Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjamo nadaljevanje 27. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Anton Anderlič, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, gospod Miran Jerič in gospod Franc Pukšič. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O VOLILNI IN REFERENDUMSKI KAMPANJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, gospod minister za javno upravo, dr. Gregor Virant.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, gostje, obiskovalci Državnega zbora, lepo pozdravljeni! Smo torej pred drugo obravnavo zakona o volilni kampanji. Zakonodajo o volilni kampanji imajo praktično vse demokratične države. Namenjena je predvsem določitvi časovnega okvira, v katerem teče volilna kampanja, določitvi pravil igre za medije, da se zagotovijo enakopravnost in enake možnosti vsem kandidatom in vsem predlagateljem, pravil plakatiranja in drugih podobnih dejanj volilne kampanje ter da se določijo pravila financiranja volilne kampanje, da je financiranje pregledno, transparentno in tudi omejeno, da kampanja ni podvržena finančni logiki, logiki kapitalske moči. Velika večina držav ima volilno kampanjo urejeno na takšen način. In tej logiki sledi tudi novi zakon, ki poskuša odpraviti pomanjkljivosti sedaj veljavnega zakona o volilni kampanji. Bistvene novosti, ki jih prinaša, so ureditev referendumske kampanje, ki je bila doslej popolnoma neurejena, širša definicija stroškov volilne kampanje, da je financiranje bolj transparentno, se v stroške všteva financiranje vseh aktivnosti v času volilne kampanje, ki so namenjene kampanji. Doslej je bila definicija teh stroškov pomanjkljiva. Potem je novost obvezna identifikacija organizatorja volilne kampanje, da se ve, kdo je tisti, ki volilno kampanjo organizira in da se ga tudi nadzirati s strani Računskega sodišča. Določeni so drugačni roki za odprtje in zaprte transakcijskega računa, da se pred zaprtjem v resnici končajo vse transakcije, ne pa da se račun zapira takrat, ko polovica transakcij sploh še ni opravljena. Odpravljeno je vmesno poročilo o financiranju volilne kampanje, ki je bilo velik birokratski nesmisel, ker je bilo popolnoma neažurno in zavajajoče, včasih so se prikazovali smešno nizki podatki o financiranju, ker so se glavne transakcije opravile po volitvah. Povečane, dvignjene so sankcije, globe se povišujejo za 2- do 3-krat, odpravljene so druge pomanjkljivosti, na katere je leta opozarjalo Računsko sodišče. Računsko sodišče je od leta 1996 opozarjalo na pomanjkljivosti zakona o volilni kampanji in to je bil tudi glavni motiv za novelacijo. Glavni razlog je bil, da uskladimo, da upoštevamo pripombe Računskega sodišča in zagotovimo večjo transparentnost ter korektnost financiranja volilne kampanje. Spreminjajo se tudi zneski, pri čemer moram posebej poudariti, da se ti zneski v primerjavi s sedanjimi povečujejo bistveno pod inflacijo; namreč ti zneski so nespremenjeni že od leta 1997, od takrat je bila inflacija 80%; mi pa višino povračila za financiranje volilne kampanje dvigujemo na 0,33 evrov iz prejšnjih 60 tolarjev - prevedeno v tolarje bi to pomenilo približno 80 tolarjev, se pravi za cirka eno tretjino ob 80% inflaciji. Torej se ti stroški povečujejo bistveno pod inflacijo, pri čemer pa se v stroške všteva več kot prej, tako je ta znesek povračila iz proračuna gospodaren, racionalen in odgovoren do davkoplačevalcev. Na odboru, na matičnem delovnem telesu so bili sprejeti nekateri koristni amandmaji, ki izboljšujejo zakon, tudi na predlog opozicijskih strank in samostojne poslanske skupine. Gre predvsem za spremembe, amandmaje, ki se nanašajo na referendumsko kampanjo in dejanja pred začetkom referendumske kampanje v fazi zbiranja podpisov. Zakon namreč sedaj izrecno določa, da se lahko organizira posebno obveščanje javnosti o zbiranju podpisov in da mora predsednik Državnega zbora na ustrezen način zagotoviti obvestilo javnosti o začetku roka za zbiranje podpisov in da mora RTV Slovenija zagotoviti brezplačno objavo tega obvestila. Druga bistvena sprememba se nanaša na omejitve pri financiranju volilne kampanje. Tudi ta je prišla v zakon z amandmajem na matičnem delovnem telesu. Gre za to, da se prepove financiranje volilne kampanje s sredstvi gospodarskih družb, v katere je vložen kapital v višini več kot 25%, torej javni kapital v višini več kot 25%, pa tudi hčerinskih družb. To je sicer predvsem materija zakona o političnih strankah in bomo to tudi uredili v zakonu o političnih stranka, ker je, kot veste, ena dilema, ena nejasna določba, iz katere ni jasno razvidno, ali se prepoved financiranja strank nanaša tudi na družbe, ki so hčere družb v večinski državni lasti. Pred zadnjo kampanjo za lokalne volitve se je zgodilo, da so nekatere take gospodarske družbe financirale politične stranke in ena od političnih strank, če sem konkreten Slovenska demokratska stranka, se je odločila, da ne glede na nejasnost teh določb razprši dvome in vrne ta denar. Ne vem, kako so ravnale druge stranke. Spremembe, ki so nastale na odboru, se nanašajo tudi na organiziranje volilne kampanje s strani sindikatov, ki jim sedaj zakon omogoča, da organizirajo volilno kampanjo tudi v prostorih javnih zavodov, kadar imajo z njimi sklenjeno pogodbo o načinu in pogojih dela sindikata na takšen način, da lahko v teh prostorih pač opravljajo svoje sindikalne dejavnosti. Toliko za uvod. Spoštovane poslanke in poslanci, hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegom poslancem, kolegicam poslankam, našim spoštovanim gostom! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je obravnaval Predlog zakona o volilni in referendumski kampanji, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada na svoji 32. seji 11. aprila. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagatelja, torej Vlade, sodelovali tudi predstavniki Zveze svobodnih sindikatov Slovenije, Državnega sveta Republike Slovenije in kot običajno tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. V dodatni uvodni obrazložitvi je v okviru členov v okviru druge obravnave predstavnik predlagatelja, minister za javno upravo dr. Gregor Virant, poudaril, da je Vlada na podlagi splošne obravnave predloga zakona na seji Državnega zbora povzela koristne in konstruktivne predloge za izboljšanje vsebine predloga zakona, vrsto predlogov je podala tudi zainteresirana javnost v okviru teh postopkov, tudi občine so podale nekaj svojih predlogov, prav tako je bilo nekaj dobrih predlogov podanih s strani koalicijskih poslanskih skupin v okviru amandmajev, upoštevani pa so bili tudi določeni predlogi, ki so bili na sami seji odbora posredovani s strani opozicijskih poslanskih skupin. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je uvodoma ugotovil, da je predlagatelj upošteval večino pripomb Zakonodajno-pravne službe v pripravi amandmajev, ki jih je kasneje vložila koalicija, pri tem pa je na splošno pripombo opozoril v zvezi z izvrševanjem volilne in referendumske kampanje v smislu potrebe po dodatni proučitvi posameznih določb predloga zakona, če bi lahko pomenile neutemeljeno omejitev določenim skupinam ali posameznikom pri izvrševanju neposredne demokracije z referendumskim odločanjem. Predstavnik Zveze svobodnih sindikatov je opozoril na posredovane pripombe in stališča k predlogu zakona zlasti z vidika organiziranja referenduma in referendumske kampanje, med drugim pa tudi na, po njihovem mnenju, potrebno rešitev po oblikovanju dveh ločenih zakonov. V razpravi je bilo s strani nekaterih članov odbora posebej opozorjeno, da je predlog zakona sistemski zakon in bi bilo zato treba upoštevati, da bo zakon urejal volilno kampanjo tudi za članice in člane v predstavniških organih kot tudi za individualne organe, voljene neposredno v bodočih pokrajinah. Predlagano je bilo tudi, da bi dopolnili predlog zakona s tem, da bi šteli zbiranje podpisov za izvedbo referenduma kot del referendumske kampanje, organizatorjem referendumske kampanje pa bi bilo treba omogočiti posebno obveščanje javnosti preko medijev o zbiranju podpisov. V zvezi s tem je bilo odgovorjeno in pojasnjeno, da za referendumsko kampanjo veljajo določbe zakona o volilni kampanji, če zakon ne določa drugače. S tem pa so na ustrezen način rešena tudi izpostavljena vprašanja v zvezi z navedenim. Razprava je potekala tudi o vprašanju o možnem številu organizatorjev volilna kampanje. V razpravi je bila podprta rešitev, ki je bila predlagana, da ima lahko vsak predlagatelj referenduma oziroma vsak drug za izid referenduma zainteresirani subjekt samo po enega organizatorja. V razpravi se je odprlo tudi vprašanje, na kakšen način se lahko Državni zbor, Vlada ali pristojna ministrstva ter lokalna skupnost vključijo v referendumsko kampanjo, pri čemer je bilo izraženo mnenje, da ne morejo biti organizatorji referendumske kampanje, razen vlade in pa lokalnih skupnosti, v primeru ko sta pobudnici referenduma. V nadaljevanju razprave so člani sprejeli nekatere amandmaje, ki so bili podani s strani poslanskih skupin SD, SDS, Nove Slovenije in SLS in pa tudi amandmaji, ki so jih skupaj vložile koalicijske poslanske skupine. Odbor je ob koncu glasoval o vseh členih zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Ker je zbor na 25. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 23.4.2007. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Miran Potrč.
Hvala lepa. Najbrž veste, ker smo to povedali na matičnem delovnem telesu, pa tudi sicer v javnosti, da smo poskušali tudi ob sodelovanju gospoda ministra in njegovi pripravljenosti v zakon o volilni in referendumski kampanji vnesti določbe, ki so po našem mnenju specifične glede na referendum, ki je enkratno dejanje, katerega se, preden se ustrezna večina v parlamentu ali volivk in volivcev ne oblikuje, ne da predvideti, zato zahteva neko posebno ureditev. Eno od vprašanj takšne posebne ureditve, ki ni bila sprejeta, čeprav so mnogi naši predlogi bili sprejeti v okviru matičnega delovnega telesa, je tudi predlog določanja vsebine, kaj je referendumska kampanja. Do sedaj je v tretjem odstavku 1. člena določeno, da so referendumska kampanja oglaševalske vsebine in druge oblike propagande, katerih namen je vplivati na odločanje volivcev pri glasovanju in referendumu, kar je prav in v redu, ampak pod pogojem, da se opravi prva faza, ki je zelo pomembna takrat, kadar daje iniciativo skupine državljanov posameznik in zahteva zbiranje 40 tisoč podpisov. V tem delu, ko se zbira 40 tisoč podpisov, bi morali zagotoviti možnost predlagateljem, da tudi imajo neke vrste kampanjo. Jaz ne rečem, da je to na enak način kampanja, vendar da imajo pravico zagotoviti, da se objavljajo njihova sporočila, da imajo pravico pojasnjevati, kje so razlogi, zakaj se zbirajo podpisi, agitirati da do zbranih podpisov, kar je komplicirana stvar, posebej od sprememb in dopolnitev zakona o referendumu in ljudski iniciativi, kjer gre vedno samo za naknadni potrditveni referendum in za 30 dni, v katerem je potreben čas, da se zberejo podpisi. Zato se nam zdi, če ta stvar ne bo jasna, potem lahko pri izvajanju zakona pride do vprašanj, češ, ni možno se posebej organizirati in angažirati, da bi nagovarjali volivke in volivce, naj gredo na upravno enoto in podpišejo zahtevo za izvedbo referenduma. Če pa tega ni, je pa toliko težje zbrati 40 tisoč podpisov. In če teh 40 tisoč podpisov ni, potem tudi kasnejša kampanja, ki vpliva na odločanje za ali proti razpisanemu referendumu, nima več nobenega smisla. Nam se zdi to razumno. Nujno, da bi do celovite rešitve prišlo in ne vidimo razlogov zaradi katerih matično delovno telo tega predloga ni sprejelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod minister, izvolite.
Hvala. Saj ne, da se z vsebino ne bi strinjali, ampak smo prepričani, da ta amandma sploh ni potreben za dosego tega cilja. Tukaj gre bolj za teoretično vprašanje, ali se tisto, kar se dogaja v času zbiranja podpisov, lahko imenuje kampanja ali ne. Mi smo v zakonu kampanjo definirali kot dogajanje v zadnjih 30-ih dneh pred dnem glasovanja na referendumu ali volitvah, ko gre za prepričevanje volivcev, naj glasujejo tako ali drugače. Vsebinsko gledano pa smo z amandmaji, ki smo jih akceptirali, omogočili, da se obvešča javnost o pobudi za zbiranje podpisov, zavezali Državni zbor, predsednika Državnega zbora, da na ustrezen način zagotovi obvestilo o začetku roka za zbiranje podpisov in tudi omogočili, da zainteresirani subjekt postavi, si izbere organizatorja volilne kampanje in tudi že odpre račun bistveno prej, preden se začne prava referendumska kampanja. Tako sem prepričan, da je vse to, kar želite, v zakonu omogočeno, da ta amandma res ni potreben, da gre bolj za filozofsko razpravo o tem, ali se lahko to dogajanje v času zbiranja podpisov imenuje kampanja ali ne.
Hvala lepa. Prijava za drugi krog teče. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Raje bi videl, če bi namesto načelnih in sistemskih vprašanj zagotovili vsebino, ki bi pomagala reševati probleme. Soglašam z gospodom ministrom, da je del naših pripomb iz predhodnih razgovorov z ministrom bil sprejet. Mi smo sicer imeli nekaj več ambicij, priznam, in pričakovali, da bo nekaj več javnih objav. Zaenkrat je ostalo pri tem, da ko se predsedniku Državnega zbora predloži pobuda za zbiranje podpisov državljank in državljanov za izvedbo referenduma, se lahko organizira posebno obveščanje javnosti o zbiranju podpisov in hkrati objava tega na radiu, televiziji. In približno to je vse. Bolje bi bilo, če bi bilo tega več. Jaz pa bom, če bo do vprašanj na tej točki prišlo, verjel, da se bomo lahko sklicevali na mnenje gospoda ministra v času razprave in rekli, da takšna možnost v celoti obstaja in da je nihče ne more ovirati, vključno, kot je sam pojasnil, tudi če gre za daljši rok, z zbiranjem sredstev v tem času, ker sicer brez sredstev najbrž ne moreš na tej točki ničesar narediti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Anton Kokalj. Prosim.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije izražam stališče. Tudi mi ne podpiramo tega amandmaja. Menim pa, da je bilo na matičnem odboru ogromno predlogov, ki jih je posredovala Poslanska skupina Socialnih demokratov, zelo konstruktivno obravnavanih in mnogi od njih tudi sprejeti, pri nekaterih smo dosegli določene kompromise. Moram reči, da je bila tu podpora Vlade vašim predlogom tudi zelo konstruktivna in pozitivna. V zvezi s konkretnim predlogom pa mislim, da je prav, da se jasno loči v zakonu čas kampanje in čas ustvarjanja pogojev, da se neka kampanja začne, v tem primeru referendumska kampanja. Dokler ne vemo, ali referendum sploh bo ali ne, se ne more začeti tudi kampanja za izvedbo referenduma. Zato menimo, da je stališče Vlade pravilno. Tudi sami menimo, da je pravzaprav tudi z vidika porabe sredstev bolje, da ta čas za zbiranje podpisov ni vključen v referendumsko kampanjo, kar pomeni tudi za tistega, ki pelje to kampanjo, da lahko razpolaga z večjim delom sredstev v času same kampanje. Tudi s tega vidika se nam ne zdi tak predlog pameten. Tisti, ki je zainteresiran, da zagotovi zadostno število podpisov za to, da se referendum sploh izvede, mora pa najti druge načine in druge vire, ki so kontrolirani po drugih načinih, tudi zbiranja in porabe sredstev, vendar po drugi strani spet ne tako restriktivnih kot v času same kampanje. Se pravi dva argumenta: eden, da se strogo loči čas same kampanje, ko se ve, da referendum bo in ko kampanja za izvedbo konkretnega referendumskega vprašanja tudi poteka, drugo pa, tudi s finančnega vidika se nam zdi bolje, da teh dveh časov ne povezujemo v kampanjo. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne in s tem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 4. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Vlada ta amandma podpira. Rad bi samo pojasnil, da gre za določitev roka za zaprtje posebnega transakcijskega računa za financiranje volilne kampanje, ki je postavljen tako, da omogoča, da se pred zaprtjem dejansko zaključijo vse finančne transakcije v zvezi z volilno kampanjo, da se tudi izteče zapadlost posojil in morebitni odlogi plačil, tako da je na koncu ob zaprtju tega računa tudi financiranje volilne kampanje zaprto, da je račun transparenten in da je omogočena revizija s strani Računskega sodišča.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 22. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 39. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? Prijava teče. Gospod Miran Potrč, izvolite.
Hvala lepa. Menimo, da je tako višina kazni neprimerna za organizatorje volilne kampanje, ki so stranke in zato imajo najmanj vsake štiri leta izkušnje s pripravo financiranja celotne volilne kampanje in z enako višino, ki bi jo imele nepolitične stranke, če se želi, se lahko tudi te izločijo, ampak predvsem civilnodružbene organizacije in posamezniki, ki enkratno agitirajo, zahtevajo, predlagajo izvedbo referenduma. Zaradi tega je naš predlog, da se vsaj v nekaterih primerih višina ali pa razpon zagroženih kazni za organizatorje volilne kampanje zniža. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Gospod minister, izvolite.
Določba, ki jo ta člen, tretji odstavek, sankcionira, je jasna in nedvoumna. Mislim, da tudi drugi organizatorji kampanje ne bi smeli imeti problema z razumevanjem in spoštovanjem te določbe. Gre za prekoračitev limitov glede financiranja. Mi menimo, da bi te različne višine glob povzročile neenakost, pravno neenakost med različnimi organizatorji volilne kampanje, zato amandmaja Vlada ne podpira.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI OBLIGACIJSKEGA ZAKONIKA. Državni svet Republike Slovenije na 19. izredni seji 5.4.2007 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika. Besedo bi moral dati predstavniku Državnega sveta za obrazložitev. Žal ga ni. Nekaj bi predlagal, spoštovane poslanke in poslanci. Res je, da smo imeli na voljo za 1. točko tri ure in smo jo tako nenadoma hitro končali, zato bi predlagal 10 minut odmora, da tisti, ki morajo imeti besedo, pridejo, ker niso krivi. Hvala.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI OBLIGACIJSKEGA ZAKONIKA. Državni svet Republike Slovenije je na 19. izredni seji 5.4.2007 sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od Državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o Zakonu o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika. Besedo dajem predsednici Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje gospe Mojci Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav še enkrat tem, ki smo ostali v dvorani! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 35. nujni seji obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembi in dopolnitvi obligacijskega zakonika. Ta zakon smo namreč sprejeli na svoji seji dne 30.3.2007. Iz pisne zahteve Državnega sveta Republike Slovenije izhaja - naj poudarim, da se predstavniki Državnega sveta niso udeležili obravnave na matičnem delovnem telesu, zato obžalujem, da jih tudi danes ni med nami, da bi še podrobneje lahko predstavili svoj namen. Kot rečeno, pa iz njihove pisne zahteve izhaja, češ, da so razlogi za veto Državnega sveta, da gre za spremembo za nezakonita določila Obligacijskega zakonika, ki naj bi rušila temeljno načelo, da so državljani, torej stranke, v enakopravnem položaju. Državni svet je v svoji zahtevi tudi navedel, da meni, da je Obligacijski zakonik prezrl temeljno pravno načelo pravičnosti in načelo, da gospodarska funkcija obresti ne sme negirati temeljev socialne države ter da naj bi bila ta sprememba v neskladju z direktivo Evropskega parlamenta. Predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, gospod Robert Marolt, je predstavil pisno mnenje Vlade na seji matičnega delovnega telesa in poudaril, da Vlada in Državni zbor z Obligacijskim zakonikom nista presegla okvirov ustave in ustavne določbe ter da so državljani v enakopravnem položaju. Po mnenju Vlade se predlagatelji pri utemeljevanju zahteve sklicujejo sicer predvsem na odločbo Ustavnega sodišča, številka 267/06, in na Direktivo o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih, vendar pa Vlada ugotavlja, da si je Državni svet nekako napačno razlagal ta dva dokumenta. Po mnenju Vlade ustavno načelo enakosti ni kršeno, saj je pri urejanju pogodbenih razmerij med strankami namreč treba izhajati iz splošnih načel obligacijskega prava, predvsem načela prostega urejanja obligacijskih razmerij oziroma avtonomije volje, ki ni le temeljno načelo, ampak skupaj z enakopravnostjo tudi poglavitno merilo za razmejitev med civilnopravnimi in javnopravnimi razmerji. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil pisno mnenje te službe, v katerem je poudaril, da ni v pristojnosti Zakonodajno-pravne službe, da presoja primernost in praktičnost ustreznosti zakonske ureditve, temveč da v skladu s prvim odstavkom 227. člena Poslovnika preuči predlog zakona zgolj z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. V razpravi so članice in člani odbora večinoma nasprotovali utemeljitvam zahteve Državnega sveta in izrazili podporo zakonu, kar pomeni, da se sankcionira plačilna nedisciplina, ki je v preteklosti tudi usodno vplivala na številna podjetja ter zaradi neplačil svojih obveznosti s strani več podjetij in s tem tudi na izgubo delovnih mest zaposlenih v manjših podjetjih. Sodni izvršilni postopki so bili neučinkoviti tudi zaradi slabo dodelane zakonodaje, dolžniki pa so se z namenom zavlačevanja sodnih postopkov posluževali tudi številnih pravnih sredstev, vse do zastaranja zadev. Podprli so namen zakona, ki je spodbuditi izpolnitev obveznosti dolžnikov. So pa bili tudi člani, ki so menili, da novela ni potrebna, ker imamo nizko stopnjo inflacije, zamudne obresti pa se zmanjšujejo in da novela pretirano posega v pravice dolžnikov. Sicer pa je Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje sprejel sklep, da predlaga Državnemu zboru, da Zakon o spremembi in dopolnitvi Obligacijskega zakonika ponovno sprejme.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade, ki je predlagateljica zakona, za obrazložitev mnenja. Izvolite gospod minister dr. Šturm.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanske in poslanci. V nadaljevanju želim predstaviti razloge, ki po mnenju Vlade utemeljujejo predlagane rešitve v zakonu o spremembi in dopolnitvi Obligacijskega zakonika in razloge, zaradi katerih menimo, da zahteva Državnega sveta za ponovno odločanje ni utemeljena. Državni svet v svoji zahtevi že sprejetemu zakonu očita najprej nezakonitost predlagane spremembe, češ, da s tem ruši temeljno načelo, da so državljani, stranke v enakopravnem položaju. Meni, da je ureditev pravnega pravila, da obresti nehajo teči, ko dosežejo glavnico samo za pogodbene obresti, v nasprotju s temeljnim načelom pravne države in enakosti pred zakonom. V nadaljevanju očita kršitev načela pravičnosti, neupoštevanja socialne in gospodarske funkcije obresti in končno neskladnost s pravno ureditvijo Evropske unije, direktivo o boju proti zamudam v trgovinskih poslih. Glede na očitke, vsebovane v zahtevi Državnega sveta, je treba najprej povedati to, da zamudne obresti niso sprejeta pogodbena obveznost, ampak civilna sankcija za kršitev obveznosti izpolniti denarno obveznost ob njeni zapadlosti. Dolžnik se torej zaveže izpolniti sprejeto obveznost, na primer plačati kupnino, vrniti posojeni znesek, ob zapadlosti, in če tega ne stori, ga doletijo zamudne obresti. Zamudne obresti so torej zakonska posledica zamude in tečejo neodvisno od volje udeležencev pogodbenega razmerja. Njihova višina je lahko predmet dogovora. Če tega ni, nastopi zakonska obrestna mera zamudnih obresti. Pri sklepanju obligacijskega razmerja je treba upoštevati dve načeli, in sicer pogodbo je treba izpolniti, " pakta suncerlanda", in načelo vestnosti in poštenja. Socialna funkcija zamudnih obresti ni zagotavljati socialno varnost dolžniku, ki ni sposoben plačati dolga. Nasprotno, zamudne obresti morajo biti takšne, da dolžnika silijo k plačilu dolga in potencialne dolžnike odvračajo, da bi sprejeli obveznosti, ki jih ob dospelosti ne bi mogli izpolniti. Gre za tako imenovano preventivno oziroma kaznovalno funkcijo obresti. Pravilo "ne ultra altrum tantum", je res klasično pravilo civilnega prava, kot zatrjujejo svetniki v zahtevi, vendar samo za pogodbene zamudne obresti; za to se predlaga sprememba 376. člena Obligacijskega zakonika. Klasičen smisel pravila, da je upnik upravičen poleg zamudnih obresti še do odškodnine, če škoda presega višino zamudnih obresti, pa ni v tem, da naj to velja za primer, ko zamudne obresti dosegajo višino glavnice, ampak za primer, da je v obdobju, v katerem tečejo zamudne obresti, škoda večja od tistega, kar upnik dobi z zamudnimi obrestmi po predpisani obrestni meri. Trditev, da imamo pri nas široko dovoljeno obrestno obrestovanje, tudi ne drži. Za zamudne obresti je namreč to absolutno prepovedano. Prepoved obrestnih obresti kot kogentno določbo že sedaj ureja 375. člen Obligacijskega zakonika, že prej pa je tako prepoved določil tudi Zakon o obligacijskih razmerjih. Izjema velja le za procesne obresti iz 381. člena Obligacijskega zakonika in je potrebna zato, ker je sedaj poplačilo po zahtevku odvisno od teka sodnega postopka, hkrati pa je dolžnik upnika s svojim neplačilom privedel tako daleč, da je moral vložiti zahtevo po sodnem varstvu. Glede očitanega neskladja z ureditvijo v drugih članicah Evropske unije oziroma direktivo velja ponovno poudariti, da druge države pravila omejitve teka zamudnih obresti do višine glavnice ne določajo in zato tudi pri sprejemanju direktive tega vprašanja druge države niso izpostavile. Na koncu velja še dodati, da je pri presoji veljavnega 376. člena Obligacijskega zakonika v svoji odločbi z dne 15. marca 2007 tudi Ustavno sodišče odločilo, da je zakonodajalčevo polje proste presoje pri urejanju vprašanj s področja gospodarske in socialne politike, sem pa sodijo tudi zakonsko urejena vprašanja, ki se nanašajo na obveznost, višino in tek obresti, še posebej široko. Polje zakonodajalčevega urejanja na tem področju je še posebej široko. Odločitev Ustavnega sodišča v tej zadevi ne pomeni, da zakonodajalec vprašanj, s katerimi se je Ustavno sodišče ukvarjalo ob upoštevanju raznolikosti razmerij, na katera posega tudi ureditev obresti, ne bi mogel urediti drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Hvauc v imenu poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. V Slovenski demokratski stranki bomo ponovno podprli spremembe in dopolnitve Obligacijskega zakonika. Strinjamo se sicer, da so nekateri zadržki, ki jih je navedel Državni svet, vredni premisleka tudi v naši poslanski skupini smo imeli določene zadržke, vendar pa so argumenti za prevladali in smo prepričani, da je predlagana rešitev boljša, kot je pa trenutna ureditev. Pri tem ne gre prezreti, da gre za pogodbeno razmerje, za nek prostovoljni odnos, kjer se pogodbeni stranki dogovorita za medsebojne pravice in obveznosti, kot so na primer: rok plačila, obresti in tako naprej. In ker gre za prostovoljni odnos, kjer nobena stran drugi ne more narekovati vsebine dogovora, ne moremo govoriti o neki neenakopravnosti oziroma o tem, da bi bil dolžnik v slabšem položaju kot upnik. Če govorimo o obrestih, potem je to neko plačilo za uporabo tujega denarja. Če gre za upravičeno uporabo, so to pogodbene obresti, če pa nekdo neupravičeno rabi tuji denar, pa pridemo do zamudnih obresti. Do zamudnih obresti pride, ko upnik ne izpolnjuje dogovorjenih obveznosti oziroma prihaja do zamude pri plačilu. Upnik ob tem na ravnanje dolžnika nima nikakršnega vpliva in lahko popolnoma upravičeno pričakuje nadomestilo za to neupravičeno rabo njegovega kapitala oziroma tudi nadomestilo za škodo, ki mu zaradi tega nastaja, se pravi zaradi dolžnikove zamude. Po sedanji ureditvi v trenutku, ko skupne neplačane obresti dosežejo glavnico, upnik izgubi interes, da bi poravnaval svoje obveznosti, saj neupravičeno oziroma brezplačno uporablja tuj denar. Zato smo mnenja, da je predlagana rešitev vsekakor neko izboljšanje, da postavlja tudi upnika v bolj enakopraven položaj, kar se tiče odnosa do dolžnika oziroma da sankcionira neizpolnjevanje dogovorjenih obveznosti s strani dolžnika. Ta ureditev bo za vse dolžnike tudi pomenila, da preden bodo šli v neko pogodbeno razmerje, bodo bolj trezno in bolj odgovorno premislili, preden bodo tudi prevzeli pogodbene obveznosti. Po naše bo to prispevalo k večji plačilni disciplini in zmanjšalo bo možne špekulacije tistih, ki so do sedaj namerno špekulativno uporabljali tuj denar. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da je že do sedaj v praksi prihajalo do nekaterih težkih situacij dolžnikov, predvsem fizičnih oseb, ki so se znašli zaradi neplačevanja v izvršilnem postopku. Zavedamo se, da je vsaka taka prisilna izvršitev poseg v dolžnikovo premoženje, vendar je to pač edini inštrument, ki ga zakonodaja daje upniku, da pride do plačila svojih terjatev, ki jih dolžnik ni plačal. Z razumevanjem do teh stisk dolžnikov in da bi omilili njihove težave smo v naši poslanski skupini že pripravili nekatere rešitve v zakonu o izvršbi in zavarovanju, ki bodo, upam, če bodo sprejete vsaj nekatere težave teh dolžnikov tudi omilile. V Slovenski demokratski stranki bomo zakon, ki ga obravnavamo, še enkrat ponovno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Gospe poslanke, poslanci, gospod predsedujoči, gospod minister, državljani in državljanke! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli veto Državnega sveta. Razlogov za to je kar nekaj. Ključni razlog pa je v tem, da je situacija v letu 2007 popolnoma drugačna, kot je bila situacija daljnega leta 1989, ko so se v prakso takratnega gospodarskega okolja uvedle najprej realne pogodbene in realne zamudne obrestne mere in je lahko v praksi prišlo do tega, da so pogodbene in zamudne obrestne mere presegle glavnico. Slovenija, ki je prevzela evro, Slovenija, ki ima nizko inflacijo, tako se ta napoveduje, Slovenija, ki poleg celotne Evropske unije in svetovnega gospodarstva uživa visoko gospodarsko rast, zaradi česar so obrestne mere še vedno relativno nizke in četudi se bodo te obrestne mere povečale, pa vendar ni pričakovati, da bi v normalnih pogojih obresti, bodisi pogodbene bodisi zamudne obresti lahko presegle glavnico. To zavedanje, ki je dejstvo leta 2007, je vodilo zakonodajalca v prejšnjem sklicu Državnega zbora, kjer vemo, da je imela politično večino druga opcija, najbolj poenostavljeno bi jo imenoval demokratska, socialna, liberalne opcija, za razliko od sedanje, imenoval jo bom namerno, republikanske opcije. Zakaj je to pomembno? Temeljno vprašanje pri vetu na Obligacijski zakonik ni vprašanje, ali gredo lahko zamudne obrestne mere preko glavnice ali ne. Vprašanje je, kdaj gredo zamudne obrestne mere preko glavnice. Če sem prej povedal, da imamo relativno nizko inflacijo in imamo relativne nizke obrestne mere, imamo danes obrestne mere, ki so bodisi običajne pogodbene, tam nekje okoli 5 odstotnih točk, zamudne pa okoli 10 odstotnih točk. Pri pogodbeni obrestni meri traja torej 20 let, da bi obresti prešle glavnico, če ne bi dolžnik sproti servisiral pogodbenih obresti. V gospodarskih pogodbah ni niti ene situacije, kjer bi financer, upnik dovolil dolžniku, da pogodbenih obrestnih mer sproti ne servisira. Zato situacije, da bi pogodbene obrestne mere prešle glavnico, preprosto ni. Obstaja pa možnost, da zamudne obrestne mere v višini približno 10 odstotnih točk pri poslu, ki postane sporen in zato upnik s 50% verjetnostjo verjame, da ni dolžan vrniti denarja, upnik verjame, da mora dobiti denar, dolžnik pa prav tako s 50% verjetnostjo verjame, da ni dolžan vrniti tega, kar je bilo v pogodbi zapisano. Zato seveda upnik in dolžnik gresta na sodišče. In samo v slučaju, kadar pravna država ne deluje, kadar prihaja do zamud v reševanju sodnih postopkov, samo v tem slučaju lahko zamudne obrestne mere presežejo glavnico. Zakonodajalca prejšnjega sklica je situacija nizkih obrestnih mer in dejstva, da vsi želimo imeti normalno državo, tudi državo, v kateri ni sodnih zaostankov, vodila v to, da je tudi zamudne obrestne mere omejila z višino glavnice. In to je bila pomembna sprememba Obligacijskega zakonika leta 2002. Res pa je, da je bilo takrat v Državnem zboru rečeno, da naj to velja samo za posle, sklenjene po uveljavitvi tega zakona. Ustavno sodišče je odločilo, da je bila s tem kršena ustavna pravica, in sicer da ni enakosti med tistimi, ki so sklepali posle pred letom 2002, in tistimi, ki sklepajo posle po letu 2002. Seveda so prišli v spor, ki zahteva sodno odločanje. Zato je Ustavno sodišče razveljavilo ta del Obligacijskega zakonika in zahtevalo od Vlade, da pride z novo rešitvijo. In tukaj je razlika med nami. Ta Vlada se je odločila, kljub temu, da ima v svojem programu sodnih zaostankov načrt, da do leta 2010 ne bo sodnih zaostankov, kljub temu, da imamo cel kup projektov, kljub temu ali pa ob tem, da je ta Vlada in ta Republika Slovenija tožena na evropskih sodiščih, ta Vlada pravzaprav svojemu programu reševanja sodnih zaostankov ne verjame, zato pravi: "Potrebno je ohraniti v zakonu situacijo, da zamudne obrestne mere lahko presežejo višino glavnice." In kot sem povedal, pri približno 10% zamudni obrestni meri se to zgodi po približno 8-ih do 10-ih letih sodnih zaostankov, odvisno seveda, kako je točno narejena pogodba in obračun obrestnih mer. To je sedaj še posebna zgodba ali imamo konformni ali linearni obračun obrestnih mer, ampak to danes ni predmet te diskusije. Zato je seveda temeljno vprašanje, ki ga mora povedati gospod minister, in veseli me, da je danes gospod minister za pravosodje tukaj. Zakaj ob spremembah tega zakona v januarju letošnjega leta ta dilema ni bila jasno izpostavljena? V tem zakonu, ki je bil sprejet januarja, v obrazložitvi učinkov ne piše nič o tem. Ne piše nič o tem, na primer, kar je bila skrb ministra za finance. Minister za finance je temu zakonu na seji Vlade nasprotoval z zelo enostavnim razlogom: dolžnik je tudi država in veliko ljudi toži državo. Pri višini zamudnih obrestnih mer in pri, recimo temu, celo tako imenovanemu omejevanju dela javnega pravobranilstva, če seveda iztožiš državo in dobiš za tožbo zamudne obresti, ki niso limitirane na višino glavnice, je to trenutno v Sloveniji najboljša finančna naložba. Pa še varna je. No, in seveda gospod minister za pravosodje in gospod minister za finance sta o tem očitno imela na Vladi različni mnenji. Prevladalo je mnenje ministra za pravosodje. In v tem Državnem zboru smo, na žalost, s praktično 95% večino premalo informirani takšen zakon tudi sprejeli. Ko je ta zakon bil sprejet, so strokovnjaki na tem področju ugotovili, kako različna je rešitev iz januarja 2007 od rešitve iz leta 2002. In kako konfliktna je ta rešitev z intenco Vlade, da naj ne bo sodnih zaostankov. Zato je veto Državnega sveta upravičen. Gospod minister in državni sekretar sta na seji odbora trdila, da avstrijsko pravo, nemško pravo in še katera druga prava tega vprašanja ne poznajo. Seveda ga ne poznajo. V nemškem pravu in nemškem sodstvu se taka vprašanja rešujejo po hitrem postopku. V avstrijskem pravu pa obstaja rešitev, in sicer pravijo: obresti lahko gredo do višine glavnice, čez glavnico pa samo, kadar sodišče o tem nekaj reče oziroma sodišče pač na podlagi zahteve upnika sproži in zahteva ta postopek. V anglosaksonskem pravu, v ameriškem pravu pa do situacije ne pride, ker kadar zamudne obrestne mere presežejo glavnico, že veliko prej je veliko podlage za tako imenovani osebni stečaj. In situacija, ki je danes v Sloveniji, je zelo enostavna. Imamo veliko tako imenovanih, vi jim pravite, krivih dolžnikov. Dolžniki so krivi, njih je treba kaznovati, zato je prav, da zamudne obrestne mere gredo tudi čez glavnico. Dobro, puščam ob strani to, da so upniki in dolžniki vsak s 50% verjetnostjo upravičeni bodisi do povračila zamudnih obresti ali neplačila, odvisno od tega, kaj bo pač rezultat spora na sodišču. Saj, če nekdo nekoga toži na sodišču, še ne pomeni, da je tisti, ki je tožen, kriv, o tem na koncu odloča še sodišče. To puščam ob strani. Vendar nedopustno je, da ste uveljavili zakonsko rešitev, ki jo boste danes, če boste veto Državnega sveta preglasovali, tudi dokončno uzakonili, da bodo zakonite zamudne obrestne mere prešle glavnico zaradi tega, ker sodstvo ne deluje in zato ker seveda bodo sodni zaostanki obstali. Zato predlagam, gospod minister za pravosodje, poslanke in poslanci, da ne zavrnemo veta Državnega sveta; da se vrnemo na rešitev iz leta 2002, da Ministrstvo za finance in Ministrstvo za pravosodje razmislita o tem, kaj pomeni uveljavitev rešitve iz leta 2002 za obligacijske razmere, uveljavljene pred letom 2002, ker tudi to je možna ustavna rešitev. Res je, minister je danes povedal, katerakoli rešitev je ustavna, ampak možna ustavna rešitev je tudi ta, da zakonite zamudne obrestne mere za vse posle ne gredo čez glavnico in to se ne zgodi, kadar imamo delujočo pravno državo. Zato danes ne diskutiramo samo o zakoniti zamudni obrestni meri, danes diskutiramo o tem, ali je v filozofiji republikanske vladajoče koalicije skrb tudi za dolžnika in ali verjamete v, prvič, neodvisnost sodstva in ali boste zagotovi, tako kot obljubljate, vse, da se bodo sodni zaostanki rešili in da običajni posli, spori v obligacijskih razmerjih se bodo reševali v nekaj mesecih. V tem primeru ne bo nikoli potrebe po tem, da bi zakonite zamudne obrestne mere prešle glavnico. In zaradi tega ni potrebno imeti te norme v zakonu o obligacijskih razmerjih, ker je ta norma uveljavljena že od rimskih časov. Sam nisem pravnik, sam sem ekonomist in kot ekonomist - na koncu samo še tole: kadar nekdo nekomu posodi tisoč evrov, je to problem, običajno, dolžnika. Kadar pa nekdo nekomu posodi 10 tisoč evrov in čaka deset let in ta dolg zraste z 10 tisoč na 20, 30, 40 tisoč evrov, potem pa je to običajno problem upnika in ne dolžnika. Zato menim, da je potrebno v obligacijskih razmerjih, predvsem pa v reševanju sporov, zagotoviti učinkovitost, ne pa z neko kazensko normo preprosto uveljavljati v slovensko prakso nekaj, kar smo imeli v času hiperinflacije. Časi hiperinflacije so za večno minili, vsaj tako upam, vsaj tako nam zatrjujejo nekateri ministri. Zato ta norma, kot jo je predlagala Vlada januarja leta 2007, ni potrebna. 18 let je tega, kar je nekdanji zvezi izvršni svet predlagal in je bil uveljavljen zakon, ki je seveda omogočil, da gredo zamudne obrestne mere čez glavnico. In jaz sem mislil, da so ti časi minili, pa niso. V filozofiji te vlade je, da je dolžnike treba kaznovati, četudi niso nič dolžni. V SD bomo veto podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek v imenu Poslanske skupine LDS.
Lep pozdrav! Predsedujoči, minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V Poslanskem klubu LDS ob ponovnem glasovanju o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah obligacijskega zakona poudarjamo, da zakona ne bomo podprli, torej bomo pritrdili vetu Državnega sveta. V Liberalni demokraciji pravzaprav pozdravljamo veto Državnega sveta, ki je nam, poslancem, dal priložnost, da o odločitvi, ali zakon podpremo ali ne, še enkrat premislimo. Še enkrat smo dobili možnost, da na podlagi ponovnih presoj, seznanitve z mnogimi primeri - tega vsega pravzaprav se nismo zavedali ob obravnavi zakona, tudi vlada in tudi predlagatelj takrat na to posebej ni opozarjal - torej, seznanitve z mnogimi primeri, tudi verjamem, da izrečenega v današnji razpravi, ponovno premislimo in, verjamem, utrdimo prepričanje, da je zakon, ki je bil že sprejet in o katerem bomo danes ponovno odločali, lahko za marsikoga iz Slovenije, menda je 360.000 dolžnikov, poguben. Sedanja ureditev, ko pravilo, da obresti prenehajo teči, ko dosežejo glavnico tako imenovano pravilo "ne ultra alterum tantum" velja tako za zamudne kot za pogodbene obresti, čeprav naj bi imele povsem različno funkcijo, ni neustavna. Tako je odločilo Ustavno sodišče v svoji odločbi z dne 15.3. letošnjega leta. Gre za ureditev, ki je odvisna od zakonodajalca, torej tega državnega zbora. Ali bomo delali razliko med zamudnimi in pogodbenimi obrestmi, je odvisno torej od nas in od tega, koliko smo občutljivi za stiske ljudi, v tem primeru za stisko dolžnikov in koliko je v nas čuta za socialo tistih posameznikov, ko so jo v tem primeru najbolj potrebni. Bolj kot sam predlog ureditve v tem primeru bode v oči dvoličnost vlade in posledično tudi Državnega zbora. V odgovoru na ustavno presojo - prej smo rekli, da je Ustavno sodišče odločili z odločbo 15.3.2007 - je Vlada namreč zapisala: "Tako naj bi obligacijski zakonik v naš pravni red ponovno vpeljal eno od varoval, ki naj prepreči, da bi višina nateklih obresti ustvarila nesorazmerno obveznostno razmerje med upnikov in dolžnikom." Tako je torej Vlada takrat pojasnjevala razloge za to, da je nasprotovala predlogu za ustavno presojo. S tem je torej priznavala in pristajala na to in menila, da zamudne obresti ne smejo preseči glavnice. Mnenju se je takrat pridružil tudi Državni zbor oziroma Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, ki je zapisal, da ne gre za takšno različnost, ki bi terjala tudi različno ureditev. Če je še ne tako dolgo nazaj Vlada govorila o zaščiti dolžnika pred nesorazmerno višino nateklih obresti, je danes mnenje spremenila in poslušamo, kako je potrebno dolžnika pribiti in kaznovati zaradi plačilne nediscipline, kar je morda v nekaterih primerih tudi upravičeno, v mnogih pa ne. In posebej ne zaradi tega, ker vemo, da to samo še povečuje nesposobnost plačevanja. Ministrstvo se ni potrudilo pogledati v vsebino, v ozadje, zakaj nastaja toliko dolžniških razmerij. Tako visoke številke dolžnikov ne morejo zajemati samo "barab", pod navednicami, ki jih je treba kaznovati zaradi finančne discipline, ampak realno gospodarsko in socialno situacijo v državi, ko ljudje dolgov preprosto ne morejo plačati, posebej takrat, ko obresti nekajkratno presežejo glavnico. V poslanskem klubu LDS zato ne podpiramo ureditve, ko bi zamudne obresti tekle vse do plačila obveznosti, tudi če so že presegle glavnico, zato, kot sem napovedal, predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog zakona ponovno podprli; torej, ne podpiramo veta Državnega sveta. Po sprejetju Zakona o spremembah in dopolnitvah obligacijskega zakonika prejšnji mesec so upniki pridobili popravek veljavnega sistema glede veljavnih obresti in lahko bi rekli, da so bili upniki postavljeni v enakopraven položaj iz neenakopravnega položaja. Veto Državnega sveta je povzročil, da še enkrat razpravljamo o pravilnosti odločitve tega zbora in v Poslanski skupini Nove Slovenije nas čudi, da predstavnikov Državnega sveta ni bilo tako na seji Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kakor jih tudi ni na seji Državnega zbora danes. Državni svet je v razlogih za veto navedel, češ, da so državljani zaradi sprejetega zakona v neenakopravnem položaju, češ da naj bi se porušilo načelo pravičnosti obligacijskih razmerij in da naj bi bile te spremembe v neskladju s pravno ureditvijo. Po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije navedbe Državnega sveta niso na realnih temeljih in ne stojijo na realnih tleh. Sprejeti zakon določa, da obresti prenehajo teči, ko vsota zapadlih pa neplačanih obresti doseže glavnico za pogodbene obresti, medtem ko pri zamudnih obrestih obresti tečejo naprej. Funkcija enih in drugih je povsem drugačna in različna, zato je primerno, da se tudi obravnavajo različno. V Sloveniji je veliko govora, je bilo in je veliko govora, o finančni nedisciplini, pravzaprav pa ni natančnih podatkov o njegovi razsežnosti in vplivih na najbolj občutljive gospodarske subjekte, predvsem imam tukaj v mislih podjetnike posameznike in pa manjše družbe. Seveda pa je vpliv finančne nediscipline zelo velik tudi na velike upnike. Gotovo je eden od razlogov za finančno nedisciplino tudi nizka poslovna kultura, vpliv ima tudi dolgotrajen in pogosto neučinkovit, predvsem v preteklosti, sodni sistem in izvršilni postopki. Dolžnik mora v obligacijskih razmerjih po mnenju Poslanske skupine Nove Slovenije storiti vse, da bi preprečil, da do zamudnih obresti sploh ne bo prišlo. Pomembno je torej to poudariti, da je funkcija enih obresti in drugih različna. Zamudne obresti v tem primeru nimajo funkcije nadomestila za uporabo tujega denarja, kot je to pri pogodbenih obrestih, ampak imajo predvsem kaznovalno funkcijo za neplačilo. Dolžniki so pogosto računali, da bo zaradi dolgotrajnih sodnih postopkov sam postopek zastaral, kar pa je pogosto vplivalo tudi na propad manjših in srednje velikih podjetji, predvsem pa tudi na izgubo delovnih mest. Menimo, da ta verižna reakcija pomeni stisko gospodarskih družb, to pa ni v duhu socialne države - torej ravno nasprotno, kot to utemeljujejo predstavniki Državnega sveta. Vsak, ki je v nekem poslovnem odnosu, mora sprejeti določene obveznosti. V obligacijskem pravu obstaja načelo vestnosti in poštenja ter dolžnosti izpolnitve obveznosti; če obstaja torej dolg, ga je potrebno plačati, ne pa računati, da se bo ta dolg odpisal. Pravzaprav me čudi nastop kolega Cvikla iz Poslanske skupine SD in prav v obdobju, ki ga je kolega Cvikl poimenoval, da ga je vodila njegova nekdanja stranka pa tudi sedanja stranka, v obdobju liberalno-socialne vlade, kot jo je gospod kolega Cvikl poimenoval, je nastalo največ sodnih zaostankov. Od leta 1994 do 1997 je statistično dokazano, da je v tem obdobju nastalo največ sodnih zaostankov, posledično in z različnimi nespametnimi potezami ob sprejetju posameznih zakonov pa tudi veliko finančne in plačilne nediscipline. Na žalost tista, po mnenju Cvikla, liberalno-socialna vlada ni vzpostavila ustreznih mehanizmov, ni [[...]]
Gospa poslanka, dovolite, da vas [[...]]
[[...]]ustvarila ustrezne podpore na sodiščih [[...]]
Oprostite!
[[...]]da bi lahko ti postopki učinkovito tekli.
Gospa poslanka!
Gospod predsedujoči, izvolite.
Jaz bi vas le opozoril, kolega Cvikla ni v dvorani, da ne bi prišlo o tem v vašem izlaganju s stališča poslanske skupine do pogovora s kolegom, ki ga ni. Hvala.
Ne, saj jaz mislim, da kolega Cvikl temeljito posluša in se bo tudi odzval na to. In zato me veseli, da je ta vlada naredila konkretne ukrepe za odpravo sodnih zaostankov. Ti konkretni ukrepi so že v lanskem letu pokazali svoje rezultate, sodni zaostanki so se za 7% zmanjšali. Torej mene veseli, da se je ta vlada lotila konkretnih rešitev tudi pri spremembi posamezne zakonodaje predvsem na celovit način. Oblikovala je posamezne skupine na ministrstvu za pravosodje, tudi s sodelavci, zunanjimi sodelavci s strani odvetnikov, s strani sodišč, in načrtuje spremembe, predvsem da se bodo sodni zaostanki in pa plačilna nedisciplina, ki res, da ni problem samo v Sloveniji, temveč tudi drugje v Evropi, zmanjšala na minimum. Predvsem pa se mi zdi ob tej priložnosti pomembno še dodati, da tudi predstavniki sodne veje oblasti, najvišji predstavniki sodne veje oblasti priznavajo tako ministrstvu za pravosodje kot tudi ministrstvu za finance pozitivne ukrepe, predvsem v smislu povišanja sredstev v okviru proračuna na tistih postavkah, ki je to potrebno, da bodo lahko postopku učinkoviteje tekli. Ker ravno to je bil problem tiste Cviklove liberalne-socialne vlade, da z željo, da se pomedejo določeni postopki pod preprogo, stvari ne stečejo tako, kot bi morale v normalni pravni državi. Pomembno se mi zdi to predvsem, da danes potrdimo ponovno ta zakon, predvsem pa, da upoštevamo in podpremo spremembe, ki jih ta vlada pripravlja za normalizacijo razmer na pravnem področju v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite prosim. Vendar bi vas opozoril, da sem gospo poslanko opozoril, in mislim, da več kot to, da sem opozoril, ne morem storiti. Hvala lepa.
Gospod predsedujoči! Jaz proceduralno opozarjam na to, da ste sicer poslanko opozorili, vendar je niste opozorili zaradi pravega razloga. Pravi razlog je ta, da v času, ko poslanci govorimo oziroma obrazlagamo stališča poslanskih skupin, nimamo pravice polemizirati z nikomer, ne s posameznimi poslanci ne s poslanskimi skupinami, ki so pred nami nastopale in dajale stališče poslanskih skupin. In tukaj je gospa poslanka kršila poslovnik, kljub temu da je tudi ona med drugim predsednica enega od delovnih teles Državnega zbora.
Hvala lepa. Glede na to, da sem poslanko opozoril, bom nadaljeval po poslovniku s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Gospod Cvikl je podobne navedbe navajal tudi že na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje in se tičejo tudi te razprave. Tako v okviru mnenja in stališča poslanske skupine to lahko izrazim. Hvala.
Oprostite, prekinjam kakršnokoli debato naprej. Besede nisem dal nikomur. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS. Hvala.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da v imenu Slovenske ljudske stranke podam stališče, ki smo ga zavzeli do ponovnega glasovanja. Na prejšnji seji Državnega zbora smo sprejeli novelo obligacijskega zakona, ki je imela eno samo vsebinsko spremembo. Ta se je nanašala na obresti. Potreba po spremembi določil, ki urejajo zamudne in pogodbene obresti je bila razvidna tako iz obrazložitev odločitev Ustavnega sodišča kot tudi siceršnje sodne prakse v Republiki Sloveniji. S sprejeto novelo zakona se je v Obligacijskem zakoniku črtal 376. člen, ki je določal, da obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih in neplačanih obresti doseže glavnico. Pravilo je torej veljalo tako za pogodbene kot tudi za zamudne obresti. Novela zakona pa je določila, da pogodbene obresti nehajo teči, ko vsota zapadlih neplačanih obresti doseže višino glavnice. Takšna rešitev je po našem mnenju pri pogodbenih obrestih smiselna. Pogodbene obresti imajo namreč pravno osnovo v pogodbi, pri čemer so v primeru, da so dogovorjene, te lahko relativno visoke, saj je stranka, ki jemlje posojilo ali sklepa kakšen drug pravni posel, navadno v podrejenem položaju in se mora podrediti določilom o pogodbenih obrestih. Pri zamudnih obrestih pa rešitev omejitve obresti z višino glavnice, kot je veljala do sprejema novele, ni smiselna, ko namreč zamudne obresti dosežejo znesek glavnice in te v skladu s prejšnjo ureditvijo nehajo teči, dejansko izgubijo svojo vlogo in namen, ki je čimprejšnja obveznost oziroma izpolnitev obveznosti. Poleg tega velja poudariti, da so zamudne obresti regulirane in s tega vidika je zagotovljena tudi ustrezna varnost šibkejše stranke. Tukaj velja omeniti tudi to, kar je v eni od odločb zapisalo Ustavno sodišče: "Pogodbene obresti mora dolžnik plačati, ker je določen čas uporabljal upnikov denar." Dolžnika ne silijo k plačilu, plačal jih bo v vsakem primeru in v enakem absolutnem znesku, ne glede na to, ali bo svoj dolg plačal pravočasno ali z zamudo. Zamudne obresti pa prek svoje kazenske funkcije dolžnika silijo k plačilu, prej ko bo dolg plačal, nižji bo znesek zamudnih obresti. Iz tega izhaja jasno razlikovanje med obema vrstama obresti, ki je po našem mnenju tudi zadostna osnova za takšno ureditev, kot smo jo sprejeli z novelo Obligacijskega zakonika. Strinjamo pa se, da je mogoče v mejnih socialnih primerih potrebna večja senzibilnost sodišč pri izvršbah v posameznih primerih. V Slovenski ljudski stranki sprejeto novelo Obligacijskega zakonika še vedno ocenjujemo kot ustrezno. Omogoča namreč zamudnim obrestim, da izpolnjujejo svoje temeljno, to je kazensko funkcijo. Iz tega razloga tudi ne bomo podprli veta Državnega sveta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. Ker je že prej za besedo prosil gospod minister dr. Šturm, mu dajem besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Samo na kratko bi se odzval na nekatera mnenja, ki so bila izražena v razpravi. Glede trajanja sodnih postopkov - res je to posredno povezano s temo, ki jo danes obravnavamo, vendar ne smemo prezreti, da gre v tem primeru dejansko za dva sodna postopka: za pravdni postopek in za izvršilni postopek. Ne smemo prezreti tudi tega, da gre tu za postopek med dvema subjektoma, od katerih je lahko nekdo tudi država, ampak v večini primerov pa ne, so to subjekti, ki so samostojni, avtonomni, in da ti udeleženci v postopku lahko tudi ta postopek zavlačujejo, zlasti v izvršilnem postopku. Na Ministrstvu za pravosodje pripravljamo tudi spremembe Zakona o izvršbi in zavarovanju in o izvršilnem postopku, ki so usmerjene v to, da bi ta postopek bistveno poenostavili in s tem tudi sam izvršilni postopek ter kasnejšo izvršbo skrajšali. Veseli me, če lahko dosedanjo razpravo poslancev, zlasti poslancev, ki so oporekali tej spremembi zakona, lahko razumem kot pozitiven znak, da bodo rade volje podprli spremembe izvršilnega postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Če mi dovolite, na začetku samo en pomislek glede tega, kar se je zgodilo prej pri predstavitvi stališč poslanskih skupin. Mislim, da se je zgodilo nekaj, mogoče na videz ne tako groznega, ampak vseeno, s spoštovanjem do tega cenjenega zbora pa nekaj zelo, zelo groznega, sploh če gre za predsednico nekega delovnega telesa. Mislim, da se je zgodilo prvič, odkar v treh in pol letih oziroma treh letih sedimo v tej hiši, da nekdo ni vstal in s tem pokazal precenjevanje samega sebe, lastne ocenitve svoje sposobnosti in nespoštovanje do tega zbora. Mislim, da če bomo ostali poslanci začeli z enako prakso, ko ne dobimo besede, bomo kar sede vključevali mikrofon in se drli povprek, ne bo nič dobrega - ne za to hišo, ne za spoštovanje tega zbora, ne za spoštovanje te države. Zato prosim, da naslednjič takšne stvari grobo obsodite v skladu s poslovnikom. In ni res, da je opozorilo edina, bom rekel, poslovniška možnost. Imate tudi druge: odvzem besede, lahko izklopite mikrofon, lahko tudi odstranite iz dvorane, ko gre za takšno podcenjevanje kolegic in kolegov, ki tukaj sedimo. Kar se pa tiče samega zakona. Zakon je prišel na pobudo - ali pa bom začel drugače. Ta država, upam ali pa verjamem, se še vedno deli na tri veje oblasti: sodno, izvršilno in zakonodajno. Sodna veja je tista, ki je ta zakon pripeljala v to hišo. Po mojem prepričanju oziroma po prepričanju Slovenske nacionalne stranke zato, ker je nesposobna urediti institut izvršbe. Samo zaradi tega danes zopet govorimo o tem zakonu. In zaradi nesposobnosti sodne veje oblasti tepsti ljudi, ki v tej državi živijo, se mi zdi popolnoma neprimerno. V Slovenski nacionalni stranki, kot ste verjetno lahko razbrali iz mojega začetnega govora, bomo podprli veto, se pravi, bomo nasprotovali temu zakonu. Kot ste sami povedali, gospod minister, pred menoj, zoper pripravljate nov predlog zakona o izvršbi, katerega verjamem, da že danes, v kolikor je že toliko pripravljen pravi, da bo pa ta zakon prispeval k zmanjšanju sodnih zaostankov. Počasi bo treba narediti statistiko, koliko je teh zakonov, ki gredo v to smer, kajti mislim, da je vsak, ki ste ga predlagali na pravosodnem ministrstvu, uperjen v to smer, rezultatov pa ni. Žal jih ni, in tepsti ljudi zato, tepsti ljudi zato, da boste vi dosegli neke svoje cilje, se mi zdi popolnoma neprimerno. Sodni zaostanki, dokler se jih ne boste lotili korenito, pa če želite na vaš način s palico - ampak ne proti ljudem, ampak proti tistim, ki jih povzročajo, se ne bodo zmanjšali. Vse ostalo, kar boste tu govorili, je čisto zavajanje, čista laž, čisti nesmisel in vsi, ki vam sledijo delajo, bom rekel ne sramoto, ampak ne delajo nobene koristi. Ne tej državi in ne tem ljudem. Hvala.
Besedo ima gospo Milan Petek. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod Klavora. Torej pri zasedbi, ki jo sedaj vidim v Državnem zboru, ne verjamem, da je možno prepričati koalicijske poslance, za opozicijske to ne dvomim - sem prepričan, da bomo glasovali za veto oziroma proti zakonu. Žal je nemogoče prepričati tiste, ki jih ni, saj samo glasovanje pravzaprav ne daje možnosti, da se s primeri, ki omogočajo lažje odločanje, podkrepi podlaga za odločanje. V tem primeru je to skoraj bitka z mlini na veter, da razlagam nekaj primerov, ki so vzorec tega, kako se usode ljudi, podjetij, posameznikov pišejo zaradi zakona, zaradi dolžniških razmerij, ki so nastala zaradi tega, ker so obresti tekle nad glavnico. Vsi smo dobili kot poslanci nekaj opisanih teh primerov, rad bi, vsaj za javnost, enega omenil, da bomo vedeli, kaj se nam je ali kaj se je nekaterim dogajalo v preteklem obdobju. Gre za primer, ko je posojilojemalcu banka odobrila v letu 1990 kredit, takrat je bil vreden 17.000 nemških mark, danes je to približno 8.500 evrov, doba vračanja je bila 10 let, obrestna mera je bila sestavljena iz realne obrestne mere plus takratne stopnje inflacije R+TOM in za zavarovanje tega plačila je takratni posojilojemalec moral zastaviti depozit v višini 4.285 mark, kar je relativno velika vrednost v primerjavi z dolgom ali s posojilom, ki ga je terjal. Ta fizična oseba je v tem primeru odplačevala posojilo 4 leta in zaradi izgube zaposlitve enostavno ni zmogla več odplačevati. Problem ni v tem, ker ni zmogla plačevati, problem je v tem, ker je banka enostavno molčala, ni uveljavljala tega, kar bi vsak poslovni subjekt moral, ampak je očitno špekulativno čakala relativno dolgo obdobje dveh let, da je s prvim opominom in kasneje s tretjim opominom v letu 1996 uveljavljala to svojo terjatev, ki je že krepko preseglo obdobje, ko bi to vsak normalen gospodar s svojimi sredstvi naredil. Naj ne opisujem, kaj se je dogajalo in kako se je dogajalo na sodiščih, kako je pravzaprav obtoženec, v tem primeru dolžnik, skoraj brez možnosti, da uspe proti takšnimi tožbam, na koncu, ko je bila tožba oziroma odločba pravnomočna, je ta njegov dolg od prejšnjih, kot sem rekel, 8.500 evrov sedaj znašal 32.000 evrov. Torej, situacija kaže na to, kaj se je ob pogojih visoke inflacije dogajalo in kako je to institucija, kot je banka, lahko unovčevala. Torej, to je bila najboljša naložba sredstev, boljšega v tistem trenutku ali pa do zdaj pravzaprav ni. In takšnih primerov je kup, takšne primere, ki jih navajajo tako za posameznike kot za mnoga podjetja, bi morali presojati tudi z vidika sociale, z vidika teh poudarkov pri današnji obravnavani, pri današnjem odločanju, saj menim, da je to eden izmed temeljev tudi naše države, ki se ima in ki se gre socialno državo. Zanimivo pa je, kako je prišlo do tega zakona, saj po tem, kar poslušamo in kar smo slišali, da so se dolžniki po izdaji odločbe Ustavnega sodišča v letu 2002 začeli obračati na sodišča z zahtevki, da so jim njihovi postopki zaključijo, da se jim zaključijo v skladu z odločbo sodišča oziroma po Obligacijskem zakoniku, in ker sodišča očitno iz razlogov ali preveč vlog za to reševanje ali kakšnih drugih razlogov niso bila s tem zadovoljna, so vložila zahtevek na Ustavno sodišče za presojo Obligacijskega zakonika. Torej, kot da bi sedaj ta sodna veja oblasti bila tista, ki mora udariti po dolžnikih, namesto da bi pravzaprav ravnala predvsem s tem, kar je sodni veji oblasti primerno, upoštevati mnenje oziroma razsodbo Ustavnega sodišča in ravnati tako, kot so dolžniki pričakovali, je ta spodbudila pripravo zakona, ki ga imamo danes na mizi in s katerim se črta 376. člen, s katerim se pravzaprav načelo "ultra alterum tantum" razveljavi in spet smo tu in o čemer danes govorimo. Zaradi tega menimo, da je za razmisliti tudi koalicijskim poslancem, ali naj bi bilo pritrditi vetu Državnega sveta in iskati rešitev ali v spremembi zakonodaje na tistih področjih ali v tisti zakonodaji, ki lahko to urejuje tudi drugače, ne pa na spremembi obligacijskega zakonika kot enega izmed ključnih temeljnih aktov; temeljnih zakonov, ki bi moralo biti pravzaprav podlaga za vse ostale in to je "sveto pismo", če hočete za pravnike, za pravo, posameznike, za podjetja ali družbo kot celoto. Zaradi tega še enkrat apel: pritrdite vetu! Škode boste naredili mnogo manj kot pa škodo, ki jo bodo utrpeli tisti, ki bodo po tem zakonu morali plačevati enormno ogromne vrednosti oziroma stroške. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič.
Hvala lepa. Za razliko od zadnjega razpravljavca, ki je dejansko razpravljal o sami vsebini, me je predhodna razprava malo razočarala, ker je šla v povsem neproduktiven konflikt med enimi in drugimi, ko je v predstavitvi stališč nekdo izredno kritično označeval sedanjo vlado in ko je kasneje nekdo drug kritično označeval prejšnjo vlado in je bilo to označeno kot nedopustno in z različnimi merili, očitno, se je presojalo predstavitev stališč ene in druge strani. In potem, ko je prvi razpravljavec med drugimi metaforično omenil, kako naj vlada uporabi palico, vendar ne proti ljudem, ampak proti tistim, ki so to stanje povzročili se lahko človek vpraša, ali ti, ki so to povzročili, pa niso ljudje? Ali so morda marsovci? Mislim, da je razprava, kot je bila povedana s strani mojega predhodnika, prava. Torej, moramo razpravljati o sami stvari. Tukaj imamo lahko različna mnenja. Dejstvo je, da je obligacijski predpis tak, da mora dolžniško-upniško razmerje obravnavati tako, da je v tem razmerju vsekakor zaščiten upnik, da dobi povrnjeno svojo terjatev, jasno pa mora biti predpis tudi korekten do dolžnika. In gre v primeru, ko imamo pogodbene in zamudne obresti, za dve različni kategoriji obresti, ki jih v tem konkretnem segmentu ne moremo enačiti. In če so zamudne obresti kazen, potem je prav in tako je tudi uveljavljeno stališče v večini držav Evropske unije, da pri zamudnih obrestih se obrestovanje z dosegom glavnice ne ustavi tako kot pri pogodbenih obrestih, kajti v tem primeru bi bil vsekakor upnik oškodovan. Jasno je, da se bo to dogajalo v izjemnih primerih, ko ne bo postopek končan do takrat, ko naj bi zamudne obresti dosegle glavnico, ampak glede na to, da se v izjemnih primerih to bo dogajalo, je prav, da tudi ta predpis ohranja možnost nadaljevanja poteka zamudnih obresti oziroma nadaljevanja teka zamudnih obresti. Pri tem ni pomembno, kdo je dolžnik, ali je to država ali kdorkoli drug. Sistem mora biti enak za vse, ki se znajdejo na strani dolžnika ali na strani upnika. Razumemo pa seveda oziroma sam tudi zelo razumem določene stiske, ki so se dejansko v praksi pojavile in ki se bodo lahko v praksi pojavile tudi v prihodnosti in tem problemom vsekakor kaže prisluhniti in poskušati najti rešitev za te probleme. Vendar po mojem prepričanju to ne more biti način, da se to določilo, da zamudne obresti tečejo tudi potem, ko dosežejo glavnico, torej da se to določilo drugače uredi, ampak je to možno urediti v drugih predpisih. Predvsem tukaj mislim na Zakon o izvršbi in zavarovanju, morda pa tudi pri nekaterih drugih predpisih ustreznih. V skladu s tem smo dejansko v poslanski skupini tudi pripravili predlog oziroma pobudo na ministrstvu za pravosodje, kako naj bi te zadeve uredili. Konkretno gre za primere, kadar ne gre za nedvoumno terjatev, kjer terjatev ni dvomljiva, ampak gre za tiste terjatve, ki so lahko dvomljive. V praksi so terjatve, ki so dvomljive, in v teh primerih glede na to, da obstaja zamudna kazen in se dolžnik zaveda, da bo v teh primerih lahko plačal bistveno več, kot je danes vredna ta terjatev, terjatev je pa dvomljiva, ampak kljub temu da smatra, da je terjatev neutemeljena, jo plača zato, da se izogne visokim zneskom, ki bi potem v prihodnje sledili, zlasti če bo ta postopek dolgotrajen. In v teh primerih se nam zdi modro, da bi omogočili v tem primeru, ko gre dejansko za dvomljivo terjatev, da bi dolžnik lahko ta znesek deponiral, vendar ne na sodišču, ampak da bi ta znesek deponiral v banki ali neki drugi finančni instituciji, kjer bi se sredstva plemenitila, tako kot se plemenitijo vezane vloge. In bi potem, ko bi v postopku pred sodišči po določenem času, po toliko in toliko letih prišlo do pravnomočne rešitve, bi bila ta banka zavezana ta sredstva plačati tistemu, ki bi v pravdi uspel. Zaradi plemenitenja teh sredstev ne bi bil nihče oškodovan, dolžnik pa v tem primeru ne bi bil kaznovan in se ne bi odločil za plačilo dvomljive terjatve, pač pa bi tisti znesek deponiral in čakal na izid dvomljive pravde. Kadar je pa dolžniško-upniško razmerje nedvomljivo, je pa jasno, da mora biti vsako zavlačevanje postopka sankcionirano. Torej, smatram in tudi v poslanski skupini smatramo, da bi takšno situacijo poskušali rešiti, vendar ne v Obligacijskem zakoniku, pač pa v Zakonu o izvršbi in zavarovanju ali pa v nekem drugem ustreznem zakonu, ki bi ga bilo treba v tem smislu urediti, spremeniti in dopustiti to možnost, o kateri sem govoril. Vsekakor pa Obligacijski zakonik ni mesto, kjer bi se to rešilo, zato smatram, da je veto neutemeljen in je treba na tak način, kot je v tem zakonu zapisano, to zadevo urejati. Zato bom ponovno podprl zakon, zoper katerega je Državni svet vložil veto. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Hvauc. Prosim.
Hvala lepa. No, mene je pri teh razpravah, ki sem jih prej poslušal, zbodlo predvsem to, da nekateri hočejo prikazati, da gre s to spremembo zakona za to, da hočemo kaznovati dolžnike, da so dolžniki krivi in da jih, kot je eden od kolegov dobesedno izjavil, hočemo kaznovati, četudi niso nič dolžni. Ne gre za to, da hočemo koga kaznovati, ampak če nekdo ne izpolnjuje svojih sprejetih, dogovorjenih, pogodbeno dogovorjenih obveznosti, potem je logično, da ima drugi zaradi tega določene težave, nastaja določena škoda in hoče tudi neko nadomestilo za to, ker nekdo mimo zakonskih oziroma mimo dogovorjenih pogodbenih obveznosti uporablja njegov denar, njegova sredstva, da hoče za to neko nadomestilo. Če gledamo s tega vidika, v obstoječi ureditvi bi kar se tiče neenakopravnosti ali pa bolj ali manj ugodnega položaja bilo moje prepričanje, da je v manj ugodnem položaju v tem trenutku upnik, zato ker dolžnik mimo tega, kar je bilo dogovorjeno, brez tega da je upnik lahko kakorkoli vplival na to, ni izpolnjeval teh svojih obveznosti. Tudi se ne morem strinjati s tem, da se zakon spreminja zaradi tega, ker bi ta vlada živela v prepričanju, da pravna država ne deluje ali pa da v prihodnje ne bo delovala. Če vemo, da je večina sodnih zaostankov nastala v obdobju neke druge vlade, če vemo, da tožbe, ki jih Slovenija izgublja na evropskih sodiščih izvirajo, imajo svoj začetek v nekem drugem obdobju, potem verjetno na takšnih argumentih tega zagovora veta enostavno ne moremo graditi. Strinjam se, da je situacija leta 2007 popolnoma drugačna kot je bila leta 2002. Imamo dosti nižje obresti, inflacija je neprimerljivo nižja, tudi sami sodni zaostanki so se v teh zadnjih dveh letih in nekaj še mesecev zraven bistveno, bistveno znižali. Zato je po moji oceni praktično skoraj nemogoče, da bi v praksi prišlo do tega, da bi zamudne obresti presegle glavnico. In ta zakonska sprememba je dejansko tisto zadnje varovalo, če bi morebiti pa kdaj res do tega prišlo, po mojem prepričanju pa vsaj, dokler bo ta vlada skrbela za to, da bodo sodišča in drugi organi delovali tekoče, da do tega ne bi smelo prihajati. Zato mislim, da zaradi vsega tega navedenega ne vidim nekih utemeljenih razlogov za to, da bi veto podprl in zato bom še enkrat podprl ta zakon s to spremembo. Hvala lepa.
Gospod Milan Cvikl, replika.
Jaz repliciram v skladu s poslovnikom, ki pravi, da je poslanec navedel razpravo enega od predhodnih poslancev in mislim, da me ni razumel. Mi ne nasprotujemo in ne ukinjamo zamudnih obresti, gospod poslanec. Zamudne obrestne mere, to ste rekli, da mi nasprotujemo zamudnim obrestnim meram. Mi temu ne nasprotujemo. Mi člena drugega odstavka 380. člena Obligacijskega zakona, ki govori, da obrestna mera zamudnih obrestih mer znaša 8% letno, tukaj ne razveljavljamo, če se s posebnim zakonom ne določa drugače. Ne, mi smo nasprotujemo temu, da se bo s preglasovanjem Državnega sveta uveljavila rešitev, ki bo vsoto zamudnih obrestnih mer povečala preko glavnic. In to je ključna vsebina. In temu nismo nasprotovali samo mi, temu je nasprotovalo tudi Ministrstvo za finance z zelo jasnimi razlogi. V nadaljnji razpravi bom govoril tudi o tem, zakaj je potrebno v povezavi z namerami glede spremembe izvršilnih postopkov ta veto Državnega sveta ohraniti in ta zakon ne potrditi z večino 46 poslancev vladajoče koalicije. In mislim, da moramo biti tukaj zelo pazljivi. Mi samo ne želimo iti v prakso, ki je bila uzakonjena leta 1989.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Mojca Kucler Dolinar.
Hvala za besedo. Jaz bi se rada vrnila na tisto izvajanje, ki je bilo sproženo v začetku razprave, da ne bi ostajal kakšen dvom o tem, o čem lahko oziroma o čem ne smemo razpravljati pri predstavitvi svojih stališč. Sama ocenjujem predstavitev stališča poslanske skupine kot zaključek postopka kateregakoli, v tem primeru zakonodajnega postopka, ter opredelitev do izhodišč in mnenj, ki so bila v tem postopku oblikovanja, tako do izhodišč vlade, tako do izhodišč koalicijskih poslanskih skupin, pa tudi kot do izhodišč opozicijskih poslanskih skupin. Prosila bi, da za vse tiste, ki mislijo, da ni bila ta razprava že v teku na odboru, naj si preberejo na 4. strani poročila, ko med drugim piše, da so nekateri člani menili, da lahko zamudne obresti presežejo glavnice tudi zaradi nedelovanja pravne države oziroma zaradi dolgih sodnih postopkov. In o tem sem pri predstavitvi stališč naše poslanske skupine govorila, pri čemer sem poimenovanje prejšnje vlade samo posodobila z imenom, ki ga je danes v okviru predstavitve stališč izpostavil gospod poslanec Cvikl. Tako, da ne bi ostala senca dvoma v zvezi s stališčem, ki sem ga predstavila. Rada bi še ponovno potrdila, da sama bom podprla ponovno predlog sprememba in dopolnitev obligacijskega zakonika, ker menim, da je vlada pripravila ustrezen predlog, predvsem predlog, ki je pravno utemeljen, kot tudi predlog, ki rešuje probleme, ki so tudi nastajali v praksi. Zato ne vidim razlogov, da bi danes podprli veto Državnega sveta. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl itak ste na vrsti za besedo, zato je beseda vaša.
Hvala lepa. Najprej naj na kratko odgovorim na to, kar je bilo povedano. Jaz sem zelo vesel, da je prejšnja vlada, vladavina od leta 1992 do leta 2004 bila liberalna, bila socialna. In mislim, da je to dobro, da smo imeli socialno-liberalno vladavino. Spomenka Hribar je nekaj dni nazaj rekla, da žal nismo bili dovolj socialni niti dovolj liberalni in da nismo napačnega zakona o denacionalizaciji uspeli spremeniti, ampak seveda to so pač napake tudi pretekle vladavine. To, kar je ključno pri tem zakonu, ključno pri tem zakonu pa je intenca te vladavine in ta vladavina je - imenujem jo republikanska iz zelo enostavnih razlogov, zato ker seveda ne želi voditi z zgledom, ampak ko smo nekaj dni nazaj sprejemali Zakon o javnih uslužbencih, vodi s palico, z detektivi. Poglejte, kaj boste uzakonili. Uzakonili boste situacijo, ki je bila uzakonjena leta 1989, citiram: "Ko se je v Socialistični federativni Republiki Jugoslaviji pojavila hiperinflacija, pa je prišlo do zakona o spremembah Zakona o obligacijskih razmerjih, Uradni list SFRJ številka 57, 1989; v nadaljevanju ZOR-B, ki v 1. členu spreminja 277. člen ZOR-a tako, da ga nadomešča naslednji odstavek: "Dolžnik, ki zamudi z izpolnitvijo denarne obveznosti, dolguje poleg glavnice še zamudne obresti po obrestni meri, določeni z zveznim zakonom." Se pravi, ne več limitiranja, ampak "zamudna obrestna mera po obrestni meri določeni z zveznim zakonom". V istem Uradnem listu SFRJ kot ZOR B pa je bil objavljen Zakon o obrestni meri zamudnih obresti, ki v prvem odstavku 1. člena določa: "Dolžnik, ki zamudi z izpolnitvijo denarne obveznosti, plača od zneska dolga" - poudarjam - "do trenutka izplačila zamudnih obresti v višini eskontne mere" - se pravi, obresti do trenutka izplačila zamudnih obresti v višini eskontne mere, to eskontno mero določa mesečno Narodna banka Jugoslavije, povečana za 20%. Sam ne vem, ali je to 20 procentov ali je 20 odstotnih točk, ampak tako kot je napisano, je 20 procentov. Torej imamo hiperinflacijo, vsak mesec uveljavljanje vse višje eskontne stopnje, ki ste jo še povečali za 20%, in zato seveda situacijo, ko zamudne obresti gredo krepko čez glavnico. Ta ureditev je nespremenjena veljala, z izjemo, da je Zakon o obrestni meri zamudnih obresti potem zamenjal to Narodno banko Jugoslavije z nekimi drugimi obrestnimi merami in je to veljalo vse do 1. januarja 2002. Zakaj do 1. januarja 2002? Takrat smo zaključili pogajanja za vstop v Evropsko unijo. Več ali manj je bilo jasno, da bomo pred koncem finančne perspektive 2004-2006 vstopili v Evropsko unijo, več ali manj smo zaključili pogajanja na področju denarne in gospodarske unije, in seveda Slovenija je pričakovala, da bo po vstopu v Evropsko unijo uživala dobrobiti normalnega gospodarskega okolja. Okolje, v katerem so obrestne mere ne več domači R, se pravi, inflacija preteklega meseca oziroma povprečje inflacije v preteklih mesecih, ampak obrestna mera, ki temelji na pričakovanjih - euro libor, danes je, ne vem, te dni je okoli 4% točke, zato ker se odraža neka nizka inflacija za približno 2% točki in ker se želi omejiti relativno zagreto svetovno in evropsko gospodarstvo. In takrat je začel veljati 1. januarja 2002, obligacijski zakon, zakonik, ki je na novo uredil vprašanje zamudnih in pogodbenih obrestnih mer. Najprej je v drugem odstavku 308. člena rekel: "Obrestna mera zamudnih obresti znaša 8% leto, če posebej zakon ne določa drugače." V tej zvezi smo nekaj tudi sprejemali v povezavi z evropsko zakonodajo oziroma prevzemom evra. Besedilo ni več razlikovalo gospodarskih in negospodarskih pogodb glede na višino obrestnih mer, skratka, prišli smo v situacijo, da smo rekli v zakonu, prišel je čas, da obrestne mere, tako pogodbene kot zamudne obresti, naj ne gredo čez glavnico. In to je bilo uveljavljeno v času socialne, liberalne, liberalno-demokratske Vlade. Takrat seveda je bil še dr. Drnovšek predsednik te vlade. In skoraj tri leta po zamenjavi oblasti v januarju 2007 se vračamo na razmerje, na situacijo iz leta 1989. Prej sem v razpravi kot predstavnik poslanske skupine povedal: pri približno 10% zamudni obrestni meri je samo v enem primeru mogoče, da gredo zamudne obrestne mere čez glavnice - kadar sodni sistem ne deluje. Veselilo me bo, če bo minister zelo natančno pojasnil, katere spremembe v izvršilnem postopku namerava izvesti. Upam, da ne tistih, o katerih ste govorili nekaj dni nazaj nekateri, ki ste rekli: "Nemogoče je," celo gospod minister včeraj, "da nekdo uporablja deset, dvanajst postopkov sodnega varstva." Veste, imamo tudi hitra sodišča. In imamo tudi gospodarska hitra sodišča v svetu in izvršilni postopek, ki bo predvsem potekal po gospodarskih načelih in ki bo reševal problem obeh, upnika in dolžnika, s predpostavko, da imata obadva 50% verjetnost, da imata v sporu prav in potem naj dejstva štejejo. V tem primeru seveda bom sam podprl take spremembe izvršilnega postopka in v tem primeru ne bo nobenega razloga, da bi kadarkoli prišlo do situacije, ki jo danes želite uzakoniti. In ni slučaj, ni slučaj, poslanke in poslanci, da je na Vladi Republike Slovenije, kot so poročale Finance v januarju, minister Bajuk, kot minister za finance skušal ustaviti gospoda Šturma. Namreč, pozabljamo eno zelo pomembno stvar. Tudi država je često neupravičeno tožena. In kadar ima država slabega odvetnika, takrat tudi država lahko zelo veliko, pa še po nepotrebnem plača. Zato je Ministrstvo za finance nasprotovalo, s trditvijo, da sprememba po mnenju Ministrstva za finance ni pravična do dolžnika, hkrati pa naj bi imela hude posledice za proračun, saj utegne precej toženi državi nakopati plačilo veliko zamudnih obresti. To so bile utemeljitve ministra za finance po poročanju časnika Finance, mislim, da je bilo 19. januarja. Temeljno vprašanje za gospoda ministra tukaj je, v kaj se vračamo. Zakaj se vračamo v leto 1989, zakaj niste mogli sprejeti tiste možnosti, ki jo je dalo Ustavno sodišče, in to je, da za vse dolžnike, tudi dolžnike pred letom 2002, velja to novo načelo. Veste, ne mi zdaj citirati obrazložitve Obligacijskega zakonika, kjer ena od avtoric piše, da je to bilo pomotoma. Volja tega državnega zbora je bila, da je prišel čas, da obresti ne gredo čez glavnico. Veste, če bi prejšnje vlade poslušale bankirje, ne bi nikoli ukinili TOM-a, temeljne obrestne mere, ki je v bistvu pretekla inflacija, bi še vedno imeli programirano inflacijo, ne bi nikoli mirno zdrseli v normalne evropske razmere. Mi smo v evroobmočju in smo edina država v evroobmočju, ki želi uzakoniti zadevo, ki je izredno sporna, ker predpostavlja, da imamo v Sloveniji hiperinflacijo. Ker uveljavljate zakonodajo iz časov zveznega izvršnega sveta in eskontne mere Narodne banke Jugoslavije, ki je na Topčiderju, mimogrede, printala toliko, kolikor je bilo potrebno, komurkoli, tudi državi, za plačilo zamudnih in še kakšnih obresti. Zato seveda opozorila civilne družbe, gospa Tinca Vidmar, ki je pisala vsem poslancem, Državnemu zboru, gospodu ministru, je želela o tem govoriti na Odboru za notranjo politiko, ampak ji velespoštovana predsednica ni dala besede. Državni svet je pri tem vetu upravičen. Naredili smo januarja vsi poslanci in poslanke, ki smo glasovali za ta zakon, napako. Napaka je temeljila na neustrezni obrazložitvi Ministrstva za pravosodje, bil je, če se ne motim, celo skrajšani postopek, in naredili smo napako, ki jo je danes mogoče popraviti. Popravimo jo pa lahko samo tako, da se odločite, kakšna vlada želite biti - republikanska vlada - ali želite verjeti, da imata dolžnik in upnik vsak 50% prav in da se naj v izvršilnih postopkih to hitro reši in potem situacije, ko naj bi zamudne obrestne mere šle čez glavnico, preprosto ne bo. Zato je ta določba in preglasovanje veta neustrezno. Ampak, seveda, sedaj imate vi večino v parlamentu in odgovornost je na vas. Upam pa, da se zavedate, da s tem, ko boste pritisnili na tipko, sebe iz evroobmočja silite v hiperinflacijsko območje. To je namreč logika zakona, kot ga je predlagalo Ministrstvo za pravosodje, in tudi zato verjamem, da je bil minister za finance proti. Če razumem, sta oba ministra iz iste stranke, tako da upam, da ste imeli tudi nekaj strankarskega usklajevanja o tej zadevi, ampak preprosto ne morem verjeti, da imamo tukaj vztrajanje na tem, da se preglasi veto Državnega sveta, ampak lahko razumem to samo zato, ker je pač potrebno tiste, ki so nam manjši, preprosto sebi podrediti tudi z zakonom, ki je do njih nepravičen, ker samo v primeru, kadar država ne deluje odgovorno, pride do situacije, ko zamudne obrestne mere presežejo glavnico. In še zadnje. Upam, da nam bo danes kdo razložil, zelo zanimivo vprašanje bo, kaj se bo zgodilo, če bo veto preglasovan, če bo zakon uveljavil, po katerih obrestnih merah bodo obračunane zamudne obrestne mere za obdobje 2002-2007. Kako bodo sodišča to naredila - o tem seveda ni bilo danes še nič rečeno. In nič ni bilo rečeno tudi o resnejšem problemu znotraj tega zakona, to pa je sprememba in dileme linearnega in konformnega obračuna obrestnih mer, ampak seveda verjamem, da v tem primeru bi bilo pač dobro, da bi tukaj z nami sedelo Ministrstvo za finance, zato teh dilem ne izpostavljam. Predlagam, gospod minister za pravosodje, da predlagate poslancem vladajoče koalicije, da se podredimo tokrat Državnemu svetu. Državni svet je tokrat bil, jaz bom rekel ne pametnejši, ampak bolj informiran kot Državni zbor. Navadno je pa Vlada tista, ki informira Državni zbor, zato obžalujem, da smo to napako v januarju naredili. Danes jo imamo možnost popraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister dr. Šturm.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Takoj se odzivam na nekatera vprašanja, ki jih je izpostavil spoštovani poslanec v svoji razpravi. Najprej glede tega, kakšne obresti bodo veljale po sprejetju tega zakona, za katerega upam, da bo sprejet, seveda od dneva spremembe naprej. Za tiste, ki bodo tekle do tega dne, velja pač prejšnja zakonodaja, to je nedvoumno. Naj potem še tudi kar pribijem glede tega, kakšno ureditev sedaj vzpostavljamo - takšno, ki je uveljavljena, ki je prevladujoče uveljavljena v deželah EU. In odpravljamo ureditev, ki je bila neskladna oziroma - ne bom rekel neskladna - ki je bila takšna, ki jo druge države EU niso poznale. To je nesporno dejstvo. Naj povem še tudi to, da je spoštovani poslanec, ko je govoril o tem, da sodišče razsodi, kdo ima prav, in da so zaradi tega postopki dolžni, seveda, ni upošteval tega, kar sem prej povedal v razpravi; da gre pri vseh teh sodnih postopkih za dva sodna postopka. V pravnem postopku se ugotavlja, kdo ima prav, v izvršilnem postopku se pa ne ugotavlja več, kod ima prav, ampak se napotuje na izvršitev obveznosti, za katero je sodišče že poprej v pravnem postopku ugotovilo, da je treba storiti. V izvršilnem postopku torej te dileme več ni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod mag. Cvikl.
Če razumem, kar je minister povedal, bomo imeli v tem desetletju tri situacije: dolžniki do leta 2002 bodo dolžni več kot glavnico, dolžniki iz obdobja 2002-2007 bodo svoj dolg do države ali kogarkoli omejili na višino glavic in dolžniki po letu 2007 bodo spet dolžni več kot glavnico. Če to ni v enem desetletju neenakopravno obravnavanje dolžnikov, pa res ne vem, kaj je. Tako, da gospod minister, jaz upam, da ste, lahko pogledamo v magnetogram, ampak tako sem jaz slišal, imeli bomo v enem desetletju tri različne situacije. Zanima me, kdo bo znal obračunati obrestne mere! Ker poglejte, kaj se bo zgodilo? Nekdo je bil nekaj dolžan iz leta 1997, leta 2003 je dolg narasel do višine glavnice, potem se je povečevanje dolga zaustavilo in leta 2007 se uveljavi zakon in bo - kaj? Ta dolg začel ponovno rasti preko glavnice? Javno pozivam vse dolžnike, ki so dosegli glavnico v obdobju 2002-2007, da glavnico plačajo. Gospod minister, vi ste tukaj povedali, po mojem, nekaj, kar je vsaj ustavno sporno, da bomo v prvem desetletju tega tisočletja imeli situacijo s tremi različnimi primeri glede na to, kateri zakon je kdaj veljal, saj ustavna odločba je ravno v to vprašanje posegla, da leta 2002 dolžniki pred obdobjem 2002 so v neenakopravnem položaju z dolžniki, ki prevzemajo obveznosti po letu 2002, zato je napotilo Ustavno sodišče zakonodajalca, da zadevo uredi. Mi smo predpostavljali, da boste predlagali tako, da bo tudi za tiste pred letom 2002 veljalo isto dejstvo, kot je bilo uveljavljeno; torej, da se glavnica plafonira, da se višina zamudnih obrestnih mer plafonira na glavnico. Tako, da lepo prosim, gospod minister, če to pojasnite, predvsem kako bo v praksi to delovalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replike na repliko ne morem dati, gospod minister. Zato pa povem to, da so vsi prijavljeni razpravljavci, vključno s pozivom tudi predstavnikom Vlade, dobili besedo, kot ste želeli. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. V tem krogu, gospod minister, vam dam besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Treba je pojasniti najprej to, da noben zakon pri nas ne more uvajati vzvratnega delovanje zakona, torej načelo retroaktivnosti, na kar je implicitno sugeriral spoštovani gospod poslanec v svoji razpravi. Se pravi, zakon v tem pogledu ne more imeti veljave za nazaj in učinkov za nazaj. In ko že imam besedo, naj se odzovem še na nekaj. Prav je, da to tudi slišijo vsi spoštovani prisotni, pa morda tudi kdo, ki nas gleda. Tej vladi se kar naprej pripisuje, da je republikanska. S ponosom pravim, da je to republikanska vlada, bila je pa seveda tudi prejšnja republikanska, kajti v ustavi piše, da živimo v republiki. Ne vem, kaj pomeni drugačno opisovanje prejšnjih vlad, saj morda niso bile monarhične ali pa še kakšne druge prej, ko so bile partijske. Tako prosim, da se s tem čudnim vzdevkom v tem parlamentu bolje ne opredeljujemo. Predlagam, da uporabljamo termine, ki so skladni z ustavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Rad bi povedal prijavljenim razpravljavcem, da je čas razprave največ 5 minut. Gospod Milan Cvikl, ste prijavljeni. Pred vami je edino gospod Rudi Veršnik, zato mu dajem besedo.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav v mojem imenu vsem prisotnim! Ko hodimo po terenu v svoji volilni enoti, se vsaj jaz srečujem z velikim problemom, ki se mu reče finančna nedisciplina. Upam, da se vsi strinjamo, da ta finančna nedisciplina je neke vrste "rak rana", zlasti za malo gospodarstvo za samostojne podjetnike posameznike, in mislim, da je vredno narediti vsak korak k temu, da se te, pravzaprav nemočne ljudi, podjetnike zaščiti. In mislim, da imamo mi danes tukaj pred seboj na tehtnici dva partnerja, in sicer dolžnika na eni strani in pa upnika na drugi strani. In mi v tem slučaju tehtamo, komu bomo dali možnost, da bo neko terjatev ali dobil, na eni strani, plačano ali pa na drugi strani bomo dolžniku dovolili neke bonitete oziroma ga bomo pustili do neke meje in potem se nam bo oziroma se bo dolžniku lahko vnaprej smejal v brk. Mislim, da je prejšnja, tako imenovana socialna ali ne vem kakšna vlada, v veliki meri ščitila dolžnika in zato se je dogajalo, da so ti dolžniki na veliko izkoriščali situacijo in pripeljali do skrajnih mer, zapustili ladjo in šli po svoje iskati nov dobiček, upniki pa so se lovili in iskali svoje terjatve po raznoraznih sodiščih; vemo kam so prišli - ne daleč. Seveda o teh, ki so zelo spretno izrabljali to možnost, danes beremo po revijah, postali so najbogatejši Slovenci in mislim, da je kar nekaj takih, ki so bili na teh listah, so zelo vešči teh manipulacij. Kar tiče pogodbenih obresti, mislim, da niso sporne. Takrat, ko se nekje dogovarjamo za nek posel, se dogovarjamo o teh zadevah in vsakdo more vkalkulirati v svoj posel tudi to, da bo v primeru kasnitve moral te obresti plačati. Zamudne obresti pa mislim, da so inštrument, ki silijo dolžnika, da se bo pač držal nekega dogovora. Tisti časi, ki so bili raj - jaz mislim, da so bili raj - za take vrste manipulante, so minili. Mislim, da ta vlada ne dela nič drugega, kot da se obnaša evropsko - namreč smo v Evropi in tako se moramo tudi obnašati in tako moramo tudi evropsko prakso prinašati v naš, na žalost še preveč balkanski prostor. Ta ukrep, ti ukrepi, ta predlog ni nič drugega kot zaščititi upnika, kar mislim, da je prav. Na drugi strani se izvajajo ukrepi za hitrejše sojenje. Mislim, da ukrepi so narejeni v to smer, vsi pa vemo, da zadeva ni enostavna, da je bilo veliko truda napravljeno ravno s to vlado, da bi se ti ukrepi pač uveljavili, da bi se zamude krajšale. Mislim, da tudi ta ukrep pelje v pravo smer, zato ga bom tudi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Cvikl. Prosim.
Jaz sem danes že povedal, da nisem pravnik, zato sem se pustil posvetovati s strani kolegice in bom gospodu bivšemu ustavnemu sodniku citiral celoten 155. člen zakona, ki govori o prepovedi povratne veljave, pardon Ustave, ki govori o prepovedi povratne veljave pravnih aktov. Prvi odstavek 155. člena: "Zakoni, drugi predpisi in splošni akti ne morejo imeti učinka za nazaj." S tem se strinjam, to je bil prvi del resnice, ki jo je povedal gospod minister. Drugi odstavek je pa pomembnejši: "Samo zakon lahko določi, da imajo posamezne njegove določbe učinek za nazaj, če to zahteva javna korist in" - pogoj hkraten - "če se s tem ne posega v pridobljene pravice." Dilema, ki se pojavi, ko je leta 2002 bil spremenjen Obligacijski zakonik, ki je rekel, da zamudne obrestne mere ne morejo iti čez glavnico, ta določba ni veljala za dolžnike izpred leta 2002. Zato je Ustavno sodišče reklo, da je tukaj problem in za zakon, ki ga predlaga vlada, bi moral ta problem rešiti. In temeljno vprašanje je, kaj je javna korist. Gospod minister za pravosodje, bivši ustavni sodnik, je prvič: pozabil na drugi odstavek 155. člena Ustave, to je en problem. Ampak, kaj je javna korist? Ali je v javni koristi to, da bomo imeli v prvem desetletju tega tisočletja tri pravna stanja? Dolžnikom do leta 2002 bodo obresti lahko šle čez glavnico, dolžniki 2002-2007 bodo v boljšem položaju, kot so dolžniki po letu 2007, če bo veto preglasovan. To je problem tega zakona. In jaz pravim, v javni koristi je vsaj to, da za obdobje po letu 2007 velja isto, kot je veljalo v obdobju 2002-2007, predpostavljam pa, če se naredi analiza, koliko je še dolgov izpred leta 2002, in v kolikor se ugotovi, da se s tem ne poseže v pridobljene pravice upnikov, bi bilo mogoče pogledati tudi, kaj je s situacijo pred letom 2002. Jaz imenujem to vlado republikansko vlado zato, ker jo je oblikoval Zbor za republiko. Zbor za republiko sem pa jaz mislil, da to oblikuje v skladu s francoskimi načeli republike: demokracija, svoboda, enakopravnost in tako naprej, ampak politika, tudi ta politika, ki ljudi po letu 2007 postavlja v slabši položaj kot ljudi, ki so bili dolžniki v obdobju 2002-2007, je pa klasična ameriška republikanska politika Reganovega tipa. In zato uporabljam ta izraz in sem vesel, da je socialna, liberalna, liberalno-demokratska vlada leta 2002 ukinila stanje, ki je bile uveljavljeno v času hiperinflacije. Zato zaključujem: res je, strinjam se, načela retroaktivnosti ne velja uporabljati, tako pravi prvi odstavek 155. člena Ustave, ampak drugi odstavek pa jasno pravi - če to zahteva javna korist in če se s tem ne poseže v pridobljene pravice. In naša teza je ves čas takšna, vi tukaj ne ščitite dolžnikov, vi tukaj ščitite neupravičeno upnike in dilema je zelo enostavna. Upniki dobijo neupravičena premoženja, kadar so dolžniki zaradi delovanja države v podrejenem položaju, kadar se bodo postopki vlekli več kot 8, 9, 10 let. Zato seveda, gospodje, če res verjamete svojim programom zmanjševanja sodnih zaostankov, potem ta določba Obligacijskega zakonika ni potrebna, ampak je potrebno na podlagi ustavne odločbe preprosto reči, sposobni smo sedaj, pet let kasneje, tudi za dolžnike pred letom 2002 uveljaviti načelo, naj zamudne obrestne mere ne gredo čez glavnico. To je vsa vsebina tukaj, gospod minister, gospod bivši ustavni sodnik.
Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Neverjetno, kakšne misli se podijo v glavi mojega predgovornika! Kar se tiče retroaktivnosti, ne vem, zakaj bi bil drugi odstavek bolj pomemben kot prvi odstavek, kajti prvi odstavek je temelj, zakon ne more veljati za nazaj, drugi odstavek je pa izjema. Torej v izjemnih primerih je to mogoče, vendar mora zakon posebej to dopustiti, v primeru, da to ne posega v pravice in tako naprej, kot ste citirali. V tem primeru zakon tega ne določa posebej, da je v tem primeru zakon retroaktiven, tako da ne vem, o čem govorimo. Cilji zakona so jasni: zakon mora težiti k temu, da upnik čim prej pride do svojega plačila in da zakon sili dolžnika, da čim prej svojo obveznost plača. To je jasno. Jaz sem prej v svoji razpravi omenil, da razumem določene pomisleke, ki so se pojavili v razpravi in tudi v argumentaciji Državnega sveta, vendar ti pomisleki se ne morejo reševati z obligacijski zakonikom. Zato je ta zahteva neutemeljena. Mislim pa, da bi se lahko te pomisleki reševali v drugem zakonu. Povedal sem, v zakonu o izvršbi in zavarovanju ali pa morda v kakšnem drugem ustreznem zakonu. Kajti vsi dolžniki niso špekulanti. Vsi dolžniki niso špekulanti. Špekulanti niso takrat, kadar dolžnik smatra, da je terjatev, ki jo zahteva oziroma, ki jo ima nek upnik in zahteva od njega plačilo, dolžnik smatra, da je to neutemeljeno, vendar se dogaja, da v takih primerih je dolžnik dostikrat v dilemi, ali naj kljub temu, da meni, da je terjatev neutemeljena, to terjatev plača, in to zgolj zato, da se izogne visokim zamudnim obrestim. To se v praksi dogaja in mislim, da bi bilo dobro v tem primeru to rešiti na ustrezen način, vendar ne v tem zakonu, ampak v drugem zakonu. V tem primeru, ki sem ga prej povedal, če bi imel možnost deponirati ta znesek v banki ali neki finančni ustanovi in bi se ta znesek tudi plemenitil, tako da bi vzdrževal realno vrednost, bi odpadel izvršilni postopek, kajti s pravnomočnostjo bi ta znesek prejel tisti, ki bi v pravdi uspel in bi ga spremenili - izvršilni postopek ne bi bil potreben v tem primeru. A ne bi šel v te podrobnosti. Skratka, te določene probleme, ki obstajajo, lahko rešujemo drugje. Hvala.
Zaključujem razpravo. Glasovanje v zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU PREPREČEVANJA IN ZATIRANJA KRIMINALITETE ZA OBDOBJE 2007-2011. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Besedo ima gospod mag. Zinrajh, državni sekretar.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ugotavljamo,da je Slovenija varna država, vendar nas dogodki in kriminalna dejanja doma in v svetu vsak dan znova opomnijo, da je varnost dobrina, ki pa sama po sebi nikakor ni samoumevna. Zato se je treba za ohranitev relativno visoke stopnje varnosti v Sloveniji potruditi in prav za doseganje tega cilja je bil pripravljen Predlog resolucije o nacionalnem programu za preprečevanje in zatiranje kriminalitete za obdobje 2007-2011. V predlogu resolucije o nacionalnem programu so navedeni razlogi za njen nastanek ter opredeljeni cilji. Temeljni cilji resolucije o nacionalnem programu je usmeriti napore institucij države in civilne družbe v ustvarjanju okoliščin, ki bodo prebivalkam in prebivalcem Republike Slovenije zagotovile bivanje in delo v varnem okolju in na ta način omogočili kakovostno zasebno in družbeno življenje. Doseči se želi, da bi se ljudje v Sloveniji počutili še bolj varne. V resoluciji je dan poudarek načrtnemu in usklajenemu izvajanju dejavnosti vseh tistih državnih inštitucij, civilne družbe in državljanov, ki lahko karkoli prispevajo k obvladovanju in zmanjševanju kriminalitete. Posebej je opredeljen tudi pomen preventivnih dejavnosti, saj je prav preventivna dejavnost temeljna kategorija preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Zato je pomembno, da država nameni ustrezno pozornost preprečevanju kriminalitete in zagotovi primerna finančna sredstva. Jedro resolucije o nacionalnem programu tvori opredelitve najpomembnejših problemov, vključno z vzroki in rešitvami ter s konkretno določenimi cilji, kateri se želijo doseči. Le-ti se odražajo v konkretnih strategijah oziroma programih z določenimi in konkretnimi nosilci ter sodelujočimi, roki za izvedbo ter določenimi indikatorji za merjenje uspešnosti. V nacionalnem programu so na podlagi ocene stanja na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete, na podlagi mednarodne primerjave s programi Španije, Finske, Švedske in strategije Kanade, na podlagi programov ostalih ministrstev, ki so posredno ali neposredno povezani s preprečevanjem kriminalitete, in na podlagi opravljenih analiz identificirani problemi na naslednjih področjih: urbana kriminaliteta, premoženjska kriminaliteta, gospodarska kriminaliteta, organizirana kriminaliteta, področje drog, mladoletniška kriminaliteta, nasilje v družini, varovanje okolja, strah pred kriminaliteto, pomoč žrtvam, sprememba zakonodaje, medinstitucionalno sodelovanje, odvzem premoženjske koristi in kaznovalna politika. Za izvajanje neposrednih nalog, nadzor nad izvajanjem resolucije o nacionalnem programu je predvideno, da Vlada Republike Slovenije najkasneje v šestih mesecih po sprejemu te resolucije v okviru Ministrstva za notranje zadeve oziroma konkretneje v Direktoratu za policijo in druge varnostne naloge kot temeljnemu nosilcu za izvedbo resolucije ustanovi komisijo za preprečevanje in zatiranje kriminalitete kot medresorsko delovno telo. Navedena komisija bo sestavljena iz enajstih predstavnikov, in sicer predsednika, podpredsednika, treh članov iz vrst javnih uslužbencev, ministrstev in organov v sestavi. Od ostalih šestih članov sta po dva člana iz vrst nevladnih organizacij, dva strokovne javnosti in dva predstavnika samoupravnih lokalnih skupnosti. Vlada Republike Slovenije se z resolucijo zavezuje, da predloži letno poročilo o izvajanju resolucije o nacionalnemu programu Državnemu zboru Republike Slovenije, in to najkasneje do 1. julija v tekočem letu za preteklo leto. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici odbora gospe Mojci Kucler Dolinar za predstavitev poročila odbora. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 32. seji obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje od leta 2007 do 2011. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar mag. Zvonko Zinrajh, je v dopolnilni obrazložitvi predstavil načela, cilje in pa poglavitne rešitve predloga resolucije. Predvsem je poudaril, da je predlog resolucije pripravljen z namenom ohranitve relativno visoke stopnje varnosti v naši državi in pa usmeritve države ter civilne družbe v ustvarjanje okoliščin, ki bodo prebivalkam in prebivalcem naše države zagotavljale bivanje in delo v varnem okolju ter na ta način omogočale tudi kakovostno zasebno in družbeno življenje. Predlog resolucije poseben poudarek namenja načrtnemu in usklajenemu izvajanju dejavnosti vseh tistih institucij, pa tudi civilne družbe in državljanov, ki lahko prispevajo k obvladovanju in zmanjševanju kriminalitet. Poseben pomen pa je v tem delu namenjen tudi pospeševanju zatiranja kriminalitete. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je uvodoma opozorila na pomen upoštevanja njihovih pripomb v delu predlaganega besedila, ko je še predvidevalo sodelovanje predstavnikov Državnega sveta in Državnega zbora v okviru koordinacijskega telesa, vendar pa je bilo to z amandmajem kasneje tudi ustrezno spremenjeno. Seveda pa so bila dana predvsem ta opozorila v zvezi s spoštovanjem načela delitve oblasti. Nadaljnja pripomba pa se je nanašala na najavljene rešitve predloga resolucije v zvezi s sistemsko ureditvijo na področju prekrškov kazenskega prava. Sicer pa so po mnenju Zakonodajno-pravne službe amandmaji, ki so bili vloženi, na ustrezen način upoštevali njihove pripombe. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva, ki je povedal, da je tožilstvo sodelovalo pri pripravi same resolucije ter je pozdravil samo sprejetje predloga resolucije ter poudaril, da so njihove pripombe podali že v okviru same razprave in so bile tudi sprejete ter so vključene v ta predlog resolucije. Predvsem gre tu v zvezi z razmerji med tožilstvom in policijo, aktivnosti na zakonodajnem področju in naloge glede odvzema premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. V razpravi so predlagatelji nekaterih amandmajev obrazložili vložene predloge amandmajev. V zvezi z ukrepi na področju izboljšanja pregona gospodarske kriminalitete je bilo izraženo mnenje, da morajo temeljiti tudi na povečanju kadrovske strukture in podobno tudi na področju kibernetske kriminalitete, ki bo v bodočnosti, po mnenju predlagatelja Pavleta Gantarja, še naraščalo. V dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja samega predloga resolucije, državni sekretar, pojasnil, da je v naši državi že v letu 2003 bila sprejeta strategija obvladovanja gospodarske kriminalitete, v kateri so bili zastavljeni strateški cilji s pripadajočimi programi, skladno s tem pa je bila tudi v nadaljnjih letih spremenjena sistemizacija v enotah preiskovanja gospodarske kriminalitete. Glede kibernetske kriminalitete pa je državni sekretar dejal, da se omenjenega problema zavedajo ter da se z njimi zaposleni v policiji že ukvarjajo in da trenutno ni potrebe po povečanju delovnih mest. Sprejeti so bili amandmaji koalicijskih poslanskih skupin in ob koncu je odbor glasoval še o celotnem predlogu resolucije ter ga tudi sprejel.
Hvala lepa. K predlogu resolucije dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. No, ko predstavljamo stališča poslanskih skupin, naj za uvod omenim, da je Poslanska skupina DeSUS naklonjena sprejemu te resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete, med drugimi tudi zavoljo tega, ker ni mogoče ostati zgolj na deklarativni ravni, na ravni strateških usmeritev, kar je bilo že storjeno. In tudi sedaj, ko sprejemamo ta nacionalni načrt, ne stopamo čisto do samih akcijskih načrtov, ampak smo na neki vmesni ravni, na neki ravni posebnega, kar bo treba v posamičnih akcijskih načrtih in na različnih ravneh še dopolnjevati oziroma konkretizirati. Nacionalni program torej pomeni sestopanje od splošnega k našemu akcijskemu delovanju, torej na raven vsakdanjega življenja. Na tej ravni se deviantnost, kriminaliteta nikoli in nikjer ne bo v celoti mogla ne preprečiti in ne zatreti, je pa pomembno, da smo, kakor pač kažejo podatki, lahko s stanjem, kakršnega imamo sedaj, relativno zadovoljni. Ambicije morajo torej biti najmanj, kar je, zadržati relativno ugodno stanje in kjer je le moč, to varnost in občutenje varnosti, kakršno pri nas sedaj beležimo, stopnjevati. Ni nepomembno, ali bomo pri tem imeli ustrezne preventivne, torej neke vrste ukrepe proaktivne inhibicije, preprečevanja, in ni nepomembno, ali smo sposobni ustrezno in učinkovito zatirati aktualen kriminal in deviantnost. Ravno tako pa je pomembno, ali bomo sposobni vzpostaviti mrežo, ki bo zagotavljala za tiste, ki stopajo z običajne smeri na stranpot, ali jih bomo torej sposobni resocializirati ali pa bodo morebiti povratniki in se bo ta deviantna praksa perpetuirala tudi v bodoče. V bistvu torej, kakor nas prepričuje tudi predlagatelj resolucije o nacionalnem programu, gre za ohranitev relativno dobrega stanja, za to, da skušamo še nadalje kondicionirati sedanje padajoče trende klasičnega kriminala in da bi se morebiti bolje tako kadrovsko kot z znanjem in sicer opremili za preprečevanje tistega kriminala, ki je na pohodu, recimo mu pogojno, da je to sodobnejši kriminal v različnih oblikah. Verjetno bodo tudi drugi kasneje še precej govorili o teh posamičnih oblikah kriminalitete, bodisi da gre za nasilje v družini, bodisi da gre za kriminalen odnos do našega okolja, do narave, bodisi da gre za to, da je treba zadržati relativno dobro stanje na področju varovanja premoženja in tako naprej. Ampak v ozadju vsega tega ali pa kot poslednji cilj je pravzaprav kvaliteta bivanja, kvaliteta življenja in blaginje za vse ljudi. Brez občutka varnosti, tudi čisto subjektivnega, in brez realne objektivne varnosti bi res težko pritrdili temu, da narašča kvaliteta našega bivanja in da je blaginja, dvigovanje blaginje neka realnost za nas. Pri tem morajo biti zelo jasno identificirani akterji naraščanja blaginje in hkrati s tem upadanja kriminalitete. Zagotovo ima država tukaj zelo pomemben vpliv in nalogo, ampak zgolj čakanje na državne ukrepe bi zagotovo bilo tudi premalo. Lokalne skupnosti, in temu morebiti kaže dati poudarek, so tiste, ki morajo in morajo veliko prispevati. Kajti vse to, o čemer zdaj govorimo, se dogaja na čisto empirični, torej na neki lokalni, na konkretnem primeru omejeni stvarnosti. Zato je zelo dobro, sodimo, da se vzpostavlja tudi skozi nacionalni program ta gosta mreža raznih institucij, raznih ukrepov, tudi sposobnost resocializacije tistih, ki skrenejo s poti. Seveda je potrebno omeniti, da je za to potrebno tudi priskrbeti ustrezna sredstva. Vsi ti ukrepi, ki so predvideni, tudi investicije, izvajanje različnih programov morajo biti podprti s finančnimi sredstvi in morebiti je to najslabši del tega nacionalnega programa. Zelo ohlapen je namreč, ne prepušča odločanje o zagotavljanju sredstev kasnejšim ukrepom oziroma empiričnim, bolj akcijskim programom. Raven tega urbanega, lokalnega okolja je izredno pomembna tudi zavoljo tega, ker se tukaj srečujejo nekateri zakoni in pričakovani učinki teh zakonov. Naj spomnim na zakon o javnem redu in miru, naj spomnim na zakon o tem, kako se bo zagotavljalo občinsko redarstvo ali pa zakon, ki ga sedaj sprejemamo v zvezi z zasebnim varovanjem. Vse te strukture bodo morale splesti gosto socialno mrežo, ki bo zapolnila prostor tako v lokalnem smislu, kot v časovnem smislu, kot v smislu socialne saturacije, da bo čim manj možnosti za deviantno prakso. V poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je resolucija o nacionalnem programu v zvezi s tem dobro pripravljena, da je relativno celostna, da zajema različna, skorajda vsa najbolj pereča področja in da tudi ustrezno identificira tiste, ki so odgovorni nosilci, ki bodo izvajali ta program v vsakdanjiku. Torej zavoljo tega, ker sodimo, da je program ne samo nujen, ampak da je tudi dober, bomo zagotovili tudi našo podporo pri sprejetju te resolucije o nacionalnih programih zatiranja in preprečevanja kriminaliste.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec v imenu narodne skupnosti.
Lep pozdrav vsem prisotnim. Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete smo tudi mi proučili in smatramo, da je dober. Državni zbor Republike Slovenije je sprejel resolucijo o preprečevanju in zatiranju kriminalitete kot strateški in temeljni dokument, ki določa cilje in načela za uspešno preprečevanje in zatiranje kriminalitete. V njej je določeno, da Vlada Republike Slovenije do 31. januarja 2007 izdela nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Tako je cilj resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007 do 2011 usmeriti napore inštitucij države in civilne družbe v ustvarjanje okoliščin, ki bodo prebivalcem in prebivalkam Republike Slovenije zagotovile bivanje in delo v varnem okolju in na ta način omogočile kakovostno zasebno in družbeno življenje. Doseči namreč moramo, da bi se ljudje v Sloveniji počutili varna. Resolucija o nacionalnem programu opredeljuje ključna področja varnosti, ki zadevajo kriminaliteto ter probleme v zvezi z njo. Poudarja pomen načrtnega in usklajenega izvajanja vseh tistih dejavnosti državnih institucij, civilne družbe in državljanov, ki lahko kakorkoli prispevajo k obvladovanju in zmanjšanju kriminalitete oziroma minimalizirajo možnosti in priložnosti za izvajanje kaznivih dejanj. Menim, da mladinska kriminaliteta in borba proti njej bi lahko bila bolj podrobno obravnavana in bilo bi potrebno bolj temeljito obdelati, kajti menimo, da je ravno na tem področju treba narediti največ. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik; predstavniki Vlade, kolegice, kolegi. Izhajajoč iz Zakona o policiji in resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminaliteta je sedaj v obravnavi Nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira predlagani nacionalni program, ki predstavlja dobro podlago za uresničevanje pomembnih ciljev na področju doseganja večje varnosti ljudi in premoženja v Republiki Sloveniji. Predlagani nacionalni program izhaja iz ugotovitev stanja na posameznih področjih kriminalitete in glede na posamezno dejansko stanje in ugotovljene pomanjkljivosti ponuja ustrezne rešitve, ki pomenijo izboljšanje stanja in bolj učinkovito zoperstavljanje posameznim oblikam kriminalitete. Zato morajo ukrepi slediti namenom, kot so tudi razvidni iz samega gradiva. To je večja učinkovitost odkrivanja storilcev kaznivih dejanj, zmanjšanje števila nasilnih dejanj mladoletnikov, skrajšanje časa odkrivanja storilcev kaznivih dejanj, okrepitev medsebojnega sodelovanja med organi pregona in drugimi institucijami, zmanjšanje kriminalitete v urbanih okoljih, zagotavljanje boljših materialnih in kadrovskih pogojev za preprečevanje in zatiranje gospodarske in premoženjske kriminalitete, priprava obsojencev na vključitev v normalno življenje, učinkovita pomoč žrtvam, zmanjšanje premoženjskih deliktov. Pojavne oblike kriminalitete, še posebej velja to za gospodarski kriminal, se stalno spreminjajo. Storilci tovrstnih kriminalnih dejanj uporabljajo vedno bolj prefinjene metode dela, so vrhovno strokovno usposobljeni in uporabljajo pri tem najnovejšo tehnološko opremo na področju informatike. Za učinkovit boj zoper tovrstno kriminaliteto je potrebno nenehno strokovno usposabljanje kriminalistov, ki morajo biti na tekočem z znanjem in metodami potencialnih storilcev kaznivih dejanj, kajti le tako bo preprečevanje in zatiranje kriminalitete uspešno. Poslanci Slovenske demokratske stranke verjamemo, da je obravnavani nacionalni program ustrezen in bo na tej podlagi mogoče uresničiti zastavljene cilje, ki si jih vsi želimo. To pa so povečanje uspešnosti pri preprečevanju in zatiranju kriminalitete, s čimer bomo neposredno izboljšali varnost ljudi in njihovega premoženja. Zato bomo predlagani nacionalni program podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu Poslanske skupine SD.
Gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Marca 2006 smo obravnavali in sprejeli resolucijo o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Takrat smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenili, da je priprava in sprejetje resolucije velikega pomena za državo, imeli pa smo pomisleke, ali je resolucija dovolj, da se bo kriminaliteta zmanjšala oziroma ali daje tista potrebna izhodišča, ki bodo prispevala k zmanjšanju le-te. Predstavniki vlade so nas takrat potolažili, da bo v najkrajšem času pripravljen nacionalni program, ki bo mnogo konkretneje kot sama resolucija opredeljuje aktivnosti, ki so potrebne za uresničevanje ciljev, ki si jih resolucija zastavlja. Obljubljeni nacionalni program je sedaj pred nami. Ob pripravi tega dokumenta smo predlagatelju posredovali nekatere naše pomisleke, pripombe in predloge, ki so se nanašali predvsem na analizo stanja, ki bi morala zajemati varnostno oceno stanja v državi, ocene stanja Slovenije, ki bi morale upoštevati, da je Slovenija postala polnopravna članica EU, s tem pa se je spremenila tudi pretočnost ljudi, kapitala in ne nazadnje tudi kriminala, in imeli smo nekaj sugestij glede metodologije resolucije. Pripombe je predlagatelj večinoma sprejel in vnesel v dokument, katerega je Vlada sprejela in poslala v obravnavo in sprejem Državnemu zboru. Žal pa predlagatelj niti Vlada nista upoštevala naših pripomb v zvezi s temeljitejšo obravnavo korupcije in klientelizma. Predlagali smo namreč, da bi korupcijo in klientelizem obravnavali v posebnem poglavju. Vlada v nacionalnem programu korupcijo sicer na kratko omenja in hkrati ugotavlja, da korupcijska dejanja pri nas niso posebej pereč problem in se sklicuje pri tem na uradne statistične podatke, ki kažejo, da je policija v zadnjih petih letih na tožilstvo povprečno podala po 37 kazenskih ovadb, povezanimi z dejanji, ki pomenijo koruptivna dejanja. Kljub temu pa pove, da javnomnenjske raziskave doma in v tujini kažejo, da je temu problemu treba nameniti več pozornosti. In to je tisto, na kar opozarjamo tudi mi in zaradi česar menimo, da so koruptivna kazniva dejanja najbolj prikrita, najbolj sofisticirana in jih delajo najusposobljenejši ljudje in da zato zanemarjanje tega dejstva in teh problemov nikakor ni utemeljeno. Zato smo toliko bolj presenečeni, da Vlada ni upoštevala ta naš poziv glede posebne obravnave korupcije in klientelizma in da se tudi ta del kriminalitete, ki vključuje korupcijo in klientelizem, podrobneje ne obravnava v tem dokumentu. Kajti, prepričani smo, da prav postprivatizacijsko obdobje in obdobje prodaje državnega premoženja narekujeta večjo pozornost pri ravnanjih, ki jih lahko povežemo tudi z ravnanji in dejanji korupcije in klientelizma. In sedaj smo spet v takem obdobju, saj hkrati vsi zagovarjamo umik države iz podjetij in hkrati vsi vemo, da se to lahko opravlja na zelo različne načine, tudi tako, da omogoča prisvajanja in koruptivna ravnanja. In po našem prepričanju, prepričanju poslank in poslancev Socialnih demokratov, bi zato bilo prav, da se temu vprašanju posveti večja pozornost in da se z ustreznimi ukrepi korupcija in klientelizem pravočasno odkrivata in preprečujeta, tudi zaradi različnih pogledov, ki jih imamo okoli ustreznega organiziranja protikoruptivnega dejanja, v posebni komisiji ali ne, v naši državi. Poleg tega problema smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov prepričani, da je razlogov za razraščanje kakršnegakoli nasilja mnogo, vendar da je v predlogu resolucije premalo poudarjen eden od temeljnih razlogov, to je socialni položaj skupine ljudi in vedno večje socialne razlike. Vedeti je namreč treba, da ne glede na to, da se stalno znova poudarja, da krog oseb, ki so izključeni iz perspektive in občutijo, da je njihov položaj in položaj njihove družine na margini, da se ta krog povečuje in da je to pomemben razlog za to, da nastaja tudi kriminal, da se povečuje nasilje v družini, med mladostniki in da se mnogokrat to širi potem tudi nekontrolirano iz družin in šol na ulice. Zato je del naših opozoril usmerjen v to, da se mora velik del aktivnosti usmeriti predvsem na preventivno delovanje na področju mladostniškega nasilja, ki se je v zadnjem času tudi v Sloveniji razširil, ki je prerasel stene izobraževalnih institucij, ki se pojavlja ne samo na prvih straneh časopisov in v televizijskih oddajah, ampak razprava o njem kaže, da nimamo izdelanih ukrepov, ki bi ga zmanjševali in preprečevali. Pomemben dejavnik zmanjšanja kriminalitete in z njo povezanih dejanj je zato na strani Vlade in sicerjšnjega delovanja, da se sprejmejo predpisi in aktivnosti, ki bodo prispevali k zmanjševanju socialnih razlik, k zmanjševanju socialne izključenosti, k večji perspektivnosti slehernega. Zmanjševanje socialnih razlik, preventiva in izobraževanje so tisti pozitivni pristop, ki lahko kriminal zmanjšajo na znosno raven, kot je to poimenoval tudi dr. Petrovac v svojem mnenju, ki ga je posredoval ob tem predlogu resolucije v Državni zbor. Poudaril je tudi problematiko izvrševanja zapornih kazni in rehabilitacije zapornikov ter opozoril na vizijo gradnje mega zapora v Ljubljani, za kar je kot strokovnjak prepričan, da to ni pravi pristop, da to ni pristop k humanemu prestajanju kazni, ki bi ne samo, bi rekel, kaznovala, ampak tudi preventivno delovala na zapornike. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da je nasilje resen družbeni problem tako v gospodarstvu, med mladostniki, v družini, posebej klientelizem in korupcija in da ga zato moramo obravnavati celovito. Upamo in želimo si, da bo Vlada, nosilci in sodelujoči tudi kot posamezniki pri izvajanju ukrepov na posameznih področjih preprečevanja kriminalitete in predvsem iz različnih vrst nasilja čim prej pričeli z uresničevanjem te resolucije, da bodo roki maksimalni, da bodo uresničeni še prej in da bomo lahko sproti na podlagi poročil, ki nam jih bo dejala Vlada, ugotavljali, da tudi ta resolucija, predvsem pa celovito delovanje prispeva k temu, da se zmanjšuje kriminaliteta in da se uspešneje soočamo z njo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Aleš Gulič bo podal stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi, gostje! Varnost je zagotovo ena od pomembnejših vrednot vsakega posameznika in družbe nasploh, sploh tudi v zadnjem času, ko se njena pomembnost medijsko zelo, zelo poudarja. Ampak začnimo z uvodom v Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za naslednje štiriletno obdobje. Tam piše: "Republika Slovenija je varna država, kar potrjuje tudi javnomnenjska raziskava Centra za raziskave javnega mnenja pri Fakulteti za družbene vede iz oktobra 2006." Vendar pa istočasno med cilji te resolucije piše: "Doseči želimo, da bi se ljudje v Sloveniji počutili varne." Se pravi, gre za neko nasprotovanje, za kontradiktornost med obema izjavama. V raziskavi, ki sem jo prej omenil, je kar 78% vprašanih na vprašanje, kako varne se počutijo v kraju, kjer živijo, odgovorilo, da varno, takih je bilo 36%, oziroma povsem varno 42%. Rezultat seveda, ki je zelo dobro izhodišče za to, da ko bomo dobili naslednje poročilo ali pa ko bo opravljena naslednja raziskava, da bomo lahko primerjali, ali se je stopnja varnosti, občutka varnosti v Republiki Sloveniji povečala ali zmanjšala. Preprečevanje kriminalitete mora biti absolutna prednostna dejavnost države. Vendar velja opozoriti, da je pomembno, da policija oziroma Ministrstvo za notranje zadeve, ob tem, da to seveda zagotovi, zagotovi tudi ustrezno število usposobljenih policistov in ljudi, ki se ukvarjajo s kriminaliteto, pa ne samo, da so usposobljeni v trenutku, ko vstopajo v svoje delo, ampak da se jim omogoči tudi permanentno izobraževanje, da se jih na nek način usposablja kar naprej. To v resoluciji ni decidirano zapisano. Da je treba kar naprej spremljati učinkovitost policijske dejavnosti in tudi vse, bomo rekli, stranske posledice tega. Da mora uporabljati ustrezne podatke za načrtovanje preventivnih dejavnosti in da je cilj pa vendarle povečana stopnja preiskanosti kriminalitete in odkrivanje tega. Pri Ministrstvu za pravosodje mora biti za to izdelan tudi ustrezen sistem za obravnavo manjših kaznivih dejanj. Posodobljeni morajo biti zavodi za izvrševanje kazenskih sankcij, predvsem naj bi bili manjši, manjšega obsega, da ne bomo dobili univerzitetnih kampusov za kriminal, če jih združujemo in povečujemo. Da se postavlja na prvo mesto povrnitev in odprava škode, povzročena s kriminalnimi dejanji in seveda, da se zagotovi postpenalna pomoč obsojencev, se pravi, da se jih ne sili spet v kakšne nove položaje, kjer bodo seveda lahko uporabili za svoje stiske znano rešitev. Saj veste, ljudje smo pač takšni, da se držimo tistega, kar znamo in poznamo. Če se pri preprečevanju kriminalitete dotaknem samo prestopništva mladih, je to prav gotovo povezano z njihovim socialnim položajem, z njihovim občutenjem izrinjenosti ali iz kroga vrstnikov, ali pa iz družinskega kroga. In seveda to je vezano na kakšno drugo politiko, ne samo na politiko, ki jo prinaša Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja kriminalitete. Tukaj gre za prost dostop do površin, kjer se lahko sproščajo, gre za odpravljanje različnih oblik zasvojenosti - tukaj naj opozorim ne samo na ilegalne droge, mehke ali trde, ampak tudi na legalne, ki so pa vse trde, za enkrat v Sloveniji, in se seveda preko različnih kulinaričnih receptov propagirajo kot sestavni del zdravega življenja, potem z ustreznim odzivanjem na kršitve javnega reda in miru, pravilno socialno politiko, integracijo ljudi iz različnih okolij, ki prihajajo v Slovenijo in seveda jih bo prav gotovo še več, saj so naše meje odprte. Se pravi vrsta zadev je, ki se jih da urediti prej, veliko poti je, ki jih lahko Slovenija izrabi in šele potem, ko se vse to porabi pa gremo v represivno prevencijo, ki na nek način vendarle seva iz predloga resolucije o nacionalnem programu. Zagotavljanje varnosti seveda ni koncept, ki bi bil nasproten sodobnim liberalnim, demokratičnim državam. Generalna razlika je v glavnem v načinu, kako se demokratična država, demokratično okolje loteva zagotavljanja varnosti. Varovanje, vsaj v osnovi, naj ne bi povzročalo večje škode, kot bi jo povzročil potencialni napad na varovane vrednote, varovanje naj ne bi spodbujalo ksenofobije, nestrpnosti, tudi neučakanosti, kot zelo mile oblike. Predvsem pa naj ne bi ožilo svobode posameznika. Namreč svoboda posameznika, če je preveč zožena, je seveda potem na nek način tudi pot v kriminal. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo kljub vsem pomislekom, ki jih imamo, predlog resolucije o nacionalnem programu podprli. Ampak vseeno bom končal s pomembnimi besedami, vklesanimi v Kip svobode, ki so ga Francozi pripeljali v Ameriko. Tam piše takole: "Tisti, ki so se pripravljeni odreči osnovni svobodi za malo varnosti, si ne zaslužijo ne svobode in ne varnosti!". Tako je treba pač gledati tudi na to resolucijo, se pravi naj ne bo pretrda, naj ne dviguje represije, ampak naj vzpostavlja prevencijo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega Anton Kokalj bo podal stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Varnost je temeljna dobrina, ki naj bi jo država omogočala svojim državljanom. Naraščajoče število kaznivih dejanj kljub raziskavam, da je Slovenija varna država, v državljanih ne pušča takšnega občutka. Glede na nove pojavne oblike kaznivih dejanj, klasične metode in sredstva za boj proti kriminalu niso več dovolj učinkovite. Spremembe zakonodaje in ostrejši policijski pregon ne prinašajo želenih rezultatov. Tudi EU daje velik poudarek varnosti državljanov. Na podlagi haaškega programa je bila pripravljen ocena ogroženosti na področju organiziranega kriminala za leto 2006. Na tej osnovi so bile določene smernice in prednostne naloge držav članic EU za omejevanje in onemogočanje kriminalnih dejavnosti, ki jih je odobril tudi Svet EU za pravosodje in notranje zadeve na rednem zasedanju junija 2006. Zato je Vlada na podlagi resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete, ki smo jo v Državnem zboru sprejeli v lanskem letu pripravila Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje od 2007 do 2011. Nacionalni program se osredotoča na 14 področij. Na vsakem področju je vpisana problematika rešitve in cilji. Vsak cilj ima določene ključne dejavnosti in ukrepe, nosilce oziroma sodelujoče ter rok za izvedbo. Vsaka strategija vsebuje tudi indikator za merjenje uspešnosti, ki omogoča preverljivost, kako se cilj uresničuje v praksi. ŽE pri sprejemanju Resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete smo v Novi Sloveniji zagovarjali princip usklajenega delovanja vseh treh vej oblasti. Ob sprejemanju nacionalnega programa pa želimo poudariti, da imajo veliko vlogo pri preprečevanju kriminalitete tudi druge organizacije in iniciative, ki delujejo predvsem na preventivnem področju. Preventiva se nam zdi še posebej pomembna. Pri tem pogosto ne gre za doseganje ciljev predvsem skozi spreminjanje zakonodaje, ampak z drugimi aktivnostmi, ki krepijo zdravo življenjsko okolje. Posebej se nam zdi pomembno, da je izpostavljena, sicer bolj posredno, družina, ki je kljub prenosu dela vzgoje v vzgojno varstveno sfero še vedno osnovna celica družbe, kjer se naučimo temeljnih človeških odnosov. Različno reagiranje otrok in mladostnikov glede na različno družinsko situacijo zelo dobro opažajo pedagogi. V Novi Sloveniji se nam tako zdi pozitivno, da se v programu na področju mladostniškega nasilja in nasilja v družini predvideni preventivni programi, ki vključujejo ne samo potencialne storilce kaznivih dejanj, ampak celotno skupnost. Predvideno je izobraževanje zaposlenih v vzgoji in izobraževanju, usposabljanje staršev in mladoletnikov programih za prepoznavanje nasilja in nenasilnega reševanja konfliktov. Glede omejitve porabe alkoholnih pijač, bi radi poudarili, da imamo dobro zakonodajo. Vendar pa bo potrebno strožje, po naši oceni, in njeno bolj dosledno izvajanje. Ker pa se veliko kriminalnih dejanj tako ali drugače zgodi v lokalnem okolju, pa je bila nujna sistematična vključitev lokalnih skupnosti. Povezano delovanje vseh organiziranih oblik skupnega življenja na lokalnem nivoju in najboljši preventivni mehanizem za preprečevanje malega, iz katerega potem ponavadi zraste veliko. Redno medsebojno obveščanje lokalnih oblasti, vzgojnih zavodov, policije, drugih institucij in vključevanje prebivalstva v koristne prostovoljne dejavnosti kot je gasilstvo, šport, kultura, v mnogih okoljih statistično dokazljivo zmanjšuje lokalne prestopke in moteče vedenje posameznikov in skupin. Seveda pa je še tako dober program samo mrtva črka na papirju, če ga nihče ne izvaja oziroma nihče ne preverja obsega in kakovosti izvajanja ciljev. Zato bo Vlada v šestih mesecih od sprejetja ustanovila posebno medresorsko delovno telo, ki bo skrbelo za nadzor nad delom pristojnih inštitucij. Komisijo bodo sestavljali predstavniki ministrstev, strokovnjaki, predstavniki nevladnih organizacij in predstavniki lokalnih skupnosti. Vlada se obenem tudi zavezuje predložitvi letnega poročila o izvajanju predloga resolucije Državnemu zboru Republike Slovenije. V Novi Sloveniji upamo, da bo program prinesel premik na ključnih področjih, kjer samo z represivnimi metodami ni prišlo do napredka, zato bomo Predlog resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007-2011 podprli.
Hvala lepa. Besedo ima poslanski kolega Marjan Drofenik, da predstavi stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci! Podajam stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke do Predloga resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007 do 2011. Kriminaliteta je pojav vsake sodobne družbe in kot takšna problem, ki ga skuša vsaka država omejiti v največji možni meri. Pri obravnavi Resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje naslednjih štirih let, lahko podamo splošno ugotovitev, da resolucija evidentira vse ključne težave na področju kriminalitete v Sloveniji in tudi predvideva ustrezne rešitve. Poudariti velja, da so rešitve primerne in da bodo v primeru dejanske izvedbe pripomogle k omejevanju, morda celo k zmanjševanju kriminalitete v Sloveniji. Ne glede na besedilo resolucije moramo ponovno podati oceno, da je zakonodaja, ki omogoča ugotavljanje kriminalitete in kriminalnih dejanj ter pregon storilcev, pri nas dobra. Težave največkrat nastanejo pri izvajanju zakonodaje, predvsem pri odkrivanju storilcev kaznivih dejanj in drugih oblik kriminala ter v predolgih sodnih postopkih. Slednji so na eni strani pogosto vzrok za neučinkovitost in dejansko tudi omogočajo povzročiteljem kriminalnih dejanj relativno varnost pred uspešnim pregonom. Ključno vprašanje je, ali se ljudje, naši državljani, počutijo varne. Resolucija temu vprašanju namenja ustrezno pozornost. Obseg premoženjske kriminalitete v Sloveniji sicer narašča, in tu velja poudariti, da so za posameznika razni vlomi v avtomobile in stanovanja nekaj, kar povzroča občutek nelagodja in občutek, da ljudje ne živijo v varni državi. Vlom v avtomobil ali stanovanje vsak posameznik doživlja kot grob poseg v zasebnost, ki ga težko pozabi. Izjemno pomembni so zato učinkoviti ukrepi v smeri zmanjševanja premoženjskih kaznivih dejanj. Zaskrbljujoče je tudi dejstvo, da posameznik, ki mu je vlomljeno v avtomobil, resno razmišlja o tem, ali bi vlom sploh prijavil ali ne. Splošno je namreč znano, kako majhno je upanje v to, da bi storilca našli, kaj šele, da bi oškodovanec dobil nazaj ukradeno stvar. Policija in druge institucije bi morale zagotoviti večjo učinkovitost pregona teh dejanj. Naj kot primer navedem kraje avtomobilskih delov in vlome v avtomobile v okolici Vrazovega trga v Ljubljani. Gre za območje, kjer se takšni dogodki dogajajo stalno. O tem so nedvomno obveščene tudi pristojne službe in dejansko se nič ne zgodi. Podobno je v marsikateri lokalni skupnosti, kjer vsi ljudje, na primer, poznajo posameznike, ki so vpleteni v lokalno trgovino s prepovedanimi drogami, vsi poznajo lokale, kjer se ta trgovina dogaja, policija je s tem seznanjena, zgodi pa se nič. Država mora zagotoviti učinkovito odkrivanje in pregon tudi teh navidez minornih dejanj, ki pa bistveno prispevajo k občutku ogroženosti naših državljank in državljanov. Ob sprejemanju te resolucije bi radi ponovno opozorili na pomen nevladnih organizacij, zlasti mladinskih, ki delujejo na konceptu mladi za mlade in omogočajo njihovo aktivno participacijo. Te nevladne organizacije, ki temeljijo zgolj na prostovoljnem delu, potrebujejo vsaj določena sredstva za bolj učinkovito delovanje, sredstva za osnovne materialne pogoje. Preventivni učinek teh organizacij je za družbo ogromen, vendar se njihovega dela ne ceni dovolj. Bistveno ceneje za državo bi bilo spodbujati delo in razvoj teh organizacij, kot pa kasneje zagotavljati sredstva za kurativne dejavnosti. Kriminaliteta je, če to priznamo ali ne, močno povezana z vrednostnim sistemom družbe in ne le s socialnim in ekonomskim stanjem posameznika ali posamezne družbene skupine. Glede kriminala moramo vztrajati pri ničelni toleranci. Povprečen državljan naše države razmišlja približno takole: če imaš možnost na neki poziciji nekaj nepoštenega narediti, pa tega ne izkoristiš, si nesposoben; če se ne znajdeš, je to tvoj problem. In ravno iz takšne miselnosti po našem mnenju izhaja cela vrsta težav. Še več, danes je med mladimi moderno biti, pod narekovaji, "iznajdljiv". Tu bi lahko govorili o vzgojni funkciji šole in še bolj o vzgoji v družini. Poštenost v pravem pomenu se pogosto enači z nesposobnostjo. Zato mora država, če je potrebno, tudi s popolnoma marketinškim pristopom promovirati temeljne vrednote. Če se posameznik zaveda kaj pomeni poseg v lastnino, kako se počuti posameznik, ki mu je nekaj ukradeno ali uničeno, se bo verjetno težje odločil za tovrstna kriminalna dejanja. Seveda vzroki za kriminal niso enoznačni, zato je pomembno, da resolucija predvideva medresorsko sodelovanje in zlasti tudi sodelovanje z nevladnim sektorjem. Aktivno preživljanje prostega časa mladih bistveno prispeva k zmanjševanju možnosti za odklonske oblike ravnanja, mladi ki aktivno preživljajo prosti čas, pridobivajo tudi nova znanja in učijo se odgovornosti. Na ta način pa se oblikujejo tudi vrednote, ki posameznika vodijo stran od kriminalitete. Poudarili bi še nujnost kadrovskih in finančnih okrepitev institucij, ki so odgovorne za odkrivanje in pregon kriminalitete. O tej temi resolucija govori o preveč konkretnih ukrepih. Zavedati se je namreč potrebno, da brez dovolj razpoložljivih in strokovno usposobljenih kadrov enostavno ne bo šlo. Zato pričakujemo, da bodo usmeritve te resolucije tudi dejansko zaživele. Smiselno pa bi bilo že sedaj razmišljati tudi o različnih novih oblikah vključevanja civilne družbe kot posebne oblike sodelovanja s policijo in drugimi organi pri zagotavljanju varnosti, posebej v posameznem lokalnem okolju. Gre za redarske enote v civilu, ki bi na diskreten a učinkovit način skrbele za večjo varnost na javnih površinah. Prepričani smo, da bi našli vrsto prostovoljcev, ki so pripravljeni na ta način participirati pri izboljševanju razmer, v katerih živimo. Poslanci Slovenske ljudske stranke predlagano resolucijo podpiramo in pričakujemo, da bo uspešno sledila zastavljenim ciljem. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanka Cveta Zalokar Oražem bo podala stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegici in kolegi! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev predloga resolucije ne bomo podprli, predvsem zato, ker menimo, da bi ta resolucija lahko bila bistveno boljša in bi lahko bistveno bolj prispevala k učinkovitejši politiki preprečevanja in zatiranja kriminalitete. V poslanski skupini smo predlagali, na seji odbora, nekaj amandmajev, ki pa so bili v razpravi s strani predlagatelja zavrnjeni z levo roko, kot neka nepotrebna in dodatna motnja k tekstu, ki so ga predložili. Tak način obravnave predlogov s strani Vlade tudi nas ne zavezuje, da bi dali podporo k takemu dokumentu. Po vsej priliki sodeč, bomo v Državnem zboru obravnavali in na koncu sprejeli dokument za katerega bi bilo po naši oceni čisto vseeno, če ga tudi ne bi, saj v resnici ne pomeni nekega bistvenega premika v dojemanju varnostnih problemov in varnostne kulture, pač pa preprosto v dobrem in v slabem podaljšuje sedanje pristope k problemom kriminalitete. Seveda se lahko vsi strinjamo z nekimi splošnimi cilji in željami, da bi bilo kriminala manj, da bi bili ljudje boljši in policisti bolj prijazni - vendar za to ne potrebujemo resolucije. Pač pa so v resoluciji nekateri poudarki in umestitve, na katere moramo opozoriti, saj jo dejansko umeščajo v kontekst, ki ga zadnji dve leti opažamo v prizadevanjih te Vlade in ki se kaže kot sistematična težnja po nadzoru in represivnem pristopu k razreševanju problemov. Najbolj značilna je ta težnja prisotna pri obravnavi kriminala v urbanih okoljih. Resolucija izhaja iz nadvse, v narekovajih rečeno, presenetljive ugotovitve, da je v mestih največ kaznivih dejanj in drugih varnostnih problemov. Če upoštevamo preprosto dejstvo, da je nemara kriminala res največ tam, kjer je največ ljudi, potem ta ugotovitev ne bi smela biti preveč nenavadna. Seveda če upoštevamo absolutno število kriminalnih dejanj na nekem prostoru, če pa bi kriminalna dejanja primerjali glede na gostoto prebivalstva bi nemara prišli lahko do ugotovitve, da je primerjalno, glede na gostoto prebivalstva takšnih dejanj več v manjših naseljih ali v odmaknjenih okoljih. Seveda imajo urbana okolja določene posebnosti glede kriminala, določene urbane ureditve lahko, nikakor pa ne nujno spodbujajo določene oblike nesocializiranega obnašanja in podobno. Nikakor pa urbana okolja ne kotijo kriminala in urbanega nasilja. Skozi način, kako je obravnavan kriminal v urbanih okoljih v tej resoluciji, prepoznavamo še eno značilno potezo te Vlade - to je proti urbano politiko. Odklanjanje urbanih okolij in urbane kulture, celo s poskusi njene delne kriminalizacije. To se med drugim kaže tudi v tem, da se od urbanizma zahteva upoštevanje varnostnih kriterijev, pri čemer se ne pove kaj naj bi to bilo. Upamo predvsem, da se ne bo zgodilo, da naj bi urbanistične načrte in projekte potrjevali tudi policijski uradniki. S tem bi se represivna narava urbanističnega planiranja, ki je že opazna v novem Zakonu o prostorskem načrtovanju še bolj udejanjala. To se dogaja prav v času, ko je ta Vlada z Zakonom o javnem redu in miru pognala mladino iz lokalov v skrite prostore, v parke in zapuščene zgradbe, kar res lahko pripelje do večjega nasilništva in drugih deviantnih pojavov v mestnem prostoru in seveda tudi do konfliktov z lokalnimi stanovalci. Posebej nasprotujemo ukrepu, ki je v tem poglavju označen pod točko B: Spodbujanje namestitve video nadzornih naprav na javnih mestih, problematičnih ulicah in trgih, ki uvajajo učinek, po naši oceni, big brotherja, velikega brata in degradirajo javno funkcijo trgov, ulic, parkov in podobnih prostorov. Nismo pripravljeni trgovati s svobodo na račun domnevno povečane varnosti. Gre za napačno opredeljen problem, kjer bi se morali vprašati zakaj določene javne prostore ljudje dojemajo kot potencialno nevarne, ne pa, da to dejstvo sprejmemo takšno kot je in namestimo video aparature. Podobno kot je bistroumno opazil tudi londonski The Economist ob tragediji na ameriški univerzi. Po tragediji se je v Ameriki vnela velika in vroča razprava o povečevanju varnosti na ameriških univerzitetnih kampusih, namesto, da bi se vprašali, zakaj je omogočen tako liberalen dostop do orožja. Če je nasilje in kriminal na javnih mestih in v urbanih okoljih problem, ki se ga je treba lotevati, sicer na drugačen način kot to predlaga ta resolucija, pa je resničen problem problem nasilja v družbi nasploh. Žal je ta problem v resoluciji presplošno obravnavan. Predvsem pa inštitucije, ki bi lahko prispevale k prevenciji, samo ta je res lahko učinkovita, komajda životarijo in temeljijo na prostovoljni dejavnosti najrazličnejših društev in organizacij. S temi problemi pa se seveda resolucija ne ukvarja. Kot sem povedala že na začetku v Poslanski skupini nepovezanih poslancev tako ohlapne resolucije ne bomo podprli.
Hvala lepa. Poslanka Barbara Žgajner Tavš bo podala stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi in tudi predstavniki ministrstva! Na seznam pobožnih želja v okviru resolucije je minister Mate med drugim zapisal: "Zmanjšanje kriminalitete v urbanih okoljih, postopno zmanjševanje števila premoženjskih kaznivih dejanj, krepitev medsebojnega sodelovanja pri odkrivanju in sankcioniranju gospodarskih kaznivih dejanj, izboljšanje učinkovitosti odkrivanja, pregona in sankcioniranja gospodarske kriminalitete in tako dalje, zmanjšanje števila uživalcev prepovedanih drog in kaznivih dejanj, ki jih storijo uživalci prepovedanih drog, zmanjšanje števila nasilnih dejanj mladoletnikov, zmanjšanje števila nasilnih dejanj v družini, povečanje števila ukrepov in dejavnosti za učinkovito pomoč žrtvam in povzročiteljem nasilja s poudarkom na nerepresivnem delovanju, postavitev temeljev za medinstitucionalno sodelovanje in tako dalje." Jaz sem rekla na začetku pobožne želje. Verjamem, da je bil namen Vlade oziroma dotičnega ministrstva pri pripravi te resolucije oziroma nacionalnega programa dober, dober v prvi vrsti v skrbi za preprečevanje in tudi zatiranje kriminalitete. Ne nazadnje je to zapisano v temeljnem cilju tega dokumenta. Skratka, usmeriti napore institucije države in seveda tudi civilne družbe v ustvarjanje okoliščin, ki bodo prebivalkam in prebivalcem naše države zagotovile bivanje in delo v varnem okolju in seveda ustvarile pogoje za kakovostno, zasebno in družbeno življenje. V resoluciji je dan poudarek načrtnemu in usklajenemu izvajanju dejavnosti vseh tistih državnih institucij, pa tudi civilne družbe in državljank in državljanov, ki lahko prispevajo k obvladovanju in zmanjševanju kriminalitete v naši državi. Sliši se skorajda preveč lepo, da bi bilo lahko resnično, pa po duši nisem pesimist. Ampak realnost me je naučila, veste, da mislim, ob tem, ko in kaj berem. Če je v resoluciji dan poudarek načrtnemu in predvsem usklajenemu izvajanju dejavnosti različnih akterjev, našteta je država, pa tudi civilna družba, državljani, zgolj retorično vprašanje, zakaj ministrstvo pri pripravi tega nacionalnega programa uporablja zgolj in gradi zgolj na podatkih policije. Konkretno je navedeno leto 2005. Ti podatki po oceni Slovenske nacionalne stranke so izkrivljeni ali izkrivljajo realno podobo, kajti podatki nevladnih organizacij kažejo drugačno sliko. Na podlagi programov ministrstev, ki so posredno ali neposredno povezani s preprečevanjem kriminalitete so v resoluciji identificirani problemi na naslednjih področjih. Jaz bom nekatere naštela namenoma. Premoženjska kriminaliteta, gospodarska kriminaliteta, organizirana kriminaliteta, droge, mladoletniška kriminaliteta, nasilje v družini, varovanje okolja, strah pred kriminaliteto, pomoč žrtvam, sprememba pozitivne zakonodaje, vnovič medinstitucionalno sodelovanje, odvzem premoženjske koristi in kaznovalna politika. Vnovič je v resoluciji poudarjeno, pa bom citirala: "Pri zatiranju in preprečevanju kriminalitete je ključnega pomena interdisciplinarno sodelovanje in sicer med predstavniki lokalnih skupnosti, organi pregona in pravosodnimi organi, ustanovami socialnega varstva, organi vzgoje in izobraževanja, različnimi združenji in društvi, industrijskim, bančnim in zasebnim sektorjem, nevladnimi organizacijami, raziskovalnimi in znanstvenimi ustanovami in ključnimi osebami po javnem mnenju ter seveda tudi mediji." [[Konec navedka.]] Ugotovitev, ki bi pravzaprav morala biti znano dejstvo. Ampak, roko na srce, spoštovane kolegice in kolegi, Slovenija ne pozna interdisciplinarnega sodelovanja. Ne pozna. Zato so postopki ali pa ne nazadnje tudi pomoč žrtvi kaznivega dejanja neučinkoviti. Tudi zato se je zgodila Zdenska vas. Gre za sistemsko napako in zanima me, resnično me zanima, s kakšnimi konkretnimi ukrepi bo Vlada naredila premik v smeri medresorsko podprtega ali pa usklajenega sodelovanja, da bo dolžnost sporočati in tudi kazenska odgovornost, morajo pa biti v prvi vrsti zagotovljeni tudi pogoji za to, ampak ta korak mora storiti v prvi vrsti Vlada, najprej z zakoni, temu pa mora, kot že rečeno, slediti tudi ustrezna praksa pri izvajanju le-teh. In če se tu dotaknem korupcije, pa ne v smislu podkupovanja, ne vem, državnih uradnikov, finančnega podkupovanja, ampak, recimo, groženj nadrejenih in posledično izgube delovnega mesta, zato ker človek, recimo, na policiji, organu pregona torej, želi priti določeni zadevi do dna, kar ni pogodu vladajoči politiki. To, spoštovane kolegice in kolegi - pa mi je žal, da ministra danes ni tukaj -, ampak to ni prava smer, niti v smislu preventive, še manj pa v smislu kurative oziroma, če hočete, zdravljenja pojava ali pa bom rekla, družbenega dejstva, torej kriminalitete v naši državi. Včeraj smo lahko na eni izmed televizijskih postaj ponovno slišali, kako učinkovit, pod narekovaji seveda, je naš sistem v boju proti kriminaliteti. Konkretno je šlo za gospodarski kriminal ali pa kriminaliteto. Zloglasnih imen oziroma afer ne bom ponavljala. Dejstvo ostaja, da se zgodbe zaključujejo z oprostilnimi sodbami, lahko bi celo rekla, čisto vse, ampak malce vseeno pretiravam. Če pa že pride do obsodbe, obsojenec doživi tako hude duševne bolečine, da ga predsednik države pomilosti. To je realnost v naši državi. Pa sprašujem, je to strategija države v boju proti gospodarski, premoženjski, ne nazadnje tudi organizirani kriminaliteti. Škoda, ker manjkajo ključni ministri, minister Virant, minister Šturm, pa še kdo; tudi predsednik Vlade, verjamem, bi imel dosti povedati pri tej strategiji. Konceptualen pristop, zelo lepo se sliši. V okviru resolucije ima pomembno težo medvrstniško nasilje. A želim spomniti, da je ravno ta Vlada, ali pa ministrovanje ministra Zvera, ukinila komisijo, ki je bila ustanovljena za ta namen na Ministrstvu za šolstvo, torej resornem ministrstvu zadolženem prav za področje nasilja nad oziroma med otroki, vrstniki. Po drugi strani pa mednarodne primerjave kažejo, da večina držav v okviru Evropske unije naroča šolam sistematično ukvarjanje s problematiko in oblikovanje celostne politike in načina reševanja te problematike. Naše šole so prepuščene same sebi in svojim strategijam in žalostno, veste, tudi lastni finančni sposobnosti, ki, verjeli ali ne, pripelje celo tako daleč, da namesto varnostnika pred in v šoli dežurajo učitelji. V resoluciji ministrstvo ugotavlja, da je kriminaliteta mladih vse bolj zaskrbljujoča tudi zato, ker so storilci kaznivih dejanj vse mlajši in je zaradi tega potrebno posebno pozornost nameniti ravno tej skupini. Sprašujem, na kakšen način? V strategiji v poglavju "Mladoletniško nasilje" najdem, na primer, ali pa skorajda bi lahko rekla nič drugega kot - Priprava in izvajanje programov v okviru nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja strokovnih delavcev in drugih zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. Vse lepo in pravi ampak me pravzaprav bega, bega glede na predloge ministra za šolstvo, da pa strokovno usposobljeni delavci v okviru predšolske vzgoje, na primer, ne potrebujejo strokovne izobrazbe za delo z otroki v vrtcih na področju vzgoje, kjer je poudarek zgolj na varstvu. In to je tisto, kar želim poudariti, to razhajanje med enim dokumentom in med dejanskim početjem posameznih ministrov. Nenazadnje, kakšne vsebine v okviru programa, recimo usposabljanje mladoletnikov, tudi ta program je zapisan v strategiji, bodo vključene konkretne zakonodaje na področju šolstva, osnovnega, srednješolskega izobraževanja? Minister Zver vpeljuje reformo, kolikor mi je znano, brez v tej strategiji zastavljenih ciljev. Med prednostnimi nalogami v strategiji je tudi zmanjšanje števila uporabnikov drog. Zaščita najbolj ranljivih, to nedvomno so mladi. A me zanima, zopet, kakšni so programi, na kakšen način bo Vlada pristopila k temu cilju? Pred leti, leta 2004, smo, pa se spomnim zelo dobro, sprejeli nacionalni program prav na področju drog. Zanima me kako se izvaja, kakšni so učinki? Nenazadnje učinki metadonske terapije, ki je praktično edini državni program v okviru zdravljenja oziroma pomoči odvisnikom, država financira, in to v zelo velikih količinah, drogo - Metadon. Kakšna je vladna strategija glede Urada za droge? Nekoč je bil to samostojni organ, danes pod samosvojim ministrom Bručanom. V Sloveniji resnično delamo velike korake nazaj in nenazadnje pa me resnično zanima kdaj bo minister Virant oziroma kdaj predvideva dokončno ukinitev omenjenega urada v skrbi za varčevanje v državni blagajni? Na nekaj manj kot štirih straneh najdem poglavje nasilje v družini. Ministrstvo ugotavlja, da je v družbi še vedno prevelika toleranca do tovrstnih dejanj in ravnanj, s tem se nedvomno strinjam. Dodajam, na vseh ravneh tudi med funkcionarji, če hočete, pohvalna je ugotovitev, da institucije, ki bi morale delovati v celovitem sistemu pomoči nimajo protokolov ravnanja. Želela bi poudariti v tem kontekstu in glede na to, da je izpostavljanje pomanjkanje preventivnih programov, da pa je pripravljavec resolucije pozabil na programe pomoči žrtvam. Še več. V celotnem dokumentu je recimo izpuščeno spolno nasilje oziroma kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost. Najdemo zgolj in samo na začetku nekaj statističnih podatkov, ki kažejo, da je tovrstno nasilje kljub vsemu prisotno v naši družbi, a je to, spoštovane kolegice in kolegi, resen družbeni problem, ki bi si zaslužil, celo moral bi biti v nacionalnem dokumentu, nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Spolno nasilje ni zgolj problem vezan na družino. Gre za zelo kompleksen problem, ki bi moral biti deležen celostne obravnave. In medtem, ko Slovenija v resolucijo za obdobje 2007-2011 niti ne vključi tega področja, Švedska na primer na več kot 100-ih straneh pripravi smernice ukrepov za pomoč podkrepljene s konkretnimi analizami. Ali so bili pri pripravi tega dokumenta nacionalnega programa res upoštevani vsi pomembni dokumenti izhajajoč iz Evropske unije? Zanima me: Ali so pripravljavci tega dokumenta na ministrstvu, matičnem ministrstvu slišali, da je pripravljena konvencija za zaščito otrok pred zlorabami in spolnim nasiljem? Ta dokument zelo jasno definira, med drugimi kriminalnimi dejanji tudi otroško prostitucijo pornografijo in tako dalje. Naša strategija o teh problemih molči. In poglejte, med rešitvami v poglavju družinsko nasilje je celo zapisano, pa bom zopet citirala, "proučiti in če je treba spremeniti ter dopolniti zakonodajo, da postane učinkovita v zaščiti žrtev nasilja in pregonu storilcev". Leta 2007 pišemo v nacionalni program, da bomo proučevali in če bo potrebno spreminjali. Ampak, to so znana dejstva. Ničkolikokrat je bilo že ugotovljeno, da zakonodaja ni ustrezna, da je pomanjkljiva, slaba, predvsem, ko govorimo o zaščiti žrtev kaznivih dejanj. Naj vas spomnim samo na zakon o preprečevanju nasilja v družini. Koliko let že čakamo nanj, kljub sprejetemu sklepu v tem parlamentu? Tega zakona še vedno ni. Konkreten predlog v smeri večje zaščite žrtev in pregona storilcev je bil pred dobrim letom dni vložen v parlamentarno proceduro. Ne prvič, smo v Slovenski nacionalni stranki predlagali tudi strožjo kaznovalno politiko za storilce kaznivih dejanj spolnega nasilja, še posebej nad otroki, ki ima nedvomno preventivni učinek. Omalovažujoče do otrok, do žrtev je, kakšne kazni, če sploh so dosojene, pa bom rekla pedofilom. Niste bili niti za dvig zastaralnega roka za prijavo kaznivega dejanja iz poglavja spolne nedotakljivosti, niti za uvedbo tako imenovanega registra pravnomočno obsojenih storilcev tovrstnih kaznivih dejanj. Še bolj žalostno je, da je bila ob obravnavi tega zakona dvorana na pol prazna, da ni bilo predstavnikov vladajočih strank, ki se ponavadi zelo rade pohvalijo z neko pozitivno moralo. Ne besede, ampak dejanja so tista, spoštovane kolegice in kolegi, dejanja, ta pa so ali pa niso plemenita. In, žal, bom rekla, pri slednjih, torej dejanjih, velika večina koalicijskih poslank in poslancev, ko gre za ravnanje v tej dvorani ne blesti. Še eno, po moji oceni nelogičnost iz tega poglavja želim omeniti. Med indikatorji za merjenje uspešnosti predvidenih ukrepov je vlada zapisala, zopet citiram, "sprejeti sistemski Zakon o preprečevanju nasilja v družini", konec citata. Nočem biti nesramna, pa vendar kolikor jaz razumem politiko učinkovitosti, ta ne bi smela biti v tem, ali bo nek zakon sprejet ali ne bo sprejet, temveč v izvajanju in samih učinkih določenega zakona. Ni dovolj, ne vem, da bo spoštovana ministrica Marjetka Cotman v volilni kampanji rekla: "Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je pripravilo Zakon o preprečevanju nasilja v družini, ki ga prejšnja vlada ni bila sposobna pripraviti." Pomembno je, kaj bo ta zakon prinesel v prvi vrsti za žrtve in seveda ne nazadnje za celotno družbo. Ocenjujem, da so določene rešitve zapisane v nacionalnem programu za preprečevanje kriminalitete v prihodnjem obdobju, zapisane preveč splošno ob načelnem pomanjkanju akcijskih načrtov. Ta dokument je potreben, o tem se seveda strinjamo tudi v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. In ne bom rekla, da so ugotovitve v njem, pa tudi predvideni ukrepi v celoti slabi. Želim samo opozoriti na določene pomanjkljivosti, na preveč tog sistem, preveč individualno politiko ministrstev, pomanjkanje fleksibilnosti v zakonodaji, za kar je v prvi vrsti krivo pomanjkanje volje posameznih ministrov. In določena dejstva v praksi, ki gredo v popolnoma drugo smer od zastavljenih smernic ali pa ciljev v tej strategiji. Ne glede na to, kot že rečeno, bomo seveda predvsem v upanju na pozitivne učinke, v Slovenski nacionalni stranki to strategijo oziroma nacionalni program, podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o predlogu resolucije. Na podlagi seznama prijavljenih k besedi vabim poslanca Ljuba Germiča. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Ko sprejemamo in razpravljamo o resoluciji, o resolucijah na splošno, pravzaprav govorimo vedno o strateških usmeritvah na podlagi opravljene analize, na podlagi izhodišč pa potem predlagamo tudi nosilce, roke in posamezne ukrepe. Seveda je v okviru sprejetih resolucij bilo zapisano veliko dobrih želja, veliko dobrih popotnic za reševanje posameznih problemov, je pa seveda potem od posameznih ukrepov odvisno od tega ali bodo dobre želje zapisane v usmeritvenih dokumentih tudi moč realizirati. Jaz bi se sam dotaknil enega izmed področij, zapisanih v tej resoluciji, za katerega smatram, da je kar precej pomanjkljivosti in tudi v oceni, torej v analizi in potem tudi v predvidenih ukrepih. Zakaj govorim o nedoslednosti v oceni? Torej dotaknil se bom predvsem področja preventive, kajti zdi se mi in prepričan sem, da bi pravzaprav na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete morala biti ključna teža na preventivnih ukrepih. V okviru tega se bom dotaknil področja, gre za mladoletniško nasilje, prestopništvo, za katerega bi seveda pripravljavca besedila resolucije opozoril, da če izhaja iz napačnih ocen in analiz, da bo potem vprašljivo tudi ravnanje v ukrepih. Tukaj bi opozoril pripravljavce gradiva, da na 5. strani, ko govorite o pomenu preventivnih dejavnosti, seveda ocenjujete, da opažate povečanje obsega mladoletniškega prestopništva in ocenjujete, da je to možno pripisati različnih dejavnikom. Pri čemer bi vas v nadaljevanju opozoril, ko v poglavju štiri, torej mladoletniško nasilje, ugotavljate ravno drugačno oceno oziroma podajate drugačno oceno, da uradne statistike pa ne kažejo naraščanja mladoletniškega nasilja, ki je dolgoročno vsaki družbi pomeni in tako dalje. Na eni strani gre za eno oceno, ki je potem v samih ciljih resolucije zapisana na drugačen način, pri čemer pa opozarjate, da 80% kaznivih dejanj z elementi nasilja pa ostane neprijavljenih. Seveda če govorite o tem, da ostaja vrsta neprijavljenih dejanj, je potem zelo zanimivo kako ocenjujete, da je tega 80%. In če je 80% neprijavljenih dejanj o tem, po mojem, vzbuja skrb kaj so ta dejanja, kje so ta dejanja in kaj je vzrok za takšno obsežno področje neprijavljenih nasilnih dejanj z elementi nasilja. In ko potem v nadaljevanju govorimo, da to gotovo velja tudi za področje mladoletniškega nasilja, ki smo mu priča v šolah, prostem času in tudi v okviru družine, seveda se potem vprašam: Ja na kakšen način pa potem predlagamo ukrepe, skozi cilje, skozi nosilce, skozi roke, če pa govorimo o tako obsežnem polju neprijavljenih dejanj, za katere pravzaprav ne poznamo ne vzrokov in tudi po-tem lahko ocenjujemo posledice. Tukaj se mi seveda zdi ta resolucija na precej trhlih temeljih, kajti ko govorimo o tem, da je mladoletniško prestopništvo mogoče pripisati različnim dejavnikom in da tradicionalne metode pravzaprav niso več učinkovite, predlagate nov pristop. Torej predlagate nov pristop, pri nadaljnjem branju, seveda pa tega novega pristopa žal ni bilo moč zaznati. Torej ni nekaj novega, ki bi prinašalo verodostojnost utemeljitve tega novega pristopa. Torej govorite ponovno o tem, da je seveda potrebno povezati specializirane inštitucije pri iskanju rešitev za probleme mladih. Vprašam vas: Kje v tej resoluciji vi nakazujete konkretno ukrepe, ki bodo povezovali te inštitucije za to, da bo rešitev na tem področju pri zmanjševanju mladoletniškega prestopništva, mladoletniškega nasilja, manjše? Ko govorite o tem, da je treba mladim nameniti večjo pozornost in omogočiti različnim mladostnikom vključevanje v različne koristne dejavnosti, vas sprašujem; Kje so ukrepi, na katerih poljih v tej resoluciji, v katerih poglavjih namenjate mladostnikom različne koristne dejavnosti? Žal tega ne opredeljujete in tukaj se mi zdi ta resolucija pomanjkljiva, pomanjkljiva tudi v tistem delu, ko ugotavljate, da je socialna vključenost ena izmed temeljev za to, da se ocenjuje, da bo stopnja zagotovljene varnosti čim višja. Moje vprašanje se tukaj ponavlja skozi vrsto mojih razprav tukaj, ali so bili ukrepi te Vlade na različnih področjih skladne s tem zapisanim ciljem v tej resoluciji? Jaz ugotavljam, da ne in tudi posledice kažejo da ne. Kako odgovarja ta Vlada skozi, recimo akcijski program na področju drog, da je s statistiko ugotovljeno, da vedno večje število mladih poseže po tem in kar je pa najpomembnejše, da se starostna meja bistveno, bistveno spušča k nižjim starostim. Torej akcijski program na podlagi nacionalnega programa seveda ne odgovarja na to področje. Ko govorite o reševanju tega perečega problema, seveda govorite o tem, da bo potrebno zagotavljati v kurikulum posamezna področja tako imenovane nenasilne komunikacije, nenasilno reševanje konfliktov. Seveda se vprašam, kje so predvideni takšni ukrepi, kajti ta Vlada pravzaprav v teh letih ni prišla pravzaprav z nobenim ukrepom, ki bi reševal recimo to pereče vprašanje. In seveda nasilništva med vrstniki, torej med mladimi vrstniki in tudi nasilja v okviru šolskega prostora je, tako ugotavljate na enem področju, da ga je vedno več, na drugi strani pa ugotavljate, da ni v porastu. Zato se mi zdi, da bo treba na analitičnem področju narediti bistveno več, kajti mi pa ugotavljamo, da je to izredno pereče področje. In seveda kako vključevati vse različne subjekte v okviru šolskega sistema, starše, torej programi izobraževanja staršev, programi izobraževanja učiteljev in kako bomo izvajali recimo vse te programe aktivnega preživljanja prostega časa, če pa lahko ugotavljamo pravzaprav, da so članarine za to, da bodo mladi lahko vključeni v športna društva, pravzaprav v nenehnem porastu. In da seveda prostih športnih kapacitet za 24 urni dostop, če lahko rečem v narekovajih, pravzaprav skoraj ni mogoče najti. In če lahko pri tem povežemo še to, da se naj predvideva povečanje normativov v vzgojno-izobraževalnih zavodih, seveda se potem sprašujemo na kakšen način bomo lahko izvajali vse te ukrepe, ki so zapisani v tej resoluciji, seveda da bomo uspešni pri zmanjševanju mladostniškega nasilja, pri čemer pa sami ugotavljamo, da socialna izključenost, neuspešnost v šoli, seveda pomika te neuspešne učence in dijake na ulico, kjer seveda je ulica prežeta tudi z možnostjo ali pa povečano možnostjo za vstop v nasilno dejanje oziroma za povečan obseg groženj in nasilnega dejanja. Seveda zato tukaj bi želel predlagatelja opozoriti, da ob takšnih načelnih opredelitvah pričakujemo, da bodo konkretni ukrepi na posameznih področjih celoviti, in da bodo lahko pripomogli k temu kar v nekem takšnem splošnem dokumentu lahko zapišemo. Jaz sem vas opozoril samo na eno izmed perečih vprašanj, kajti ko v resoluciji zapišemo, da je mladoletniško nasilje, pristopništvo, pravzaprav odraz vzorčnega delovanja ali v družini ali v družbi v celoti, seveda potem se moramo vprašati tudi mi ali lahko odgovorimo zelo zelo pozitivno na segmentih različnih zakonov, ali smo prispevali k temu, da bodo cilji, ki so tukaj zapisani, lahko tudi uresničeni. Žal je velikokrat mogoče reči, da posamezna zakonodaja po posameznih področjih ne prispeva k temu, da bi lahko optimistično zrli, da bo uspeh pri uresničevanju ciljev v tej resoluciji lahko tudi dosežen. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Janez Drobnič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Strategija, ki jo danes obravnavamo je v tehničnem smislu, zadovoljivo postavljena, so nanizani, kako se bodo odmerili rezultati odgovornih nosilcev, našteva sodelujoče, ukrepe, roke za izvedbo, indikatorje, cilje. Skratka, v tehničnem smislu dokument, ki ustreza kriterijem. Se pa seveda sprašujem ob tem, izhodišče za postavitev strategije kot celostnega ukrepa, da bi pravzaprav prišli do ključnih izvorov in razlogov za nastajanje kriminalitete v Sloveniji in bi se lotili teh, to pa je vprašanje. V začetku, v obrazložitvi se dotaknete, da je to zagotovo tudi socialna problematika in pa socialni programi ter izobraževalni programi. Ko pa nastopi besedilo v smislu strategije, pa seveda tega potem ni več. Torej je usmerjena v nekakšnem smislu v blažitev posledic nasilja kriminalnosti in poudarjen ta policijski organizacijski pristop do zatiranja kriminalitete, kje pa se rojeva nasilje, kje so podlage za to. To pa je seveda vprašanje. Ključno je zagotovo potem, da družba, ki se je odmaknila od vrednost, se ji slabo piše. Ko so pred časom vprašali mlade, torej osnovnošolce, ki zaključujejo osnovno šolo, so jih vprašali, katera vrednota je pravzaprav najpomembnejša za vas v življenju. In začuda, večina otrok je odgovorila, denar. Denar. Z denarjem se da kupiti vse. To je tisti zaskrbljujoč odgovor in na osnovi tega bi morali tudi razmišljati. Torej odgovor je denar. Mlada generacija razume torej, da je denar ključna vrednota in za to vrednoto so pripravljeni narediti marsikaj, veliko, še več, vse. To je tisto. In katere institucije pa pravzaprav najbolj vplivajo na oblikovanje vrednot, na oblikovanje osebnosti? Prva inštitucija, ki je najbližja, ki je od rojstva ali pa še pred rojstvom, je družina, so starši. V dobri družini se oblikuje bodoči rod poštenih ljudi ali pa je to geneza tudi za nastajanje kriminalitete. O tem bi se morali vprašati. In druga institucija je šola. Ali je šola samo izobraževalna inštitucija, mora postati vzgojna inštitucija, ker to ni. In ravno to, ta izpraznitev vrednot, skapizem [[?]] v slovenski družbi je pripeljal do tega, do nasilja v osnovni šoli, v družini in v družbi. In zato tudi, če se lotevamo strategije, se moramo lotevati izvorov. Strategija ne odgovarja na to. Nasilje je stvar odnosa. Temeljnega odnosa se otroci naučijo, spoznajo, živijo, doma, v okviru družine. Kaj pa je to? To je tisto, kar bo dalo izhodišče za naprej, za celo življenje. Družina in šola lahko opravljata dobro funkcijo, vendar smo ju pa pustili vnemar, čeprav je njuna vloga ustavno določena, za obe. In če bi ne bili pomembni, bi ne bili posebej izpostavljeni v ustavi. Danes mladi živijo v nepreglednem kaosu različnih ideologij, usmeritev, starši nimajo časa za to, da bi zgradili odnos. Ampak brez tega temeljnega odnosa ne bo šlo. Ne bo šlo, če se ne bomo lotili tudi kot družba, tudi kot šola, da preko tega vplivamo na temeljne odnose, ki se oblikujejo v družini, da ne bodo mladi zapostavljeni, da ne bodo ostali sami. Danes mladi niso pripravljeni za soočenje z globalizacijskimi izzivi, z virtualnostjo, in tam se poraja podlaga za kriminaliteto, katerokoli, začne se lahko tudi z drogo, ki jo tudi omenjate, kako jo boste preprečevali. Vendar, kot rečeno, brez vključevanja teh dveh ključnih izvorov ne bomo dobili ustreznih rezultatov. Če je družina najpomembnejši dejavnik družbe, potem bi morala biti omenjena v strategiji. Če je šola vzgojna in ne samo izobraževalna institucija, potem bi morala biti sestavni del te strategije. Govorimo o nasilju v družini - še tega bi se rad dotaknil - in takoj vsi po vrsti, mediji in ostali, pozivamo na to, kje so socialni delavci in kje je tu policija. Ali si predstavljamo reševanje nasilja v družini na ta način, da bo za vsako družino morda rezerviran socialni delavec ali pa da bomo imeli dežurnega policista, za vsako prireditev, katerokoli, dežurnega varnostnika oziroma varnostnika in policista. S takšnimi metodami zagotovo ne bomo kos nasilju. Prava pot je tista, kar sem tudi poudaril. Potrebni so torej drugi vzvodi, ključni vzvodi. Teh pa v resoluciji žal primanjkuje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo naj bi dobil kolega Davorin Terčon, vendar ga ni v dvorani. Kolega Josip Bajc. [[Ga ni.]] Kolega Aleš Gulič. [[Ga ni.]] Besedo ima mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci. Resolucija ima naslov "Nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete za petletno časovno obdobje" zato dovolite, da se ob splošni podpori resolucije, ki je bila v mnenju Poslanske skupine že izražena, vendarle dotaknem nekaterih reči, ki se mi iz resolucije vidijo kot problematične, premalo poudarjene ali metodološko ne čisto natančno izpeljane. Vsekakor bi kazalo poudariti na to, da bi se moral povečati obsega preventivnih dejavnosti, pri čemer bi bilo treba bolj povezati gospodarska združenja, lokalne skupnosti, znanstvene in izobraževalne inštitucije, medije in civilno družbo in tudi poudariti policijsko preventivno delovanje. Zakaj to poudarjam? Preprosto zaradi tega, ker se sprašujem, ali je v resoluciji predstavljena korektna slika o obsegu preventivne dejavnosti, če bi namreč izhajali iz poročil slovenske policije, ki jih obravnava resolucija. V poglavju v skupnost usmerjeno policijsko delo je prikazan obseg preventivnih dejavnosti. Analiza pokaže, da obseg teh dejavnosti ne raste, kot bi pričakovali, ampak variira. Še več, nekoliko presenetljivo, v nasprotju s pričakovanju, se izkaže, da je bilo leta 2006 teh dejavnosti celo nekaj manj kot leta 2002. Če potem vzamemo za primer leti 2005 in 2006, je opazno, da se je obseg preventivne dejavnosti na področju javnega reda in miru zmanjšal skoraj za 2%, na področju kriminalitete pa za skoraj 11%, na področju cestnega prometa skoraj 21%. Če bi potem gledala še stopnjo prijavljenih, evidentiranih kaznivih dejanj, ki raste, lahko ugotovimo, da imamo na eni strani opraviti s skoraj 11% zmanjšanjem preventivne dejavnosti, na drugi strani pa 7% povečanjem števila kaznivih dejanj. In ni prav, da o teh rečeh ne govorimo. Torej bi si morala resolucija zastaviti jasen cilj, da se bo obseg preventivnih dejavnosti v prihodnje krepko povečeval tako z vidika obsega kot z vidika uvajanja novih pristopov. Policija naj bi pri tem aktivno sodelovala tako, da bo svoj angažma povečala, ne pa zmanjševala, kot je bila doslej. Naj spomnim samo na obravnave nekaterih zakonov, recimo o redarstvu ali o čem, kjer smo o razmerju med vlogo policije in drugih akterjev posebej opozarjali. Opozorim naj tudi na premalo poudarjene vzroke za preprečevanje kriminalitete, če se obrnem na ta segment, in to predvsem v urbanih okoljih. Iz okolja v katerem živim, je znan primer nelegalnega delovanje nekega lokala, ki ne glede na to, kaj govori zakon, omogoča, da ta lokal mirno deluje. In če bi gledali, koliko je bilo ur uporabljenih različnih institucij, ki so bile v reševanje tega problema vpletene, potem bi videli, da je šlo v nemar nekaj tisoč ur, lokal je pa lahko mirno deloval. In gre vendarle za delovanje lokala, katerega dejavnost se povezuje, če sedaj o občutku varnosti govorimo, tudi z vandalizmom v urbanem okolju. Torej bi se bilo treba vprašati tudi o učinkovitosti pravnega sistema. Če o urbanem okolju govorimo kot o tistem, v katerem je več kaznivih dejanj, potem bi vsaj pri strategiji in programu bilo treba kaj dodati v okviru skrbi za ureditev zapuščenih objektov in predelov. Tukaj bi se dalo tudi indikatorje uspešnosti natančno izmeriti. Ampak dovolite, da se sedaj samo nekega čisto konkretnega dela dotaknem. Govora je o tem, da so urbana okolja generatorji večjega števila in zgoščenega pojavljanja kriminalitete. Za Maribor, za mestno občino Maribor tega zagotovo ni mogoče trditi, ker je število vseh kaznivih dejanj v zadnjih letih upadlo. Je pa opazna velika sprememba v letih 2000 in 2003 zaradi tega, ker se je spremenila metodologija v zajemanju in vrednotenju podatkov. Ne gre pa za kakšno signifikantno povečanje števila tatvin. Bolj zaskrbljujoči so pa podatki o stopnji preiskanosti kaznivih dejanj zoper premoženje. Če odštejemo kazniva dejanja prikrivanja, izsiljevanja in goljufije, je stopnja preiskanosti praktično vseh drugih kaznivih dejanj zoper premoženje pomembno nižja. Trend stopnje preiskanosti tatvin in velikih tatvin, je praktično enakomerno padajoč. V zadnjih nekaj letih se je stopnja preiskanosti velikih tatvin skoraj prepolovila. Leta 1999 je bila stopnja preiskanosti velikih tatvin skoraj 30%, leta 1006 pa skoraj 15,7%. In stopnja preiskanosti tatvin je manjša za skoraj 2/3. Stopnja preiskanosti iz leta 1999 je s 33% padla v letu 2006 samo na 13,1. In še zadnji podatek. Primerjava pokaže, da je bilo v letu 2006 v Mariboru približno toliko kaznivih dejanj na 10 tisoč prebivalcev kot v Sloveniji. To pomeni, da utemeljitve v gradivu o mestih kot generatorjih pretežnega dela kaznivih dejanj vsaj za Maribor ne držijo. In še en podatek bi rada komentirala. Brezposelnost se v marsikaterem poglavju najde kot temeljni vzrok za kazniva dejanja. Če upoštevamo podatke o brezposelnosti v Mariboru, potem to zagotovo ne more biti prvi razlog. Zaradi omejenega časa razprave se pa seveda ne bom lotila poglavja o nasilju v družini. Obžalujem samo, da je bilo izgubljenega več kot dve leti časa, ko smo se morali z vsemi silami boriti za to, da je sistemski zakon o preprečevanju nasilja potreben. Hvala bogu, da je še kakšna kampanja v okviru Sveta Evrope ali pa kakšna strategija v okviru ministrskega sveta, da potem tudi Slovenija spozna potrebnost takšnega zakona. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima mag. Borut Sajovic. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Drago Koren. Izvolite, prosim.
Resolucija o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007-2011 se mi zdi, da je zelo pomembna resolucija, ki jo danes obravnavamo in jaz upam, da jo bomo tudi sprejeli. Upam in želim, da ta resolucija ne bo ostala mrtva črka na papirju, ampak bo na vseh področjih, o katerih govori ta resolucija, samo povzročila aktivno delo in delovanje vseh subjektov, da se na tem področju stvari pričnejo reševati ali vsaj usmerjati v pravo smer. Stanje, kakršno je, je na začetku malo opredeljeno, ali verjamemo, ali so ti podatki pravi ali niso pravi, v to se jaz ne bi poglabljal. Laično pa rečem, če samo odprem vsak dan časopis, iz njega vidim, da je nasilništva, da je kriminalitete prav gotovo veliko, da jo je v vsakem primeru preveč. In na nas vseh je, da vsak na svojem področju stori, da opravi svoje poslanstvo, da prispeva k temu zmanjšanju in država, Državni zbor z vsemi ministrstvi, z Vlado, s pravosodjem, tožilstvom, policijo so prvi poklicani, da odigrajo svojo vlogo pri tem. Ko je v tej resoluciji govora o teh različnih kriminalitetah in ostalih zadevah, se mi zdi pomembno, da vemo, da je marsikaj med sabo povezano. Ko govorimo o urbani kriminaliteti, pa se sprašujemo, ali je ta res tako velika, na žalost moramo ugotoviti tudi to, da se ta vse bolj seli iz mest tudi na podeželje, da so kriminalci ugotovili, da je kriminalna dejanja mogoče početi tudi na deželi, morda še bolj prikrito, manj vidno pred očmi noči ali pred očmi javnosti. Tudi sam sem se največ ustavil pri mladostniškem nasilju, kajti po mojem mnenju je to poglavje najpomembnejše, kajti v igri so mladostniki, ki bodo hitro postali odrasle osebe, odrasli državljani naše republike. Od tega, kakšno mladost imajo, kakšno vzgojo imajo mladostniki, kakšno življenje imajo mladostniki, je potem tudi odvisno njihovo nadaljnje življenje. Jaz moram reči, da sem zelo zaskrbljen, da je potrebno v slovenskih osnovnih in srednjih šolah uvajati varnostne službe. Če pomislim na svoje obdobje šolanja in odraščanja, na kaj takšnega niti v sanjah nismo pomislili. Ali je res potrebno uvajanje varnostne službe in video nadzora, ali pa je potrebno storiti kaj drugega, kaj bolj pomembnega, kar bo prineslo tudi bolj dolgoročne posledice in tudi bolj dolgoročne rezultate? Ponovil bi besede gospoda Drobniča, da je okolje, v katerem odraščajo mladi, tisto, ki mladostnika oblikuje, da je družina tista osnovna celica, od katere je zelo odvisno, kako bodo mladostniki vzgojeni in kako bodo mladostniki živeli, da so poleg družine tudi vzgojno-izobraževalne institucije tiste, ki pomagajo staršem, družini pri usmerjanju otrok. Meni se zdi zelo pomembno tudi to, ko govori o ciljih, kako odpraviti oziroma ta področja kriminalitete, se mi zdi za mladostniško nasilje zelo pomembno, kako mladostniki preživljajo prosti čas. Če bomo znali mladostnike zaposliti, jih vključiti v raznorazna društva, ustanove, športna društva, glasbeno šolo, gasilska društva, da ne naštevam vsega. Od tega je zelo odvisno, ali bodo mladi izrabili vso svojo energijo, ki jo imajo, v pozitivne namene, ali pa bodo povzročali težave sebi, svojim staršem in celotni družbi. Je pa res, da vsakega poglavja posebej ne moremo tukaj obravnavati, da se močno med seboj prepletajo. Pri mladostnikih lahko kar izpostavimo, danes je bilo že rečeno, problem drog, kako se starostna meja uživalcev vedno bolj znižuje. Rekel bom, da tudi droge povzročajo da je med mladostniki vedno več nasilja in ostalega kriminala, ko mladostniki iščejo sredstva, da pridejo do svoje potrebne doze, seveda na legitimne in nezakonite načine tudi s pomočjo kriminala. In ne nazadnje se bom ustavil še pri nasilju v družini. Omenjena je bila družina že pri mladostnikih, tako vidimo to prepletanje. Če bomo imeli prav vzgojene mladostnike, da si bodo znali ustvariti dobre družine, če bodo sami izšolani tudi za biti oče, mati, potem bodo tudi mladostniki drugačni. Ob nasilju v družini bi se ustavil še ob problemu alkoholizma, ki je po mojem eden izmed poglavitnih vzrokov nasilja v družini in pri mladostniškem nasilju. Tu mislim, da je država še premalo storila, da bi nekje skušala tako preventivno, jaz dostikrat rečem, da je tudi represivno preventivno delovanje pomembno, kajti samo taka preventiva, ki ne pokaže tudi posledic neodgovornega ravnanja, ne obrodi pravih rezultatov. Zaključil bom z željo, da ta resolucija ne bi ostala res mrtva črka na papirju, ampak da bi res zaživela, in to na vseh področjih. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Drage kolegice in kolegi! Zagotovo je resolucija, ki jo danes obravnavamo, koristen dokument. Gre za oceno stanje, za zbir problemov in usmeritev, kako ravnati v prihodnje, kje so potrebne in zakaj so potrebne nekatere zakonodajne spremembe, kje je treba okrepiti in dvigniti na višjo kakovostno raven operativno ukrepanje za preprečevanje kriminalitete in tako dalje. V tem smislu kaže torej še več pozornosti nameniti novim in premišljenim metodam in posegom za okrepitev preventivnega delovanja pristojnih organov in institucij. Že sama resolucija poudarja potrebo po boljšem medinstitucionalnem sodelovanju, ki naj bo načrtno, sistematično in usklajeno, kar naj bo vse usmerjeno v večjo učinkovitost pri preprečevanju in zatiranju kriminalitete in v rehabilitacijo storilcev kaznivih dejanj. To velja še posebej tudi podpreti, ker poznamo problematiko povratništva in še posebej specialnega povratništva in z ustreznim delovanjem je jasno, da potem lahko tudi marsikaj preprečimo. Po mojem prepričanju pa je resolucija šibka v tistem delu, kjer bi se morala intenzivneje odzvati na dodatno izpostavljenost Slovenije po vstopu v Evropsko unijo in seveda novi čas prinaša nove oblike kriminalitete. Slovenija torej za čezmejni in organizirani kriminal ni več samo tranzicijska država, ampak je vse bolj država končne destinacije. Vse bolj se soočamo s trgovino z ljudmi, s prepovedano drogo, s pranjem denarja, z računalniško kriminaliteto in končno tudi z domačo pa tudi z uvoženo korupcijo in klientelizmom. Morda sem prezrla, ker je gradivo zelo obsežno, toda nisem zasledila kaj konkretnega glede ratifikacije konvencije Združenih narodov proti korupciji, s čimer bi se zavezali tudi za ustanovitev posebnega samostojnega in neodvisnega organa za preprečevanje in nadziranje korupcije. Ko je tudi Ustavno sodišče že odločilo o naši pobudi za presojo skladnosti z ustavo nazadnje sprejetega zakona o nezdružljivosti opravljanja javnih funkcij s pridobitno dejavnostjo, bi torej pričakovala tudi o tej temi v resoluciji kaj bolj konkretnega ali pa nam predstavniki predlagatelja, ki so danes tukaj prisotni, lahko povedo kaj bolj konkretnega o tem oziroma kje se je zataknil ta postopek ratifikacije ustrezne konvencije Združenih narodov. V eni od začetnih razprav sem zaznala neko nasprotovanje temu, da se posebej obravnava tudi kriminaliteta v urbanem okolju. Jaz bi temu nasprotovala, kajti zavedati se je treba, da ima kriminaliteta v urbanem okolju svojo specifiko, in da potem tudi ukrepi za to, da se ta kriminaliteta v urbanem okolju preprečuje in zatira, morajo biti na nek način specifični. Še posebej v urbanem okolju ima svojo specifiko mladoletniška kriminaliteta, zato je potreben tudi tukaj zelo specifičen pristop. Sama se spomnim tudi nekaj konkretnih dokumentov, ki jih je Svet Evrope obravnaval v zvezi z mladoletniško kriminaliteto v urbanih okoljih, pa jih v tem seznamu nisem zasledila. Zagotovo pa ne gre samo za to, kot je rekel moj predgovornik, da se kriminaliteta seli iz urbanih okolij na ruralno območje. Ne gre samo za selitev, pač pa gre pravzaprav za krepitev in povečanje kriminalitete v ruralnih območjih in zato je verjetno tukaj treba še posebej zaostriti in predvideti, načrtovati ustrezne ukrepe teh državnih organov oziroma tega medinstitucionalnega sodelovanja. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Martin Mikolič. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Tudi sam bi dodal, da je resolucija splošen dokument, v katerem mora biti jasno opredeljeno dejansko stanje, cilji, ukrepi in poti, kako doseči te cilje. Ne predstavljam si, da bi v resoluciji bili natančno ali pa bi rekel, popolnoma podrobno opredeljeni vsi detajli. In v tem kontekstu smatram, da je tudi ta resolucija pripravljena in to tudi vsebuje, zato jo bom tudi podprl. Moram pa povedati, da imam določene pomisleke glede poglavja 4.12, Medinstitucionalno sodelovanje, kjer je opredeljeno sodelovanje med državo oziroma Ministrstvom za notranje zadeve, nevladnimi organizacijami in lokalnimi skupnostmi. Sam smatram, da pri teh ukrepih prav gotovo lahko lokalna skupnost ali pa mora lokalna skupnost igrati pomembno vlogo. Tako je pravzaprav tudi v resoluciji v tem segmentu napisano. Ampak ko pa v resoluciji piše, da bodo posamezna pristojna ministrstva prenesla tudi del svojega proračunskega deleža na lokalne skupnosti, potem bi pa rad povsem iskreno povedal, da so pa tu določene nerealne podlage, glede na to, da poznamo Zakon o financiranju občin, pa da se to na žalost v pretekli zgodovini še do danes ni zgodilo in nisem prepričan, da se bo tudi v prihodnje, da bi konkretno katero resorno ministrstvo pa res bilo pripravljeno, če bo skupaj z lokalno skupnostjo peljalo določeno nalogo, da bo pa potem tudi iz svojega proračuna ta sredstva preneslo na občino, kar pa mislim, da tudi zakonsko ne gre. Sploh pa, ko potem gledam ta zaključek na tem delu, da pa se pravzaprav predvideva, tu je en stavek napisan, da so predvidena dodatna sredstva v višini 20.000 evrov. Mislim, da je ta stavek odveč, da je tudi tu konkretno napisan. Bi pa rad poudaril to, da lokalne skupnosti bi prav gotovo lahko veliko prispevale k preprečevanju kriminalitete predvsem na področju, ki se tiče mladih. Seveda pa zato morajo imeti, tako kot sem že prej omenil, finančne pogoje, da bodo lokalne skupnosti lahko ustvarile določene pogoje, da bodo pritegnile mlade, da bodo vpeti v druge dejavnosti. Danes smo že slišali, da so to šport, kultura in tako dalje, ampak za to je potrebna določena infrastruktura, za to so potrebni določeni projekti in prav gotovo na tem segmentu je treba to tudi finančno podpreti. Jaz pričakujem, da nekako, čeravno pravim, da sem pesimist glede tega področja, kar je tu napisano, da to ne bo obveljalo in da se bo res zgodilo, da se bodo lahko lokalne skupnost vključile zraven, predvsem pa, da bodo tudi finančno zmožne, da bi določene pomembne aktivnosti ali pa tudi projekte na tem segmentu izpeljale. Glede ostale vsebine ali pa tisto, kar bi bilo potrebno ali pa kar je nepotrebno, tudi sam podpiram, da je treba na področju urbanih naseljih izvajati določene aktivnosti, tako kot so pravzaprav tudi prikazane. Ne vem, če je smiselno danes v Državnem zboru razpravljati, ali potrebujemo video nadzore ali jih ne potrebujemo. Prav gotovo je to eden od inštrumentov oziroma od tehničnih pripomočkov, ki so v preteklosti in bodo tudi v prihodnosti na področju preventive veliko prispevali k preprečevanju kriminalitete. Če samo ilustriram primer. Zgradili smo eno veliko parkirišče za tovorna vozila. In pri projektiranju pravzaprav to ni bilo predvideno, zaradi tega je tudi v tej resoluciji napisano, da je treba že pri prostorskih planih oziroma pri predstaviti dokumentacije razmišljati o tem. In če bi imeli video nadzor na tem parkirišču, potem se ne bi dogajalo, da je en avtoprevoznik drugemu avtoprevozniku snel ogledalo ali rezervno kolo na parkirišču, pa predvsem je to aktualno na obmejnem območju, kjer parkirajo domačini in tudi tujci. Kot sem rekel, bom resolucijo podprl.
Hvala lepa. Prosim Državni zbor, da prisluhne poslanskemu kolegu Jožefu Jerovšku.
Hvala lepa in lepo pozdravljeni, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam menim, da je dokument, ki je pred nami, izredno pomemben, čeprav sam nisem pristaš pretirane inflacije teh dokumentov, vendar k temu smo ministrstvo in vlado zavezali z lansko resolucijo o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Moram ugotoviti, da je vlada naredila izjemen napor, da opredeli vse potrebne ukrepe, da bo dosežen nek napredek pri preprečevanju kriminalitete, kajti preprečevanje kriminalitete ni nikoli doseženo stanje. Nikoli ne bo tako nizka stopnja kriminalitete, da bi se lahko z zadovoljstvom trkali po prsih, češ, sedaj pa smo dosegli vse. Zaradi tega je preventiva še toliko bolj bistvena od same eksekutive. Tukaj je bilo ogromno govora ali pa predvsem govora o mladostniškem nasilju, kriminaliteti nad mladimi, o kriminaliteti v urbanih naseljih, narkomaniji med mladini kot kriminaliteti itn. Mislim, da so to izjemno pomembna področja, zaradi tega se ne morem strinjati z eno predhodnico, poslansko kolegico, ki prihaja iz nepovezane ali neorganizirane poslanska skupine, kakorkoli se že imenujejo, ki trdi, da je to obravnavanje urbane kriminalitete napad na urbana naselja, da je protiurbana politika tukaj zasnovana. Praktično je zahtevala izračun kriminalitete "per kapita". To se pravi, ona bi rada tukaj rezultat, da recimo v Domžalah, kjer je nekaj razvpitih primerov, kjer je bila županja do nedavnega, je to mladostniško nasilje marginalno zanemarljivo, in da ga je nekje v nekem bolj ruralnem okolju bistveno več. Če bi šli na izračun "per kapita", bi se morda to celo izkazalo, vendar nas zanimajo tukaj objektivni rezultati, druge aktivne zadeve. Zaradi tega mislim, da je pristop pravilen. In moram reči, da je velik vzrok za urbano kriminaliteto v urbanih okoljih tudi napačna politika v preteklosti pri recimo gradnji šol, planiranju šolskega prostora. V prejšnjem sistemu so bili moda srednješolski centri, velike šole, ogromne šole, ki so v nasprotju z rešitvami pedagoških delavcev se takrat gradile. In vsepovsod, kjer imate te šolske kolose, se razpase narkomanija pospešeno, se začne nasilje. In te napake sedaj odpravljamo v zadnjih letih. Uspešno jih tudi odpravlja ta vlada, ne nazadnje tudi v mojem kraju smo se poslovili od koncepta ogromne osnovne šole in gremo na dve osnovni šoli in se je že začela gradnja druge osnovne šole. Pedagoški delavci, učitelji, se v takšnih kolosih enostavno niso mogli boriti z mladoletniškim nasiljem in s temi pojavi, ki so se tam razpasli. Jaz bi se samo še dotaknil področja gospodarskega kriminala in organiziranja kriminala, kar vemo, da je izredno problematično področje glede preprečevanja tega kriminala, kajti tudi tukaj v preteklosti ni bilo politične volje. Tisti, ki smo delovali tudi v nadzorni komisije za obveščevalne službe, kamor spada tudi kriminalistična služba, smo ugotavljali pod prejšnjimi vladami, da je bil oddelek gospodarskega kriminala praktično razpuščen. In tukaj se odkrito tudi navaja izjemna fluktuacija oziroma neprimerna kadrovska struktura in še do danes ni bilo mogoče vzpostaviti tega. Nadalje se v poglavju organiziranega kriminala, ki je moramo se zavedati, izjemen problem, kajti če se ta razpase preko vseh meja, je to humus za povečanje kriminalitete, tudi tiste kriminalitete, ki je sicer nižjega ranga, vendar prav tako družbeno škodljiva. In dejansko sem tu zasledil oceno strokovnjakov Sveta Evrope, bom citiral, "Skupina strokovnjakov Sveta Evrope, ki je v začetku leta 2006 ocenjevala Slovenijo na področju izmenjave informacij kriminalističnih obveščevalnih podatkov z Europolom in državami članicami oziroma med državami članicami, je ugotovila, da slovenska policija nima vzpostavljenega koncepta policijskega dela na podlagi kriminalističnih obveščevalnih podatkov, ki bi omogočal proaktiven pristop ter načrtovanje in določanje prednostnih nalog boja proti kriminalu." To se je zgodilo v začetku leta 2006. Zlonamerni bodo rekli, da je to slabo za sedanjo vlado in sedanjo oblast. Jaz pa pravim, da je pomembno, da je tako odkrito tukaj zapisano, kajti to je potrditev tega, kar sem rekel, da ni bilo politične volje in ni zavedanja in odnosa do kriminalistične obveščevalne dejavnosti. Jaz sem trdno prepričan, da je tudi to poročilo bilo vzrok, da je Vlada vzela pod drobnogled dejavnost SOVE in se je organizirano lotila tudi vladnega nadzora nad dejavnostjo SOVE, ki ima seveda izjemen pomen, če ga hoče imeti, tudi pri preprečevanju vsakršne kriminalitete. Eden glavnih vzrokov obveščevalnih služb je, da državi priskrbijo odlične, dobre obveščevalne podatke, na podlagi katerih se je možno boriti proti negativnim pojavom v družbi. Nenavadno je, kakšen nemir je to proaktivno delovanje Vlade zbudilo pri tudi bi rekel pri nekaterih opozicijskih poslancih, pa nekaterih iz prejšnje oblastne elite. Toliko bolj me napotuje na razmišljanje, kaj pa se je potem sploh dogajalo, da je to, kar nas Svet Evrope pravzaprav napotuje in da je to deležno takšnega nemira, takšnega plasiranja različnih insinuacij o tem, da se je pojavila politična volja za to, da bi naj takšne službe delovale v korist države. Ali se je dogajalo res kaj takšnega, kar ni dovoljeno, kar je v nasprotju s človekovimi pravicami? Jaz mislim, da bodo poslanci, ki so plasirali nekatere insinuacije v javnost, morali tudi tukaj v Državnem zboru pojasniti, kaj jih je napeljalo proti temu, da bi bile obveščevalne službe dejansko pod temeljitim nadzorom in da bi delovale samo v smeri tistega, kar je dovoljeno, kar je koristno za državo, kar je koristno za državljane. Če bomo delovali, če bo Vlada delovala v tej smeri, če bo politična volja za to, da se te strukture dejansko kadrovsko okrepijo, da so primerno nagrajevane, da se bomo gibali v pravi smeri. Kajti, kot sem že omenil, v kriminalistični službi so se nekatere strukture v času prejšnjih vlad popolnoma razgradile. Ne nazadnje sedaj pravzaprav so ti sadovi tega, da na sodiščih propade skoraj vsaka kriminalistična ovadba s področja gospodarskega kriminala, ki nima ustrezne podpore v zaledju. Ni kriva policija, kriva je razgradnja sistema v preteklosti. Zaradi tega se sedaj eni smehljajo, čeprav so bili člani vlade, ki je odgovorna za takšno stanje. Še enkrat naj rečem, da je pomembno preprečevanje kriminalitete na vseh področjih, vseh oblikah. Seveda pa je izjemno pomembno, da dejansko inštitucije, ki imajo najodgovornejšo vlogo na tem področju, v da so kadrovsko močno ekipirane, da opravljajo svojo vlogo, da njihovo delovanje ne zahaja na stranpoti, na poti, ki niso dovoljene, in da je edino na tak način možno dejansko doseči napredek na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Ne morem, da si ne bi dovolil opozoriti, da imamo sedanjo Vlado dve leti in pol, da imamo sedanjo koalicijo dve leti in pol, da je dve leti in pol obdobje, v katerem je mogoče marsikaj spremeniti - žal pa se ni. In počasi bo potrebno začeti razmišljati tudi o tem, da prenehamo govoriti o 12-ih letih, ampak da začnemo govoriti o letih, ko imamo to Vlado in odgovarjati na vprašanja, ki si jih zastavljamo na način, kaj smo storili v tem mandatu, in ne, kaj se je zgodilo v vseh preteklih, in tam iskati razloge za to, da smo sedaj neuspešni. Spomnil bi vas tudi, da ste na oblast leta 2004 prišli tudi po zaslugah tega, da ste odpirali zgodbe o korupcijah, o kriminalu in govorili o tem, kako bo vse bolje, ko boste na oblasti vi. Danes opazujemo, kako ena za drugo padajo vse obtožbe, kako se v bistvu ne zgodi nič. Pa je res treba ločiti izvršno vejo oblasti od sodne in povedati, da ima vsaka svoj posel. Ampak glede na to, da ste to napovedovali, bi vas želel spomniti, da od tega, kar ste napovedovali, ni nič in da ima vaša Vlada mandat že dve leti in pol. Ko govorimo o tej resoluciji oziroma predlogu resolucije, se lahko pridružim temu, da je morda celo potrebna, seveda če bo nadgrajena z ukrepi oziroma izvajanjem tega, kar je tu zapisano. Da pa je bilo to mukotrpno delo, temu bi pa lahko oporekal, glede na to, da ugotavljam, da imate tako dobre statistične podatke, da veste celo to, koliko odstotkov zadev, prekrškov, kaznivih dejanj, ni bilo prijavljenih. Se pravi, če veste to, veste tudi vse ostalo, in te informacije ste imeli in ste jih lahko lepo pretvorili v ta dokument, ki ga sicer lahko tudi pozdravim. Ko govorimo o varnosti, je seveda varnost skorajda na prvem mestu, ko govorimo o vrednotah. Povsod se srečujemo s težavami glede varnosti. Tudi v lokalnih skupnostih ali pa predvsem v lokalnih skupnostih. Tam živimo ljudje, ki se vsak dan srečujemo s kriminalom, kjer se vsak dan srečujemo z drogo, s prepovedano prodajo in še čim. Ko govorimo o urbanih področjih in aktivni vlogi pri odpravi in preprečevanju kriminala v urbanih področjih, je seveda prav, da govorimo o tem tudi na način, da z ukrepi, ko poskušamo tudi z video nadzorom, pa morda tudi s fizičnim nadzorom določen prostor pokriti, to pomeni, da se ti, ki se s tem ukvarjajo, selijo drugam, selijo se tja, kjer so manj opaženi. Ampak teh področij v Sloveniji skorajda ni več, področij, ki ne bi bila urbana in kjer ne bi bili opaženi ti pojavi, o katerih danes govorimo. Strinjam se z vsemi, ki ste pred mano opozarjali na preventivno vlogo, na preventivno nalogo naše družbe, in na tem področju bo treba storiti mnogo več. V posameznih občinah - v tej resoluciji je mogoče razbrati, da jih je kar več kot sto takšnih, ki so se odločile, da na tem področju tudi same prispevajo svoj delež, in ustanovile razna posvetovalna telesa, kar je seveda dober podatek. Če za primer navedem mestno občino Velenje, tam imamo že nekaj let sosvet za izboljšano varnost občanov in že nekaj let zelo aktivno sodelujemo na tem področju tudi z represivnimi organi. Tu pa je zapisano, da bi bilo treba sodelovati tudi s pravosodnimi in še katerimi drugimi. Tega enostavno v tem trenutku ne počnemo na način, da bi lahko dobili zelo visoko oceno, ker enostavno glede na to, da nimamo formalno določenih potrebnih pristojnosti, na katere vi tu opozarjate, je seveda tudi naše delovanje zelo omejeno. Zelo veliko govorimo o mladini, o kriminalu. Mene mladi že zelo pogosto tudi opozarjajo na teh sejah sosveta, da bolj previdno uporabljamo izraz mladina, ker kriminal je povsod prisoten ne samo med mladimi, in da ne dajemo toliko poudarka na kriminaliteti mladih, ampak govorimo o kriminalu na splošno in tudi o varnosti na splošno. Ko smo pred časom sprejemali Zakon o občinskih redarjih, smo v naši poslanski skupini opozarjali na pristojnosti, opozarjali na težko izvedene vse aktivnosti, ki so v tem zakonu zapisane. In zdaj čakamo naslednje poteze, teh potez na strani izvršilne veje oblasti še ni, mi imamo zakon, kjer je to zapisano. To je pa tudi vse, kar smo storili. Govorili smo o varnostnih načrtih, ki jih bomo skupaj oblikovali oziroma sprejemali, niti približno še nismo tako daleč, da bi lahko to na lokalnem nivoju počeli. In ko govorimo o tem in zelo lepo je to zapisano v tej resoluciji, ko pravite, če ljudje pojmujejo patruljiranje policistov kot najboljšo metodo preprečevanja kriminalitete na lokalni ravni in če menijo, da povečanje števila patrulj izboljšuje sodelovanje državljanov s policijo ter učinkoviteje preprečuje kriminal, potem jim mora policija prisluhniti. Lepo zapisano, toda kako izvedljivo. Vedno manj je policistov, ki lahko opravljajo preventivno delo, vedno manj je policistov, ki se sprehajajo po ulicah, pa morda tam, kjer ljudje ocenjujejo, da bi bilo potrebno, vsako leto je manj policistov na policijskih postajah. Zdaj jih trumoma selimo na južno mejo, skladno s schengenskim sporazumom, v lokalnih skupnostih pa ostaja manjše število policistov, kot je bilo prej, in veliko manjše od tega, kot je dejansko tudi sistemizirano z notranjimi akti policije. Torej to ne vodi k temu, da bi lahko na tem področju storili kaj več. Ko pa pogledamo opremljenost policijskih postaj, ko pogledamo, s kakšnimi avtomobili se vozijo policisti, potem seveda ni velikega upanja za to, da bi policisti lahko zmanjšali negativne vplive v naši družbi kot organi represije. Ko gledamo avtomobile, s katerimi se vozijo tisti, ki preprodajajo drogo, in ko gledamo avtomobile, s katerimi se vozijo tisti, ki bi jim želeli priti na sled, je razlika občutna, da ne govorimo tudi o ostali opremljenosti. In ko smo pri tem, če bi Vlada pokazala dobro voljo, bi policiste razporedila v tisti plačni razred, ki ga policisti želijo imeti. Tako pa za to plačo, ki jo policisti dobivajo, pričakovati od njih, da bodo venomer znova nosili glavo na prodaj, pa mi oprostite na tem izrazu, je preoptimistično pričakovanje in bojim se, da na ta način, kot se sedaj počne, ne bomo imeli boljših rezultatov in bomo vsako leto na novo lahko ugotavljali predvsem odliv kadra iz policijskih vrst in povečanje kriminalitete. In še to bi rad rekel. Ko govorite o tem, da smo v prejšnjem sistemu gradili objekte, kjer je preveliko študentk oziroma dijakov in dijakinj, naj vas spomnim na prakso v tujini, verjetno ste že tudi vi slišali za to, koliko jih živi v teh naseljih, na primer v Angliji, v Ameriki [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]To ni osnovni razlog za to, da se kriminaliteta, da se droga tam prodaja več, kot se je po manjših šolah. Vzroki so nekje drugje, potrebno bo delovati preventivno. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Alojz Sok. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Kolegice poslance in poslanci. Naj še sam za magnetogram dodam nekaj stavkov k tej razpravi. Strinjam se z kolegoma mag. Drobničem in kolegom Korenom, ki sta opozarjala na Evropsko unijo in Slovenijo v njej, ki seveda na nek način postaja družba brez vrednot, z vse večje erozijo morale. To so pravzaprav temeljni razlogi, da se povečuje znotraj te Evropske skupnosti. Saj s tem se ne srečujemo samo mi, ampak lahko gledamo to preko TV ekranov vsak dan, da se povečuje ta nasilnost v tem prostoru. In seveda se vse države sprašujejo, kako to preprečiti. Ta resolucija, ta dokument je seveda na tehnični ravni dober dokument, vprašanje je, kako seveda to potem implementirati v vse pore našega življenja, kako to dejansko tudi uveljaviti. Ampak ne bi se sedaj, ker nimam niti časa, spuščal v to. Rad bi pa opozoril na nekaj drugega. Jaz mislim, da je veliko več treba pravzaprav začeti delati na segmentu vlaganja v strokovnost ljudi, ki se ukvarjajo s tem področjem. Kajti zdi se mi, da če se bomo tega lotevali z ljudmi, ki niso za ta področja usposobljeni, vsestransko usposobljeni, da potem tudi pravega uspeha ne more biti. O tem se v tem dokumentu nekaj govori, jaz pa mislim, da bi pravzaprav temu moral biti dan en osnovni poudarek. In tukaj bi v zvezi s tem rad opozoril na en del v tej resoluciji, in sicer na strani 45, ko piše Pomoč žrtvam kaznivih dejanj in se potem našteva, kako je treba te žrtev kaznivih dejanj obravnavati. Jaz bi v enem segmentu opozoril tudi, da bi morebiti v resoluciji trebalo nekaj napisati o pomoči obdolženim v kaznivih postopkih. Namreč, ne drži ta trditev, da vsi, ki so se znašli v sodnih postopkih, so avtomatsko krivi. Po naši ustavi velja, da je vsak nedolžen, dokler mu krivda ni dokazana. In mi smo v zadnjem času imeli nekaj sodnih postopkov, v katerih so ključni obdolženi bili v postopku oproščeni. Ampak tudi danes tukaj v Državnem zboru s strani poslancev, ravnokar pred menoj je bilo rečeno, na nek način, bi morali biti krivi. Se pa sprašujem - zakaj pa? Ali bi res morali biti, če jim to v postopku ni bilo dokazano? Kako zaščititi ljudi, ki so včasih po nedolžnem obtoženi nekega dejanja? Sam sem se pred kratkim srečal s tem, ko je bil nekdo močno stigmatiziran, do konca življenja uničen. Kako pa zaščititi te ljudi? Ali smo res upravičeni imena teh ljudi prek medijev plasirati v javnost in jih narediti pred javnostjo krive, še preden jim je karkoli dokazano? In da bi se to ne dogajalo, je potrebno poskrbeti za veliko večjo strokovno usposobljenost tistih, ki te zadeve preiskujejo. Se pravi, tu smo pri poklicu, ki se s tem ukvarja, se pravi kriminalistična služba, in tudi pri ostalih, ki v teh postopkih sodelujejo. Še enkrat poudarjam, da bi temu ob tistem, da se je v temelju treba na veliko več področij lotiti tega vprašanja, ker je izvorni greh naraščanja kriminalitete v sami družini, v šolskem sistemu, čez različne institucije. Sam mislim, da pač v tej najkrajši poti bi morali veliko več vložiti v ljudi, ki se s tem ukvarjajo. Če bomo to naredili, potem bo tudi uspeh, sicer pa ne verjamem, da bo ta resolucija naredila kakšen bistven premik na tem področju. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. V razpravo se bo vključil predstavnik Vlade. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada, in na eni strani notranje ministrstvo kot odgovorno za pripravo tega dokumenta, je mislila izredno resno, ko se je lotila tega področja. Moram reči, da v svoji 30 letni karieri v policiji do sedaj nisem naletel na tako kompleksen dokument, ki bi zavezoval in napotoval na področje varnosti pravzaprav vse resorje, nevladne organizacije, institucije, strokovno javnost. Zato pozdravljam tiste poslanke in poslance, ki ste zadevo na tak način tudi razumeli in jo tukaj razlagali. Seveda pa moram odgovoriti na nekaj pobud, večino zagotovo pozdravljamo v Vladi, saj so dobronamerne in mislim, da smo jih tudi večino do sedaj v obsežnem usklajevanju tudi upoštevali. Ko se govori o področju korupcije, klientalizma, moram reči, da smo v Vladi se tega prav gotovo zelo zavedali, zato tudi poseben poudarek v resoluciji temu področju. To področje spada pod gospodarsko kriminaliteto in vizavi tega je bilo postavljeno vprašanje, kako s konvencijo Združenih narodov o korupciji. To področje je že sedaj intenzivirano, torej raziskava znotraj notranjega ministrstva in policije kot organa v sestavi notranjega ministrstva. V letu 2003 je bila sprejeta strategija obvladovanja gospodarske kriminalitete, v kateri so bili zastavljeni strateški cilji s pripadajočimi programi. Skladno s tem se je v letih 2003 in 2004 spremenila sistemizacija v enotah preiskovanja gospodarske kriminalitete in tudi stopnja usposobljenosti in tudi izobrazbena stopnja se je na tem področju dvignila. Prav tako smo na novo sistemizirali kar nekaj delovnih mest, konkretno 20 delovnih mest za raziskavo gospodarske kriminalitete, katere del je seveda tudi korupcija in koruptivnost. Prevencija in preventivna dejavnosti je bila nekajkrat omenjena. Se strinjam z večino razpravljavcev, poslank in poslancev torej, postpenalna prevencija je zagotovo in deviantnost na sploh - izredno pomembna in ta naša resolucija, ki jo imamo danes tukaj, prinaša kar nekaj programov s tega področja in pravzaprav zadeva večino resorjev, ki danes delujejo v tem sistemu. Kako in zakaj velik procent neprijavljenih kaznivih dejanj, kot je bilo danes nekajkrat omenjeno, seveda - to je naš rezultat, ki ga tukaj prinašamo na svetlo, je posledica empirike, torej študij tudi mednarodnih strokovnih institucij, ki se s tem področjem ukvarjajo. Omenjeno je bilo tudi zaskrbljujoče področje vlomov oziroma vlomnih tatvin in slaba učinkovitost organov pregona na tem področju. Moram reči, da je zajeto zagotovo v ciljih, ki jih imamo v tej današnji resoluciji pred samo, in potrebno je biti mogoče malo bolj pozore pri branju tega dokumenta. Kar se tiče institucionalnega povezovanja mladoletniške problematike, spolnega nasilja, družinskega nasilja, vam moram reči, da smo tudi samo institucionalno povezanost zajeli v eno izmed področji in poglavij te resolucije. Tukaj se torej tudi najde predlog ali pa zaveza Vlade, da pripravi področni zakon s področja družinskega nasilja, in mislim, da bomo tej zadevi zagotovo sledili tako, kot smo si jo zadali. Je pa to zagotovo izjemno pomembno področje, segment in se tega Vlada zagotovo zaveda. Seveda, idealne rešitve je tukaj zelo težko najti. Kakorkoli bi že zadevo pripravili, spisali, sem kar skeptik, ali bi lahko zadovoljili vse, ki so tukaj prizadeti. Tudi okoli obsega preventivne dejavnosti, ki se jo zmanjšuje, se strinjam z vami, da je to - vi ste navedli tam od 2 do 21%, odvisno od področja - zagotovo prav tako izjemno pomembno in problematično, če gledamo tako povprek. Vendar Vlada se je v tem letu kar lotila nekaj amandmiranih predpisov, tudi Zakon o varstvu javnega reda in miru, Zakon o redarstvu med drugim prenašata tudi novo kvaliteto in novo širitev s področja varnosti. Ne pade sedaj vse samo na tiste neposredne organe pregona, kot lahko policijo imenujemo. Ob tem, da pa resolucija nekako poskuša pritegniti in motivirati različne institucije na tem področju in tudi mednarodno sodelovanje in pa vloga nevladnih organizacij, ki po mojem ne bi smela biti zanemarljiva. Toliko, hvala lepa.
Hvala tudi vam. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih. K besedim vabim poslanko Cveto Zalokar Oražem. Je ni. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš. Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič. Se odpovedujete. Besedo dajem poslancu Antonu Kokalju. Ga ni. In še enkrat k besedi vabim predlagatelja, v kolikor želi? Hvala tudi vam. Mi pa bomo prešli na razpravo o vloženem amandmaju k točki 4.6.4.4. - strategija, program za preživljanje prostega časa mladoletnikov v podpoglavju 4.6. - mladoletniško nasilje, ki jo bom opravil na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23.4. in ste ga poslanci dobili na klopi. Torej, kot rečeno, v razpravo dajem omenjeni amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Odpiram postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Nobeden izmed prisotnih poslancev ni želel razpravljati v povezavi z omenjenim amandmajem, zato razpravo, ki je ni bilo, tudi zaključujem. O amandmaje bomo v skladu s Poslovnikom Državnega zbora odločali tudi v skladu s časovnim potekom seje, in sicer v okviru glasovanj. To pa bomo naredili čez pol ure. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15.45 minut. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Hvala. Nadaljujemo sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalne naprave. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o volilni in referendumski kampanji. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 43. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 56, proti 5. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma k 3. členu sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 63, proti 3. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 55, proti 6. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. S tem je amandma Socialnih demokratov pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 22. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 30, proti 38. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 39. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona. Izvolite, gospod minister.
Hvala, gospod predsednik. Predlagam, da se tretja obravnava v skladu s Poslovnikom opravi še na isti seji.
Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Glasovanje o proceduralnem predlogu teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 59, proti 5. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 26. aprila 2007, po zaključeni 13. točki dnevnega reda. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda - to je s ponovnim odločanjem o Zakonu o spremembi in dopolnitvi Obligacijskega zakonika. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Odpiram prijavo za obrazložitev v imenu poslanskih skupin, proceduralni predlog, oprostite. Predlog za proceduralni predlog. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala za besedo. V imenu poslanske skupine predlagam, da pred glasovanjem odredite pavzo v dolžini 45 minut. Hvala.
Slišali ste predlog. Seveda bom prekinil po končani fazi obrazložitve glasu. Je kakšen interes, da obrazložijo poslanske skupine glas? Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospod Cvikl, izvolite, imate besedo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Kljub temu, da seveda bomo imeli to pavzo, dovolite, da pred pavzo povem, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli zakona. Torej, ne bomo glasovali za zakon iz razlogov, ki so navedeni v vetu Državnega sveta. Pri tem zakonu ne gre za nič drugega kot za to, da bomo v tem prvem desetletju tega tisočletja, v kolikor se zakon uveljavi, imeli situacijo, ko bodo dolžniki v treh različnih situacijah. Dolžnikom, ki so sprejeli in prevzemali obveznosti do leta 2002 bodo zamudne obrestne mere tekle preko glavnice. Dolžnikom, ki so prevzeli obveznosti, se bodo za obdobje 2002-2007 zamudne obresti prenehale kopičiti, ko bodo dosegle glavnico. Ko boste danes, če boste v vladajoči koaliciji veto Državnega sveta zavrgli in s 46 glasovi "za" zakon potrdili pa bodo dolžniki, ki bodo prevzemali obveznosti po letu 2007 ponovno v situaciji, ko bodo zamudne obresti lahko presegle glavnico. In to se zgodi samo v enem primeru. Samo takrat, kadar pripribližno 10% zamudni obrestni meri sodstvo, slovenski pravosodni sistem ne uspe v 10 letih rešiti problema spora med dolžnikom in upnikom. Zato ocenjujemo, da smo v januarju vsi, ki smo zakon potrdili, naredili napako. Veto Državnega sveta nas je na to napako opozoril, opozoril nas je, da bi ponovna potrditev tega zakona pomenila, da se vračamo v čas bivše Jugoslavije, ko je bilo prekinjeno načelo, da naj zamudne obrestne mere ne presegajo višine glavnice. Zato bomo glasovali proti sprejemu zakona. Hvala lepa.
Hvala. Je kakšen interes za obrazložitev v osebnem imenu? Ne, potem prekinjam sejo zbora. Sejo bomo nadaljevali ob 16.40.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prosim, da se umirite in zasedete svoja mesta. Še enkrat prosim, da se umirite in zasedete svoja mesta. Sprašujem predlagatelja ali želi obrazložiti? [[Ne želi.]] Zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 47, proti 22. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2007-2011. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju Poslanske skupine nepovezanih poslancev k točki 4.6.4.4. To je strategija, program, preživljanje prostega časa mladoletnikov v podpoglavju 4.6. mladoletniško nasilje. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 61, proti 4. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 67, proti 1. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - in sicer najprej na točko a. predlog za volitve podpredsednika državnega zbora. V skladu z dogovorom z vodji poslanskih skupin predlagam, da obravnavo predloga za volitve podpredsednika Državnega zbora Republike Slovenije preložimo na čas, ko bo Kolegij predsednika Državnega zbora pripravil predlog za delitev mest in vodstvenih funkcij v delovnih telesih Državnega zbora. Prehajamo na točko b. - Ugotovitev prenehanja funkcije podpredsednika delovnega telesa Državnega zbora. Poslanec dr. Slavko Gaber je izstopil iz Poslanske skupine Poslanski klub LDS, zato se je na podlagi drugega odstavka 201. in 112. člena Poslovnika zbora Državni zbor seznanil z naslednjim sklepom: Ugotovi se, da je poslancu dr. Slavku Gabru prenehalo članstvo v Poslanski skupini Poslanski klub LDS. Zaradi prenehanja članstva v Poslanski skupini Poslanski klub LDS preneha dr. Slavku Gabru funkcija podpredsednika Ustavne komisije. Poslancu preneha funkcija z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. Dr. Slavku Gabru se zahvaljujem za opravljeno delo. Prehajamo na točko c. Predlog Sodnega sveta o izvolitvi v sodniško funkcijo. Sodni svet je v Državni zbor predložil šest predlogov za izvolitev kandidatk v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču v Šmarju pri Jelšah, Kopru, Lendavi, Kranju in Gornji Radgoni. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija, kot matično delovno telo ter zboru predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Barbare Polanec Rančigaj na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Šmarju pri Jelšah. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Asie Butinar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev. Za jihje glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mirele Bertalanič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Lendavi. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Vladimire Pučko na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Lendavi. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mateje Soklič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Marjete Kralj na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Gornji Radgoni. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na točko č, in sicer na obravnavo predloga sklepa o imenovanju člana Programskega sveta RTV Slovenija, na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem mag. Francu Žnidaršiču. [[Se odpoveduje.]] Tudi prijavljeni k razpravi se odpovedujejo. S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Marjana Terpina za člana Programskega sveta RTV Slovenija, na podlagi sedme alineje šestega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija, za čas do izteka štiriletnega mandata Programskega sveta RTV Slovenija, konstituiranega v letu 2006. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi devetega odstavka 17. člena Zakona o RTV Slovenija sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 44, proti 6. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga sklepa o razrešitvi in imenovanju članov Državne volilne komisije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi in imenovanju članov Državne volilne komisije. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 63, proti 1. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na točko e, in sicer na predlog sklepa [[...]]Gospod Žnidaršič imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Skladno z dogovorom vodij poslanskih skupin koalicije predlagam, da bi o tej točki glasovali 7. maja, to se pravi na zadnji dan zbora. Hvala.
Hvala. Slišali ste proceduralni predlog. Gospod Potrč, v imenu poslanskih skupin je možna obrazložitev. Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini bomo temu predlogu nasprotovali. Zanj ne vidimo res nikakršnega racionalnega razloga. Preiskovalna komisija, njena sestava je oblikovana v skladu z zakonom in poslovnikom o parlamentarni preiskavi. Mandatno-volilna komisija je o njej razpravljala in odločala celo po neobičajnem postopku, da se je posebej glasovalo o predsedniku, posebej o podpredsedniku in potem še o članih in na koncu še o celotni komisiji, tako da je tudi v okviru Mandatno-volilne komisije vsak imel možnost povedati svoje stališče. Sicer pa vemo vsi, gre za manjšinsko preiskavo, preiskavo, ki jo je zahtevalo 32 poslank in poslancev. Ta preiskava mora biti odrejena in Državni zbor nima pravice, da bi z večino onemogočil oblikovanje te preiskave. V preiskovalni komisiji imajo predlagatelji preiskave pravico do predsednika. Najbrž vsi razumete, da to ne pomeni, da koalicija ali pa tisti, ki niso predlagali preiskave izbirajo predsednika tistim, ki so preiskavo predlagali. Ampak da je normalno, da tisti, ki so predlagali preiskovalno komisijo lahko predlagajo tudi predsednika. Vsi postopki so bili korektno opravljeni. In mi ne vidimo razloga zakaj ne bi danes o tem odločali. Bili smo celo veseli ko smo prebrali izjavo gospoda Žnidaršiča, ki jo je dal včeraj na radiu, ko je rekel: "Mi ne nasprotujemo tej komisiji. Mi smo za to, da se vse stvari, ki bi utegnile biti sporne raziščejo in mislim, da zaenkrat nimamo kaj skrivati." Upam, da poudarek "zaenkrat" ni bil od včeraj na danes in da danes morda je kaj skrivati, ampak to je bolj šala kot zares. Resnično ne vidim formalnega razloga, da se to glasovanje ne opravi. Če pa želi parlamentarna večina oteževati, da bi do oblikovanja komisije in s tem do preiskave prišlo, potem gre pa za popolnoma druge stvari, o katerih moramo na drug način odločati v Državnem zboru ne pa s predlaganjem pripravljenih odločitev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Moge.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Liberalni demokraciji bomo nasprotovali sprejemu tega sklepa. Nam se zdi argumentacija, da je bil takšen dogovor v poziciji popolnoma nesprejemljiva, če bi hoteli v parlamentu karkoli uskladiti, bi bilo dobro, da vsaj pri prvi komisiji, ki naj bi pripadla opoziciji, da bi se vsaj z njo posvetovali pa bi poskušali tukajle doseči nek konsenz, tako nam pa dajete s tem, da ste se v poziciji dogovorili, v bistvu zaušnico za delo te komisije. Mislim, da vzrok tiči, mogoče, ampak to so sedaj samo predpostavke, v dveh stvareh. Po eni strani se na ta način začne zavirati delo te preiskovalne komisije, edine, ki bi imela opozicijo, po drugi strani se lahko vidi, da je nekoga močno strah, da bi ta komisija začela, v sestavi, kakršna je predlagana, delovati, da ni vse tako čisto kot je minister zagotavljal pred tem, ko se je ta stvar pripravljala. In tretja reč. Zdi se mi, da je zadaj verjetno tudi kupčkanje oziroma trgovanje s kadri, ki naj bi bili tukaj notri ali pa v kakršnikoli drugi komisiji. V Liberalni demokraciji Slovenije zares ne vidimo nobenega resnega in pravega razloga, da mi te komisije ne bi potrdili. Zato bomo enoglasno glasovali proti temu sklepu. Če bo ta sklep sprejet, bomo to razumeli tako, da hočete že v poziciji prav na v začetku delovanje te komisije, opoziciji metati polena pod noge kolikor se le da.
Hvala. Druge poslanske skupine ni. Zato dajem na glasovanje predlog po 65. členu Poslovnika. Glasujemo. Glasovanje o proceduralnem predlogu teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 46, proti 25. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da predlog ni bil sprejet, ker mu je nasprotovala več kot tretjina poslank in poslancev. Glede na zaplet, imate nov proceduralni predlog. Izvolite.
Predlagam 30-minutno pavzo za razmislek o tem, kako bomo glasovali, glede na to, kakšen je bil rezultat. Hvala.
V redu. Potem prekinjam sejo, moment [[...]]Prekinjam sejo zbora za 10 minut. In sklicujem posvet z vodji poslanskih skupin v sobi 217. Sejo bomo nadaljevali 17.10. Prosim vse vodje poslanskih skupin, da se zberemo v sobi 217.
Nadaljujemo s sejo zbora. Po posvetu z vodji poslanskih skupin bomo nadaljevali s postopkom razprave in sprejemanja e. točke, in sicer 30-minutna pavza, ki je bila zahtevana s strani DeSUS-a bo seveda dana pred glasovanjem. Torej smo pri točki e., to je predlog sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, ter članov in namestnikov članov preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbi pogodbe o nakupu pehotnih bojnih oklepnih vozil - srednjih oklepnih kolesnih vozil 8x8 zaradi suma, da je posel politično dogovorjen, voden netransparentno in da je negospodaren, ter zaradi suma o prisotnosti klientelizma in korupcije, in za ugotovitev suma o neposredni ali posredni povezavi med sedanjimi in nekdanjimi akterji ter nosilci javnih funkcij z orožjem v obdobju 1991-1993. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ne bom vas dolgo mori, niti podučeval. Vsak od nas, ki danes tukaj sedi ve, kakšen je pomen odločitve, pred katero smo. Nikogar ni, ki ne bi vedel, da je sprejem predlaganega odloka normalno spoštovanje zakona in poslovnika o parlamentarni preiskavi in da je neizglasovanje tega odloka pač odločitev koalicije, da opoziciji oziroma 32-im poslankam in poslancem, ki so to zakonsko pravico imeli in celo ustavno pravico, ki predvideva manjšinsko preiskavo, ne omogoči, da se manjšinska preiskava opravi. Jaz upam, da se tega dejstva zavedamo in da bomo v skladu s tem dejstvom tudi prevzeli vsak zase, glasovanje pa je javno, odgovornost za to, kaj bo to glasovanje prispevalo k razvoju demokracije v Sloveniji, kaj bo prispevalo k odnosom med koalicijo in opozicijo v tem Državnem zboru in ali bomo lahko ponosni na odločitve, ki jih sprejemamo, ali pa nam bo neka večina, ki jo imamo, alibi za to, da lahko sprejemamo tudi odločitve, ki pomenijo uzurpacijo oblasti, ki pomenijo onemogočanje parlamentarne preiskave in pozicije, ki jo ima opozicija. Jaz več kot pledirati na odgovornost slehernika ne morem, prosil in moledoval ne bom, verjamem pa, da se zelo zelo dobro tehtnosti te odločitve zavedamo. Konec koncev nas je na to tudi v tej pavzi opozoril predsednik Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jože Tanko. Ga ni. Gospod Vili Rezman, v imenu Poslanske skupine DeSUS. Se odpoveduje. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Kumer. Izvolite gospod Kumer. Se odpoveduje. Gospod Rezman. Tudi. Gospod Aurelio Juri. Gospa Breda Pečan. Ne. Gospod Miran Potrč. Ne. Gospod Tanko. Ga ni. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov preiskovalne Komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbi pogodbe o nakupu pehotnih bojnih oklepnih vozil, srednjih oklepnih kolesnih vozil 8x8 zaradi suma, da je posel politično dogovorjen, voden netransparentno, in da je negospodaren ter zaradi suma o prisotnosti klientelizma in korupcije in za ugotovitev suma o neposredni ali posredni povezavi med sedanjimi in nekdanjimi akterji ter nosilci javnih funkcij z orožjem v obdobju 1991 do 1993. Obrazložitev glasu v imenu poslanski skupin, prijava teče. Ni prijavljenih. Sprašujem, želi kdo obrazložiti glas v svojem osebnem imenu? Ja. Prijava teče. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi obrazložil svoj glas. In sicer povem, da za takšno sestavo komisije ne bom glasoval. Glasoval bom proti temu in se ne strinjam, da je gospod Cvikl predsednik te komisije. In bi rad povedal gospodu Potrču, da razumem, kaj je inštitut opozicije, kaj je predlog opozicije, ampak v skladu z ustavo mi nihče ne more ukazovati, kako bom glasoval in kako se bom pač odločil po svoji vesti. In zaradi tega predloga, s katerim opozicija na nek način vztraja, bom glasoval proti temu. Razloge je naša poslanska skupina že večkrat povedala. Ne strinjam se s takšnim načinom dela, kot ga razume gospod Cvikl, v Državnem zboru, pa tudi s takšnim načinom prestopanja, kot so ga uprizorili nekateri poslanci LDS. Zato še enkrat povem, da sem proti temu, in bom svoje nestrinjanje s tem izrazil tako, da bom glasoval proti taki sestavi komisije. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik! Ko govorimo o instrumentu preiskovalnih komisij, je že nekaj zgodovine v Državnem zboru. Ko pa ob odločanju tega instituta govorimo tudi o tem, koliko to doprinese k demokraciji, ali bo doprineslo k demokraciji v naši državi in kako bomo ponosni na takšne odločitve, se sam s takšnimi izjavami globoko strinjam. Res pa je, da je bilo kar nekaj odločitev v zvezi z delom preiskovalnih komisij v tem parlamentu takšnih, na katere poslanke in poslanci Državnega zbora ne morejo biti ponosni, pa tudi ne po sedmih letih, ko so se dogajale te zadeve. Predvsem ne, ko je vladajoča koalicija Združene liste in Liberalne demokracije izglasovala, da se ne bo obravnavalo zaključno poročilo preiskovalne komisije v Državnem zboru, ker so se očitno bali preveč resnic. Zato bom sam danes podprl predlog komisije in verjamem, da so stvari tekle tako, kot je treba. Če pa je kdo delal v nasprotju z veljavno zakonodajo in ustavo, pa je seveda dolžan odgovarjati pred parlamentom oziroma pred volivkami in volivci. Zato sam nimam nobenih pomislekov in verjamem, da so delali korektno in pošteno. Bi vas pa samo še enkrat spomnil, da marsikatera odločitev, ki ste jo takrat z večino sprejemali, ni bila korektna, bila je nepoštena in predvsem ne dobra za državljanke in državljane te države.
Hvala. Gospod Juri.
Hvala. Jaz se veselim stališča kolega Pukšiča. Tudi ostale kolegice in kolege pozivam, da vendar kljub pomislekom, ki jih imajo lahko do sestave te komisije - to komisijo podprejo in dokažejo, da so bili neutemeljeni sumi; nekateri med temi, tudi jaz sam; da je koalicija imela namen ovirati, oteževati začetek preiskave tako, kot smo jo predlagali. Časa je malo, ga ni na pretek. Sami, ko smo to komisijo odredili oziroma odredili preiskavo, ste podvomili v učinkovitost njenega dela, v letu in pol kolikor nam ostane, tako, da je vsak teden dragocen in pomemben. Dokažite, da nimate ničesar skrivati, da je ta komisija čim prej ustanovljena, da naj prične takoj z delom. Vse pomisleke, ki jih imamo en na račun drugega, o primernosti zastopanja določenih nalog in funkcij v tem Državnem zboru - to ohranimo zase. Poglejte, komisija oziroma opozicija, ki je to predlagala ima pravico, da svojega človeka predlaga. Mi smo predlagali kandidata, ki po naši presoji uživa največ sposobnosti za to, da to nalogo ustrezno opravi. Ko bo na vrsti [[...]]Komisijo, ki jo sami predlagate za preiskavo drugih poslov, jaz v ničemer ne bom ugovarjal kateremukoli predsedniku, ki ga boste sami predlagali. Zato dajmo omogočiti, da parlament normalno dela in da ne zakriči nekdo, seveda kot, če parafraziram eno reklamo: "Smrdi, smrdi, tako močno smrdi." Hvala.
Hvala. Je še kakšen interes? Še odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu. Gospod Kumer izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Jaz predlagam kljub pomislekom, da tudi kolega Sok si do glasovanja mogoče še premisli in bom skušal v kratkem razložiti zakaj ga skušamo to prepričati. Ne vem, zakaj bi si delala večina v tem parlamentu probleme s tem ali bo kolega Cvikl dobro ali slabo vodil to preiskovalno komisijo. To je nenazadnje odgovornost nas podpisnikov, ki smo predlagali, da se ta komisija ustanovi in mi podpisniki smo ugotovili, da je seveda kolega Cvikl tisti, ki lahko najboljše in najbolj verodostojno izpelje in pripelje tudi delo te komisije do konca. Zato bi vas vse skupaj še enkrat prosil, da nam glede na pravila, ki veljajo v tej hiši dopustite, da to odgovornost tudi v tem primeru prevzamemo nase in to je točka kjer na žalost ni dobro, da seveda vi vsiljujete svoje predloge ali skušate na nas vplivati. Skratka sam razum še vedno ni dovolj, treba je znati ta razum tudi uporabiti in jaz predlagam, da ta razum večina v tem Državnem zboru danes tudi uporabi. Hvala.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glasoval bom za predlog iz treh razlogov. Prvič, dopovedovanje, da to kdo je predsednik in kako je kdo prestopil ni noben razlog, da ne glasujem za to komisijo. V preteklosti smo imeli prestope, ki so rodili novo vlado, pa nismo problematizirali na tak način. Danes pa nam je to sporno, kar sploh ni sporno. Drugič, glasoval bom za zato, ker domnevam, da ni minister Erjavec tisti, ki je ključna oseba pri tem poslu. Tretjič, ne morem sprejeti, da država Slovenija gradi za te potrebe novo tovarno, ko kar nekaj tovarn, vključno s tisto na Koroškem stoji praznih, ki bi tovrstne oklepnike lahko sestavljali oziroma izdelovali. Želel bi, da se ta zgodba razčisti, kolikor se bo pač lahko razčistila in bom glasoval za ta predlog sklepa. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spet se vam iz srca zahvaljujem za priložnost, da danes kljub temu, da nisem članica nobenega delovnega telesa v Državnem zboru tukaj lahko pred tem plenumom spregovorim, sicer o zelo žalostni zadevi. O tej zadevi namreč, da ta Državni zbor, ta večina v tem Državnem zboru ni pripravljena spoštovati ustavne določbe, ki izrecno govori, da mora Državni zbor v javnih zadevah na zahtevo ene tretjine poslancev ustanoviti preiskovalno komisijo. Takrat ko smo sprejemali v parlamentu to novo ustavo, smo bili na ta 93. člen Ustave Republike Slovenije posebej ponosni, ker smo si takrat domišljali, da smo s tem dosegli še en korak na stopnji demokracije v tej državi. Sedaj pa ta večina v tem Državnem zboru zanika to, kar smo v ustavi postavili kot načelo. Mislim, da se morate zavedati, kako nesprejemljivo je takšno pristopanje in takšno odločanje. Mislim, da je to zelo slaba popotnica, če hočete tudi za prihodnje leto, ko bo predsedovanje EU, kajti mi bomo edina država v EU, ki ne bo spoštovala ustave in ki ne bo omogočila opoziciji, da ustanovi preiskovalno komisijo, kakor jih to zagotavlja demokratično sprejeta demokratična Ustava demokratične Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala. Je še kakšen interes za obrazložitev glasu? 30 minut gospod Žnidaršič imate. Najprej končamo obrazložitev glasu. Je še interes? Odpiram novo možnost prijave. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Kar na začetku bom povedal, jaz se bom verjetno vzdržal, ampak bo še pol ure pavze za razmislek. Oglasil sem se zato, da obrazložim svoj glas, svoj pogled, ker mislim, da so besede, ki smo jih tudi danes slišali v nasprotju s tem, kar je bistvo te zadeve. Ne gre za to, tudi sam osebno, to je moje mnenje, me prav nič ne moti in mislim, da je prav tako, da opozicija, če je predlagala to komisijo, da jo tudi vodi, nobenega problema, tudi z moje strani. In tudi s strani mojih kolegov, tistih, ki seveda takemu načinu te sestave nasprotujejo, tudi ne gre za ta princip, da bi nasprotovali temu, da opozicija to vodi, ampak gre za konkretno ime. Zakaj? Zato, ker v Ustavi je tudi načelo zapisano, da vsi mi moramo spoštovati tudi Poslovnik Državnega zbora. In tisti, ki vodi je odgovoren za tolmačenje Poslovnika, tako tukaj predsedujoči, kot na odborih predsedujoči ali pa predsednik odbora. In v preteklosti se je dogajalo ravno v zvezi s tem imenom to, da niso bila spoštovana nobena načela, nobeni principi, noben Poslovnik Državnega zbora, vse je šlo navzkriž. O tem smo veliko razpravljali, jaz danes ne bi ponovno o tem govoril, pa našteval, zato ker imam tudi premalo časa. To se pravi, gre samo za to, da tisti, ki to vodi, da spoštuje Poslovnik in pa Ustavo, recimo da spoštuje Poslovnik Državnega zbora, pa do sedaj v tem primeru, konkretno pri tem imenu ni bil slučaj in to je tisto, kar je kamen spotike. Ni problem, da vodi in tudi mora voditi, tudi mora voditi opozicija, ker so oni predlagali, ampak gre za konkretno, ker ni nobenega jamstva, da bi zdaj ta ista oseba, če prej ni spoštovala Poslovnika, zdaj bi ga pa kar naenkrat spoštovala [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Tako, da, in tudi ne bi bilo prvič, da bi prišli v situacijo, ko ni bil potrjen predlog, imeli smo ga ob zaključku prejšnjega mandata, pa tudi sedanja [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala gospod Petan. Gospod Kovačič.
Hvala lepa. Tudi sam se čudim nekaterim obrazložitvam, ki govorijo že kar vnaprej, kaj bo koalicija naredila, kako se bo odločila, ne vem, kako nekaterim, kako pridejo do takšnih spoznanj. Ali vidijo v nas, v naše glave, kakšne bodo naše odločitve? Bi pa rad povedal, da je, mislim, da splošno znano dejstvo, glede mojega stališča do preiskovalnih komisij, jaz nimam nobenih težav do sestave preiskovalne komisije, niti do sestave glede vodenja, ne glede na to, ali konkretna oseba spoštuje Poslovnik ali ne. To tudi sam vem, da ga v velikih primerih, v veliki večini primerov ni spoštoval, ko je vodil eno od delovnih teles, ampak to me niti ne moti, tako da sam s tem nimam težav, bi pa rad opozoril, da so vsi tisti, ki ste danes tako podučevali, da mora biti imenovana komisija, če tako zahteva kvalificirano število poslancev, kako ste sami ravno to, kar sedaj zagovarjate, izpodbijali in niste spoštovali, ko smo ustanavljali prvo preiskovalno komisijo in koliko besed ste imeli na to sestavo, koliko besed ste imeli na tistega, ki je bil predlagan za predsednika pa podpredsednika in tako naprej in ste glasovali proti, zdaj pa podučujete druge, ki imajo neke pomisleke, kako je nezaslišano, da imajo pomisleke in da ne bodo podprli sestave komisije. Sam, kot rečeno, teh problemov nimam. Za mene to ni problem, jaz vem ne glede na pomisleke kako se bom odločal in bom dejansko to sestavo tudi podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Tudi sam imam nekaj kilometrine na področju preiskovalnih komisij in absolutno bom spoštoval voljo predlagateljev tudi pri izbiri glede vodenja komisije. Seveda se ob tem spominjam, da so ljudje ali pa poslanci iz istih poslanskih skupin obilno nasprotovali in zavirali in ovirali delo preiskovalnih komisij v preteklih dveh mandatih in tudi dosegli in preprečili obravnavo zaključnih komisij. Kot sem rekel bom spoštoval izbiro znotraj predlagateljev, čeprav sam mislim, da bi bilo bolj legitimno, če bi bil prvotni predlog kot se je govorilo in je že bilo odločeno, da bi bil kolega Juri predsednik te preiskovalne komisije, seveda pa razumem, da ima gospod Pahor sedaj probleme, ker je bilo, da gospod Cvikl pogojuje veliko plačo, če je prestopil v to poslansko skupino, ampak zaradi tega boste imeli še večje težave znotraj in to je samo začasna premostitev teh težav in jaz sem prepričan, da bo ta bacil razdora deloval tudi v vaši poslanski skupini tudi ob tem, ko vam bomo potrdili takšno sestavo preiskovalne komisije. Hvala lepa.
Hvala. Ker je interes še po obrazložitvi odpiram nov krog prijave za obrazložitev v svojem osebnem imenu. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Jaz sem bil v mandatu 1996-2000 član dveh preiskovalnih komisij. Eno je vodil kolega Franc Pukšič, drugo pa Jožef Jerovšek. Iz svojih izkušenj vam, spoštovane kolegice in kolegi, zagotavljam, da bo poslanec mag. Milan Cvikl vsaj tako dober predsednik komisije kot sta bila kolega Jerovšek in Pukšič. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Moge.
Hvala predsednik. Sam bom ta predlog podprl. Mislim, da je treba spoštovati Mandatno-volilno komisijo, ki jI predseduje spoštovani kolega Sušnik, Da je bila odločitev sprejeta tam, kjer ima pozicija glavno večino, in če tam ne bi bila sprejeta, se mi danes potem tudi tukajle ne bi pogovarjali. Po drugi strani sem osebno prepričan, da je ta komisija skrbno sestavljena iz vsake poslanske skupine. Vemo, da ne volimo samo predsednika te komisije, ampak da volimo tudi člane vse te komisije. Sam vse te člane cenim, naprej nikogar ne obstojam in ga stigmatiziram in bom zaradi tega vse člane s tem, ko bom pritisnil za, potrdil. V kolikor bi pritisnil ne, pomeni, sedaj tisti, ki niso govorili, da imajo mogoče kaj proti meni, ki sem tudi član te komisije ali pa proti komurkoli drugemu. Mislim, da ne bi bilo modro sedaj, ko so mediji že skoraj popolnoma podrejeni, ko ima pozicija tri preiskovalne komisije, ko smo priča podreditvi obveščevalno-varnostnih služb čistim političnim interesom, da če bi Državni zbor seveda odvzel opoziciji še to edino komisijico, ki jo je predlagala, da bi potem to imelo globoke politične posledice v življenju Republike Slovenije. Sam osebno mislim, da se največja stranka, ki tudi vodi Vlado, zaveda te svoje odgovornosti, in da bo temu tudi primerno ravnala, kar kažejo izjave nekaterih poslancev, ki imajo, kot so povedali, kilometrino že v Državnem zboru. Za tisto stvar, da pa nismo obravnavali določenega poročila, pa še enkrat ponavljam, to je že sedmič; takrat je Vlado vodil gospod Bajuk, predsednik je bil gospod Podobnik in teh stvari pod njihovo vlado nismo vodili, ne pod našo.
Hvala. Gospa Pečanova.
Hvala lepa. Kot vse kaže, so mi moja leta že tudi nekoliko napadla spomin, zaradi tega ker se ne spomnim, da bi v obravnavi sestave komisije, ki jo je koalicija zahtevala, nasprotovali sestavi s predsednikom in podpredsednikom. Ampak jaz bi vendarle se bolj spustila na očitke glede nespoštovanja Poslovnika s strani predsednika Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Moram povedati, da so se zapleti in težave začele takrat, ko je zaradi problema pri Mercatorju se, prodaji deležev v Mercatorju, komisija povečala za enega člana in je dobila koalicija absolutno večino in da so vse seje, ki so bile prekinjene, ker to je edini očitek, ki bi lahko imel neko osnovo so bile prekinjene zato, ker je bilo v skladu s Poslovnikom treba pridobiti še potrebne listine: revizijska poročila Računskega sodišča, poročilo Urada za proračunski nadzor Vlade in podobne stvari tako, da menim, da tudi zadnja prekinitev 38. seje komisije, ki sem jo povzročila jaz, je bila poslovniško popolnoma korektna zaradi tega, ker je bilo poslovniško nekorektno predlaganje nekaterih sklepov, ki bi jih ta komisija seveda v razmerju 1 proti 3 morala sprejeti oziroma sprejela, ne glede na to, kakšna je odločitev opozicije. Zaradi tega menim, da je nekorektno očitati predlaganemu predsedniku kršenje Poslovnika, pri tem, da smo danes imeli priliko vsaj trikrat videti kršenje Poslovnika s strani vladne koalicije.
Hvala. Je še kakšen interes po obrazložitvi? Odpiram prijavo. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala. Tehtala sem, ali naj povem, da bom podprla predlog ali ne, ker je glede na to, da sem opozicijska poslanka, samo po sebi razumljivo, da mi je ta predlog oblikovanja komisije z vsemi člani pogodu. Pa vendarle se mi zdi potrebno posebej opozoriti na to, da je v Državnem zboru 90 poslancev in o ravnanju slehernega med nami verjetno nimamo enakega stališča, predvsem pa nimamo enakih vatlov. In opozorila bi rada na to, da marsikdaj, ko gre za očitanje nespoštovanja poslovnika, gre vsaj takrat, kadar gre za ravnanja opozicijskih poslancev, za "tako imenovane" kršitve poslovnika. Zlahka je seveda tistemu, ki nima argumenta moči v rokah, očitati, da je kršil. In takšna kršitev, domnevna, lahko dobi celo potrditev, ker ima večina pač moč. Hvala.
Hvala. Gospod Černač.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim. Spoštovane kolegice in kolegi. Jaz sem že večkrat v teh silnih razpravah okoli tega domnevno spornega nakupa poudaril, da gotovo ne bi doživeli nobene zahteve po ustanovitvi preiskovalne komisije, v kolikor bi bil izbran kontraponudnik Viator Vektor, kjer sedijo vaši številni strankarski kolegi, s čimer seveda ni nič narobe, in katerega ponudba je bila več kot 10 milijard tolarjev dražja od te ponudbe, ki je bila izbrana. Računal pa sem, da boste imeli vsaj nekaj razuma pri predlaganju kadrovske sestave te komisije. In mislim, da te svoje odgovornosti tudi na tej točki niste izkoristili oziroma ste padli na izpitu; kajti ni res, kar je bilo rečeno, da je bila blokada pri delovanju Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ na točki Mercator. Blokada je nastala na eni drugi točki. Komisija pod vodenjem spoštovanega kolega Milana Cvikla ni bila sposobna sprejeti stališča k spremembi zakona o revidiranju postopkov javnega naročanja, zaradi česar se je tako imenovani problem nakupa operacijskih miz, ki se je vlekel skozi tri leta, še od vaše vladavine naprej, zavlekel še za nekaj mesecev. Pa to ni edini problem. Mislim, da je problem v načinu vodenja in dojemanja odgovornosti, spoštovanja kolegic in kolegov, ki je v tem primeru nismo bili deležni. In čeprav ima mogoče kolegica Pečanova o meni drugačno mnenje, ne vsem sicer, zakaj, moram na tej točki povedati, da je vodenje te komisije, odkar jo ona kot podpredsednica vodi, drugačno. Res je, da tudi v tem primeru nismo prišli do zaključka, ampak zaradi tega nismo prišli, ker je v skladu s poslovnikom uvrstila naše predloge na dnevni red, čemur prej nismo bili priča in je izkoristila svojo poslovniško možnost, da je sejo obstruirala. To je razlika, legitimna pravica in način normalnega delovanja. Jaz osebno ocenjujem, da bo ta komisija imela zelo težko delo, v kolikor bo ta sklep danes izglasovan, izključno zaradi predsednika, ki ste ga predlagali.
Hvala. Je še kakšen interes? Ne, potem dajem besedo gospodu Žnidaršiču. Ali je kakšen drug proceduralni predlog? Izvolite, gospod Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Rad bi obvestil prisotne, da bo 15 minut časa za razmislek dovolj in prosim za toliko prekinitve.
Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.02.
Čas za posvet je potekel. Prosim poslanke in poslance, da se vrnejo v dvorano. Ponovno pozivam poslanke in poslance, da se vrnejo v dvorano. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo. Predlagatelj prekinitve ni prisoten, zato ga niti ne morem prositi za obrazložitev oziroma ponuditi, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 36 poslank in poslancev. Bili smo nesklepčni. Glasujemo drugič. Navzočih je 41 poslank in poslancev. Smo nesklepčni. Prekinjam sejo. Nadaljevali jo bomo čez 10 minut, ob 18.15.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prosim za pozornost. Prehajamo na tretji poskus glasovanja. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 14. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na točko f, in sicer na Predlog sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev in oceno dejanskega stanja, ki je lahko podlaga za odločanje o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij v Vladi Republike Slovenije, na Ministrstvu za pravosodje in Vrhovnem državnem tožilstvu Republike Slovenije v zvezi z izvrševanjem nadzora po Zakonu o državnem tožilstvu, za spremembo zakonodaje in za druge odločitve v skladu z ustavnimi pristojnostmi Državnega zbora. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Besedo dajem gospodu Viliju Rezmanu. [[Se odpoveduje.]] Sledi razprava poslank in poslancev. Prijavljen je gospod Rezman. [[Se odpoveduje.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembi sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora Republike za ugotovitev in oceno dejanskega stanja, ki je lahko podlaga za odločanje o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij v Vladi Republike Slovenije, na Ministrstvu za pravosodje in Vrhovnem državnem tožilstvu Republike Slovenije v zvezi z izvrševanjem nadzora po Zakonu o državnem tožilstvu, za spremembo zakonodaje in za druge odločitve v skladu z ustavnimi pristojnostmi Državnega zbora. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Prehajamo na točko g, in sicer seznanitev z obvestilom Sodnega sveta. V zvezi s to točko Mandatno-volilna komisija seznanja Državni zbor z obvestilom Sodnega sveta, številka 3/07 z dne 4.4.2007, da je prišlo do napačnega zapisa priimka kandidata za sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Murski Soboti, ki bi se moral namesto Križanko pravilno glasiti Kržanko. S tem prekinjam točko Mandatno-volilne zadeve in jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 7. maja. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na vprašanja poslank in poslancev. In sicer prehajamo na odločanje o predlogu poslanca gospoda Boštjana Zagorca, da minister za finance dr. Andrej Bajuk na poslanska vprašanje, na katera zaradi odsotnosti v ponedeljek 23. aprila 2007 ni mogel odgovoriti, odgovori v sredo 25. aprila 2007. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 44. (Za je glasovalo 21.)(Proti 44.) Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 27. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.