usklajena določba, ki govori o tem, da bodo rektorja lahko volili tudi vsi visokošolski učitelji, znanstveni delavci, ki so zaposleni s krajšim delovnim časom pri več delodajalcih. Novost pa je prinesel sprejet amandma odbora na predlog sindikatov k 5. členu, ki omogoča vključevanje reprezentativnih sindikatov v oblikovanje meril za zmanjšanje neposredne pedagoške obveznosti. V nadaljevanju spremembe zakona prakso opredeliti kot 40-urno tedensko obveznost, ki bo izvedena med študijem in v absolventskem letu, in sicer tako, da se opravlja poleg predavanj, seminarjev in vaj. Popravlja pa se tudi člen, ki bo za študente predvideval enako rešitev subvencioniranja prevozov, kot jo je za učence, dijake in študentevišjih šol državni zbor uveljavil z novelo zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja aprila letos. V poslanski skupini se ne strinjamo z vloženim amandmajem poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Subvencioniranje prevozov je treba urediti s postopki in kriteriji, ki naj temeljijo na načelu socialne pravičnosti, in hkrati v okviru finančnih zmožnosti. Največ sredstev naj dobijo tisti, ki so tudi socialno šibkejši, zato se nam ne zdi sprejemljiv amandma, ki tega kriterija ne upošteva. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli dopolnjen predlog zakona, ki je bil oblikovan na seji odbora za šolstvo, mladino, znanost in šport, skupaj z vloženim amandmajem štirih koalicijskih strank in amandmajem Vlade Republike Slovenije na ta amandma. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 1.10.2003, ki ste ga dobili danes na klop. V razpravo dajem 5. člen, h kateremu je bil vložen amandma štirih poslanskih skupin in amandma na amandma, ki ga je podala Vlada Republike Slovenije. Odpiram razpravo. Mag. Drobnič, prosim.
Ob tem amandmaju oziroma teh dveh amandmajih velja spregovoriti tudi nekoliko širše in izrabljam to priložnost. Zakon o delovnih razmerjih je sprejet takšen, kot je. Je precej rigiden, kar povzroča ne samo težave pri zaposlovanju v šolstvu, pač pa tudi drugje, verjetno ima vpliv tudi na brezposelnost v Republiki Sloveniji. To so pač ugotovitve. Rigidnost zakona povzroča celo te fenomene, razne zaščite ali podobno, seveda je treba najti neko primerno raven. Zanimivo in nenavadno je, da se želja po podaljšanju delovnega časa pojavlja pri izvajalcih, torej pri izvajalcih dela, pri delavcih. In se ta fenomen kaže v nasprotjih. Ko gledate tipično uravnavanje omejitve delovnega časa, so praviloma delavci, pogodbeni delavci oziroma delojemalci tisti, ki skrbijo za skrajšanje delovnega časa, medtem ko so tu tenzije v drugo smer; pri zdravnikih se pojavlja enako, tako da je to nenavadno. Evropska zakonodaja postavlja zgornji limit, ostalo, kar se tiče šolstva, zaposlovanja, pa vendarle ostaja v naši domeni. Tako da s kakšnimi evropskimi normativi tu ne moremo po dolgem in počez mahati v vsakem trenutku, to je le naše področje. Bolj pomembno je, kaj se bo zgodilo s tem šolstvom, s tem žalostnim transferom znanja, s to uporabnostjo znanja. Ali bodo zadosti samo te spremembe, ki jih zdaj vlada predlaga? Okostenelost teh položajev, bodisi profesorjev, asistentov - transfer znanja je, lahko rečemo, tudi zaradi tega, ker marsikateri izgubljajo upanje in željo po dobrem delu, ker je ta slovenski visokošolski sistem tako tog, kar se tiče nameščanja, je izredno tog. In se potem sprašujemo, zakaj 50% osip študentov, zakaj je povprečna doba študija 7 do 8 let nenormalno visoka. Tukaj smo bistveno slabši kot ostali. Moralo bi se vlado vprašati, kaj se dogaja. Zakaj je s transferom znanja je tako klavrno. Transfer znanja se najbolj izkazuje v dodani vrednosti, ki je nizka v slovenskem gospodarstvu, in pa v številu izumov, inovacij in podobno. Ker ni povezanosti z gospodarstvom, tehnološkimi parki, s centri za razvoj in podobno. Samo s temi drobnimi spremembami ne bomo naredili kakšnih večjih korakov v slovenskem visokem šolstvu. Tu bi se morala vlada, zlasti pa minister in ministrstvo za šolstvo, znanost in šport vprašati, kaj je potrebno še narediti. Ko se pogovarjamo o konvenciji o bodočnosti Evrope in Slovenije, mene zanima, ne toliko, kako bomo naredili pokrajine, ampak kako bomo na slovenskem etničnem prostoru, ki je večji od državnega prostora, utrdili nacijo. Pri tem ima bistveno podlago oziroma funkcijo šolstvo, razvoj univerze. Zlasti na robnih centrih, da bomo lahko pokrili etnični prostor, zato da ne bodo naši študentje hodili v Gradec ali Celovec, pač pa bodo avstrijski študentje, ki pripadajo slovenski naciji, študirali v Mariboru, študirali v Ljubljani, študirali v Gorici. To jerazprava o konvenciji Slovenije v Evropski uniji. To je en segment šolstvo, ne bom zdaj odpiral problema bank ali podobno - enako bi morali razmestiti. To je konvencija o bodočnosti Slovenije v Evropi; vloga univerze v tem etničnem prostoru. Rad bi videl te odgovore vlade, morda ne na današnji seji, ampak naslednjič, ko se srečamo, ko bodo predložili spremembe, ostale spremembe o visokem šolstvu, o financiranju vzgoje in izobraževanja, da se resno lotijo teh vprašanj, ki imajo tudi vpliv na tiste ključne probleme, ki sem jih prej omenil. Tudi to, kar danes urejamo, delovna razmerja, vplivajo na učinkovitost študija, na primernost razmeščanja profesorjev, asistentov in podobnih in drugih strokovnih sodelavcev v visokem šolstvu. Tukaj smo padli. In še nekaj v zvezi s subvencioniranjem študentske prehrane, prevozov. Tukaj je potrebno, vsaj jaz tako razumem, da bo veljavnost te določbe od veljavnosti zakona, in ga bomo tudi sedaj sprejeli, ne pa od veljavnosti spremembe pravilnikov, ki jih bo pripravil ministeroziroma vlada. Pravilno pa bi bilo, da se to začne z začetkom šolskega leta. Da so ti prevozi urejeni tako, kot je potrebno v državi Sloveniji, da bo znanje pridobilo tudi neko veljavo.
Hvala. Še kdo želi razpravljati o 5. členu, amandmaju na amandma? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo, o 5. členu, vloženem amandmaju in vloženem amandmaju na amandma. Prehajamo na razpravo o 8. členu in vloženem amandmaju k 8. členu Kdo želi razpravljati? Jože Tanko. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da je potrebno eno bolj utemeljeno pojasnilo k amandmaju, ki sem ga predlagal v tem 8. členu. Gre namreč za kar pomembno področje, za pomemben del stroškov izobraževanja, ki v precejšnji meri tudi regulira možnost, ali se bodo otroci odločili za določeno šolo v določenem kraju ali pa da bodo morali izbrati alternativo ali celo drugo šolo drugega ranga v okolju, ki jim je precej bližje. Rad bi vas samo opozoril, da je v proračunu, ki smo ga sprejeli, v veljavnem proračunu, in v zneskih, ki so bili rebalansirani za letos, na razpolago približno 8 in pol milijarde tolarjev sredstev, ki so namenjeni regresiranju prevozov dijakov, vajencev in študentov. Od tega je v proračunu ministrstva za šolstvo skupaj skoraj 2 milijarde 200. Okoli 5 in pol milijard teh sredstev pa je v proračunu ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Smo pa letos že popravili zakon o spremembi zakona oziroma novelo zakona o prevozih v cestnem prometu, kjer smo linijskim prevoznikom omogočili, da bodo dobili približno 900 milijonov tolarjev subvencij, pač odvisno od tega, koliko potnikov bodo prepeljali. Skupno torej okoli 8 in pol milijard tolarjev sredstev na predpostavkah, štirih postavkah v proračunu za približno isti namen, za vsebinsko gledano isti namen, kajti večino javnega linijskega prevoza koristi tako ali tako šolajoča mladina. Rad bi ob tem samo spomnil, da se te tri postavke tudi plačujejo oziroma uveljavljajo na različne načine. Pri ministrstvu za šolstvo se v skladu s pravilnikom, ki je sprejet, uveljavlja kot subvencija oziroma kot znižani prevoz. Pri ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve se to plačuje kot dodatek pri štipendiji, del dobijo prevozniki tudi v gotovini. Že takrat, ko smo predlagali spremembo zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, smo predvideli, da bodo stroški prevozov za predvideno 60% splošno subvencijo približno 6 ali 6,5 milijarde tolarjev. Sredstev je bilo že takrat dovolj v proračunu na teh treh postavkah za uveljavitev splošne subvencije v tej višini. Glede na to, da pa je zdaj teh sredstev še bistveno več, se pravi, kar okrog 8,5 milijarde, mislim, da je dovolj pogojev, da bi se uveljavila splošna subvencija v višini 70% za vse vajence, dijake in študente. S tem amandmajem bi v tem delu, kjer to lahko naredimo, naredili ta korak, in potem verjetno z novelo popravili tudi ZOFI v tem delu. Potem bi samo še spomnil, da sem dobil dan ali dva nazaj odgovor na svoje poslansko vprašanje na to temo. V odgovoru na to poslansko vprašanje je ministrstvo zapisalo, da kar okrog 54% dijakov nima nobenih sprememb ali bonitet po tem zakonu. Celo več, 16% se znižajo subvencije in 38% pa subvencije ostanejo enake, kot so bile, oziroma 15,5%, se pravi, skupaj okrog 32% ne pomeni to popolnoma nič. Intenca zakona je bila drugačna. Hoteli smo narediti konkreten korak v smer, da bi popravili možnosti vsem študentom, dijakom in vajencem, ki se s podeželja vozijo v izobraževalne centre, ki so oddaljeni. Vendar se je s to intervencijo štirih poslanskih skupin oziroma koalicije ta smisel zakona popolnoma deformiral. Drugo, kar je, bi rad opozoril še na probleme, ki se nanašajo na ugotavljanje socialnega stanja. Mislim, da ta država instrumentov in meril za ugotavljanje socialnega stanja nima dovolj dobro dodelanih in razvitih. Mislim, da je na zadnji seji državnega zbora eden od poslancev - mislim, da je bil to Barovič - opozoril, kako to izgleda v praksi na občinah, ko pridejo ljudje z vozili za stotisoč mark, jahtami in tako naprej po pravico do zavarovanja po 15. členu zakona in uveljavljati tudi še kakšne druge bonitete. Teh instrumentov država nima razdelanih. Drugo, kar je pri tem problem, je veriženje socialnih upravičenj. Konkretno v tem primeru se socialna upravičenja seštevajo, in sicer na osnovi istih ali pa podobnih kriterijev se dodeljujejo otroške doklade, na osnovi istega ali podobnega kriterija se dodeli republiška štipendija ter na osnovi istega kriterija se dodeli še subvencija. Mislim, da ni interes tedržave, da na tak način vpliva, bom rekel, na družinsko politiko, da se ljudje samo zaradi seštevanja, veriženja teh pomoči odločajo in izbirajo status. Jaz mislim, da bi morali drugače te stvari definirati in poskrbeti predvsem za to, da gradimo družbo vdrugi smeri, se pravi, da omogočimo v večji meri te splošne olajšave, ki ne vplivajo, ki se ne gradijo toliko iz teh kriterijev in da ljudje tudi iščejo potem aktivno tudi delo in druge stvari. Predvsem zaradi tega menim, da je ta predlog, ki zadeva splošno olajšavo v višini 70%, povsem utemeljen. Ta država in ta proračun ima tudi vse finančne kapacitete že v proračunu. Gre samo za korekcijo, za uskladitev, za medresorsko uskladitev. Jaz mislim, da glede na to, da ima gospod minister Gaber dovolj visoko funkcijo tudi v vladi, ne samo ministrsko, ampak tudi drugo, da bi, zlahka speljali to koordinacijo in pa dosegli te spremembe, ki so predložene. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravo o 8. členu. Minister Gaber, prosim.
Hvala gospod, podpredsednik. Spoštovani gospod poslanec! Za dve vprašanji pravzaprav gre med seboj povezani ob tej tematiki. Eno je vprašanje mogoče realokacije sredstev znotraj državnega proračuna. Mi o tem seveda vodimo pogovore in poskušamo najti način, ki bi na enostavnejši in morda tudi bolj učinkovit način uporabil, razporedil ta sredstva, o katerih govorite. In to delo bomo nadaljevali. Ni do te mere enostavno, da bi lahko rekli, zberimo vseh teh 8 milijard in nekaj na kup in jih preprosto uporabimo za prevoze, in sicer za splošno subvencijo. Opozarjam, da so ta sredstva v enem delu namenjena linijskem prevozom. Čeprav je res, da smo mi večji del linijskih prevozov, govorim o šolski populaciji to niso edini porabniki te storitve in ni mogoče preprosto sešteti teh sredstev in vsa alocirati v šolski del. Drug problem, ki ga imamo, je ta, da je največji del sredstev namenjen za štipendije in je tam to dodatek k štipendiji, ki že sam poskuša deloma pomagati ne komurkoli, ampak tistim, ki so najbolj potrebni pomoči. Če bi sedaj ta sredstva preprosto vzeli in jih alocirali za splošno subvencijo, ki bi bila enaka za vse, bi verjetno povečali socialne razlike. Jaz pa s tem, o čemer sedaj govorim, da ti dodatni razmisleki in napori za to, da bi našli tukaj ustrezno rešitev, niso potrebni. In v tem dajem prav vašim razmislekom. Ne strinjava pa se v temeljnem izhodišču. Jaz ne verjamem v splošno subvencijo. Mislim, da je načelo napačno. Osnovna intenca zakona, ki ste ga tukaj sprejeli, je vendarle socialna pravičnost te subvencije. Tudi ko vas poslušam, kadar ne govorite načeloma, ugotovim, da si želite, da bi tisti, ki so daleč in ki so socialno šibkejši, imeli več priložnosti, da pridejo do izobrazbe. Če je to načelo resno mišljeno, potem ne more biti resno mišljena obča subvencija 60 ali pa 70-odstotna. Ker je preprosto ni potrebno dajati tistim, ki to lahko plačajo sami in je bolje dati več tistim, ki težje plačajo karkoli. To je spekter vprašanj, s katerimi se ukvarjamo. Predlagam, daostanemo pri obstoječi formulaciji v zakonu. Če bomo našli dogovore, o katerih govorim, da jih iščemo, našli rešitve, ki bi bile boljše, lahko znotraj zapisanega v zakonu povečujemo delež tistih, ki bodo dobili več. Ponovim pa naj še enkrat, res je, da 15% dobi, populacija danes dobi manj kot 17%, kar je bila prej splošna subvencija. Ampak res je tudi, da 46% populacije dobi več danes, kot je dobila pred to spremembo zakona in da okrog 39% populacije stoji na isti ravni to je pri 17% subvencije, kot so jo imeli pred tem. To je uvajanje socialnih kriterijev in res je tudi, da bo država za to namenila med 15 in 20% več sredstev. Več trenutno v tem proračunu ne zmoremo, še posebej, če želimo narediti še kaj drugega: na primer za 600 milijonov tolarjev povečati količino sredstev namenjenih prehrani. Ne gre za reševanje enega samega problema, ki ga imamo, ampak več, bo vlada ravnala zelo verjetno tako, upam, da tudi ob vaši pomoči, kot sem pravkar omenil.
Hvala, gospod minister. Ne vidim več želje po razpravi. Razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje glasovali danes ob 18. uri in 5 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 12. uri in 45 minut nadaljujemo z delom, s 14. točko dnevnega reda. Do takrat odrejam odmor. Hvala lepa.
Nadaljujemo s sejo državnega zbora. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O TRIGLAVSKEM NARODNEM PARKU. Državni zbor je prvo obravnavo predloga zakona pričel že na 27. seji. Na predlog poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov je splošno razpravo takrat prekinil in sklenil, da se razprava in odločanje o navedenem predlogu zakona nadaljuje na eni od naslednjih sej. In to bomo storili danes. Seji se bosta verjetno pridružila mag. Janez Kopač, minister za okolje in prostor in energijo, ter magister Radovan Tavzes. Mi bi pa šli na, nadaljevanje splošne razprave poslank in poslancev. Uvodoma pa bom dal besedo predlagatelju. Prosim Jože Tanko, proceduralno.
Hvala za besedo. Jaz bi najprej želel informacijo zakonodajno-pravne službe, ali procedura tega zakona poteka v skladu z zakonom o ohranjanju narave. Nadalje bi pa tudi vas prosil, gospod predsedujoči, da mi poveste, ali so izpolnjeni pogoji iz sklepa 28. seje državnega zbora o nadaljevanju obravnave te točke dnevnega reda na tej seji. Tam je bil namreč sprejet tudi sklep, da se bo obravnava izvršila na eni od naslednjih sej v primeru, če bodo razrešene te strokovne in ostale dileme. Mi nimamo nobene informacije, da se je karkoli na tem področju naredilo, da se je karkoli uskladilo in tako naprej. Imamo pač neke kuluarne informacije, nimamo pa nobene pismene informacije. Predvsem pa tudi najprej tudi odgovor zakonodajno-pravne službe o tem, ali ta razprava oziroma tudi ta točka poteka v skladu z veljavnimi predpisi. Obveščeni smo, da so bili nekateri zapleti že na junijski seji.
Hvala. Samo trenutek, da o predlaganem proceduralnem predlogu ugotovimo, kaj nam je potrebno storiti. Kolega Jože Tanko, o vašem proceduralnem vprašanju naslednje: Kolegij predsednika državnega zbora je točko uvrstil na dnevni red te seje kot nadaljevanje že začete splošne razprave v državnem zboru, ki se je odvijala v mesecu juniju. Sodim, da ni razlogov, da danes ne bi ta del razprave končali. Na koncu te točke oziroma v okviru glasovanj pa bomo glasovali, ali je predlog zakona primerna osnova za nadaljnji postopek. Tu imamo seveda besedo in možnost, da vsi o tem odločimo. Ko sem dejal, da bi uvodoma dal besedo predlagatelju, zato dovolite predlagatelju, prvopodpisanemu Dušanu Vučku, da pojasni predvsem tiste stvari, ki so se v tem času od našega prvega dela razprave do danes zgodile, kaj se je v tem vse opravilo, kaj je že pripravljeno v nadaljevanju postopka sprejema zakona kot ureditev tistih odprtih vprašanj, ki so bile že izpostavljena tu v državnem zboru in v strokovni javnosti na drugih raznih mestih. Tako sodim, da ni zadržkov, da danes ne bi razprave nadaljevali. Kolega Miha Brejc.
Ali lahko jaz samo proceduralno, gospod podpredsednik, vprašam? Kolega Tanko je v svoji obrazložitvi predloga omenjal, da niso razčiščena nekatera pravna vprašanja, zlasti mislim, da gre tu za vprašanje ustanoviteljstva. Zelo sporno je tudi vprašanje javne razgrnitve, ker po zakonu o ohranjanju narave mora biti ustrezna razgrnitev. Ta, ki pa je bila nekako opravljena, pa po zakonu ni veljavna. Tako gre tu za zelo resno tehtno pravno vprašanje. Mi imamo v tem državnem zboru pristojno inštitucijo, če smem tako reči, ki nam pomaga pri takih zapletih. In če dovolite, gospod predsedujoči, bi se jaz pri tem skliceval na 66. člen, peti odstavek, če smem citirati: "Če predsedujoči državnega zbora oceni, da je treba na sami seji razrešiti določeno pravno vprašanje, pozove predstavnika zakonodajno-pravne službe, da na seji ustno poda pravno mnenje. Predstavnik zakonodajno-pravne službe lahko zahteva primeren čas za pripravo takšnega mnenja. Mi nimamo nobenih pravnih podlag, iz katerih bi izhajalo, da so pravna vprašanja razčiščena, na ustno razlago predlagatelja se ne moremo zanašati, ker ni kvalificirana pravna služba tega parlamenta. Zato pričakujemo, da se boste v skladu s petim odstavkom 66. člena tudi ravnali. Hvala.
Predsedujoči pač tolmači poslovnik v času seje državnega zbora, zato tudi nosi odgovornost. Tisti, ki mu boste oporekali, imate možnost, da se obrnete na komisijo za poslovnik in vprašate, ali sem ravnal prav. Ne začenjamo na novo razprave o Triglavskem narodnem parku v okviru splošne razprave, ampak jo samo nadaljujemo, je moja odločitev, da jo nadaljujemo mi jo danes dokončamo. Še novih dilem bo izpostavljenih. Ko bomo pa odločali o tem, pa seveda imamo možnost se odločiti o tistem glavnem predlogu sklepa, ali je zakon primeren, primerna osnova za nadaljnjo razpravo, ali pa ni. Tak je moj odgovor na to proceduralno. Bomo se pa še posvetovali s predsednikom.
Podpredsednik, ali lahko samo v pojasnilo, prosim, saj imate vso pravico, da odločite. To je popolnoma jasno. Ampak da ne bi bilo napačnega vtisa. Tu argument, da se je točka že začela, nič ne šteje, kajti peti odstavek govori o tem, če predsedujoči, torej vi, ocenite, da je treba na seji razrešiti določeno pravno vprašanje, mi pa pravimo, ja, treba ga je razrešiti, in vam predlagamo. Jaz si smem dovoliti mogoče predlog, da naredite 5-minutno prekinitev te točke, da pride predsednica zakonodajno-pravne, pove svoje mnenje, in gremo naprej, na primer. Pa bi bila stvar rešena proceduralno, v skladu s poslovnikom in nihče ne bo imel slabega občutka. Tako pa, oprostite, je moj vtis, da če boste tako ravnali, da preprosto 66. člena poslovnika niti ne potrebujemo več potem.
Hvala lepa. Tudi 66. člen in 5. točka daje to možnost predsedujočemu. Jaz bom pozval zakonodajno-pravno službo, da v času, ki nam je na voljo, to ugotovi o tem osnovnem vprašanju. Mi pa razpravo lahko nadaljujemo. Točka je planirana, je s sklepom kolegija uvrščena na dnevni red, in tam ni bilo postavljenih teh proceduralnih vprašanj. Zato bom vendarle razpravo odprl in dajem besedo prvopodpisanemu predlagatelju, Dušanu Vučku, ki bo dal že veliko odgovorov tudi na te dileme. Še enkrat proceduralno.
Hvala. Sedaj me pa zares zanima, ali je to tudi tolmačenje poslovnika, da se nekje na sredi obravnave vrine tolmačenje enega od predlagateljev. Jaz mislim, da take svobode pa tudi predsedujoči v tem parlamentu nima. Mislim, da vrstni red razpravljalcev je napisan, nikjer ni napisano, da je kot prvi predlagatelj. Mislim, da nima nobene pravice po tej plati. Predlagatelj je na začetku točke, ta je bila prekinjena, in od tam naprej se procedura normalno pelje, po vrstnem redu razpravljalcev. Predlagatelj ima potem na koncu tudi končno besedo.
Poglejte, kolega Tanko, predlagatelj je najavil 20 minut časa za njegovo pojasnjevanje še predlaganega zakona. In po 4. točki, pravkar citiranega 66. člena poslovnika, lahko predlagatelj oziroma njegov predstavnik ter predstavnik vlade dobi besedo tudi med razpravo. Prijavil se je, da bi želel uvodoma kot predlagatelj se vključiti v razpravo. Kolega Vučko, imate besedo, prosim za nastop. [[...]] [[Medsebojno pogovarjanje.]] [[...]]Kolega Cukjati v četrtem odstavku 66. člena lahko predlagatelj dobi besedo tudi med razpravo poslancev, kadarkoli torej. Jaz sem mu dal besedo zato, da bi že v uvodu imeli določene informacije, ki jih boste v svoji razpravi tako ali tako iskali. Dajem besedo predlagatelju.
Jaz bi samo proceduralno. Kot predlagatelj sem se prijavil k razpravi ne glede na čas, ki mi je na razpolago. Če ocenjujete, in meni je povsem vseeno, naj se drži potem vrstni red. Zaradi tega bom jaz še vedno lahko svoje povedal tisto, kar sem imel, imam dvajset minut in v tem času se bom prijavil k razpravi. Jaz bi prosil predsedujoči, da v tem primeru ne kompliciramo in naj gre po vrstnem redu, bom pač tistih dvajset minut izrabil takrat, ko bom na vrsti ali pa vmes. Poslovnik mi pa omogoča, da se kot predlagatelj vmes javim, kadar ocenjujem, da je to potrebno.
V redu. Hvala. Potem se odpovedujete temu, kar ste prej želeli, da bi pač na uvodu bil vaš nastop in bomo šli po vrstnem redu prijavljenih. Vi pa imate možnost, da se tudi med razpravo poslancev prijavite k besedi. Alojz Sok, Nova Slovenija ima prvi besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz upam, da smo to začetno težavo prešli, vendar že na začetku moramo ugotoviti, da pravzaprav tako, kot je gospod Tanko načel to razpravo, danes po tej dvomesečni prekinitvi ne razpolagamo kot poslanci z nobenimi dodatnimi gradivi k predlogu tega zakona. Takrat smo točko prekinili in sprejeli sklep, da se predstavi na eno od naslednjih sej, morda že na septembrsko, tako je tudi kolega poslanec Potrč predlagal takrat, da se razčistijo nekatere dileme. In tukaj je seveda na mestu to vprašanje, katere dileme so bile v tem času razčiščene, pa poslanci ne razpolagamo z nobenim dodatnim gradivom, torej imamo tisto kar smo imeli na svojih poslanskih klopeh takrat. No, ampak kakorkoli, res je čuden ta način dela. Jaz bom v tem času še enkrat poskušal predstaviti stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Takrat, ko smo v juniju o tem razpravljali, nam je bilo v razpravi večkrat očitano, da poslanci opozicije temeljimo svojo razpravo predvsem na tistem, kar je pisalo v medijih. Toda moram k temu dodati, da so se takrat v medijih pojavili zapisi zelo eminentnih institucij, kot je Slovenska akademija znanosti in umetnosti, potem Svet za varstvo okolja. Tu so bili tudi podpisi podpisnikov peticije, ki so nasprotovali takšnemu predlogu zakona, in v končni fazi smo razpolagali tudi z rezultatom referenduma, ki je pokazal, da prebivalci treh naselij [[Ribčevega Laza, Novih Fužin in Studorja]] ne želijo, da se jih izloči iz Triglavskega narodnega parka, in to kljub nekaterim tu v parlamentu izrečenim pomislekom in predstavljenim težavam, ki jih zdajšnji zakon predstavlja za tam živeče prebivalstvo. Mislim, da je takrat v svoji razpravi bil najbolj prepričljiv eden od sopodpisnikov tega zakona, kolega poslanec Božič, ki je opisal mnoge probleme, s katerimi se ljudje in prebivalci tega okolja srečujejo. Vendar pa so ljudje kljub temu na referendumu odločili drugače, kar da seveda slutiti, da težave niso takšne in v taki razsežnosti, kot se želijo predstaviti, in da ljudje vidijo od tega, da ostajajo znotraj parka, tudi določeno korist. In tu se postavlja vprašanje, če je referendumska volja takšna, ali je sploh še smiselno nadaljevati razpravo v zvezi s tem zakonom. Ali ne bi bilo bolj logično in pošteno do ljudi, da se ta zakon zavrne in da predlagatelji ali pa vlada predlaga parlamentu nov zakon? Sicer predlagatelji trdijo, da bodo do naslednje obravnave, se pravi do druge faze, upoštevali pripombe, tako pripombe, izglasovane na referendumu kot tudi pripombe strokovne javnosti. Kot člani opozicije pa seveda v tem ne vidimo nobenega pravega poroštva in se sprašujemo, ali bo temu res tako. Zgodi se namreč lahko - hipotetično ugotavljam -, da predlagatelji bodo upoštevali nekatere pripombe, da pa bo nekdo drug iz vrst vladajoče koalicije z amandmajem podobno pravzaprav to, kar je predlagano, tudi hotel obdržati, in da bo tako sprejeto. Kaj me oziroma kaj nas napeljuje v Novi Sloveniji k takšnemu razmišljanju? Poglejte, pred dobrima dvema letoma smo že v tem državnem zboru spreminjali ta zakon, in sicer smo ga takrat spremenili v tistem poglavju, ki govori o konfliktnosti interesov. Spremenili smo ga tako, da, kjer bi naj vlada odločala o nekem konfliktu, smo mi to odgovornost in to odločanje prenesli na ministrstvo za okolje in prostor. Mislim, da smo takrat v državnem zboru imeli pred sabo, če se pravilno spomnim, 14 ali pa 16 predlogov potencialnih investitorjev, ki so pač želeli nekaj investirati, in tega po obstoječem zakonu niso mogli realizirati. Drugo, ne še tako daleč nazaj, pomembno dejanje, ki se je zgodilo v tem parlamentu, je bil sprejem zakona o kmetijskih zemljiščih, in sicer tistega dela, ki govori o prometu kmetijskih zemljišč. Rad bi vas spomnil, da smo takrat po zaslugi vladajoče koalicije, ste, da ne bom rekel, da smo, ste ustvarili neko pravno praznino, neki določen čas pa zakona nismo imeli in še do danes ni bilo odgovora tudine na postavljeno vprašanje, koliko pravnega prometa s kmetijskimi zemljišči se je zgodilo v tistem času. Osebno sem prepričan, da je prišlo do prometa s kmetijskimi zemljišči tudi v Triglavskem narodnem parku in da je to pravzaprav bila ena od predpriprav na to drugo dejanje, to je spreminjanje tega zakona. Konec koncev vladajoča koalicija lahko, oziroma v prvi vrsti LDS, lahko ravna po svoje. Tako imamo danes v Lipici, na primer: minister Kopač smatra, da Lipica ni naravni spomenik in tako se iniciativa na tem področju prepušča privatnim ekonomskimi interesom. Namesto da bi Slovenija Lipico zavarovala kot kulturni spomenik najvišjega ranga, mi od tega odstopamo in tudi tukaj Liberalna demokracija s svojim zakonom in s svojim konceptom hoče, bi rekel, takulturni spomenik na neki način razgraditi. O tem seveda je potrebno povedati, da bo Lipica, če ne bo ostala tako, kot je, bo lipicanec v bodoče samo še navaden beli konj in pa Lipica v okviru Evropske unije ne bo izvrševala tistega, kar se od nje pričakuje. Konec koncev, ker imamo zagotovilo, da bodo poslanci vladajoče koalicije upoštevali na referendumu izglasovano odločitev, razen njihove besede ni tukaj nobenega drugega jamstva. Jamstvo bi bil novi predlog zakona, ki bi to že v sami začetni fazi vseboval. Glede na to, kako se "požvižgate" na nekatere referendumske odločitve, pred nedavnim referendum o zapiranju trgovin, je torej temu na besede težko verjeti in jaz sem tudi eden tistih poslancev, ki tudi temu takole na lepo ne verjamem. Mi se zavedamo, da je novi zakon, neki popravek zakona potreben, da je obstoječi zakon star več kot 20 let, da bi morali sprejeti neki novi zakon, ki bi prebivalstvo v tem delu življenje olahkotil ne otežil, vendar se nam zdi, da ta predlog zakona, ki ga predlagajo poslanci s prvopodpisanim kolegom, poslancem Vučkom tega ne predvideva v taki smeri. Ko smo razpravo prekinili, je bilo sprejeto, da se morajo do naslednje obravnave, do nadaljevanja razčistiti nekatere dileme. Pa sprašujem danes, ali so razčiščene nekatere dileme ali je razčiščeno to, kar prinaša 14. člen predlaganega zakona, ko govori o regionalni zasnovi in pa sprejetem aktu o urejanju, oziroma ko govori o regionalni zasnovi, ki bo sprejeta v skladu s predpisi o urejanju prostora. Kakšno funkcijo bo pri tem imel upravljalec parka? Iz tega zakona se da razbrati, da po novem pravzaprav nobene prave, da bo samo seznanjen s tem, kar se bo v parku dogajalo in da ne bo igral več te svoje funkcije upravljanja. Potem, ko govorite o varstvenem režimu, v členih 8, 9, 10 naštevate, kaj vse je prepovedano, katere dejavnosti so prepovedane, potem pa v 11. in 12. členu govorite o izjemah. Koncept zakona je takšen, da je načelno dovoljeno vse, kar ni prepovedano, tudi sam pa se približujem, oziroma v Novi Sloveniji se strinjamo z mnenjem Slovenske akademije znanosti in umetnosti, kjer pravijo, da bi moral zakon temeljiti na drugačnem konceptu, in sicer takšnem, ki bi se glasil, prepovedano je vse, kar ni dovoljeno. Da zaključim. To, kar predlagatelji zagovarjajo v navedenem zakonu, bo sigurno prineslo do sprostitve posegov v ta prostor, o tem ni nobenega dvoma. Vprašanje pa je, če bodo seveda imeli od tega korist prebivalci tega področja. Tudi ostala vprašanja, ki so tukaj bila takrat izpostavljena, kot je dilema sanitarnega odstrela, kar, že sedaj povem, ni isto kot odstrel bolne živali, ki ga predlagatelj omenja. Ta dilema ni razčiščena. Potem dilema v zvezi z ribolovom v osrednjem področju; po pravilih in pa predpisih ribiške zveze Slovenije tudi to ostaja odprto vprašanje.Rekreativna dejavnost v osrednjem področju. Ali to pomeni masovno rekreativno dejavnost ali je to samo rekreativna dejavnost za določene izbrance blizu političnim krogom vladajoče koalicije. Tisto, kar pa se mi zdi v tem zakonu najbolj zanimivo, pa je trditev predlagateljev, da ta zakon ne bo imel finančnih posledic za proračun Republike Slovenije. Vemo, da je takšna trditev bolj ali manj na trhlih nogah. Zanašati se na to, da bi naj imela ta področja, ki so v delu Triglavskega narodnega parka, le prednostno pravico pri kandidiranju za sredstva različnih kohezijskih skladov Evropske unije, je seveda preveč optimistično pričakovanje. Morate se namreč zavedati, da je tistih področij, ki si v Sloveniji prizadevajo dobiti določena sredstva za svoj lastni razvoj v Sloveniji veliko. In da je veliko potreb. Naj omenim samo nekatere. Haloze. Prepričan sem, da je tam situacija, kar se tiče možnosti ekonomskega preživetja, še večja. In tudi prebivalci Haloz se nadejajo, da bodo imeli prednostno možnost kandidirati. Potem so tu Goričko, ne vem, Kozjansko, Suha Krajina, da ne naštevam, da ne bom koga izpustil. Takšnih območij je več in pričakovanja predlagateljev, da bodo na podlagi tega zakona ljudje kar na veliko imeli neke prednostne bonitetne možnosti, se mi seveda zdi preveliko pričakovanje. Naj zaključim. V Novi Sloveniji smatramo, da bi ta zakon morali v parlamentu zavrniti in da bi predlagatelji - verjamem, da so zakon napisali dobronamerno - morali predlagati nov zakon, v katerem bi v prvi vrsti upoštevali referendumsko odločitev, kajti ta v celoti menja koncept tega zakona, in pa, seveda, upoštevati bi morali mnenja stroke ter vseh tistih aktov, ki jih je Slovenija na področju varstva narave v preteklosti že sprejela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo za razpravo dajem kolegu Samu Bevku.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Predlog zakona o Triglavskem narodnem parku je zelo zahtevna materija. Dosedanji javni odzivi, tudi strokovni, mu v glavnem niso naklonjeni. Avtorji zakona so posamezni poslanci, ki za seboj običajno nimajo dovolj široke strokovne ekipe. Temeljne sistemske zakone za posamezna področja običajno pripravi pristojno ministrstvo oziroma vlada. Tako je minister Janez Kopač že junija, ko smo prekinili splošno obravnavo, dejal, da je imela vlada zakon o Triglavskem narodnem parku v svojem programu že za leto 2001 in tudi za leto 2002, vendar so s pripravo besedila zamudili. Zgodil se nam je poslanski predlog zakona, je še dejal minister Kopačin obenem ugotovil, da to ni posebna ovira, saj je bil osnovni zakon iz leta 1981 že dolgo časa potreben posodobitve. Zaradi zahtevnih dilem, ki jih je pred nas postavil osnovni predlog zakona s prvopodpisanim poslancem Dušanom Vučkom, je kolega Miran Potrč junija predlagal, da se splošna obravnava zakona prekine, tako da bodo imeli predlagatelji zakona dovolj možnosti, da besedilo zakona uskladijo ter upoštevajo čim več pripomb zainteresirane strokovne javnosti in prebivalcev, ki živijo na območju Triglavskega narodnega parka. Tako je bila dana možnost, da bo s pomočjo številnih amandmajev pripravljen kar se da dober predlog za drugo obravnavo. Že kolega Janko Veber je na junijski obravnavi zakona odprl nekaj dilem, saj je ena stran zagovarjala, da naj narava sama uravnava življenje v narodnem parku, druga pa meni, da je pri tem potreben tudi človek. Ena takih dejavnosti je, na primer, lov. Očitno je, je še pristavil kolega Veber, da bo treba pridobiti še več strokovnih analiz, ki bodo utemeljile možnosti razvoja in ohranitev naravnih in kulturnih vrednot. Vsekakor so predlagatelji besedilo zakona izboljšali, kar v svojem mnenju, ki smo ga dobili na naše klopi včeraj, ugotavlja tudi vlada in navaja, da je novi predlog zakona v nekaterih delih boljši od prejšnjega. Vlada tudi opozarja, da bo v nadaljnji obravnavi treba zakon vsebinsko še dodelati in vanj vnesti predvsem rešitve, ki jih predlagajo pristojne strokovne ustanove, kot sta Zavod Republike Slovenije za varstvo narave in javni zavod Triglavski narodni park. Predlagatelji zakona so predlagali izločitev treh naselij iz območja parka, to so Ribčev Laz, Stara Fužina in Studor. Prebivalci so bili na referendumu proti izločitvi, zato moramo njihovo voljo, izraženo na referendumu, tudi spoštovati. Kljub temu pa mora zakon domačinom zagotavljati trajni razvoj in omogočati črpanje sredstev iz obstoječih skladov Evropske unije za ohranjanje narave in kmetijstva. Obenem mora zakon odpraviti neživljenjske prepovedi sedaj veljavnega zakona o Triglavskem narodnem parku. Še enkrat bi v zvezi s temi naselji izpostavil Studor. Vlada Republike Slovenije je leta 1994 predlagala, da se na poskusno listo svetovne dediščine pri Unescu vpišejo tri naravne in kulturne znamenitosti iz območja Republike Slovenije. Tako imamo že od leta 1995 na poskusni listi svetovne dediščine vpisane matični Kras, rudarsko mesto Idrijo in Bohinjske fužinske planine. Sestavni del tega zadnjega predloga je tudi naselje Studor z znamenitimi kozolci in kmečko hišo, ki s skupno streho povezuje bivalne in gospodarske prostore, hlev s skednjem, v funkcionalno enoto. Zato v celoti podpiram mnenje vlade, ki zahteva, da je potrebno ohraniti nespremenjeno celotno zunanjo mejo parka in temu primerno popraviti določilo 5. člena predloga zakona tako, da se zgoraj navedena naselja ne izločijo iz narodnega parka v območju bohinjske občine. Če parafraziram nekdanjega generalnega direktorja Unesca, Organizacije združenih narodov za izobraževanje, znanost in kulturo, Frederika Majorja, lahko rečem: Nikdar ne smemo pozabiti, da je varovanje preteklosti pomembno le, če spodbuja razvoj za prihodnost. Ne bi rad izničil prizadevanja predlagateljev zakona, zato bom danes glasoval za zakon. Toda v primeru, da predlagatelji za drugi obravnavo ne bodo upoštvali mnenja vlade in predlogov pristojnih strokovnih ustanov, moje podpore ne bo več. Hvala lepa.
Hvala. Besedo za razpravo ima kolega Ivan Božič.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Dober dan tudi gospodu ministru za okolje in prostor, ki vedno sedi v dvorani, kadar je govor o stvareh in zakonih s tistih področij, ki jih pokriva. Nekajkrat sem že v tej dvorani rekel, da pogosto govorimo tudi o stvareh, ki jih ne poznamo. Mislim, da zakon o Triglavskem narodnem parku zelo dobro poznam, poznam pa tudi Triglavski narodni park, poznam ljudi, ki živijo v parku, in tudi, kako se je prvi zakon 1981. leta sprejel in kako se ni sprejel zakon, ki bi moral biti o Triglavskem narodnem parku sprejet ob odkritju spomenika štirim prvim pohodnikom na Triglav, ker v Soški dolini nismo bili zadovoljni z njim. V tej dvorani se govori samo o Bohinju, kot da bi samo v Bohinju živeli ljudje v Triglavskem parku. Tudi v Soški dolini živijo. Ob pripravi zakona o Triglavskem narodnem parku sem najbolj skoraj vesel poglavja razvojne usmeritve v 15., 16., 17. in 18. členu, ki govorijo, kako bomo omogočili ljudem, ki živijo v parku, in tistim, ki bodo gospodarili s parkom, lažje delo in malo več denarja. Kajti brez denarja, s samim veseljem tudi visoko v gorah se veliko več ne doseže. Citirano mnenje vlade ni bilo prebrano do konca. V predzadnjem odstavku pravi vlada tudi tako: Zato še naprej podpiramo predlog. Ker gre za pomemben predpis, ki zadeva prihodnost našega edinega narodnega parka, bo predvsem vztrajala na upoštevanju strokovnih rešitev in zagotavljanja nadaljnjih življenjskih ter delovnih pogojev lokalnemu prebivalstvu." Zelo lepo napisano. In dobili ste vsi tudi mnenje Slovenske akademije znanosti in umetnosti in Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije. 7. točka na zadnji strani, ugotovitev: Upravljalec nima vpliva na gradnjo objektov v Triglavskem narodnem parku, s posegi v prostor pa je samo seznanjen. Sam trdim, da to ne drži in bom poskušal tudi dokazati. 24. septembra mi je direkcija Republike Slovenije za ceste poslala odgovor na moje vprašanje: "Zakaj še ni urejen del ceste Strmec-Mangart, predvsem na Mangartski planini, na Sedlu, ki še ni asfaltirana, ni modernizirana?" Odgovor je bil tak: "Zaradi naravovarstvenih razlogov [[po mnenju TNP naj bi ta odsek ostal nemoderniziran]] tega odseka ni možno uvrstiti v program modernizacij cest." In, res priložili so mi tudi mnenje Triglavskega narodnega parka z dne 10. septembra 1998. leta, kjer piše na drugi strani: "Ureditev počivališča v kilometru 11 300 na Mangartskem sedlu po našem mnenju ni smiselna, obcestni pas že služi kot prostor za parkiranje, druge ureditve in posegi v prostor niso potrebni." Ker se že drugič pogovarjamo o zakonu, zakonu o Triglavskem narodnem parku, ker v tej dvorani tudi sedi, vsaj sedeti bi nas moralo 90, verjamem da so in smo tudi planinci. Tisti, ki ste bili na Mangartskem sedlu ali pa, ko boste, se zavedajte, da cesta na vrhu ni urejena zaradi želje Triglavskega narodnega parka. Ne pa zaradi tega, da kdo mi imel denarja ali ni želel ceste urediti. Rečeno mi je bilo junija meseca, ko se je govorilo "prinesite en dokument, ki govori, da se je prebivalcem naredila škoda" - tu ga imate in o njem razpravljajte. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem zdaj kolegu Jožetu Tanku.
Hvala za besedo. Vse prav lepo pozdravljam. Najprej bi malo protestiral, ker smo bili prikrajšanji za tisto, kar smo na nek način želeli razčistiti pred razpravo, in ker ste nam želeli vsiliti tisto, česar pravzaprav nismo potrebovali in za kar nismo zaprosili. Sicer pa danes obravnavamo enega tistih zakonov, ki vznemirjajo in razburjajo, in to ne samo strokovno in politično javnost, ampak dogajanje zbuja precej odpora tudi med državljani, med prebivalci, še posebej pa med domačini na bohinjski strani. Ti so se referendumsko več kot 80% odločili proti in opredelili proti spremembam meja v parku. Prepričan sem, da bi, če bi takrat dali na glasovanje še kaj drugega, recimo cel zakon, da bi podobno usodo doživelo tudi celotno zakonsko besedilo. In skoraj prepričan, da bi se nekaj podobnega zgodilo tudi v primeru, če bi dali ta zakon na glasovanje na referendum tudi na nacionalnem nivoju. Vendar pa nas danes upravlja politika, ki se ne meni ne za mnenje občanov ne za mnenja državljanov, pogosto ignorira mnenja najbolj poklicanih, to je stroke, še manj pa je pripravljena upoštevati glas ljudstva, da o preziranju mnenj in pripomb opozicije niti ne govorimo. To je politika, ki ne pozna koraka nazaj, ki si ni sposobna vzeti časa za preverbo, za uskladitev in za premislek. To je na nek način politika jurišnikov, ki zaradi občutka neizmerne moči in pa, lahko rečemo, tudi nadutosti podira vse pred seboj. Tako se vrtimo v začaranem krogu razkazovanja totalne in totalitarne moči in demokratičnih uporov ljudstva na referendumih. Ti so skorajda vedno uspešni, zato je celo arogantna vlada in pa večina v državnem zboru prisiljena v naknadne popravke zakonov, seveda po predhodno zapravljenih in potrošenih 500 ali 600 milijonih tolarjev, ki bi jih lahko porabili za povsem druge namene, recimo za refundiranje, subvencioniranje šolskih prevozov, šolskih knjig in še česa podobnega. Tako smo povsem po nepotrebnem postali evropski in svetovni prvaki po številu referendumov, tudi prvaki po številu ali pa po deležu uspešnosti uporov ljudstva na referendumih. In referendumi ostajajo še tista zadnja slamica, za katero se lahko primejo nezadovoljni in pa prezrti državljani. Draga šola zavračanja posiljenih in slabih zakonov aktualne oblasti ne pripelje do tega, da bi se vprašala, zakaj se to dogaja, ampak predvsem se ta oblast ukvarja s tem, kako bi te upore preprečila, kako bi jih omejila in vsi ti upori so naperjeni predvsem proti ozkim lobističnim ali pa tudi ideološkim projektom. Prav oboji demokrati, oboji vladajoči demokrati, tako liberalni kot združeni, intenzivno iščejo podporo za rešitve, ki bi omejile oziroma preprečile vpliv volivcev oziroma državljanov. Mislim, da inštrument bohinjske trme, ki smo mu priča pri obravnavi tega zakona, ni najprimernejši način za uveljavitev politične volje večine v tej državi, zato naša poslanska skupina podpira napore strokovne javnosti, da se razprava o zakonu preloži na čas, ko bodo usklajena tako strokovna izhodišča kakor tudi strokovne rešitve. Seveda je treba tudi povedati, da je potrebno ob tem upoštevati tudi pripombe in mnenja civilnih združenj državljanov pa tudi prebivalcev in lastnikov zemljišč v območju Triglavskega narodnega parka, ki bodo konec koncev edini varuhi in vzdrževalci parkovnega režima in pa parkovnega življenja. Rad bi v nadaljevanju navedel nekaj proceduralnih razlogov, ki nas nekako ovirajo, da bi podprli proceduro, kasneje bom navedel tudi vsebinske razloge. Prvič. Lahko povemo, da postopek, ki ga vodi vodstvo državnega zbora pri obravnavi tega zakona, ni skladen z veljavno zakonodajo, ni skladen z zakonom o urejanju narave, ohranjanjem narave. Predvsem so predlagatelji obšli strokovne podlage, saj jih niso nikjer niti navedli niti opozorili na neskladja oziroma kolizijo rešitev s strokovnimi podlagami. Strokovne podlage je namreč potrebno pri vsaki spremembi aktov o zavarovanju upoštevati ali pa na novo izdelati. Te ugotovitve veljajo še posebej za prav najbolj zavarovana in ohranjena območja, med katera območje Triglavskega narodna parka zagotovo sodi. Ta zakon pa je po vsebini akt o zavarovanju. Druga pripomba se nanaša na objavo oziroma najprej bi rad opozoril, da bi moral akt vsebovati ustrezne kartografske priloge in o vloženem aktu bi moral ustanovitelj parka v tem primeru je to državni zbor, pripraviti seznanitev javnosti. Kajti ta zakon predvideva tako spremembo meja zavarovanega območja kakor tudi spremembo varstvenih režimov. Pred sprejemom bi morala biti opravljena tudi javna razgrnitev in javna obravnava. Za izvedbo teh omenjenih postopkov je po zakonu o ohranjanju narave zadolžen ustanovitelj, to je državni zbor, in kolikor sem seznanjen, je predsednik državnega zbora prezrl opozorilo strokovnih služb te hiše in spustil zakon v proceduro in s tem povzročil vse nadaljnje zaplete. In mislim, da lahko na tem mestuizrečem tudi kritiko predsedniku državnega zbora, ki je popustil koalicijskemu "valarju". Prav tako je bil o pomanjkljivostih, postopkovnih pomanjkljivostih in neskladnostih obveščen tudi kolegij državnega zbora, in ta je kar dvakrat obravnaval to, ko je uvrščal predlog zakona na dnevni red državnega zbora, vendar menim, da kolegij ni ustrezno odreagiral. Drznem si reči, da je bil zlorabljen tudi sklep, ki smo ga sprejeli na prejšnji redni seji, in sicer, ta je predvideval obravnavo tega zakona po razčiščenju spornih in odprtih vprašanj. Če bi bila ta vprašanja razčiščena do te seje, to se pravi, do te septembrske seje, bi bilo to možno opraviti na tej seji. Vendar iz vseh komentarjev, iz vseh obravnav, razprav, dopisov, sklicevanj javnih razprav, je povsemočitno, da ta strokovna izhodišča, strokovna mnenja niso usklajena in je velik razkorak med vsebino zakona in med tistim, kar predlaga, kar utemeljeno predlaga stroka. Zato menim, da je kršen sklep 28. seje državnega zbora. Razčiščene so, kot sem rekel, najbolj elementarne vsebine, vendar niso razčiščene tudi še nekatere druge, očem nekoliko prikrite vsebine, ki se zaradi teh večjih sistemskih vprašanj niso niti odprle. Vendar kljub temu se ta postopek nadaljuje. Rad bi ob tem povedal, da je stroka, ne glede na politično poreklo, enotno zavrnila ta predlog zakona, čeprav se stroka strinja, da je potrebno zakon popraviti. Vendar besedilo, ki je predloženo, je bilo enotno zavrnjeno. Vsi se strinjamo, tudi v naši poslanski skupini, da je treba zakon popraviti posodobiti. Vendar pa se verjetno nihče ne strinja, da se zakon poslabša. Več kot očitno je, da predlagatelji ponujenega časa niso izkoristili za razčiščenje in razčiščevanje spornih strokovnih vprašanj, ampak so verjetno vračunali, da bosta prah in čas pokrila vse dileme in otopila odpor do rešitev, do spornih rešitev zakona. Nam se zdi povsem neprimerno vztrajanje pri obravnavi zakona, zaradi navedenih vprašanj. In moram poudariti, da odločno nasprotujemo takemu načinu in takemu pristopu, ki ga v državnem zboru uveljavlja koalicija štirih poslanskih skupin, to je Liberalne demokracije, Združene liste, Slovenske ljudske stranke in pa DeSUS-a. Rad bi opozoril, da vsebina tega zakona posega tudi v vsebino nekaterih drugih zakonov in v tem delu nas predlagatelji na to niso niti opozorili niti niso teh interaktivnih učinkov niti obdelali, posege v zakon o financiranju občin, tudi v zakon o skladnem regionalnem razvoju, morda tudi v zakon o urejanju prostora. Opozoril bi rad tudi, da ima ta predlog zakona neposredne finančne posledice za državni proračun, čeprav je v obrazložitvi navedeno, da teh posledic ni. Vendar, kdor zakon bere, lahko ugotovi, da so te posledice več kot očitne. Nadalje, prej sem v uvodu povedal, da javno obravnavo lahko skliče samo ustanovitelj, to je državni zbor. Ne more je sklicati nihče drug, ne prizadeta občina ne poslanec in moram reči, da je poslanec Vučko v tem primeru sklical javno predstavitev oziroma tudi na nek način javno obravnavo, obdeloval te pripombe, delal recenzijo, povzetke, ugotovitve, pisal, kaj je upoštevano in kaj bo upoštevano in kaj ni upoštevano. In mislim, da je po tej plati zelo izrabil inštitut poslanca, kajti za to svoje početje ni imel nobenega mandata ustanovitelja, to se pravi državnega zbora. Na tak način postane tudi vprašljivo izkazovanje pravnega interesa pred ustavnim sodiščem. Rad bi opozoril tudi na minipuliranje s podlogami. Vedeti moramo, da, ali pa skoraj prepričan sem, ali pa prepričan sem, da skoraj sem, da je poslanec, da vsaj podlogi, ki sta bili predloženi pri zakonu in tista, ki je bila postavljena v preddverju državnega zbora, nista bili identični. Da ne rečem, da pri vseh teh drugih javnih predstavitvah se uporabljajo različne podloge, ne pa podloga, ki je navedena v Poročevalcu, in s tem se tudi dela na nek način svojevrstno balansiranje in pa manipuliranje. Posebno pozornost v javnosti in tudi pri nas vzbuja nevključevanje ministrstva za okolje in prostor v vsa ta javna dogajanja na tem prostoru. Jaz mislim, da je ministrstvo za okolje in prostor tisto, ki je s strani vlade najbolj poklicano, da skrbi za naravno dediščino, za ohranjanje in varovanje naravne dediščine. Vendar ministrstvo se je previdno umaknilo, prepustilo pobudo štirim poslancem iz štirih poslanskih skupin in čaka, kaj se bo skozi te procedure pravzaprav zgodilo. Sedaj smo pa dobili na mizo mnenje, ki pravzaprav to početje, spreminjanje parka, varstvenih režimov in tudi ostalih stvari, celo podpira. Navsezadnje je zadaj tudi referendumska odločitev v Bohinju. In rad bi samo še to opozoril, če bomo s tako proceduro nadaljevali, obstaja velika verjetnost, da se bo o tem zakonu zgodil tudi naknadni referendum. Upam, da ne bo že prej popravljen zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Vendar kaže, da bodo šle vse te zadeve v to smer. Obstaja pa tudi vrsta vsebinskih razlogov, zakaj tega zakona ni možno podpreti. Prvič, rad bi povedal, da ni nobene ustrezne analize niti sedanjega še manj bodočega stanja v parku. Mi poslanci bi pričakovali verjetno vsaj kakšno "swot" analizo, kibi na eni strani obdelala prednosti, na drugi pomanjkljivosti, ki bi nekaj povedala o priložnostih in nevarnostih pa še kaj drugega, ampak to je pravzaprav minimum, kar bi pričakovali. Vendar lahko ugotovimo, da tega ni. Prav tako ni jasno in nikjer posebej razdelano, stroka pa je na jasnem stališču, da se bo to zgodilo. Nikjer ni napisano, kaj pomenijo spremembe varstvenih režimov in pa s tem tudi dopustnih posegov v prostor, ki bodo zagotovo uveljavljeni, vsaj v takem delu, kot so predpisani, in to se bozagotovo slej ko prej zgodilo in raje v večjem kot v manjšem obsegu. In ni jasno, ali se bo zaradi teh dovoljenih dopustnih posegov v prostor oziroma sprememb varstvenih režimov tudi ohranila dosežena kategorija parka. Lahko se nam zgodi, da bomo skozi spremembo tega zakona oziroma tega akta o zavarovanju dobili samo še en pokrajinski park več, ki bo resda imel spredaj Triglavski krajinski park, vendar lahko se nam tudi to zgodi, in na to opozarja že ves čas stroka. In dileme tu so odprte, predlagatelj trdi eno, stroka drugo in mislim, da obstaja dovolj utemeljen razlog, da se v tem delu potegne zavora. Prav tako se spreminjajo s tem predlogom tako zunanje meje parka kakor tudi notranje meje parka in moram reči, da nam je bila ta sprememba mej, predvsem teh notranjih mej, kar nekako podtaknjena, na to ni bil v tekstu nihče opozorjen. Kar je še nadalje evidentno v tem vsebinskem delu, je to, da se na nek način dela lustracija uprave parka. Kajti upravljanje nad prostorom ali pa s prostorom parka prevzamejo občine vsaka na svojem področju, tako da nimamo več neodvisnega nadzornika. Obstaja sicer tam neka rešitev, ki tudi vključuje upravo parka, vendar to ni več neodvisen nadzornik, ampak je tam ta neodvisni del podvržen lobističnemu delu. Prav tako se iz vsebine zakona da čutiti, da bodo izvedeni številni črni posegi oziroma izvedene legalizacije številnih posegov v prostor. In da bo s tem narejena tudi dodatna sprostitev posegov. In v tem zakonu je čutiti, da se je s to legalizacijo najbolj obremenjevala uprava parka in se ji je potem tudi, zaradi tega, očitala togost in neživljenjskost. Vendar, po našem mnenju je bila pravna uprava parka tista, ki je zavirala, preprečevala intenziven napad na obalo Bohinjskega jezera in pa na celotno področje zavarovanega območja. Iz tega postaja nekako vse bolj očitno, da je bila uprava parka pod močnim pritiskom lokalnih in drugih veljakov, ki čakajo v ozadju in ki želijo pozivati posamezne dele najbolj varovanega in ohranjenega predela slovenskega ozemlja in napraviti na območju parka nekakšen bohinjski Bernardin. Verjetno se je pod tem pritiskom znašlo tudi ministrstvo za okolje in prostor, ki se je zaradi tega tudi povsem odmaknilo od dogodkov in vso igro prepustilo štirim poslancem. In tako ravnanje ministrstva si na nek način zasluži še posebno kritiko. Saj je s svojim neodzivanjem v dosedanjem poteku razprav pokazalo, kakšen odnos ima do naravnih vrednot in do varovanja okolja. In mislim, da je kar žalostno, da se v teh nekaj mesecih valjanja zakona po poslanskih klopeh ni ministrstvo odzvalo in nismo dobili do včeraj nobenega pisnega izdelka MOP-a na temo o Triglavskem narodnem parku. Jaz mislim, da je to tudi velika naravna katastrofa. In vlada bi morala nujno ukrepati, saj je tako ravnanje pristojnega in odgovornega ministrstva in ministra povsem nedopustno. Potem je napisano v zakonu, da se upošteva načelo, da je v območju Triglavskega parka dovoljeno vse, kar ni prepovedano. Jaz mislim, da to izhodišče za območje, ki ga obravnava zakon o Triglavskem narodnem parku, ni primerno in bi veljalo uzakoniti drugo, to se pravi, da velja vse tisto, kar je z zakonom izrecno navedeno. Vse ostale, kasnejše ideje, ki so, kot vemo, neizmerne, pa bi kazalo prepustiti kasnejšim popravkom zakona. Poleg tega ima zakon tudi to pomanjkljivost, da ne predvideva nobenih sredstev za odkupe zemljišč v zavarovanem območju. Vemo, da bi morala država kot lastnik igrati na tem področju aktivno vlogo, če bi hotela tudi aktivno izvajati vlogo zavarovanega območja, vendar to očitno ni v interesu Prav tako, kljub temu, da je v uvodu nekako to obrazloženo, ni predvidenih nobenih nadomestil za omejeno in parkovnemu režimu prilagojeno rabo ali pa obdelavo odprtega prostora. Prav tako je zanimivo, da predlagatelji ne predvidevajo nobenih odškodnin kot nadomestilo za omejevanje lastninske pravice, ki jo prinaša ta zakon ali drugi predpis. Menim, da bi to moralo biti tudi eno pomembnejših določil zakona, ki naj bi prispevalo k izenačitvi pogojev lastništva in upravljanja s premoženjem v območju parka. Vendar tega v tem zakonu ni. Pozornost predlagatelja zakona je namenjena predvsem turbo generaciji. Prav tako je v 18. členu zapisana neka ekskluzivna rešitev, ki ruši obstoječi sistem sofinanciranj investicij s strani države. Kajti tu se predvideva, da bi se za projekte in investicije, ki se nanašajo na varstvo in razvoj parka, dodelilo kar 80% sofinanciranje. Kar po domače pomeni, da investitor plača samo DDV. Vso ostalo degradacijo pa bi plačala na tem področju država. V naši poslanski skupini smo pričakovali, da se bodo predlagatelji lotili zakona o Triglavskem narodnem parku mnogo bolj strokovno. Predvsem zato, ker imajo na razpolago močno strokovno in politično podporo znotraj svojih strank, svojih poslanskih skupin. Navsezadnje ima na razpolago tudicel državni aparat z vsemi udeleženimi ministrstvi in njihovimi podpornimi službami in navsezadnje tudi očitna podpora kapitala. Vendar od vsega tega ni nič. Dobili smo pač en invaliden, nepopoln zakon. Rad bi povedal, da smo že pri obravnavi zakona o urejanju prostora imeli pomisleke ravno nad neuravnoteženimi rešitvami, ki omogočajo skoraj svobodno odpiranje kmetijskih zemljišč za pozidavo. Seveda mi v naši poslanski skupini takrat nismo računali, da bo prvi večji napad izveden ravno v območju Triglavskega narodnega parka in da se bo ravno tu poskušala izvesti lustracija slovenske identitete. Saj je vsem znano, da se Slovenci radi ponašamo, celo identificiramo z rajem pod Triglavom. Žalostno pa je, da je za večino državljanov Triglav in park okoli njega tudi vrednota, medtem ko je za predlagatelje le sredstvo. Ob tem bi rad opozoril tudi še na pobudo za spremembo državnih simbolov, ki jo je v proceduro vložil poslanski kolega Školč, ki nekako se kar vklaplja v vse te spremembe okrog Triglavskega narodnega parka in tako naprej. In očitno bomo počasi dobili kot simbol v našem grbu Storžič ali pa kakšen drug vrh. Poslanska skupina se strinja, da je potrebno zakon spremeniti, vendar se ne strinjamo z načinom in s pristopom, niti s postopkom, ki je povsem, po domače povedano, "razštelan" in neusklajen z zakonodajo. Zavedamo se, da na mlahav zakon, brez hrbtenice, ni možno obesiti ničesar, zato bomo v naši poslanski skupini zaradi velikih neskladnosti, zaradi nedomišljenih rešitev in pristopa, čemur oporeka vse javno, strokovno in javno mnenje, predlagali, da se zakon zavrne. In kot že rečeno, ga tudi ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Sedaj bom na željo predlagatelja in v skladu s 4. točko 66. člena poslovnika dal besedo predlagatelju, da bi pojasnil, kako so izvršene zahteve državnega zbora o prekinitvi te razprave in da bi že imel možnost odgovoriti na nekaj dilem, ki so bile v času te razprave izpostavljene. Zatem bo pa predstavnica zakonodajnopravne službe odgovorila na zahtevano proceduralno vprašanje. Kolega Dušan Vučko, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči, in obenem tudi opravičilo, da seveda v tem trenutku še ne mislim govoriti o tistem, kar sem želel uvodoma, bi pa seveda neke dileme ali pa pojasnila v zvezi s tem, kar je bilo sedaj povedanega. Prvič. Referendum bo spoštovan in včeraj je bilo v tej dvorani slišati o zaupanju, solidarnosti. Če seveda opozicija ne verjame koalicijskim strankam, ki so se že na junijski seji obvezale in poslancem, da bomo spoštovali voljo prebivalcev, potem je to vaš problem, ne naš. Drugič. Rečeno je bilo, da je bila povzročena namenoma neka pravna praznina v zvezi z zakonom o kmetijskih zemljiščih. Gospod kolega Sok, seveda treba je povedati, da zakon o ohranjanju narave je še vedno veljal in da je lahko država uveljavljala predkupno pravico na območju parka za vsa tista zemljišča, ki so šla takrat v prodajo. Regionalna zasnova je bila, kakšna je funkcija Triglavskeganarodnega parka. Mi v ta zakon nismo zapisovali posebej, zapisano pa je, da se regionalna zasnova prostorskega razvoja na območju parka sprejme po pravilih, ki jih določa ZUreP in tam notri si preberite, kakšna je vloga vseh tistih. Jasno pa, da ima javnizavod Triglavski narodni park predvsem aktivno vlogo. Izhodišče za vse to bo pa zakon, ki določa določene kriterije, varstvene režime. Tako, da okoli tega ne vidim kakšnega pretiranega problema. Moti vas ali skrbi vas, kolega Sok, rekreativna dejavnost, masovna rekreativna dejavnost. Masovna rekreativna dejavnost poteka v parku že vrsto let. Ta zakon ravno ima določbo, ki naj bi omogočala omejevanje prometa, da bi se to nekoliko, vsaj kar se tiče motoriziranega prometa, zmanjševalo. Če je masovna rekreativna dejavnost za vas, ne vem, pohodništvo, planinstvo, park ni samo zato, da se bodo, je namenjen tudi temu, da ga ljudje obiskujejo, da doživljajo to naravo in to je prednost. Jaz mislim, da o tem tudi ni pretirane skrbi treba gojiti. Glede določb o prednosti, ki je zapisana v zakonu "pravnim in fizičnim osebam" z območja parka. In v povezavi s tistim, kar je kolega Tanko izpostavil, češ, da je to nek presedan, investicije razmerje 80:20. Poglejte, predlagatelji smo jasno zapisali in to menimo, zatrjujemo še danes. Na vsakršen koli način smo se želeli izogniti kakršnim koli nadomestilom "ad hoc". S plačilom, ne vem, 100, 200 evrov na leto nekomu seveda bomo dosegli, da bo postalo območje Triglavskega narodnega parka z vsem zaledjem v robnem območju rezervat, razvojne spodbude ljudi se bodo pobile na mah, kar pa seveda ne pomeni, da vsak lastnik zemljišča, kateremu je zaradi teh določb povzročena škoda, da nima odškodninskega zahtevka v skladu z zakonom o ohranjanju narave. In če je nekaj že nekje urejeno, potem ni potrebno še enkrat urejati v tem zakonu. Gospod Tanko je govoril o politiki jurišnikov nadutosti, današnji Mag govori o desantu na Bohinj. Ne vem, kot da smo v vojnem stanju. Veste, ne pristanem na diskvalifikacijo, da je nekdo nadut, če se je pripravljen pogovarjati, dogovarjati, usklajevati, poslušati argumente. To ni nadutost, to ni jurišnik. In omenjena bohinjska trma je občudovanja vredna. Vendar, ta trma bohinjska je obvarovala območje in najbrž tudi trentarska, bovška trma. Ti ljudje so obvarovali naravo takšno, kot je, da jo je lahko država leta 1981 zavarovala. Kolegu Ruparju popuščajo tablete tako, da bi prosil predsedujočega, da me ne moti. Javna predstavitev in javna razgrnitev. Po zakonu o ohranjanju narave je bila javna predstavitev opravljena in namen te javne predstavitve po zakonu o ohranjanju narave je seznaniti z določbami zakona tudi prebivalstvo. Ne bi ponavljal, dokumenti so, kje vse so bile opravljene javne predstavitve. Ne drži trditev, da smo predlagatelji želeli manipulirati s kartami. Za tisto, kar je bilo v osnovnem tekstu predlagano s spremembo meja, so bile karte predstavljene. Na ta tekst je Vlada Republike Slovenije dala mnenje, da je potrebno tudi na ostalih območjih parka razdeliti robno in osrednje območje. Razmejitev med robnim in osrednjim območjem je povesem povzeta po mnenju vlade, za vlado so pa pripravile to strokovne institucije, če želim poudariti javni zavod Triglavski narodni park in pa zavod za gozdove. Tako da v ta del seveda predlagatelji v nadaljnji fazi nismo želeli posegati. Tudi danes je bila izrečena trditev, da je stroka enotno zavrnila zakon. Mi predlagatelji dajemo posebno težo predvsem mnenju, predlogom Slovenske akademije znanosti in umetnosti ter Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije. Na podlagi posveta, ki je bil opravljen 22. septembra, na katerem so sodelovale različne nevladne organizacije, ki so povedale svoje stališče do tega zakona, je akademija skupaj s svetom oblikovala neko sumirano stališče in tisti, ki je korekten in ki prebere to stališče, nikjer ne bo zasledil stavka, da odločno zavrača ta zakon. Seveda pa predlagatelji tudi nismo nikoli zatrjevali, da je zakon brezmadežen, bom jaz povedal, da nima mogoče v sebi nekih rešitev, ki povzročajo dvom, zaskrbljenost, da bi lahko z napačno interpretacijo dopuščali neke posege v prostor ali karkoli, kar bi v končni fazi se rezultiralo kot napačno. Vendar, dobro vemo, kakšna je procedura. V tej fazi proceduralno seveda nismo uspeli in nam ni bilo možno, da bi seveda v tem tekstuže spreminjali, smo pa naredili veliko iz prvega teksta do tistega teksta, ki je bil nadomesten. Nadomestni tekst je posledica stališč in pripomb, ki so bile dane na javnih predstavitvah. Dokumentacija, ki je predložena državnemu zboru, stališča do teh pripomb so povsem jasna. Nekatere pripombe smo upoštevali v sedaj veljavnem tekstu, ki je objavljen v Poročevalcu številka 44 in teh je kar nekaj, tudi pripombe javnega zavoda Triglavski narodni park. Seveda, zakon v tem pogledu je "lex specialis" in se nanaša na specifično področje, zato ima določene rešitve, ki posegajo na neki način tudi v druge zakone, ampak gre za "lex specialis", kjer želimo predlagatelji, predvsem v tem zakonu, dati tudi razvojno komponento. Pozidava, uporabljeno je bilo ime, trditev bohinjski Bernardin. Gre za skrb, ki je povsem legitimna, upravičena pa najbrž tudi. Skrb za to, da se bo obala Bohinjskega jezera pozidala. Obala Bohinjskega jezera se ne bo pozidala, in se ne more pozidati. Ob upoštevanju sedaj veljavnega zakona o Triglavskem narodnem parku, ob upoštevanju sedaj predlaganega zakona o Triglavskem narodnem parku in ob upoštevanju zakona o varstvu kmetijskih zemljišč, zakona o vodah. To pa ne pomeni, da to območje ne bo doživelo kakšne nove gradnje, kje drugje. To ne pomeni, da ne bodo obstoječi hoteli obnovljeni, ampak o tem mislim, da ni potrebno, tema tega zakona je kje drugje. Ampak Bohinjsko jezero s tako občutljivim jezerskim poljem je povsem zaščiteno v tem smislu, da bi lahko kdorkoli, kadarkoli, še tako bogat investitor zgradil tam hotel, predvsem tudi zato, ker je lokalna oblast v bohinjski občini že zdavnaj dojela, da Bohinj ne sme in ne more postati Bled, da hoče imeti specifično ponudbo, vendar pa je potrebno tudi urejati komunalno infrastrukturo in ostalo, kar sodi v nek sodoben turizem tovrstnega tipa. Toliko v tem delu. Se bom pa še, potem ko bom prišel na vrsto, zlasti dotaknil, kakšno je stališče predlagateljev do mnenja Slovenske akademije znanosti in umetnosti in pa Sveta za varstvo okolja Republike Slovenije.
Hvala lepa. Z oziroma na imensko navedbo dajem repliko kot veleva poslovnik. Ne polemiko, popravek navedbe, ki je bila.
Malo časa mi je še ostalo. Poslanec Vučko trdi, da ima uprava aktivno vlogo. Glejte, v petem odstavku 14. člena piše, z izdanimi upravnimi dovoljenji za poseg v prostor so upravni organi, pristojni za njihovo izdajo, dolžni seznaniti upravljalca parka. Ker nimam več, ne bom razlagal, se pravi, nekaj izdajo in samo upravljalca parka seznanijo. Potvorili ste mojo izjavo, češ, da me skrbi masovna rekreativna dejavnost. Rekel sem, da to vprašanje ni rešeno. Skrbi me, ko boste zadeve do konca sprivatizirali, da bo prišlo do omejevanja rekreativne dejavnosti in, da bo potem naslednja faza, to, kar časopisi že nekako predvidevajo in kar se piše, da bo potrebno vse plačati, da se bo vse zaračunavalo. Na takšen način se bo pravzaprav to področje narodnega parka za večino Slovencev začelo zapirati. Govorimo pa o narodnem parku, tako da vas v teh navedbah, spoštovani poslanski kolega Vučko, popravljam. Še enkrat pa trdim, to, kar vi pravite, takšne aktivne vloge uprava pri nastajanju regionalne zasnove nima ali pa jo vi samo predvidevate, medtem ko ste v sam zakon zapisali bistveno drugače. Ta 14. člen je izredno, izredno vprašljiv. Jaz mislim, da ga boste morali do druge faze, če bo danes to sprejeto, mislim pa, da bo, ker imate v koaliciji zadostno večino, boste pa morali temeljito popraviti. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj prosim za mnenje zakonodajno-pravne službe na vašo zahtevo, ali so izpolnjeni vsi pogoji, da lahko danes nadaljujemo s tem delom. Hvala. Prosim.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani zbor! Naši službi je bilo zastavljeno vprašanje: Ali ta procedura v zvezi s tem zakonom poteka oziroma je potekala v skladu z zakonom o ohranjanju narave? Lahko rečem, da je služba ves čas opozarjala, da je v tem primeru zakon dejansko tudi akt o zavarovanju širšega območja v skladu z zakonom o ohranjanju narave. Zato mora seveda vsebovati vsebine, ki jih predpisuje zakon o ohranjanju narave za tovrstni akt. Najprej je treba v skladu z 49. členom, da navede, za katero naravno vrednoto gre, namen zavarovanja, pravila ravnanja, določitev načina upravljanja nalog, potrebnih za dosego tega namena. To se pravi po vsebinski plati. 53. člen pa določa tudi, da morajo biti določene meje in da mora biti priložena karta oziroma topografski načrt kjer bodo pravzaprav razvidne meje in razmejitve do parcele natančno. Na te zadeve smo ves čas opozarjali tudi predlagatelja, pa tudi kolegij, kot je bilo pravzaprav že navedeno. Po naših informacijah v tem trenutku ta del pravzaprav niti ni sporen. Kot vemo, je tudi karta pravzaprav predložena na vpogled oziroma je bila razgrnjena, če se ne motim, v prejšnjem delu splošne obravnave. Kar se tiče nadaljnjega postopka, je v 58. členu zgolj določeno, da mora ustanovitelj javnost seznaniti z osnutkom aktov o zavarovanju, s katerim so ustanavljali širše zavarovano območje na javni predstavitvi. Celoten koncept zakona o ohranjanju narave je temeljil na zavarovanju s strani vlade kot ustanovitelja zavarovanega območja. Vendar se je naknadno dodal zadnji odstavek v 55. člen, v katerem narodni park izjemnega pomena lahko ustanovi državni zbor z zakonom. Za ta primer pa postopek ni posebej določen. Tako se srečujemo s pravno praznino. Za zapolnjevanje pravnih praznin uporabljamo zakonsko analogijo kot ustaljen način tolmačenja. Zato je bilo treba prenesti vse tiste zahteve, ki jih zakon postavlja za javne obravnave, kadar zavarovano območje ustanavlja vlada, v pogoje poslovnika državnega zbora, s katerim je opredeljen zakonodajni postopek. Glede na to smo menili, da je pravzaprav eden bistvenih kriterijev ta, da so prizadeta območja in ljudje na njih seznanjeni z režimi, kakršni jim "pretijo" v aktu o zavarovanju tega območja, da lahko dajo nanj pripombe in da se predlagatelj do teh pripomb opredeli in jih s strokovnimi argumenti sprejme ali zavrne. Po naših vedenjih so bile te javne razprave po vsebini opravljene - na to smo tudi opozarjali, da je seveda to srž javne razprave, kar je treba tudi državnemu zboru predstaviti. Nimamo pa v rokah nobene norme, ki bi prepovedovala ali zapovedovala, kdo, po kakšnem sklepu in po katerem pooblastilu tako razpravo pravzaprav vodi. S tega vidika menimo, da je v tem hipu najbistveneje, da državni zbor razpolaga z mnenjem prebivalcev na tem območju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O tem ne bomo razpravljali. Medtem se je za besedo javil minister za okolje, prostor in energijo, gospod mag. Janez Kopač, ki ga lepo pozdravljam, ker ob začetku še ni bil navzoč. Dajem besedo v skladu s 66. členom poslovnika državnega zbora. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Vlada je na ta predlog zakona o Triglavskem narodnem parku svoje mnenje podala 8. maja in v njem izrazila podporo za sprejem predloga zakona, ki ga je takrat v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Vučkom, ob upoštevanju nekaterih pripomb. Ta predlog zakona je bil kasneje nadomeščen. V tem novem tekstu vlada ugotavlja, da so predlagatelji upoštevali večino pripomb, ki jih je vlada podala v svojem mnenju, ne pa čisto vseh. Dejstvo pa je, da je predlog zakona izzval široko javno razpravo o pomenu narodnega parka in zahtevo o nujnem zagotavljanju tega statusa tudi v prihodnje. Za razjasnitev stališč prizadetih ljudi je bil organiziran celo poseben referendum in njegov rezultat je potrdil - kar nas veseli - večinsko strinjanje z ohranitvijo dosedanjega poteka zunanje meje narodnega parka. Naj ob tem poudarim, da tako široke javne razprave praktično ni bil deležen noben drug zakon, ki smo ga v preteklosti obravnavali. Z ozirom na ta izjemno širok odziv javnosti do rešitev v predlaganem zakonu so se predlagatelji kasneje povezali s pristojnimi strokovnimi ustanovami s področja varstva narave. To povezovanje, moram posebej poudariti, je bilo vzpostavljeno v dogovoru z ministrstvom za okolje, prostor in energijo in tudi z našo pomočjo. Ministrstvo je z gospodom Dušanom Vučkom sodelovalo pri oblikovanju ter umeščanju novih rešitev v že vloženi novi predlog zakona, upoštevajoč tudi odzive in pripombe iz reakcij širše javnosti na prvotni predlog. Poleg pripomb o spremembi meja, ki smo jih že posredovali, menimo oziroma imamo še dva pomembnejša predloga. Najprej je po našem mnenju treba ohraniti nespremenjeno celotno zunanjo mejo parka in temu primerno popraviti tudi določbo 5. člena predloga zakona, tako da se ne izvede predlagani umik naselij iz parka v območju bohinjske občine. In drugič, vlada opozarja, da bo treba v bodoče vnesti v zakon nekatere rešitve, ki jih predlagata predvsem za to pristojnistrokovni instituciji, zavod za varstvo narave in pa javni zavod Triglavski narodni park. Gre za korekcije 13., 31. člena predloga zakona in še nekaj drugih. Te spremembe so nujne tudi z vidika konsistentnosti z veljavno zakonodajo s področja ohranjanja narave, ki izrecno zahteva ustrezne strokovne podlage za pripravo predlogov predpisov tovrstnega značaja. Vlada, glede na te ugotovitve, meni, da je predlog zakona v nekaterih delih pomembno boljši od prejšnje verzije, da je v njem upoštevana pretežna vsebina pripomb iz že podanega mnenja vlade. Vlada zato predlog zakona tudi še naprej podpira. Vlada bo v postopku obravnave in sprejema predloga zakona sodelovala s predlagatelji in vztrajala pri upoštevanju strokovnih rešitev in zagotavljanju nadaljnjih življenjskih ter delovnih pogojev lokalnemu prebivalstvu, kar je, prepričani smo, tudi interes predlagateljev. Dovolite mi, da na kratko rečem vseeno nekaj besed o nekaterih trditvah, ki so bile do sedaj izrečene v teh uvodnih nastopih posameznih predstavnikov poslanskih skupin. Kar veliko diskusij, predvsem predstavnika poslanske skupine Socialdemokratske stranke, je izhajalo iz občutka, uporabil je velikokrat izraz, "videti je" ali "čutiti je". Jaz mislim, da je pri obravnavi nekega predloga zakona predvsempomembno, kaj v njem piše, ne pa v tem, kaj nekdo ob njem čuti. Ob tem bi rad posebej poudaril, da je zelo pomembno, ko nekdo že komentira kakšen predlog zakona, poznati tudi to, kaj piše kje drugje. Tukaj v tej diskusiji, tudi s strani predstavnika Nove Slovenije, je bilo velikokrat izrečeno "še to bi moralo pisati, še ono bi moralo pisati", pri čemer so se mnoge od teh navedb nanašale na stvari, ki so že določene v zakonu o vodah, v zakonu o ohranjanju narave, v zakonu o urejanju prostora, v zakonu o graditvi objektov in še v marsikakšnem drugem zakonu. Zakon o Triglavskem narodnem parku ni zakon, ali celo ustava, ki bi za določeno območje te države urejala vsa pravila na novo. Tudi na območju Triglavskega narodnega parka zakon o vodah na primer velja, velja zakon o ohranjanju narave in tako naprej. Nevarna je teza, ki jo je bilo danes tukaj večkrat slišati, o tem, da bi moral zakon biti oblikovan tako, da bi v njem bilo načeloma vse prepovedano, razen tistega, kar bi bilo eksplicitno dovoljeno. To je tezaiz slovenske ustave iz leta 1974, za katero smo se mnoga leta demokratizacije te države zelo prizadevali, da bi jo spremenili, in nam je to v novi slovenski ustavi tudi uspelo. Nova slovenska ustava vsebuje načelo, da je dovoljeno vse, kar ni izrecno prepovedano in seveda tudi vsa slovenska zakonodaja temelji na tem pravnem načelu. Ko posežeš v neko področje, seveda država ima pravico omejevati določene dejavnosti tam zaradi širšega javnega interesa, vendar mora to posebej navesti. Če pa izhajamo iz druge logike, da zapišemo "prepovedano je vse, razen tisto, kar v tem zakonu posebej piše, da je dovoljeno", potem pa pridemo do tega, da bomo zmeraj še kaj pozabili zapisati. Morda bi pozabili zapisati nekaj tako banalnega, kot je, da lahko ljudje glasno govorijo ali pojejo ali kaj podobnega. Vse to bi se zgodilo, če bi prevzeli pravno logiko, ki jo je tukaj zagovarjal predstavnik poslanske skupine socialdemokratske stranke. Zato menim, da je predlog zakona z nekaj ustreznimi popravki, ki jih je treba vnesti in jih predlagajo tudi edine za to strokovno pristojne inštitucije, torej Zavod za varstvo narave in pa javni zavod Triglavski narodni park, povsem sprejemljiv, da je potreben in da ga bo po mojem mnenju sprejelo prebivalstvo in pa tudi tisti na območju Triglavskega narodnega parka in tudi tisti, ki si v resnici prizadevajo za ohranjanje narave, ne pa smo za iskanje političnih točk s problematiziranjem nečesa, kar pravzaprav sploh ni bilo zapisano, pa govorijo o tem, da iz teksta izhaja občutek, da so to into predlagatelji želeli. In čisto na koncu dovolite samo še to, čeprav vem, da to ni tema tega zakona. Gospod Sok je omenil in se zgražal ob moji trditvi, da Lipica ni naravni spomenik. Naj povem, da je edini po zakonu za to pristojen Zavod za varstvo narave in ta je opredelil Kobilarno Lipica kot predlog za krajinsko vrednoto lokalnega pomena. Naravni spomenik pa je nekaj, kar je kot kategorija seveda prvovrstnega pomena z vidika ohranjanja narave. Je pa seveda Lipica prvovrsten kulturni spomenik, ampak to je pa čisto nekaj drugega kot naravni spomenik. Mešanje teh pojmov pa se je seveda izkazalo tudi pri razpravi o predlogu zakona o Triglavskem narodnem parku. Zato je bila velika večina teh tovrstnih kritik po mojem povsem neutemeljena, predlog zakona pa je, kot sem že omenil, z ustreznimi popravki primeren, zato ga vlada podpira.
Hvala, gospod minister. Nadaljujemo z razpravo po prijavljenih poslankah in poslancih. Igor Štemberger ima besedo kot naslednji razpravljalec.
Hvala za besedo. Poslanci Stranke mladih Slovenije negativno ocenjujemo predlog zakona o Triglavskem narodnem parku. Splošni vtis, ki smo ga ob prebiranju zakona dobili, je spoznanje, da očitno vladajočim strankam ni zadosti, da državo, državljane predvsem prihodnje generacije obremenjujete z velikimi davki, ki jih bodo odplačevale predvsem mlade in bodoče generacije, sedaj ste se spravili še na edini narodni park, ki ga imamo v Sloveniji. Veliko ogorčenje strokovne javnosti, odklonilni referendum, očitno odstopanje od evropsko in svetovno primerljivih zakonov predlagateljev očitno še vedno niso prepričali, da je predlog nekaj najslabšega, kar se narodnemu parku lahko zgodi. Prozorne floskule o varovanju naravnih vrednot, s katerimi seželijo prikriti grobi posegi v narodnem parku, jasno kažejo dejanski namen, ki je zelo daleč od varstva kulturne in naravne dediščine slovenskega naroda. Velik del Triglavskega narodnega parka zajema bogata kulturna krajina, zgodovinska dediščina, ki so jo skozi stoletja oblikovali in ustvarjali naši predniki. In nikakršnega pomena v predlogu zakona ne posvečate ohranjevanju, raziskovanju in predstavljanju tega kulturnega zaklada, ki je vpet v območje Triglavskega narodnega parka. Popolnoma drugače bi v poslanski skupini ocenjevali predlog, če bi zagotavljal primeren status tega območja, ki bi temeljil na trdnih, svetovno primerljivih temeljih, ki bi zagotavljali dejansko ohranitev naravne in kulturne dediščine v sedanjosti, kot tudi in predvsem v prihodnosti. Vlagatelji kot da ne razumete oziroma kot da nočete razumeti osnovnega vzroka za ustanovitev narodnega parka, ki je predvsem ta, da država določena območja zaradi želje po ohranitvi naravnih in kulturnih danosti in vrednot oceni za tako nacionalno pomembno, da ga razglasi za narodni park. Razumljivo je, da varovanje naravne in kulturne dediščine zahteva določeno odrekanje in omejitve, saj le-to omogoča realizirati varovanje in ohranjanje. Če se omejitvam in odrekanju odpovemo, potem varovanje ostane samo še pobožna želja, ki se zaradi liberalnih gospodarskih panog kaj hitro spremeni v bajeslovje. To vemo vsi in glede tega se je povsem nedopustno sprenevedati. Predlogu ste poiskali skrbno izbrane primere ureditve nekaterih narodnih parkov iz tujine, ki ste jih uporabili iztrgane iz konteksta in vam kot taki zavajajoče pomenijo argumente, da je takšna splošna svetovna ureditev narodnih parkov. Stroka nas opozarja, da je z njihovega stališča možna strokovna primerjava predvsem glede na kategorije IUCN, ki jasno opredeljujejo kategorije, ki v park sodijo. Ker je Triglavski narodni park edini narodni park v Sloveniji in še majhen po vrhu, je razumljivo, da so gospodarski, kmetijski in ostali pritiski nanj veliki. S procesi vključitve v Evropsko unijo in z vplivi globalizacije pa bodo v prihodnje ti pritiski še naraščali. Zato bi bilo v predvidevanju teh dejstev upravičeno pričakovati, da bodo v novem zakonu takšne rešitve, ki bodo dajale odgovore predvsem na te grožnje obstoju narodnega parka v prihodnosti. Tu pa se srečujemo z ravno nasprotnim pristopom. Narodnemu parku se želi dovolite vse, kar ni izrecno prepovedano in s tem dejansko predstavljate izvajalce prej omenjenih pritiskov in trojanske konje svetovne globalizacije. Lokalno prebivalstvo želite prepričati, da lahko pričakujejo finančne vire iz naslova razvoja turizma in gospodarstva, a hkrati v zakonu, razen namenov je o novih smučiščih in žičnicah, ne predvidite novih instrumentov, ki bi obstoječe naravne in kulturne danosti izkoristile kot prednosti - na primer eko turizmu, kulturnemu ali izobraževalnemu turizmu. Poleg vsega naštetega se želi omejiti pristojnost upravljalcev narodnega parka, da bi lahko tudi v prihodnje odločilno vplivali na načrtovanje in izvajanje turistične dejavnosti v parku. Še edinih strokovnjakov, ki so do sedaj, po naših ocenah, kljub majhnim sredstvom, ki jih imajo na voljo, zelo kvalitetno in z velikimi napori skrbeli, da se je narodni park ohranjal do te mere, kot se je, se želi znebiti in potem svobodno omogočiti rovarjenje po parku. V Stranki mladih Slovenije se popolnoma strinjamo s strokovnjaki, ki opozarjajo, da morajo v narodnih parkih imeti prednost pri upravljanju obiska predvsem tiste oblike, ki temeljijo na doživljanju neokrnjene narave, izobraževanju in ohranjanju kulturne, naravne in zgodovinske dediščine, čemur bi se morala podrediti smer razvoja turizma v parku kot tudi v njegovi okolici, ne pa da se z novim zakonom osredotočimo predvsem na, recimo, sečnjo gozdov pa izgradnjo novih smučišč. Ko v predlogu zakona prebiramo določbe, ki na zavarovanem območju postavljajo v ospredje, pred varovanjem naravne in kulturne dediščine, podjetništvo, smučarski turizem in zmanjševanje omejitev na področju uvajanja novih gospodarskih in kmetijskih dejavnosti, dobimo občutek, kot da je to edino ozemlje v Sloveniji, kjer ta področja še niso razvita na najvišjem možnem nivoju. Popolnoma zavajajoče se nam zdijo trditve, da se s predlogom zakona na daleč izogibate uvedbi odškodnin ali rent kot trajnega financiranja zavarovanih območij narave in da je to popolnoma v nasprotju z načeli trajnostnega razvoja in politike regionalnega razvoja. Seveda je oblika odškodnin ali rent v evropski zakonodaji popolnoma ustaljena praksa, s katero lastnikom zemljišč na zavarovanih območjih nadomeščajo škodo zaradi omejene lastniške pravice. Poleg tega zakon omogoča vrsto izjem pri ukrepih varovanja narave, seveda pa ni nikjer zapisano, kdo te izjeme dovoljuje, in se popolnoma izogiba odločilnemu vplivu na to presojo s strani upravljavca parka. Državljani Republike Slovenije imajo pravico imeti vsaj en narodni park v pravem pomenu besede, ne le na papirju slabo pripravljenega in škodljivega zakona, ki bi to področje popolnoma degradiral. Kulturne in naravne vrednote parka so pomembne za cel narod, državo, kot tudi širšo mednarodno skupnost. Če se tega ne zavedamo in tega ne upoštevamo, je bolje, da predlagate zakon o ukinitvi narodnega parka, in si bodo vsaj ljudje na jasnem in bodo vedeli, kakšni so dejanski nameni. Morebiti bodo o tem odločali še na kakšnem referendumu. Na koncu vendarle izražam optimistično željo, da bo Slovenija v bližnji prihodnosti dobila takšen zakon o edinem narodnem parku, kakršnega si država zasluži. Če ne zaradi drugega, vsaj iz spoštovanja do naše narave, do kulturne in zgodovinske dediščine in zaradi spoštovanja rodov, ki jim bomo park zapustili. Hvala.
Hvala. Besedo ima kolega Sašo Peče.
Spoštovani prisotni! Slovenija je, geografsko gledano, majhna država, majhna dežela, in zelo malo je površin, ki so ostale neokrnjene, ki imajo poseben status zaščite in ki so nam bile in bi nam morale biti v ponos. Zato ocenjujem, da je toliko bolj prezira vredno početje predsedujočega, ki na začetku današnje razprave ni omogočil, dabi bili poslanci pravočasno seznanjeni pri tako pomembni odločitvi, o kateri danes odločamo. Mislim, da bi v trenutku svoje odločitve in ob kreiranju mnenj morali imeti v zavesti, da govorimo o Triglavskem narodnem parku, da ne govorimo o eni hiši, da ne bi smeli govoriti in v zakon vključevati individualnih interesov. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je zakon o Triglavskem narodnem parku škodljiv za našo državo, škodljiv je za državljanke in državljane in da je predlagatelja pri pripravi tega zakona vodilo dvoje interesov: interes kapitala in interes posameznikov, ki pa so zadnje čase vedno močnejši v naši državi. Po naši oceni sta ga ta interesa vodila v napačno presojo in napačen zakon. Zakon, ki je pred nami in danes v obravnavi, bo po naši oceni nosil posledico, ki jo je predhodno pred mano ugotovila že Stranka mladih, to je uničenje narodnega parka. Si to res želimo? V nacionalni stranki si tega ne želimo, in upamo, da si tudi državni zbor tega ne bo želel. Mnogo institucij se je oglasilo okoli razprave. Z vseh institucij smo dobili negativno mnenje, da zakon ni dober, ni potreben, da je laično pripravljen, pavšalno, in da ima preveč lukenj in negativnih posledic, ko bo zaživel. Obvestili so nas: Slovenska akademija znanosti in umetnostiz negativnim stališčem, Svet za varstvo okolja z negativnim stališčem, Civilni odbor Triglavskega narodnega parka z negativnim stališčem, Planinska zveza Slovenije z negativnim stališčem, Odbori za ohranitev Triglavskega narodnega parka, z negativnim stališčem. Verjamem, da ste bili vsi vi, tako kot jaz in pa moji poslanski kolegi iz Slovenske nacionalne stranke obveščeni o teh stališčih, ki so prišla iz strokovne javnosti. Po moji oceni so zakoni, v katerih moramo mi politiki prisluhniti tudi njim. Toda ne samo prisluhniti, ampak njihove težnje in pa želje ter mnenja upoštevati, te upoštevajoče želje pa oblikovati v obliki zakona. In definitivno zakon, ki je pred nami, ne nosi te vsebine. Ne nosi vsebine, ki bi ohranila vrednost Triglavskega narodnega parka tudi za prihodnje. Poleg tega pa mislim, da moramo imeti vsi poslanci in pa poslanke v trenutkih odločanja v mislih tudi dejstvo, katerega ni niti predlagatelj zanikal. To je, da bo zakon imel za posledico legalizacijo črnih gradenj oziroma celo več, da bo omogočal gradbene posege pod krinko dopolnilne kmetijske dejavnosti. Mislim, da je to eno izmed tistih določil in pa vsebin zakona, ki nikakor ne bi smel spadati v tovrstni zakon. Ne glede na to, da poskuša predlagatelj na vsak način prepričati, da bo imelo to tudi pozitivne lastnosti. Toda ob vsem tem, vsaj osebno ocenjujem, bi morali imeti poslanci v mislih, da je to edini park. In da govorimo o Triglavskem nacionalnem parku, in da ne smemo biti zavedeni s strani predlagatelja, ko daje primerjavo nekih tujih, evropskih, svetovnih parkov, ki so seveda njegove kategorizacije, vsebine in pa statusi bili povšečni v temu trenutku predlagatelju. V Slovenski nacionalni stranki pozivamo predlagatelje zakona, da razmislijo o odgovornosti svojega početja, da umaknejo zakon in prepustijo, da se pripravi zakon, ki bo dolgoročno reševal in spodbujal nacionalni park in ga, če ne drugače, prepustijo vladi Republike Slovenije. Glede na to, da mi je ostalo še nekaj sekund, v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, glede na to, da se od 28. redne seje 18.6.2003 leta ni zgodilo nič, bom ponovil naše stališče. V Slovenski nacionalni stranki bomo nasprotovali sprejemu zakona, saj ta del ne izboljšuje pogojev za domače prebivalstvo. Dejansko pa ovira široke možnosti za intervencije privatnega, po našem mnenju predvsem kapitala vladajočih strank na območju, ki je bilo do sedaj varovano kot nacionalno bogastvo. Mislim, da nikakor ne smemo pri svoji odločitvi izgubiti vrednot nacionalnega bogastva. S sprejetjem tega zakona boste te vrednote izničili. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Kolegica Majda Širca ima besedo za razpravo. Prosim.
Hvala lepa. Na nek način je razumljivo, da ta tematika vzbuja nek strah, ker je strah za varstvo okolice na nek način legitimen v tem smislu, da bi se eventualno z ureditvijo, ki je predlagana v tem zakonu, mogoče ali morebiti okrnil status območja Triglavskega narodnega parka. Ta strah je pri nekaterih razpravljavcih bil že tako daljnosežen, da je zameglil pogled v tem smislu, da so pravzaprav zamenjali predlog o Triglavskem narodnem parku kot o zakonu, če se obračam na mnenje mojih dveh predhodnih sogovornikov, kot o mnenju, da gre zapredlog zakona o ukinjanju Triglavskega narodnega parka, ne pa o njegovi ohranitvi. Strah, sem rekla, da je razumljiv z vidika, da je vedno težko poiskati tisto ravnovesje, ko gre za ohranjanje nekega zavarovanega območja oziroma pridobljenih dobrin, hkrati pa tudi znotraj le-teh omogočiti nek normalni razvoj oziroma življenje, ki bo ne padlo v vse kategorije absolutno zaščitenega rezervata z neživljenjskimi pogoji bivanja. V tem smislu vidim, da predlog zakona smiselno koregira tisto, zaradi česar je bil opažen kot neživljenjski. Predlog zakona je imel evolucijo. Sodelovala je v tem procesu velika pleada ljudi, od tako imenovanega glasu ljudstva, do ljudstva občanov, do glasu usklajevalcev, do glasu akademikov, novinarjev in tudi ostalih, ki so strokovno in sicer kompetentni za njega. Pomembno je, da se ta glas, ki se je izražal v tem procesu in v tem obdobju, ko se je zgodila pravzaprav ta prekinitev te obravnave, v bodoče upošteva. Prva sem, ki ne bom podprla zakona, če se v konstruktivnih rešitvah in predlaganih rešitvah ta glas ne bi upošteval v tem smislu, da bi se ta tako imenovana sedanja nebrezmadežnost popravila. Ta glas je dal konstruktivne pripombe. Tudi ni res, da tako glas akademikov, ljudstva in ostalih ne bi iskal rešitve. Niso ga pa, kot je bilo rečeno, da naj bi ga samo avtomatično zavračali. Je pa res, da ta diskusija se ni dogajala znotraj državnega zbora in mogoče je to, ampak se je prenesla v polje stroke. Če si mi zdi kaj relevantno, se mi zdi pač to, če bo zrelost tega političnega avditorija tako velika, da bo le-ta mnenja povzela. Jaz bi opozorila samo še na eno zadevo, ki jo razumem kot svoj glas in bi pravzaprav želela, da se pri obravnavi v naslednjih postopkih, v naslednjih fazah posluša oziroma vnese. Ne samo zaradi tega strahu, da se morebitne pridobitve in dosedanje zaščite, ki so že inkorporirane v drugih in jim dajo osnovo drugi zakoni, ne bi uveljavljale, ampak prav zaradi zaveze, da bi se sploh uveljavljale. Gre za željo, da bi se 34. člen v prehodnih določbah jasno zavezal oziroma da bi se skozi le-tega jasno zavezala tako vlada, tako minister, tako lokalne skupnosti, tako organi, ki so pristojni za izvajanje javne službe na področju Triglavskega narodnega parka, da bi, bodisi vnašali in razglašali v določenem časovno opredeljenem območju spomenika državnega pomena, ki so na tem področju. Lahko apeliram, ne vem, na Aljažev stop, na Zoisovo graščino in tako naprej, da bi se minister, pristojen za kulturo, in minister, pristojen za varstvo narave, v določenem času opredelil oziroma vnesel inverterizacijo opravljeno do sedaj pa še ne registrirano v svojih aktih. V določenem obdobju bi pripravil register kulturne dediščine, da bi lokalne skupnosti razglasile v določenem obdobju tudi spomenike lokalnega pomena z ustrezno varstveno službo. Predvsem pa se mi zdi zelo pomembno, da bi se opredelili do tega, da bi organi, pristojni za izvajanje javnih služb, pripravili strokovne zasnove, s katerimi bi se določila na nek način mreža, ki bi opredeljevala značilnosti, bodisi stavbne dediščine ali bi podajala izhodišča, usmeritve ali pa celo pogoje za varnost dediščine na celotnem območju parka. Ta kategorizacija nekako ni opravljena oziroma ta navodila so dana zelo samosvoje, niti niso poenotena in mogoče celo ne upoštevajo vseh tradicionalnih oziroma kulturoloških značilnosti, ki spadajo v avtentičnost določenega območja. To se mi zdi zelo pomembno, da bi se v tej točki ta zakon tudi dopolnil seveda v drugi in naslednjih obravnavah. Hvala.
Hvala. Besedo dajem Franciju Rokavcu.
Hvala za besedo. Dejstvo je, da se soočamo s predlogom zakona, ki je v javnosti sprožil zelo velik odziv in pa tudi razpravo tako strokovne javnosti, kakor tudi lokalne skupnosti in tudi sicer. Če pogledamo Triglavski narodni park, je to edini narodni park, to je bilo danes že večkrat povedano, ki ga imamo. S tega vidika mora biti pogled nanj in tudi pristop do predlaganih rešitev sila občutljiv in tenkočuten. Vendar dejstvo pa je, da tudi na tem območju živijo ljudje, in da je potrebno to območje dejansko v okviru meril, ki so predpisana, tudi po mednarodnih kriterijih zagotoviti čimbolj možno in tudi fleksibilno življenje. S tega pogleda menim, da so predlogi v smislu oblikovanja bolj prožnega zakona o Triglavskem narodnem parku nedvomno na mestu. Dejstvo je, verjetno ni nobenega tukaj v dvorani, ki še ne bi bili obiskovalci Triglavskega narodnega parka, in dejansko interes države mora biti, da ljudje ostanejo na tem območju. Ne da se to območje, ne vem kako, pač, se nesme spreminjati, ampak vsaj tem ljudem je potrebno omogočiti primerno življenje in tudi ohranjanje narave, neokrnjene narave na tem območju. To je verjetno tudi eden od predlogov predlagateljev. Pri tem pa seveda je dejstvo, da se je v letošnjem poletju zgodil referendum. Predlagatelji so povedali, da je potrebno, in da so se jasno zavezali, da bodo spoštovali odločitev na referendumu, da so se krajani naselij, tako Ribčevega Laza, Starih Fužin in pa Studorja, odločili, da želijo ostati v območju Triglavskega narodnega parka. S tega vidika menim, da je potrebno sigurno prisluhniti tudi mnenju lokalnega prebivalstva. Ampak ne samo na tem območju, tudi na drugih območjih. Tudi na drugih območjih so bile javne predstavitve, so bili že posamezni pogledi predstavljeni. Poleg tega pa je treba te rešitve tudi uskladiti, to je dejstvo, s strokovno javnostjo oziroma institucijami na tem področju. Zato menim, da bi bilo kakršnokoli hitenje tukaj neumestno. Menim pa, če je interes tega državnega zbora, tako predlagateljev, tako pozicije ali opozicije, da je pa možno se tukaj zediniti, da se nadaljuje ta zakonodajni postopek in da se skupaj pripravijo rešitve, ki bodo dejansko upoštevale tudi vse te občutljive momente, o katerih sem govoril. Na podlagi tega ne vidim razlogov, zakaj dejansko stvarem, ki so se v življenju pokazale kot nesprejemljive v dosedanjem zakonu, ne bi omogočili olajšanje s spremembami zakona, ob tem pa seveda preprečili kakršnokoli možnost, da bi kapital imel prevelike apetite in možnost poseganja vta prostor. Dejstvo pa je, da kjerkoli je država preveč omejevala določeno območje z varstvenimi režimi in posegi v prostor, ker se ni dopustilo vsaj nekaj življenjskosti, tam je prej to območje stagniralo, kakor pa se razvijalo naprej. Res pa je, da je to narodni park, nacionalni park, ki ga je pa treba gledati dejansko tudi z drugimi očmi. Zato menim, da je to zelo zahtevna naloga, ki so se je tudi lotili predlagatelji tega zakona. Menim pa, glede na vse probleme, ki so v tem času le nastopili, da bi bilo pa neodgovorno od zakonodajalca, če ne bi šel po poti teh pozitivnih sprememb in jo tudi pač pospremil naprej. Hvala lepa.
Hvala. Besedo bi dal Francetu Cukjatiju, ga ni navzočega. Jožef Školč ima besedo, prosim.
Hvala lepa. Tudi sam bi se pridružil tistim, ki pač pravijo, da je ta predlog razburkal najbolj različne te strokovne javnosti in iz tega vidika je predlog našega poslanskega kolega Vučka, kot prvopodpisanega, in ostalih treh več kot dobrodošel za razpravo o Triglavskem nacionalnem parku. Tisto, kar se v tem trenutku postavlja kot najbolj relevantno vprašanje za državni zbor je: Ali lahko štirim podpisnikom zaupamo do te mere, da bodo različne predloge, različne ideje, ki so jih s tem predlogom spodbudili, uspeli prevesti v konsistentne zakonske rešitve? Ali bomo s tem lahko dobili boljšo zaščito tega, kar poznamo v tem trenutku kot Triglavski narodni park? Do trenutka vložitve tega zakona bi namreč zelo težko našli poznavalce življenja v parku ali pa tudi rešitev ali pa ljudi, ki živijo od parka, ki bi bili zadovoljni z zakonom, ki še danes velja. Na to, da je zakon problematičen, so se sklicevali bodisi v občinah, ko je bilo potrebno izdajati določene papirje, upravne enote so, bom rekel, praktično kapitulirale pred nedefiniranimi omejitvami parka. Ministrstvo za okolje je bilo, kar se tega tiče, tudi v ključnih zadevah precej paralizirano, uprava TNP-ja se je tudi sklicevala, da nima pravih instrumentov, da bi lahko park zaživel tako, kot si želijo. Prebivalci pa so bili prepričani, da to pomeni strahovite omejitve za življenje v parku. Zelo malo ljudi je bilo, ki so bili pripravljeni rešitve, ki veljajo, pohvaliti. Mogoče sem bil eden redkih, ki sem rekel, da je dobro, da imamo vsaj neke omejitve, ker bi sicer šlo vse svojo pot. Sedaj smo v paradoksalni situaciji, da imamo predlog za spremembo in veliko število interesov ter ugibanj o ozadjih in ospredjih. Svoj angažma v tem, da bi dobili nov zakon, vidim v smereh, ki so lahko divergentne marsikomu, ki tudi poskuša uveljaviti določene rešitve. To, kar sam mislim, da je treba narediti, je to, da bi bil zakon bolj jasen in določen v svojih omejitvah. Zato se mi zdijo vsi tisti termini, ki govorijo o tem, da mora biti prožen, zato ker je pač ne vem kaj ne vem kje, zelo problematični. Zakon mora imeti natančno definirane omejitve in zakon mora biti zelo, kot se reče, določen v tem, kaj vse je tisto, kar konstituira park. V tekstu, ki ga imamo sedaj pred sabo, še marsikaj manjka. Ravno tako so problematični tisti termini, ki pravijo, da je treba omogočiti razvoj parka. Vprašanje je, kaj točno pomeni razvoj parka, ker je dejansko tako, da parki lahko ostanejo tudi zato, ker neko stanje konzervirajo, ker ga pač ohranijo kot neko varovano entiteto, keronemogočijo določene posege in tako naprej. V teh stvareh, ko vsi govorimo, da hočemo imeti bolj sodobno ureditev v parku, uporabljamo termine, ki niso povsem jasni in določni. Seveda me motijo tudi tiste rešitve, ki se zdijo večini v tej dvorani zelo domače - da je treba omejiti dostop, takšen in drugačen, tujcem do parka. S tem seveda ne mislim te neposredne polastitve, da nekdo lahko nekaj kupi ali ne, v tem smislu je pač potrebno formirati te instrumente predkupnih pravic, ki morajo biti iz javnih skladov ne pa privatnih, ampak se mi zdi nekako ta strah pred tujstvom skregan s tistim, kar je zares vsebina nacionalnih parkov in pomen nacionalnih parkov. Nacionalne parke v svetu ustanavljajo predvsem zato, da pokažejo na neko bogastvo določene dežele, naneko posebnost, bodisi naravno bodisi kombinirano s kulturo in v tem smislu UNESCO, kot tisti, ki daje spisek najpomembnejših stvari, promovira to kot skupno dobro, bom rekel, človeštva ali pa različnih kultur. S tega vidika se meni zdi ta domačiskost, damorajo, recimo bodisi Trentarji, da ne bodo zmeraj Bohinjci na prvem mestu, ali pa Bohinjci ali pa kdorkoli biti tisti, ki so najbolj poklicani, da odločijo, bi to kljub vsemu relativiziral. Julijske Alpe so postale znane seveda tudi zaradi Trentarjev in drugih, ampak promoviral jih je Kugy, recimo. Soška postrv bi brez pomoči, recimo, francoskih entuzijastov danes imela drugačno usodo, kot jo ima, če govorimo o stvareh, ki so vezane na ta park. Pomen soške fronte kot nekega fenomena civilizacijskega, se pravi 1. svetovne vojne, pomen tega fenomena so nam pravzaprav odprli spet tujci, ko so nagradili prizadevanje domačinov, da povedo, kaj se je vsega strašnega zgodilo okrog tega. S tega vidika je potrebno ta park, če hočemo, da ga naredimo za nacionalni, narediti v tem smislu, da je odprt za te širše vrednote od tega, kar lahko upravljamo kot neposredno prizadeti. Velika pomanjkljivost te zaščite pa je pravzaprav posledica oziroma tudi teh rešitev v zakonu pa je posledica nekih ne tako davnih odločitev, ko so razpadle te skupne varstvene službe, ki so varovale naravo in kulturo, kot se je temu reklo. Ta razdelitev teh služb v začetku 90-ih let je povzročila zastoj na marsikaterem področju in je seveda povzročila tudi spopad teh dveh služb za primat nad teritoriji. In v tem zakonu se čuti, bom rekel, znaten vpliv naravovarstvenikov, česar ne osporavam. Tisto, kar je pomanjkljivo in kar je park konstituiralo, je pa varovanje tudi kulturne dediščine, ampak ne samo v smislu, kot je govorila kolegica Širca, da se je potrebno ozreti na spomenike, ki so zaščiteni v tem parku, ampak je potrebno razumeti tudi pomen kulturne krajine kot neke vrednote. Ena od najtežjih stvari, ki je pred predlagatelji, je, da uravnotežijo za končno sprejetje tudi pomen te kulturne razsežnosti parka. Ker če bi, bom rekel, bom karikiral, ne jemati tega za najhujše zlo, ampak če bi prevladala samo ena plat, potem bi to pomenilo, da bi lahko v nekem doglednem času povsem izginile tiste podobe, ki nam jih recimo čuva v svojih fotografijah JakaČop, kot obdelane alpske doline. Kozolci, na katere so vsi tako ponosni, bi zelo hitro lahko rasli sredi najgostejših smrek. S tem bi ostali kot stavbna dediščina, ampak te funkcije, ki so jo imeli, se pravi, da so servisirali to, kar je zraslo na travnikih, pa ne bi imeli več. V čem je potem smisel tega, če ne pokažemo te slovenske posebnosti? To so stvari, ki bi jih kazalo vgraditi v ta zakon in ki so izziv, bom rekel, ne toliko zato, da sumničimo, kaj bo kdo pripeljal v ta zakon, ampak priložnost za to,da naredimo park bolj strikten v svojih priložnostih, da ne rečemo razvoju in v svojih omejitvah. Če bo tekst, se pravi, ko bo pripravljen za drugo branje, ker bo ključna vloga predvsem tega matičnega odbora, povzel te pripombe, ki so kot jih razumem v veliki večini sprejemljive za predlagatelja zakona, potem bo pravzaprav prava dilema, ali zakon spustiti naprej ali ne po koncu drugega branja. Takrat bo jasno, ali je vsa ta široka diskusija razprla varovanje tega parka ali ga ni. Če bo velik del tega v tovgrajene, potem rečem v naprej, jaz sem sam pripravljen glasovati za tak zakon, če pa ne, potem se bom verjetno pridružil tistim, ki pravijo, da naj nekdo drug pripravi boljši tekst. Ko pa govorimo o tej alternativi, je le potrebno vedeti, da so bile pobude za spremembo zakona že zelo dolgo časa v obtoku in, te službe, ki bi bile dolžne nekako pripraviti te spremembe, tega vseeno niso storile. In zakaj se to ni zgodilo, je druga zgodba. Ampak teh alternativnih tekstov, o katerih v tem trenutku slišimo, češ če bi imeli mi, recimo uprava, ali služba za varovanje narave ali kdo drug možnost predlagati svoj tekst, bi bilo vse boljše, tega mi nismo videli. Ne glede na to, da so to, bom rekel, večne službe vis-a-vis te diskusije, ki pač teče zdaj dobro leto. Dovolite, da vas nekako pozovem k temu, da formuliramo čim več zahtev za jasno ureditev parka, ki jih poskušamo spraviti skozi ta matični odbor in se odločiti, ali bodo rešitve boljše ali bodo enake ali slabše od tega, kar imamo v tem trenutku. In to gre sigurno, bom rekel, čez stranke in po moji presoji, kot sem rekel, tudi čez to, ali ima kdo osebno izkušnjo s parkom ali jo pač nima. Referendum, ki je bil v Bohinju, nam daje možnost za neke vrste tezo, ne da so ljudje zavrnili park, ampak da so preračunali, da je park za njih boljša priložnost, kot da bi prišli izven meja parka. Zato menim, da bi bilo treba razmišljati - ne o tem, da ostanejo meje parka enake, ampak da vidimo, ali ga je mogoče na določenih področjih tudi razširiti. Tolminska in kobariška imata, bom rekel, teritorij, ki bi bil več kot primeren za širitev tega, tako imenovanega, robnega področja. In še zadnje, kar se tiče teh najbolj varovanih, se pravi, osrednjih con, mislim, da je to treba kljub vsemu prevetriti, ne samo z naravovarstvenega, ampak tudi kulturnovarstvenega vidika. Ni nujno, da je najpomembnejši del parka tam, kjer ljudje ne živijo, to je precej zgrešeno stališče. Tudi ta element kulturne krajine lahko konstatira zelo pomembne elemente parka. In da tu država ni povsem nemočna, se lahko vidi iz naslova zakona o odpravljanju posledic potresa, kjer se je v Posočju, kjer je državna tehnična pisarna imela, bom rekel, moč posegati v način obnove, je to narejeno tako, da je ta stavbna dediščina popolnoma obnovljena v duhu te tradicije. To pomeni, da imamo znanje, ki bi lahko tudi v Trenti ohranilo strme strehe, v primerjavi s tem, kar koga skrbi, da prihajajo neke novotarije. Instrument je bil tam popolnoma preprost: hiše, ki so bile razglašene za neke vrste dediščino, so bile obnovljene na tak način in so danes lahko za zgled vsakemu, tudi tistim, ki lahko brez velikih zadržkov investirajo denar. Hvala lepa.
Hvala lepa. Franc Čebulj bi dobil besedo, pa ni navzoč. Zato dajem besedo Pavlu Ruparju.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Najprej bi izrazil zahtevo po odgovoru, ki naj ga poda kolega Vučko, ob stavku, ki ga je navedel v svojem govoru, in sicer: "Kolegu Ruparju popuščajo tablete" in tako naprej. Zahtevam odgovor, na kaj je mislil, na katere tablete, in če je to njegova blodnja, zahtevam javno opravičilo takoj v tej dvorani. Zakon, ki je pred nami, je prva osmrtnica Triglavskemu narodnemu parku. Po dolgih desetletjih je to poskus uvesti kapital in izničiti vse tisto, kar nam je desetletja kolikor toliko dober zakon ohranjal in dopuščal, da smo ohranili. Povedati moram, da zakon, kot je bilo danes rečeno, ni zakon, ki bi ukinjal narodni park oziroma ga ta predlog ne ukinja. Vendar tudi ni zahtev, da bi naredili tak zakon, da bi parkhermetično zaprli za karkoli. Vsekakor pa je predlog tako skropucalo v smislu škode, ki jo lahko povzroči, da lahko govorimo o zakonu, ki določa počasno umiranje našega edinega parka. Žal mi je, da se predlagatelji v svoji nečimrnosti ne ozirajo na noben apel, ki je bil izrečen tako s strani stroke kot prebivalcev in drugih. Pač pa gredo kot buldožer naprej pri sprejemanju tako, kot bodo šli buldožerji in vsa druga mehanika v gradbeništvu, tako skozi Bohinj, skozi Trento in povsod, kjer trenutno še veljajo omejitve in prepovedi. Danes je bilo tu izrečenih kar nekaj takih nesmislov, da se moram na njih odzvati. Namreč tisti, ki kolikor toliko poznajo narodne parke, nacionalne parke v tujih deželah - recimo, v Avstriji jih je kar nekaj, v Ameriki - točno vedo, da v njih ni možno graditi niti hotelov, niti zasebnih hiš, niti naselij. Tu pri nas pa je želja po gradnji, pa po gradnji ne vem kakšnih gromozanskih parkirnih prostorov popolnoma strel mimo. V tujini zidajo parkirne prostore, hiše in vse ostalo izven teh parkov. Ljudi, ki si želijo ogledati park vozijo z avtobusi in tako imenovanimi "shuttli" v park gledati te znamenitosti. Pri nas bi to ne prišlo v upoštev. Kulturna dediščina, ki nam je dana v Triglavskem narodnem parku, je res edinstvena. Tisti, kismo si jo ogledali in ki živimo na tem prostoru, lahko z drugačnimi čustvi govorimo o parku in izražamo drugače zaskrbljenost kot tisti, ki so tam zgolj zaradi dnevnih osebnih interesov. Omenjeno je bilo otežkočenje oziroma težava živeti v tem narodnem parku. Poglejte, rešitve v tujini so zelo preproste. Pri nas so ljudje, vsaj v Bohinju, na referendumu izrazili željo, da ostane tam tako, kot je. Vendar pa verjamem, da je njihovo življenje s tem delno prikrajšano. Torej zaslužek ali karkoli drug tam ni mogoče. Niti eden od predlagateljev, niti eden v državnem zboru si ni omislil predloga, da bi tem ljudem zaradi tega, ker pač živijo pod posebnimi pogoji, država namenila neko subvencijo, dodatke za življenje znotraj narodnega parka. Zame je bila - oprostite- nesmiselna želja po gradnji cest proti Mangartu. To je to popolni nesmisel, češ, da tam kmetje sir in slamo nosijo na glavah. Torej, zakaj pa ne? To je edinstveno in tega verjetno ni več nikjer videti. Zakaj ne bi tega ohranili pri nas? Tistim, ki se na tak način trudijo, in ki to še znajo. Dajte jim za božjo voljo pomagati finančno s subvencijami! Naj ostane tako, kot je! Ti ljudje nosijo to zavoljo tega, da preživijo. Ne zato, ker se jim dopade to nositi po glavah, ampak zato, ker seveda druge možnosti nimajo. Ampak, če bi jim namesto asfaltirane ceste dali subvencijo, bi vendarle ohranili kulturno dediščino, njihovo tradicijo: Lahko bi se tudi tisti, ki pojma nimamo, kako to izgleda, vsaj kdaj v življenju še srečali s to preteklostjo. Vendar pa gledena predlagatelje še vseeno mislim, da so fenomen, ker slamo in seno nosijo na glavi, ker predlagatelji to delajo znotraj glave. Žal mi je, da moram to reči. Ampak tako je. Rad bi omenil lov. Lov je v ožjem delu Triglavskega narodnega parka prepovedan. Nihče ga ne nadzoruje. Rad bi opomnil, da bi moral biti zakon pisan na pogoje, ki so, ampak te pogoje, da jih ohranimo take, kot so. Poglejte si cesto na Vršič iz gorenjske smeri. Iz leta v leto je slabša in neprimerna. Nihče se ne spomni napisati nekaj, da bi uredili to cesto, ki je obstoječe stanje neke normalne prevoznosti in normalne ceste. Druga stvar je s trentarske strani, tam je še kolikor toliko. Ampak z Gorenjske je nemogoča. Omenil sem lov. Nihče ne napiše in nihče ne izvaja zakona o lovu znotraj Triglavskega narodnega parka. Slabo ga. Če bi ga, potem ne bi bilo afere, ki je bila. Ne vem, mislim, da dve, tri leta nazaj, ko so v hišah posameznikov našli trofeje prav iz tega Triglavskega narodnega parka. Kdo izvaja že obstoječe zakone? Kako sedaj liberalno dopuščamo še razširitev teh anomalij znotraj tega parka? So tudi druge zadeve, ki bi jih bilo potrebno ščititi in nadzorovati. Recimo, že omenjena arhitekturna dediščina. Nič koliko senikov, nič koliko staj, nič koliko paš, nič koliko domačij je na zunaj sicer še ohranjenih, ampak znotraj so to črne gradnje, ker so hiše in stavbe spremenjene v luskuzne vikende. Zanima me: Kdo v tej državi se je že vtaknil v katerokoli tako črno gradnjo in prepovedal komurkoli oziroma ukazal, da naj stvar povrne nazaj v prvotno stanje? Jaz tega še nisem slišal, pa že kar nekaj časa tlačim to zemljo, ampak vendarle. Veste, strokovna mnenja, ki so bila podana, niso mnenja, ki bi prišla zgolj za zabavo. To so mnenja, ki so. Nihče jih ni pozval k temu. To je še največja ironija. Nihče ni pozval teh strokovnjakov, niti akademija. Vsi so se odzvali sami in to iz zavedanja, da je treba preprečiti - oprostite - tak zakon, ki bi uničil še to, kar imamo in iz strahu, da se to ne bi res zgodilo. Torej stroka se je odzvala sama. Ljudje so se odzvali sami. Javna mnenja niso javna mnenja zgolj tu v parlamentu. Javna mnenja zgolj teh peščic skupin, ki so podla mnenja. Javna mnenja so za mene pogovori z ljudmi na terenu. Samo en pogovor - kolikor vem - se je izvedel. In to v Bohinju. Bohinj se je takoj odzval. Takoj je rekel: "To pa ne, to pa ne. Ne vem, ali je bilo to v Bovcu. V Kobaridu, v Trenti tega ni bilo. Teh pogovorov z ljudmi ni so nikjer opravili. Ljudje, ki živijo v tem parku, so tisti, ki bi morali povedati: "Ja, se strinjam, da živim v takih pogojih, kot jih imam sedaj ali pa ne, spremenite zakon, da bo tudi meni lažje." Če bi bilo tako, potem je treba veliko alternativ, ki sem jih že omenil, tudi podati. Če bi rekli: "V redu, ohranimo narodni park oziroma nacionalnipark, ohranimo vaše življenje takšno kot je, zato imate težave." Treba bi bilo tudi reči: "Imate denar za to, da vam bo potem lažje živeti. Zato, da se boste lažje soočali s temi tegobami, ki jih ta zakon narekuje prav vam." To imamo, recimo, urejeno pri vodooskrbnih conah, kjer ljudje, ker kmetje ne smejo gnojiti, dobiti za to subvencije, ker so prikrajšani za dobrine. Isto bi lahko naredili tukaj, pa to nikomur ne pride na misel. Zakaj pa to ne pride nikomur na misel? Predvsem zato, ker se je v vso to zgodb vmešali kapital, denarni, neki posamezniki, ki si želijo graditi. Osebno še celo menim, da so pozabili celo na Trento, na Bovec in na Kobarid. Mislili pa so na Bohinj. Na Bohinj, ki je bliže, bolj dostopen, bliže Ljubljani, bliže tujini. Tu je zdaj tisti hakeljc, zaradi katerega- zdaj bom rekel - zapeljani Vučko vztraja na tem zakonu. Zakaj zapeljani? Bom vse povedal. Če so Bohinjci rekli ne, če je stroka rekla ne, zakaj vendar vztrajati na tem zakonu? Preprosto zato, ker je zadaj dobiček, kapital. O tem piše v časopisih. O tem se pogovarjajo Bohinjci Blejčani. Ta kapital je že naredil premike pri prodaji oziroma kupovanju nepremičnin v Bohinju. Ne govorim zgolj o znanih pet tisoč kvadratnih metrih čudovitega travnika ob jezeru, kjer naj bi nastal hotel s 500, zdaj menda s 300 ležišči. To je to čista katastrofa. V kakšni obliki hotela, to, jaz ne vem, kaj bo. Ampak predstavljajte si, da je hotel Lev v Ljubljani s toliko posteljami. Ali si vi predstavljate to blazno gromozansko stavbo v kakršnikoli obliki ob Bohinjskem jezeru? Jaz si je ne predstavljam. Je pa to želja nekaj ljudi, ki imajo denar za to, da bi zdaj to tam delali. Nekih parkirnih prostorov za 2500 do 3000 avtomobilov ob Bohinjskem jezeru. Lahko mi rečete tudi 300 metrov od Bohinjskega jezera. Ampak, oprostite iz Komarče, ko bom jaz gledal Bohinj nazaj dol, bom videl to glomazno svinjarijo sredi narave, sredi najlepšega bisera. Dovolj ironije, še to povem. V Gradcu sem bil dopoldan in videl sliko Bohinjskega jezera, ki jo ima v enem podjetju zelo podjeten človek. Ni vedel, da gleda biser. Ni vedel, da gleda Bohinj in da je to znotraj njihovih parkov. Danes sem mu moral povedati, da je to pri nas in da je to slika začasnega pomena. Ker boste v naslednjem koraku to sliko in to naravo zbrisali. Zbrisali iz tega sveta! Tisti, ki imamo občutek in sočustvujemo s to naravo, moramo narediti nekaj, da si izborimo, da nehate s temi traparijami za voljo denarja. Za voljo denarja, vse in samo denar! To, kar bom prebral, ni iz trte izvito. To je resnica. Pritiski so doslej najhujši Ne poslušata nas niti županja, niti poslanec. Vsi pa bodo dali nekaj v žep. Kaj boste dali v žep? Gospod Vučko, kaj boste dali v žep? Povejte javnosti, kaj je to, o čemer govorijo ljudje. Povejte, kaj je to, o čemer pišejo časopisi? Je to podkupnina, je to korupcija? Kaj je to? Vas sprašujem, da odgovorite na to trditev v časopisju in na trditev ljudi. Ali je to zdaj prisila in pa neka disciplina vas tistih, ki boste vztrajali na spremembi tega zakona, da se to zgodi? Še enkrat opozarjam, ljudje niso za to. Tisti ki Bohinj spoštujemo kot naravno dediščino, ki spoštujemo ljudi, ki spoštujemo njihovo premoženje, ki so ga podedovali od prednikov, ni vseeno, kaj se bo delalo z Bohinjem. Mi tam nismo dnevni turisti zgolj enkrat ali dvakrat na leto, ko umazane noge peremo v tistem Bohinjskem jezeru. Zelo se čudim. Jaz sem bil vesel, ko so po volitvah preteklega tega mandata rekli: "Končno prvič menda po drugi svetovni vojni bo en Bohinjec sedel v parlamentu", sploh pa v Sloveniji je to definitivno. Danes to obžalujem. Ker bi prvi poklicani moral biti - ne, saj nisi avtohton Bohinj'c, si se pač tja priženil - ampak da nimate tega občutka do svojega kraja, to zamerim. To zamerim! Hvala lepa.
Gospod Rupar, tudi vi ste zašli malo preko tiste meje, kot je prej bežalo kolegu Vučku. Pozivam vse, da se izogibamo medsebojnim konfliktom. Kolega Vučko je na vrsti za razpravo.
Iz minute v minuto nastop kolege Ruparja moj indic, mojo bojazen, da mu popuščajo tablete, samo dokazuje, da je to povsem utemeljeno. [[Ugovori iz dvorane: "Vučko, kakšne tablete?!"]] Persen, Persen so tiste za pomirjanje. Zato bi vas prosil, da [[...]] [[Ugovor iz klopi: "Ampak jaz jih nimam!"]] Ja, ne vem, potem bi jih pa morali. [[Ugovarjanje iz dvorane.]]
Prosim, da se izogibamo posegom v razpravo.
[[Iz dvorane.]] Gospod podpredsednik, zahtevam, da se mi opraviči!
Saj ima besedo. [[Ugovarjanje iz dvorane.]] Prosim! Prosim, da se umirimo!
[[Iz dvorane.]] [[...]]se boste opravičili za vsako žalitev!
Prosim, da se umirimo.
[[Iz dvorane.]] Čisto popolne oblasti v tej državi pa vseeno nimate!
Eni imamo oblast nad sabo [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] Ali lahko dobim besedo, podpredsednik?
Proceduralno bom dovolil, ampak v zvezi z izvajanjem poslovnika, kolega Jožef Jerovšek.
Gospod podpredsednik, mislim, da v tem državnem zboru morajo vladati neka pravila, neka etika, zato prosim za vašo zaščito. V preteklosti sem vas že prosil, pa ste naredili napake in tega niste upoštevali. Izključite, odstranite kolego Vučka zaradi tega, ker je žalil z "mamilašem" kolego Ruparja.
To ni res.
Kolikor vem, je še kako pri zavesti kolega Rupar. Ni mogoče, da nekdo iz stranke, ki pravzaprav propagira uporabo mamil, obsoja druge. [[Ugovori iz dvorane.]] Prosim, da reagirate. Hvala lepa.
Pozivam vse, da se umirimo. Nadaljujemo z razpravo. Kolega Vučko ima besedo.
Izkoristil bom čas, ki sem ga imel v okviru časa poslanske skupine kot poslanec. To priložnost bom izkoristil, da zavržem kakršnekoli špekulacije okoli tistega, kar je govoril kolega Rupar. Zlasti slednje, da naj bi nekomu šlo kaj v žep. Če odmislim tisto, kaj predlagatelji nosimo v glavah. Seveda tu ni užalil ali pa se dotaknil samo mene, ampak tudi sopodpisnikov. Na nekaj pa bi odgovoril. Zgolj zaradi tega, da si nalijemo čisto vino. Res je, da se bo v Ribčevem Lazu gradil nov hotel. Po zdaj veljavnem zakonu o Triglavskem narodnem parku so prostorski akti v pristojnosti lokalnih skupnosti. Bivša občina Radovljica je leta 1991 območje v naselju Ribčev Laz na robu naselja opredelila za turistično dejavnost in v planskih dokumentih zapisala, da mora biti za to območje potrjen ureditveni načrt kot prostorski izvedbeni akt. Občina je začela s postopkom in ga sedaj naključno ob stalnem prizadevanju investitorjev bivših lastnikov podjetja Alpinum in sedanjih lastnikov Alpinum tudi realizirala v tej smeri, da je bil ureditveni načrt sprejet. To ima s tem zakonom na nek način posredno zvezo v tem smislu, da govorimo v zakonu tudi o določbah,ki se nanašajo na urejanje prostora. Obvezno izhodišče za vse akte občine na območju parka bo po novem regionalna zasnova prostorskega razvoja. Ob tej regionalni zasnovi prostorskega razvoja na območju parka bodo lokalne skupnosti, park, država in uprava za varstvo narave uskladila interese. Vendar pa te interese lahko usklajuje samo in zgolj v okviru zakonskih določb. Te so povsem jasne. Osrednje območje narodnega parka postaja območje, kjer ni dovoljenih gradenj. Vsaki posegi novogradnje so prepovedani razen tisto, kar je izjemoma dovoljeno. Tam notri ne vidite hotelov. Jasno pa je, da morajo biti dopuščene rekonstrukcije in adaptacije v okviru obstoječih gabaritov. Seveda pa se strinjam, da je potrebno povečati aktivnosti inšpekcij na tem področju. Že veliko je bilo povedanega glede črnih gradenj. Žal je ustavno sodišče na pobudo lastnikov počitniških hišic v enem delu tistim, ki so želeli zdaj porušiti vikende, zadržalo izvajanje te uredbe, ki jo je sprejela vlada. Nadalje bo o usodi te uredbe ustavno sodišče še presodilo.
Hvala lepa. Janez Podobnik ni navzoč, dr. Miha Brejc ima besedo za razpravo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zdaj, po vsem tem kar smo danes slišali in prej prebrali, bi dejal, da gre za eno precejšnjo ignoranco predlagateljev tega zakona. Razočaran sem pa tudi nad tem, kar sem slišal s strani naše zakonodajno-pravne službe. Namreč, 1. člen predloga zakona določa, da se s tem zakonom ustanovi narodni park z imenom Triglavski narodni park. To je čisto jasno zapisano. V oceni stanja o razlogih za sprejem zakona pa predlagatelj poudarja, da predlog zakona ne ustanavlja Triglavskega narodnega parka, ker je bil ta ustanovljen že z veljavnim zakonom leta 1981, ki pa glede na 36. člen predlogazakona z uveljavitvijo zakona preneha veljati. Predlagatelji so - po mojem mnenju - na osnovi tega, da torej ne ustanavljajo parka, tudi zapisali, da ne gre za nov akt o ustanovitvi zavarovanega območja, ampak le za spremembo. Torej, kaj zdaj to pomeni? Dejstvo je, da ne gre za spremembo. Dejstvo je da gre za ustanovitev, da gre za popolnoma nov akt. Na podlagi tega je mogoče reči, je mogoče ugotoviti, da predlagatelji ne poznajo določb ZON-a, zakona o ohranjanju narave. O tem, kako se ustanovi širše zavarovano območje, kdo je ustanovitelj takega območja. Javna predstavitev, ki so jo predlagatelji izvedli, ni bila opravljena v skladu z določbami zakona o ohranjanju narave. Predlagatelj v 1. členu predloga zakona ustanovi TNP, potem, ko bi pa moral upoštevati zakon o ohranjanju narave, ugotovi, da parka ne ustanavlja, ampak, da gre za spremembe. Lepo vas prosim! To je vsakomur jasno, ko prebere tekst. Zato me preseneča, da tega nihče ne opazi. Pričakoval sem. Zato smo danes tudi predlagali, da bo naša zakonodajno-pravna služba reagirala na to, da bi se odzvala. Več kot očitno je, da gre za postopkovne napake in da predloga zakona preprosto ni mogoče obravnavati, ker predlagatelj ni upošteval določb zakona o ohranjanju narave. Namreč, po tem zakonu je ustanovitelj parka državni zbor. 55. člen, sedmi odstavek. Glede tega je ZON, zakon o ohranjanju narave, jasen. Ker določa, da ustanovitelj - prosim, poudarjamo to - ustanovitelj seznani javnost z osnutkom akta o zavarovanju. To je 58. člen. Tudi če bi šlo za spremembo akta - kar pa v tem primeru ne gre - kot vidimo in kar sem že večkrat danes rekel, bi moral javnost seznaniti ustanovitelj, ne pa predlagatelj. Ampak to je naši zakonodajno-pravni službi vseeno. Vam tudi, očitno. V tej hiši smo sprejeli samo zakone. Bilo bi prav, da tisti, ki zakone sprejemamo, prvič te zakone poznamo, če že kaj predlagamo. Drugič, da se držimo teh predpisov tako, kot je treba. Gospa Bitenčeva v svojem današnjem odgovoru oziroma mnenju pravi, da - vsega ne bom citiral, ker smo vsi to slišali, bi samo opozoril - torej: "narodni park izjemnega pomena lahko ustanovi državni zbor". To je izrecno rekla. Državni zbor je ustanovitelj. No, in potem v nadaljevanju, in tako naprej, da uporablja analogijo: "glede na to smo menili". Citiram: "da je pravzaprav eden bistvenih kriterijev ta, da so prizadeta območja in ljudi na njih seznanjeni z režimi, kakršni jim pretijo v aktu o zavarovanju tega območja, da lahko dajo nanj pripombe in da se predlagatelj do teh pripomb opredeli, seveda s strokovnimi argumenti sprejme ali zavrne". Sedaj citiram sedaj to, kar je sedaj rekla gospa Bitenčeva. Sedaj pa poglejmo, kako je z javno predstavitvijo. V nadaljevanju je potem rekla: "nimamo pa v rokah nobene norme, ki bi prepovedovala, ali zapovedovala, kdo po kakšnem sklepu in po katerem pooblastilu tako razpravo vodi. S tega vidika menimo, da je v tem hipu najbolj bistveno, da državni zbor razpolaga z mnenjem prebivalcev na tem območju." Sedaj pa poglejmo, torej, 31. marca, 7. aprila in 14. aprila so bile opravljene javne tribune, pač predstavitve. Ampak, ko smo pogledali, kdo je bil zraven, smo videli, da so bili zraven: gospod Dušan Vučko, predlagatelj, in poslanec gospod Marjan Jarkovič, svetovalec v PS ZLSD, vaši skupini, Tanja Slak, svetovalka v poslanski skupini, in Saša Mehak, ki dela - če se ne motim - v računalniški službi. Torej, kje je stroka? Kje je naša zakonodajno-pravna služba, ki bi v imenu ustanovitelja kaj rekla v zvezi s tem? Je ni. Je ni bilo! To je izkazano na osnovi vaših papirjev, ki so javno dostopni. To se pravi, stroke tu ni. Če bo kdo rekel, da je bila javna - mislim tale - razprava o teh predlogih opravljena, bo lahko rekel samo, da je bila opravljena brez strokovne javne predstavitve. Se pravi, ni bilo prisotnosti stroke. Ni bilo sodelovanja strokovnih služb državnega zbora. Če pa se je že ugotavljalo, da obstaja pravna praznina, to kar smo danes slišali - ja, ali ni ravno zakonodajno-pravna služba našega državnega zbora tista, ki bi morala reči - ampak pravočasno, ne danes na našoizrecno zahtevo - pazite, v tem vašem primeru, gospod Vučko, je pač tako, da je tu neka pravna praznina. Ta problem moramo rešiti. Pričakoval bi, da bi zakonodajno-pravna služba, torej korektno, takrat, ko je bil čas, ko je bil zakon vložen, na to opozorila in bi rekli, poslušajte, tole je pa nekaj nejasnega. Od junija do danes bi živeli dovolj časa, da se vsa ta vprašanja primerno uredijo. Vi ste mirno šli čez to. In sedaj se jezite na nas morda, ker - pač vas opozarjamo - da obstajajo neka, ki se pa jih vi ne držite. Sedaj vprašanje: Koliko pa ima smisel sploh, da govorim naprej, ker se bojim, da, saj itak je to vseeno? Ampak, ker gre vendarle za izjemno pomemben zakon, bi bilo prav, da k stvari resno pristopimo in da res poslušamo argumente. Po zakonu o ohranjanju narave - ta zakon zelo slabo poznate. Ves tekst to namreč izkazuje. To ni moje mnenje, to je mnenje strokovnjakov. Po zakonu o ohranjanju narave je tudi jasno določeno kaj mora ta akt o ustanovitvi zavarovanega območja vsebovati. Tu spet ugotavljamo, da predlagatelj ni upošteval vsega tega, ker - da ne ponavljam še enkrat, pa tudi obstajajo mednarodni standardi usmeritve glede varstva narave. Vprašanje je tudi, kakšen bo načrt upravljanja, ki se sprejme na podlagi akta o ustanovitvi. O tem v zakonu nisem našel nič. Sedaj, če sem prezrl, se opravičujem predlagatelju. Res bi prosil, da mi pokažete, kje to piše, ker jaz nisem našel. Se pravi, rad bi vedel to zadnje, torej, kakšen bo načrt upravljanja, ki se sprejme na osnovi akta o ustanovitvi, torej, kje je to v zakonu opredeljeno. Opozoriti velja - in o tem je bilo že nekaj govora danes, ampak saj je vseeno. Če ponovim, ne govorimo le o naravni krajini, ampak tudi o kulturni. Kar pomeni, da bi moralo biti pri pripravi zakona zraven tudi ministrstvo za kulturo. Načelo je, da je v parku vse dovoljeno, kar v zakonu ni izrecno zapisano. To načelo je marsikje povzročilo veliko razburjenja, kar je razumljivo. V nekem naravnem okolju, ki se ponaša s toliko naravnimi posebnostmi in bogastvom, ki je naše skupno bogastvo, zagotovo ne more veljati to pravilo. Ne more veljati. Sedaj, če sem zelo sarkastičen, bi rekel človek: "Ja, potem pa dobro. V zakonu nič ne piše, da tamle pri svetem Janezu ne smemo. Pa je fino mrzla voda, da ne smemo ene majhne jedrske centrale postaviti." Veste koliko je teh možnosti zlorabe, če bi se postavili na to pravilo. Mi v zakonu niti ne moremo določiti vseh tistih ravnanj, ki so v nasprotju z osnovno idejo Triglavskega narodnega parka. Ni jih mogoče določiti. Zato tudi ni mogoče uporabiti tega načela. To načelo bi - na žalost - morali v takem primeru, če bi obveljalo, označiti kot necivilizirano. Sporna se mi zdi tudi določba predloga zakona o rekonstrukciji nadomestne gradnje v osrednjem območju. Glede na to, kar smo že velikokrat slišali, da se vendarle pripravljajo gradnje v Bohinju, recimo, s spremembami prostorskega akta - saj ne vem, kako daleč so te stvari v resnici, tega sam nisem videl. Toda sodeč po medijih, ki so se precej ukvarjali s temi zadevami, bi rekel, da najbrž obstajajo neke tendence, da se tu res gradi. Veste, saj nimam nič proti temu, da se gradi, če je to v kontekstu nekega razvoja okolja, če je to skladno z nekimi visokimi standardi. Vendar bi še raje prej videl, če bi poskrbeli za tiste hotele oziroma turistične zmogljivosti - da rečem najširše - ki obstajajo v območju Triglavskega narodnega parka. Tu pa tisti, ki Triglavski narodni park bolje poznamo, ki ga prehodimo, ne samo prevozimo, najdemo obilo primerov, kako slabo vzdrževani - da ne rečem - opuščeni so objekti, ki bi bili lahko prvovrstni turistični objekti. Pa se nič ne zgodi. Zato pravim, najprej bi popravil tisto, kar je že zgrajeno, pa tisto razvil, potem šele odpiral možnosti z novim prostorskim aktom. Stroka je podala veliko pripomb k predlogu zakona, ki gredo seveda v nasprotno smer tega, kar smo slišali. Zato se mi zdi primerno, da jo upoštevamo. Vztrajanje na tem tekstu se mi zdi - gospod Vučko - bi bilo po mojem mnenju neracionalno, da ne rečem bolj grobo, nesmiselno. Tako mislim, da ta predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Vmes je želel besedo predlagatelj. Prvopodpisani Dušan Vučko, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Eno pojasnilo v zvezi s tem, kar je na začetku kolega Brejc ugotavljal in razpravljal. Dejstvo je, da predlagatelji s tem zakonom ne ustanavljamo novega zavarovanega območja. Ker pa bi iz nomotehničnih razlogov spremembe in dopolnitve posegale tako, da bi bil tekst povsem drugačen, ker bi morali odpirati vsak člen - morate obstoječega brati - ker je pisan še v duhu tistega časa, smo seveda dobili sugestije, da je iz nomotehničnega razloga treba napisati nov zakon in starega razveljaviti. Ker, ko bomo tistega razveljavili, ga ni več. Gani. Ga ne moreš več prebrati. Bi kako v uvodu pisalo? "Spreminjamo." Potem bi bilo šele narobe. Tako, da v tem je bila pravna stroka tista, ki nam je to sugerirala. Kar pa se tiče teh dilem, ki so bile izpostavljene na začetku procedure, je pa treba - in to, kar je bilo v zakonodajno-pravni službi danes povedano, popolnoma pritrjujem. Gospa Bitenčeva je tudi povedala, zakaj je do te praznine prišlo. Ker je bilo sprva mišljeno, da bo zakon ohranil naravo, da bo zavarovana območja ustanavljala zgolj vlada.Ampak, to obveznost ustanovitelja je treba razlagati, čeprav v zakonu piše tudi, da je ustanovitelj državni zbor. Drži? Po namenu. Kar pomeni, namen javne predstavitve - in ta je bila opravljena, 60-dnevna javna razgrnitev s knjigo pripomb, na katero ste lahko po občinah ljudje dali svoje pripombe. V času javne razgrnitve so bile opravljene tri javne predstavitve. To zakonsko obveznost smo mi speljali. Zdaj se izpostavlja problem, ali smo bili za to pooblaščeni. Kolikor nam je bilo razloženo in potem še dodatno pojasnjeno? Jaz sem se osebno pogovarjal z ljudmi, ki o tem več vedo kot jaz. Rečeno je bilo. Treba je razlagati tako, da naloge, ustanovitelje po zakonu o ohranjanju narave, prevzame predlagatelj. Zato, moja trditev, tudi če bi vlada opravljala spremembo zakona in po zakonu o ohranjanju narave mogla opravljati javno predstavitev, ne bi strokovne službe državnega zbora sedele zraven. Tisto, kar je bilo pa s tistimi strokovnimi službami, tisto je bilo pa že tako sledenje neki liniji, ki po eni strani logična. Če pristanemo na to, da ustanavljamo zavarovano območje, čeprav obstaja že 22 let in tako naprej. Ampak, s tem vprašanjem bo najbrž morala zakonodajno-pravna služba tudi, v kolikor bo zakon dobil še podporo, pri mnenju še bolj jasno zapisati. Načrt upravljanja je povsem jasno definiran. Vsebina načrta upravljanja je v zakonu o ohranjanju narave. Je v zakonu. Seveda smo pa - je pa še nekaj, kolega Brejc, moral bi že imeti načrt upravljanja bi za Triglavski narodni park. Kolikor mi je poznano, se ravno zdaj zaključijo pripravljanja tega načrta upravljanja. Načrt upravljanja je upravljavski akt, s katerim se posamezni režimi ali cilji posameznega varstva konkretizirajo in določijo, kako bo upravljavec Javni zavod Triglavski narodni park temu cilju sledil in kako bo s vrednoto - ne vem - z določenim območjem upravljal. Seveda se strinjam tudi z vami, da povsem, da bi bilo potrebno na območju parka objekte, ki so v slabem stanju, posodabljati. Vendar pa je to stvar lastnikov, zlasti kar zadeva turističe objekte. Zdaj še nekaj. Tudi pri prostorskih aktih vseh lokalnih skupnosti je izredno pomembna vloga tako Uprave za varstvo narave Republike Slovenije, tako ministrstva za kulturo, tako javnega zavod Triglavskega narodnega parka, ki skrbijo, so do sedaj in bodo tudi v prihodnosti skrbeli, da so mogoči posegi v prostor zgolj in v okviru določb, ki so dopuščeni z zakonom. Več pa kot nekaj prepovedati, določiti kazensko sankcijo, se pač ne da. Strinjam se, preveč je bilo primerov črnih gradenj, preveč je bilo primerov v parku na splošno, ko so investitorji in lastniki, domačini in kdorkoli šli preko okvirov. Danes je bila omenjena stavbna dediščina. Stavbna dediščina je sestavni del tako [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]prostorskih ureditvenih pogojev, kjer so jasni kriteriji, kakšni morajo biti nakloni streh. Jaz vsaj poznam prostorske ureditvene pogoje za TNP Bohinj, recimo, tam je vse, ampak nam zmanjka na nadzoru, ko imamo dopuščeno tako imenovano samogradnjo, ko se naredi, ni nekih hitrih učinkovitih sankcij zoper tistega, ki krši ta pravila, ki so zapisana v smislu ohranjene stavbne dediščine. Tako, da moja ugotovitev in ugotovitev predlagateljev je, da so se ob tem zakonu izpostavila tudi vprašanja, ki še zdaleč niso samo predmet tega zakona. So sistemski problemi, ki pa so urejeni v drugih področnih zakonih. Tukaj bom naštel zakon o urejanju prostora, zakon o graditvi objektov, da ne govorim o zakonu o kmetijskih zemljiščih, danes je bil že omenjen. Potem imamo zakon o gozdovih, potem imamo zakon o vodah in imamo šekakšen zakon, ki nekako tangira v tem in ki seveda imajo svoje. Zato je podvajanje vsebin iz tega zakona v tem zakonu vsaj po oceni predlagateljev nepotrebno. Bomo pa in smo že poskušali nekaj več narediti. Na to, kar je opozarjal kolega Školč, da pa bi kulturno dediščino kot neko nedeljivo stvar v prostoru poskušali z nekimi instrumenti vpeljati bolj določno v ta zakon, da bosta tudi park in pristojno ministrstvo za kulturo. Ne bomo se mogli izogniti temu, da je resorno ministrstvo, pristojno za kulturo,ukrenilo nekaj na tem parku, da se bo tudi ta kulturna dediščina, Krajinska krajina, stavbna dediščina bolj jasno ohranjala.
Hvala. Dr. Brejc, vi ste želeli še [[...]]Nisem razumel, kaj želite, prosim. Imate besedo!
Rad bi na to kar je, ne njegove zadnje odgovore. Zelo na kratko. Prvič, govoriti o nomotehničnih razlogih kot tistemu bistvenemu kriteriju, da je zakon takšen kot je, je nekaj, kar pravna stroka zagotovo ne sprejema. To je samo izhod v sili, ki se v resni državi ne spodobi, sploh pa ne takrat, kadar ne ustanavlja nekaj tako pomembnega, kot je Triglavski narodni park. Če je zakon iz leta 1981 slab in da je pač tudi razlog zato, da greste vi v to akcijo, da se ga pač na novo napiše ali kakorkoli že, v redu. Ampak potem je treba stvari tako postaviti. Sami ste ugotovili, spoštovani kolega Vučko, da, ko ste rekli - ne vem, če sem vas prav citiral sedajle - še zdaleč ni samo ta zakon, ne učinkuje samo ta zakon na Triglavskem narodnem parku, ampak je še mnogo drugih zakonov, zakon o graditvi objektov. Naštevali ste in tako naprej. Se pravi, mnogo predpisov zadeva to področje in ščiti različne vidike urejanja prostora. To je res. Ampak prav to je ključni razlog, da mi sedaj, ko skušamo urediti to vprašanje na novo, ker je bilo to leta 1981 slabo urejeno, da to na novo sistemsko uredimo. Zato gre! Ne pa da so to nomotehnični razlogi ali pa ne vem kaj še vse. Torej, ta se mi zdi res za lase privlečena. Poglejte, iti kar tako mimo dejstva, da stroke ni bilo zraven, ne gre. Na eni strani se sklicujete na pravno strokov, so nam pravniki svetovali. Kolikor pravnikov, toliko pogledov. Saj mi to vemo. Na drugi strani je pa v predpisu izredno zapisano, pa tudi nekako vam ustreza. Rekli ste, ja, pač saj smo več ali manjizvedli to tako, kot je treba. Veste, če bi bila stroka prisotna, bi rekla, oprostite to pa ne gre. Ker pa stroka ni bila prisotna, so ljudje slišali samo tisto, kar predlagatelj predlaga. Stroka je vedno zato tukaj, da opozori na poseben strokovni vidik, razen, seveda, če se imate predlagatelji za tako kvalificirane, da lahko vsem govorite. Ampak, zakaj pa mislite, da je zakonodajalec, torej mi, določil, da mora biti stroka zraven? Kar tako? Ker navsezadnje, vsak predlagatelj, ki je prvo podpisani v nekem, za spremembo zakona in tako naprej, s tem dobi neke vrste mandat od državnega zbora, da lahko pač nekaj stori na nekem področju. To ste vi storili. Ampak upoštevati je treba pravila. Teh pravil niste upoštevali. To je moja glavna pripomba.
Hvala. LDS nima več časa za razpravo. Proceduralno, kolega Tanko? Ne, niste bili imenovani, ne morem. Jožef Jerovšek ima še besedo kot zadnji razpravljalec iz liste prijavljenih. Prosim.
Hvala lepa. Marsikaj je bilo že rečenega o tem zakonu, o tem skropucalu, ki se mu reče zakon o Triglavskem narodnem parku. Če bi pogledali zgolj v namen zakona, kot piše v 1. členu, bi, če ljudje ne bi poznali drugega, mislili, da bi našli predvsem plemeniti namen predlagatelja. Vendarso ljudje spoznali, kaj se skriva za tem zakonom, kakšni nameni, skriti nameni. Glejte, pričakoval sem, da današnje razprave ne bo več. Da so se interesi gospoda Vučka in tistih, ki stojijo za njim, razgalili že zadnjič. Da so se razgalili v javnosti, da so se razgalili na Slovenski akademiji znanosti in umetnosti in tako naprej. Vendar vztrajajo! Vztrajajo! Sedaj smo v situaciji, da imamo pred sabo zakon, ki naj bi pomenil vrhunsko zaščito Triglavskega narodnega parka, nekega območja iz naravovarstvenih interesov, interesov ljudi. Dejansko pa imamo pred sabo dokument, ki naj bi na zakonski osnovi uzakonil in ščitil interese vladajoče elite, ki v trženju nacionalnih dobrin v Triglavskem narodnem parku vidijo svoj interes, od katerega niso pripravljeni odstopiti. Niso pripravljeni odstopiti, ker je vonj denarja tako mamljiv. Tu so veliki finančni interesi posameznikov. Tu moram na nek način povedati, da je - recimo - kolega Vučko v svoji razpravi prvi rekel "referendum bo spoštovan". Ja, kako bo referendum spoštovan?! Plebiscitarna odločitev ljudi in dejansko plebiscitarna odločitev ljudi po celi Sloveniji, kjer so se že vsi pravzaprav opredelili, pa niste imeli enega glasu, ki podpira vsebino tega zakona. To je nezaupnica! Nezaupnica zakonu, nezaupnica tudi vam, gospod Vučko, pravzaprav. Politiki odstopijo v takem primeru, če dobijo tako nezaupnico. Kako naj bo referendumska volja spoštovana? Referendumska volja je lahko spoštovana samo, če se ta zakon umakne. Če se odstopi v tem trenutku od njega in se ljudem tam opraviči - opraviči, da se jih je želelo na takšen način žejne prepeljati čez vodo. Nenazadnje moram reagirati tudi na ministra Kopača, ki je rekel: "Češ da poslanci tu govorijo, kaj vidijo, kaj čutijo ob zakonu." On predlaga - in to minister Kopač - da naj berejo tisto, kar piše, da se bo tisto izpolnilo. Ja, ne vem, kako lahko minister Kopač govori kaj takega, ko pa se vsi ljudje po celi Sloveniji spomnijo, da je ravno on pred dvema letoma v zvezi z zakonom o suši govoril, da tisto, kar v zakonupiše, ne bo izpolnjeno, da se zakoni pač ne izpolnjujejo, da ta vlada ne izpolnjuje zakonov, če ji ne ustrezajo. Zdaj pa govori, da naj si preberejo tisto, kar piše v zakonu. Ne, ljudje so bolj modri in zaslutijo, zaznajo, kaj se skriva, kateri privatizacijski interesi. Glejte, tu danes beremo, da pravna praznina v prometu z zemljišči ni bila slučajna. Ravno podjetje iz Bohinja je čas te pravne praznine izkoristilo za nakup. Ravno to! Vse ste planirali, strogo ste planirali. Glejte, zaključil bi s tem, da je pa vsaka stvar za nekaj dobra. Danes nas gledajo ljudje in danes bodo videli, kako so, ko so na delu finančni interesi te vladne, te oblastne elite, nepopustljivi. Gredo naprej, pa čeprav je že sedaj jasno, da bodo - sedaj se ta zakon usmeri - domačini tam na nek način v bodočnosti tlačani oblastne gosposke. Ampak dobro je za tega, ker ljudje - danes je treba ljudi opozoriti, da bodo podobne zakone, kakor hitro bodo zaslutili finančne koristi na njihovem območju, izdelali tudi za druga območja. In bodotudi za Prekmurje, tudi za ne vem kaj, Koroško in tako naprej in za druge dele, ki bodo atraktivni iz tega naravnega stališča in bodo kratili tiste pravice ljudi, ki so jim po naravnem pravu zagotovljene. Hvala lepa.
Hvala. Samo še minuto dam predlagatelju, če želi. Ne. Potem zaključujem splošno razpravo. Zaključujem ta del, torej splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, bomo s časom poteka seje, odločali ob 18. uri in 5 minut. Prekinjam torej to točko dnevnega reda. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane! Lep pozdrav! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O GLAVNEM MESTU REPUBLIKE SLOVENIJE - PRVA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Miranom Potrčem. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim mag. Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Miran Potrč, izvolite.
Gospa podpredsednica državnega zbora, gospa županja in predstavniki mesta Ljubljane, spoštovane kolegice in kolegi. V večini evropskih držav je status glavnega mesta urejen s posebnim zakonom ali posebnimi določbami zakonov, ki urejajo lokalno samoupravo. Tudi prizadevanja za tovrstno zakonsko ureditev položaja glavnega mesta v Sloveniji, so stara že skoraj 40 let. Vsi poskusi so bili do sedaj neuspešni. Zato smo se poslanski kolegi, gospod Anton Anderlič, Janez Podobnik in jaz, pripravili vložiti zakon. Pri tem smo upoštevali dosedanje izkušnje in probleme. Predvsem pa sta predlagani koncept zakona in njegova vsebina v kar največji meri plod sodelovanja s pristojnimi ministrstvi, pa tudi z Mestno občino Ljubljana. V dvanajstletnem delovanju naše države je Mestna občina Ljubljana kot državno in upravno središče izvajala in še izvaja vrsto nalog na različnih družbenih področjih. Predstavljala je mesto kot prestolnico vseh državljank in državljanov Slovenije. Izkazalo pa se je, da zaradi zakonsko neurejenega razmerja med državo in mestno občino prihaja do podvajanja in neusklajenega načrtovanja prostorskih planov in razvoja. Prihaja do neusklajenosti pri urejanju in zagotavljanju ekonomične rabe prostora ter posega v prostor. Prihaja do neusklajenih finančnih načrtov delovanja državnih organov in mesta. Prihaja tudi do neurejenega mestnega in mirujočega prometa zaradi nalog državnih ustanov, pa tudi tujih diplomatskih konzularnih predstavništev in obiskov državnikov v glavnem mestu. Predlog zakona želi zagotoviti pogoje za delovanje najvišjih državnih organov in javnih ustanov državnega pomena ter tujih diplomatskih in konzularnih predstavništev. Zakon ne posega v izvirne pristojnosti mestne občine, niti ji ne daje dodatno kakršnekoli pristojnosti. Kljub temu pa jo predvsem zavezuje, da pri izvajanju svojih nalog upošteva poseben interes države, povezan z glavnim mestom kot upravnim središčem. Z zakonom je dana pravna podlaga tudi za urejanje medsebojnih pravic in obveznosti države ter glavnega mesta pri zagotavljanju pogojev za delo državnih organov in ustanov ter tujih diplomatskih in konzularnih predstavništev in v primerih posebnih ali izrednih dogodkov državnega pomena pogoje, da se lahko uspešno opravijo. Državni organi in organi mestne občine morajo sodelovati in usklajevati naloge predvsem na področjih urejanja in rabe prostora, posegov v prostor in gradit objektov, varstva okolja, mestnega in mirujočega prometa, zagotavljanja gospodarskih in negospodarskih javnih služb ter javne in prometne varnosti. Predlog zakona torej ne določa novih nalog glavnemu mestu, temveč naloge, ki jih navedeni organi že izvajajo, vendar jih morajo izvajali usklajeno oziroma soglasno z državnimi organi. Poudaril bi še rad, da so določbe tega zakona tudi pravna podlaga za urejanje pogodbenega razmerja med državo in ne le za Ljubljano kot glavnim mestom, temveč tudi vsemi drugimi mestnimi občinami, ki bodo izvajale naloge državnega pomena ali kadar jih bodo izvajale. Zato, ker bodo imele v svojem okviru državne institucije, ker bodo imela tuja diplomatska ali predvsem konzularna predstavništva in ker bodo tudi v njih in pri njih posebni in izredni dogodki, ki predstavljajo sodelovanje naše države s tujino. Naj povem, da je vlada k temu predlogu zakona ob predlogih in pripombah, ki jih je dala, dala načelno pozitivno mnenje in ga ocenila kot primerno podlago za urejanje vsebinskih, organizacijskih, časovno usmerjenih in usklajenih aktivnosti državnega in skupnega pomena med dvema enakopravnima partnericama za vprašanja, ki jih bo zakon urejal. V svojem mnenju je izrecno poudarila, da podpira koncept zakona, v katerem državni organi in organi mestne občine nastopajo kot partnerji po sistemu upravnega dogovarjanja, ki postaja običaj, in vedno pogostejša praksa v evropskih državah. Predlagala pa je tudi nekatere bistvene popravke, ki smo jih predlagatelji v nadaljnjem procesu sprejemanja zakona pripravljeni sprejeti in dograditi v sam koncept in vsebino zakona. V imenu predlagateljev kolegov Antona Anderliča in Janeza Podobnika in sebe, da predlagam poslankam in poslancem, da zakon sprejmejo kot primerno podlago za drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici vlade, gospej Astrid Prašnikar, državni sekretarki na ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala in lepo pozdravljeni. Glede na to, da je bilo ravnokar v bistvu mnenje vlade že povzeto v predhodni razpravi, bi želela še enkrat samo poudariti, da je vlada ocenila, da predlog zakona ne posega v ustavni položaj samoupravnih lokalnih skupnosti, kajti predlagani zakon je treba predvsem razumeti kot predpis, s katerim se urejajo odnosi med dvema nosilcema javno upravnih funkcij na območju glavnega mesta in se zagotavlja medsebojno usklajeno izvajanje nalog mestne občine na eni strani in državnih organov na drugi strani. Ocenjujemo tudi, da predlog zakona zagotavlja ustrezen institucionalni dialog znotraj sistema načrtovanja razvoja in javnih financ, naloge tako državnih organov, kot tudi mestne občine na območju glavnega mesta, opredeljujejo razvojni programi sestavljeni na podlagi zakona. Na podlagi teh dejstev je vlada ocenila, da je predlog zakona o glavnem mestu, katerega predlagatelji so podpisani poslanci, primerna podlaga za vsebinsko, organizacijsko in časovno usklajevanje aktivnosti države in mestne občine kot dveh enakopravnih, samostojnih upravnih struktur pri izvajanju nalog, ki so v njuni pristojnosti in državnega in skupnega pomena. Opozoriti želimo tudi na to, da je vlada pri tem ob obravnavi samega zakona predlagala tako, kot je bilo že rečeno, da se nekaj določb uskladi predvsem z zakonom o javnih financah. Hvala.
Hvala lepa. Temu delu sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej bi moral gospod Čeligoj, ki pa ga ne vidim pred nami. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Se opravičujem, da nisem takoj prišel. Mislil sem, da bo kolega prej. V poslanski skupini Nove Slovenije se zavzemamo za to, da bi v državnem zboru sprejeli zakon o glavnem mestu Republike Slovenije. Zakon, ki sta ga predložila oziroma podpisala dva poslanca, kolega, ima namen urejati razmere med državo in mestno lokalno skupnostjo Ljubljana, ki ima hkrati še status glavnega mesta. Na celotnem območju se izvršuje veliko pristojnosti v domeni države, zato obstaja veliko možnosti nastajanja konfliktnih situacij ali nujnega sodelovanja, zato v Novi Sloveniji smatramo, da je takšen zakon potreben. Nerazumljivo je, da velikokrat mesto in država ne najdeta skupnega jezika, saj za Ljubljano takšen položaj izjemna priložnost. Zakon, ki sta ga vložila poslanca, ostaja vendarle na splošni ravni in odkazuje reševanje na način sporazumevanja med mestom in državo. Besedilo zakona kaže, da še nimamo pravega pojma o tem, kakšna je prava vloga glavnega mesta, ki postaja prestolnica ene izmed držav Evropske unije. Določbe zakona se nanašajo na veljavno zakonodajo s področja skladnega regionalnega razvoja, izrabe prostora, organizacijo in izvajanje nalog državne uprave, lokalne samouprav in drugo. Zakon sicer ne nalaga obveznost lokalni skupnosti, da je v izvajanju suverena, pač pa skuša postaviti podlage zadogovorno sodelovanje. Druge države imajo razmerja med državo in lokalno skupnostjo oziroma glavnim mestom različno urejena. Pretežno pa gre za zakonsko obliko urejanja medsebojnih razmerij ali pa stvari, pri katerih sodelujeta odnosno uveljavljata svojo vlogo. Obstajajo pa tudi sporazumi kot dodatni način urejanja. Ne glede na politično skladnost ali neskladnost oblastnikov trenutno v naši državi ugotavljamo, da sodelovanje med mestom Ljubljana in državo Slovenijo ne teče dobro. Sodelovanja pri skupnem urejanju prostora, upoštevanju potreb države in njenih funkcij v luči razvoja mesta, v smislu prestolnice, ene izmed evropskih držav je premalo. Nenazadnje pa tudi država v luči nove vloge nima primerno opredeljenih potreb po svoji novi vlogi, ker se te vloge dobro še ne zaveda. Ali se zavedamo v Sloveniji, da Ljubljana postaja najpomembnejše okno in vrata za naše povezave s svetom, z Evropsko unijo? Podoba mesta je klavrna, neprimerni prevozi, neurejene fasade, predpotopna železniška postaja, ki bo strašilo in prostorska bariera. Na tem mestu bi lahko nastalo moderno poslovno, potniško in upravno središče, kar nase ne bi bilo sram. Namesto z uvajanjem tramvaja, urejanjem cest odprtega središča, parkirnih mest, mest za ugledne inštitucije, tudi evropske, se mestna oblast ukvarja z nepotrebnim kupovanjem bank, sofinanciranjem podirajočih se podjetij, z ekshibicijskimi projekti in podobnim. Če bo ta zakon pripomogel k urejanju zaskrbljujočih razmer v mestu in državi, bomo veseli. Tako si bomo tudi prizadevali. To verjetno ne bo toliko odvisno od tega zakona, pač pa od modrosti vladajočih v mestu in državi. Te pa zagotovo manjka, čeprav njeni antagonisti dajejo vedeti, da je celo preostajanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da bo sprejem zakona o glavnem mestu podoben korak urejanja te problematike, kot ga poznajo druge države, kjer se urejanje in upravljanje z glavnimi mesti oziroma mestom, ki opravlja podobne funkcije, tudi ureja s posebnim zakonom. Gotovo je pomembno, da se odnos med državo in njenim glavnim mestom uredi. Glavno mesto je običajno tudi upravno, politično, kulturno, univerzitetno, diplomatsko in znanstveno-raziskovalno središče vsake države. Razlogi, zakaj je bila ravno Ljubljana izbrana za glavno mesto, so zanesljivo zgodovinsko pogojeni. Med drugim tudi v tem, da ravno Ljubljana leži v samem središču države in so torej poti do glavnega mesta iz vseh krajev države najkrajše. Ljubljana je postala kulturno in politično središče Slovencev že v začetku 20. stoletja po razpadu avstroogrske monarhije. Kmalu zatem je dobila svojo univerzo. Nekoliko kasneje tudi Akademijo znanosti in umetnosti. Na kulturnem področju ima filharmonijo že 300 let, pa tudi opero več kot 100 let, da gledališč ne omenjamo posebej. Ljubljana kot glavno mesto in hkrati upravno in politično središče Slovenije ni edino mesto, kjer se prepletajo lokalne in državne funkcije. Vendar če smo objektivni, lahko ugotovimo, da se poglaviten del vsakodnevnih prepletanj interesov države z lokalno skupnostjo dogaja prav v glavnem mestu države. Kot navajajo predlagatelji zakona, zakon ne želi posegati in tudi ne posega v izvirne pristojnosti mestne občine Ljubljana. Želi pa urediti osnovne obveze dogovora med državo in Mestno občino Ljubljana, ki so potrebne, da se zagotovi normalno življenje občank in občanov glavnega mesta, tudi zaradi funkcije glavnega mesta. Po drugi strani pa lokalno skupnost zaveže k aktivnemu sodelovanju pri tistih projektih, ki so z vidika upravljanja države in njenih interesov pomembni. Tako zakon zavezuje na eni strani državo k obveznosti povezovanja z lokalno skupnostjo, hkrati pa zavezuje lokalno skupnost, da upošteva poseben interes države, ki je povezan s funkcijo glavnega mesta. Torej, mesta, v katerem je sedež vseh vej državne oblasti. Mesta, v katerem je sedež Akademije znanosti in umetnosti, večine diplomatskih predstavništev, naše največje univerze in ne nazadnje tudi sedež največjih kulturnih in znanstveno-raziskovalnih institucij v državi. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo prepričani, da izvajanje različnih državnih nalog v lokalni skupnosti, ki je hkrati glavno mesto, prinaša za to lokalno skupnost poleg prednosti tudi številne težave. V naše glavno mesto vsak dan prihaja na delo in po drugih opravkih veliko število, 100.000 in več ljudi. Mnogi od teh, tako kot tudi večina nas v tem zboru, prihaja v glavno mesto zaradi funkcij, ki jih opravljajo na državnem nivoju. Glavno mesto mora za nas ustvarjati pogoje za normalno delo in življenje v času, ko smo njegovi gostje. Nenazadnje mora glavno mesto ustvarjati tudi pogoje za prostorske, logistično-prometne in druge preskrbovalne dejavnosti za državne institucije, ki v njem delujejo. Vse to povzroča mestni občini Ljubljana gotovo veliko problemov pri reševanju. Pri reševanju teh problemov bi lahko pomagali tudi s sprejemom tega zakona, ki ga danes obravnavamo. Zakon bo omogočil, da država poseže na področje opravljanja dogovorjenih nalog, če jih lokalna skupnost ne opravlja zadovoljivo. Hkrati pa bo mestni občini omogočil, da od države zahteva povrnitev škode vprimeru, da država ne bo spoštovala dogovorjenega. Tu mislimo predvsem na vprašanje urejanja in rabe prostora, graditve objektov za potrebe državnih organov, varstva okolja, mestnega prometa, mirujočega prometa, zagotavljanja delovanja javnih služb, javnein prometne varnosti, protokolarnih vprašanj za potrebe državnih organov in podobnega kar gotovo pomembno vpliva tudi na razvojne možnosti glavnega mesta. Zaradi vsega navedenega bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlagani zakon podprli, saj menimo, da je primerna podlaga za nadaljnji zakonodajni postopek. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospa predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci, predstavnica vlade. Predlog zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, ki sta ga vložila kolega poslanca Anderlič in Potrč in katerega sopredlagateljstvo je prijavil tudi poslanski kolega Podobnik, izhaja iz dejstva, da je naše glavno mesto, eden od simbolov slovenske državnosti in kot tak določen že z ustavo. Strinjamo se s predlagatelji, da je za harmonično in usklajeno delovanje med mestom in državo potrebno in smiselno urediti to razmerje z zakonom. Predvsem v tistem delu, ki se nanaša na izvajanje skupnih oziroma med seboj povezanih nalog. Pomembno se mi zdi poudariti, da predlagani zakon ne predvideva priviligiranega položaja glavnega mesta. Ne zagotavljamo kakšnih posebnih ugodnosti. Namen zakona je med drugim zagotoviti pogoje, potrebne za nemoteno in čim učinkovitejše delovanje državnih organov ter tujih diplomatskih in konzularnih predstavništev v Republiki Sloveniji. Prav tako zakon mestni občini nalaga odgovornost, da pri izvrševanju nalog upošteva interes države. Predlagatelji so se pri pripravi zakona seznanili tudi z evropsko prakso na tem področju. Namreč, večina evropskih držav ureja status glavnega mesta s posebnim zakonom. Načini ureditve pa se med državami med seboj razlikujejo. Kot na vseh področjih, na katerih deluje več akterjev vsak s svojimi nalogami in zadolžitvami, lahko tudi tu pričakujemo najboljše rezultate le v primeru, da se zagotovi pristojnega za koordinacijo delovanja odgovornih akterjev. Predlog zakona tako predvideva, da župan oziroma županja Mestne občine Ljubljana izvaja usklajevanje delovanja pristojnih organov na območju glavnega mesta. Menim, da je pomembno izpostaviti, da je usklajeno načrtovanje razvoja območja glavnega mesta v razvojnih programih, pa naj gre za državne resorske programe, prostorski akt ali za občinske prostorske plane, tudi v posebnem interesu države in ne le v interesu glavnega mesta. Predlog zakona o glavnem mestu temu ne zagotavlja posebnih pravic in privilegijev. Nalaga mu, da ne opravlja le svojih nalog kot mestna občina, temveč da prevzame tudi vlogo koordinatorja med delovanjem državnih organov in organov mestne občine. Nadalje tudi predvideva njegov položaj skrbnega gostitelja tujih diplomatov in konzulov, ki bo poskrbel, da bodo izpolnjeni pogoji za njihovo nemoteno delovanje. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Prepričani smo, da je primerno, da v tem času, ko razpravljamo o pristojnostih države in njenem novem položaju, ki ga bomo zavzeli v bližajočem se vstopu v Evropsko unijo, o razmerju med najvišjimi državnimi organi v novi skupnosti, z zakonom določimo tudi odnos delovanja pristojnih organov samoupravne lokalne skupnosti in državnih organov na območju glavnega mesta, simbola naše državnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke Slovenije bo predstavil gospod Franc Sušnik. Izvolite.
Spoštovane gospe in gospodje! Dovolite, da vam predstavim stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke do predloga zakona o glavnem mestu Republike Slovenije. Slovenski demokrati glede na besedilo predlaganega zakona ocenjujemo, da gre pri tej točki dnevnega reda za drugačno vsebino, kot bi lahko sklepali po naslovu zakona. Po našem mnenju je glavno mesto že določeno v ustavi. S tem zakonom ga ne določamo posebej. 10. člen Ustave Republike Slovenije je namreč povsem jasen in govori, da je glavno mesto Slovenije Ljubljana. Prav tako je že z ustavo in drugimi predpisi določeno praktično vse, kar naj bi ta zakon urejal. Člani Slovenske demokratske stranke soglašamo, da bi bila določena razmerja med državo in glavnim mestom dobro urediti z zakonom. Toda zastavlja se vprašanje, ali predlagani zakon to ureja. Če citiram določilo 1. člena, "v Ljubljani je sedež državnega zbora in državnega sveta, predsednika republike, vlade in drugih državnih ustanov, če zakon ne določa drugače" [[konec citata]] . Ali se bo torej kaj spremenilo, če tega zakona ne sprejmemo? Najverjetneje prav nič. Zakon torej v tem delu po našem globokem prepričanju pomeni le nabiranje poceni političnih točk z zavajujočim naslovom in prazno vsebino. Opozarjamo, da se tudi predlagatelja dobro zavedata, da vse tisto, kar na videz vsebinskega in pozitivnega ureja ta zakon, v resnici že urejajo drugi predpisi. Na primer, zakon o spodbujanju regionalnega razvoja ter zakon o urejanju prostora, saj sta to predlagatelja sama zapisala v obrazložitvi k 4. členu. Tudi glede finančnih zadev je glede na predloženo besedilo mogoče zakon razumeti kvečjemu kot napotilo pri pripravi drugih aktov. A tudi v tem delu avtorja priznavata, da je to že urejeno oziroma bo urejeno v nekih drugih predpisih. V tem zakonu pa je tudi določilo, ki je lahko za glavno mesto oziroma sporno tudi za vse druge občine, če pravilno razumemo 9. člen zakonskega predloga. Namreč, v primeru nesoglasja med županom in izvršilno vejo državne oblasti naj bi lahko kar generalni sekretar vlade sam odredil, da določene naloge opravijo na stroške mesta državni organi. S tem zakonom se po našem globokem prepričanju v bistvu globoko posega na področje avtonomije lokalne samouprave. S tem se omejuje samoupravo glavnega mesta, ki je tudi ustavna kategorija. Tako, kot bi to veljalo ob upoštevanju 9. člena za vse lokalne skupnosti v tej državi, na območju katerih bi uveljavljali državni interes. Ob upoštevanju navedenih dejstev lahko ugotovimo le, da se očitno bližajo nove volitve in se računa na zbiranje političnih točk s predlaganjem - po našem - povsem nepotrebnih zakonskih besedil, ki nimajo nobene dejanske vsebine. Slovenski demokrati opozarjamo, da takšna politična igra pomeni, nenazadnje, tudi stroške. To stroške na račun davkoplačevalcev že zaradi morebitne objave takšnega besedila in nenazadnje tudi porabljenega časa državnega zbora za premlevanje zakonskega besedila, ki v resnici ne določa ničesar bistveno novega in predvsem ničesar pomembnega. Predlagateljema zato predlagamo, da zakon umakneta in s tem državnemu zboru omogočita, da se posveti zakonskim besedilom, ki so ustrezno pripravljena in urejajo resnične probleme. Na glasovanju besedila zakona o glavnem mestu, ki je predlagano prav zato, ker je ta zakon le prazna lupina brez vsebine in je bolj deklaracija kot zakon, zagotovo ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Peter Levič. Izvolite.
Danes razpravljamo o predlogu zakona, ki - po domače rečeno - ima že dolgo brado. Vse od leta 1994 se je na tak ali drugačen način poskušalo zakonsko urediti vsebino, ki naj bi Ljubljani kot glavnemu mestu dal neko posebno ureditev, hkrati pa ji ne bi dal ekskluzivnega statusa. Torej, statusa, ki bi prebijal okvirje normativne ureditve lokalne samouprave. Predvsem definicije občine kot temeljne samoupravne lokalne skupnosti, katere temeljna naloga in pristojnost je ukvarjanje z lokalnimi zadevami javnega pomena. O kako pomembni tematiki govorimo danes, govori tudi dejstvo, da se je ob večini sprememb zakona o lokalni samoupravi - in teh je bilo kar veliko - poskušalo določiti funkcije glavnega mesta in urediti odnose med Mestno občino Ljubljana in državo. Lahko rečem, da ti poskusi na srečo niso uspeli. Menim, da ta tematika ne spada v področje lokalne samouprave, saj ne v krovni zakon, torej zakon o lokalni samoupravi. Zasluži si poseben zakon. Ta zakon je danes pred nami. To je še posebej pomembno zaradi ostalih občin, predvsem mestnih, ki niso in ne smejo biti na področju lokalne samouprave v prav ničemer prikrajšani v primerjavi z Ljubljani, ki je sicer tudi z ustavo določena kot glavno mesto Slovenije. Ljubljana je lahko le prva med enakimi in nič več. Menim in pozdravljam dejstvo, da so predlagatelji predloga zakona sledili temu cilju in poiskali ustrezno rešitev. Dikcija zakona bo omogočila izvajanje nalog in skrb za pogoje za delovanje državnih organov ter tujih diplomatskih predstavništev. Hkrati pa predlog ne posega v izvirne pristojnosti mestne občine. Zavezuje jo k sodelovanju z državo, seveda le na določenih področjih, na katerih obstaja poseben interes. Hkrati pa državo zavezuje, da prispeva svoj delež pri skupno dogovorjenih in načrtovanih dejavnostih vse na podlagi dogovora, ki se mora pokazati v razvojnih, programskih in ustreznih prostorskih oblikah ter planih. Torej, zakon predstavlja neko platformo za bodoče delo in delovanje. Ali se bo ta posoda - če se lahko tako izrazim - napolnila z ustrezno vsebino, pa je odvisno od kasnejšega dogovora med organi mestne občine in državo. Delo nas zakonodajalcev se bo s sprejemom tega zakona - do katerega upam - da bo prišlo, to končalo. V kolikor se bodo subjekti tega zakona pogovarjali s figo v žepu, pa bo ta zakon mrtva črka na papirju. Še nekaj besed o predlaganem 9. členu zakona. Po mojem mnenju zelo pomembni odločbi, ki omogoča, da se določbe predloga zakona po potrebi smiselno uporabijo tudi za druge občine. Res je, da ima vsaka država glavno mesto in da to tudi nekaj stane. Vendar se nam ta določba, torej 9. člen, kar največkrat uporabi. Kajti tudi to omogoča decentralizacijo in policentrični razvoj. Dve stvari, ki jih v Stranki mladih Slovenije zelo podpiramo. Torej, predlog zakona je po mnenju Stranke mladih Slovenije načeloma ustrezen. Glasovali bomo za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske Nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni! Po oceni Slovenske Nacionalne stranke zakon ne zasleduje imena zakona. Vsebina se v ničemer ne kaže v samem zakonu. Prav tako ocenjujemo, da je omenjen zakon v nasprotju z veljavno zakonodajo s področja regionalizma, skladnega regionalnega razvoja. Žal bi predlagatelje moral opomniti, da poleg mesta Ljubljane obstajajo še Celje, Maribor, Koper, Ptuj, Nova Gorica, Novo Mesto. Ampak, ne. Predlagatelj se je odločil, da bo vse institucije, vse vitalne institucijev tej državi prenesel in uzakonil v Ljubljani. Po naši oceni bo to pospešilo samo še močnejši centralistični pristop pri urejanju zadev v okviru naše države, medtem ko nas je politikov v obdobju predvolilne kampanje vse polno ust o decentralizaciji, o tem kako je potrebno vse dele Slovenije razvijati enakomerno. Po naši oceni bo morebiten sprejem zakona povzročil le še večji propad med mestom Ljubljana in ostalim delom naše države Republike Slovenije. Posebej, če gledamo prvi člen omenjenega zakona. V Ljubljani je sedež Državnega zbora Republike Slovenije, Državnega sveta Republike Slovenije, predsednika Republike Slovenije, Vlade Republike Slovenije ter drugih državnih organov in ustanov zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti, če zakon ne določa drugače. V Ljubljani so diplomatska predstavništva Evropske unije in držav, s katerimi ima Republika Slovenija diplomatske odnose in pretežen del njihovih konzularnih predstavništev. Kaj sploh še ostane preostanku Slovenije? Nič! Na tak način mislite urejati skladni regionalni razvoj? Na tak način si predlagatelj upa napisati v zakon, da se zakon navezuje na skladni regionalni razvoj? Ne, gospodje! To ni ta način! Način, ki ste ga uporabljali predlagatelji do sedaj, ko govorite o skladnem regionalnem razvoju in tik pred volitvami, kako je potrebno posamezna ministrstva prenesti v druga mesta, zaradi tega, ker bodo tudi druga mesta z ministrstvi nekaj pridobili. Teh niti bi se bilo treba držati! Slovenija je tako majhna država, da se jo z avtomobilom prepotuje iz Ljubljane v vse smeri v eni uri in pol. Obnašate pa se, kot da je velika kot Združene države Amerike. Kot da je logistika v naši državi, kjer smo ravno na predlog vlade uvedli tako imenovano e-upravo, ker naj bi omogočala nemoten kontakt med enim in drugim koncem Slovenije. Naenkrat pa si zatiskate oči pri tem, da smo v tem letu, v katerem smo. Da obstojajo logistične povezave, da obstoja e-uprava, zanikate obstoj vseh ostalih mest. Toda na čigav račun? Ne le na račun dobrobita Ljubljančanov in Ljubljančank. Tudi na njihov račun se bo nekaj poznalo, toda negativno. Po naši oceni ste oziroma boste dolgoročno s sprejemom tega zakona dosegli samo višje življenjske stroške. Višanje življenjskih stroškov v interesu Ljubljančank in Ljubljančanov je višanje cen najemnin v interesu ljudi, ki živijo v glavnem mestu, parkirišč, zemljišč, vsega. Izgubil se bo center Ljubljane za Ljubljančane in Ljubljančanke. To so posledice omenjenega zakona. Je pa res. Zakon bo imel tudi pozitivno lastnost, toda samo za nekaj ljudi, tako imenovane vladne elite. Verjetno se predlagatelji najdete med njimi. Saj jaz vas najdem. Žal mi je! Kajti iz predstavitev poslanskih skupin je razvidno, da bodo poslanske skupine podprle zakon. Žal pa mi je in vesel bom, da vas bom naslednjič slišal govoriti, kako s te za skladni regionalni razvoj, kako se vam smilijo območja, kjer je velika nezaposlenost, kjer ni nobene institucije, kjer nimajo telefonov. Ja. Tako stanje je v Sloveniji zaradi takih aktivnosti, kot jih počenjate danes in zdaj. Iskreno upam, da zakon ne bo podprt. Toliko v imenu Ljubljančanov in Ljubljančank kakor ostale Slovenije. Za vas politično elito - pa moram reči odkrito - mi je čisto vseeno.
Hvala lepa. Še zadnje stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, ki ga bo predstavil gospod Anton Anderlič. Izvolite.
V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo zakon podprli. Zato, ker ta zakon potrebujeta država in ga rabi mesto Ljubljana. Daleč od tega, da bi s tem zakonom urejali kakršnekoli privilegije za Ljubljano. Ljubljana je že sama priviligirana s tem, ker je največja, gospodarsko najmočnejša, ker ima sedeže različnih institucij, ker je - kakorkoli bo kdo hotel ali ne - upravno središče Slovenije. Konec koncev gre za to, da Ljubljana simbolizira Slovenijo, državnost. Simbolizira tisto, kar po vseh državah simbolizirajo glavna mesta. Iluzija bi bila, če bi verjeli v to, da bi z redistribucijo nekaterih institucij ali s preselitvijo nekaterih institucij v druga mesta, lahko na enostaven način prispevali k regionalizaciji. Jasno je, da je Ljubljana zaradi tega tudi hendikepirana, ker je glavno mesto. In zaradi tega, ker niso urejena razmerja med državo in tem mestom, med funkcijami, ki jih mora država opravljati in jih opravlja na teritoriju glavnega mesta, in tistimi, ki jih mora opravljati glavno mesto oziroma mesto kot tako in mestna občina kot vse druge občine na nivoju lokalne samouprave. Ta zakon postavlja pravno osnovo, postavlja neke relacije, neka razmerja, neke rešitve, ki bodo dale naloge tako mestni oblasti, kot tudi zadolžile določene organe v državi, kako naj urejajo določena vprašanja. Zagotovo je, da ta zakon ne daje nikomur nobene samovolje, nobenemu generalnemu sekretarju, ne daje pooblastila, ki bi jih lahko nekdo zlorabljal tako ali drugače. Tudi želje ni, da bi jih dajal. Prepričan sem, da razprava v prvem branju o tem zakonu sploh ni potrebna. Potrebna pa je razprava o posameznih rešitvah, o stvareh, ki so predvidene, in kako naj bi bile te dejansko urejene na ravni država-glavno mesto. Slabo je, da 10 let nismo uspeli oplemenititi ali pa narediti ustavno določbo, ki določa Ljubljano za glavno mesto. Tako, da bi to v praksi pomenilo tudi odpravljanje težav, s katerimi se zares srečujemo Ljubljančani, s katerimi se srečuje država. Tukaj najbrž vsi, ki v tej dvorani sedimo in tudi sicer vemo, da mora država nekatere stvari urejati, pa naj si bo v Ljubljani, naj si bo v Kamniku, naj si bo v ZgornjemDupleku. Stvari so pač take. So ločene. Nekje so na ravni države. Stvari se urejajo na ravni države, pa naj si bo kjerkoli ta država te stvari že ureja. Nekaj pa jih ureja lokalna samouprava neodvisno. Prepričan sem, da ima zakon takšne sestavine, da jih lahko sprejmemo kot primerno podlago za nadaljnjo obravnavo. Če bodo kakšne rešitve podane, ki bodo boljše, učinkovitejše, ki bodo jasneje opredeljevale nekatere funkcije in razmejitev funkcij med državo in glavnim mestom, pa jih bomo v razpravi z veseljem sprejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Temu sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej vabim k besedi mag. Janeza Drobniča. Izvolite. [[Oglašanje iz dvorane.]] Splošna razprava poslank in poslancev, kjer ste prijavljeni kot prvi razpravljalec, zato vas vabim k besedi.
Če dovolite, gospa predsedujoča, bi dal naslednjemu mesto, pa se bom oglasil potem, če bo še čas na razpolago.
Besedo ima gospod Peče, ki pa ga ni med nami. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Iz Evropske listine lokalne samouprave izhaja, da se pravica državljanov sodelovati pri opravljanju javnih zadev kot demokratično načelo najneposredneje uresničuje na lokalni ravni. Ker prav v glavnem mestu, v Ljubljani, ta interes in ta pravica najintenzivneje trčita ob pristojnosti državnega in skupnega pomena na državni upravni strukturi, se mi zdi sprejem predlaganega zakona toliko pomembnejši. Kajti, ker je ta zakon postavljen na osnovi upravnega dogovarjanja med obema ravnema upravljanja, med lokalno in državno, in ker so podlaga za to razvojni programi, se mi zdi, da je ta zakonski predlog lahko ustrezna podlaga za urejanje razmerij med lokalno in državno ravnjo tudi v drugih občinah. Za tako misel mi daje dovolj razlogov tudi 9. člen predlaganega zakona, ki pravi: "S tem členom je dana pravna podlaga za ureditev medsebojnih pravic in obveznosti države in drugih občin pri zagotavljanju pogojev za delo državnih organov in ustanov" in tako naprej. To je tudi ugovor vsem tistim, ki želijo izpodbijati zakon o glavnem mestu s stališča drugačnih gibanj, namreč, decentralizacije in policentričnega razvoja države Slovenije. Po 10. členu ustave je Ljubljana glavno mesto. Glavno mesto sleherne države je navadno eden od simbolov državnosti. Zgodovinski in demografski razlogi govorijo za to, da si moramo za utrjevanje pripadnosti prestolnici nenehno prizadevati. Zlasti v času globalizacijskih procesov, ko se bo identifikacija z lastno nacionalno prestolnico lahko omajala zaradi identifikacije in sprejema nekega drugega državljanstva. To je evropskega državljanstva. Država Slovenija Ljubljane kot svojega glavnega oziroma prestolnega mesta v zgodovinskem spominu nima tako globoko zasidranega zaradi tega, ker je upravna razdelitev slovenskega etničnega ozemlja na dežele omogočala več različnih kulturnih središč. Iz zgodovine je znano, da najučinkovitejši ali najbogatejši kulturni razvoj v vseh časih ni bil vedno povezan ravno z Ljubljano. Dejstvo je, da ima Ljubljana poleg Maribora edina čez 100.000 prebivalcev. Naslednje mesto Kranj ima 51.000 prebivalcev. Samo tri mesta imajo več kot 40.000 prebivalcev. To je tisti demografski razlog, ki nakazuje drugačno podobo, namreč, da se prebivalstvo iz urbanih središč pogosto odloča za življenje v neurbanem okolju iz najrazličnejših razlogov. Zato tudi ni presenetljivo, da so antagonizmi med prestolnico, glavnim mestom, in nekaterimi drugimi mesti - pri tem mislim zlasti na drugo največje mesto - pogosto predmet naših razpravljanj. Ampak pri tem Slovenija ni nič posebnega. Ponovno poudarjam! Zdi se mi, da je s tem zakonom vendarle dana osnova za sistemsko dogovarjanje o izvajanju nalog javne uprave na obeh ravneh, tako na državni kot na lokalni ravni, in da bo to lahko vzorec za reševanje tudi v drugih primerih. Da ne bo treba čez čas ugotavljati, da je moralo miniti še več kot 10 let od prve pobude za sprejem zakona o glavnem mestu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Gospod Rokavec, vi ste rekli, da ne boste razpravljali. Hvala lepa.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica! Kolegice in kolegi! Ko imamo pred seboj zakon o glavnem mestu, o prestolnici, je treba reči - po mojem mnenju, po mnenju Slovenske demokratske stranke - da je tak zakon potreben. Potrebno je, da so statusna razmerja urejena z zakonom. Z zakonom je potrebno urediti razmerja med državo, dolžnosti mesta in tako naprej. Vendar pa se bojim, če bi bil realiziran ta zakon v takšni obliki, kot sta ga predložila predlagatelja oziroma ne vem, če je še sopredlagatelj. Namreč, rdeča nit tega zakona je predvsem to, kako zagotavljati Ljubljani priviligiran vstop do proračunskih sredstev v državi. Samo to je vsebina zakona. Tako, kot da ne bi bilo bistveno pomembnejših funkcij. Verjamem, da na ta način, če bo neko mesto imelo priviligiran dostop v primerjavi z drugimi, da bo marsikaj lahko naredilo. Druga rdeča nit je, da v tej državi vladata generalni sekretar vlade in županja mesta Ljubljane. Zanimivo! Vse povsod je dikcija skoraj županja Ljubljane, županja Ljubljane. Tako, kot da so Ljubljančani na vse večne čase obsojeni, da bodo imeli županjo. Tu bise lahko z marsičem drugim strinjal. Tu se predlagatelja na začetku sklicujeta na takso, ki je v skladu z ustaljeno prakso v Evropi. Strinjam se. Samo potem mora mestna oblast tudi spoštovati evropsko prakso. Mi vemo - čeprav je tu gospa županja, jo pozdravljam - da se v Ljubljani tega spoštuje. Evropska praksa je, če se pride na sled strašni korupcijski aferi, da župan odstopi oziroma če je njegova stranka vpletena v korupcijsko afero, kot je SIB banka, župan odstopi [[...]]
Gospod Jerovšek, lepo prosim, da se držimo dnevnega reda.
Jaz se držim, gospa. Tu pa me nimate pravice prekinjati, ker točno o tem govorim.
Imam vas pravico v skladu s 75. členom opozoriti, da smete govoriti o vprašanju, ki je na dnevnem redu. To je glavno mesto [[...]]
[[...]]citiram zakon [[...]]
Lepo prosim, gospod Jerovšek, da govorite o točki, ki je na dnevnem redu.
Glejte, želim si, da bi imela Ljubljana oblast, ki bi spoštovala ustaljeno evropsko prakso. To je moja velika želja. To bi morala biti tudi vsebina zakona. To bi mestno oblast prisililo k spoštovanju evropske prakse. Zdaj pa - kot sem rekel - je rdeča nit samofinanciranje, samodostop do financ. Generalni sekretar in županja najkasneje 15 dni pred vložilom predloga proračunskega memoraduma Vlade Republike Slovenije, dosežeta dogovor izvajanja nalog. Ja! Ali proračun sprejema parlament za celo Slovenijo, ali v skladu z dikcijo tega zakona to odločita generalni sekretar vlade in ljubljanska županja? Tu pa to ne gre! Verjamem, da je v praksi dejansko tako. Namreč, že nekaj časa se tako dela. Vemo, da smo prebrali, da je generalni sekretar sedel v pisarni takratne direktorice Zavarovalnice Triglav Nade Klemenčič in so se dogovorili, kako kupiti SIB banko. Še prej je bil pripravnik pri mestnem odvetniku Senici, kjer so po osje naredili načrt.
Gospod Jerovšek, drugič vas opominjam, da [[...]]
To dejansko se že izvaja [[...]]
Govorite o točki, ki je zdaj na dnevnem redu, lepo prosim!
Moram vam povedati - sem rekel - da sem za zakon, ki bo dal Ljubljani ustrezen status. Ampak na podlagi takega zakona, takšnih dikcij pa tudi Ljubljana dolgoročno izgublja. Tudi Ljubljana in vsi drugi deli Slovenije. Potem so tu gospodje v 1. člen zapisali, da so vsi dobesedno, če citiram "vse ustanove, ki so vladne". Te so tako in tako v Ljubljani. Ampak da, - "je to sedež tudi drugih državnih organov in ustanov zakonodajne, izvršilne in sodne oblasti, če zakon ne določa drugače." To se pravi, če bi se hotela neka institucija umestiti drugam, recimo v Maribor, bi bilo potrebno sprejeti poseben zakon. Čudim se, da glede na to, kar sta predlagatelja pisala in kakšni cilji so ju tu vodili, nista zapisala, da je uprava Zavarovalnice Maribor in uprava Nove kreditne banke Maribor v Ljubljani. Čudim se, ker ravno sedaj hočejo upleniti Zavarovalnico Maribor iz Maribora. Marsikaj pa v tem zakonu - kot sem rekel, ki je potreben, še enkrat poudarjam, je potreben - manjka. Tu bi moral biti člen, ki bi kazal na to, kako uporabiti kulturno dediščino Ljubljane za promocijo države. Kako bo v ta skupni interes mesta Ljubljane in države stopila Univerza v Ljubljani? Zakon ne predvideva ukrepov, ki bi Ljubljani in Sloveniji zagotovili, da bi bila res simbol državnosti, države Slovenije, da bi namreč na centralnih mestih v mestu, na centralnih trgih stali simboli in spomeniki ljudem, ki so najbolj zaslužni, da je Slovenija postala neodvisna država. Da se v bodočnosti ne bi zgodilo to, kar se je prejšnji ljubljanski oblasti, da je Maistra ponižujoče postavila tja, kjer je zbirališče klošarjev! Da je postavila nedostojen spomenik - Maister bi moral biti konjenik na mogočnem konju, ne pa na kobilici! [[Smeh v dvorani.]] In da bi tudi gledal v pravo smer. Tu pa so naredili na ponižujoč način do Maistra in še do številnih simbolov slovenske državnosti. Tu mora biti zapisano, kako bosta Ljubljana in država zagotovili prednost nacionalnim simbolom pred ideološkimi simboli. Vidite, takšnih nedoslednosti oziroma tendencioznih rešitev v tem zakonu je veliko. Zaradi tega sem za to, da se predlagatelji zavedajo, kaj so napisali in da sami predlagajo drastične popravke tega zakona, da bo le-ta primerna podlaga za tisto, kar v tej državi potrebujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič? [[Ne želite besede.]] Gospod Kangler? [[Ga ni.]] Gospod Pavel Rupar, izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz pozdravljam gospo županjo! Nekaj besed o tem zakonu, moje mnenje. Torej, zakon je potrebno podpreti. S tem bomo imeli vsaj približno nekaj, kar narekuje, kaj Ljubljana pravzaprav. Poleg tega, da je mestna občina, je tudi prestolnica. Vendar pa zakon še zdaleč ne prinaša Ljubljani prav nobene koristi, o čemer je bilo danes že nekaj rečenega. Mene zelo spominja na tisto velikonočno jajce, ki visi na nitki, obešeno na drevescu. Zelo lepo za pogledat, z zunanje strani, znotraj pa ga ni. Torej, moja kritika na ta zakon. V njem ste predlagatelji absolutno pozabili omeniti mestni svet. Omenjena sta županja oziroma župan in generalni sekretar. Vendar ta dva ne odločata o tem, o čemer piše v zakonu. O denarju, o proračunu, o skupnih vlaganjih ali o skupnih projektih odločata državni zbor v državnem proračunu in občinski mestni svet v mestnem proračunu oziroma občinskem proračunu. Tako, da tu kompetence županji, se z druge funkcije malo strinjam z vami. Načeloma pa v zakonu o lokalni samoupravi piše, da o tem odloča mestni, oziroma občinski svet. V tem zakonu manjka poleg tega, kar ste naštevali, sedeži raznih državnih institucij, univerze in drugih institucij, kulturnih hramov tudi letališče. Ljubljana ima svoje zelo dobro delujoče letališče, ki je dislocirano iz Ljubljane. Je v drugi občini. Tega v tem zakonu nimamo opisano. Pa vendarle, kadarkoli pridete iz tujine, vas pozdravijo na ljubljanskem letališču. Torej bi bilo zelo primerno nekaj besed nameniti tudi temuletališču. To je moje mnenje. To ni državno letališče, ni letališče Republike Slovenije. Pač pa ga imenujejo kot "dobrodošli na letališču v Ljubljani". Manjka tudi predlog - poglejte v protokolu tujih držav oziroma drugih prestolnic, kamorkoli pridejo državniki navadno v Evropi polagajo v čast, v poklon državi vence neznanemu junaku. Ljubljana tega še nima. Nima parka ali spomenika ali karkoli nekemu neznanemu junaku. Pri nas vencev - ne vem, kam jih polagajo tuji predstavniki oziroma predsedniki. Ja, lahko v Gramozno jamo. Samo to ni tisto, čemur bi lahko rekli. Ni! Torej, neznani junak je neideološka zadeva. Gospod Zlobec, vi pa vendarle preveč cikate na ideologijo. Ampak vendarle! V 4. členu, tako v predlogu zakona, v Poročevalcu kot v teh kopijah imamo napisano, da je župan oziroma županja v nadaljnjem besedilu županja. Povsem se strinjam - v nasprotju s kolegom - je prav, da nekje vendarle stoji ženski spol. Ampak potem naj bo dosledno in naj bo to napisano tudi v zadnjem odstavku tega 4. člena. Tu paje sedaj omenjan moški, ne gospa. Groza! Torej, tudi tu bi moglo pisati županja. Nenazadnje, v 5. členu s katerim se ne morem strinjati to pa moram odkrito povedati, čeprav bom vseeno potrdil predlog zakona, pa skušal nekako popraviti - v zadnjem stavku piše: "če se županja in generalni sekretar ne sporazumeta, lahko generalni sekretar Vladi Republike Slovenije predlaga, da zaradi zavarovanja posebnih interesov države odredi, da posamezno nalogo, za katero je na podlagi dogovora odgovorna mestna občina, opravi državni organ neposredno, ampak na stroške Ljubljane". S tem se ne strinjam, se ne morem strinjati. Če želi generalni sekretar uveljavljati težnjo, željo, potrebo ali karkoli, v imenu vlade, občinski mestni svet in župan pa se s tem ne strinjata, naj to stori na svoje stroške. Potem naj pa v pravdnem postopku ali kakorkoli dokazuje, da je prestolnica dolžna ta denar vrniti. V kolikor pa ne uspe, je to naredil mimo dogovora. Torej, s tem bi lahko bolj zacementirali dialog oziroma kompromis. Nenazadnjev obratnem postopku pa ne dajajte nobenih kompetenc županji, da bi lahko nekaj storila, recimo, tudi na svoje stroške ali na stroške vlade, ker je interes prestolnice ali prebivalcev ali kogarkoli že, ki smo tu v Ljubljani. Tu pa piše, da je potem ta denar še vseeno dolžna zagotoviti mestna občina oziroma prestolnica. Vlada pa je mestni občini dolžna poravnati škodo, ki bi nastala zaradi tega, če bi do tega prišlo. Torej, ne gre za reciprociteto! Še vendarle mislim, da je v tem primeru potrebna. Sicer pazakon ljudem verjetno ne bo prinesel nobenih koristi. Razen če se bo kdo spomnil in zaračunal še kakšne tolarje zato, ker nekdo pač živi v prestolnici in ne samo v Ljubljani. Upam, da tega ne bo veliko. Mislim, da bi bilo tudi to narobe. Zakon oziroma to bom podprl ob tem, da bi prosil vsaj za razmislek o teh predlogih in o teh - po mojem mnenju - pomanjkljivosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Leopold Kremžar. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da potrebujemo takšen zakon oziroma potrebujemo zakon, ki ureja razmerja med državo in glavnim mestom. Ta predlog ima veliko tega, kar mi je osebno všeč. Mislim, da je dobro zapisano. Mislim, da je nekatere stvari potrebno, vsaj po mojem mnenju, spremeniti, dopolniti, kar je možno v teku nadaljnje obravnave. Osebno bi določila tega zakona postavil nekoliko bolj abstraktno. To ne sme biti zakon, ki ureja odnose med Ljubljano in državo. To mora biti zakon, ki ureja odnose med glavnim mestom in državo Seveda posledično je to isto, boste rekli in da prihajam sam sebi v nasprotje. Pa ni tako. Četudi drži in je res, da Ljubljana je in bo glavno mesto. To je določeno tudi v ustavi. Prav je tako. Temu ne nasprotujem. Vendarle pa bi moral biti ta zakon po mojem mnenju nekoliko bolj abstrakten in bi moral urejati izključno tiste stvari, pri katerih gre za odnos nekega glavnega mesta in države. Kot da ne bi vedeli! Kot da bi lahko bilo to glavno mesto tudi kaj drugega! Zelo preprosto, zato da ne bi bilo tovrstnih očitkov, ki jih slišimo in da ne bi bilo pomislekov, češ zdaj prihaja Ljubljana v nek drugačen privilegiran položaj vis-á-vis drugih mest. Ta določila bi morala biti zelo jasna. Mislim, da je to, kadar gre za tovrstne funkcije, ki jih opravljajo druga mesta, drugi kraji ali stalno ali začasno, da velja na enak način, kot je tukaj. To je zapisano v 9. členu in je prav. Torej, jaz bi povsod, kjerkoli se govori in omenja mestna občina ali Ljubljana, zamenjal to z glavnim mestom in z organi glavnega mesta. S tem bi to zadevo tudi omehčali in pripravili do tega, da bi resnično govorili in ostali samo na ravni tega, kar je odnos glavno mesto - država. Županja, to je bolj obrobna zadeva. Ampak naj bo tako, kot imamo povsod zapisano župan, županja. V nadaljevanju ne vem kako. Ravno zaradi tega, da ostanemo na abstraktni ravni. Nisem nasprotnik uporabi županje. Ampak v tem primeru, županja asociira, da govorimo ponovno samo o urejanju odnosov med Ljubljano in državo. Mislim, da bi morali to narediti drugače. V 1. členu naštevamo, kaj v Ljubljani že je. Ne bi našteval, kaj v Ljubljani že je. Čeprav, to je treba priznati in tako je. Našteval bi to, kar mi mislimo, da bi v glavnem mestu moralo biti. Kaj misli ta državni zbor oziroma kaj misli ta država, da bi v glavnem mestu moralo biti? To je to, to in to. Seveda, bo še vse ostalo. Ampak zakon naj določa to, kar država misli, da bi v glavnem mestu, kateremkoli pač bi bilo, moralo biti. Tako, da bi iz tega izhajajoč napravili zakon, ki bi urejal in olajšal odnose med državo in glavnim mestom. To posega tudi in predvsem mogoče na področje financ, financiranja in urejanja materialnih stvari. Ampak ni samo to, temveč je mnogo več, kot je to. Skratka, prav je, da zakon sprejmemo. Ta predlog je dobra osnova. Za moj okus bi ga naredili nekoliko bolj abstraktno. Ne zaradi tega, da bi bil nerazumljiv, ampak da bi bilo zelo jasno, da govori o vseh in da govori in to naj bo zapisano, da je glavno mesto Ljubljana. Ne govorim, da naj ne bi bilo. Naj bo, ampak vendarle naj govori in naj ureja odnose med glavnim mestom in državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Božiča ni. Gospod Cimperman je že prej povedal, da ne želi razpravljati. Besedo ima gospod Tone Partljič. Izvolite.
Če gledamo, kdo je ostal tu od govornikov in kdo je do sedaj govoril, da predvsem Štajerce zanima usoda Ljubljane kot glavnega mesta. Če je res gori gospa županja, bi jo rad od srca pozdravil. Celo mislim, da če govorimo o mestu Ljubljani in govorimo, da je ustavna kategorija, bi bil morda tudi tu prostor za sedeti, si mislim. Kakor včasih kakšen drug in zainteresiran resor sedi. No, ampak to je nebistveno. Bil sem učitelj že 30 let nazaj. Že precej več kot 30 let je, odkar nisem več. Pa imam očitno neke deformacije. Se spomnim, kako sem otroke učil o glavnem mestu. Na nek način sem trdno prepričan, da je glavno mesto neke države - kot rečemo - simbol državnosti. Ampak tudi, da se tvoj odnos do te države izkazuje tudi prek odnosa do metropole tedržave. Ni bilo čisto brez soli, kar je prej gospa Potrata rekla: "Ko bodo malo te meje v Evropi padle, bodo ljudje mogoče več govorili Ljubljana, pa bodo mislili nekaj drugega. Ali pa Bratislava, pa ne bodo mešali Slovencev in Slovakov." Tako kot rečeno.Kaj vem! Ljubljana je torej na nek način prestolnica vseh Slovencev. Ni stvar samo vlade, mestnega sveta in županje. Če bo v Ljubljani - na primer, govorim na pamet, tako, za provokacijo - znova tramvaj, se mi zdi, da se to tiče vseh Slovencev. Ali pa - da ne bi še bolj provociral - žičnica na Ljubljanski grad, ki bi si jo podeželani radi ogledali. V takem primeru ni samo stvar Ljubljane, če gre za našo metropolo. Tudi navsezadnje ta stolpnica, ki je na nekdanjem starem delu mesta in kazi Ljubljano. Vprašanje je, ali je stvar samo teh arhitektov in Ljubljane. Tako si predstavljam naš odnos do glavnega mesta, da nekako zadeva vse nas. Razumem, da to ni bilo mišljeno s tem zakonom. Tega tudi v zakonu ni. Tudi neustavljivo simpatična gospa državna sekretarka je rekla, da gre pravzaprav za predpis, ki ureja finančne zadeve in naloge enega in drugega. Zdaj vidim, da mi, Štajerci in podeželani, mislimo, da bi to moralo biti nekaj več. Da bi moral ta zakon pravzaprav v sebi še nekaj nositi. Ampak za nek patriotizem, "prmejduš" - no, saj pravim, najbrž sem starokopiten, pa že star - si preprosto mislim, da bi se morala prestolnica tikati na nek način vseh Slovencev. Če vam to pravim jaz, ki živim v Mariboru, kjer ni bolj osovražene stvari kot beseda Ljubljana, vam to tudi pove, da je to ena izmed stvari, o kateri se mogoče splača premisliti. Ker mi vsi zamenjujemo državne institucije z mestom Ljubljana, Ljubljančani. Pravzaprav nikjer teh stvari ne ločimo. Vedno sem na nek način potrt, kadar se pljuva po glavnem mestu naše države. Če se temu v Mariboru ne pridružim, je sploh vprašanje mojega volilnega rezultata. Seveda ste že lahko nekaj teh diskusij slišali, da niti v skrajni domišljavosti ne mislim, da bi lahko bolj prodorno in pronicljivo razpravljal, kot so pred menoj nekateri mariborski kolegi [[pri tem pa ne mislim Kremžarja]] . Rad bi še nekaj rekel. Res je, v tem, ko ste tako taksativno našteli - mislim, da je to za drugo fazo, kjer bomo lahko dajali zadeve - tako nevarno našteli, kaj vse je v Ljubljani in naj bo. To, da je nekaj razlogov za to nejevoljo po centralizmu - mislim, da ni kriva Ljubljana, niti mesto Ljubljana. Krive so pač druge razmere, pa tudi mi, ki tu sedimo. Celo več si mislim, ko govorimo o tej simbolnosti. Mislim, da ni prav, da bi podpisovala dogovor državni sekretar, ki je na nek način izrazito administrativen subjekt vlade, in županja. Mislim, da bi to morala podpisati premier in županja. Ali pa bi o tem odločali mi, če mislimo resno o našem glavnem mestu. To se mi ne zdi nič. No, to, če mislijo, da bodo tu same ženske, bom zdaj pač izpustil. So že drugi rekli. Kaže pač tako. Obenem se zakonu pozna, da ima pravzaprav res brado, kot je rekel kolega. Mislim, da bi ga bilo potrebno po razpravi redakcijsko popraviti in bi se ga splačalo na nek način še enkrat napisati. To bi moralo biti z nekim konsenzom, da ne bi rekli, zdaj pa je to nek drug zakon, pa o njem ne bomo več. Kljub temu pa se mi zdi prav, da se te finančne zadeve tudi omejijo. Kajti, lahko se zgodi - in to je velika nejevolja - da mora včasih mesto prispevati k nekaterim institucijam v drugih mestih, ki jih potem tudi štejemo za državne - če rečem, knjižnica v Mariboru, teater v Mariboru - svoj odstotek. Nekje drugod pa za nekatere stvari, ki so se tu komunalno dogajale, se nam je na nek način zdelo. Te stvari bi morale biti jasne in čiste. Te neke nervoze ni. Dejstvo, da je Slovenija tako majhna, ne pomeni, da je lahko pač simbolno cela Slovenija glavno mesto. Mislim, da je ta zakon dobrodošel. Zanj bom glasoval, pripravil bom pa tudi nekaj amandmajev, o katerih bomo pa prej prediskutirali v poslanski skupini, ker je eden izmed avtorjev, zelo blizu sedi. Mogoče bi se ga splačalo tudi kot prvega napisati, ker se piše Anderlič, pa Potrč šele drugi, ker je druga črka. Ali kaj takega
Hvala lepa. Gospoda Krambergerja tudi ni. Besedo ima gospa Majda Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Za razliko od zakona o geometričnem središču, ki smo ga obravnavali včeraj in kateremu nasprotujem, se strinjam, da gre predlog zakona o glavnem mestu Slovenije s pozitivnim predznakom naprej in tudi sama bom zato dala glas. Moram pa reči, da računam, da bo v nadaljnjem obravnavanju tega zakona prišlo do nekaterih temeljnih, mogoče kar pomembnih korektur. Predvsem iz razprave je že v tem delu jasno, da se zamenjujejo pojmi, kaj so to avtonomne naloge glavnega mesta oziroma lokalne samouprave, ki so tako specifične, da ne rečem državotvorne, da jih druga lokalna območja oziroma druga mesta, Maribor, Postojna in tako naprej, ne zajemajo. To iz tega zakona ni prepoznavno. Vsak po svoje si to predstavlja. Zaradi tega tudi so videnja o tem, ali gre za - ne vem - koordiniranje, vlaganje v skupno infrastrukturo tipa muzej ali pa za protokolarne objekte oziroma dogodke in participiranje na dogodkih, ki imajo tako imenovano državotvorno vsebino. Tukaj se mi zdi pomembno definirati stališča. Mislim, da mora pri tem aktivno sodelovati tudi mestni svet oziroma se opredeliti do zakona v nadaljnji proceduri. Hkrati pa. Zakaj se mi zdi ta faktor tako pomemben za definicijo? Kaj je tisto, kar je posebej? Katere so tiste naloge, ki so pomembne za razvoj glavnega mesta, kot jih definira zakon? Te se res definirajo v državnem in regionalnem razvojnem programu, tudi s prostorskimi akti etc. Ampak ta zakon bo očitno dal poudarek na druge oziroma na posebne. Hkrati pa je pomembno, da naj iz te definicije izpeljali ven tudi sporazum ali dogovor, ki je pravzaprav glavni razlog, recimo, glavni dogodek oziroma glavna zaveza, h kateremu ta zakon napotuje in ki v materialnem, potem posledičnem smislu tudi še najbolj pomemben. Tukaj imam - osebno, poudarjam osebno - nekaj pomislekov glede načina sklepanja tega sporazuma. Tudi glede podpisnikov. Predvsem pa se mi zdi zelo vredno premisleka tudi dejstvo, kako in na kakšen način in če sploh se sredstva, ki so definirana v državnem proračunu, prenašajo na občino. Tudi naloge posledično, v kolikor niso izvedene. In obratno. V tem smislu se mi zdi zelo pomembno in pravzaprav najbolj usodno definirati tiste specifike glavnega mesta, ki so tukaj, ki jih tukaj v tem trenutku interpretiramo vsak po svoje. Mislim, da to ni težko, glede na to, da prakse drugih mest v drugačnih konstelacijah, kot je Ljubljana, vendarle to povedo. Ne bo težko. S tem bo tudi situacija - predpostavljam - bolj jasna za sklepanje takih dogovorov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Školč ima besedo. Ne želite? Hvala lepa. Gospoda Brenčiča ni. Gospod Terčon! Ga tudi ni. Gospoda Čebulja ni. Želi predlagatelj besedo? Gospod Potrč, izvolite. V imenu predlagatelja - se opravičujem - gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Res iskrena hvala za zavzeto razpravo o zakonu. Prepričan sem, da je bilo dobronamerno danih veliko koristnih pogledov in sugestij. Rad bi, upam - da ne rečem preveč - v skupnem imenu predlagateljev ne glede na vrstni red izrazil pripravljenost, da se bomo potrudili, da jih v čim večji meri uredimo v zakon. Vse ne bo enostavno. Tudi zato ne, ker so bili nekateri pogledi protislovni. Tam, kjer so bili protislovni, od tega, ali je zakon preveč ali premalo. Ker je bilo mnenje, da je mnogo preveč. Mnenje, da ne rešuje nič, in še kakšno drugo vprašanje. Predvsem bi rad poudaril, da predlagatelji resnično nismo z zakonom želeli zmanjšati pomen enakomernega regionalnega razvoja Sloveniji. Ti očitki niso utemeljeni. Niti nismo želeli zmanjšati pomena, vloge in samostojnosti mestne občine, niti degradirati lokalne samouprave, ker določila zakona na ta način niso napisana. Ni res ali pa verjemite nam, zakon je bil vložen v času, ko niso bile niti lokalne, niti državne volitve tako zelo blizu, kot so danes zaradi tega. Datum ne more biti razlog za to, da bi nam očitali zgolj samo neko predvolilno propagando, ker potem ta zakon ne bi smel biti vložen. Ker je bil vložen namreč pol leta po tem, ko so bile opravljene prejšnje volitve v državni zbor. Sicer pa, res mislim, da bo potrebno tako glede na podlagi pripomb, ki jih je dala vlada, in glede na sugestije, ki ste jih dali, zakon skrbno preučiti. Zelo bom vesel, če bo realiziran. Verjamem, da bo tudi sugestija, da ga mestni svet obravnava in pove svoj pogled o tem. Vesel bom, če bomo uspeli na ta način ob veliki skupni pripravljenosti - in tako jo danes čutim - oblikovati zakon o prestolnici naše države, kakor je bil s poudarkom in utemeljeno rečeno, ne pa o Ljubljani, kot enemu od mnogih pomembnih, enakovrednih mest v državi. Hvala lepa.
Hvala lepa, zaključujem splošno razpravo. Ker pa čas za razpravo še ni potekel, sprašujem: Ali želi in kdo želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še razpravljati? Nekaj rok sem videla. Ali ste tako prijazni, da še nekaj časa, če je prav: gospod Drobnič, gospod Zlobec, gospod Peče, gospod Petan? Hvala lepa. Torej, po pet minut razprave po sledečem vrstnem redu dobijo še sledeči poslanci. Najprej gospod Drobnič, gospod Zlobec, gospod Peče in gospod Petan. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Držal se bom vaših navodil. Ne bom omenjal SIB banke v tem primeru, ker je nedostojno. Čeprav pa lahko rečem, da je SIB banka pravzaprav rojeno dete med državo in mestom. Ampak to pustimo, ker imamo na drugem koncu še kaj, da se pogovorimo. Kaj bi bilo še za pripomniti k temu zakonu? Omenil sem že, da je poslanska skupina Nove Slovenije povedala, da je na operativni ravni ta zakon šibak, da je zelo splošen. Je pa v nečem zelo konkreten, in to v 2. členu. Pečat mestne občine, ki ga uporablja župan ob predstavljanju glavnega mesta, mora vsebovati označbo glavno mesto Republike Slovenije. Tukaj iz države pravzaprav napadamo suverenost občine. Pečat mestne občine je suveren. To je njena odločitev. Glede tega se bo treba še pogovoriti. Ali lahko država vsiljuje to mimo suverenosti mesta? Ali je to ločen pečat, ki predstavlja glavno mesto? Namreč, glavno mesto države Slovenije je Ljubljana. To je naloga države. To je predvsem stvar države, obveznost, priložnost. Torej, suverenost države. To pa je priložnost za mesto Ljubljana. Priložnost, da iz tega glavnega mesta lokalna skupnost in mesto Ljubljana pridobita ob sinergiji. Ampak ne smemo mešati, kaj je suverenost, do kod sega suverenost. Torej, na tej ravni. To, kar je, pa je že vprašljivo. Resnično bo potrebno podrobno analizirati, kako to zagato rešiti. Ravno iz te ključne vloge, da država Slovenija opredeljuje, kje je glavno mesto, mora tudi definirati vse, kaj je kot glavno mesto kot predstavnik države Slovencev in ostalih državljanov in nacije v širšem, tudi prek meja, kako si to zamišljamo. Kako si država to zamišlja? Na drugi strani mesto Ljubljana, ki obvladuje ta prostor, obvladuje nekatere funkcije, da se to uskladi. Da ne bomo mešali, kaj jeto glavno mesto. Glavno mesto Ljubljana ni lokalna skupnost. Glavno mesto opredelitev je državni akt. Na operativni ravni v 5. členu je simpatično dopisovanje, županja in generalni sekretar. Morda ste ravno zaradi tega, da ne bi bilo toliko konfliktov, uporabili v zakonu za enega za županjo ženski spol, in za drugega moški spol. Verjetno, da bi bile relacije morda toplejše, lažje rešljive. Kakorkoli že, bilo bi smiselno, da se uporabi nekaj, pa potem tisto. [[Oglašanje iz dvorane.]] Tudi Nova Slovenija je ženskega spola, ampak to ni zaradi odločitve - ker je pač Slovenija ženskega spola. Generalni sekretar je pa lahko tudi generalna sekretarka. V bistvu bi bilo to vse. Kot sem že povedal, kaj pomembnega ta zakon ne bo rešil. Rešil ne bo pomanjkanja volje na eni ali na drugi strani, če je pač ne bo. Tudi v drugih državah so nastajali določeni konflikti. Vendar pa ponovno poudarjam - definiranje glavnega mesta je predvsem s strani države. S strani mesta Ljubljane pa je to izredno lepa in dobra priložnost, dase kot mesto promovira in da zaživi. V tej smeri bi morali delati tudi naprej. V poslanski skupini Nove Slovenije in tudi sam si bom prizadeval za to, da bomo prišli do bolj operativnega zakona in tudi boljših rešitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jaša Zlobec. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da je to govorjenje o Ljubljani in o Sloveniji brez veze. Če gledamo druge države, začenši z Rimom kot prestolnico naše sosede Italije, je Rim daleč najbolj osovraženo mesto v celi Italiji. Hkrati pa se tudi Rim sam počuti kot aristokratsko mesto in gledajo druge Italijane kot Plebejce. Francija je še hujši primer. Štirimilijonski aristokratski Pariz dejansko definira celo Francijo kot provinco. Samo Pariz je tisti, ki nekaj šteje. Po drugi strani pa je v Ameriki glavno mesto dobesedno "nowhere". V neki puščavi, brezvezni, se je zgradil Washington, ki cel svet drži za ušesa in za roke. Ampak, če bi vprašali Američane, kje je srce Amerike, vsekakor ne bi bilo to v Washingtonu. Sankt Peterburg - koliko so se kregali, kakšno ime bodo dali - dali so seveda spet najbolj neumno možno varianto, vse stvari se pa dogajajo samo v Moskvi. Spomnite se Beograda! Vse se je dogajalo v Beogradu, pa je bilo prav gotovo najbolj osovraženo mesto v Jugoslaviji. To je pač usoda prestolnic. Moram reči, da so Ljubljančani bistveno manj naduti kot prebivalci drugih prestolnic, ker je najmanj 70% prebivalcev Ljubljane prišlekov - hvala bogu!
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče. Izvolite. [[Nemir v dvorani.]] Lepo prosim za mir v dvorani. Gospod Peče, izvolite.
Gospod Anderlič! Prosim vas, če ste olikani in utihnete za sekundo. Povedal sem že razloge, zakaj v Nacionalni stranki nasprotujemo omenjenemu zakonu. Mislim, da so razlogi več kot tehtni. Toda odločitev bo politična. Očitno je, da so se politične stranke odločile v drugi smeri. Želel pa bi na predlagatelja apelirati, da v nadaljevalnih fazah omenjenega zakona k sodelovanju povabi tudi ministrstvo brez resorja za skladni regionalni razvoj oziroma regionalni razvoj in da vsaj v drugi fazi o pripravi zakona upošteva tudi statistične kazalce različnega razvoja slovenskih regij. Verjetno bi ob pregledu teh kazalcev povedal marsikaj o tem zakonu. Povedal bi tudi, da je napačno, da Slovenija razvija izključno eno mesto. Napačno za Slovenijo in napačno za Ljubljano. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji ima besedo gospod Petan. Izvolite.
Hvala za besedo gospa podpredsednica. Spoštovani! Torej, nekaj podobnega, kot je ta zakon, je verjetno potrebno. Mislim, da država to potrebuje. To se pravi, nekaj podobnega je potrebno. Zdaj, če je ta zakon tisti, ki ravno to rešuje, to je sedaj druga zadeva. Lahko smo poslušali kolege, ki so o tem imeli svoje mnenje. Vsekakor pa je potrebno strogo razmejiti videnje Ljubljane kot mesta, kot neke lokalne skupnosti ali mestne skupnosti in Ljubljane kot glavnega mesta. Sicer nisem čisto prepričan, če je predlagateljem to s tem predlogom uspelo. Dejstvo pa je, da nekaj takšnega potrebujemo in to nujno potrebujemo. Vsaka država ima glavno mesto. Tudi Slovenija ga mora imeti, glede tega smo si verjetno vsi enotni. Potrebno pa je definirari tiste razlike, ki ločijo glavno mesto od lokalne skupnosti. Tega mi nismo nikoli uredili. Mogoče nam je celo ustrezalo, da imamo določene antagonizme v Sloveniji na račun glavnega mesta. To se mi zdi, da ni dobro, da je škodljivo. To je nujno tudi zaradi tega, da ne bi prišli vsituacijo, ko bi imeli občutek, da vsaka pomembna stvar, ki se v Sloveniji zgodi, ki se dogaja, ki je mogoče že, da mora biti v Ljubljani. Mogoče je na najbolj slikovit način na to opozoril, kolega Jerovšek, ko je dejal, da je treba samo še zapisati, da naj bo NKBM v Mariboru,pa zavarovalnica,pa še kakšen holding, pa še kakšen sejem. To sem razumel kot dobronamerno, da te stvari lahko ločimo. Strinjam se s tistimi, ki ste dejali, da je glavno mesto tudi neke vrste indetifikacija. Še posebej, ko se bomo vključili v širši evropski prostor. Že sedaj se nam marsikdaj zgodi, če si v tujini z ljudmi, ki Evrope verjetno najbolj ne poznajo, če rečeš Ljubljana, potem marsikdo nekako lažje razume, da to ni kakšna druga podobna država. Dejstvo je, da je bila ob osamosvojitvi verjetno večina Slovencev kar ponosna na to, da smo se osamosvojili in da imamo sedaj drugo glavno mesto. Naloga pa je, da naše glavno mesto tudi opredelimo kot glavno mesto, in da ga za to tudi tako smatramo. Ne pa, da je sedaj glavno mesto, ki se meša z lokalno skupnostjo, v katerem je to glavno mesto, kot vir nekih, kot nek strelovod, na katerega se seveda strelja z vseh mogočih koncev. Za vse to sta kriva glavno mesto, ali pa kot lokalna skupnost. Mislim, da to ni dobro. Če nam bo uspelo, da bomo ta zakon pripravili tako daleč, da bomo to nekako ločili in da se bo potem tudi usedlo, potem mislim, da je ta zakon dosegel svoj namen. Drugače ga pa ne bo. Drugače je pa to res tako, kot je nekdo rekel, da je - dobro, ne bom uporabil tistega izraza. Ta predlog bom podprl. V tem namenu, da to dosežemo - o čemer sem govoril, pa tudi drugi kolegi so o tem govorili - z željo, da bomo dosegli, da bo to univerzalno rešeno in da bo ta zakon tudi operativen. Sedaj pa samo majhna pripomba na to, kar mislim. Če želimo, da bo zakon univerzalen, potem ga moramo napisati ne za to mandatno obdobje, niti v Ljubljani, niti v državnem zboru, ampak na splošno, za daljši čas. To pomeni, da mora biti vse, kar spominja na funkcije ali pa imamo v mislih funkcije, napisanopač v obojespolnih oblikah. Niti v moški, niti v ženski. Se pravi, mora biti univerzalno. Zato sem povedal, da mora biti v obeh spolih. Ker če ne bo, smo napisali za eno mandatno, razen če smo - to pa je druga zadeva. S tem se strinjam. Če je kdo jasnovidec, da vidi naprej, da bomo imeli samo moške župane ali samo ženske župane ali samo moške tajnike ali samo ženske tajnike. To je mogoče, tajnice, recimo. To je mogoče malo smešno. Ampak, če želimo, da je neka stvar univerzalna, potem mora biti tako napisana. To tudi uporabljamo. To prakso uporabljamo tudi v drugih zakonih. Mislim, da tudi tu ne more biti drugače, ker je ta zakon popolnoma takšen zakon kot vsak drug. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. V skladu s časovnim potekom seje bomo odločali danes ob 18.05 uri. Prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnici vlade se lepo zahvaljujem. Ravnotako izražam veselje, da je bila naša bivša poslanska kolegica in sedaj županja glavnega mesta Ljubljane gospa Danica Simšič ob obravnavi te točke med nami. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane! Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej gremo na prekinjeno 2. točko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. Poslanec dr. Andrej Bajuk je predlagal sklep, ki glasi: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Republike Slovenije mag. Antona Ropa na poslansko vprašanje dr. Andreja Bajuka v zvezi s problematiko sklada obrtnikov." O tem predlogu sklepa bomo glasovali. Obrazložitev glasu. Dr. Bajuk, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Stari Rimljani so poznali princip, ki je postal temelj pravne države. To je "dura lex set lex", trda postava, a vendar postava. Spoštovanje zakona, dosledno spoštovanje zakona je temelj pravne države. Vprašanje, ki sem ga zastavil gospodu predsedniku vlade danes, je temeljilo ravno na nespoštovanju zakona. In sicer, v zadnjih štirih letih in na podlagi njegovega odgovora, v katerem pa dejansko ni priznal, da sploh imamo dolžnost zakon spoštovati. Kot sem že v svoji obrazložitvi omenil, ko sem to zahtevo izpostavil, menim, da katerakoli izvršilna oblast nima pravice o neki stvari, ki je zapisana v zakonu, debatirati, pač pa ga izvršiti. Če ima težave z zakonom, ima možnost, da pride v državni zbor in predlaga spremembe, kot to videvamo končno vsak dan. Torej, to ni samo en primer. Te stvari se pojavljajo vsak dan - konsistentno nespoštovanje zakonodaje od strani vlade same. Torej, glasoval bom za to razpravo. Mislim, da je skrajni čas, da se državni zbor sooči s to realnostjo, da naša lastna izvršilna oblast ne spoštuje zakonov, ki so v tej hiši zapisani, da s tem ogroža in dejansko ne spoštuje temeljev pravne države ter da je treba nekaj narediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Sok. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ta predlog sklepa bom absolutno podprl. Poglejte, na tehtno vprašanje dr. Bajuka, kaj je s skladom 20.000 slovenskih obrtnikov, ki jim vlada dolguje okrog 4 milijarde slovenskih tolarjev, premier v parlamentu odgovarja: "Navajate nekatere očitke, ki seveda ne držijo, niti ni res, da nismo izpolnili obljube, obratno." Se pravi, on odgovarja, kot da so to zadevo rešili, kot da ta zadeva sploh ni vredna več nobene pozornosti. Potem še pravi: "Mislim, da je pravi način, da se pogovarjamo, ne pa da politiziramo tukaj, v državnem zboru, in poskušamo z insinuacijami doseči cilj neke začasne rešitve." Poglejte, predsednik slovenske vlade na takšno vprašanje odgovarja in pravi, da je to politiziranje. Odgovarja z nekakšnimi insinuacijami. Mislim, da je o tem še kako treba opraviti primerno razpravo in se v državnem zboru seznaniti z vsemi problemi ter izvedeti, zakaj v dveh, treh letih ne pride do ustrezne rešitve, zakaj se ta obrtniški sklad na nek način tistim, ki so ga ustvarili, tudi dejansko ne vrne. Podprl bom ta sklep. Predlagam, da tudi drugi storite enako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Predlog bom podprl iz naslednjih razlogov. Namreč, vse bolj se pojavlja praksa, da tako v državnem zboru kršimo poslovnik, kot vlada sama. Ministri, posamezniki vse bolj kršijo in ne izpolnjujejo zakonov. Mislim, da je to zelo nevarna situacija. Zelo nevarna situacija. Če gre za manjše zakone, za manjše zadeve v zakonu, je že hudo. Če pa gre za finančne, to se pravi zakone, ki globoko posegajo vfinančno stanje države - oziroma kaj je država drugega kot prebivalci ali skupine prebivalcev - potem so to težke zadeve. Ignoriranje tega vprašanja pomeni navodilo državljanom, ne spoštovati davčne zakonodaje, ne spoštovati zahtev o dohodnini, goljufajte prikrivajte, kajti to dela sama vlada. To dela predsednik vlade. Mislim, da brez te etične kulture tega odnosa, pravzaprav do zakonodaje, ni več države. Nekaj tega bi moral pokazati ta državni zbor s tem, da bi vendarle poklical in razpravljal o teh zadevah in zahteval tudi kompetenten odgovor.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Drobnič, izvolite.
Vlada je imela štiri leta, da bi lahko realizirala zakonsko določilo. Potem pride mandatar vlade, oziroma predsednik vlade in pove, da je to, politiziranje, če mu postavimo vprašanje, zakaj ni tega izvršil. Izgovarja se na neke druge ovire. To je škandalozno! Ravno zato je utemeljena pobuda, da je potrebno o odgovoru razpravljati. Zato, da bo tudi dan odgovor na to, kaj se je vendarle dogajalo, zakaj ni prišlo do izvršitve zakonske določbe. Daleč od tega, da je to politiziranje. Ampak neizvrševanje in sklicevanje, to je politiziranje. To je nedopustno! To je tudi nedopusten odnos do državnega zbora. Ne samo do zakonodaje. Kot ste včeraj oziroma v ponedeljek imeli priložnost videti, tri četrtine ministrov se ne udeležuje državnega zbora, da bi odgovorili na vprašanje, čeprav so vnaprej zaprošeni za vprašanja oziroma jim je dano. Seveda imajo polno obveznosti, od predavanj na fakulteti in ne vem, kaj še vse. Ne utegnejo priti v državni zbor. To je ta razpon tudi med besedami in dejanji. Vlada obljublja. Minister oziroma predsednik vlade, še prejšnji, je obljubil, da bo to promptno rešeno. Dobro se spomnim izjave v zvezi z obrtniškim skladom, da to sploh ni noben problem in da je samo stvar še - ne vem - par tednov. Od takrat je minilo spet več kot leto dni. Zato je bilo to vprašanje, ki ga je postavil poslanski kolega gospod dr. Bajuk, povsem umestno. Tudi sedaj nismo dobili odgovorov. Odgovor je takšen, da se ne izvršuje zakon. Zato bom ta predlog za razpravo v državnem zboru podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Kavtičnik, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Sam sem postavil, prvi postavil, poslansko vprašanje v zvezi z izvajanjem tega zakona oziroma problema, ki ga ima pokojninski sklad obrtnikov. Če ne bi vedel, da se v tej smeri razrešuje problematika. Če ne bi bil sam prisoten, ko je predsednik vlade, takrat minister za finance, sedel z obrtniki in prav tako tudi minister Dimovski in ko so se zavzemali, kako bodo rešili ta problem, ki je večplasten, ni tako enostaven, potem bi danes podprl ta predlog, ki ga je dal kolega Bajuk. Vendar vem, da se zadeva rešuje. Je tik pred rešitvijo. Predsednik vlade je, tako kot je tukaj dejal, že poklical odgovorne iz tega sklada in pogovarjali se bodo in ustrezno rešili. Zato tega predloga danes ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Lahko preidemo na glasovanje o predlogu sklepa, kot je bil prej predstavljen. Glasujemo! Ste uspeli glasovati?
Oprostite, gospa predsedujoča. Predlagam, da se ponovno glasuje, kajti Majda ni uspela glasovati, ker ji glasovalna naprava ni delala. Šele po izteku časa se je zadeva popravila.
Hvala lepa. Gospa Majda, samo pojasnilo. Zagotovo vaša naprava deluje. Delovala ni zaradi vaše malomarnosti. Ravno tako moja ni delovala zaradi moje malomarnosti, ker sem imela vstavljen duplikat kartice. To je najin rizik, da se nisva pravilno pripravili na glasovanje. Po poslovniku je razlog tehnična napaka glasovalne naprave. Včasih moramo biti bolj pozorni. Torej, navzočih je bilo 64 poslank in poslancev. Za je glasovalo 24, proti 39. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni bil sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o visokem šolstvu, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, in sicer bomo najprej glasovali o dveh amandmajih k 5. členu. Pod ena o amandmaju vlade na amandma štirih poslanskih skupin koalicije in pod dve o amandmaju štirih poslanskih skupin. Najprej, torej o amandmaju vlade na amandma poslanskih skupin. Glasujemo! Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 18. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je amandma vlade na amandma poslanskih skupin sprejet. Zdaj glasujemo o amandmaju poslanskih skupin. Glasujemo! Navzočih nas je 70, za je glasovalo 51, proti 9. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je tudi ta amandma sprejet. Zdaj prehajamo na glasovanje o amandmaju k 8. členu, katerega predlagatelj je poslanska skupina Socialdemokratske stranke Slovenije. Najprej gospod Cukjati obrazložitev glasu, potem gospod Tanko. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala za besedo. Amandma sem vložil, da bi se uvedla splošna subvencija namesto te subvencije po lestvici, ki je predvidena, in sicer iz preprostega razloga. V državnem proračunu v treh ministrstvih zadosti sredstev, da bi se namesto tega predloga, ki je tukaj naveden, uvedla za vse študente splošna subvencija. Namreč, mislim da je zaradi tega nesprejemljivo, da predlog, ki ga predlaga ministrstvo, onemogoča kar 54% študentom, da bi pridobili višjo subvencijo, čeprav so za to na razpolago ustrezna sredstva. Kajti za 38% upravičencev ne pomeni to nobene spremembe. Za 16% pa celo bistveno znižanje že obstoječih subvencij za prevoze. Jasno je, da so prevozi ključna postavka predvsem tistih, ki prihajajo na izobraževanje s podeželja oziroma iz oddaljenih krajev. Prav ta predlog ministrstva pravzaprav najbolj prizadene. Rad bi še opozoril, da se pojavljajo kriteriji, ki so navedeni kot izključni socialni kriteriji, večkrat zaporedoma, da se seštevajo. Zaradi tega nastaja predvsem precej popačena podoba teh socialnih upravičenj in pa pridobivanj socialnih bonitet. Ob tem bi še opozoril, da ministrstvo uvaja izjeme glede na to, kako je zakon napisan s pravilnikom in še dodatno postavile vse upravičence v neenakopraven položaj.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitev glasu. Lahko preidemo torej na glasovanje o amandmaju k 8. členu. Glasujemo! Navzočih nas je 69. Za je glasovalo 26. proti 38. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanje o amandmajih in drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 5. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandma? Ne. Ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena državni zbor obveščam, da nas zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili, da je zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato lahko preidemo na odločanje o zakonu. Glasujemo! Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 14. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga Zakona o Triglavskem narodnem parku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o Triglavskem narodnem parku - prva obravnava je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitve glasu: gospod Tanko, gospod Sok, gospod Cukjati. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala za besedo. Obrazložil bi svoj glas. Moram reči, da nam je zakonodajno- pravna služba dala nepopolno in nekorektno opozorilo, in sicer je v obrazložitvi navedla, da je bila karta predložena. Medtem ko v 31. členu zakona v predhodnih določbah piše, da bi geodetska uprava to naredila šele v šestih mesecih po sprejetju zakona. To se pravi tisto zahtevo, da bo karta na parcelo natančno narejena. Prav tako moram reči, da je zavajajoče mnenje zakonodajno-pravne službe, kjer je gospa izjavila, da za ta primer postopek ni določen. Postopek je določen, kajti govori o ustanovitelju parka. Ta je dolžan izvesti vse aktivnosti na tem področju. Ustanovitelj mora pred sprejemom akta seznaniti z javno vsebino osnutka akta o ustanovitvi ožjega zavarovanega območja. Objaviti ga mora v javnem glasilu, seznaniti mora javnost. Javna seznanitev se opravi z javno obravnavo in javno predstavitvijo razlogov in tako dalje. Javna predstavitev so opravi v lokalnih okoljih. Tu ne gre za nikakršno pravno praznino. Žalosten sem, ker ugotavljam, da se je ta pravna praznina pojavila v tej naši zakonodajno-pravni službi. In ravno pri tem primeru, ki je eklatanten, pri katerem je postopek eklatantno jasen. Zaradi tega bom glasoval proti temu sklepu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Kot sem že v predstavitvi stališča Nove Slovenije povedal, je ta predlog zakona slab. Lahko bi uporabil tudi druge termine. Enostavno bi lahko rekel, da je zanič in da bo pomenil katastrofalne rešitve za Triglavski narodni park. Do tega predloga so negativno stališče zavzeli Slovenska akademija znanosti in umetnosti, Svet za varstvo okolja pri Slovenski akademiji, Planinska zveza Slovenije, Iniciativni odbor za ohranitev Triglavskega narodnega parka, Zveza ekoloških gibanj Slovenije. Potem smo dobili oziroma gospod Pahor je dobil v našem imenu podpisano peticijo vseh tistih, ki temu nasprotujejo. Na koncu so ljudje na referendumu z več kot 80% proti zavrnili namene predlagateljev v tem zakonu, da se jih izloči iz Triglavskega narodnega parka. Ob vsem, kar sem danes tu poslušal in kar sem lahko v sredstvih javnega obveščanja prebral in kar lahko slišim, moram reči, da duševno zdrav človek težko razume, kakšno je ozadje tega zakona in kaj bo to prineslo predlagateljem, ki takšne rešitve zagovarjajo. Predloga zakona v naši poslanski skupini nikakor ne bomo podprli in bomo do druge faze - ker bo večina to tukaj sprejela, to je že vnaprej znano - pripravili amandmaje. Če pa tudi amandmaji ne bodo sprejeti, bomo razmislili o kakšnih drugih sredstvih, da preprečimo to katastrofo za Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Gospod Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. No, zagotovo je pri spremembi prostorskih planov - in tu gre za nekaj takega - potrebno obvestiti javnost, prisluhniti zainteresiranim oziroma tistim, ki jih sprememba zadeva. Mislim, da je to ne samo v zakonih določeno, ampak tudi sicer je to neka olika demokratične politike. Mislim, da sta bili strokovna in civilna sfera seznanjeni. Dobili smo odgovore. Vsi odklanjajo to. Tudi referendum je pokazal svoje. Mislim, da je nekorektno z besedilom, ki je resnično v nasprotju z voljo prebivalcev, z voljo zainteresiranih civilnih in strokovnih institucij, iti v nadaljnji postopek - to je smešno - in reči, potem bomo pa z amandmaji v celoti popravili zakon. Ja. Nekoliko bolj enostavno bi bilo napisati drug zakon, drugo besedilo, ki bi upoštevalo ta mnenja. To je resnično - bi rekel - zelo negativen odnos, ki se potem lahko konča. Oziroma nič čudnega, če se konča potem zopet na referendumu. In zopet bodo očitki: "600 milijonov se je zapravilo..." Sedaj računajte na to, da potrebujemo tudi teh 600 milijonov, da ne bo prepozno. Zato bom glasoval proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Dr. Brejc, izvolite.
Torej, glasoval bom proti zato, ker menim, da je bil postopek izveden v nasprotju z zakonom. Predlagatelj ni spoštoval predpisov, ki jih je ta državni zbor sprejel. Zavedam se, da je zakon iz leta 1981 najbrž zastarel in ga je potrebno novelirati ali napisati novega. Vendar pa se ne morem strinjati z načinom, kako je to storjeno. Javne razprave so bile izvedene brez prisotnosti strokovnjakov. Ljudje, ki so prišli na te javne razprave, so imeli možnost poslušati le eno stran, ne pa stroke. Politični interes in stroka pa gresta velikokrat vsak svojo smer. Poleg tega je povsem jasno, kdo je ustanovitelj Triglavskega narodnega parka. To je državni zbor. Zatako pomembno stvar potrebujemo neko aktivno legitimacijo, ne pa zgolj biti prvopodpisan na nekem predpisu. V svoji današnji razpravi sem obširno razložil zakaj, torej kje so te sistemske napake, nespoštovanje predpisov. Mimo tega tudi ne morem iti. Zato, kot pravim, zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu. Dr. Bajuk, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Ko sem danes poslušal razpravo, sem dokončno prišel do prepričanja, da moram glasovati proti temu, in sicer na podlagi tega dobrohotnega poučevanja, ki smo ga videli že s strani gospoda ministra Kopača, ko nam je razlagal, da ravno ti dvomi, ki smo jih imeli v obeh poslanskih skupinah, tako Nove Slovenije kot Socialdemokratske stranke, da smo pač, da so nepotrebne. Saj to je že napisano v drugih zakonih. Ravno gospod minister Kopač nam to razlaga, in sicer predstavnik te vlade, ki se istočasno sklicuje na razlike v določenih zakonih zato, da končno tudi svojo obveljavi. Na primer, še enkrat vam bom povedal staro zgodbico o bilanci stanja, ki jo zahteva Ustava Republike Slovenije. Je ne zahteva zakon o javnih financah, a vendar jo zahteva zakon o računovodstvu. In kaj slišim od predstavnikov naše vlade? Ja, kaj vam pa je, saj zakon o financah pa tega ne zahteva. Torej, takih igric od predstavnikov naše vlade, katerih imamo že dovolj, za takšen zakon ne moremo verodostojno glasovati. Ta luknjičavost, na katero smo opozarjali, se nam bo maščevala kasneje. Glasovali bomo proti. Že sedaj vam pravim, če bo ta zakon - očitno bo sprejet, ker to je bilo že jasno v vseh teh razpravah - če drugo branje ne bo spoštovalo vsega, na kar smo opozarjali, na kar je strokovna javnost opozorila in kar zdrava pamet zahteva, pripravite se. Sam se bom zavzel, da bomo imeli ponovni referendum in bomo ta zakon izničili, ker ni vreden, da pride v našo zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Drobnič, obrazložitev glasu. Izvolite.
Spet se nakazuje, da greste predlagatelji v nasprotju z interesi največjega števila državljanov, da greste v nasprotje z interesi ohranitve kulturne dediščine Slovenije in da predvsem sledite sebičnim gospodarskim interesom ozke skupine ljudi. To ni dobro. To, kar je gospod kolega doktor Bajuk omenil, če boste s tem nadaljevali tudi v drugem branju, potem bo zagotovo potrebno narediti korektiv. Spoštovati je treba voljo. Spoštovati je treba procedure, ne pa sebičnih, ozkih interesov. V tem primeru so se pokazali. Pokazali so se in odkrili. Zato bom glasoval proti temu besedilu zakona in proti temu sklepu.
Hvala lepa. In še obrazložitev glasu gospoda Ruparja. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz bom glasoval proti temu zakonu. Zato, ker ozadje smrdi, dobesedno smrdi. To pot ne gre toliko za uničenje 500 let stare vasi oziroma prvotne naselbine Bohinja. Gre za to, ker - kakor ugotavljajo nekateri mediji - ni v ospredju Triglavski narodni park. Iz današnjih izvajanj smo lahko ugotovili, da je čisto vseeno, Kobarid, Tolmin, Bovec, Trenta in da je cilj tega zakona Bohinj. Povzemam samo nekaj misli novinarja dr. Janeza Markeša, ki pravi: "časopis Finance je razkril strukturo kapitala. Dokazal je vzporednice med podjetjem BVA, Meblesom in Alpinumom, kar pomeni, da obstaja povezava med razvpitim Zbiljskim gajem in novimi investitorji v Bohinju. Pričajo o povezavi med Andrejem Rezarjem in Zmagom Pačnikom. Po vseh investicijskih kolobocijah, vezah v LDS-u, celo v vrhu vlade vas ne sme zapustiti močan vtis o hudi politični in finančni korupciji in ne bi bilo čudno, če bi ta kapital slišal na ime Udbo-mafija." Samo dodajam: Ali je potem iz tega res, kar govorijo, da je šel Zbiljski gaj po gobe samo zato, da so izplenili denar kupcev hiš, zato, da so ga nabrali dovolj za gradnjo hotelov v Bohinju? Ali je potemtakem res, kar govorijo, da bo predlagatelj gospod Vučko za nagrado prejel 100.000 evrov? Ali je to res? Zaradi tega bom glasoval proti.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Pukšič. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Če bo [[...]]Aha, lahko. Zakaj bom glasoval proti temu predlogu zakona? Razlog je sledeči. Bilo je nekaj zakonov, ki so bili sprejeti v državnem zboru. Sprejeti so bili tisti zakoni, o katerih je opozicija menila, da so slabi. Vladajoča koalicija je z močjo preglasovanja takšne zakone sprejela. In vsitrije oziroma štirje takšni zakoni, ki so bili sprejeti, so se kasneje med Slovenkami in Slovenci izkazali za nesprejemljive. Na to so Slovenke in Slovenci opozarjali vseskozi. To smo prek poslancev opozicije prenesli tudi v državni zbor. Pričakoval bi, da bi po štirih referendumih, ki so bili v zadnjem času izvedeni in vsi dobljeni, in so vsi zakoni, ki so bili sprejeti, na referendumih padli, da bi vladajoča koalicija vendarle prišla do tega spoznanja, da je treba kdaj pa kdaj tudi prisluhniti. Ne opoziciji, ampak državljankam in državljanom te države. Ponovno se bo zgodilo to, da bo prišlo do neljubih zadev z izvedbo referenduma. Potem bo s tiste strani, ki sprejema takšno zakonodajo, očitek o zapravljanju denarja. Dobro bi bilo, da bi se tega v tem primeru vsaj leto dni pred volitvami tudi vladajoča koalicija zavedala in ne podprla takšnega predloga.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov, zato prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa o primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo! Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti 21. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o glavnem mestu republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o glavnem mestu Republike Slovenije, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Lahko odločamo? Obrazložitev glasu, gospod Kangler. Izvolite.
Hvala za besedo! Spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami ni lahka odločitev pri takšnem zakonu, o katerem danes odločamo - o glavnem mestu. V ustavi imamo zapisano, da je naše glavno mesto Ljubljana. Moje osebno mnenje je, da tudi zakon sprejmemo, kot so ga predlagatelji predlagali, da imamo glavno mesto v zakonu zapisano s členi, kot so definirani. Vendar bom danes prvo branje podprl pogojno. Danes - še enkrat poudarjam - bom prvo branje tega zakona podprl pogojno. Namreč, moje mnenje je, da bo moral predlagatelj nekatere določbe v zakonu, predvsem v 1. členu, spremeniti. Osebno me moti: "v Ljubljani je sedež Državnega zbora Republike Slovenije, Državnega sveta Republike Slovenije, predsednika Republike Slovenije, Vlade Republike Slovenije" - to vzdrži - "ter drugih državnih organov in ustanov zakonodajne, izvršilne in sodne oblasti, če zakon ne določa drugače". Mislim, da je ta dikcija v nasprotju z zakonom o vladi. Niti en organ se več ne more, če ta zakon oziroma to dikcijo v 1. členu sprejmemo, seliti iz glavnega mesta. Potrebno bo sprejeti zakon, v katerega bomo morali to zapisati. Zato bom danes ta predlog zakona podprl pogojno. Istočasno apeliram na predlagatelja, da v zvezi s to dikcijo najde ustrezno rešitev, ker gre samo za organe, kot je predsednik Republike Slovenije, vlade, zakonodajnega organa, to se pravi državnega zbora, ostalo pa črtam. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo torej na glasovanje o predlogu sklepa o primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 52, proti 5. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 29. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Vsem najlepša hvala in lahko noč.