Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 17. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Marija Bačič, gospa Irena Kotnik, gospa Nada Brinovšek, gospa Jelka Godec, dr. Matej Tašner Vatovec, gospod Ivan Prelog do 15. ure, gospod Matjaž Nemec od 12. ure dalje, gospod Janez Janša, dr. Bojan Dobovšek med 11. in 13. uro, dr. Franc Trček, dr. László Göncz in gospod Bojan Podkrajšek. Obveščam vas, da smo zaradi težav z mikrofonskimi enotami morali danes na druge sedeže premestiti gospoda Simona Zajca, gospo Vojko Šergan, gospoda Igorja Zorčiča in gospo Marušo Škopac. Vsem se zahvaljujem za razumevanje. Vse prisotne prav lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SISTEMU JAMSTVA ZA VLOGE PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Ireni Sodin, državni sekretarki Ministrstva za finance.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! S predlaganim zakonom se v nacionalni pravni red prenaša direktiva o sistemih jamstva za vloge. Temeljni cilj sistema jamstva za vloge je zaščita vlagateljev in ohranjanje njihovega zaupanja v bančni sistem in s tem ohranjanje finančne stabilnosti. Sistem jamstva za vloge se s predlaganim zakonom sicer ne vzpostavlja na novo, saj trenutno velja sistem, ki je urejen v zakonu, ki ureja bančništvo. V predlog nove ureditve so prenesene tudi nekatere dosedanje rešitve. Poleg prenosa direktive se s predlaganim zakonom zasleduje cilj, da se z jasno zakonsko ureditvijo še dodatno krepi zaupanje vlagateljev v sistem jamstva za vloge pri bankah in s tem v celotni bančni sistem. Naj na kratko predstavim bistvene rešitve predloga zakona. Z zakonom se vzpostavi enotni sistem jamstva za vloge. Članstvo v tem sistemu je obvezno za vse banke s sedežem v Republiki Sloveniji, pod določenimi pogoji pa tudi za banke tretjih držav. Znesek kritja zajamčene vloge se v primerjavi z dosedanjo ureditvijo ne spreminja in znaša 100 tisoč evrov. Predlog zakona določa tudi, da se nekatere vloge, na primer tiste, ki so posledice nakupa ali prodaje stanovanjske nepremičnine ali izplačila iz naslova socialnega, zdravstvenega ali življenjskega zavarovanja pod določenimi pogoji lahko izplačajo v znesku nad 100 tisoč evrov. Predlog zakona veliko pozornost namenja rednemu in pravočasnemu obveščanju vlagateljev. Tako mora banka poleg objave splošnih informacij o sistemu jamstva za vloge najmanj enkrat letno vsakemu vlagatelju poslati izpisek o stanju vlog vlagatelja do banke, vključno z informacijo, ali je posamezna vloga upravičena do jamstva. Postopoma se krajša rok za izplačilo kritja zajamčenih vlog, sprva bo znašal do 20 delovnih dni od dneva, ko postanejo vloge nerazpoložljive, vendar pa se bo rok krajšal in bo do leta 2024 znašal največ 7 delovnih dni. Nadalje predlog zakona izrecno določa Banko Slovenije kot upravljavca sistema jamstva za vloge ter naloge, ki jih mora le-ta v tej vlogi izvajati. Gre zlasti za upravljanje Sklada za jamstvo vlog, zbiranje prispevkov bank v Sklad za jamstvo vlog in sklepanje dogovorov v drugih oblikah financiranja sklada v primeru nezadostnih sredstev. Pomembna novost zakona je tudi sklad za jamstvo vlog, ki ga vzpostavi Banka Slovenije kot ločeno premoženje. Sredstva bodo prvenstveno namenjena za izplačilo kritja zajamčenih vlog v primeru propada banke. Minimalna ciljna raven sklada je v skladu z direktivo določena v višini 0,8 % vsote vseh zajamčenih vlog pri bankah v Republiki Sloveniji in mora biti dosežena najkasneje do leta 2024, dejansko ciljno raven sklada pa bo določila Banka Slovenije s podzakonskim predpisom. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je k predlogu zakona podala več pripomb, ki pomenijo izboljšavo zakonskega besedila v smislu poenotenja terminološkega izrazoslovja ter razjasnitve določenih nedoslednosti in nejasnosti in so v končnem besedilu zakona upoštevane. Naj na koncu še omenim, da je Evropska komisija Sloveniji že poslala obrazloženo mnenje zaradi nenotifikacije predpisov za prenos te direktive in jo pozvala k sprejetju ustreznih ukrepov. Zato je čimprejšnje sprejetje zakona nujno, saj se lahko Evropska komisija odloči, da proti Republiki Sloveniji začne postopek pred sodiščem Evropske unije in zahteva naložitev denarne kazni, če ugotovi da še vedno ni izpolnila svojih obveznosti. Glede na navedeno predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Odbor za finance in monetarno politiko je na 50. nujni seji dne 9. 3. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o sistemu jamstva za vloge, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s poslovnikom so amandmaje k predlogu zakona vložile koalicijske poslanske skupine k posameznim členom in Poslanska skupina SDS k enemu členu predlogu zakona. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe ter Banke Slovenije. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance povedala, da se s predlogom zakona v nacionalni pravni red prenaša direktiva o sistemih jamstva za vloge, katere cilj je zaščita vlagateljev in ohranjanje njihovega zaupanja v bančni sistem in s tem ohranjanje finančne stabilnosti. Na kratko bi opisala dosedanji sistem jamstva za vloge, ki velja na podlagi Zakona o bančništvu, ter bistvene rešitve, ki jih prinaša predlog zakona, ki vzpostavlja enotni sistem jamstva za vloge. Članstvo je obvezno za vse banke s sedežem v Republiki Sloveniji pod določenimi pogoji kot tudi za banke tretjih držav, ki so pridobile dovoljenje za ustanovitev podružnice v Republiki Sloveniji. Znesek kritja se v primerjavi z dosedanjo ureditvijo ne spreminja. Predlog zakona pa določa tudi izjeme, ko se izplačajo zneski nad sto tisoč evrov. Predlog zakona veliko pozornosti namenja rednemu in pravočasnemu obveščanju vlagateljev. Postopoma se krajša rok za izplačilo kritja zajamčenih vlog. Predlog zakona izrecno določa Banko Slovenije kot upravljavca sistema jamstva za vloge in njene naloge v tej vlogi. Pomembna novost je tudi Sklad za jamstvo vlog, ki ga vzpostavi Banka Slovenije kot ločeno premoženje. V nadaljevanju je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da so se pripombe v mnenju službe nanašale predvsem na načela jasnosti in določnosti. Vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin so bili pripravljeni na podlagi teh pripomb, mnenju v pretežnem delu sledijo in odpravljajo nejasnosti. V razpravi so članice in člani odbora podprli predlog zakona in izrazili zadovoljstvo s predlaganimi rešitvami. Nekateri so bili mnenja, da so predvidene višine kazni prenizke. Odbor je v skladu s poslovnikom najprej obravnaval in sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS k 56. členu predloga zakona, nato pa glasoval o členih skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Spoštovana podpredsednica, državna sekretarka, poslanke in poslanci prav lep pozdrav! V Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo, da bo končno sprejet zakon o sistemu za jamstvo vlog. Na podlagi uveljavitve tega zakona se bo uredila vzpostavitev in delovanje sistema jamstva za vloge pri bankah, pristojnosti in naloge Banke Slovenije pri izvajanju nalog in pooblastil organa za jamstvo vlog ter nadzor glede izpolnjevanja obveznosti v zvezi s sistemom jamstva za vloge. Tako bo Banka Slovenije kot organ za jamstvo vlog vzpostavila in upravljala sistem jamstva za vloge, ki zagotavlja jamstvo za vloge vlagateljev v primeru nerazpoložljivosti vlog pri banki z izplačilom kritja zajamčenih vlog vlagateljem ali z drugimi ukrepi, s katerimi se ohranja dostop vlagateljev do zajamčenih vlog v primeru reševanja ali prisilnega prenehanja banke. Z zakonom se spreminja sedanji sistem naknadnega financiranja zajamčenih vlog v vnaprejšnje financiranje zajamčenih vlog v višini najmanj 0,8 % vsote vseh zajamčenih vlog, kar pomeni okoli 125 milijonov evrov. Ta sredstva bodo zagotovile same banke in državni proračun ne bo financiral tega sistema vlog. Republika Slovenija bo le po potrebi zagotovila likvidnostno posojilo v višini okoli 700 milijonov evrov. Seveda je treba poudariti, da zakon ohranja kritje za zajamčene vloge v višini do 100 tisoč evrov. V določenih primerih je celo nad tem zneskom primeroma pri nakupu oziroma prodaji stanovanjske nepremičnine vključno s subvencijo, ki pripada mladi družini za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja po zakonu, ki ureja nacionalno stanovanjsko varčevalno shemo. Z zakonom se tudi krajšajo roki za izplačilo zajamčene vloge s postopnim skrajševanjem plačilnega roka od dvajset do sedem dni in s tem povezane zahteve za banke po usposobljenosti sistemov IT za dajanje podatkov in poročanje. Vzpostavitev ustreznega sistema jamstva za vloge in s tem tudi vzpostavitev vseh pogojev za učinkovito delovanje bančne unije, katerega članica je tudi Republika Slovenija, predstavlja pomembno zagotovilo za varnost in zanesljivost bančnega sektorja ter reševanje bank v težavah, ne da bi pri tem morali uporabiti denar davkoplačevalcev in ob čim manjših posledicah za realno gospodarstvo. Vsekakor je treba poudariti, da se s predlogom zakona še krepi zaščita vlagateljev in s tem tudi njihovo zaupanje v bančni sistem. Zaupanje nepoučenih vlagateljev pa je zelo pomembno za ohranjanje finančne stabilnosti v nacionalnem gospodarstvu. Sistem jamstva za vloge pozitivno vpliva tudi na varčevanje in s tem na potencial bank za dajanje posojil. Ta učinek je v primeru Slovenije še posebej pomemben, saj analize Banke Slovenije kažejo, da se slovenske banke še naprej razdolžujejo v tujini in omejujejo kreditiranje nefinančnih družb in gospodinjstev, kar je posledica nedavne krize v bančnem sektorju, zaradi česar so banke pri obvladovanju kreditnega tveganja previdnejše kot v obdobju pred zadnjo bančno krizo. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla Predlog zakona o sistemu jamstva za vloge. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o sistemu jamstva za vloge. Dejansko se tukaj prenaša direktiva Evropskega parlamenta in Sveta v slovensko zakonodajo, ustanovitev sklada za jamstvo vlog in ureditev drugih vprašanj v zvezi z njegovim delovanjem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da ta predlagani zakon in pa dopolnitve in spremembe prinašajo predvsem višjo zaščito vlagateljem, zagotavljanje na nek način večje stabilnosti bančnega sistema. Obžalujemo, da Ministrstvo za finance in pa Vlada sta s tem zakonom nekako tudi zamujala in da nas je dejansko že Evropska komisija opozorila, da v primeru nepravočasnega sprejetja tega zakona lahko Sloveniji sledi kazen. Na Odboru za finance in monetarno politiko, matičnem delovnem telesu, ki je obravnaval ta zakon, smo v Slovenski demokratski stranki predlagali en amandma, in sicer k 56. členu, ki govori o globah za kršitev bank. Na žalost koalicija našega amandmaja ni sprejela, zato smo se odločili v SDS, da amandma ponovno vložimo v proceduro danes skozi zakonodajni postopek in predvsem od koalicijskih poslank in poslancev pričakujemo razmislek, da bi ta predlagani amandma tudi sprejeli. V SDS k 56. členu predlagamo, da se povečajo globe za bankirje in sicer, da ostanejo na nivoju, kot jih je določil 392. člen Zakona o bančništvu-1. V SDS smo prepričani, da zvišanje glob za bankirje predlagamo tudi iz razlogov glede na nesorazmernost z globami na ostalih področjih, predvsem na področju prevoznice za prenos gospodarskih proizvodov, vrednotnice za delo, davčne blagajne in ostale zadeve. V SDS je nerazumljivo, da Vlada in koalicija, Stranka modernega centra, Desus in Socialni demokrati vztrajajo pri tako nesorazmernih globah in dejansko tudi krivični politiki. Pričakujemo, da razmislite o predlaganem amandmaju. Sam predlog zakona oziroma zakon o sistemu jamstva za vloge prinaša predvsem zaščito za vlagatelje in pa zagotavljanje stabilnosti bančnega sistema, zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlaganemu zakonu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana gospa sekretarka s sodelavcem, spoštovani poslanci in poslanke! S predlaganim zakonom se v nacionalni pravni red prenaša direktiva o sistemu jamstva za vloge, katere ključni cilj je zaščita vlagateljev in ohranjanje njihovega zaupanja v bančni sistem. Gre za pomemben korak v smeri ohranitve stabilnosti celotnega finančnega sistema, zato bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona soglasno podprli. Vemo, da za nezaupanje v finančni sistem lahko privede do navala na banke in množičnega dvigovanja vlog, kar pa hitro vodi do grožnje likvidnosti in do potencialne insolventnosti ne le ene, temveč vseh bank v sistemu. Z zakonom se vzpostavlja enotni sistem jamstva za vloge. Članstvo je obvezno za vse banke s sedežem v Republiki Sloveniji, pod določenimi pogoji pa tudi za banke tretjih držav, ki so v skladu z zakonom, ki ureja bančništvo, pridobile dovoljenje za ustanovitev podružnice v Republiki Sloveniji. Znesek kritja zajamčene vloge se v primerjavi z dosedanjo ureditvijo ne spreminja in znaša 100 tisoč evrov. Predlog zakona določa tudi izjeme. Nekatere vloge, kot na primer tiste, ki so posledica nakupa oziroma prodaje stanovanjske nepremičnine, izplačila iz naslova socialnega, zdravstvenega ali življenjskega zavarovanja, izplačila invalidnine, se pod določenimi pogoji lahko izplačajo v znesku nad 100 tisoč evrov. Rok za izplačilo kritja zajamčenih vlog se bo postopoma krajšal. Po sedanji ureditvi sistema jamstva za vloge ta rok znaša 20 delovnih dni od začetka stečajnega postopka, po novem pa se bo rok postopoma krajšal in bo do leta 2024 znašal največ 7 delovnih dni. Pomembna novost zakona je sklad za jamstvo vlog, ki ga vzpostavi Banka Slovenije kot ločeno premoženje. Sredstva bodo namenjena zlasti za izplačilo kritja zajamčenih vlog v primeru propada banke. Minimalna ciljna raven sklada je določena v višini 0,8 % vsote vseh zajamčenih vlog pri bankah in mora biti dosežena najkasneje do leta 2024. Sklad bo tako najpozneje do leta 2024 razpolagal z ocenjenimi sredstvi v višini 125 milijonov evrov. V poslanski skupini Desus menimo, da predlagani zakon predstavlja pomembno zagotovilo za varnost in zanesljivost bančnega sektorja ter reševanje bank v težavah. Sledi namreč želji, da se za morebitno reševanje bank v prihodnosti ne uporablja denar davkoplačevalcev, in želji po zmanjšanju posledic reševanja bank za realno gospodarstvo, zato ga bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri bomo Predlog zakona o sistemu jamstva za vloge podprli. Gre za pomemben prenos direktive v slovenski pravni red, kajti s tem zakonom pristopamo k enotnemu sistemu jamstva za vloge varčevalcev, kar pa je tudi ključnega pomena za povrnitev in ohranitev zaupanja v banke in na sploh v bančni sistem, ki je v času gospodarske in finančne krize bilo močno omajano. S tem zakonom se zagotavlja, da bodo vloge varčevalcev varne do višine 100 tisoč evrov pri posamezni banki. Ni sicer zanemarljivo dejstvo, da smo tudi ob nastopu finančne in gospodarske krize to vprašanje v Sloveniji že reševali in sprejemali določene rešitve, s katerimi smo zagotavljali varnost varčevalcev, vendar veljavni sistem jamstva za vloge določa, da se sredstva za izplačilo jamstva zaustavljajo, in sicer v višini jamstva 100 tisoč evrov s strani bank, ki so vključene v jamstveno shemo, ali začasno s strani Republike Slovenije, če banke s sredstvi ne razpolagajo. Ni pa bilo povsem jasno izčiščeno, kako in na kakšen način se to izvaja, zato je zelo pomembno, da se tudi s spremembo tega zakona ta vprašanja odpravljajo in se vzpostavlja tudi v Sloveniji sistem jamstva za vloge, v katerem se bo financiranje jamstvene sheme zagotavljalo prav s strani vseh bank, ki imajo sedež v Sloveniji, še posebej pa je pomembno tudi dejstvo, da se jasneje precizira tudi rok, v katerem bodo zajamčene vloge izplačane, ko za to nastopijo pogoji. Ključno za to izvajanje je načelo, ki je zapisano v tem zakonu, da se vzpostavi poseben sklad, ki ga bodo s svojimi prispevki polnile banke, ki imajo dovoljenje za poslovanje v Republiki Sloveniji. Na ta način se objavlja načelo, da bodo banke same kolektivno poskrbele za izplačilo vlog. Sklad bodo banke s svojimi prispevki napajale po navodilih in nadzorom Banke Slovenije. Pomembno je, da bo tudi sklad za jamstvo za vloge vzpostavljen kot ločeno premoženje s točno določenim namenom. Zakon pa določa tudi načine in dinamike vplačil s strani bank. Vse to menimo, da resnično vzpostavlja sistem jamstva za bančne vloge, tako da bodo vloge bančnih varčevalcev varne. Zelo pomembno pri tem pa je, da bodo varčevalci tudi sprotno obveščeni o tem, kaj se dejansko z banko dogaja in kaj se dogaja z njihovimi sredstvi, ki jih imajo v banki. Tako da je obveščanje vlagateljev tudi eno od ključnih načel v tem zakonu. Seveda je pomembno tudi dejstvo, da se bo čas za izplačilo vlog zmanjševal in tako bo do leta 2024 zagotovljeno izplačilo vloge v največ sedmih delovnih dnevih. Seveda pa ne smemo izpustiti tudi izjem, ki jih določa zakon, in sicer da bodo posebej zaščitene bančne terjatve, ki so posledica nakupa ali prodaje stanovanjske nepremičnine, življenjskega, socialnega ali zdravstvenega zavarovanja ter izplačila invalidnin. Te vloge bodo po novem sistemu zajamčene tudi za zneske, ki so višje od 100 tisoč evrov. Vsi ti argumenti nas navajajo k temu, da bomo ta zakon podprli in tudi pričakujemo, da bodo tudi v rokih, ki so predvideni, sprejeti vsi podzakonski akti in da bo predvsem tudi Banka Slovenije budno spremljala izvajanje tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod Miha Kordiš.
Predsedujoča, hvala za besedo. S tem zakonom se v slovenski pravni red vnaša direktiva Evropske unije glede nacionalnih shem za jamstvo vlog. Te direktive ne smemo mešati z direktivo, ki jo je komisija predstavila decembra lani. Zakon, ki ga obravnavamo danes, se nanaša na jamstvo Republike Slovenije, tista direktiva z decembra pa predvideva ustanovitev skupne jamstvene sheme na ravni Evropske unije, ki je del bančne unije. Paket bančne unije socialisti v celoti zavračamo, ker vemo, da je Nemčija in druge velike članice niso predlagale iz človekoljubnih razlogov. Bančna unija ima več stebrov, vsi pa so namenjeni varovanju trdnosti nemškega evra. Ne gre samo za problem precenjene valute, kar otežuje izvoz, ampak za dejstvo, da se razlike med razvitimi in nerazvitimi znotraj evropskega območja povečujejo. Vsako dodatno prilagajanje skupnih politik gospodarskim razmeram v Nemčiji pa zaostrujejo vzroke za nastanek teh razlik in ne vodi v nikakršno konvergenco. V Združeni levici načeloma ne nasprotujemo predlaganemu zakonu, ker v glavnem formalizira sedanje rešitve. Višina jamstva ostaja 100 tisoč evrov, v nekaterih upravičenih primerih tudi več. Za vloge banke v stečaje najprej jamčijo ostale komercialne banke, šele v zadnji instanci pa tudi država, se pravi Republika Slovenija. Edina bistvena sprememba je, da je sedanji sistem, ki se sicer ni nikoli aktiviral, temeljil na ex post plačilih komercialnih bank. Če bi šla neka banka v stečaj, bi sredstva za izplačilo vlog izplačale komercialne banke iz svojih likvidnostnih sredstev. Po novem pa bodo določena sredstva zbrana v naprej. Komercialne banke bodo prispevale denar, ki ga bo Banka Slovenije vložila v vrednostne papirje. Ta prispevek naj bi znašal 125 milijonov evrov. Ta sistem se uvaja zaradi prenosa evropske direktive. Kolikor nam je znano, Vlada ni izdelala analize, ki bi pokazala, da bo ex ante sistem boljši od ex post sistema. Vsaj v zakonodajnem gradivu, ki smo ga prejeli, take analize ni. Ob tem opozarjam, da Banka Slovenije, ki je mimogrede Računsko sodišče še vedno ne more revidirati, postaja vedno večji finančni sklad. Lani je aktualna vlada ustanovila sklad za reševanje bank, v katerega so komercialne banke vplačale 191 milijonov evrov. Če k temu prištejemo še omenjenih 125 milijonov evrov iz jamstvenega sklada, dobimo 314 milijonov evrov. To skupaj so pa že kar znatna sredstva. Tak sklad ima tako prednosti kot slabosti. Prednost je v tem, da so tukaj na razpolago neka sredstva, ki so relativno neodvisna od dogajanja v slovenskem gospodarstvu. Po drugi strani pa se ta sredstva odtegnejo iz bank, ki bi jih sicer lahko investirale v realni sektor. Ne morem mimo dejstva, da se delež sredstev, ki se ne morejo uporabiti za investicije, povečuje. Tu ne gre samo za ta dva sklada, ampak tudi za različne nove kapitalske blažilnike. Vse to zmanjšuje kreditno maso, ki se je že tako nenormalno skrčila, da ovira razvoj gospodarstva. Drugi potencialni problem je ohranjanje vrednosti sredstev v skladu. Del portfelja bodo sestavljale delnice, ki so precej tvegana naložba. Večina bo verjetno tujih delnic, vendar se je treba zavedati, da je večina finančnih kriz globalnih. Se pravi v trenutku, ko je največja verjetnost, da bo šla neka slovenska banka v stečaj, je vrednost delnic na svetovnih trgih najnižja. V kriznih trenutkih je težko doseči dobro ceno ne samo za delnice, ampak tudi za obveznice. Zato se poraja realno vprašanje, ali je ex ante sistem res boljši od ex post sistema. V vsakem primeru pa lahko rečem, da Vlada kot predlagatelj ni odgovorila na bistveno vprašanje, zakaj je ex post sistem boljši od sistema ex ante. Odgovor, da je boljši zato, ker ga zahteva Evropska komisija, pač ni odgovor, na podlagi katerega bi lahkota zakon podprli, zato se bomo tudi socialisti vzdržali, razen če ne bo Vlada v tej razpravi pokazala, da pozitivni vidiki odtehtajo negativne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka gospa Irena Sodin, drage kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji ustanovitev sklada za jamstvo vlog ocenjujemo kot smiselno. Vzpostavitev sklada, pri katerem se zajamčena sredstva zagotavljajo že vnaprej, gotovo nekaj doprinese k zaupanju varčevalcev oziroma vlagateljev v bančni sistem. Zaupanje je nujno. Zaupanje ja najpomembnejše, če želimo preprečiti scenarije množičnega dvigovanja vlog, kar bi lahko imelo hude posledice za likvidnost in insolventnost bank v slovenskem bančnem sistemu. Vzpostavitev sklada ocenjujemo kot dobrodošel prispevek k ohranjanju finančne stabilnosti. To od nas zahteva tudi direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o sistemih jamstva za vloge. Ob tem naj vseeno izpostavimo našo skrb, da tovrstni sklad k varnosti bančnega sistema prinaša v veliki meri le simboličen učinek. Opozoriti moramo namreč, da v primeru, če sklad za izpolnitev obveznosti nima dovolj lastnih sredstev, manjkajoča sredstva še vedno zagotavlja država. Kot veliko pomanjkljivost predloga zakona vidimo predvsem način upravljanja sklada za jamstvo vlog pri Banki Slovenije. Način upravljanja je namreč naravnan precej rigidno in negospodarno. Zakon bankam vplačnicam ne omogoča, da bi ta sredstva pod določenimi pravili upravljale same in se s tem izognile plačevanju letnega nadomestila za upravljanje Banki Slovenije. Na tak način bi lahko v delovanje sistema vnesli nekaj več fleksibilnosti in bankam dali možnost, da s skladom upravljajo bolj gospodarno. Predlog zakona po našem mnenju tudi nekoliko preveč omejuje povečevanje sredstev sklada s plemenitenjem sredstev samih. Zakon bi moral določiti tudi možnost, da se sredstva v skladu polnijo z dobički Banke Slovenije. Na ta način bi lahko sredstva v skladu znatno povečali, hkrati pa tudi zagotovili višjo kredibilnost sistema. Sama vzpostavitev sklada za jamstvo vlog je gotovo korak v pravo smer, vendar pa v Novi Sloveniji obžalujemo, da predlagatelj zakona načina upravljanja sklada za jamstvo vlog pri Banki Slovenije ni dodelal bolj premišljeno in, kot že rečeno, bolj gospodarno. V Novi Sloveniji se bomo pri glasovanju o Predlogu zakona o sistemu jamstva za vloge vzdržali.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju. V razpravo dajem 56. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijave. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Kot smo že v uvodnem stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke povedali, smo vložili amandma, ki smo ga predlagali tudi na matičnem odboru, vendar s strani koalicijskih strank ni bil izglasovan. V Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo 56. člena, ki govori o globah za banke, in sicer,da se globe, ki so predvidene v tem predlogu zakona, povišajo. Zakaj naj bi se povišale? Predlagamo, da se v enakem razponu, kot so bile določene v 392. členu Zakona o bančništvu-1. Prepričani smo, da so danes generalno globe, ki jih za določene prekrške oziroma za določene kazenske sankcije predvidevajo različni slovenski zakoni, nesorazmerne. Nesorazmerne so predvsem, če primerjamo globe na področju prevoznic za prevoz gozdarskih proizvodov, vrednotnic za delo, pri davčnih blagajnah. Izpostavili bi primer, da se lahko z globo od 3 tisoč do 25 tisoč evrov kaznuje za prekršek pravna oseba ali samostojni podjetnik, ki ne vodi oziroma pomanjkljivo vodi evidenco gostov. Za primer bi dali, recimo, ko je bil lastnik kranjskogorskega hotela Vitranc zaradi tega, ker je imena svojih štirih gostov v državno evidenco vpisal brez šumnikov, oglobljen s kaznijo 4 tisoč evrov. Večkrat smo že v Slovenski demokratski stranki opozarjali na to nesorazmernost glob predvsem pri nastanku bančne luknje in ostalih zadev. Vemo, da danes še nihče ni prevzel neke odgovornosti oziroma bil sankcioniran za svoja dejanja, zato se nam zdi nesprejemljivo, da se pri tako pomembni dejavnosti, kot je bančništvo, globe in kazni znižujejo. Spoštovani poslanke, poslanci koalicijskih strank, Stranke modernega centra, Desusa, Socialnih demokratov, dajte še enkrat premisliti, ali kljub vsemu in kljub vsem navedenim argumentom, ki smo jih podali s strani Slovenske demokratske stranke tako na Odboru za finance in monetarno politiko kot jih bomo in kot smo jih že tudi med današnjo sejo, tega amandmaja, ki smo ga predlagali, ne bi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Še enkrat, kolegice in kolegi, prav lepo pozdrav! Vloženi amandma, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, se navezuje na 56. člen tega predloga zakona. Če podrobno pogledamo. kaj ta člen pravi, je res to, kar je ugotovitev, da je v primeru kakršnekoli kršitve predvidena sankcija v zvezi z izrekom globe od 25 tisoč do 250 tisoč evrov za prekršek, s katerim se lahko kaznuje posamezna banka ali podružnica tuje banke. Dejstvo je, da je to prekršek, s katerim se kaznuje pravna oseba, in če resnično podrobno pogledamo ta člen, vidimo, da je navedenih 13 alinej. Od teh 13 alinej je prvih 5, 8 namenjenih predvsem za morebitno kršitev iz naslova informiranosti samih vlagateljev, nadalje štiri alineje, ki so vezane v zvezi z zamudo plačil, ter preostanek tistih dveh alinej, vezano zgolj na zagotovitev ustreznega informacijskega sistema posamezne banke. Ko človek preprosto vsebinsko primerja predlog in obrazložitev predlagatelja tega amandmaja, se postavi na stališče, da je ta višina v tem zakonu sorazmerna glede na morebitne kršitelje, kajti Banka Slovenije, ki je regulator, hkrati pa tudi po tem zakonu upravljavec sklada za jamstvo vlog, smo prepričani, da bo zelo skrbno izvajala in upravljala s tem skladom, kajti sestavni del tega je tudi skrb in v nadaljevanju se bomo prav gotovo srečali v razpravi tudi s tem, da ena od ključnih pristojnosti Banke Slovenije, vezano na ta zakon, je določitev prispevkov posameznih bank. To pomeni, ne samo odločitev z odločbo, temveč tudi skrb da se bodo prispevki v t. i. letnem prispevku tudi praktično izvajali oziroma prenašali na ta sklad. Zato je ocena, da je ta višina v tem primeru primerna. Je pa res, da smo prepričani, da praviloma tovrstnih prekrškovnih postopkov v slovenskem prostoru, vsaj kar se tiče plačevanja prispevkov, ne bi smelo biti. Zato ocenjujemo, da je ta višina v neki smeri resnično sorazmerna. Bi pa skladno z običajem in prakso v tem državnem zboru namenil nekaj besed še samemu zakonu. Kot je bilo že v predstavitvi poslanskih skupin v neki smeri predstavljeno, da je bistvo tega zakona prenos direktive Evropskega parlamenta in Sveta iz leta 2014. Kar je bilo tudi že poudarjeno, je rdeča nit tega sistem jamstvo za vloge. Dejstvo je, da je cilj te direktive zagotovitev učinkovite zaščite vlagateljev. Velikokrat se vlagatelje vsaj v današnjih časih poimenuje kot nepoučene osebe in tisto, kar je za naš sistem, sploh slabe prakse, vezano na bančni sistem preteklih let, je, da se zmanjša tveganje za davkoplačevalce. Ta direktiva nas nekako zelo spominja in opozarja, da je to akt, na podlagi katerega se je ustanovila in tudi deluje sama bančna unija. V eni od predstavitev je bilo tudi govora, da predstavlja praktično tudi tretji steber bančne unije. In ravno zaradi specifičnosti tega področja je treba izpostaviti, da ta tretji steber bančne unije je strukturiran iz treh elementov, ki zadeva tudi naš slovenski bančni prostor. Prvi je enotni mehanizem nadzora in enotni mehanizem reševanja ter z njima povezano financiranje, ki se oblikuje preko sklada za reševanje. Drugi je sistem zajamčenih vlog. In tretji je skupno varovalo, ki se praviloma izvaja prek tako imenovane kreditne linije. Ta direktiva je sila pomembna za slovenski pravni red. Tiste značilnosti, ki so pomembne in so v neki smeri implementirane tudi v ta zakon, pa so naslednje: enotno so definirane zajamčene vloge in določena je tista raven ali prag, ki je sedaj že kar splošno znano 100 tisoč evrov; nadalje krajšanje rokov za izplačevanje zajamčenih vlog. Kot smo slišali, se postopoma to skrajšuje z dvajset na sedem dni. Zelo pomembna je uvedba financiranja jamstva, ki je na splošno določeni stopnji in predstavlja do 0,8 % vseh zajamčenih vlog v posamezni državi. To velja tudi za Republiko Slovenijo. Pa še zadnja, ki je sila pomembna, in sicer poenoteno obveščanje vlagateljev in ozaveščenost javnosti, da se poveča zaupanje javnosti v finančni in bančni sistem. To pomeni, da obstoječi sistem v Republiki Sloveniji za jamstvo vloge ni v skladu z ureditvijo te direktive. Zato je prišlo do odločitve, da implementacija te direktive pomeni praktično nov zakon. In ta zakon je pred nami. Sedanji sistem jamstva za vloge v Republiki Sloveniji je urejen tako, da so te določbe opredeljene v Zakonu o bančništvu. S sprejetjem tega zakona pa se črtajo te določbe v veljavnem zakonu o bančništvu. Samo nekaj besed bi rad še namenil pomenu jamstva za vloge, ki je velikokrat omenjen v tem predlogu zakona. Ključno je ohranjanje finančne stabilnosti, saj bi nezaupanje v finančni in bančni sistem lahko privedlo do množičnega dviga vlog, kar pa bi lahko neposredno ogrozilo likvidnost in s tem insolventnost posamezne banke ali pa celo več bank v samem sistemu. Posredno, lahko rečemo tudi neposredno pa sistem jamstva za vloge pozitivno vpliva na samo varčevanje. Prav tako, če je ta sistem pregleden, prispeva k disciplini na trgu, saj se banke vedejo odgovorno in ni prisotno tako imenovano moralno hazardiranje, kot to velja za posamezne finančne subjekte na trgu, ki tudi privabljajo vlagatelje. Seveda so to ciljne nepoučene osebe. Ne tako nazaj je bilo kar nekaj primerov v naši državi, ko so bili v marsikaterem primeru vlagatelji izigrani. Glede samega novega sistema pa nekaj besed v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Sodin, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Hvala. Jaz bi rada z vidika Vlade utemeljila rešitve, predvidene v 56. členu zakona, ki ga obravnavamo. Zakaj take rešitve? Tri dejstva. Prvič. V predlogu zakona, ki ga obravnavamo, se število glob povečuje s sedanjih 7 na 15, in sicer zaradi tega, ker je bilo doslej nekaj glob urejenih tudi v podzakonskih aktih. Sedaj so vse prenesene v sam zakon o sistemu jamstva za vloge. Drugič. Ko primerjamo globe z Zakonom o bančništvu, ki je bil sprejet v lanskem letu, gre tukaj za poenotenje, saj se prekrški, ki so navedeni v tem zakonu, ne razlikujejo po teži od prekrškov v samem Zakonu o bančništvu. Z vidika Vlade je primerno, da so globe s tega vidika enake. Tretje dejstvo. Doslej Banka Slovenije pri nadzoru ni ugotovila nikakršnih kršitev pri izpolnjevanju določb, ki urejajo sistem jamstva za vloge. Z vseh teh treh vidikov so rešitve, ki so predvidene v 56. členu zakona, primerne. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmaju? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKOJNINSKEM IN INVALIDSKEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Ivi Dimic.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju zasleduje glavni cilj urediti področje regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tako da bo zasledovalo načelo pravičnosti in načelo sorazmernosti. Predlog zakona zasleduje načelo pravičnosti in načelo sorazmernosti, kot sem že dejala, in tudi pravico do osebnega dostojanstva in varnosti, nedotakljivost človekove telesne in duševne celovitosti kot tudi pravico do zdravega življenjskega okolja. Prav tako zasleduje ustavno načelo do svobode gospodarske pobude, ki omogoča normalno poslovanje gospodarskih subjektov tudi malih in srednje velikih delodajalcev. S spremembami in dopolnitvami zakona se predlaga rešitev glede odškodninske odgovornosti delodajalca, ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Odškodninska odgovornost delodajalca naj bi bila sprejemljiva, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko je vzrok za poškodbe na strani delavca ali v primerih manjše malomarnosti, pa ne. Odškodninska odgovornost delodajalca je še posebej problematična, če posluje kot samostojni podjetnik posameznik, saj le-ta odgovarja za obveznosti iz naslova poslovanja tudi z vsem svojim osebnim premoženjem. S predlagano rešitvijo se namreč izključuje odgovornost delodajalca v primeru njegove lažje malomarnosti. Druga rešitev je zakonska omejitev višine zneska odškodnine navzgor, in sicer na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove, kar ocenjujemo kot sorazmerno višino. V naši poslanski skupini danes upamo na kvalitetno razpravo o tem zakonu in na to, da bo koalicija prisluhnila našim argumentom in sprejela rešitve, ki jih ponujamo. Seveda vse gredo v dobrobit posameznikov, samostojnih podjetnikov in manjših podjetij. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Petru Pogačarju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je v mnenje prejela Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Vlada Republike Slovenije predloga sprememb zakona ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predlagatelji zakona s tem predpisom predlagajo omejitev odškodninske odgovornosti delodajalcev, ki so samostojni podjetniki do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, in sicer tako, da bi samostojni podjetniki odgovarjali za škodo, povzročeno namenoma ali iz velike malomarnosti, ne pa tudi za škodo, ki bi bila povzročena iz navadne malomarnosti. Predlagatelji predlagajo tudi omejitev odškodninske odgovornosti v primeru nastanka škode, ki bi bila povzročena namenoma ali z velike malomarnosti, ki bi jo Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje lahko uveljavljal kot regresni zahtevek do samostojnih podjetnikov. Predlagana je tudi omejitev možnosti uveljavljanja odškodnine zaradi neizvedenih ali pomanjkljivo izvedenih ukrepov za varnost in zdravje pri delu ali drugih ukrepov, predpisanih ali odrejenih za varnost ljudi, in v primeru sklenitve delovnega razmerja brez predpisanega zdravniškega pregleda ter neposredovanja ali posredovanje napačnih podatkov. V takšnih primerih bi delodajalci odgovarjali le, če bi namenoma ali iz velike malomarnosti opustili izvedbo predpisanih ukrepov, vendar pa tudi v tem primeru samo omejeno, saj se predlaga tudi uvedba maksimalno določene višine odškodnine. Želim poudariti, da predlog ne razlikuje med odškodninsko odgovornostjo posameznika za škodo, ki nastane Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ter odgovornostjo delodajalca za škodo, ki nastane Zavodu. V zakonu se oba sistema tako v uvodu predloga zakona kot pri obrazložitvi člena medsebojno prepletata. Razlikovanje je po naši oceni nujno, saj so predpostavke odškodninske odgovornosti v obeh primerih razlikujejo, kar je treba upoštevati tudi pri nadaljnji ureditvi. Treba je poudariti, da so v slovenskem pravnem sistemu za osebe, ki opravljajo dejavnost, ki so delodajalci, zahteva višja stopnja skrbnosti kot za laične osebe oziroma posameznike, zato nekritično izenačevanje odgovornosti posameznikov ter delodajalcev tako z vidika stopnje krivde kot z vidika omejitve povračila škode ni primerno, še manj pa pravično, kar naj bi bil cilj predloga zakona. Vlada Republike Slovenije meni, da je odškodninska odgovornost za neizvedene ali pomanjkljivo izvedene ukrepe varnosti in zdravja pri delu, ki imajo za posledico poškodbo delavca, posledica, ki lahko in celo mora doleteti delodajalca, ki je s svojim ravnanjem škodo delavcu povzročil. Tudi primerjalno gledano, z ureditvijo v drugih državah, je tveganje delodajalca, da bodo morali plačati odškodnino, če bo do poškodbe prišlo zaradi kršitve pravil varnosti in zdravja pri delu, pomemben preventivni in odvračilni element pri zagotavljanju spoštovanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Gre za instrument, s katerim se med drugim skuša doseči tudi izboljšanje splošne ravni varnosti in zdravja pri delu na preventiven način, zato vnaprejšnji odpustek za kršitev zakonodaje s področja varnosti in zdravja pri delu, kar ta zakon predlaga, po mnenju Vlade ni primeren. Če pride do škode iz razloga ravnanja na strani samega zavarovanca – delavca, pa je odškodninska odgovornost delodajalca vedno omejena, saj se v takih primerih upošteva soprispevek oziroma soodgovornost zavarovanca v skladu s splošnimi pravili obligacijskega prava. Izpostaviti moramo še, da ne glede na obrazložitve predlagatelja ta predlog zakona prinaša finančne posledice. Omejuje in oži se odškodninska odgovornost delodajalcev, na predlagani način pa tudi odškodninska odgovornost posameznika do zavoda, kar posledično pomeni izpad prihodkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje iz tega naslova ter zmanjšanje njegovih sredstev. Na podlagi navedenega Vlada Republike Slovenije predloga zakona ne podpira in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani! Predlog zakona o spremembah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju zasleduje cilj urediti področje regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tako da bo zasledovalo načelo pravičnosti in načelo sorazmernosti. Prav tako zasleduje ustavno načelo do svobodne gospodarske pobude, ki omogoča normalno poslovanje gospodarskih subjektov tudi malih in srednje velikih delodajalcev. S spremembo zakona se predlaga rešitev glede odškodninske odgovornosti delodajalca, ko se oseba oziroma delavec poškoduje pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Sedanja ureditev, po kateri lahko zavod od delodajalca zahteva regresni zahtevek za odškodnino zaradi kakršnekoli malomarnosti, se je v praksi izkazala za veliko breme za predvsem manjše delodajalce, ki so soočeni z nepredvidljivimi situacijami, na katere ne morejo vplivati in te svoje odgovornosti za primer manjše malomarnosti sploh ne morejo zavarovati pri drugih zavarovalnicah. V predlogu zakona je regresni zahtevek zavoda za odškodninsko odgovornost delodajalca sprejemljiv, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti, v primerih, ko pa je vzrok za poškodbo na strani delavca, ali v primerih manjše malomarnosti pa ne. Obstoječa rešitev je obstajala že v preteklosti. To ne pomeni, da delavec izgubi zahtevek proti delodajalcu za povrnitev celotne odškodnine, pomeni pa, da Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje od delodajalca zahteva regres za odškodnino samo, če je poškodba pri delu ali poklicne bolezni nastala zaradi delodajalčevega naklepa ali velike malomarnosti. Zakon v ničemer ne posega v delavčeve pravice do popolne odškodnine in ne vpliva na višino prejemkov, ki jih delavec dobi iz zavarovanja zaradi poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, zato bomo zakon, ki zgolj razbremenjuje delodajalca na račun Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev, zanjo mag. Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav! Pred seboj imamo predlog zakona, ki nam ga je v poslanske klopi položila Poslanska skupina Nova Slovenija, s prvopodpisanim Matejem Toninom. Gre še za enega v nizu všečnih predlogov, s kakršnimi krščanski demokrati v zadnjem času poskušajo nabirati politične točke. Tudi tokrat gre za predlog, ki se zelo približuje samo eni izmed družbenih skupin, in sicer Nova Slovenija – krščanski demokrati poskušajo uresničiti željo obrtnikom oziroma samostojnim podjetnikom. S spremembami Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju v poglavju, ki se nanaša na povrnitev povzročene škode Zavodu za pokojninsko in invalidsko zavarovanje od tistega, ki je povzročil nastanek invalidnosti, potrebo po tuji pomoči in postrežbi ali smrt zavarovanca, predlagatelj omejuje možnost uveljavljanja odškodninskega zahtevka s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije do delodajalcev zgolj na primere, ko je dogodek s prej povedanimi posledicami nastal namenoma ali zaradi velike malomarnosti. Izvzela oziroma ukinila bi se odgovornost za primer majhne malomarnosti. Poslanke in poslanci Nove Slovenije so prepričani, da sprememba na staro, prejšnjo ureditev pred ZPIZ-2 zasleduje načelo pravičnosti in načelo sorazmernosti, saj hkrati s to spremembo menijo tudi, da je treba za delodajalce nujno znižati tudi sedaj veljaven maksimum zneska odškodnine v regresnih zadevah z okoli 38 tisoč evrov na 15 tisoč 500 evrov. Prepričani so namreč, da visoki odškodninski zahtevki lahko ogrozijo poslovanje ekonomsko šibkejših malih in srednje velikih delodajalcev. Poslanska skupina Desus ugotavlja, da je predlog naših kolegov nesprejemljiv. Žalosti nas, da se ukvarjamo s predlogi zakonov, ki niso dovolj premišljeni in zgolj pavšalno sledijo nekim interesnim lobijem, pri čemer pa lahko povzročijo več škode kot koristi. Povsem jasno je, da predlagane spremembe nasprotujejo pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, pravilom varstva in zdravja pri delu ter obveznostim, ki jih delodajalcem nalagajo predpisi s področja delovnega prava. Oblika krivde po veljavnem Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju sledi splošnim obligacijskim pravilom, pravilom delovnega prava ter predpisom o varnosti in zdravju pri delu. Predvsem ne moremo mimo pravila, da se za osebe, ki opravljajo dejavnost in so delodajalci, zahteva višja skrbnost kot za laične osebe oziroma posameznike. Zato nekritično izenačevanje odgovornosti posameznikov ter delodajalcev tako z vidika oblike krivde kot z vidika omejevanja povračila škode ni primerno, še manj pa pravično. Predlagatelji navajajo, da predlog zakona nima finančnih posledic. To seveda ne drži. Ker se omejuje in oži odškodninska odgovornost delodajalcev in tudi odškodninska odgovornost posameznika do Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, posledično pride tudi do izpada prihodkov zavoda iz tega naslova ter zmanjšanja njegovih sredstev. Seveda je potrebno potem večje sofinanciranje pravic, ki se izplačujejo zavarovancu zaradi delovanja tretje osebe ali pa opustitve izvedbe ukrepov za varnost in zdravje pri delu s strani vseh zavarovancev v okviru solidarnosti ter višjega financiranja v pokojninsko blagajno iz proračuna, saj je država iz le-tega dolžna kriti razliko med prihodki in odhodki zavoda. S predlogom Nove Slovenije se izniči tudi preventivna vloga sistema zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, saj je ta preventivna vloga v tem, da se delodajalce z grožnjo plačila odškodnine zaradi kršitev pravil varnosti in zdravja pri delu odvrača od teh kršitev. V Poslanski skupini Desus lahko ugotovimo le eno – da je cilj predlagane rešitve ekonomska zaščita položaja delodajalcev. Verjetno ni odveč, da spomnim, da je že v izhodišču razmerja delavec : delodajalec treba upoštevati, da je delavec šibkejša stranka. Ne nazadnje se namreč poraja vprašanje, ali je res primerno ob vseh kršitvah delavskih pravic, ki se stopnjujejo celo v kršitve temeljnih človekovih pravic in svoboščin, čemur smo priče praktično vsakodnevno, da bi sedaj popuščali delodajalcem. Poslanska skupina Desus se ne strinja s predlogom zakona, ki so ga vložili poslanski kolegi iz Nove Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Dober dan vsem skupaj, lep pozdrav! Danes obravnavamo še drugega od vsebinsko praktično enakih zakonov, ki se dotikata regresnih zahtevkov. Tako kot prvega v poslanski skupini tudi tega ne bomo podprli iz popolnoma enakih razlogov, ki smo jih podali že v stališču k predlogu novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Tudi s to novelo se poskuša slediti predlogom Obrtno-podjetniške zbornice in enostransko, mimo dogovorov urediti področje odškodninskih zahtevkov na način, da se omeji odškodninska odgovornost delodajalcev. Ti se preko svojih združenj in zbornice zavzemajo za spremembo pravil, po katerih izterjujejo škodo, nastalo namenoma, iz velikih malomarnosti ali zaradi neizvedenih ali pomanjkljivo izvedenih predpisanih ukrepov za varnost ljudi. Delodajalci opozarjajo, da ti zahtevki lahko ogrozijo njihovo poslovanje, in terjajo, da bi si odgovornost pri poškodbah na delu morali deliti delodajalci in zaposleni. Druga stran pa glede na te vsebine izpostavlja, da gre povračilo sredstev, ki so bila izplačana zaradi krivde nekoga drugega v primeru poškodb na delu od delodajalca, ki je kršil ali opustil ukrepe za zagotavljanje varnega dela delavcev, pri čemer dodaja, da regresni zahtevki na nek način celo silijo delodajalce, da skrbijo za delovno okolje in zaščito delavcev pred nevarnostmi. Tako kot Zavod za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije je tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje pristopil k intenzivnemu uveljavljanju in izterjavi ter zahteva povrnitev povzročene škode od delodajalca, če je zavarovalčeva invalidnost, potreba po tuji pomoči in postrežbi ali smrti posledica tega, ker niso bili izvedeni ukrepi za varnost in zdravje pri delu ali drugi ukrepi, predpisani ali odrejeni za varnost ljudi. Nezanemarljivo dejstvo ob vsem tem pa je, da se je za osebe, ki opravljajo dejavnost in so delodajalci, zahteva višja skrbnost kot za laične osebe oziroma posameznike, zato nekritično izenačevanje odgovornosti posameznikov ter delodajalcev tako z vidika oblike krivde kot tudi z vidika omejevanja povračila škode ni primerno. Še manj pa je pravično. Gre za instrument, s katerim se med drugim skuša doseči tudi izboljševanje splošne ravni varnosti in zdravja pri delu na preventiven način. In vnaprejšnje dopuščanje kršitev te zakonodaje ni primerno. Še enkrat poudarjamo, da gre očitno za težko materijo, katere rešitev morajo najti vse vpletene strani na Ekonomsko- socialnem svetu. Morebitni zakonodajni predlog mora biti posledica doseženega širokega soglasja med vsemi deležniki, zato na enostransko spreminjanje zakonodaje in ob odsotnosti dogovora ne pristajamo. Kot že rečeno, glasovali bomo proti, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoča. V Združeni levici bomo glasovali proti. Ta predlog bi zmanjšal zakonsko prisilo za delodajalce, da zagotavljajo varnost in zdravje pri delu. Naše stališče je, da je treba odgovornost delodajalcev za varnost in zdravje delavcev kvečjemu povečati. Ta predlog torej zavračamo. Edina potencialna korist te razprave bi lahko bil preventivni učinek na delodajalce. Številni delodajalci se niti ne zavedajo, da so za kršitve in malomarnost na področju varnosti pri delu ne samo kazensko, ampak tudi odškodninsko odgovorni. Prav je, da jih mi poslanci občasno na to spomnimo. Po našem mnenju s stanjem na tem področju po definiciji nikoli ne bi smeli biti zadovoljni. Posebno pa ne moremo biti zadovoljni v Sloveniji, ker se stanje ne izboljšuje. Iz zadnjega poročila Inšpektorata za delo izhaja, da je bilo v Sloveniji zadnja tri leta povprečno prijavljenih 9 tisoč 509 delovnih nesreč na leto, od tega je bilo 439 težjih. Število lažjih nesreč se v zadnjih letih povečuje. Poleg tega pa je bilo leta 2014 kar triindvajset nesreč s smrtnim izidom, kar je največ od izbruha krize leta 2009. Bilanca je torej po naši oceni negativna. Po oceni Inšpektorata za delo je osnovni problem v nizki varnostni kulturi, kar po domače povedano pomeni, da je ozaveščenost delodajalcev kljub vsem ukrepom premajhna. "Inšpektorat za delo torej ugotavlja, da je treba vzroke nezgod tudi v letu 2014 iskati predvsem v nizki ravni varnostne kulture tako delodajalcev kot tudi delavcev, podcenjevanju tveganj in v nekaterih primerih tudi neizkušenosti delavcev." Ta slednja misel je bila citat. To ugotovitev moramo socialisti dopolniti. Delavec je vedno v podrejenem položaju in ne more organizirati delovnega procesa. Za usposabljanje za varstvo pri delu je tudi zakonsko odgovoren delodajalec. Zato je jasno, da se bo varnost pri delu povečevala samo z aktivnimi prizadevanji delodajalcev. Ti ukrepi povzročajo določene stroške in porabijo nekaj delovnega časa, zato se jim delodajalci izogibajo. Torej jih je treba v izvajanje ukrepov prisiliti in odškodninska odgovornost je ena od teh prisil. Predlagatelji trdijo, da ne spreminjajo standardov. Drži. Formalno jih v resnici ne spreminjajo, zmanjšujejo pa prisile, brez katerih se ti standardi ne bi spoštovali v praksi. Praksa pa kaže, da se ti standardi velikokrat ne spoštujejo ali pa se spoštujejo samo formalno. Izdela se neka ocena tveganja, delavcem se pokažejo prosojnice ali pa slajdi o varstvu pri delu in s tem se tudi zgodba zaključi. To seveda ni dovolj in brez prisile na tem področju ni mogoče doseči ničesar. Na tem mestu ne bom ponavljal kritike posameznih ukrepov, ker smo jih podali že v obravnavi predloga novele zakona o zdravstvenem zavarovanju. Bistvo odškodninske odgovornosti, ki jo predlagatelj zmanjšuje, je v ozaveščanju delodajalcev in delavcev, da pri ukrepih za varnost ne sme biti popuščanja. Bistvo odškodninske odgovornosti za lahko malomarnost, ki bi jo predlagatelj kar odpravil, pa je v tem, da delodajalec odpravi tiste nevarnosti, ki se jih ne zaveda, pa bi se jih kot organizator delovnega procesa moral. Noben regresni zahtevek ni odobren na sodišču, če zavod ne dokaže, da je delodajalec opustil dolžno ravnanje. Kot je zadnjič omenil kolega Zorman, je odobren samo 1 % regresnih zahtevkov, ki jih poda zavod. Posebej poudarjam, da je bila odgovornost za lahko malomarnost uvedena z novim pokojninskim zakonom ravno zato, ker je v primeru nesreč pri delu praktično nemogoče dokazati naklepno ravnanje ali namerno opustitev. Če bi zdaj odgovornost za lahko malomarnost odpravili, bi de facto odpravili odškodninsko odgovornost nasploh. Posebej moram opozoriti, da lahka malomarnost ne pomeni, da gre za lažje poškodbe. Ta izraz se nanaša samo na vzrok za poškodbo, posledica pa je lahko tudi težja poškodba ali celo smrt delavca. Ko damo na tehtnico možnost, da gre zaradi regresnega zahtevka neko mikro podjetje v stečaj, in možnost, da z ohranitvijo odškodninske odgovornosti preprečimo neko težjo poškodbo pri delu, je za nas odločitev jasna. Javni interes je, da se zaščiti delavca. In če nek podjetnik zaradi odškodninske odgovornosti ne bo ustanovil podjetja, iz tega v resnici ne bo velike škode. Iz vsega navedenega izhaja, da ta zakon ne rešuje nobenega realnega problema slovenskega gospodarstva. Edini realni učinek te razprave bo širjenje doktrine malega podjetništva, ki je ekonomsko in politično zgrešena, propagira pa jo celoten politični razred, tudi t. i. levica. Zakaj to ni realen problem? V Sloveniji je po zadnjih podatkih 184 tisoč mikro in malih podjetij. Zavod za zdravstveno zavarovanje je lani uveljavil za slabih 1,2 milijona regresnih zahtevkov vseh vrst, ne samo za delodajalce, torej je verjetnost, da bo moralo neko mikro ali malo podjetje plačati odškodnino praktično enaka nič. Od vseh poslovnih tveganj, ki jih prevzemajo nase podjetja, je to zagotovo eno od najmanjših in dejansko ne gre za nikakršen realen problem. Po drugi strani ravno mikro in mala podjetja zaradi pomanjkanja kadrov in sredstev najtežje skrbijo za varnost pri delu. Veliko teh podjetij dela v sektorjih prometa in gradbeništva, kjer je nevarnost za delavce tudi objektivno največja. Tam je tudi največ hujših in smrtnih nesreč. Inšpektorat za delo na žalost ne vodi natančne statistike o tem, v kakšnih podjetjih je največ nesreč, vodi pa statistiko o nesrečah s smrtnim izidom. V letu 2014 se je v velikih podjetjih ponesrečilo pet delavcev, ampak od tega trije v isti kolektivni nesreči. Potem pa so sledili, navajam, bom kar citiral: "Delodajalci z od 10 do 19 zaposlenimi, delodajalci z do 4 zaposlenimi in samostojni podjetniki. Pri vseh teh so se smrtno poškodovali po 3 delavci." Konec citata. Kar želim povedati je, da je varnost delavcev v malih in mikro podjetjih resen problem in zato ne more biti govora o kakršnemkoli popuščanju glede odškodninske odgovornosti. Če dam analogijo s področja varstva okolja in potrošnikov, prodaja kloriranega mesa je v Sloveniji prepovedana za vsa podjetja, za mala podjetja, za kmete tukaj ni nobenih izjem. Neke snovi so prepovedane, prepovedane so za vsa podjetja, ker je pač škoda za zdravje ljudi večja od neposredne koristi, ki jo ima družba od takšnega malega podjetja. Na področju varnosti pri delu je ta javni interes popolnoma enak. Na koncu se moramo opredeli še o kontekstu, se pravi še proti temu vsesplošnemu navdušenju nad malimi podjetji, ki je ena od glavnih parol našega političnega razreda. Vprašati se je treba, kakšno socialno varnost zagotavljajo ta podjetja. Najprej naj spomnim, da so edina kategorija zaposlenih, ki se je po letu 2008 pomnožila, samostojni podjetniki, espeji. Število vseh zaposlenih se je v Sloveniji od leta 2008 zmanjšalo za 11 %, medtem ko se je število samostojnih podjetnikov posameznikov povečalo za celih 20 %. Velika večina espejev, ki se ustanavljajo zadnja leta, nima nobene zveze s podjetništvom in obrtjo. To so prekarni delavci, navidezne zaposlitve, ki so jih naše vlade v zadnjih letih celo subvencionirale. Zato imamo danes že cele panoge, v katerih praktično ni več normalnih zaposlitev. Med temi panogami so tudi medijske hiše. Pred dobrim mesecem nas je Sindikat novinarjev Slovenije seznanil z rezultati inšpekcijskega nadzora v velikih medijskih hišah, ki so porazni. Porazni so ti rezultati. Na 900 normalno zaposlenih pride že 600 zunanjih sodelavcev, ki so večinoma v prikritem delovnem razmerju, čeprav so zaposleni preko agencije oziroma kot espeji. Ta sindikat je Vlado in vse poslanske skupine prosil, naj sprejmejo ukrepe za zaščito prekarnih delavcev. Socialisti smo v ta namen vložili novelo zakona o inšpekciji dela. Ampak o tem bomo razpravljali drugič. Kar želim tu povedati, je naslednje. Z velikim delom malega podjetništva se v resnici skriva prekarnost in proti prekarnosti se je treba boriti, ne pa jo subvencionirati bodisi z denarjem bodisi z zniževanjem standardov za obratovanje. Izmed vseh kategorij podjetij se je od leta 2008 daleč najbolj povečala kategorija mikro podjetij, ki zaposlujejo manj kot 10 oseb. Večina povečanja je, kot rečeno, na račun prisilnih espejev. Med ostalimi je vedno več podjetij nabiralnikov, ki jih premožni posamezniki ustanavljajo za izogibanjem davkom, delodajalci pa za izigravanje delavskih pravic. V Sloveniji je po zadnjih podatkih za skoraj 136 tisoč mikro podjetij z 0 do 1 zaposlenim. V njih je delalo nekaj preko 100 tisoč ljudi, torej je bilo vsaj 35 tisoč teh podjetij brez zaposlenih. To so de facto "kaselc firme", nad katerimi se sedaj zgraža tudi desna opozicija, ampak to je resnica, ki se skriva za parolami o malih podjetjih. To je resnica o malem podjetništvu. Zato v Združeni levici nimamo nobenih iluzij, da bi lahko mikro in mala podjetja rešila socialne in razvojne probleme Slovenije. Predvsem pa se zavedamo, da so gonilo razvoja velika podjetja, točno tista, ki jih naš politični razred že vsaj deset let načrtno uničuje s privatizacijo in slabim upravljanjem. Velik drobni sektor je značilen za nerazvita gospodarstva. Na Finskem v podjetjih z več kot 250 zaposlenimi dela preko pol milijona ljudi, v podjetjih z manj kot 10 zaposlenimi pa samo 350 tisoč. V Avstriji je podobno, 860 tisoč v velikih podjetjih, v mikro firmah samo 685 tisoč. Normalno zdravo razmerje je torej 1,5 : proti 1 ali pa vsaj 1,3 proti 1 v korist velikih podjetij. Sedaj pa se ozrimo na drug konec sveta. V Grčiji je to razmerje obrnjeno, 1,3 milijona zaposlenih dela v mikro firmah, samo 296 tisoč ljudi pa je zaposlenih v velikih podjetjih. Slovenija se po tem kazalcu vedno bolj približuje Grčiji. Leta 2014 je v velikih podjetjih delalo samo še 155 tisoč delavcev, v mikro pa že kar 200 tisoč delavcev. In to ni nikakršen razvoj. Ta drobni sektor tega razvoja ne zagotavlja, akumulacije tudi ne, prav tako ne ponuja dobrih plač. Za ta drobni sektor bodo davki in prispevki za socialno državo vedno previsoki. In ta drobni sektor ne nazadnje tudi ni konkurenčen. Po podatkih iz raziskave SURS iz leta 2012 so velika podjetja v blagovni menjavi s tujino ustvarila 2,6 milijarde presežka. Mala in srednja podjetja pa so ustvarila 3,7 milijarde primanjkljaja. Mislim, da so te številke same dovolj povedne. To ni nikakršen razvoj oziroma to je kvečjemu razvoj v nerazvitost. Do takšne zaustavitve strukture gospodarstva nismo prišli po naključju, ampak z zavestnimi političnimi odločitvami, ki so bile sprejete v Sloveniji in na ravni Evropske unije. Odgovornost političnega razreda za nastalo situacijo in posledice za razvoj je dobro opisal Franček Drenovec, ga bom kar citiral: "Slovenska politična strankarska scena je personalno povsem odlepljena od velikega tehnološko naprednega sektorja. Tiste osebe iz gospodarstva, ki so vključene v politiko in naj bi tu odločale o najbolj kompleksnih makroekonomskih zadevah, so prihajale v tranziciji skoraj brez izjeme iz kakšnih obskurnih, obrobnih delov ekonomije in v veliki večini iz drobnega gospodarstva. V ozadju te deformacije politike je deformacija njene volilne in kadrovske baze, ki jo povzroča deformacija ekonomske baze. Slovenska družba je postala v tranziciji družba drobne, razdrobljene, individualizirane, neintegrirane, nesocializirane, provincialne ekonomije. Ta ekonomska baza je najširše zastopana in najvplivnejše ekonomsko in socialno okolje prebivalstva današnje Slovenije." Konec citata. Ekonomske posledice tega stanja so povečanje strukturne brezposelnosti, izseljevanje izobraženih kadrov, zastoj v investicijah in v razvoju. Ideološke posledice tega se manifestirajo v naraščanju rasizma, homofobije in vseh oblik provincializma. Alternativa temu zaostajanju je samo ena: okrepitev razvojne funkcije države, ustavitev vseh oblik privatizacije na vseh področjih in razvojna politika na ravni države in regij. To politiko pa lahko v praksi uveljavljajo samo organizirani delavci s pritiskom od spodaj navzgor, zato je tudi, mimogrede, treba sprejeti nov zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki smo ga v teh dneh socialisti predstavili vsem poslanskim skupinam. Ker Združeno levico velikokrat slikajo kot stranko, ki ni prijazna obrtnikom, moram na koncu dodati še naslednje. Alternativa, za katero se zavzemamo, je neprijazna do delodajalcev, ki silijo delavce v odpiranje prisilnih espejev. Neprijazna je do tistih, ki odpirajo "kaselc podjetja" za izogibanje davkom in izigravanje delavcev, namesto za opravljanje normalne gospodarske dejavnosti. Ni pa v ničemer neprijazna do malih podjetij in obrtnikov. Socialisti smo vedno pripravljeni podpreti tista mala podjetja, ki jih dušijo monopoli multinacionalk. Zato smo tudi proti transatlantskim sporazumom, kot sta to CETA in TTIP. In zato smo tudi podali pobudo, da se znižajo trošarine za male pivovarje. Če niste opazili, danes v Sloveniji ni več avtonomnega pivovarstva, so samo še podružnice multinacionalk, ki se skrivajo za domače blagovne znamke. Zato smo tudi proti privatizaciji, ker uničuje lokalne dobavne verige, v katerih delajo obrtniki in mala podjetja. Ni naključje, da ima najbolj razvito obrt Nemčija, država z najmočnejšim industrijskim sektorjem v Evropi. To so po našem mnenju ukrepi za razvoj malega gospodarstva, ne pa zmanjševanje odgovornosti za varnost pri delu. Zato je predlog, ki ga imamo pred seboj, neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, državni sekretar, kolegice in kolegi! Krščanski demokrati se v svojem temeljnem programu zavzemamo za vključitev evropskih standardov v našo delovno zakonodajo v zvezi z zagotavljanjem delovnih razmer, delovnega časa, dopustov, varstva pri delu, pogojev za zaposlitev oziroma za prenehanje zaposlitve. Urejanje delovnih razmer, ki presegajo te standarde, pa mora potekati v dialogu med delodajalci in delavci oziroma njihovimi združenji ali sindikati. Država mora več sredstev vložiti v promocijo zdravja na delovnem mestu, za ozaveščanje in informiranje delodajalcev in delavcev, rezultat tega pa bi moralo biti manj nesreč in posledično manj stroškov za zdravljenje oziroma plačilo dajatev iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V Novi Sloveniji podpiramo novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki smo jo vložili v parlamentarno obravnavo. Bistveni dve rešitvi, ki ju novela prinaša, pa sta ureditev področja regresnih zahtevkov Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, tako da delodajalec nosi odškodninsko odgovornost le, če krši predpise s področja varnosti in zdravja pri delu namenoma ali iz velike malomarnosti, ko je vzrok za poškodbo na strani delavca oziroma v primerih manjše malomarnosti pa ne. Druga predlagana rešitev je zakonska omejitev višine zneska odškodnine, in sicer na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Regresni zahtevek Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje do delodajalcev je urejen v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ZPIZ-2. Ureditev je podobna kot ureditev regresnih zahtevkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije do delodajalcev. O njih smo razpravljali pred dvema dnevoma in takrat predlog Nove Slovenije, žal, ni bil sprejet. Težava s področja previsokih in nepredvidljivih regresnih zahtevkov ni od včeraj. Obrtniki in majhni podjetniki že leta opozarjajo nanjo. Dejstvo je, da je trenutna zakonska ureditev in praksa takšna, da ima lahko konkreten delodajalec vzorno urejene interne akte, pravila in izobraževanja delavcev s področja varnosti in zdravja pri delu, tudi delavci so lahko dobro poučeni o vseh teh pravilih, pa se lahko zgodi zaradi neupoštevanja navodil, neuporabe varnostne opreme ali česa drugega delovna nezgoda in v najslabšem primeru lahko malega delodajalca, ki je praviloma tudi ekonomsko šibkejši, doleti tako visok regresni zahtevek Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, da je ogrožen njegov obstoj. Naj posebej opozorimo, da v primeru zaprtja obrti oziroma podjetja ostanejo brez dela in prihodkov vsi, tako delodajalec kot delavec. V primeru samostojnih podjetnikov, ki odgovarjajo z vsem svojim premoženjem, pa so lahko ogrožene celo njihove družine. Drugi bistveni razlog za podporo Nove Slovenije sprejetju zakona pa je dejstvo, da z omejitvijo regresnih zahtevkov na največ 20-kratnik najnižje pokojninske osnove se ureja podlaga za to, da bodo komercialne zavarovalnice motivirane oblikovati zavarovalne produkte. Tega do sedaj ni. Trenutno namreč obrtniki in podjetniki ne morejo zavarovati tveganja za regresne zahtevke pri komercialnih zavarovalnicah. Poslanci Nove Slovenije bomo zato s svojimi glasovi predlog novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju podprli in upamo tudi na podporo koalicije.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Podobno kot pri obravnavi zadnje novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju bomo danes v okviru novele Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju razpravljali o regresnih zahtevkih, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost delodajalca, ko pride do poškodbe pri delu ali poklicne bolezni zaradi neupoštevanja predpisov s področja varnosti in zdravja pri delu. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje namreč lahko zahteva povrnitev škode od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil invalidnost, telesno okvaro, potrebo po tuji pomoči in postrežbi ali smrt zavarovanca. Predlagatelj novele predlaga, da se v tem primeru izključi odgovornost delodajalca, če gre za lažjo malomarnost, ter da se višina zneska odškodnine omeji navzgor na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Veljavna ureditev pokojninskega in invalidskega zavarovanja vključuje tako odgovornost za povzročeno škodo iz velike malomarnosti kot tudi navadne malomarnosti. Oblika krivde je določena skladno s 35. členom Obligacijskega zakonika. Od povzročitelja škode zahteva, da izkaže, da je pri svojem ravnanju, s katerim je bila povzročena škoda, deloval s posebno skrbnostjo. Krivda je urejena skladno z določili Obligacijskega zakonika in se domneva, da povzročitelj velja za krivega, če se ne dokaže, da je škoda nastala brez njegove krivde, pri čemer se domneva zgolj lažja oblika krivde, torej navadna malomarnost. Izpostaviti je treba tudi, da že po veljavni ureditvi delodajalec za škodo ne odgovarja, ko je odgovornost v celoti na strani delavca, saj je predpogoj za odškodninsko odgovornost delodajalca tudi vzročna zveza med nedopustnim ravnanjem oziroma protipravno opustitvijo in nastankom škode. V noveli je izpostavljen tudi poseben položaj samostojnih podjetnikov, ki za obveznosti iz naslova poslovanja odgovarjajo z vsem svojim osebnim premoženjem. Pri tem moramo izpostaviti, da pri odškodninski odgovornosti delodajalca ne smemo delati razlik med delodajalci glede na pravnoorganizacijsko obliko. Zaradi spoštovanja do vseh, ki se odločijo za podjetniško pot, ustvarjajo dodano vrednost v naši družbi ter priložnosti za zaposlene in se ravnajo po predpisih s področja varnosti in zdravja pri delu, ne smemo in ne moremo pristati na diskurz, s katerim bomo zmotno prepričevali javnost, da veljavni predpisi na področju zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu ogrožajo poslovanje poslovnih subjektov. Zakon o varnosti in zdravju pri delu določa minimalne standarde, ki jih morajo vsi delodajalci zagotoviti in ne rangira standardov po neki prioritetni listi. Vsi standardi so enako pomembni, vse dolžnosti delodajalca pa so hkrati pravice delavca v zvezi z zagotavljanjem njegove varnosti in zdravja pri delu. Na koncu naj še izpostavim, da se izdatki iz pokojninske in invalidske blagajne, ki nimajo kritja v vplačilih, krijejo s sredstvi iz državnega proračuna. Oženje odgovornosti in predlagana omejitev zneska odškodnine navzgor tako pomenita breme za druge zavarovance. Zaradi navedenega predloga zakona v Poslanski skupini SMC ne bomo in ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj mag. Matej Tonin.
Morda za uvod nekaj obrazložitev. Vem, da imate poslanci ogromno obveznosti in da tisti, ki vas to področje niti ne zanima v detajle, zaupate svojim kolegom in se v podrobnosti niste spuščali. Ampak zaenkrat imamo v Sloveniji narejen takšen sistem, da v primeru, ko se nek delavec poškoduje pri nekem delu oziroma pri nekem delodajalcu, odide na zdravljenje v slovenske bolnišnice, in to zdravljenje pokrije naša slovenska zdravstvena blagajna. Do tukaj vse jasno in prav. Od tu dalje pa ima ta zdravstvena blagajna pravico terjati povračilo tega denarja, ki ga je namenila za zdravljenje tega delavca, od delodajalca v primeru, da ta delodajalec ni ustrezno poskrbel za ukrepe pri varnosti pri delu. Tudi do sem se vsi strinjamo. In mi teh bistvenih razmerij ne rušimo. Mi samo delamo poslovno okolje in celoten sistem nekoliko bolj življenjski. Jaz še enkrat poudarjam, da za primere nesreč je še vedno v vsakem primeru odgovoren delodajalec in more delodajalec tudi za te stvari plačati. Seveda pa je vse treba postaviti v neke razumne okvirje. Poglejte, delodajalci danes pri plačah plačujejo 0,53 % plače za primer poškodb in bolezni pri delu. Letno ta zdravstvena blagajna iz tega naslova od delodajalcev zbere med sedemdeset in osemdeset milijoni evrov. To je kar zajetna količina denarja. Kaj pa je predlog Nove Slovenije? Mi predlagamo, da je za naklep, da je za hudo malomarnost pri varstvu pri delu odgovoren delodajalec, in je prav, da škodo tudi povrne, omejimo pa povračilo te škode na dvajsetkratnik minimalne pokojninske osnove. Ko je kolega iz Združene levice razpravljal, češ, kako zmanjšujemo prisilo. Jaz ne vem v kakšnem svetu oni živijo, ampak v tem zakonu, ki smo ga mi predlagali, piše, da je delodajalec v primeru večje malomarnosti odgovoren za zdravljenje svojega delavca v višini 15 tisoč evrov. Govorim zdaj o konkretnih nominalnih zneskih. Okvirno 15 tisoč evrov, 20-kratnik minimalne pokojninske osnove. Tisti, ki odkimujete, pomnožite 20-kratnik krat minimalna pokojninska osnova in pridete tam nekje. Kdor trdi, da je 15 tisoč evrov nepomembna ali nesmiselna brezvezna prisila, jaz ne vem, kje živi. Ampak verjamem pa, da za vsakega majhnega delodajalca je 15 tisoč evrov velika kazen. Pa še toliko, da vam povem, če greste prebrat interne akte zdravstvene blagajne, boste ugotovili, da oni ta limit postavljajo, mislim da na 50-kratniku minimalne pokojninske osnove. Tudi če zakon tega od njih ne zahteva, si je zavarovalnica sama postavila neko osnovo. Torej če grem zdaj postopoma. V tem zakonu, ki smo ga predlagali, govorimo o naslednjem. Če gre za manjšo malomarnost, se to zdravljenje pokrije iz tistega, kar delodajalci plačujejo v sklad in se nabere od 70 do 80 milijonov evrov. Če pa gre za večjo malomarnost, pa plača delodajalec. Jaz sem resnično šokiran, kako nekateri zgolj po predlagateljih ocenjujete zakone in kako pri teh zadevah ideološko nastopate. Gospod Tabaković zmiguje, da to ni res. Bom poskušal biti konkreten. Ali se strinjamo s tem, da imajo v Avstriji in v Nemčiji recimo relativno ustrezno urejeno delovnopravno zakonodajo in da je v Avstriji in v Nemčiji za delavce primerno poskrbljeno? Če kdo misli, da ne, potem naj dvigne roke. Jaz nobene roke ne vidim, ker tudi sam verjamem, da sta to sistema, ki sta relativno ugodna za delavce, da za njih primerno poskrbita. In kaj mi s tem zakonom, ki smo ga danes predložili, predlagamo? Da zgolj uveljavimo standarde, ki jih imajo v Avstriji in v Nemčiji. Gospa Jasna Murgel, vi večkrat s svojo gestikulacijo kažete svoje nestrinjanje, ampak če bi si prebrali ta zakon, ki smo ga spisali, bi na deveti strani pri obrazložitvah lahko prebrali, da praktično gre za isto ureditev, ki jo imajo v Nemčiji in Avstriji. Jaz bi vse tiste glavne nasprotnike in protagoniste, ki trdite, kako se zadeva zdaj poslabšuje zaradi tega našega zakona, da poveste, kje je pa zdaj zadeva tako slabo urejena v nam primerljivih državah, za katere se strinjamo, da imajo to področje ustrezno urejeno. Mi v ničemer ne zmanjšujemo standardov pri varstvu pri delu. Z ničemer se ne dotikamo tega, da bi delodajalcem zmanjševali predpise in standarde, ki so jih dolžni svojim delavcem zagotoviti pri delu. Niti ne izenačujemo odgovornosti, tako kot ste nekateri v svojih stališčih govorili. Še vedno je bistvena odgovornost na delodajalcu. Seveda pa postavljamo neke razumne okvire. Če govorimo konkretno, da bodo državljani vedeli, o kakšnih zneskih se pogovarjamo. Zdravstvena blagajna je od podjetnikov, zlasti malih, izterjala za milijon 200 tisoč evrov refundacij. Za zdravstveno blagajno oziroma za državo to ne predstavlja pomembno velik znesek, za vse te majhne delodajalce pa to lahko v veliki meri pomeni propad oziroma vsaj bistveno zmanjšanje njihovih dejavnosti. Če bi vsi tisti, ki to stvar problematizirate, se zavedali, da vsi ti ljudje plačujejo tudi davke in na takšen način prispevajo v državno blagajno, potem bi morda nekoliko drugače o vsej stvari razmišljali. No, ta je bila pa cvetka od Združena levice, ko je rekel, da ta zakon ne rešuje nobenega realnega problema. Jaz ne vem, očitno resnično živimo v dveh svetovih oziroma na dveh planetih.Obrtna zbornica Slovenije v vseh svojih programskih dokumentih to izpostavlja, to problematizira, govorijo, da bodo zaradi tega protestirali in podobno, imajo več kot 35 tisoč članov, in to za njih predstavlja temeljni problem. Kolega iz Združene levice pravi, da to ni problem, to ne rešuje, pač denar raste na drevesu in mi lahko vrat podjetnikom in malim obrtnikom zavijemo do konca, pač kar bo, pa bo. Če se bo iz tistega ven še kaj pocedilo, v redu, če ne, pa ne vem, kaj bo potem. Iskreno bi vas prosil, da vsaj v današnji razpravi pošteno uporabljate in govorite o odločbah, ki smo jih zapisali. Ne govoriti, da zmanjšujemo standarde varstva pri delu, da zmanjšujemo prisilo in podobne stvari. Upam, da tudi če boste vse ostale stvari pokritizirali, da boste vsaj to priznali, da si boste pogledali pri zakonu primerjalni pregled, to je sestavni del vsakega zakonskega predloga, ko moraš na začetku napisati primerjalni pregled z drugimi državami. Vsaj to si preberite in boste na koncu ugotovili, da dejansko mi želimo uveljaviti iste stvari, ki jih imajo na severu, kot sem rekel Avstrija, Nemčija. Želimo na nek način izboljšati naše poslovno okolje. Veliko raje imam, bom miren in bom rekel, "v redu, danes se dol usedem, privarčujemo najmanj tri ure časa", da koalicija pošteno pove, da zaradi tega, ker je to predlagala Nova Slovenija, tega ne podpirajo, da bodo pripravili svoj zakon in ga prinesli v parlament čez dva, tri mesece. Jaz bom rekel, hvala lepa koalicija. Usedel se bom dol, zaključil z debato in bomo vsaj tri ure privarčevali. Ne pa iz petnih žil vleči argumente, ki dejansko ne držijo.
Hvala lepa. Replike ne morete imeti, ker še niste razpravljali. Proceduralno ima gospod Jan Škoberne.
Spoštovana gospa podpredsednica, jaz bi vas prijazno prosil, da kolega predlagatelja obvestite, da koalicija, vsaj po tem, kar sem slišal, nikakor ne zavrača in ni naklonjena predlogu tega zakona zato, ker prihaja iz Nove Slovenije, ali zato, ker tega ne bi prebrali. Ker je predlagatelj poslušal in ker ste tudi vi poslušali, mu lahko poveste, da je več kot očitno iz naših uvodnih stališč, da smo zakon prebrali. Da zelo cenimo trud Nove Slovenije, da ob tem, ko ga predlaga, uspe sproducirati tudi bistroume tipa "naključna malomarnost". Zakona ne podpiramo ne zato, ker prihaja iz Nove Slovenije, ampak ker je slab in je v nasprotju s temeljnimi načeli zaščite zaposlenega in v nasprotju z temeljnimi načeli varovanja človekovega dostojanstva pri delu, njegove zdravja in pravic, ki so že dosežene. Menda ne bomo konkurenčnosti delali na tem, da bomo konkurenčni s tistimi, ki pravic zaposlenih ne spoštujejo. Ponovno vas prijazno prosim, da obvestite predlagatelja, da ne zavračamo in nismo nenaklonjeni njegovemu predlogu, ker je njegov, ampak ker je slab. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej bi odgovorila na prvi proceduralni predlog. Pri prvem predlogu je šlo za zlorabo oziroma bila je bolj razprava. Malce bi lahko počakali in bi lahko to povedali. Proceduralno ima besedo gospod Saša Tabaković. Upam, da ne bo šlo za zlorabo postopkovnega.
Hvala za besedo. Kadarkoli sedim v Državnem zboru in se ne strinjam z opozicijo, mi je po navadi večkrat očitano, da izključno ideološko nasprotujem nekim zakonskim predlogom. Kolega Tonin, če se vi sprašujete, kje poslanci živimo, kadar se ne strinjamo z vami, se tudi jaz sprašujem, v katerem paralelnem svetu se nahajate vi. Tako da danes v svojem stališču SMC nikoli se ni ideološko opredeljeval do predlaganega zakona, tako da predsedujočo prosim, da kolega poslanca opozori, kadar problematizira poslance na splošno, naj je pri tem vsaj korektno selektiven. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Tonin.
Podpredsednica, naj se vam najprej zahvalim, ker ste korektni in ste tudi svojega poslanskega kolega opozorili, da je kršil poslovnik in zlorabil proceduralni predlog. Jaz sem vse te svoje razprave, ki sem jih naredil, naredil na podlagi tistega, kar sem slišal. In za mene je bilo neverjetno, da če nekdo prebere, kot trdi kolega iz SD, če prebere naš zakonski predlog, da oblikuje take trditve. Trditve pa so bile, da naš zakon poslabšuje varnost delavcev na delu, da naš predlog poslabšuje prisilo delodajalcu, da zagotovi določene ukrepe za večjo varnost delavcev, in da ne rešuje realnih problemov. To so bile vsaj tri bistvene stvari, ki so mene zelo zmotile, ker če bi striktno pa natančno prebrali naš zakonski predlog, bi vam bilo lahko jasno, da to ni res. In če to ni res, potem jaz lahko iščem razloge za nasprotovanje zgolj v nekih drugih argumentih, o katerih sem govoril. Pa bom citiral, zakon bom bral, četrta stran, kjer piše o primeru Avstrije, in to tudi mi želimo uvesti v Slovenijo. "Če je pri dogodku šlo za manjšo malomarnost, nosilec zavarovanja, socialnega zavarovanja nima pravice zahtevati nadomestila izplačil." To piše v primerjalnem pregledu. In še enkrat poudarjam, mi želimo model, kot ga imajo na severu, kjer očitno deluje, uveljaviti tudi v Sloveniji. In še enkrat bom poudaril, ker ste nekateri preslišali, da ne gre za izenačitev odgovornosti. Gre za še vedno jasno odgovornost delodajalca. Gre samo za to, da se od njega zahteva različna višina plačil glede na to, za kakšno malomarnost je šlo. Sedaj bom pa še bolj konkreten poskušal biti. Če gre za neko gradbeno podjetje, kjer delodajalec zagotovi svojemu delavcu delovno čelado, pa jo ta delavec z ne vem kakšnih razlogov na gradbišče ne vzame in je niti na gradbišču ne nosi, pa se poškoduje – kaj je potem ? Ko pa gre za primer, ko nek delodajalec zavestno krši vse predpise pri varnosti ob delu, tam pa ni milosti, in to stvar bi rad jasno podčrtal, da če pa nekdo zavestno, naklepno ne zagotavlja svojim delavcem določene stopnje varnosti pri delu, potem je pa zadeva jasna, da ga je treba kaznovati. Ampak poglejte, vsi ti ljudje, ki so se obrnili na nas, verjetno so se tudi na vas, imajo konkretne primere in razloge. Ne vem, pokličite, imate še čas tekom današnje razprave, na primer na Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije, kjer vam bodo lahko povedali, če meni ne verjamete, ker očitno pač moji argumentaciji ne verjamete, poslušajte vsaj njih. Povedali vam bodo nekaj konkretnih primerov, ko ne gre, da bi bili delavci ali pa delodajalci baraboni, da bi neko stvar namerno tako povzročili, ampak je šlo za splet nesrečnih okoliščin, ki so pripeljale do precej hudih poškodb. Za takšne primere mi želimo narediti ustrezen zakonodajni okvir, ki bo zagotovil varnost delavcem in na nek način omogočil delodajalcem predvidljivo delovno okolje.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se gospod Jan Škoberne, za njim pa gospod Miha Kordiš.
Ne morem pristati na to, da omenjeni zakon pomeni zmanjšanje varstva standardov pri delu. Mi imamo za vsako stroko, za vsakega obrtnika tudi področne zakone, ki urejajo varnost. Če se ukvarjajo z različno vrsto obrti, če se ukvarjajo z mehanično delavnico, imajo kup nekih zakonov, ki urejajo varstvo pri delu in tudi odgovorno ravnanje do okolja in je en del tudi zapisan v Zakonu o varstvu okolja. Potem imamo tudi Zakon o varstvu pri delu, ki ga morajo vsi izpolnjevati, potem imamo delovnopravno zakonodajo. Se pravi, vsak zakon mora obrtnik spoštovati. Naš zakon ne posega v nobenega od teh zakonov, ki urejajo njegovo poslovanje, da je poslovanje po črki zakona. Je pa res, da bi omenjeni zakon spodbudil zavarovalnice, da bi naredile dodatna zavarovanja, dodatne produkte, ki bi omogočali podjetnikom lažje delovanje in bi vsak lahko, če bi imel to možnost, zavaroval svoje delavcev pri komercialnih zavarovalnicah. Ampak ker mi nimamo ustrezno urejene zakonodaje, zavarovalnice ne dajo takšnega produkta zavarovanj na trg. Nihče od vas se ne vpraša, zakaj ne. Tudi državna zavarovalnica Triglav nima takšnega produkta. Boste rekli, ja, verjetno ni zanimanja. Zanimanje je. Vsaj 35 tisoč samostojnih podjetnikov bi imelo zanimanje za takšno vrsto zavarovanja, ampak ker nimamo ustrezno urejene področne zakonodaje na tem področju, zavarovalnice takšnega produkta ne naredijo. Danes med razpravo ali pri stališčih so bile res neke cvetke, ki dejansko so šle tudi izven okvira današnjega predloga zakona. Krščanski demokrati vedno poudarjamo, da je največja socialna varnost in najboljša socialna politika dobro plačano delovno mesto. V Sloveniji takšna mesta zagotavljajo mali in srednji obrtniki ter podjetniki. Da je tako, bi verjetno lahko prikimal marsikdo. Ampak zakaj velike firme niso tako dobri zaposlovalci? Nekateri rečete, velika podjetja, veliko število zaposlenih bo rešilo to Slovenijo. Jaz si želim srčno, da bi bilo tako. Ampak dragi moji poslanski kolegi, koliko sami pripomoremo, da bi takšna velika slovenska podjetja živela? Danes sem pogledala, kdo je obut v čevlje slovenskega proizvajalca. Ravno tisti, ki trdite, da takšna podjetja morajo obstati, žal, kakor sem videla, ni bilo temu tako. Mi sami bomo lahko rešili slovenska velika podjetja! Tudi kdo od vas je delal v takšnem podjetju, da bi mu bil lahko zvest. Mislim, da je tukaj potrebno tudi vprašanje lastne vesti in lastne odgovornosti do slovenskih podjetij. Če tega imamo, potem imamo tudi lastno odgovornost do te države in da vsi delamo pošteno in da nima nihče poleg poslanskega mandata še kakšno petinsko pogodbo. Ker ravno to je bilo rečeno, da najslabši so tisti, ko je en zaposlen ali pa ima espe enega ali do pet zaposlenih. To so najslabši, je bilo danes rečeno, lepo vas prosim! Temu ne morem prikimati, ker se vsak trudi, da bi preživel. Vsak se trudi, da bi preživel! In se mi zdi zelo izkrivljeno, da imajo nekateri potem še poleg vsega tega še kakšen espe ali pa še kakšno podjetje, potem pa govorijo proti podjetnikom. Vsak se trudi, da bi preživel. Tako se trudi tudi samostojni podjetnik, da bi preživel sebe in svojo družino. Neurejenost na tem področju pri pokojninskih zahtevkih. Dva dni nazaj smo razpravljali o zdravstvenem zavarovanju, tukaj pa danes govorimo o pokojninskem zavarovanju. Če pride do poškodbe iz malomarnosti, manjše malomarnosti, tega samostojnega podjetnika bremeni tudi invalidska odškodnina, invalidska škoda za tega delavca. Nihče si ne želi, da bi bil invalid, da ne govorim še kaj hujšega, ker je zame človekovo življenje neprecenljivo. In ta invalidnost zdaj bremeni tudi delodajalca ves čas, dokler opravlja svojo dejavnost oziroma ga tudi lahko spravi na kant, v stečaj, v zaprtje. In ker je samostojni podjetnik, odgovarja z vsem svojim premoženjem, in zaradi ene take nezgode lahko pride ob vse premoženje in imamo zelo veliko socialno stisko njega samega in tudi njegove družine, ki je odvisna od tega dohodka. V tej državi je veliko denarja za vse. Ne za vse. Za samostojne podjetnike in obrtnike ne. Ampak za odškodnine, za poroštva TEŠ 6, davkoplačevalci odprite denarnice, za državna poroštva za gozdove, odprite denarnice, poroštva za HSE, odprite denarnice, pa še bi lahko naštevala, Cukrarna Ormož, odprite denarnice. To bo šlo zdaj vse iz davkoplačevalskih. Dva dni nazaj sem poslušala, da teh zahtevkov je samo za 1,2 milijona. Seveda, samo za 1,2 milijona. Saj res, kaj je to v primerjavi z 9 milijonov tožbe, ki jo bo morala Slovenija dati. To bi zadostovalo skoraj za 7, 8 let za neko varnost samostojnih podjetnikov in zaposlenih pri njih. Da je potrebna ureditev na tem področju, se zaveda tudi ministrstvo. Ampak verjetno zaradi nasprotovanja podjetništvu se že toliko let to ne uredi. Ker ta zadeva je pereča že kar nekaj let. In se res sprašujemo, zakaj ne. Ko vprašamo, zakaj ne, ko bo nekdo vprašal, zakaj se to ni uredilo, bo odgovor, ker ni nihče predlagal. Najlažje je potem reči, da nihče ni predlagal, da je treba te zadeve urediti in da se zadeve pustijo, da tečejo same od sebe, saj za tistega malega človeka, ki ga to dejansko zadeva ali pa ki tam nekje živi na podeželju, nihče ne ve, za njegovo stisko, stisko njegove družine, njegovih otrok tudi ne. Jaz mislim, da bi morala Vlada ali pa predstavniki ministrstva biti veseli, da se je zadeva na tem področju premaknila naprej in da smo vas obvestili, da je skrajni čas, da se zadeve uredijo, da vendarle lahko postanejo naši podjetniki in samostojni obrtniki konkurenčni na globalnem trgu in da se razbremenijo tega bremena. Ker vsak si želi razvoja, vsak si želi ljudi zaposlovati, ampak jaz vam povem, da je ta riziko pri določenih vrstah obrtnikov, samostojnih podjetnikov prevelik, da bi se šel lahko obrti in podjetništva. Tako posredno država resnično duši tiste male, zdrave celice, ki dejansko se same znajdejo na trgu, da preživijo, da znajo tržiti, da se razvijajo. In se mi zdi, da je to nazadovanje države. Trenutna situacija v državi je odraz tega vsega stanja in se mi zdi, da je to največja škoda.
Hvala lepa. Predlagatelj mag. Matej Tonin, beseda je vaša.
Javil sem se zato, ker bosta za mano dva najbolj borbena današnja poslanca, in bi jima rad nekaj navrgel za razpravo, kako to komentirati. Spet zelo natančen primer, kaj mi predlagamo, pa bog ne daj, da bi se to zgodilo, govorim hipotetičen primer. Imate mladega delavca, starega 25 let, ki je kovinostrugar, dela na nekem stroju in slučajno se zaradi spleta okoliščin zgodi, da mu v oko prileti neka špena ali nek opilek tega in ta mladi človek pri 25 letih oslepi. Seveda delodajalec bo kriv, ker mu ni zagotovil ustrezno zaščito z očali in tako naprej, ampak ta mladi delavec bo šel pri 25 letih invalidsko v pokoj. In ker mu delodajalec ni zagotovil ustreznih očal, bo ta delodajalec od njegovega 25. leta plačeval invalidsko pokojnino, država lahko ta denar od njega zahteva. Predstavljajte si, kakšno je to tveganje za nekega podjetnika. Mi bi te zadeve želeli zgolj omejiti. Vam bom dal konkreten primer, recimo prevoz potnikov. Tudi v prometnih nesrečah je lahko splet okoliščin takšen, da nekdo oslepi. In ker oslepi, se invalidsko upokoji. Ampak za primer prevoza potnikov so zadeve urejene. Tam lastnik prevoznega podjetja za tega delavca ne bo celo življenje plačeval oziroma za njega odgovarjal. Ko pa gre za majhnega obrtnika in podjetnika, pa vi želite, da mu to naložimo. In tudi zaradi tega obrtna zbornica piše med drugim, da je ta zadeva problematična tudi z vidika ustavnega načela enakosti, da mali podjetniki v primerjavi z drugimi niso v enakem položaju. To je recimo zdaj čisto konkreten primer, ki ga želimo rešiti na dostojen način, vi pa pravite, da je to vse brez zveze in nesmiselno in ne vem kaj še vse.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravi naj se gospod Miha Kordiš, za njim gospod Jožef Horvat.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Zdi se mi odlično, da je kolega Tonin izpostavil konkreten primer, o katerem se lahko pogovorimo. Kdaj pride v poštev regresni zahtevek, kdaj mora delodajalec zavarovalnici povrniti strošek, ki je nastal zaradi delovne nesreče? Kadar ni upošteval pravil varstva pri delu, kadar je opustil dolžno ravnanje zaščite zaposlenega, kadar ni upošteval pravil o tem, kdo in kako lahko stopi na gradbišče. Sam sem v svojih dijaških in študentskih letih pogosto delal počitniško tudi na gradbiščih, pa vem, da pri dobrih delodajalcih in odgovornih vodjih projektov na gradbišče ni mogoče brez ustrezne opreme, brez ustreznih zaščitnih rokavic, brez čelade, brez čevljev. Ne morem vam očitati, če tega niste doživeli. Ne morem si pa dovoliti, da postavljate tezo, da je problematično zdaj to, da je treba pokriti strošek invalidnosti nekoga, ki je nastala zato, ker je nekdo opustil dolžno ravnanje, da mu prepreči vstop v nevaren prostor brez zaščitnih očal. Ja, pa menda je normalno v tej državi, da bomo rekli, na gradbišče, ob stroj, ki je nevaren, je treba zaposlenega postaviti tako, da mu je omogočeno varno delo. Ne, da rečemo, ja, je pač brez očal, bo pač slep, bog pomagaj, kajne. Krščanski demokrati to lahko rečete, mi živimo pač v laičnem svetu in moramo ugotoviti, kako bomo človeku tudi mimo božje volje pomagali. In del tega je zavarovalni sistem, je tudi invalidska pokojnina. Ampak če vi rečete, zdaj pa nihče ne želi zavarovati od komercialnih zavarovalnic odgovornosti delodajalca za to, da ni poskrbel za nekaj, kar je po zakonu dolžan. To je enako, kot če hočete prisiliti mojega zavarovalnega agenta, da zavaruje mojo hišo proti požaru in me potem ne terja, ker sem jo sam požgal – da me ne terja, ker sem sam povzročil požar. Ja, pa saj nisem zavaroval hiše zato, da jo bom potem požgal in vzel odškodnino. To je zavarovalna goljufija povsod v normalnih državah, tudi Slovenija se šteje med te. In iskreno, kolega Tonin, vas izjemno cenim in ne razumem, od kod vlečete te logične zaključke in pravne nesmisle, ki izhajajo iz vašega predloga. Mogoče ga vi niste dobro prebrali, pa smo ga mi bolje prebrali in razumemo, kaj to pomeni. Pravite, da boste samo omejili odškodnino, ki jo je dolžan delodajalec poravnati v primeru, da je sam odgovoren za nastanek nesreče. Ali boste omejili tudi invalidnost, ki lahko nastane? Se pravi, delodajalec bo dolžan pokriti do 15 tisoč evrov stroška, ki je nastal z invalidnostjo, nekdo bo pa celo življenje stoodstotni invalid, to je pa njegov problem. Bog pomagaj, bi rekli, če razumem, ali kaj?! Pa seveda nihče od nas tu tega ne more sprejeti. In zakaj bi to počeli? Da bodo podjetja bolj konkurenčna, govorite. Mislim, konkurenčna na čem? Da bodo tekmovala, kdo bo imel slabši standard zaščite zaposlenih? Da bomo dovolili malo malomarnost? Pa naj bo brez očal, boš pač oslepel, če se zgodi – nič hudega! Ampak ta, ki ne bo zagotovil očal, ta, ki ne bo ustrezno skrbel, bo cenejši od tistega, ki bo to počel, od tistega dobrega delodajalca, ki danes že to počne. Lahko greva skupaj čez Gorenje pa vas bo tam varnostni inženir peljal, boste videli, kako strogi so ukrepi tam in kako hitro se tam lahko zgodi, da te pospremijo ven, če misliš neupoštevati ustreznih standardov varnosti pri delu – bom počakal, da se pogovorita, ker se mi zdi pomembno, da poslušate mojo razpravo. Hvala. Delitev odgovornosti med delavcem in delodajalcem že danes obstaja. Prej vam je to kolega Tabaković tudi zelo dobro povedal. Če je zaposleni sam odgovoren za povzročitev nesreče, se seveda jasno ve, kdo bo nosil to breme. Da bi pa mi omejevali odgovornost delodajalca za povzročitev 100-odstotne invalidnosti, zato ker pač – joj, naključna malomarnost. Na gradbišču ni naključne malomarnosti! Ne moreš naključno nepostaviti varovalnega odra, ko delaš fasado. Lahko ga postaviš, lahko ga pa ne. [[oglašanje iz dvorane]] Točno to, kolegica Iva. Saj veste, saj ni težko! Ne razumem pa, kako ste potem prišli na ta predlog, ki ga imate tukaj, če je vse jasno. In še nazadnje, izpostavljeno je bilo, da moramo biti konkurenčni globalno. V najuspešnejših industrijskih državah, tudi v Združenih državah Amerike, v panogah, ki so industrijsko najmočnejše, so sindikati z lastniki kapitala in delodajalci dosegli dogovore o tem, kaj so standardi. Me prav zanima, če vam bo uspelo. Lahko naredite tudi eksperiment za Nemčijo ali Avstrijo, ki vam je tako ljuba, ali boste uspeli priti na gradbišče brez čelade. Se usedeva, zapeljeva čez Karavanke, pa greva pogledat v Avstrijo, ki mi jo dajete, in nam, za primer, ali bova lahko midva kot dva poslanca prišla na gradbišče, kjer se zahteva čelada, brez čelada. Greva, se kar odpeljeva! Dajmo narediti socialni eksperiment! In še enkrat, kolega Tonin. Izjemno cenim vas, izjemno cenim vašo krščansko stranko, četudi je logika demokratičnosti in božje nadvlade nekako skregana sama s sabo, ampak vašega predloga ne bom zavrnil, zato ker prihaja iz vaše strani, ampak zato ker je slab, ker je skregan z logiko in ker mu manjka nekaj, kar vi pogosto uporabljate v svojih diskurzih – zdrave pameti. To je to, da če si nekomu škodo povzročil, mu je to treba pravično tudi povrniti in ne, ne da se zavarovati hiše pred požarom, ki sem ga zanetil sam. To je ali goljufija ali pa kaznivo dejanje. Če vam je kaj lažje po teh mojih ilustracijah, sicer pa verjamem, da vam bo kakšno koristno dal še kolega Kordiš. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, mag. Matej Tonin.
Kolega Škoberne, pač treba vam je priznati, da ste retorično sposoben poslanec, da spretno sprevračate besede. Lahko rečem, da mi je bila vaša razprava celo všeč, z izjemo tistega, ker pač pripeljete notri neke krščanske zadeve s konotacijo, ki je seveda negativna. Ampak to je vaša stvar, jaz vam tega ne zamerim. Kje sprevračate besede? Da želite ta naš predlog zakona, pa to mojo razpravo, prikazati, češ da odslej, če bi bil ta zakon sprejet ali da je moja argumentacija taka, da pa mi toleriramo malomarnost in da celo želimo, če nekdo ne spoštuje pravil iger, da to nekdo drug plača. Daleč od tega! To ni res. Kolega Škoberne, to ni res! Zelo dobro me poslušajte. Delodajalci plačujejo za primer poškodbe in bolezni pri delu 0,53 % pri plačah. Po podatkih, ki smo jih dobili s strani Vlade, se na leto nabere med 70 in 80 milijonov evrov. Se pravi, gre za neko solidarnost, gre za neko zavarovanje, ko ti vsak mesec plačuješ nek denar za primer poškodb in bolezni pri delu. Ta denar država ima in to ne kar nekje iz lufta, ampak ta denar je dobila iz gospodarstva, od plač se plačuje prispevek in iz tega naslova se zbere med 70 in 80 milijoni evrov. Naš predlog je, da ko gre za manjšo malomarnost, naj se ta škoda in ti problemi plačujejo iz tega sklada. Ko pa gre za večjo malomarnost, je pa prav, da odgovarja delodajalec. Gospod Škoberne, mi se tukaj strinjamo z vami. Če nekdo zavestno malomarno krši predpise pri delu, je prav, da plača in bo moral plačati, če bo država terjala od njega, vsaj 15 tisoč evrov. Pravilno je to. Ampak govorimo pa tudi o tem, da pa nekje so pa neke meje. Ne moreš ti zaradi spleta nesrečnih okoliščin pa neko podjetje potopiti. Vi ste popolnoma banalizirali moj problem in s čelado in z očali. Lahko nek delodajalec vse to zagotovi, naredi, priskrbi, pa se še vedno dogajajo življenjski primeri, ko se ta stvar ne uporablja in se zgodijo nesreče. Poglejte, Obrtno-podjetniška zbornica je predstavila primere, ko so bili delodajalci kaznovani zaradi tega, ker na delovnem mestu niso imeli ustreznih napisov in nekih ograj. Dobro, tukaj pa je točka, kjer se midva razlikujeva. Moja trditev je, da če je nek delodajalec pozabil na delovni stroj nalepiti nek napis, ga ne bi kaznoval do te mere, da bi morali podjetje zapreti, vi pa pravite, če je to nesrečo povzročil, je to malomarnost, in če je treba, je to treba tudi storiti. Edino tukaj se pa midva razlikujeva. In še, ko govorite, češ kako se bodo vse stvari poslabšale v Sloveniji. Še enkrat, ne morem razumeti vaše argumentacije, če države, po katerih se mi zgledujemo in v številnih razpravah zaradi njihovega sindikalnega delovanja, če želite, ali pa zaradi njihovih že tradicionalnih delavskih pravic skozi stoletja, ki so se oblikovala na primer v Avstriji in v Nemčiji, da imajo tam delavci zelo visoko zaščito in sedaj, ko mi predlagamo iste koncepte, iste rešitve, nam vi očitate, da mi poslabšujemo varnost. Naj razume, kdor more!
Replika gospod Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsednik. Kolega Tonin, midva sva si v mnogočem drugem zelo različna, ne samo po političnih stališčih. Recimo po tem, ja, če nekdo pozabi, pa je to njegova dolžnost, da tega ne pozabi, na delovni stroj napisati, Pozor, odpiranje ali dotik je smrtno nevaren in zaradi tega pride do odpiranja ali dotika nečesa, kar je smrtno nevarno, ja prijatelj, to je uboj iz malomarnosti lahko – ali pa še kaj drugega! In ojoj, ubogi delodajalec, ki je pozabil znak postaviti, ki ga je dolžen postaviti, Smrtno nevarno. Ne se hecati! Ne se hecati. To se, menda, tudi po vaši logiki ne sme dogajati ali pa ne sme zgoditi. Mogoče pa je razlika med nama v tem, da sem jaz bistveno več za kakšnim strojem stal pa bistveno več na kakšnem gradbišču bil, pa si znam mogoče bolj plastično predstavljati, kako je v kakšni valjarni lahko nevarno, če napotek, sem smeš, tja pa ne smeš, kdo izpusti. Meni je žal. Saj ne bom polemiziral z vami, ker imava bistveno različna gledišča, ampak da me boste pa prepričali, da je O. K., da omejimo odškodnino na 15 tisoč evrov, tudi če je vrednost povzročene škode lahko preko 100, bom podprl tak zakon v trenutku, ko iznajdete način, lahko tudi z božjo pomočjo, kako omejimo tudi invalidnost, ki človeku pri tem nastane. Dokler pa invalidnost, povzročena zaradi malomarnosti ali neukrepanja nekoga, ki je to dolžan narediti,človeku nastane, je pa država dolžna, da najprej pove, da se to mora poravnati, pravično kompenzirati in potem od vseh v delovnem procesu to tudi zahtevati. Zato ker [[…]]Se opravičujem – ja, stvari so lahko banalne. Manjkaj je znak Smrtno nevarno in zato se je zgodila nesreča pri delu s smrtnim izidom. Socialni demokrati take logike pač ne bomo dopustili, je ne bomo podprli in je ne sprejemamo. Hvala lepa, pa bodi to moje zadnje izvajanje, ker vidim, da nima smisla. Hvala.
Besedo ima gospod Miha Kordiš, pripravita naj se gospod Jernej Vrtovec in mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Cela ta današnja razprava s strani predlagatelja je pod nivojem, celo za neoliberalce je ta razprava pod nivojem, porazna. Gre za križarski pohod, za malo podjetništvo, deus vult in tržni fundamentalizem. Ampak preden preidem na vsebinski del svoje razprave, moram korigirati kolega Tabakovića iz koalicije, ki je prej na neki točki trdil, da dodano vrednost ustvarjajo delodajalci. Ni res, dodano vrednost, vso vrednost ustvarja delo, delavci. Delodajalci pa z ustvarjeno vrednostjo potem razpolagajo in kontrolirajo njen tok. Prva stvar, ki mi pade v oči in na katero se moram odzvati, je, da se predlagatelj iz Nove Slovenije neprestano sklicuje na to, da imamo opravka z realnim družbenim problemom. Naj spomnim, lani je Zavod za zdravstveno zavarovanje izplačal samo 1,2 milijona evrov odškodnin, vseh odškodnin, ne samo teh konkretnih, dotičnih. Naš BDP se meri pa v milijardah. Kako hudiča je to realen problem? Naprej, predlagatelj tudi trdi, da s svojim posegom ne znižuje standardov in prisil, ki uvajajo standarde zdravja in varovanja na delu. Ja, pa opravka imamo ravno z zakonom, katerega fora so standardi in prisile za varnost pri delu! S čim se pa potem ukvarjate, kot ravno s temi standardi in s temi prisilami? Najbolj se mi je pa dopadla razprava kolegice Ive Dimic, ki je prišla na plano z izjavo, da so najboljša delovna mesta v malih podjetjih. Mislim, kaj paše v mala podjetja? V ta sektor padejo prisilni espeji, ki, vemo, da ti ljudje v resnici niso nobeni podjetniki, ampak jih večji delodajalci prisilijo, da se zaposlijo kot samostojni podjetniki in delujejo v izjemno mizernih razmerah s slabimi plačili. Potem v sektorju drobnega podjetništva so "kaselc podjetja". In ne nazadnje, kako lahko kvalitetna delovna mesta ustvarja sektor, ki ima v menjavi s tujino za 3,7 milijarde evrov minusa. Če to primerjamo z velikimi podjetji, zelo hitro ugotovimo, kaj je resna razvojna perspektiva. Sektor velikih podjetij po raziskavi Sursa iz leta 2012 pa v menjavi s tujino ustvari za 2,6 milijarde evrov presežka. Ideologija drobnega podjetništva kot razvojnega motorja Slovenije preprosto ne velja, to ne zdrži. Tudi Nemčija ne nazadnje ali pa Avstrija, na katero se predlagatelj tako rad sklicuje, se ni razvila in svoje vodilne vloge v svetu ne ohranja zaradi sektorja malega podjetništva, ampak zaradi velikih sklenjenih industrijskih verig. Šele če neka država premore take verige, ki so zmožne konkurirati v globalu, lahko govorimo, da v državi obstaja kvalitetno okolje za spremljajoče obrtništvo in malo podjetništvo. Nikakor pa ne moremo razvoja drobnega podjetniškega sektorja zagotavljati skozi nižanje varnostnih standardov. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Poglejte, vedno se bom javil takrat, ko boste govorili,da se znižujejo varnostni standardi. Ne, se ne znižujejo! In prosim ne govoriti tega, zaradi tega, ker mi v predpise in zakone, ki urejajo varstvo pri delu, ne posegamo in to kar govorite ne drži. Še odgovor kolegu Škobernetu. Saj veste, ko zmanjka argumentov, potem se sklicujete na božjo voljo in podobne stvari. Mi je všeč, da je velika noč na vas blagodejno vplivala in da vam te stvari več pomenijo. Nimam problema. Vi kot socialni demokrat bi morali temeljno razumeti, kaj je princip solidarnosti, če želite. Vi natančno veste, da v tej državi tudi pod vašim vodstvom je bila solidarnost vedno pomembne koncept. V tem konceptu država poskrbi za svoje ljudi, tudi ko se zadeve niso, bom rekel, 100-odstotno z denarjem pokrite. Lahko se meni zgodi, lahko se vam zgodi, da se bomo zaradi spleta nesrečnih okoliščin invalidsko upokojila čez 5, 10 let in do takrat zagotovo ne bova v ta pokojninski sistem vplača toliko, kot bova morda, če bo življenjska doba dolga, iz njega dobila preko pokojnin. Temu principu se reče solidarnost, da družba kot celota za takšne primere poskrbi. Resnično me motijo primeri, ko zbanalizirate do konca, češ, kako bomo imeli sedaj tukaj Divji zahod, ker se ne bodo nobeni predpisi pri varstvu ob delu upoštevali. Vsakdo bo hodil po gradbišču v kratkih hlačah ali kakorkoli drugače, kot bo želel, nihče ne bo upošteval nobenih zadev. Ne, to ni res! Vsak, verjemite mi, da vsak izmed delodajalcev se maksimalno trudi zagotoviti, vsaj poštenih delodajalcev, se maksimalno trudi zagotoviti svojim delavcem čim boljše pogoje, ampak življenje pa je nepredvidljivo in lahko marsikaj prinese. Prav za take primere jih želimo z zakonom urediti in jih spraviti v neke obvladljive okvirje.
Postopkovno gospod Miha Kordiš.
Najlepšahvala. Predsedujoči, moj postopkovni predlog je, da zadnjega razpravljavca opozorite na to, da naj se ne spreneveda, vsaj ne tako prozorno. Predlagatelji trdijo, da ne spreminjajo nobenih standardov glede na varnost pri delu. Drži, formalno jih ne spreminjajo, zmanjšujejo pa prisile, brez katerih se ti standardi ne bi spoštovali v praksi. To sem zagovarjal in izpostavil že, ko sem predstavljal stališče Združene levice, in da se gre mimo tega v kasnejših razpravah in se manipulira, obrača z besedami, je pač navadno sprenevedanje. To je moj proceduralni predlog.
Mislim, da moram opozoriti oba. Vse to je del razprave, ampak postopkovnih ne uporabljati za to, vi pa ne reagirajte, prosim lepo, na ta način na postopkovne, ker ni prav, da vi reagirate. Tudi v imate postopkovno? Najverjetneje bosta oba zlorabila postopkovno. Običajno se do sedaj nisem nikoli zmotil, ko sem pričakoval, da bo kdo zlorabil postopkovno. Imate postopkovno mag. Matej Tonin.
Gospod predsednik Državnega zbora, oba sva politologa in najbrž vi razumete, da izmenjava mnenj v parlamentu je neka normalna praksa, ki je dovoljena. Vsak se trudi po svojih močeh svoje stališče argumentirati. Čeprav se ne strinjam s svojima kolegoma, jima ne zamerim, imata pravico do svojega stališča. Moj proceduralni predlog je samo to, da bi poslanske kolege, ki morda tega gledajo drugače, ne bom kakšnih bolj grobih besed, opozorili, da je to del normalne parlamentarne prakse, da se lahko tudi ne strinjamo in da je razprava del normalnega procesa.
Absolutno se strinjam, da je razprava del formalnega procesa, vendar prosim, da za to ne zlorabljate, če ni potrebe, poslovnika. Razumel bi, če bi vam zmanjkalo časa, potem bi postopkovno razumel, drugače jih pa ne razumem. Dokler razprava traja, pa jo sam ne mislim omejevati, kot jo do sedaj v celotni praksi še nisem omejil. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec. Pripravita naj se mag. Lilijana Kozlovič in gospa Marinka Levičar.
Spoštovane gospe in gospodje, lep dober dan! Ko govorimo o tako visokih regresnih zahtevkih, kakršne imamo uzakonjene v naši državi, govorimo lahko tudi o nekonkurenčnosti oziroma zmanjševanju konkurenčnosti našega gospodarstva do gospodarstev v naši soseščini in temu je tako. Komu je namenjen naš predlog zakona? Problem, glede na tako visoke regresne zahtevke, je predvsem v tem, da so tisti mali podjetniki, tisti najšibkejši v tej verigi, lahko ogroženi, ogroženi tudi s tem, da ko pride do nesreče oziroma samega izplačila regresnega zahtevka, lahko to privede do bankrota podjetja. To ni v interesu oziroma to ne sme biti v interesu nikogar, ne države, zakonodajalcev, ne vlade, niti ne na drugi strani samih podjetnikov. Posledica tega so novi brezposelni, propad podjetij, družinske tragedije, takšne in drugačne. Zaradi tega je logično, kar smo v Novi Sloveniji predlagali oziroma gre tudi za večjo konkurenčnost, da se zahtevki omogočijo samo za veliko malomarnost ali pa naklep, kajti, ali si vi predstavljate, si vi predstavljate, da lahko za res eno manjšo stvar pride do 10 tisoč in 10 tisoč vrednostni odškodnin, ki jih mora delodajalec plačati. Tukaj se vprašajmo, preden boste pritisnili tipko proti temu zakonu, zakaj komercialne zavarovalnice niso pripravljene sklepati zavarovanj v teh primerih. Zakaj niso zavarovalnice pripravljene poseči v ta prostor? Zaradi tega ker so regresni zahtevki previsoki. To je tisti ključni razlog, to je ta ključni razlog, in s tem obremenjujemo oziroma zmanjšujemo konkurenčnost nobenega drugega kot le naših podjetnikov. Kajti v drugih državah Evropske unije je to bolj blagodejno urejeno. Drugo pa je stvar inšpekcij glede označevanja delovnih strojev, gradbišč. Če nimaš ti pravilno označenega delovnega stroja, kaj je nevarno, kaj ni nevarno, ti še podjetja odpreti ne moreš, ti še delovnega stroja zagnati tako rekoč ne moreš. Tudi na gradbišču dela ne potekajo, če niso ustrezno zavarovana. Se pa strinjamo, da je varnost delavcev eden izmed osnovnih pogojev in da mora biti vse to lepo urejeno, ampak problem ob vsem skupaj je, da smo v Sloveniji, tako kot običajno, bolj papeški od samega papeža. Tako je tudi v tem primeru, ko obremenjujemo, preveč obremenjujemo delodajalce, tako obremenjujemo, da tudi komercialne zavarovalnice v tem primeru niso pripravljene poseči v sam prostor.
Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič, pripravita naj se gospa Marinka Levičar in gospod Žan Mahnič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Nedvomno, tako kot sem slišala zadnjega razpravljavca, pa tudi predhodne je namen, da bi se znižali stroški dela pri gospodarstvu oziroma obremenitev gospodarstva. Sama menim, da je tukaj problemov veliko, danes se pogovarjamo o regresnih zahtevkih, se pravi o enem segmentu, ampak problemov je veliko. Tisti, ki se navezuje na regresne zahtevke, je za moje pojme bolj pomemben kot pa sam regresni zahtevek, je absentizem na delovnem mestu, ker se mi zdi velik problem. Zakaj? Namreč, po podatkih Eurofonda je Slovenija na samem vrhu absentizma, se pravi odsotnosti na delovnem mestu, in sicer je od 31 držav na 7. mestu po številu odsotnosti, 28 % zaposlenih je odsotnih, in na 3. mestu po dolžini te odsotnosti. Povprečno smo odsotni 30,8 dni. To pa na letni ravni pomeni nekje 10 do 11 milijonov delovnih dni ali pa skoraj 39 tisoč zaposlenih delavcev. Če pogledamo skozi finance, je to 800 milijonov na letni ravni. In res je, delodajalci za čas do 30 dni delovne odsotnosti dajo približno 200 milijonov in tukaj morda so določene rezerve. Zavod za zdravstveno zavarovanje prav tako 200 milijonov in delodajalec, zato ker mora nekoga drugega nadomestiti v tistem času, tudi približno toliko, se pravi, od 210 do 220. Ampak kaj je najpogostejši razlog odsotnosti, je pa kolega Kordiš povedal, to so prav poškodbe na delovnem mestu, eden od najpogostejših razlogov je prav ta; seveda je veliko vzrokov, ampak ta je najpogostejši. Dejavnik, ki je tudi najpogostejši, izhaja prav iz delovne organizacije; se pravi, iz tega, kako imamo urejene razmere na delovnem mestu. Pravi recept, da se to reši, je vlaganje v zdravje zaposlenih in naša družba se tega zaveda. Zaveda se, kako pomemben je delavec, on je tisti, ki daje dodano vrednost, in kako pomembno je, da imamo zdravo delovno okolje, da se delavec počuti dobro – delavec je kapital. Prav zato, ker se tega vse bolj zavedamo v naši družbi, smo tudi sprejeli vrsto predpisov in eden ključnih je prav Zakon o varstvu in zdravju pri delu, ki določa pravico delavca, torej tako kot mu daje pravico do dela, mu daje tudi pravico, da ima varno in zdravo delovno okolje. Če govorimo na eni strani o pravici, govorimo takoj na drugi strani o dolžnosti. Dolžnost ima delodajalec, dolžan je to zagotoviti. Torej zato, da ima kapital, delavca, je dolžan, tako kot mu je dolžan dati plačo, mu je dolžan dati tudi varno in zdravo delovno okolje. Seveda ima pa tudi delavec dolžnost, da to spoštuje. Ko govorimo o regresnem zahtevku, je določena odgovornost obeh; se pravi, na eni strani delavca, na drugi strani delodajalca. Naš zakonodajalec se je odločil, da je v tem primeru zadosti malomarnost, to pa zaradi tega, ker gre za nek pogodbeni odnos. Gre za neko delovno razmerje, ne gre za nekega čisto navadnega človeka, ampak gre za nek pogodbeni odnos, v katerem ima vsak svoje pravice in vsak dolžnosti. Torej zakon pravi, da delodajalec mora vse te naloge, ki jih določa zakon, zagotavljati. In sicer, zagotoviti mora preventivo, vse ukrepe, in skrbeti tudi za ranljive skupine. In še več, zagotoviti mora tudi promocijo zdravja na delovnem mestu. To so vse dolžnosti delodajalca. Toliko govorimo danes o tej stopnji malomarnosti, ampak tu govorimo o obligacijskem pravu, ne govorimo o kazenskem pravu, kjer imamo hudo, lahko malomarnost, zavestno, nezavestno, ampak govorimo o obligacijskem pravu. Se pravi, če predlagate hudo malomarnost, kaj pravzaprav predlagate – dopuščate skrajno nepazljivost. Po obligacijskem pravu je to skrajna nepazljivost posameznika. Torej, če to opustimo, potem ne potrebujemo več Zakona o varstvu in zdravju pri delu, ki pa pravi, da morata oba – pravi, morata –, in ima vrsto določb, ki so opredeljene kot prekršek za primer, če se tega ne spoštuje. Če mi to izključimo, se pravi, da ne bo odgovoren, tudi če delavcu ne zagotovi osebne opreme in njene uporabe, ne opravlja obdobnih preiskav škodljivih vplivov delovnega okolja, pregledov delovnih strojev in opreme in celo – taka banalna – ne zagotavlja ukrepov za prvo pomoč. Če mi to ukinemo, ukinemo to; torej, ni več odgovoren za te zadeve in torej niti ne potrebujemo prekrška po Zakonu o varstvu in zdravju pri delu. Je pa določeno, če dokaže, da je bil dovolj pazljiv, da je vse to opravil, njegove krivde ni. Tako v tem primeru, če pravimo, da je delodajalec v vsakem primeru odgovoren, absolutno zavajamo, ker ni odgovoren v primeru, če dokaže, da je bil posebno skrben, torej navadna malomarnost, ki se zahteva od delodajalca, v takem primeru delodajalec ni odgovoren. Če pogledamo statistiko, največ je bilo govora danes o samostojnih podjetnikih. V lanskem letu je bilo na pokojninskem, se pravi, ZPIZ je imel 49 zahtevkov v vrednosti 265 tisoč evrov. Torej govorimo o 265 tisoč evrih. Res je višina kazni oziroma prispevka, ki ga mora plačati delodajalec, določena zelo visoko – 15 tisoč evrov. Ampak, kot kaže, deluje preventivno, ker se delodajalci tega zavedajo. Regresni znesek, ki ga zahteva ZPIZ, je samo 265 tisoč evrov. Saj ni malo, je veliko, ampak spet v primerjavi s tistim, kar želite prikazati, ne drži. In pa vsi zahtevki, ki so še odprti, teh je 651, je v njem šestnajst espejev. Govorimo o šestnajstih espejih. Istočasno govorimo o petnajstih delavcih, fizičnih osebah, samo za primerjavo. In govorimo o tem, da je nekdo odgovoren za to, da je povzročil invalidnost, da nekdo potrebuje stalno pomoč, ali postrežbo na domu, ali pa celo o tem, da je nekdo umrl. Prej je bilo tudi govora o socialni pravičnosti oziroma o solidarni. Pravnikov običajno nas ne marate v Državnem zboru in, tako kot razumem, včasih menite, da naredimo več škode kot koristi, ampak za to, da razumeš bistvo obligacijskega prava in povrnitve škode, se mi zdi, da včasih moraš biti pravnik. Namreč, tukaj ne govorimo o solidarni pravičnosti, ampak o izravnalni pravičnosti. To je bistvo obligacijskega prava. Kaj je njeno bistvo? Da škodo, ki jo povzročiš, jo moraš tudi povrniti in zato je taka odgovornost določena. Tisto pa, kar mislim, da je potrebno še veliko storiti na našem področju, je pa celotna delovnopravna kultura. Na našem področju izjemno šepa in tukaj bomo morali zelo veliko narediti, preden bomo lahko uporabljali primerjalno zakonodajo, ki ste jo navedli – tako v Avstriji kot v Nemčiji. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Ko sem poslušal kolegico, se mi je zdelo, da malo manj kot naš zakon spodbuja malomarnost. Daleč od tega! In celo, da bo ta naš zakon dopuščal malomarnost. Bodimo pošteni in zelo eksaktni. V nekem podjetju, ko se uredi delovni proces imajo tudi inšpektorji marsikatero pristojnost, da preverijo, ali so zadeve v skladu z zakonom ali niso. Ta naš zakon govori zgolj za primere, če se zaradi takšnih ali drugačnih okoliščin zgodi neprijetna situacija, da so določene omejitve. Prosim pa, ne razpravljati v smislu, da mi spodbujamo malomarnost. To pa mislim, da je vendarle preveč.
Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in mag. Jana Jenko.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem! Iz današnje razprave, predvsem iz uvodnih stališč poslanskih skupin, sem prepričana, da ta zakon ne bo sprejet. Poleg tega pa tudi mislim, da tudi če bi bil sprejet, ne bi dosegel tistega namena, ki ga želijo poudarjati predlagatelji, torej Nova Slovenija. Če gledamo tako širše, bi bili ti zahtevki res lahko zelo visoki. Če pomislimo samo na to, da se nek mlad delavec mora invalidsko upokojiti, zato ker se je pač ponesrečil na delu ali pa v zvezi z delom, potem pride do invalidske pokojnine in še, ko on umre, lahko imajo še naprej družinsko pokojnino njegovi nasledniki oziroma otroci, in to bi bili res lahko visoki zneski, če bi gledali samo tako, v tem smislu. Vendar je treba pogledati tudi statistiko pokojninskega zavarovanja, kaj nam kaže na področju teh regresnih zahtevkov. Nekaj je že povedala kolegica Kozlovičeva. Pribavila sem si podatke iz letnih poročil Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje in sem bila tudi sama pravzaprav presenečena, da je teh zahtevkov relativno malo. Tudi število teh zahtevkov ni naraščalo po decembru leta 2013, ko je pokojninski zavod oziroma svet pokojninskega zavoda sprejel sklep, s katerim se je omejila ta višina regresnih zahtevkov. In sicer najnižji zahtevek na 20 evrov in najvišji zahtevek na petdesetkratnik najnižje pokojninske osnove, kar je 37 tisoč evrov sedaj, preračunano na okroglo. No, in zanimivo pri tem je bilo tudi to, da so, predlog je bil takrat za ZPIZ, za svet Zpizovega zavoda, da se določi 20-kratnik najvišjega zneska, vendar skupina delodajalcev, predstavnikov delodajalcev in obrtne zbornice, tega predloga ni podprla in so dali sami na svet ZPIZ predlog, da je to 50-kratnik. Pravzaprav me potem po nekem razmisleku čudi, zakaj, recimo, zdaj pa obrtna zbornica podpira predlog Nove Slovenije. Če se zdaj vrnem k tem statističnim podatkom. Tudi pred letom 2013, ko je bila nova pokojninska zakonodaja sprejeta in je zaostrila tudi pogoje na tem področju regresnih zahtevkov, tako da je izpadlo tisto določilo, ki je govorilo o veliki malomarnosti, je ostala samo malomarnost in potem bi človek po neki analogiji pričakoval, da bo zahtevkov več, pa jih ni bilo več. Tako bom samo za zadnje tri leta povedala. Pred novo zakonodajo, leta 2010 300 regresnih zahtevkov in 18 tožb, znesek 89 tisoč evrov. Leta 2011 559 pa 24 tožb in skupna vrednost teh tožb 128 tisoč evrov. Leta 2012 211 regresnih zahtevkov, 34 tožb, 216 tisoč evrov skupni znesek. Potem od leta 2013, ko velja ta zakonodaja; leto 2013 120 regresnih zahtevkov, 44 tožb, 261 tisoč evrov, leta 2014, 267 regresnih zahtevkov, 49 tožb in 265 tisoč evrov in lansko leto 198, torej manj kot 200 zahtevkov, vloženih tožb 28 in 115 tisoč evrov skupna odškodnina. Torej, zneski res niso visoki, če tako gledamo, kot sem omenila, da bi bili lahko zelo visoki, pa niso, ker o regresnih zahtevkih moramo tudi to vedeti, da odloča sodišče in sodišče vse argumente skrbno pretehta in šele potem o tem odloči, kolikor je pač krivde, ki jo mora povrniti bodisi delodajalec bodisi pa tudi sama fizična oseba, ki povzroči to telesno okvaro ali invalidnost ali karkoli, katerokoli dajatev, ki jo mora izplačevati pokojninski zavod. Mislim, da bi te probleme, ki nastajajo v zvezi s poškodbami pri delu in na delo, lahko omejili tudi z bolj striktnim inšpekcijskim nadzorom. Več bi moralo biti tega nadzora in že v teh inšpekcijskih nadzorih bi morale biti morda kazni višje ali pa ne vem kako, take kazni, da bi res vse delodajalce odvrnile od prekrškov zagotavljanja varstva pri delu. V zvezi s tem se spomnila še na problem prevoznikov, ki opravljajo prevoze s kombijem. Menda ti prevozi v kombiju omejitev, koliko časa lahko vozijo – to so tisti tahometri, mislim, da se tako imenujejo, ki jih imajo šoferji avtobusov, tovornjakov in tako naprej. Morda bi v to smer šli tudi, da bi zaostrili tudi to, kajti šoferji teh kombijev po dolgih vožnjah in dolgih urah vožnje, ki jih morajo opraviti, se zgodi, da je človek manj sposobne za vožnjo in lahko povzroči več nesreč. Toliko v tem delu. Tudi predloga tega zakona, ki ga predlaga NSi, iz razlogov, ki so bili že navedeni v naši poslanski skupini, SD in SMC, vsekakor ne morem podpreti, ker se z njimi tudi osebno ne strinjam. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko, pripravita se naj mag. Jana Jenko in gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani državni sekretar, lepo pozdravljeni! Več kot očitno je, da je tema današnje razprave kar zahtevna. Namreč, tukaj smo bili priča zelo različnim prehodom na vse mogoče strani, kar najverjetneje tudi ni primerno. Ne glede na samo število regresnih zahtevkov, zagotovo gre za pomembno problematiko, zlasti za manjša podjetja, ki jim visoke odškodnine lahko predstavljajo problem in to je ključni razlog, verjamem, zakaj je tudi Nova Slovenija dala takšno spremembo zakona. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje lahko zahteva povrnitev povzročene škode od delodajalca, če ta namenoma ali iz malomarnosti povzroči invalidnost, telesno okvaro zavarovanca. Slišali smo že, v preteklosti smo že imeli sam pojem velika malomarnost in število zahtevkov se po spremembi naj ne bi spremenilo, in potem še toliko težje razumem, zakaj takšna bojazen, zakaj bi se pa zdaj le-to spremenilo, bi pa zagotovo pomagalo vsaj malemu številu teh podjetij, ki so pač na nek način imela nesrečo in so bila deležna visokih odškodnin. Žal je v praksi tako, da ko pride do nesreče pri delu – seveda bi si želeli, da do tega ne bi prihajalo –, seveda je prav, da delodajalec zagotovi vse, kar mora, da je delovno mesto varno, vse v skladu z zakonodajo ali pa še tudi kaj več od tega. Absolutno se s tem strinjam in to zagovarjam. Ampak v praksi je pač žal tako, da tudi prihaja do nesreč in ni nujno, da je zmeraj za nesrečo kriv delodajalec iz razloga, ker ni zagotovil in izvedel vseh ukrepov, ki so za varnost in zdravje pri delu potrebni. V praksi je včasih tudi tako, da je kriv delodajalec, čeravno je naredil vse, namreč posamezni delojemalci znajo biti tudi zelo spretni pri prenašanju te odgovornosti. Slišali smo, najbolj ogrožena na nek način so ravno mala, srednja, mikro podjetja, ti manjši delodajalci, ki zaposlujejo tam do deset ljudi, in me je zelo zbodla razprava kolega iz Združene levice, ki se je spraševal, kakšno socialno varnost pa zagotavljajo taka podjetja. Ja, zelo velika! Vsak zaposleni, četudi je samozaposlen, zagotavlja socialno varnost in je zelo dobrodošel za državo, skrbi sam za sebe, ne rabi država skrbeti za njega in razprave tudi okoli podjetništva in malih podjetij so bile popolnoma zgrešene. Tisto, kar se mi zdi zelo moteče, je to, da dejansko pri nas zavarovalnice delodajalcem ne omogočajo, da bi se lahko zavarovale za takšen riziko, za takšno tveganje. Resnično bi morali narediti nekaj v tej smeri, da bi se to spremenilo, ker verjamem, da bi delodajalci bili zainteresirani za takšna zavarovanja. Seveda je v primerih, ko delodajalec krši predpise, absolutno pravilno, da za to odškodninsko odgovarja. Žal se pa dogaja, kot sem že povedala, da četudi je vzrok za poškodbo na strani delavca, da na koncu odškodninska odgovornost ostane na breme delodajalca. Če se malo spomnimo, kaj vse pa mora dejansko delodajalec narediti, da zagotavlja primerno varnost – in to se ne spreminja. Zelo so me zmotile posamezne razprave, ki govorijo, da se bo s tem zmanjšala varnost na delovnem mestu, varnost za zdravje ljudi. Absolutno se s tem ne morem strinjati. Poglejte, delodajalec mora v prvi vrsti imeti za vsako delovno mesto izjavo o varnosti z oceno tveganja. Delavca mora napotiti, skladno z delavnim mestom, ki ga opravlja, na zdravniške preglede, dolžan je zaposlenega ustrezno izobraževati. Če so ta izobraževanja primerna ali ne, verjetno je nekdo drug tukaj odgovoren, ki bo nad tem bdel. In seveda delavcu je treba zagotoviti ustrezno zaščito, ki jo mora opravljati pri delu, ustrezne odmore, če je to potrebno, in seveda, moramo dati jasna navodila, kako mora ravnati. Ampak ne glede na to, četudi delodajalec vse to naredi, četudi je na nekem stroju nalepka, da je obvezno imeti, ne vem, čelado, očala ali podobno, rokavice, posebne zaščitne rokavice, včasih delavci kljub temu tega ne upoštevajo. Zelo težko je od nadrejenih pričakovati – verjamem, da se trudijo, da ne spustijo v posamezno delovno okolje zaposlenega brez čelade, ampak lahko se zgodi. Verjetno vsak zaposleni zmeraj nima enega, ki ga bo nadziral, da bo ta zmeraj primerno oblečen. Saj takšnih primerov ni veliko, se pa dogajajo in resnično se mi zdi prav, da bi ravno zaradi tega nekaj okoli tega naredili. Glede na predstavljena stališča se pa resnično sprašujem, kje vi vidite, da se bo ta preventivna vloga s temi spremembami, ki jih je Nova Slovenija predlagala, spremenile. Resnično, tukaj jih ni. In ne nazadnje, če je takšna, podobna rešitev dobra za Avstrijo, ki ima številno zakonodajo, veliko boljšo, tudi na področju dela in zaposlovanja – zakaj ne bi bila ustrezna tudi za nas? Osebno takšno rešitev podpiram, zdi se mi primerna in resnično obžalujem, da danes tukaj ni posluha. Se pa tudi sprašujem, ne nazadnje čisto vsako pobudo, ki jo damo iz opozicije, koalicija zavrne, pa tudi če gre za najmanjše amandmaje. Resnično se že tudi vprašam, če včasih ne gre tukaj zgolj za neke kaprice. Hvala.
Besedo ima mag. Jana Jenko, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Zadnje čase z zanimanjem spremljam predloge zakonov, ki jih Nova Slovenija vlaga v proceduro. Enkrat zagreto zagovarjajo delavce, enkrat zagreto zagovarjajo delodajalce – kakor veter potegne in kar se boljše sliši v tistem trenutku. Pri tem predlogu zakona, pri varnosti; varnost mora biti zagotovljena in regresni zahtevki morajo biti skladni s kršitvijo. Recimo, prej je gospod Tonin navajal, da nekomu, recimo, prileti špila v oko. Ja, če bi ta delavec imel očala, mu ne bi priletela. Če bi delodajalec pazil, da ima ta delavec očala, mu špila ne bi priletela. To se pravi, odgovornost je obojestranska, to odgovornost v nadaljevanju presoja sodišče. Tudi na delovišče takšnega delavca delodajalec ne sme spustiti. Vemo, da dostikrat zaradi hitrosti dela delodajalcem ustreza, da se delavci ne opremijo ustrezno. Vse to pogojuje kapital – čim več narediti v krajšem času. To se velikokrat dogaja. Zahtevki po letih, odkar je bil sprejet ZPIZ-2, ki ga je, mimogrede, podprla tudi Nova Slovenija in takrat ni imela pripombe na ta člen v zakonu, kljub temu da je obrtna zbornica na to opozorila, se ne povečujejo. To je relevanten dokaz, da se razmere na tem področju ne spreminjajo, ampak gre za določene posamezne primere, ki se pač zgodijo. Definitivno pa bi s to spremembo prišlo manj priliva v pokojninsko blagajno, ker pokojninska blagajna krije tudi izredne odhodke oziroma plačuje pokojnine, ki ne izvirajo iz dela. Zenkrat še ni interesa za spremeniti, da bi vse te izredne odhodke iz pokojninske blagajne lahko uredili in prenesli na posamezna ministrstva. Zato tega predloga zakona ne bom podprla. Podpiram pravice delavcev, ki so nasproti delodajalcem skoraj vedno v manjšini. Hvala lepa
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Jožef Horvat.
Žal moramo vedno znova slišati veliko demagogije v Državnemu zboru, tako kot je bila ta zadnja. V Novi Sloveniji se zavzemamo za človeka, zato da bi lahko normalno in dostojno živel, delal in ustvarjal in seveda bil za to tudi odgovoren. Vedno znova moramo poudarjati, da delodajalci morajo poskrbeti za varnost delavcev, v nobeni točki nismo rekli, da jim tega ni treba storiti. Morajo poskrbeti! Vsi pa vemo, da še ob tako veliki skrbi lahko pride kdaj tudi do nesreče in ob dobrih odvetnikih si lahko tudi takoj kriv. Mi želimo samo povedati in mi smo dali ta predlog tudi na pobudo Obrtno-podjetniške zbornice, ker so nam predočili problem. Veliko majhnih obrtnikov, podjetnikov se boji zaposlovati ljudi, ker so te odškodnine nesorazmerne, ker se ne morejo zavarovati v primeru takšne nesreče, ne da bi želeli biti, ne da bi naklepno to delali, kajti za naklepna dejanja tudi mi ne vidimo nobene olajšave. Ampak to se zgodi. Pomislimo, če pazimo majhnega otroka, lahko vse naredimo, pa bo zraven nas padel s stola pa smo lahko marsičesa obtoženi, ne da bi to želeli. Mi samo želimo povedati, da vendarle moramo imeti tudi posluh do tistih, ki imajo delovna mesta, ki zaposlujejo ljudi. Zakaj se mi borimo tudi za to, za podjetnike? Zato, ker se borimo za delovna mesta za državljane, s tem se borimo tudi za pokojnine, kot smo prej slišali iz Desusa, kako se oni borijo za pokojnine. Samo zaposleni vplačujejo v pokojninsko blagajno. Zato borba za podjetništvo, za gospodarstvo je borba za delovna mesta, za ljudi, ne kar sami na sebi. Majhna, srednja, mikro podjetja so tako že v večini v Sloveniji, to je večina našega gospodarstva in so zelo pomembna, ker so prilagodljiva. Vsak, ki je sposoben odpreti delovno mesto, se samo zaposliti, zaposliti še nekoga drugega, bi ga v Sloveniji vsi morali pohvaliti za to. Pri nas pa velja pri nekaterih, da je to sovražnik države, ki ga je treba dokončno uničiti in mu še marsikaj naložiti. To slišim, žal, v razpravah v Državnemu zboru. Se sploh zavedate, kaj govorite? Ali se zavedate, da tisti, ki ustvarjajo delovna mesta, morajo za to tudi veliko narediti, nosijo veliko odgovornost? Torej, mi nismo proti temu, da ne bi ti delodajalci naredili vse za varnost, seveda, morajo, zahtevamo, da naredijo. Prihaja pa do nenamernih nesreč. In če prejšnja razpravljavka trdi, da je delodajalec odgovoren, če bo nosil delavec očala – seveda, ali ga bo držal za roko ali bo zraven njega stal? Če ima pet zaposlenih, ali bo samo zraven stal in gledal, ali je dal očala in rokavice gor ali ni dal. Mislim, to so takšne neživljenjske stvari, ki jih nismo sposobni uvideti. Naša pobuda, naš predlog je dan na pobudo obrtne zbornice, ki je zaznala ta problem med svojimi člani, zato smo dali ta predlog. Iz nekaterih razprav, ko smo prejšnjič podobno temo obravnavali, Stranke modernega centra sem slišala, da ste tudi vi zaznali ta problem, da je treba nekaj narediti. Ko mi ponujamo en predlog, ga skritizirate, zavračate, nas obmetavate z vsemi mogočimi vzdevki, enostavno vas ne razumem. V Novi Sloveniji smo ta predlog vložili z dobrim namenom, ker mislimo na vse državljane; ne samo na delavce, ne samo na delodajalce, ne samo na upokojence, ampak na vse, ki so pripravljeni vlagati svoja sredstva v podjetja, odpirati delovna mesta, se odgovorno obnašati, plačevati davke, narediti vse; pa se zgodi nesreča. Samo pomislite, zdravniki se lahko zavarujejo, pa vemo, da se jim marsikatera napaka zgodi, ampak se lahko zavarujejo. Ti se pa ne morejo niti zavarovati in zato je lahko nekdo celo življenje žrtev neke napake, ki se je zgodila, neke nesreče; pa je ni nalašč povzročil. To želimo razložiti, to želimo pojasniti in da imamo tudi za takšne primere posluh in iščemo ustrezne rešitve.
Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in dr. Jasna Murgel.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani državni sekretar, dragi kolegice in kolegi! Sam bom ta zakon podprl. Letos smo v začetku leta imeli ponovoletno srečanje z Obrtno-podjetniško zbornico Škofja Loka, kjer smo se sestali poslanci, izvoljeni v naših volilnih okrajih v Škofji Loki, skupaj z župani in obrtniki. Ena glavnih točk pogovora je bil ravno problem, o katerem govorimo danes. S tega vidika se mi zdi potrebna razprava in potreben je tudi korak, ki je dlje od razprave; se pravi potrditev tega zakona. Zakon, ki ga predlagajo kolegi iz Nove Slovenije, zaposlenih v nobenem primeru ne spravlja v slabši položaj, kvečjemu obratno. Tistim, ki so brezposelni, ta zakon daje možnost, da bodo lažje dobili zaposlitev. Zakaj? Ker tisti mali obrtniki, ko se z njimi pogovarjam, tudi velikokrat so mi pisali, da dajmo že kaj ukreniti na tem primeru, si enostavno ne upajo zaposlovati ljudi. Jaz sem govoril z njimi, rečejo mi – veliko dela imamo, lahko bi zaposlil še dva, tri, štiri ljudi, da bi se širil, ampak si enostavno ne upam; ne upam ravno zaradi tega, ker lahko pride do delovne nesreče, mi gre celo podjetje, mi gre potem hiša. Vemo, da odgovarjajo s svojim premoženjem. In nemalo kakšen primer se je že zgodil, kako je potem tak človek, ki je mislil samo dobro sebi, svoji družini, tistim, ki jih zaposluje in njihovim družinam, potem končal. Ta zakon tudi ne znižuje standardov. Govora je o malomarnih, nenamernih napakah. Delodajalci se pritožujejo predvsem nad tem, ko pride do tega regresnega zahtevka, da pač zavarovalnice ne ponujajo možnosti takšnega zavarovanja. Plačujejo prispevke v primeru delovnih nesreč, pa kljub temu se jih potem lahko v takšnih primerih tvega. Govora je bilo tudi o tem, kakšna naj bo višina tega regresnega zahtevka. Meni se zdi višina dvajsetkratnika najnižje pokojninske osnove zadostna. Zadostna predvsem, da zaščiti delodajalca v primeru takšnih nesreč, da ne pride potem do tega, da propade celo podjetje, da propade tudi – marsikomu se je že dogodilo, poznam dva primera – družinsko in potem osebno življenje. Marsikdo se potem zapije, žal. Ravno zaradi tega bi tak zakon omogočil, da vsaj tukaj naredimo en korak naprej. Obrtno-podjetniška zbornica je že večkrat izrazila želje po takšni spremembi. Takšna sprememba tudi ne bo prinesla takšnih banaliziranih primerov, o katerih smo slišali s strani Poslanske skupine Socialnih demokratov in Združene levice. Tudi sam sem kar nekaj časa delal v proizvodnji, v podjetju Marmor Hotavlje, kjer vemo, kakšne so teže kamnov, kjer vemo, kakšni so stroji, kjer vemo, kakšne so nevarnosti. Kaj hitro lahko pride do nesreče, kaj hitro se lahko zgodi, da je lahko tudi malomarnost, minimalna malomarnost delodajalca, če ni na nek stroj dal opozorila, da se ga ne dotika. Mislim, da vsak, ki tam dela, približno ve, kakšni so delovni postopki, kakšna so varnostna tveganja. Pa tudi če delodajalec naredi vse to, če sledi vsem protokolom, če naredi vse tečaje iz varstva pri delu, še vedno se lahko zgodi nesreča. In bog ne daj, da bi bila kakšna krivda na njegovi strani, tudi nenamerna, ker je lahko ob celotno premoženje, tudi ob podjetje. Zaradi tega gre ta zakon v pravo smer, ne znižuje nobenih standardov, konec koncev pa ne bo delodajalec tisti, ki bo sam ocenil, ali je šlo za veliko ali za majhno napako, za kakšno malomarnost je šlo. Še vedno bodo za to pristojni organi, ki bodo to ocenili in se po tem tudi ravnali, kakšne regresne zahtevke bodo izstavljali. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Jasna Murgel. Pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Kolega Tonin me je že na začetku uspel omeniti. To je sicer njegova metoda, ki se je poslužuje, seveda ni prepovedana; je pa zelo zvita, ker še nisem imela razprave in mu nisem mogla takoj v repliki odgovoriti, mu bom pa sedaj. V Stranki modernega centra in tudi sama se ne strinjamo s predlogom tega zakona, ker menimo, da znižuje standarde odgovornosti za varnost pri delu. Zakon o varnosti in zdravju pri delu je prenesel v naš pravni red Direktivo Evropske unije 89/391, ki je omenjena tudi v gradivu Vlade. Mimogrede, verjamem, da veste, da je pravo Evropske unije nad našim pravom, torej direktive in uredbe, naše notranje pravo mora biti v skladu s tem pravom. Skladno s to direktivo izključitev delodajalčeve odgovornosti za zagotovitev varnega in zdravega delovnega okolja je možna samo zaradi nenavadnih in nepredvidljivih okoliščin, ki niso pod nadzorom delodajalcev, ali zaradi izjemnih dogodkov, katerih posledicam se kljub vsej potrebni skrbi delodajalec ne bi mogel izogniti. Sama direktiva zahteva zelo visok standard odgovornosti za varnost pri delu. Tisto, kar je bistveno v našem notranjem pravnem redu, v Obligacijskem zakoniku je določena za delodajalce, torej tiste, ki se poklicno ukvarjajo z neko dejavnostjo, višja stopnja skrbnosti. Ne pričakuje se majhna stopnja skrbnosti, ampak že v osnovnem zakonu, ki ureja obligacijska razmerja, velja višja stopnja skrbnosti. Delodajalec se mora ravnati po pravilih stroke in po običajih. To je lahko seveda razlog za odgovornost višje stopnje, ampak nima veze, ali je želel neko dejanje storiti. Gleda se, kaj bi moral narediti glede na pravila stroke. In če mi zdaj izvzamemo majhno malomarnost, s tem znižamo standarde za odgovornost, ne standardov varstva pri delu, ker tega dejansko res ne predlagate, da se zniža; ampak standarde za odgovornost. Naštevali ste, gospod predlagatelj, kaj vse vas preseneča, da mi nismo prebrali vašega predloga zakona in ne vem kaj. Mene pa preseneča, da pričakujete, da boste na podlagi treh členov prilagodili naš sistem avstrijskemu sistemu. Boste spremenili zakon, tri člene, puf, pa bomo imeli zaščito, varstvo delavcev, kot jo imajo v Avstriji. To pa mene preseneča, da sestavite takšen predlog in pričakujete, da bo zakon imel takšne rezultate. Kajti če mi spremenimo en zakon, določbe enega člena tega zakona, ki se navezuje na druge zakone, torej najmanj na Obligacijski zakonik ter Zakon o varnosti in zdravju pri delu, potem povzročimo marsikatero spremembo, ki se je morda niti ne zavedate, ker gre, videli smo danes, za kompleksno področje odškodninske odgovornosti in regresa ZPIZ-a do delodajalcev. Da ne boste rekli, da gremo demagoško, če pogledamo vaš predlog zakona, in sicer predlog za spremembo 190. člena: odgovornost posameznika za škodo zavodu. Tudi če bi mi sprejeli ta vaš predlog, v tem členu sploh ne gre za odgovornost delodajalca. Tudi če bi rekli, da omejimo višino odškodnine; gre za odgovornost fizične osebe, fizične osebe po prvem odstavku. In v drugem odstavku je sicer res določeno, da je odgovoren delodajalec, ampak omejitev odškodnine se nanaša samo na fizično osebo. Če sprejmemo ta vaš člen, ne boste dosegli tega, kar želite. Verjetno boste imeli svoje tolmačenje, ampak tako je to, ko se razlaga 190. člen. Edini člen, ki določa odgovornost delodajalca, in to lepo piše v naslovu tega člena, je 191. člen. Kar pa se predlaga v predlogu novele zakona, je to, da se pač standard za odgovornost zniža, da se uvede kot pogoj velika malomarnost in naklep za to odgovornost. Menim, da je sedaj, kot je, urejena odgovornost delodajalca skladno z direktivo, ki sem jo omenila. Zdaj so merila v zakonu za odškodninsko odgovornost, ta so določena, kateri pogoji morajo biti izpolnjeni, da je podana odškodninska odgovornost nasploh, so določeni v Obligacijskem zakoniku: protipravnost, nastanek škode, vzročna zveza in da je podana določena stopnja krivde tistega, ki bi naj bil odgovoren. Lahko, da je kriv; pa ni odgovoren. Recimo mladoletnik je lahko kriv za neko dejanje, ni pa odgovoren, ker do sedmega leta za njega objektivno odgovarja starš. To so pač termini odškodninske odgovornosti, ki so dokaj kompleksni. Zato morda v predlogu spremembe zakona niste dobro razumeli, kaj pripravljate. Upam, da ste ampak, morda; saj vam ne očitam, ampak vse to je treba imeti v uvidu. Zdaj imamo merila, da sploh nastane škoda za odškodninsko odgovornost delodajalca, da delodajalec ni popolnoma upošteval predpisov o varnosti in zdravju pri delu. Poleg tega mora obstajati vzročna zveza. Kaj to pomeni? Da je to, da delodajalec tega ni spoštoval, dejansko povzročilo nastanek škode. In imamo že pogoj za odgovornost delodajalca, torej da ni spoštoval teh pogojev varnosti pri delu. Imamo pa tudi direktivo, ki nam pove, kdaj se ta odgovornost lahko izključi; in sicer samo ob izjemnih primerih. Lahko bi rekli, da je tukaj že višja sila. Karikiram, ne bom sedaj razlagala, kaj je višja sila. Tudi si lahko pogledate v Obligacijskem zakoniku. In obstaja tudi možnost, da se deli odgovornost med delodajalcem in delavcem, če je delavec tudi sam soprispeval k nastanku škode. To vse obstaja v Obligacijskem zakoniku in dostikrat v sodni praksi imamo tudi deljeno odgovornost delavca in delodajalca. Menim, da je ta zadeva ustrezno urejena in tudi odgovornost delodajalca. Kaj pa je treba posebej poudariti? V 191. členu gre za odgovornost delodajalca, ki jo potem Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje uveljavlja ne za katerokoli škodo, ampak za invalidnost. Če je tako poškodovan delavec, da potrebuje tujo pomoč, potem ni več neodvisen, ampak potrebuje tujo pomoč; ali pa za njegovo smrt. To so najhujše posledice, ki jih lahko nekdo utrpi na delovnem mestu, to ni zato, ker se je pač malo poškodoval. V tem primeru ne pride do odgovornosti delodajalca. In takšnih primerov je bistveno manj kot primerov, ko pride do neke škode na delovnem mestu, ko delavec utrpi škodo; ampak takrat ne pride v poštev ta odgovornost delodajalca, ki jo potem uveljavlja ZPIZ proti delodajalcu. Govorimo namreč o invalidnosti, o potrebi po tuji pomoči, o smrti, tistemu, kar nastane za delavca, torej o malem človeku, kot ste govorili, o delavcu, ki se mu to zgodi. In samo v teh zelo hudih primerih je mogoče, da ZPIZ uveljavlja odškodnino od delodajalca. V nobenem drugem primeru pa ne. Ali ni dovolj, da se nekaj tako hudega zgodi delavcu, da ima to možnost ZPIZ, da dobi povrnjene prispevke od delodajalca?! Jaz ne vem, kje je potem naš čut za malega človeka, za delavca. Kaj delavec pa ni človek ali kako, ali mu ni treba priznati teh pravic?! Verjamem, da tega niste mislili, ampak gre za najhujše poškodbe, ki povzročajo invalidnost. Če nam je do teh ljudi, do tega, kar se z njimi zgodi, potem ne moremo zniževati njim. Kaj se zgodi? Če uveljavimo to, kar predlagate, potem delavcu otežimo dokazovanje, da je delodajalec odgovoren za škodo, ki mu je nastala. To naredimo v sodnem postopku. Jaz vas ne bom poimensko omenjala in uporabljala vaših metod. Menim, da teh standardov odgovornosti za varstvo delodajalca za varstvo pri delu ne smemo znižati. V vsakem konkretnem primeru pa sodišče, če že pride do spora – sicer nismo takšnih podrobnih podatkov pridobivali –, da se ZPIZ tudi uspe poravnati z delodajalcem, ne pride vedno do spora. Če pa pride do spora, sodišče ugotavlja to odgovornost, ali so podani elementi za odškodninsko odgovornost delodajalca, ali so podani tisti elementi, ki sem vam jih naštevala. In sodišče ugotovi, ali so zares podani in ali je odgovoren delavec; in ali je odgovoren delodajalec, ali je delno odgovoren zato, ker je k temu soprispeval, ker pač kljub vsemu, kar je delodajalec opozoril, ni upošteval navodil, ni se privezal. Tudi sama sem imela takšen primer, en delavec se ni privezal, delodajalec mu je omogočil vso zaščito, vse predpise upošteval, pa se on ni na višini zavezal. Ampak del odgovornosti gre potem na delavca. In zato se temu primerno in ustrezno zniža odškodnina, katero se zahteva, do katere je upravičen ZPIZ. To napihovanje posameznih konkretnih primerov, veste, kaj se lahko zgodi, res ne moremo o njih govoriti, ker v vsakem konkretnem primeru te konkretne okoliščine ugotavlja sodišče. Res je tako, ugotavlja in jih presoja. Tam so tudi strankam zagotovljena pravna sredstva. To ni tako enostavna stvar, da bi zdaj mi lahko kar ugotovili – tam je šlo za hudo malomarnost, tam pa je bil ubogi delavec oškodovan, tam pa je bil delodajalec oškodovan. Res niso tako enostavne stvari, da bi mi lahko tukaj kar sklepali, ali je podana odgovornost, ali ni podana odgovornost. Zato res prosim, da se ne napihuje in ne dramatizira v zvezi s tem. Kolegice so že navedle, kakšne odškodnine in ne vem kaj. V obravnavi je trenutno pri zavodu 651 regresnih zahtevkov. Povprečna odškodnina je 7 tisoč 468 evrov. Ja, ko zadane delodajalca odgovornost, je to lahko za njega težava in problem; ampak do tega, da se izreče, da je dejansko odgovoren za nastalo škodo in da je dolžan zavarovalnici povrniti znesek, ne pride, preden sodišče ne ugotovi dejanskih okoliščin, pri kateri je glavna in najpomembnejša okoliščina, ali je delodajalec naredil vse, kar po strokovnih kriterijih bi moral narediti v tistem konkretnem primeru. Če se pač ugotovi, da ni in da je zaradi tega nastala škoda, pri čemer samo invalidnost, če je potrebna tuja pomoč in skrb, in če pride do smrti – jaz si res hujše škode ne moram zamisliti –, tukaj potem veljajo tako visoki standardi odgovornosti. Res ne vidim nobenega razloga, da bi jih sedaj znižali, ker so tako hude posledice, da me enostavno ne morete prepričati, da sedaj pa tukaj te standarde znižamo. In tudi zaradi tega, ker je ta obstoječa rešitev v skladu z evropsko zakonodajo, ki jo, če se zavedate ali ne, moramo spoštovati. Naša zakonodaja mora biti v skladu z uredbami; veljajo take, kot so objavljene v Uradnem listu Evropske unije. Direktive pa prenašamo, tam je malo bolj zapletena situacija, ampak duh direktive moramo prenesti. Upam, da sem dovolj argumentirano in brez ideološke navlake pojasnila, zakaj sem proti temu predlogu.
Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Gospa Murgel, jaz se ne izogibam uporabi imen, ker se mi zdi, da so drugače te naše parlamentarne razprave preveč sterilne. Sem za to, da se pogovarjamo drug z drugim, ne drug mimo drugega. Če je morda na sodiščih praksa taka, da se ne uporablja imen, ne mi zameriti, nočem nič slabega; ampak jaz uporabljam imena, da se natančno ve, komu govorim oziroma s kom polemiziram. To je pač del parlamentarne prakse. Sem vam pa hvaležen za vašo razpravo, ker vsaj v enem delu ste bili zelo pošteni. Upam, da vas je kolega Kordiš tukaj slišal, ko ste dejali, da absolutno drži, da se standardi varnosti ne zmanjšujejo – in za to sem vam hvaležen –; se pa lahko v nekem delu zmanjšujejo standardi odgovornosti. V tem delu ste bili izjemno korektni in upam, da so vas kolegi na tej levi strani tudi slišali. Še enkrat poudarjam, standardi varnosti se ne zmanjšujejo, to je ugotovila tudi kolegica Murgel. To ne pomeni, da se bodo zaradi tega zakona kakršnikoli predpisi za varstvo pri delu spremenili. To ne pomeni, da bi nekdo, če se bo moral zaradi poškodbe invalidsko upokojiti, zaradi tega zakona dobil manjšo invalidsko pokojnino oziroma krajše časovno obdobje. To ne pomeni in ta zakon tega ne prinaša. To je kolegica Murgel ugotovila pravilno. Dejstvo pa je, da se spreminjajo standardi odgovornosti. Tega jaz ne zanikam. Upam pa, da tudi vi priznate, da mi standarde odgovornosti usklajujemo s standardi, ki veljajo v Evropi; oziroma vsaj s standardi, ki veljajo v Nemčiji in Avstriji. Vi ste se sicer temu malo posmehovali, češ da smo v treh členih to naredili. Mi smo se s tem zakonom poglobljeno ukvarjali, tudi parlamentarni raziskovalni oddelek nam je z raziskovalno nalogo pri teh stvareh pomagal, tako da ni šlo to za neko površno delo, ampak smo se dela resno lotili. Nočem nobenega podcenjevati, samo tako, kot sem od kolegice Murgel danes slišal pošteno besedo, da je priznala, da ne zmanjšujemo standardov varnosti, da bi nekdo tudi pošteno prebral primerjalni pregled med državami in povedal, da to, kar mi želimo s tem zakonom uveljaviti, je tisto, kar imajo danes delodajalci v Nemčiji in Avstriji. Samo toliko poštenja bi si še želel. Tudi če boste ta zakon zavrnili, si bom pač mislil svoje. Je pa zagotovo ena dobra stvar današnje razprave, da se pogovarjamo o gospodarstvu, o našem poslovnem okolju in da ni glavna debata o partizanih in domobrancih.
Besedo ima gospod Saša Tabaković in potem je čas za sklepne besede.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Prvo pravilo visoke kulture podjetništva je spoštovanje temeljev delavskih pravic, delovnopravne zakonodaje in ustvarjanje nekega podjetniškega okolja, ki bo spodbujal potenciale, ki jih nek kolektiv znotraj podjetja ima in jih predstavlja. In tukaj se ne morem strinjati s korekturo kolega Kordiša, ki je dejal, da je dodana vrednost samo v domeni delavcev. Mislim, da dodana vrednost nastane predvsem z neko sinergijo med delavci in delodajalci. In ker menim, da sta v tem procesu delavec in delodajalec enakovredno oziroma enakopravno ovrednotena za svoje delo, je zato tudi prav, da se znotraj kolektiva oba počutita enako varno. To ni samo moje stališče, to je stališče celotne Poslanske skupine Stranke modernega centra, zato obsojati poslance Stranke modernega centra, da smo v resnici proti podjetništvu, ker nasprotujemo predlogu predlagatelja, to se mi zdi popolnoma nesprejemljivo. Predlagatelj v svoji razlagi opisuje zaradi odškodninske odgovornosti delodajalca za posledico neke določene stečaje, zapiranje espejev in podobno; ker naj bi zaradi previsokih odškodninskih zneskov bili prisiljeni oziroma bi jih ti odškodninski zneski pahnili v neko insolventnost in podobno. Predlagatelj meni, da ima to za posledico ena sprememba člena, ki je besedno zvezo "veliko malomarnost" spremenila v "navadno malomarnost", ter da je ta pridevnik "velika" glavni krivec za neko splošno zapiranje espejev, ukinjanje nekih podjetij; kar je popolnoma nekorektno in netočno. Pravzaprav je hecno, da se predlagatelj toliko ukvarja z besedno zvezo oziroma z interpretacijo malomarnosti. Oblika krivde je že sedaj določena skladno s 135. členom Obligacijskega zakonika, ki od povzročitelja škode zahteva, da izkaže, da je pri svojem ravnanju, s katerim je bila povzročena neka škoda, deloval s posebno skrbnostjo. Domneva se namreč, da povzročitelj velja za krivega, dokler ne dokaže, da je škoda nastala brez njegove krivde; pri čemer se domneva zgolj lažja oblika krivde, torej navadna malomarnost oziroma malomarnost, če želite. Kot rečeno, torej ni bistvena interpretacija malomarnosti, ali gre za namerno, nenamerno, kakršnokoli malomarnost; ampak da je bistveno vprašanje, ali je povzročitelj škode ravnal v skladu s potrebno skrbnostjo, da bi v čim večji meri preprečil sam nastanek škode. Ker je preteklosti praksa pokazala, da je bilo dokazovanje velike malomarnosti izjemno težko in tako tudi pomanjkljiva možnost uveljavljanja odškodninskih zahtevkov do delodajalcev, je prišlo do zakonske spremembe, ki je področje uredila na način, da enostavno delavec oziroma delodajalec mora prevzeti odgovornost, da vzpostavlja kvalitetno delovno okolje. Delodajalec ima za to vse zakonske podlage, ima tudi možnost internih aktov, ki mu omogočajo, da disciplinira oziroma da znotraj nekega kolektiva narekuje nek način dela, ki se ga delavec mora držati. Kadar govorimo o nekih predpisih, o nekih standardih, govorimo o nekih minimalnih standardih, ki jih delodajalec mora zagotoviti; zato tudi ne moremo na nek način govoriti o različnih oblikah malomarnosti ali kršitev. Ravno tako predpisi s področja varnosti in zdravja pri delu ne omogočajo oziroma ne določajo, kateri standardi imajo prednost pred nekaterimi drugimi standardi. To pomeni, da so vsi standardi med seboj enako pomembni, kar je edino pravilno, saj konec koncev govorimo o življenju delavcev. Ob vseh zgodbah, ki smo jim bili priča v preteklosti, v kratkem času, ki so priplavale na površje, ko se je izkazalo, da nekatera podjetja, o katerih je govoril tudi kolega Škoberne, kot je recimo Gorenje, ki zagotavljajo neko primerno delovno okolje, obstajajo v Sloveniji tudi podjetja, ki jim težko rečemo podjetja – prej bi veljalo reči, da so to kriminalna združenja, ki delujejo na način izrazito vulgarno. In v tem času, ko mora politika vzpostavljati in ozaveščati tudi podjetniško javnost na način, da je treba spodbujati neko kvalitetno okolje, so takšni predlogi v tem trenutku izrazito neprimerni. Predlagatelj zelo dobro ve, da zahtevki s strani zavoda niso printani kot po tekočem traku, da gre pri teh procesih za nek sodni protokol, kot je povedala že kolegica Murgel, ko se zasliši delodajalca, delavca in vse možne priče ter se v teh sodnih procesih predlaga tudi dokaz s postavitvijo izvedenca pri delu. V tem kontekstu je še posebej treba opozoriti, ko je odgovornost za škodo na strani delavca, že po veljavni ureditvi delodajalec v tem smislu odškodninsko ni odgovoren. Kot je že dejala kolegica Murgel, če ni neke vzročne zveze, potem tega odškodninskega zahtevka na strani delodajalca ni. Ker me bo čas prehitel, bi dodal še kratek komentar k določitvi najvišjega in najnižjega možnega zneska odškodnine. To je bilo tudi že pojasnjeno s strani kolegice iz Desusa, da imamo sedaj najvišjega, 50-kratnik odškodninskega zahtevka. To so potrdili tudi predstavniki delodajalcev na skupščini sveta zavoda leta 2000. Jaz to pozdravljam, čeprav jim je bil v tistem trenutku ponujen nižji, to je 30-kratnik, torej nižja številka. Jaz to pozdravljam, ker so s tem, ko so na to pristali, pristali tudi na to, da oni kot delodajalci nosijo pomembno vlogo in odgovornost za to, da ustvarjajo neko kvalitetno in varno delovno okolje. V resnici predloga v tem trenutku s strani Poslanske skupine Nove Slovenije niti ne razumem. Mislim, da trenutna ureditev ne predstavlja nekega posebnega bremena za kršitelje, ki bi vodila v takšno slabšanje socialne varnosti, da bi ogrožala večje število ljudi, podjetij, oziroma še huje, da bi poslabšala poslovanje podjetij. Zato tega predloga ne morem podpreti, še posebej zato, ker se ta predlog v nekem določenem kontekstu lahko bere tudi kot predlog, ki bi na plečih delavcev pospeševal komercialno ponudbo zavarovalnic, pa tudi zato, ker ne pristajam oziroma ne smemo kot politika pristati na diskurz, s katerim zmotno prepričujemo javnost, da veljavni predpisi na področju zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu ogrožajo poslovanje poslovnih subjektov. To je enostavno neprimerno, zato tudi tega predloga ne morem podpreti. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospod Peter Pogačar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ob koncu te razprave bi namesto komentarjev – ker mislim, da jih je bilo v današnji razpravi res ogromno, to tudi kaže, da gre za pomembno zadevo – raje podal nekaj pojasnil. V tem predlogu zakona sta dve ključni spremembi. Prva je omejitev odškodnine, tudi v primeru, ko do poškodbe pride z vzročno zvezo naklepa ali hude malomarnosti. Gospod poslanec Tonin se je skliceval na ureditev v drugih državah, da s tem naredimo primerljivo evropsko ureditev. Berem predlog zakona, 4. stran, da vam pomagam, prikaz ureditve v drugih pravnih sistemih, Avstrija, četrti odstavek, verjetno ste prebrali: "Zakon ne določa najvišjega zneska regresnega zahtevka." Tako je v Avstriji. Pri nas predlagate omejitev tega regresnega zahtevka. Gospa poslanka Dimic je rekla, "tu bi bil potreben socialni dialog, razprava na Ekonomsko-socialnem svetu". Absolutno, se strinjam. Trikrat je Ekonomsko-socialni svet razpravljal o tej pobudi Obrtne zbornice; ni dosegel soglasja, pa ne samo z vlado in predstavniki delojemalcev, s predstavniki drugih delodajalcev tudi. Danes smo slišali s strani gospe Jenko, ko je bila obravnava na seji sveta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ali naj se znesek limitira; so drugi, večji delodajalci predlagali, da ta znesek za posameznika ostane višji. Zakaj? Ker vsak odpustek, ki ga eni interesni skupini daš, mora plačati nekdo drug. Tukaj danes nisem dobil odgovora na vprašanje, mislim, da ga tudi razprava ni dala, če omejimo znesek odškodnine, kdo bo pokril razliko. Če rečete, zavod za pokojninsko, to ne pomeni zavod za pokojninsko; ampak pomenimo mi, ki plačujemo prispevke, in delodajalci, ki plačujejo prispevke. Ne pozabiti, odškodnina je denarno povračilo za dejansko nastalo škodo, ki se ugotavlja v pravdnem postopku. Bistveno se mi zdi, poudarili ste en primer, delavec nima čelade na glavi, kljub temu da mu jo je delodajalec zagotovil. Prvo, kar želim poudariti, v tem primeru, če bi do škode prišlo, se bi iskala vzročna zveza in iskala bi se tudi odgovornost oziroma soprispevek oškodovanca v rednem pravdnem postopku. In to se v praksi tudi dogaja. Tudi v primeru, ki ga je navajala Obrtna zbornica, je sodišče ugotavljalo soprispevek zavarovanca, ampak mislim, da je to gospa poslanka Murgel zelo natančno razložila. To so splošna načela obligacijskega prava. Omenjen je bil prispevek 0,53 %; ki ga delodajalci plačujejo za poškodbe pri delu in poklicne bolezni. Ta prispevek ne gre v pokojninsko blagajno. Ta prispevek gre v zdravstveno blagajno, mi pa danes govorimo o pokojninski blagajni, ne pozabiti. Pravite, da ni res, da predlog zakona znižuje raven varnosti in zdravja pri delu. Pa gremo spet tudi na mednarodno primerjalno in na evropsko teorijo ter teorijo OECD. Eden od ključnih momentov, ki delodajalce prisili, da vlagajo v varno in zdravo delo, da skrbijo za varnost in zdravje pri delu svojih zaposlenih, je potencialna odškodninska odgovornost, če se delavcu kaj zgodi. Pri nas, v našem pravnem sistemu poznamo samo odškodnino v znesku dejanske nastale škode. Na primer v ZDA imajo še sistem kaznovalne odškodnine, zaradi tega boste tam videli, v katerokoli podjetje boste prišli – prva stvar je nič poškodb. Po eni strani zato, ker skrbijo za delavce, po drugi strani pa, ker se tako bojijo odškodninskih tožb. Če mi vnaprej damo odpustek ne glede na to, ali postaviš, karikiram, fasadni oder, ne glede na to, ali sploh nabaviš čelade, če se škoda zgodi, 20 tisoč evrov daš in to je to. Si predstavljate, kaj s tem naredimo?! Pa ne gre za denar Zavoda za zdravstveno zavarovanje, gre za tistega delavca, ki bo poškodovan, ne tega pozabiti. Naša ocena, mnenje Vlade je, da sprejetje takšnega predloga – in tudi na Ekonomsko-socialnem svetu je predstojnica Kliničnega inštituta medicine dela to izrecno poudarila –, takšen predlog znižuje raven varnosti zdravja pri delu. Zaradi navedenega, še enkrat ponavljam stališče Vlade, predlagamo poslankam in poslancem, da predloga zakona ne podprejo. Hvala.
Besedo ima še predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Za uvodoma naj rečem, da se ne morem strinjati s tem, da se znižuje standard varnosti. In tukaj se strinjam s kolegico Murgel. Državni sekretar zelo dobro pozna zakonodajo in ve, da so se ti problemi pojavili v tistem trenutku, ko smo iz ZPIZ črtali besedico "velika". V ZPIZ-1 je bilo napisano, da so ti regresni zahtevki mogoči, ko gre za primer velike malomarnosti; in praktično v sistemu ni bilo nobenih težav. Potem je prišel ZPIZ-2, kjer pa se je črtala besedica "velika" in je ostala zgolj besedica "malomarnost". In od tukaj dalje so se pa začele pojavljati težave. In še enkrat rečem, mi zagovarjamo odgovornost delodajalcev, če so s svojim delom prispevali k temu, da se je nek delavec poškodoval. Seveda pa se mora ta odgovornost na nek način stopnjevati. Večja, kot je ta malomarnost, večja je tudi kazen za tega delodajalca. Državni sekretar je sicer pravilno ugotovil, da tisti denar, ki ga delodajalci plačujejo – 0,53 %, da gre v zdravstveno blagajno; ampak problem je povezan, je skupen, smo ista država. In pri poškodbi delavca je najprej primer zdravljenje, in to je problem zdravstvene blagajne, če pa je poškodba tako huda, da se ta delavec mora zaradi poškodbe upokojiti, potem pa tukaj nastane problem pokojninske blagajne. Ampak, kakorkoli, te zadeve se dajo urediti tudi drugače, da se del tega denarja, ki gre danes v celoti v zdravstveno blagajno, uporablja tudi za primere, ko gre v primeru poškodb delavcev za določena izplačila iz pokojninske blagajne. In še ena stvar, ki jo vsi danes preveč pozabljate, da gre za prvo, splošno obravnavo. Vse te mini, detajlne pripombe, ki ste jih imeli, bi lahko upoštevali tudi pri nadaljnjih obravnavah, na primer v drugi obravnavi, bi ta zakon še v skladu z vašimi željami in razmišljanji tudi dopolnili. Ampak, saj veste, v tem parlamentu je zelo utrjena in trdovratna praksa, če nekatere zakone predlaga opozicija, potem je izjemno majhna verjetnost, da ugledajo luč sveta. Ampak morda bi se določene napetosti tudi v tem parlamentu in tudi v tej državi razbremenile, če bi vladna koalicija delovala nekoliko drugače in šla včasih tudi pri kakšnih zakonih nasproti opoziciji. Marsikatero napetost bi razbremenili. Zaključil bom s tem, da mi želimo naše okolje narediti takšno, da se bodo vsi v njem počutili varno, delavci in tudi delodajalci, da jih ne bo strah vsakega novega dneva, ampak da bodo lahko normalno, sproščeno delali tisto, kar so se odločili, da bodo počeli v življenju; in da bodo pri tem čim bolj uspešni. Bolj kot bodo uspešni, bolj bo uspešna tudi ta država. In to je koncept, kateremu želimo slediti.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Še želite. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Matej Tonin ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak prijavljen ima 5 minut. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Bil sem prijavljen k redni razpravi in žal zaradi zunanjepolitičnih obveznosti nisem mogel prisostvovati pri razpravi. Zato bi zdaj želel strniti nekaj misli. Prvič, obžalujem, da imamo v tem mandatu to situacijo, morda celo prvič v zgodovini samostojne Slovenije, da koalicija praktično konstantno odbija in zavrača vse predloge opozicije. Lahko bi našteval tudi številne amandmaje pri proračunih in tako naprej. Ne spomnim se, kolikor časa sem pač v tej hiši, da bi katera koalicija tako delala, ravnala z opozicijo. To je slabo. Vi pravite, dajmo sodelovati, mi pravimo, seveda, saj sodelujemo; ampak včasih, tudi če s stisnjenimi zobmi, priznajte, da pa kakšen predlog je pa najbrž tudi dober, tudi kakšen proračunski amandmajčič za kakšnih 10 tisoč evrov. Ampak vi ste rekli – ne. Ko je bila pretežno desna koalicija, nedolgo nazaj, smo imeli primer, da je tudi opozicija podprla proračun. Takrat smo rekli – vau, prvič v zgodovini samostojne Slovenije. Ampak tole zgolj na mestu uvoda. S predlaganim zakonom nekateri ali pa večina iz koalicija niste hoteli preprosto razumeti, da ne znižujemo varnostnih standardov na delovnem mestu. Hvala dr. Murgel, ki je to javno priznala, da ne vidi v našem predlogu zakona, da bi šlo za zniževanje varnostnih standardov. No, vsaj ena. Mi seveda smo za to, da mora delodajalec na področju zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu imeti urejeno vse, kar zahtevajo pozitivni predpisi in še več. Zakaj pravim še več? Zato, ker se vsak dan soočamo z neko novo tehnologijo, regulativa, naša pravila pa razvoju tehnologije ne sledijo. O čem govorim? Morda bi bilo treba napisati za kakšen laboratorij, ne samo za čakalnico v zdravstvenem domu, morda tudi za kakšno proizvodno halo – prepovedano vstopanje z mobilnim telefonom. Iz takšnih in drugačnih razlogov. In mi smo za to, da ima delodajalec izdelano izjavo o varnosti z oceno tveganja. Mi smo za to, da delavec mora biti na predhodnem in obdobnem zdravstvenem pregledu. Mi smo za to, da ima delavec opravljen izpit iz varstva pri delu. Sploh ne razmišljamo, da je to na stroške delodajalca, seveda, saj je pravi delodajalec. In jaz sem prepričan, da v Sloveniji je pa le velika večina pravih, poštenih delodajalcev; tistih, ki pravijo – delavci so moj največji kapital, so največji kapital našega in mojega podjetja. Mi hodimo po terenu, petintrideset obiskov smo imeli v zadnjih treh letih. Obiskujemo pretežno podjetja, družinska, družinske kmetije in tako naprej. In vse to, kar delamo s predlogi zakonov na tej seji Državnega zbora, je izključno zato, da bi dali možnost, več možnosti za odpiranje novih delovnih mest. Gospe in gospodje, krvavo jih potrebujemo. In ponavljam, danes ne konkurirajo med seboj samo gospodarske družbe, samo korporacije; danes, ko živimo v globalni vasi, danes med seboj konkurirajo države. In države so torej tiste, ki vzpostavijo konkurenčno okolje. Države. Zato smo naredili mednarodno primerjavo in pogledali, kakšne so ureditve v konkurenčnejših državah. Kje smo že mi na lestvicah konkurenčnosti? Kaj nam pravi Evropska komisija? Kje so, gospe in gospodje, strukturne reforme, s katerimi bi tudi povečali slovensko konkurenčnost? Za to gre. To je naš napor, ki smo vam ga želeli predstaviti in pričakovali, da boste ta zakon v prvem branju podprli, da ga potem v drugi obravnavi še izboljšamo. Hvala lepa.
Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 11. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNEM JAMSTVENEM, PREŽIVNINSKEM IN INVALIDSKEM SKLADU REPUBLIKE SLOVENIJE V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Marijanu Pojbiču.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki smo vložili v parlamentarno proceduro Predlog zakona o spremembi Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije. Zakon o Jamstvenem skladu Republike Slovenije, Uradni list Republike Slovenije, številka 25/97, ki je prvotno uredil inštitut jamstva minimalne pravice delavcev v primeru insolventnosti delodajalca s strani posebej za to ustanovljenega Jamstvenega sklada Republike Slovenije, je bil pozneje večkrat dopolnjen in spremenjen. Leta 1999 so se pristojnosti sklada razširile tudi na kritje pravic otrok do nadomestila neplačane preživnine, sklad pa se je preimenoval v Jamstveni in preživninski sklad Republike Slovenije. Pravica otrok do preživljanja je med temeljnimi otrokovimi pravicami. Pravice urejajo tudi mednarodni dokumenti. Deklaracija o otrokovih pravicah Generalne skupščine Združenih narodov iz leta 1959 v 6. načelu določa, da morajo družba in organi oblasti posebno skrbeti za otroke brez družine in brez sredstev, potrebnih za preživljanje. Ker se preživninski zavezanci v nekaterih primerih uspešno izogibajo izpolnjevanju svojih obveznosti, so izvršilni postopki pogosto neuspešni in dolgotrajni. Sklad že zelo veliko let ugotavlja problematiko sodne izterjave dolžnikov preživninskega sklada. Dejstvo je, da je tudi po podatkih v letu 2015 sodna izterjava po zakonu in izvršbi ter zavarovanju v Sloveniji neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in stroškovno neučinkovita. Zato smo se v Slovenski demokratski stranki odločili in vložili spremembo predmetnega zakona. S predlagano spremembo se sodna izterjava dolžnikov preživninskega sklada prenaša na tako imenovano upravno finančno izterjavo, ki jo vzorno, odlično, enostavno, hitro, učinkovito in brez nepotrebnih stroškov že izvaja Furs za invalidski sklad ter tudi za druge neposredne in posredne proračunske uporabnike državnega proračuna, neposredne in posredne uporabnike lokalnih skupnosti, občin, zbornice in druge subjekte. S tem bodo kadrovsko in predvsem finančno razbremenjena sodišča, ki morajo po sedaj veljavni zakonodaji plačevati visoke stroške sodnih izvršiteljev v skupni višini več 100 tisoč evrov, kar bo pozitivno vplivalo na varčevanje proračuna sodišč in proračuna Republike Slovenije. Istočasno pa je upravna izterjava po ZDavP, ki jo izvaja Furs, izjemno uspešna, izjemno učinkovita in zelo hitra. Furs izjemno uspešno, izjemno učinkovito in zelo hitro izvaja upravno izterjavo preko Fursa, posledično bo tudi večji obseg izterjanih sredstev za proračun. Že samo prenos izterjave s sodne izterjave na upravno izterjavo preko Fursa bo med drugim tudi pomenil prihranek za proračun Republike Slovenije za več kot pol milijona evrov na letni ravni. Najpomembnejša pridobitev predloga zakona pa je, da bo sklad potreboval manj sredstev iz proračuna Republike Slovenije za izvajanje programa oziroma bo lahko hitreje in v večji meri poravnaval zapadle in neplačane preživnine.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospodu Petru Pogačarju.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije obravnavala na svoji redni seji in sprejela naslednja stališča. Predlog zakona, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, prenaša sodno izterjavo terjatev preživninskega sklada na upravno finančno izterjavo, ki bi jo izvajala Finančna uprava Republike Slovenije za invalidski sklad in za druge subjekte. Vlada pri tem uvodoma poudarja, da primerjava izterjave terjatev preživninskega dela sklada z izterjavo terjatev invalidskega dela sklada, ki bi jo izvajala Finančna uprava, ni ustrezna, saj postopki, ki se nanašajo na invalidski del sklada, niso primerljivi s postopki, ki se nanašajo na preživninski del sklada. Ena od pomembnih in bistvenih razlik je ta, da gre v primerih, ki se nanašajo na invalidski del sklada, za izterjavo zoper pravne osebe; v postopkih, ki se nanašajo na preživninski del sklada, pa se izterjava vrši zoper fizične osebe. Terjatve preživninskega dela ne nastanejo izvorno kot dolg do države. Terjatve nastanejo z izplačilom nadomestila preživnine; so vezane najprej na obstoj preživninske obveznosti, torej civilnopravnega razmerja. Najprej mora biti določen obstoj preživnine, ko pride do neplačila, poseže sklad in potem terja naprej. Terjatve sklada v tem delu so torej po svoji naravi civilnopravne terjatve na plačilo preživnine, ki so prešle na sklad na podlagi subrogacije, ko sklad namesto zavezanca poravna del preživnine preživninskemu upravičencu. Tudi argumentacija, da je sodna izterjava dolžnikov preživninskega dela sklada izjemno neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in stroškovno neučinkovita ter naj se zato nadomesti z upravno finančno izterjavo, ki je enostavna, hitra, učinkovita, v primeru izterjave preživninskih terjatev po mnenju Vlade ni prepričljiva. Z novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju so postale preživninske terjatve prednostne, kar pomeni, da imajo prednost pred poplačilom vseh javnopravnih, se pravi davčnih, vseh drugih civilnopravnih terjatev. Poleg tega je z novelo Zakona o izvršbi določeno, da je zaradi izterjave preživninskih terjatev mogoče seči na dolžnikovo plačo in druge stalne prejemke tako, da mu ostane le 50 % bruto minimalne plače. To je za več kot 200 evrov več kot mora ostati pri dolžnikih za navadne terjatve. Izpostaviti je treba še, da se v okviru delovne skupine za oblikovanje predloga za učinkovitejše upravljanje terjatev države na primeru terjatev iz naslova prekrškov proučuje možnost centraliziranega upravljanja terjatev države. Naloga delovne skupine je priprava predloga za učinkovitejše upravljanje terjatev države, o katerih odločajo sodišča, vključno z navedbo potrebnih normativnih institucionalnih in operativnih ukrepov ter oceno za to potrebnih stroškov. Zato je za odločitev o predlogu te delovne skupine treba najprej počakati na ugotovitve novoustanovljene delovne skupine, ki bo proučila možnosti za ustanovitev organa za učinkovitejše upravljanje terjatev države; ampak vseh, ne samo enega dela. Predvideno je, da bo delovna skupina končala do konca meseca junija. Obenem želimo še poudariti, da je Vlada v obravnavo in sprejetje posredovala Državnemu zboru Republike Slovenije predlog zakona, s katerim se Javni sklad Republike Slovenije za razvoj kadrov in štipendije pripoji k Javnemu jamstvenemu, preživninskemu in invalidskemu skladu. S tem se zagotavlja racionalizacija dela ter poenostavitev postopkov in procesov v javni upravi. Vsebinsko pa predlagamo na podlagi vseh navedenih dejstev, Vlada Republike Slovenije predlaga poslankam in poslancem, da predloga zakona ne podprejo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani gospod podpredsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Na prvi pogled je predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke všečen in tudi v Poslanski skupini Desus smo prvotno razmišljali v smeri podpore predlogu. Po seznanitvi z detajli posameznih vrst terjatev in pravili izterjave, konkretno v zvezi z vsebino delovanja in pristojnostmi Javnega jamstvenega, preživninskega in invalidskega sklada Republike Slovenije, pri čemer smo se lahko podrobno seznanili z mnenjem Vlade Republike Slovenije, pa v Poslanski skupini Desus ugotavljamo, da je predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bolj ali manj pavšalen, saj ne prikazuje vseh dejstev. Primerjava izterjave terjatev preživninskega dela sklada z izterjavo terjatev invalidskega dela sklada, ki jo, kot navajajo predlagatelji, vzorno, odlično, enostavno, hitro, učinkovito in brez nepotrebnih stroškov izvaja Finančna uprava, ni ustrezna; saj postopki, ki se nanašajo na invalidski del sklada, niso primerljivi s postopki, ki se nanašajo na preživninski del sklada. Prav tako argumentacija, da je sodna izterjava dolžnikov preživninskega sklada izjemno neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in stroškovno neučinkovita ter da naj se za to nadomesti z upravno finančno izterjavo, ki jo enostavno, hitro, učinkovito in brez nepotrebnih stroškov izvaja Finančna uprava, v primeru izterjave preživninskih terjatev ni ravno prepričljiva. Med terjatvami in posledično postopkom izterjave teh dveh, že po vsebini različnih, dejavnosti sklada obstaja nekaj pomembnih razlik, ki se vidijo že iz narave pristojnosti sklada, ki so sicer razdeljene na več dejavnosti. Aktualne dejavnosti sklada so: zagotavljanje pravic delavcev v primerih stečaja ali prisilne poravnave. V tem primeru govorimo o delovanju jamstvenega sklada. Zagotavljanje uveljavljanja pravice do nadomestila preživnine tistim otrokom, ki jim je s pravnomočno sodbo, začasno odredbo oziroma dogovorom pri centru za socialno delo določena preživnina; vendar je preživninski zavezanci ne plačujejo. V tem primeru govorimo o delovanju preživninskega sklada. In odločanje o pravicah in obveznostih invalidov ter delodajalcev v skladu z Zakonom o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov ter Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov. V tem primeru govorimo o delovanju invalidskega sklada. Ena od pomembnih razlik med področji preživninskih pristojnosti in pristojnosti iz delovanja sklada na invalidskem področju je ta, da gre v primerih, ki se nanašajo na invalidski del sklada, za izterjavo zoper pravne osebe; v postopkih, ki se nanašajo na preživninski del sklada, pa se izterjava vrši zoper fizične osebe. V prvem primeru gre za področje uveljavljanja pravic in obveznosti po Zakonu o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov ter Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov, o katerih odločajo pravni organi; gre torej za upravno zadevo. Terjatve tukaj nastanejo izvorno kot dolg do države, zato je to javnoupravna terjatev, pri kateri je izterjava vodena po upravnem postopku oziroma po postopku davčne izvršbe. Preživninske terjatve pa so civilnopravne terjatve, v katere vstopi sklad namesto upnika, to je otroka, do višine sredstev, izplačanih na podlagi odločbe o nadomestilu preživnine. Za izterjavo so pristojna sodišča, saj gre za civilne izvršbe. Sklad torej namesto zavezanca poravna del preživnine preživninskemu upravičencu, sodišče pa mora ta del izterjati od preživninskega zavezanca. Pomembno je tudi, da so preživninske terjatve prednostne pri poplačilu glede na javnopravne terjatve ter tudi glede na vse ostale civilnopravne. Prav tako pa so privilegirane tudi glede na to, do katere višine dolžnikovih finančnih sredstev oziroma dohodkov je možno poseči z izvršbo, saj na slednje lahko posežemo v višjem obsegu, kar pa predlagatelji tega zakona niso predstavili. Glede na to dejstvo, ki ga zapoveduje veljavna zakonska ureditev po Zakonu o izvršbi in zavarovanju, moramo zaključiti, da so preživninske terjatve v sodni izvršbi lažje izterljive, kot bi bile v davčni izvršbi; seveda če dolžnik prejema redne mesečne prejemke. Je pa res, da nastanejo težave, če dolžnik takšnih sredstev ne prejema. Običajno v takšnih primerih upnik v nadaljevanju predlaga izvršbo na dolžnikove premičnine ali na nepremičnino, če jo dolžnik ima. Za izvršbo na nepremičnino je v vsakem primeru pristojno sodišče; tudi v primeru, ko davčna izvršba ni bila uspešna in ima dolžnik nepremičnino, je za izvršbo na nepremičnino pristojno okrajno sodišče. V teh skrajnih primerih za preživninske izvršbe se tudi ob prenosu na Furs ne bi nič spremenilo. Res pa je, da je v teh primerih izvršb, ko gre za poseg na premično ali nepremično stvar, zadeva nekoliko problematična. Po eni strani zaradi tega, ker vemo, kako so dolžniki dandanes iznajdljivi; po drugi strani pa je treba opozoriti na visoke stroške izvršbe, ki sicer bremenijo sodišča. Ministrstvo za pravosodje je namreč opozorilo na politiko sklada glede načina izterjave. Seznanjeni smo, da sklad vztraja pri izvršbi na dolžnikove premičnine ter pri predlogih sklada za nove rubeže premičnin kljub očitnemu dejstvu, da bodo neuspešni. Sklad neomejeno in pogosto predlaga sodnim izvršiteljem opravljanje novih poizkusov rubeža, čeprav so bili vsi predhodni neuspešni, slednje pa seveda viša stroške izterjave. Zato se v naši poslanski skupini strinjamo, da bi bilo smiselno prevetriti pravila glede izterjav na tem področju. Glede na povedano poslanke in poslanci Desusa ne bomo prižgali zelene luči za nadaljevanje tega zakonodajnega postopka. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona o jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, navaja, da se sodna izterjava terjatev preživninskega sklada prenaša na upravno finančno izterjavo, ki jo po mnenju predlagatelja Finančna uprava Republike Slovenije izvaja popolnoma brez težav in z nepotrebnimi stroški. Po nekaterih ocenah predlagatelja naj bi bili kadrovski in finančni prihranki iz leta v leto višji od pol milijona evrov. Primerjava, ki jo podaja predlagatelj zakona, nikakor ni primerna, saj postopki, ki se nanašajo na invalidski del sklada, niso primerljivi s postopki, ki se nanašajo na preživninski del sklada. Jasno je, ko govorimo o postopkih, ki se nanašajo na prvega, govorimo o izterjavi zoper pravne osebe; v drugem primeru, v primeru preživninskega sklada pa o izterjavi zoper fizične. Terjatve, ki se dotikajo preživninskega dela sklada, ne nastanejo kot dolg države, ampak gre za civilnopravna razmerja. Za omenjene terjatve imajo torej pristojnosti sodišča; tiste terjatve, ki so v postopku davčne izvršbe, pa se izterjujejo kot javnopravne dajatve. Prav tako trditev, ki govori o tem, da je sodna izterjava, povezana s preživninskim delom, neuspešna in bi morala biti nadomeščena z upravno izterjavo, ni najbolj prepričljiva. Z novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju so postale preživninske terjatve prednostne, kar pomeni, da imajo prednost pred poplačilom vseh javnopravnih in civilnopravnih terjatev. Poleg tega je zaradi izterjave preživninskih terjatev mogoče seči tudi na dolžnikovo plačo in druge stalne prejemke, tako da mu po opravljenih rubežih ostane 50 % bruto minimalne plače, to je okoli 400 evrov; kar je za več kot 200 evrov več, kot mora dolžniku ostati pri izterjavi navadnih terjatev v sodni izvršbi ali pri izterjavi terjatev po Zakonu o davčnem postopku. Po prvem odstavku 160. člena Zakona o davčnem postopku je namreč minimalni varovani znesek, ki mora ostati dolžniku, določen v enaki višini, kot to določa Zakon o izvršbi in zavarovanju za izterjavo navadnih terjatev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov razumemo intenco predlagateljev, a njihovega predloga iz vsebinskih ter tudi proceduralnih razlogov ne moremo podpreti. Vlada je namreč v parlamentarno proceduro vložila svoj predlog novele istega zakona, ki po našem mnenju prinaša znatno bolj izvedljive in utemeljene rešitve; ki pa ne morejo biti obravnavane in sprejete, dokler se ne zaključi postopek predloga, o katerem razpravljamo danes. Zato bomo glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Osnovno izhodišče Predloga zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije, da se izterjava dolžnikov preživninskega sklada namesto izterjave v sodnem izvršilnem postopku opravi preko tako imenovane izterjave po Zakonu o davčnem postopku, je dobro. S tega vidika se nam v Združeni levici zdi predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, skozi katero se lahko potem še dopolni in dodela. Vendar je od ideje do realizacije pot še dolga, zato je treba do predloga zakona vseeno izraziti resno skepso. Treba je upoštevati kar nekaj vidikov, ki otežujejo bolj učinkovito in enostavno izpolnjevanje pravice do preživljanja. Primerjava izterjave terjatev preživninskega dela sklada z izterjavo terjatev invalidskega dela sklada, ki jo izvaja Furs, ni povsem na mestu. Postopki, ki se nanašajo na invalidski del sklada, niso enaki postopkom, ki se izvajajo na preživninskem delu sklada. V prvem primeru gre za izterjavo zoper pravne osebe, v drugem primeru pa izterjava poteka zoper fizične osebe. Terjatve preživninskega dela sklada izvorno niso dolg do države, te terjatve so namreč vezane na obstoj preživninske obveznosti, ki je civilnopravno razmerje. Sklad je oseba javnega prava, ki otrokom izplačuje preživnine, ki bi jih sicer moral plačevati preživninski zavezanec, če so izpolnjeni v zakonu določeni pogoji. Za izterjavo civilnopravnih terjatev so pristojna sodišča, v postopku davčne izvršbe pa se izterjujejo javnopravne dajatve, torej davki in prispevki. Treba je še omeniti, da so preživninske terjatve od novele zakona v izvršbi in zavarovanju privilegirane in zato v sodni izvršbi lažje izterljive, kot bi bile v davčni izvršbi, seveda če dolžnik prejema redne mesečne prejemke. To so pomembni pomisleki, vendar v luči problematike v Združeni levici menimo, da bi poenostavitev, kakršno predlaga danes obravnavani predlog, lahko prispevala k izboljšanju položaja na tem področju. Vemo, da se pri plačevanju preživnin pojavljajo velike težave, da se plačevanju pogosteje izogibajo tisti, ki so v boljšem finančnem položaju. Do preživnine je upravičenih okoli 45 tisoč otrok, sklad pa mesečno pokrije okoli 4 tisoč preživnin. Sklad ima 41-odstotno uspešnost pri izterjavah. Vsekakor mora država posredovati v primerih, ko starši ne izpolnjujejo dolžnosti do preživljanja otroka. Ne nazadnje gre za osnovno socialno stabilnost otroka, h kateri pa pogosto ne prispevajo tisti, ki so po finančni plati tega sposobni, a se načrtno izogibajo tej obveznosti. S tega vidika je poenostavljanje postopka izterjave smiseln predlog. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Javni jamstveni, preživninski in invalidski sklad Republike Slovenije ima glavne tri naloge. Prvič, zagotavljanje pravic delavcem, ki jim je delovno razmerje prenehalo zaradi insolventnosti njihovega delodajalca ali izbrisa delodajalca iz sodnega registra. Drugič, zagotavljanje pravic otrokom, ki jim pripada določena preživnina in je preživninski zavezanci ne plačujejo. In tretjič, zagotavljanje, izpolnjevanje kvot zaposlenih invalidov, odločanje o pravicah invalidov in obveznosti delodajalcev. Sklad po besedah predlagatelja novele zakona že vrsto let ugotavlja problematiko sodne izterjave dolžnikov preživninskega sklada. Sodna izterjava po Zakonu o izvršbi in zavarovanju je v Sloveniji izjemno neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in stroškovno neučinkovita. Enaka ugotovitev je zapisana v poročilih Doing Business svetovne banke za leto 2015. To dejstvo ugotavlja tudi Evropska komisija v svojem tretjem pregledu stanja v pravosodju za Slovenijo. S predlagano spremembo se sodna izterjava dolžnikov preživninskega sklada prenaša na upravno finančno izterjavo, ki je vzorno, odlično, enostavno, hitro in učinkovito in brez nepotrebnih stroškov izvaja Finančna uprava Republike Slovenije že za invalidski sklad in tudi za druge neposredne in posredne proračunske uporabnike državnega proračuna, neposredne in posredne proračunske uporabnike lokalnih skupnosti, občin, zbornice in druge subjekte. S tem bodo kadrovsko in predvsem finančno razbremenjena sodišča, ki morajo po sedaj veljavni zakonodaji plačevati stroške sodnih izvršiteljev v skupni višini več 100 tisoč evrov, kar bo zelo pozitivno vplivalo na varčevanje proračuna sodišč in proračuna Republike Slovenije. Istočasno pa je upravna izterjava, ki jo izvaja Finančna uprava Republike Slovenije, izjemno uspešna, izjemno učinkovita in zelo hitra. Smiselno, razumljivo in učinkovito je, da ima sklad poenoteno upravno izterjavo preko Finančne uprave Republike Slovenije tudi za preživninski sklad. Posledično bo tudi večji obseg iztirjenih sredstev za proračun sklada in posledično bo sklad potreboval manj sredstev iz proračuna Republike Slovenije za izvajanje programa. S prenosom s sodne izterjave na upravno izterjave prek Finančne uprave Republike Slovenije bodo prihranki, kadrovski in finančni, za proračun Republike Slovenije po besedah predlagatelja vsako leto več kot pol milijona evrov. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov novelo podprla.
Hvala lepa. Gospod Jani Möderndorfer bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Pred nami je v resnici predlog, ki je v resnici na prvi pogled zelo všečen. Predvsem zato ker na nek način sporoča, da bi lahko olajšal določene postopke, ki so zelo pomembni, predvsem za tiste, ki potrebujejo ta sredstva, ko gre za preživljanje otrok. Pa vendar, če pozorno preberemo predlog predlagatelja, bomo lahko ugotovili, da je kar nekaj neskladnosti s tistim, kar pravzaprav v resnici predlagajo. Na samem začetku moram reči, da je predlog v nekih delih celo netočen. Predvsem ko govorimo o finančnih posledicah. Finančne posledice v vsakem primeru, kadar gre za prenos nekih določenih pooblastil, in to na posrednega proračunskega uporabnika, obstajajo. Res pa je, da niso znali niti izračunati prihodkov. Se pravi tistega dela sredstev, ki bi se prihranil. Omenjajo nekaj več kot pol milijona, ne povedo pa, od kod in na katerih postavkah. Zraven tega je mednarodna primerjava zelo simpatična, ko pravzaprav nekako ponazorijo s primerom Nemčije, Švedske in Avstrije, da v resnici je to kategorija, ki je zaščitena in da v vsakem primeru gre za neko vrsto izterjave, ne povedo pa, kdo izterja v tej državi. Torej v bistvu nam niti mednarodna primerjava ne pomaga popolnoma nič. Naj omenim, da je ena primerjava, kjer govorijo o tako imenovanem zakonu na podlagi teh kvot, invalidskih kvot, kjer v resnici delavce zaposlujemo v podjetjih in so neke določene olajšave, da gre za podobno izterjavo in da na nek način bi lahko to izterjavo naredili na enak način. Kot je povedal že državni sekretar, gre za dve različni primerjavi. V enem primeru gre za civilnopravni odnos, v drugem primeru pa za pravne osebe, ki temeljijo na podlagi zakona. Res je, da imajo tudi preživnine svojo zakonsko podlago, pa vendar gre v vsakem primeru za izterjavo. Vendar enkrat po sodni poti, enkrat prek Fursa. Sami ocenjujemo, da ni problem v načinu same izterjave, ampak je problem predvsem v razpolaganju samega zahtevka. Zato se nam postavlja vprašanje, ali sklad v resnici dobro opravlja svoje delo na podlagi vsebinskih zahtevkov, če jih izterja samo enainštirideset, ali pa je lahko razlog tudi kje drugje. Sam predlog, kakršen je predlagan, ne zdrži resne obravnave. Je pa v vsakem primeru to lahko resen razmislek za vnaprej, kajti to ni problem samo tega zahtevka, ki ga je predlagal predlagatelj. Namreč tudi občine, lokalne skupnosti in tudi drugi posredni proračunski uporabniki si želijo podobnih izterjav preko Fursa, v državi pa se bomo morali enkrat končno odločiti, ali bo Furs, po domače davčna uprava, tisti, ki bo v resnici izterjeval vse zahtevke v tej državi, ki imajo vsaj minimalno zakonsko podlago, pa ne glede na to, ali gre za civilnopravno ali neka razmerja znotraj države, ali bomo to uredili kako drugače. Gre predvsem za neko sistemsko ureditev, za katero je nujno potrebno jasno stališče s strani države in tudi predlog, kako in na kakšen način se to ureja. V Stranki modernega centra takšnega predloga, ki ne zdrži resne obravnave, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi poslanci! Zakon o jamstvenem skladu Republike Slovenije, ki je prvotno uredil in ureja jamstvo minimalnih pravic delavcev v primeru insolventnosti delodajalca s strani posebej za to ustanovljenega jamstvenega sklada Republike Slovenije, je bil pozneje večkrat dopolnjen in spremenjen. Spremembe in dopolnitve so bile potrebne zaradi usklajevanja s spremenjeno direktivo na tem področju ter usklajevanja z drugo domačo zakonodajo, povezano z insolventnostjo delodajalcev in ureditvijo javnih skladov. Poleg tega pa so se pristojnosti sklada s tretjo novelo v letu 1999 razširile tudi na kritje pravic otrok do nadomestila neplačane preživnine. Tako veljavni zakon o javnem jamstvenem in preživninskem skladu Republike Slovenije ureja delovanje jamstvene institucije, pogoje in vsebino pravic ter je v delu, ki se nanaša na pravice delavcev v primeru insolventnosti delodajalcev, v celoti usklajen z evropskimi dokumenti na tem področju, in sicer z določbami prvotne direktive Sveta Evropske unije. Pravica otrok do preživljanja je med temeljnimi otrokovimi pravicami. Pravico urejajo tudi mednarodni dokumenti, deklaracija o otrokovih pravicah Generalne skupščine Združenih narodov iz leta 1959 v 6. členu določa, da morajo družbe in organi oblasti posebno skrbeti za otroke brez družine in brez sredstev, ki so potrebni za preživljanje. Konvencija o otrokovih pravicah pa med drugim tudi določa, da države pogodbenice vsakemu otroku priznavajo pravico do življenjske ravni, ki ustreza njegovemu telesnemu, umskemu, duhovnemu, nravstvenemu in družbenemu razvoju. Eden ali oba od staršev ali drugi, ki so odgovorni za otroka, imajo glavno odgovornost za to, da v skladu s svojimi sposobnostmi in gmotnimi zmožnostmi zagotovijo življenjske razmere, potrebne za otrokov razvoj. Države pogodbenice bodo v skladu z nacionalnimi pogoji in svojimi zmožnostmi sprejele ustrezne ukrepe, s katerimi bodo staršem ali drugim, ki so odgovorni za otroka, pomagale uveljaviti to pravico ter bodo, če je potrebno, zagotovile gmotno pomoč in programe pomoči še posebej glede prehrane, obleke in stanovanja. Izplačevanje in izterjavo preživninskih zahtevkov, kadar preživninski upravičenec in preživninski zavezanec bivata v različnih državah podpisnicah, ureja Konvencija o uveljavljanju preživninskih zahtevkov v tujini, ki je bila sklenjena leta 1956. S predlaganim zakonom v Slovenski demokratski stranki sledimo načelom racionalizacije, optimizacije, poenostavitve in skrajšanja postopkov, gospodarnosti in varčevanja na področju javnih financ in pri rabi javnih sredstev učinkovitosti in pa tudi sorazmernosti. Sklad že zelo veliko let ugotavlja problematiko sodne izterjave dolžnikov preživninskega sklada. Dejstvo je, da tudi po podatkih za leto 2015 sodna izterjava po Zakonu o izvršbi in zavarovanju je v Sloveniji izjemno neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in pa tudi stroškovno neučinkovita. Tudi po podatkih in poročilih Doing Business Svetovnega banke za leto 2015 je sodna izterjava v Sloveniji neuspešna in neučinkovita. Enako ugotavlja tudi Evropska komisija v svojem tretjem pregledu stanja v pravosodju za Republiko Slovenijo. S predlagano spremembo, ki jo želimo doseči v SDS, se sodna izterjava dolžnikov preživninskega sklada prenaša na upravo, finančno izterjavo, ki je vzorno, odlično, enostavno, hitro, učinkovito in brez nepotrebnih stroškov izvaja Finančna uprava Republike Slovenije že za invalidski sklad in tudi za druge neposredne in posredne proračunske uporabnike državnega proračuna, neposredne in posredne proračunske uporabnike lokalnih skupnosti, občin, zbornice in druge, kot smo že prej slišali, pravne subjekte. S tem bodo kadrovsko in predvsem finančno razbremenjena sodišča, ki morajo po sedaj veljavni zakonodaji plačevati stroške sodnih izvršiteljev v skupni višini več 100 tisoč evrov, kar bo pozitivno vplivalo na varčevanje proračuna sodišč in s tem posledično tudi proračuna Republike Slovenije. Istočasno pa je upravna izterjava, ki jo izvaja Furs izjemno uspešna, izjemno učinkovita in kar je tudi predvsem zelo pomembno, je tudi zelo hitra. Furs izjemno uspešno, izjemno učinkovito in zelo hitro izvaja upravno izterjavo tudi že za invalidski sklad. Zato je tudi smiselno, logično in učinkovito, da ima sklad poenoteno in tudi za preživninski sklad upravno izterjavo prek Finančne uprave Republike Slovenije. Posledično bo tako večji obseg izterjanih sredstev za proračun sklada in tudi sklad bo potreboval manj sredstev iz proračuna Republike Slovenije za izvajanje tega programa. S prenosom izterjave s sodne izterjave na upravno izterjavo prek Fursa bodo prihranki za proračun Republike Slovenije vsako leto več kot pol milijona evrov. S tem zakonom se tako predlaga, da se izterjava dolžnikov preživninskega sklada namesto izterjave po sedanjem sodnem izvršilnem postopku opravi preko t. i. upravne izterjave, ki jo že izvaja Finančna uprava Republike Slovenije, torej za izterjavo za invalidski sklad. Predlog Slovenske demokratske stranke je v primerjavi s tem, kar imamo zdaj, bolj racionalen, bolj učinkovit in tudi za proračun sodišč in za proračun Republike Slovenije bolj prijazen konkretno za okrog pol milijona evrov letno. Ker imamo že pri invalidskem skladu podobne primere, kljub temu da gre za pravne osebe, smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bi na tak način zagotovili ustreznejše in hitrejše izplačevanje teh finančnih sredstev. Več pa bom potem še v nadaljevanju, ko bom predstavil določene dopise Vrhovnega sodišča, ki so jih pošiljali ministroma za finance in za pravosodje, kjer tudi Vrhovno sodišče Republike Slovenije priznava, da takšen sistem, kot ga poznamo zdaj, v teh primerih ni ustrezen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej moram ponovno izraziti razočaranje. Vse to, kar predlagamo v SDS in Novi Sloveniji, se obravnava kot, da je slabo pripravljeno, da ni sprejemljivo, da očitno ne znamo nič, da je samo veleum v vseh ostalih strankah koalicije in vladi, in da rešitve, kot jih predlagamo s takšnim ali drugačnim vloženim zakonom, niso sprejemljive. S strani vlade neprestano poslušamo, kako ustanavljajo skupine, ki bo proučila to stvar, proučila naslednjo stvar, proučila deseto stvar in na koncu čakala, da bodo te skupine, ki jih ustanavljajo, proučile in ne vem kdaj prinesle na mizo določene rešitve tej vladi, ki ima še, mislim da, do konca svojega obstoja kakšno leto ali morda dve leti. To je že zgornja meja po moji oceni. Zato moram reči, da sem zelo žalosten, da rešitve, s katerimi želimo izboljšati stanje na določenih področjih, kot je tudi ta, o kateri danes govorimo, za vlado in koalicijo je nekaj, kar si oni ne želijo, ker bodo v kratkem predlagali svoje nove, boljše kvalitetnejše rešitve. Redno znova iz tedna v teden poslušamo isto zgodbo. Ko predlagamo neko kvalitetno rešitev, je ne zato ker sta to predlagala SDS in Nova Slovenije, češ, "mi pripravljamo svojo, ki bo zagotovo boljša". Ker ste veleum. Mi pa pač smo, kar smo. To se meni ne zdi korektno, ne zdi pošteno, še manj pa odgovorno. Če mi predlagamo neko zakonsko rešitev, ima vlada vse resurse v svojih rokah, vso strokovno in ostalo javnost, da tudi predloge, ki jih mi predlagamo, izboljša in jih nadgradi do tiste točke, da bodo za vse, ki sedimo v tem državnem zboru, in tudi vlado, sprejemljivi. Vendar ne. Ne, ne in ne. In ključno je, da je treba zavrniti vse tisto, kar mi predlagamo. To je ključno. Ne glede na vsebino, ne glede na vsebino. Ko poslušam te razprave različnih poslanskih skupin, ne govorim o vseh, pa ne govorim vseh posameznikov, vendar v večini primerov zelo pavšalno govorijo, da ni primerno pripravljeno, da je premalo teh mednarodnih primerjav in tako dalje, da ne bom razlagal. Mi s tem zakonom v resnici želimo rešiti tisti problem, ki sem ga predstavil že v svojem uvodnem nagovoru in tudi Žan, ko je predstavljal stališče poslanske skupine. In še enkrat bom prebral nekaj stvari, kjer so še kako pomembni podatki, zakaj smo pravzaprav mi predlagali to spremembo. Po podatkih Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in invalide je v Republiki Sloveniji preživnina določena približno 45 tisočim mladoletnim otrokom. Javni jamstveni preživninski in invalidski sklad Republike Slovenije pa vsak mesec izplača nadomestil preživnine približno 4 tisoč otrokom. Ker se preživninski zavezanci v nekaterih primerih uspešno izogibajo izpolnjevanju svojih obveznosti, so izvršilni postopki pogosto neuspešni in dolgotrajni. Z izplačilom nadomestila preživnine se določenemu številu otrok poveča socialna varnost. Javni jamstveni preživninski in invalidski sklad Republike Slovenije izplačana sredstva od preživninskega zavezanca izterja v sodnem izvršilnem postopku na podlagi zakona, ki ureja izvršbo in zavarovanje. Kot izhaja iz podatkov Javnega jamstvenega preživninskega in invalidskega sklada Republike Slovenije, je le-ta v letu 2014 dosegel 41-odstotno uspešnost izterjave. 41-odstotno uspešnost. Kaj to pomeni? To pomeni, da nekatere stvari ne funkcionirajo. Namen tega zakona je točno to, da to situacijo spremenimo. In spremenimo v korist tistega sklada, ki plačuje 4 tisočim ali 5 tisočim vsak mesec preživnino. Ni nobenega problema, če to Ministrstvo za delo in družino zapiše, da takšni podatki obstajajo, vendar bi se Vlada morala zamisliti, ali je s stanjem, v kakršnem zdaj zadeva je, nekaj narobe, ali pa poišče drugačne, nove, kvalitetnejše rešitve, tako kot smo jih mi predlagali s spremembo tega zakona. Ampak ne, ne glede na to, da podatki govorijo zelo jasno. In mimo tega podatka o 41 % ne more iti nihče. Iz tega izhaja, da enostavno model, kakršen je tu uporabljen, ne funkcionira. Ne funkcionira, ker sicer bi bilo v 80, 85, 95 % realizirano, ne pa 41. Vedno toliko in toliko denarja iz proračuna gre v ta sklad, ker to ni izterjano. In če mi predlagamo ustrezno rešitev, ki mislim, da je ustrezna in je izvršljiva, Vlada in koalicija iščeta znotraj tisoč in en razlog, zakaj pa to ni v redu, zakaj pa to ni prava pot. Če bi to vložila SD, ne bi bilo nobenega problema, bi v superlativih govorili, kako je dobro, kako je vse fantastično, kako dosegamo vse tiste parametre, cilje, vse tiste mednarodne prakse, vse štima od A do Ž. To bi danes poslušali od vseh, ki so predstavljali stališča poslanskih skupin. Enako bi poslušali s strani Vlade. Ampak ker je to predlagal SDS in podprla Nova Slovenija, je to bogokletno, je to nekaj, kar je nesprejemljivo za to rdečo koalicijo. In to je narobe. Mi se očitno pogovarjamo, pa se ne slišimo. Zelo bi bil zadovoljen, če bi slišal vsaj iz ene poslanske skupine koalicije, ki bi trdila, ta zakon je treba nadgraditi, mi ga bomo podprli v prvem branju in do drugega branja pripravili ustrezno zakonsko zgodbo, ki bo pokrila vse interese nas politikov, predvsem pa tistih, komur je namenjeno. Če bi to enkrat slišal, ne bi imel tega občutka, ki ga vedno znova in znova imam, ko razpravljamo o predlogih, ki jih predlagamo mi ali pa Nova Slovenija. Neverjetno, no, resnično neverjetno! Jaz ne vem, kaj naj še v Slovenski demokratski stranki naredimo, da boste tisti, ki sedite na drugi strani, čeprav je to, bom rekel, neverjetno. Enostavno sem prepričan, da sedimo vsi v istem Državnem zboru in naš skupni cilj mora biti, da delamo v interesu vseh ljudi in rešujemo njihove probleme. In ta problem je evidentiran, je jasen, a mi se ga očitno ne želimo lotiti. Ne želimo. Če bi vladna koalicija to želela, še enkrat povem, bi lahko ta dokument, ki smo ga mi predlagali, nadgradila. In bi za vedno to zadevo rešili na način, ki je primeren, ki je bistveno boljši, z bistveno manjšimi stroški, bistveno večjim prihrankom denarja državnemu proračunu. Bistveno manj dela bi imela sodna veja oblasti, da bi lahko se lotila skrajševanja teh sodnih zaostankov. Pa nič. Ne, ne, ne in ne! Ne slišite nas, ne želite nas slišati. Ne vem, kolikokrat bom moral še to ponoviti za to govornico, da se bomo tukaj začeli poslušati. In ne za vsako ceno zavrniti vsega, kar mi damo na mizo. Ne za vsako ceno! Ne glede na to, ali je zelo dobro pripravljena zadeva ali je kolikor toliko dobro pripravljena zadeva. Prepričan sem, da mi v Slovenski demokratski stranki ne predlagamo zakonskih rešitev, ki bi bile slabe, slabonamerne ali pa škodljive. V to sem prepričan. Problem pa je v koaliciji in vladi, da zaradi takšnih in drugačnih povezav se določenih problemov ne lotijo na način, kot bi bilo pričakovati in kot pričakujejo od koalicije in vlade volivke in volivci. Zato predlagam, da danes koalicija in vlada dobro razmislita, pa morda le najdemo nek skupni jezik in ta zakon izglasujemo v tej prvi obravnavi in ga potem v drugi in pa tretji skupaj nadgradimo, tako da bo ta problem, o katerem danes tukaj govorimo, primerno urejen in rešen v korist na eni strani državnega proračuna, sklada in da ne bomo imeli reševanje problemov, kjer enostavno so rešitve 41- odstotno realizirane. Mislim, da je to izjemno slabo in zelo narobe.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravijo naj se dr. Matej Tašner Vatovec.
Te dni, ko potekajo naše razprave v Državnem zboru, pa prejšnji teden, ko smo imeli poslanska vprašanja, je vedno znova ministrica za delo dr. Anja Kopač Mrak poudarjala, "dajte rešitve, pridite z rešitvami, mi bomo prisluhnili, skupaj bomo iskali rešitve". Te dni že ves čas prihajamo z rešitvami, preprostimi rešitvami, samo politična volja je potrebna, da bi se zadeve rešile, pa vendarle vedno znova slišimo, kako se neka stvar zaradi nečesa ne da. Čeprav zadeva dejansko, če bi bila uzakonjena, bi stekla sama po sebi. Če je stekla glede zagotavljanja pravic prek Finančne uprave Republike Slovenije, ne vem, zakaj ne bi stekla tudi za zagotavljanje pravic najšibkejšim v naši državi, in to so otroci in tudi njihove preživnine. Če so naša sodišča preobremenjena, prepočasi delajo in da je vedno večja stiska. Marsikoga poznam, ki je rekel, da je eno leto in pol trajalo, da so prišli do preživnine, tudi po sodni poti, pa je bil bivši mož zaposlen, pa se je vse lepo izšlo, ampak enostavno, če ni prišel ali pa, če se niso vsi papirji takoj oddali, enostavno zadeva do preživnine ni prišla in so otroci bili prikrajšani, da ne rečem še, kakšnega psihičnega in fizičnega nasilja je bila deležna njihova mama. Če bi zadeve poenostavili, da bi bile hitrejše, da bi šlo enostavno po nekih ustaljenih in hitrejših postopkih, mislim, da bi bili vsi prikrajšani za take in drugačne napade na otroke, za izživljanje nad ženo in tako naprej. In potem bi lahko rekli, da dejansko imamo neko varno, pravno, socialno državo. Ker pa vemo, kako je s pravom v naši državi, se mi zdi, da ni v redu in ni prava rešitev. Omenila sem že, do česa vse prihaja, ko pride do takšnega stanja v družini, da razpade iz takšnega in drugačnega razloga, in potem se začnejo grožnje, izmikanja in ne vem kaj še vse. Ne nazadnje pride tudi do nasilja v družini, in se mi zdi, da najbolj pri vsem tem trpijo in so prizadeti ravno otroci. Moram reči, danes imam to možnost, ker je dotično ministrstvo tukaj, dotaknilo se me je današnje sporočilo, kako je zaradi nasilja, ko je otrok izgubil mamo, center za socialno delo prišel v vrtec in odpeljal otroka, ker so stari starši baje prestari. Mislim, dajmo to že enkrat reševati in dajmo tukaj zadeve rešiti. Ali je 56 let stara stara mama prestara, da bi otroka od pokojne hčerke imela, oče je pa v priporu? Vem, da me boste zdaj prekinili, ampak jaz moram to zadevo povedati, ker mi gremo v ene takšne skrajnosti in ne razumemo, da je treba pospešiti tudi pri preživninah. Mogoče je bila tukaj ravno preživnina problem, da je do tega prišlo in da je treba pomagati in pospešiti postopke, da pridejo upravičenci do preživnine, da se preživnine izterjajo. Ta novela zakona se mi zdi, da bi bila en korak naprej za vse tiste, ki dejansko ne morejo nikakor priti do tega. In zastonj so vse tiste obljube, ko rečete, dajte dobre predloge, predloge, ki se jih da izpeljati, ki so hitri, ki ne zahtevajo [[…]]Ta predlog celo znižuje stroške sodnih izvršiteljev, pa je nesprejemljiv, pa ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Treba je razmisliti, kaj želimo, komu želim v državi pomagati. Kakor te dni ugotavljam, so samo lepe besede, da želimo najšibkejšim pomagati, ko pa prosiš, da se na nek način vzpostavijo mehanizmi ali da se spremenijo zakoni, da bi se najšibkejšim pomagalo, pa je stališče vlade, da predlogu nasprotuje oziroma najhujše je še to, da na marsikatero takšno pobudo ali vprašanje ne dobimo niti odgovora. Za konec se moram dotakniti današnjega sporočila, državni sekretar na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, treba je pogledati in treba je zaščititi najšibkejše v takšnih družinskih sporih, da ne pride do tragedije. Samo opozarjam, kaj je vse treba urediti tudi na področju Ministrstva za notranje zadeve, približevanju družinam in tako naprej, da ne bi prihajalo do tega. In za nameček moram malo hudomušno pripomniti, da smo v času, ko mogoče tudi nekoliko starejši moški lahko pridejo z mlajšo partnerko do otrok. So tudi stari 60 let, pa so očetje. Vezano na center za socialno delo in tudi to, kako bo treba urediti zadeve, da ne bo do tega prihajalo. V dobri veri, da boste to naredili.
Hvala lepa. Imamo nekaj odjav. Besedo ima Suzana Lep Šimenko, pripravi naj se mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat, poslanke in poslanci! Danes imamo zelo občutljivo temo. Temo, ki se dotika kar velikega dela otrok. Bom šla malo bolj od začetka. Za preživljanje otrok so seveda odgovorni njihovi starši. Žal splet okoliščin včasih privede do tega, da gresta dva iz takšnih ali drugačnih razlogov narazen, ne glede na to pa je treba za otroke poskrbeti. Določi se preživnina, ki je odvisna od samih potreb upravičenca in tudi materialne zmožnosti tistega, ki jo plačuje. Ključno pa je, da se tukaj upošteva korist otroka in da mora biti takšna, da omogoča nek uspešen razvoj otroka tako glede bivanja, hrane, obleke, izobraževanja, varstva kot tudi do razvedrila in ostalega. Žal se pa vse prepogosto zgodi, da tisti, ki bi moral preživnino plačevati, je ne plačuje. In kaj ostane preživninskemu upravičencu, če smemo tako reči? To, da predlaga izvršbo na sodišču. No, tukaj se pa marsikdaj začne zadeva malo bolj komplicirati. Danes je bilo že izpostavljeno, da preživnino prejema okoli 45 tisoč otrok. Če jamstveni preživninski in invalidski sklad izplačuje nadomestilo preživnine za približno 4 tisoč otrok, potem vemo, da tu ne gre za nek majhen problem. Žal se pač pogosto tisti, ki bi morali plačevati preživnino, iz takšnih ali drugačnih razlogov temu izmikajo, izogibajo, ne izpolnjujejo obveznosti, tako kot bi jih morali. In tudi sami izvršilni postopki, kakršni so danes, so marsikdaj neuspešni ali pa so zelo dolgotrajni in v veliko škodo tem otrokom. Bilo je tudi že omenjeno poročilo Doing Business za leto 2015. Iz tega poročila je jasno razbrati, da sodna izterjava v Sloveniji ni učinkovita, je neuspešna in neučinkovita. In prav pod to isto sodno izterjavo spada dejansko tudi izterjava preživnin. Glede na to, da pa vseeno Finančna uprava izkazuje bistveno boljše rezultate in je bistveno bolj uspešna pri izterjavah v svojih postopkih, je bil naš predlog tak, da se ta izterjava prenese na Finančno upravo. Sami, tudi s strani koalicije ste priznali, da postopki izterjave niso dobri. Kaj je naredila Vlada? Ustanovila se je neka delovna skupina za oblikovanje predloga za učinkovitejše upravljanje terjatev države. Lepo. Kaj dela ta delovna skupina? Preučuje. Ampak veste kaj, toliko smo že slišali, toliko delovnih skupin je bilo ustanovljenih, vse so preučevale, dale neke predloge, običajno imajo nek rok, do kdaj morajo svoje delo zaključiti. Tu se predvideva, da bi to naj bilo do konca junija tega leta. Ampak potem se pa najde spet tisoč in en razlog, zakaj do tega roka ta delovna skupina ni mogla pripraviti predlogov, in se spet podaljša, ne vem, do konca tega leta. In tako minejo leta. Na drugi strani imamo pa stotine, tisoče otrok, ki so prikrajšani za nek uspešen razvoj, ki so ga dejansko deležni in si ga zaslužijo in ga morajo dobiti. In vse, kar smo želeli s tem predlogom, je, na nek način pomagati tem posameznikom, da bi postopki stekli hitreje, tako kot bi si tudi zaslužili. Vsi vemo, neučinkoviti so, saj s tem se vsi strinjamo. Če ta naš predlog morda ni najboljši, prva obravnava je danes, dajmo ga skupaj dodelati, ustrezno ga dopolnimo in gremo z njim naprej. To je tisto, kar si dejansko tudi želimo. Naredimo nek korak proti temu, da bodo postopki same izterjave v državi tekli tako, kot morajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrstvu še enkrat z moje strani. V uvodu bi vseeno rad poudaril, da enostavno ne morem pristati na dikcijo, da v koaliciji izključno iz nekih kapric nasprotujemo zakonskim predlogom opozicije. Mislim, da to enostavno ni res. Treba je imeti v vidu dejstvo, da je vsebinska in tehnična omejitev zakonskih predlogov minimalna oziroma omejitev je samo modro nebo, medtem ko ima koalicija veliko večjo odgovornost, da s takšnimi in podobnimi predlogi, kot jih obravnavamo danes, v resnici morda le ne rušimo tistega dela sistema, ki je dober, dobronameren in dokaj učinkovit. Seveda pa je naloga koalicije, da budno spremlja, kje so možni popravki oziroma nadgradnja nekega določenega sistema. Mislim, da sem tudi jaz v svojih razpravah vedno konstruktiven in korekten, tudi kadar sem v dialogu z opozicijo, zato si ne dovolim nekega posplošenega obtoževanja, da se poslušamo, ampak se ne slišimo. Mislim, da osebno zelo dobro slišim, razumem in tudi doumevam, kakšen je kontekst slišanega. Zato si želim, da poslanci v svojih razpravah ne obtožujejo, da so pri tem veliko bolj selektivni, če seveda želijo biti v svojih razpravah korektni. Popolnoma se strinjam, kar je bilo že rečeno, da se danes pogovarjamo o dokaj občutljivi temi. Tema je otrok, ki je v nekem simbolnem smislu tudi naša prosperiteta, dobrobit posameznega otroka je skupna dobrobit družbe, njegov pravilen duševni in telesni razvoj oziroma odraščanje pa je blaginja naše skupnosti. Starši imajo tu pomembno vlogo, ker so oni tisti branik, oni so tisti temelj, ki mu z nekim primernim emotivnim in socialnim okoljem zagotavljajo razvojni optimum, ki si ga zasluži vsako človeško življenje. Tako se tu z opozicijo v nekem simbolnem smislu absolutno strinjamo. Starševstvo je vloga, ki se nikoli ne konča, ki smo jo sprejeli ob dejstvu, ko smo se odločili za otroka, ko smo se odločili, da bomo prevzeli vlogo starševstva, in to bomo počeli oziroma to počnemo na način, da zagotavljamo življenjske potrebe otroka, od stroškov bivanja, hrane, oblačil, obutve, varstva, izobraževanja, vzgoje, oddiha, počitnikovanja, razvedrila in drugih posebnih potreb, da ne omenjam emotivnih. Žal je pa dejstvo tudi to, kar je bilo omenjeno, da včasih to ni tako, da se nekateri starši ne zavedajo, da so dolžni preživljati svoje otroke, kljub dejstvu da si ne delijo več nekega skupnega zakonskega oziroma družinskega življenja s partnerji, zakonci. Nekateri roditelji gredo celo tako daleč, da se iz različnih vzgibov, bodisi maščevanja partnerju ali kakšnih drugih travm, meni osebno sicer nerazumljivih, namerno izogibajo plačilu preživnine. Mislim, da se je država v tem primeru primerno odzvala in se postavila v bran položaju otroka, ki je, kot je bilo danes že omenjeno, ustavna kategorija. Leta 1999 smo ustanovili oziroma združili preživninski sklad, ki otrokom omogoča, da v primeru, kadar se njihovi roditelji izogibajo zakonskim dolžnostim, terjatve v njihovem imenu izterja sklad. Predlagatelj v svoji noveli predlaga, da se izterjava dolžnikov preživninskega sklada namesto izterjave v sodnem izvršilnem postopku opravi preko upravne izterjave po Zakonu o davčnem postopku, ki jo izvaja Furs. Na tak način predlagatelj meni, da bi lahko učinkovito in brez nepotrebnih stroškov kvalitetneje izterjali dolžnika. Osebno sicer pozdravljam vsako novelo, ki v svoji osnovi stremi k neki racionalizaciji dela javnih institucij, vseeno pa moram reči, da se s predlogom novele v takšni obliki, kot je, ne morem strinjati. Terjatve preživninskega dela so po svoji naravi civilnopravne terjatve za plačilo preživnine, ki so potem prešle na sklad na podlagi subrogacije. Za izterjavo civilnopravnih terjatev pa so pristojna sodišča. V postopku davčne izvršbe pa se izterjujejo javnopravne dajatve, to pomeni davki in prispevki. Kar pomeni, da terjatve preživninskega dela sklada ne nastanejo izvorno kot dolg do države, ker so vezane na obstoj preživninske obveznosti, ki jo je določilo sodišče na podlagi civilnopravnega razmerja. To pomeni, da se s prehodom terjatev na sklad vstopi v položaj otroka upnika do višine sredstev, kot je določena v odločbi o nadomestilu preživnine. Tako predlagatelj v svojem predlogu na žalost ne upošteva različnih procesnih pravi., Ampak ta različna procesna pravila so v naši zakonodaji prekompleksna, da bi jih lahko enostavno reševali na tak način, kot jih predlaga predlagatelj. Iz tega razloga tudi ni potem primerna primerjava predlagatelja med terjatvijo preživninskega dela sklada z invalidskim, ker sama postopka izvršbe med seboj nista primerljiva. Kadar govorimo o terjatvah za invalidski del, govorimo o pravnih osebah, pri terjatvah na preživninski del pa se ta izvršba dotika fizičnih oseb, kjer je vedno prisotno sodišče. Tudi to mnenje predlagatelja, da v tem smislu prihranimo stroške pri delovanju sodišč, enostavno ne drži. To ni res. Treba je še poudariti, kar se tiče učinkovitosti izterjave preživnine, da smo leta 2014 spremenili zakonodajo oziroma zakon o izvršbi in zavarovanju, kjer so postale preživninske terjatve prednostne. Od leta 2014 so procesirane pred davčnimi terjatvami, kar pomeni, da so v neki sodni izvršbi že zdaj lažje izterljive, procesno gledano. Zato zagotovo ne moremo trditi, da država v nekem smislu ni senzibilna do tega vprašanja, kako hitro naj pride do neke izterjave preživnine. V tem smislu bom tudi razložil, zakaj se mi ne zdi prav, da bi se spreminjala zakonodaja, kot jo predlaga SDS. Naj ponazorim. Če je dolžnik nezaposlen oziroma ne prejema rubljivih denarnih prejemkov v primeru izterjave preživninske obveznosti, to pomeni, da mesečno prejema znesek, ki je nižji od 50 % bruto minimalne plače, kar znaša okoli 396 evrov, bo civilna izvršba neuspešna. Obenem pa je treba poudariti, da bi bila v tem primeru davčna izvršba še bolj neuspešna, kot jo predlaga SDS, saj se lahko v tem primeru zarubi le znesek plače, ki presega 76 % bruto minimalne plače. Če pa dolžnik ima rubljiva sredstva, je pa ta izterjava tako ali tako že zdaj omogočena. Ko govorimo o predlogu SDS, na žalost govorimo o nekem predlogu, ki je v neki pravni osnovi žal prekonfuzen. In ne glede na to, verjamem, da je dobronameren, ga iz tega razloga tudi ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Rad bi se odzval na tisti del razprave kolega, ki je, moram reči, zelo korektno razpravljal, ampak med drugim je dejal tudi to, da si ne želi, da se ruši nekaj tistega, kar dobro deluje. V tem trenutku mi resnično ni jasno, kaj je bilo tukaj mišljeno. Če je ta izterjava sodišča uspešna tam na 41 %, je veliko vprašanje, če s tem zakonom rušimo tisto, kar dobro deluje. Vsaj jaz tako to razumem. Pravzaprav pa mi s tem predlogom zakona ne rušimo ničesar. Želimo izboljšati stanje na področju izterjave preživnin. To želimo doseči. In še enkrat povem, in to sem tudi že prej povedal, pričakujem od vlade in koalicije, da predlog, kot smo ga predložili, izboljšajo, ker imajo vse strokovne resurse in vse to, kar sem prej rekel, v svojih rokah, na tak način, da bo ta zakon resnično uspešen pri cilju oziroma rdeči niti, ki jo zastopam, da bomo resnično prišli do tistega zaključka, do tiste točke, ki si je želimo s tem zakonom doseči. Dejstvo pa je, da to je problem in da je ta problem treba rešiti. Treba ga je drugače rešiti, kot je zdaj rešen. V tem trenutku, ko govorimo o teh odstotkih, nam je jasno, da nekaj ne funkcionira. Nekaj v resnici ne funkcionira, ne glede na to, da upoštevam tudi te objektivne pripombe, ki jih slišim iz razprav poslank in poslancev, pa tudi ko sem poslušal stališča poslanskih skupin, ampak jaz mislim, da kljub temu je tu notri še velika rezerva. V tem kontekstu bi bilo nujno in prav, da pristopimo k drugačnim rešitvam, kot so zdaj v veljavi. In še nekaj. Vidimo, da preživninski sklad izplača nadomestila približno 4 tisoč otrokom, preživnina pa je določena približno 45 tisoč otrokom v naši državi. Za tako majhno državo bi se morali tudi tukaj vprašati, kaj je pa tisti ključni vzrok. To ni več tako, da se dva med seboj skregata in gresta narazen in nastane problem pri preživnini. Mislim, da je tukaj izjemno velik problem tudi socialno stanje, gospodarsko in na splošno stanje v naši družbi, da je tukaj veliko razlogov za to stanje, da lahko govorimo o tako velikem številu otrok, ki so vezani na preživnino. Mislim, da bi se morali tudi glede tega vprašanja – predvsem Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide močno angažirati. Imajo možnost narediti analize, imajo vse resorje v rokah, da lahko ugotovijo, zakaj pa je ta slika tako dramatična in tako problematična, kot je, ko gledamo to zadevo skozi številke. Jaz otroke ne gledam kot številke, ampak 40 ali 45 tisoč preživnin, je pa velika številka, dragi moji. To je pa velika številka in zame je to alarmanten podatek, zelo alarmanten podatek. In ta podatek nakazuje stanje, socialno stanje. In tisto, kar se ne bi smelo zgoditi v naši družbi, da tudi socialna situacija in gospodarska situacija družin pripelje do stanja, da se oče in mati ločita ali gresta narazen in potem otroci imajo veliko težavo, ko ostanejo ali z enim ali z drugim staršem ali pri rejniku. Mislim, da je to problem, o katerem bi bilo prav, da kdaj v bližnji prihodnosti spregovorimo, da se ne pogovarjamo samo o tem, kako bomo neke preživnine izterjali, da se lotimo vzroka, začetka, ki privede do te situacije. Zagotovo sem prepričan, da so določene situacije, kjer ni mogoče vplivati, če se mož in žena odločita, da gresta narazen, pač gresta, ampak jaz mislim, da to ni bistveno. To je nekaj primerov. Kar velika večina je pa vezana na socialno stanje v tej družbi, na stanje duha v tej družbi in vse tisto, kar je s tem povezano. In predvsem tudi družinske politike. Tukaj sem prepričan, da so stvari še na zelo trhlih tleh in bistveno več bi morali na tem nivoju, na tem področju narediti, če bi želeli, da takšne številke ne bi bile zapisane tukaj notri, kot so zapisane v tem dokumentu. Mislim, da je tudi prav, če smo že pri tej temi, da tudi o tej temi kakšen stavek, dva rečemo, ker je to toliko pomembno, ker tukaj gre resnično za otroke, to ne gre za številke. Jaz imam otroke, imam vnuke in vem, kaj to pomeni. Poznam veliko ljudi, ko sta se starša razšla, kakšne velike težave so imeli s preživnino, z izterjano preživnino. Kaj vse so nekateri uporabljali, kakšne instrumente, kako so zaobšli državo, da niso rabili plačevati te preživnine. In tudi pravni sistem jim je to omogočil. In bi bilo treba poiskati razloge, kako nekateri posamezniki poskušajo zaobiti naš pravni sistem in vse tisto, kar v tej državi funkcionira, da se izognejo plačilu preživnine. Poznam tudi veliko mater, v kakšnih velikanskih težavah so bile in so nekatere še danes, ko jih partnerji, s katerimi imajo otroke, izsiljujejo na vse možne načine. In tukaj niti centri za socialno delo ne odigrajo svoje vloge. Poznam prime,r ne bom govoril od kod, da so bili celo predstavniki centra za socialno delo zaradi povezav na strani očeta, ko je šlo za otroka. To je žalostna resnica. In če bi šli vprašat ljudi, bi vam marsikaj povedali. Ampak jaz mislim, da tukaj naša veja oblasti lahko naredi to, da spremeni zakonodajo, prilagodi zakonodajo ali pa izboljša zakonodajo na tem področju, da se take anomalije več ne bi mogle dogajati. Ko govorimo o socialni politiki, ko govorimo o stanju v tej naši družbi, je to zadevo treba širše pogledati, ker sam en segment znotraj te politike ne pomeni nič. Še enkrat povem, jaz mislim, da smo s tem zakonom želeli doseči to, da se na tem področju stvari premaknejo, in hkrati opozoriti vlado in pa koalicijo, ki v tem trenutku ima škarje in platno v svojih rokah, da posveti nekaj časa tej številki, o kateri smo tukaj danes govorili, to je 45 tisoč otrok, ki se jim izplačujejo preživnine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Žan Mahnič.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Naj uvodoma povem svoje stališče oziroma trdno prepričanje, da je po mojem mnenju neplačevanje preživnin oziroma bolje povedano izmikanje plačevanju preživnin skrajno neprimerno, neokusno in zavrženo dejanje. In tu se bomo najbrž vsi strinjali. Na prvi pogled, tako na hitro pogledano, sprememba, Marijan, ki jo kot predlagatelji predlagate, se zdi všečna in če bi človek ne poznal dosti dobro tega področja, pa če se ne bi dosti podrobno poglobil, bi utegnil zakon na hitro podpret. Pa vendar, če bolj podrobno pogledamo te zadeve in se seznanimo s posameznimi postopki, posameznimi izterjavami, predhodno pa s področji delovanja, ki ga ima ta zelo širok sklad, ki se imenuje Javni jamstveni, preživninski in invalidski sklad, pridemo pač do nekaterih ugotovitev. Seveda, da se razumemo, bolj na to stran moram gledati, ker tu več nobenega skoraj da ni, vaš namen je zagotovo, prepričan sem v to, dober. Ampak rezultat pa seveda ne bo dober. Zakaj? Bom poskusil razložiti zelo na hitro. Primerjava izterjav preživninskega dela z izterjavami na tistem tretjem ali pa drugem, če hočete, invalidskem delu sklada, ki jo, kot navajate predlagatelji, vzorno, odlično, enostavno, hitro, učinkovito in brez nepotrebnih stroškov izvaja Furs, skratka uh in ah na tem področju invalidskega dela, ni ustrezna. Primerjava namreč. Saj postopki, ki se nanašajo na ta invalidski del sklada, niso primerljivi s tistimi postopki izterjav, s tistimi izterjavami, če hočete, ki se nanašajo na preživninski del. Prav tako je argumentacija, da je sodna izterjava dolžnikov preživninskega dela sklada izjemno neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna, stroškovno neučinkovita, uh in ah in vse najslabše zdaj na tem področju, ter da se zato nadomesti z upravno finančno izterjavo, ki je pa enostavna, hitra, učinkovita, tako kot sem že prej našteval. V primeru izterjave preživninskih terjatev ne da ni prepričljiva, ampak je na nek način tudi zavajajoča, ker sta različni področji delovanja, posledično pa, kot sem tudi povedal, terjatev. Med terjatvami in posledično postopkom izterjave teh dveh, že po vsebini različnih dejavnosti sklada, obstaja nekaj pomembnih razlik, ki se že vidijo iz narave pristojnosti sklada, ki so sicer razdeljene na več področij. Vemo, da je ta sklad zdaj neka tridimenzionalna ali pa tripodročna organizacija ali pa združenje. Prvi je jamstveni del, kjer se zagotavljajo pravice delavcem v primerih stečaja, prisilne poravnave in tako dalje, skratka v primerih insolventnosti. Drugi del je preživninski del sklada, preživninski sklad, če hočete, kjer se zagotavlja uveljavljanje pravic do nadomestila preživnine tistim otrokom, ki jim je s pravnomočno sodbo, začasno odredbo oziroma dogovorom pri centru za socialno delo določena preživnina, vendar je preživninski zavezanci, v veliki večini primerov so to seveda očetje, ne plačujejo. Tretji del je invalidski del. Odločanje o pravicah iz obveznosti invalidov in delodajalcev v skladu z zakonom o rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov in zakonom o izenačevanju možnosti invalidov. Tudi zakonske podlage se ob sami naravi izterjav različne. Četrti del, ki zdaj ni predmet tega, ampak tu si ne morem kaj, da ne bi izrazil svoje želje, da se v prihodnje, v kratkem, čim prej pridruži temu skladu tudi področje štipendij, ki ga v tem trenutku upravlja in nad njim bdi Sklad za razvoj kadrov in štipendij. Seveda pa pri tem ne sme priti do zmanjšanja števila ali pa obsega, če hočete, pravic upravičencev, ki imajo štipendije iz tega naslova. Ampak to je bilo za intermezzo. Ena od naslednjih pomembnih razlik med področjem preživninskih pristojnosti in pristojnostmi iz delovanja sklada na invalidskem področju je ta, da gre v primerih, ki se nanašajo na invalidski del sklada, za izterjavo zoper pravne osebe. V postopkih, ki se nanašajo na preživninski del sklada, pa se izterjava vrši zoper fizične osebe. Jaz verjamem, da so bile v predstavitvi stališča poslanske skupine zelo podrobno predstavljene te razlike, zato bi jaz tukaj malo skrajšal. Morda samo še ta podatek, jaz zdaj nimam v tem trenutku čisto natančnega, ampak rezultati izterjav na preživninskem delu, jaz sem prepričan, da so med 40 in 50 %, kar je slabo, ker ni 100 % izterjave ali pa blizu 100 %, ampak če to primerjate s primerljivimi institucijami v državah Evropske unije, smo zelo dobri. Jaz se spomnim, ko sem se še s tem zelo direktno ukvarjal, Slovenija je bila oziroma takrat Javni jamstveni in preživninski sklad najboljši, kar se tiče izterjav, primerjalno gledano z državami Evropske unije. Je pa to približno 5, 6 let nazaj. Verjamem, da se je ta trend ohranil, da ta pozicija ni splahnela. Glede na dejstvo, kar zapoveduje tudi ne nazadnje veljavna zakonska ureditev po Zakonu o izvršbi in zavarovanju je moč zaključiti, da so preživninske terjatve v sodni izvršbi lažje izterljive, kot bi bile v davčni izvršbi, seveda če dolžnik prejema redne mesečne prihodke, redne mesečne prilive. Je pa seveda tukaj nekaj tudi res, to pa je treba tudi ob koncu povedati pa se tudi o kakšni stvari vprašati, nastanejo težave, če dolžnik takšnih sredstev ne prejema, da nima nekih finančnih prilivov, mesečnih, anuitetnih ali kakršnih koli. Običajno v takšnih primerih upnik v nadaljevanju predlaga izvršbo na dolžnikove premičnine pa tudi predvsem nepremičnine. Zopet pogojno vprašanje, če jo dolžnik – zavezanec ima. Za izvršbo na nepremičnino pa je v vsakem primeru pristojno sodišče. Zopet smo pri sodišču, pa ne bomo zdaj komentirali, kako ta sodišča generalno gledano delajo. Tudi v primeru, ko davčna izvršba ni uspešna in ima dolžnik nepremičnino, je za izvršbo na nepremičnino pristojno okrajno sodišče. Tako da se v teh skrajnih primerih za preživninske izvršbe tudi ob prenosu na Finančno upravo v končni fazi ne bi praktično nič spremenilo. Povedati je pa treba tudi to, v primerih teh izvršb, ko gre za poseg na premično oziroma nepremično premoženje, je zadeva nekoliko problematična. Zakaj? Po eni strani zaradi tega, ker kot vemo, so ti dolžniki in generalno dolžniki danes zelo iznajdljivi, zelo spretni, pod nevednicami, po drugi strani pa je treba opozoriti tudi na visoke stroške izvršbe, ki sicer bremenijo sodišča. Morda bi ob zaključku veljalo razmisliti o politiki sklada glede načina izterjave, ko sklad vztraja pri izvršbi, mora vztrajati, tako so zapisane zadeve, na dolžnikove premičnine, kljub očitnemu dejstvu, da bodo neuspešne. Sklad neomejeno in pogosto predlaga sodnim izvršiteljem opravljanje vedno novih poizkusov rubeža, čeprav so bili vsi predhodni poizkusi neuspešni. Slednje povzroča velike stroške, rezultat pa je z veliko gotovostjo pričakovan kot neuspešen. Treba bi bilo, jaz bom tako zelo po domače rekel, pogruntati tudi tisti način, tiste metode, kako bi tem spretnim goljufom, hkrati pa povsem neodgovornim preživninskim zavezancem stopili na prste. Kot rečeno, predloga zakona ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer.
Hvala, gospod Hainz. Veliko označb sem v temu letu in pol slišal za zakone, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka oziroma zakone, ki jih predlaga opozicija. Ene označite kot populistične, ene kot popolnoma zgrešene, ene kot da ne veste, kaj smo s tem mislili, ene, med drugim tudi tega,pa ste nekateri označili kot dobronamernega, sam pa to označbo smatram kot da bi zakon podprli, če ga ne bi predlagala opozicija. Veliko je bilo slišati o vsebinskih razlogih, kako sploh pride do tega, da danes sploh govorimo o teh spremembah, kako gredo odrasli narazen, kako je problem plačevati preživnine. No, to danes pač ni tema. Tema je, kako iztirjati od tistega, ki bi moral plačevati preživnino, pa je ne plačuje, in je namesto njega plača sklad, kako potem ta denar izterjati od njega. Tukaj bom ponovil to, kar sem že povedal v stališču. Sklad že zelo veliko let ugotavlja problematiko sodne izterjave dolžnikov preživninskega sklada. Dejstvo je, da je tudi po podatkih za leto 2015 sodna izterjava po Zakonu o izvršbi in zavarovanju v Sloveniji izjemoma neuspešna, neučinkovita, dolgotrajna in stroškovno neučinkovita. Tudi po podatkih in poročilih Doing Business Svetovne banke za leto 2015 je sodna izterjava v Sloveniji neuspešna, neučinkovita. Enako ugotavlja tudi Evropska komisija v svojem tretjem pregledu stanja v pravosodju za Slovenijo. Tako da navedbe, ki sem jih prej slišal, da stanje, kakršno je, da je ustrezno in ne potrebuje takšnih popravkov, enostavno ne zdržijo. Da ne zdrži obstoječi sistem, pa priča tudi ta dokument, ki ga imam tukaj, in sicer dokument Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, pod katerega je podpisan gospod Janko Marinko, generalni sekretar Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, in sicer dopis ministru za pravosodje mag. Klemenčiču in pa ministru za finance dr. Mramorju, in sicer predlog sprememb na izvršilnem področju. To je pisala skupina izvršba, program, ki deluje na Vrhovnem sodišču, in sicer se ukvarja s postopki izvršbe zoper zavezance za nadomestilo, plačilo preživnine za otroke, v katerih kot upnik nastopa Javni jamstveni, preživninski in invalidski sklad, in pa postopki izvršbe po uradni dolžnosti. Da ne bom bral vsega, bom prebral samo sklep, ki so ga z Vrhovnega sodišča poslali dvema ministroma. Zapisali so: "Morda bi bilo smiselno, da se za vse zgoraj omenjene terjatvene pristojnosti za izterjavo z vidika večje učinkovitosti vodenja postopkov in uspešnosti izterjave le-to prenese na davčni organ, Finančno upravo Republike Slovenije. Navsezadnje gre za terjatve, ki jih je za dolžnike založil proračunski uporabnik oziroma za tiste, ki so nastale na podlagi zakona in pripadajo proračunu. Ob tem pa še vedno poudarjamo, da bi bilo potrebno določiti takšno politiko odpisovanja terjatev, da stroški vodenja prisilne izterjatve ne bi mogli preseči razumnih meja." Se pravi, da ne gre samo za predlog Slovenske demokratske stranke, da tukaj spremenimo in da gremo na enak način, kot velja za invalidske primere, da gremo na Furs tudi v teh primerih preživnin. To se pravi, to je dokument, in to je mnenje Vrhovnega sodišča, dela pravosodja tiste veje, ki je za vas oh in sploh v tej državi. To se pravi, Vrhovno sodišče predlaga točno to, kar smo predlagali mi, da ne bom bral vsega, tukaj notri pišejo, da so problemi, ker imamo tak sistem, da so problemi, ker se sodišča ukvarjajo s tem, zato bi bilo, kot smo v Slovenski demokratski stranki tudi zapisali v finančnih posledicah, da bi imelo to finančno posledico za proračun, in sicer približno pol milijona evrov prihranka, da ne govorim tudi o pomembnem faktorju, to pa je razbremenitev naših sodišč. Če ne verjamete Slovenski demokratski stranki, v tem primeru verjemite vsaj tistim, ki jim vedno verjamete, to pa je Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Da malo razbijem to zaspanost in monotonijo, ki gre proti koncu. Pri sicer zelo pomembni temi pa sem se vendar spomnil, včeraj smo imeli neko drugo razpravo, pa je kolega iz Poslanske skupine SDS rekel, da pomembna tema je takrat, ko si vzameš veliko, veliko časa. In poglejte, koliko časa smo si vzeli: 90 minut. Danes je ta ista poslanska skupina pri tej temi vzela samo 30 minut. Sam sicer ne verjamem, in sem tudi včeraj argumentiral, zakaj dolžina ni pomembna, o pomembnosti, ampak predvsem to, kaj poveš. Tako kolegu predlagam, da prihodnjič malo pazi, kaj govori, ker bo sam sebe ujel v lastno zanko. Tisto, kar je bolj pomembno pri tej temi, pa je to, da predlog, ki ga je podala poslanska skupina, če se igramo in malce pogledamo ob tej zelo pomembni zadevi, ki so jo predlagali, sam osebno ne verjamem, kako so res preštudirali in res tvorno razmislili, kako bodo predlagali neko rešitev, ki bo rešila problematiko, ki se vleče že vrsto let in ki v resnici ni problem samo sodišča, ampak tudi samega sklada, ki že vrsto let predlaga ministrstvu to isto, kar predlagate vi. Da to res drži, boste videli, če boste vzeli v roke dokumente. Preden je Vlada vložila osnovni zakon, ki čaka na vrstni red, zato da zaključimo po skrajšanem postopku ta vaš zakon, da bomo lahko prešli na osnovni zakon, je sklad podal pripombe. Ko sem si te pripombe prebral, sem videl, da je dikcija kar prepisana v obrazložitvi vašega zakona, v resnici ste uporabili njihov tekst. Kar ni nič narobe. Da se ne bomo narobe razumeli. Me pa seveda skrbi, ker če pogledam oba dokumenta, vidim, da sta oba na isti dan vložena oziroma napisana, samo da je eden vložen v četrtek, drugi pa v petek zaradi znanega dejstva, da Vlada v četrtek sprejema zakone in potem jih v petek pošlje naprej. Ko ste videli na dnevnem redu, kaj bo Vlada obravnavala, ste isti dan pohiteli in vložili isti zakon, zato da se zdaj mučimo in se pogovarjamo, kaj je pomembno in kaj ne. Namreč dejstvo je, da tema, ki jo odpirate, je pomembna, vendar način, kako bi vi to radi rešili in uredili, zraven pa jokate, da je vse, kar opozicija predlaga, treba zavrniti in da enostavno ne gre podpreti – ne drži, stvar je nedomišljena. Pa vam bom na konkretnem primeru pokazal zelo jasno. Glejte, jaz osebno trdim, da je treba vsako krivico spoštovati. In velikokrat sem z one strani poslušal argumente, kako ljudje garajo, delajo, potem pa propadejo, davke plačajo, ljudem pa ne plačajo. Recimo obrtniki, podjetniki, firme. Ampak po tej analogiji, če bi takšno materijo sprejeli kot splošno družbeno sprejeto, da država izterjavo dela na področju civilnega prava, bi lahko enako rekli tudi gospodarstveniki. In zakaj, če je plačal davek, ne bi država v imenu tega, zato da bo pravica, še izterjala to, česar mu nekdo v nekem partnerskem poslovnem odnosu ni plačal za neko opravljeno storitev? Tudi to bi dal za primerjavo, lahko bi bil resen problem. Pa da se ne bomo narobe razumeli, jaz bi bil srčno vesel, če bi država to počela. Ampak potem dobimo enega vrhovnega policista, ki bo delal vsesplošne izterjave in terjatve, kar pa v resnici ne pomeni vaša teza, ko trdite, da to ne prinaša dodatnih stroškov. To pomeni, prvič, najprej sploh zamenjati kompleten sistem logike samih izterjav, drugič, sam namen Fursa kot takšnega je treba potem organizacijsko, informacijsko, tehnološko in ne nazadnje tudi z vidika človeških virov, ker to pomeni enormno večji obseg dela, popolnoma spremeniti. Zraven tega pa to, kar je kolega Mahnič rekel in je mahal s papirjem Vrhovnega sodišča – glejte, vsi se branijo določenega dela in vsi bi se ga radi znebili. Samo vsak s svojega zornega kota. Ampak to delo bo moral opraviti nekdo drug. Jaz bi raje videl, da oba, Vrhovno sodišče in sklad – eden seveda po svoji logiki, ker to opravlja, drugi zato, ker to spremlja in odloča – predlagata, katere druge zakonske rešitve bi se dalo vnesti, zato da bi se spremenile izterjave teh preživnin, ki bi bile lahko praktične, hitre, enostavne, poceni in zelo jasne, kot je rekel kolega, zato da zaustavimo tiste barabe, ki v resnici manipulirajo in zlorabljajo zakon. Zato se mi zdi v bistvu vaš predlog nedomišljen, v resnici nedomišljen. Mednarodna primerjava, ki sem jo napovedal na začetku, ja takšna, poglejte, vsaka država ima svoj pravni red, ima svoje predpise in svojo zakonodajo. In jo primerjati z neko izterjavo preživnin v neki drugi državi, ki ima drugo zakonodajo, je praktično nemogoče [[..]]Konkretno v vašem predlogu, da ne boste rekli, da govorim na splošno, niste omenili niti enega organa, ki bi bil primerljiv Fursu, ki bi v tem primeru to izterjavo naredil. Niste. Vi ves čas govorite, da izterja država. Država lahko izterja ali zagotavlja podlage, da se ta izterjava zgodi, na kakšen način. Finančne posledice. Jaz sem vam že na začetku povedal, da vi pravite, da se bo prihranilo pol milijona, ne poveste pa, da pomeni avtomatično vsaka nova obremenitev, ki gre na Furs, pomeni najprej spremembo informacijskega sistema, definitivno, kar je že strošek. In to imajo vkalkulirano vsi organi, ko dobijo novo nalogo. Drugo, kar je, ljudje bodo morali to fizično narediti. Ne mi reči, da nekdo, ki je že danes polno obremenjen, da bo jutri enostavno to z lahkoto še to zraven delal. In tretje, Furs vse, kar pobere, da v integralni proračun, kar pomeni, da je tudi neposredni proračunski uporabnik in dobiva sredstva za plačo tako zaposlenih in ostalih, kar pomeni, da tega stroška niste niti vkalkulirali. Tudi če se samo nekdo prestavi, je vprašanje, kako je to v drugi organizaciji organizirano. To ni predvideno v tem predlogu. Jaz osebno se nagibam k temu, da je treba spremeniti zakonodajo, vendar jaz predlagam, da to naredi država. Državni sekretar je povedal, da obstaja delovna skupina, ki bo do konca junija meseca pripravila določene ugotovitve in verjetno bo predlagala ministrstvu, kaj je na tem področju za narediti. Zagotovo pa to ni problem od danes, od včeraj, ampak je problem, ki se vleče že vrsto let, tudi za časa vaše vlade. V resnici je to zadeva, ki je na nek način smiselna, da se jo reši. Na koncu naj omenim samo še zadnjo stvar, ki je za mene pomembna. Predvsem z vidika izterjave, če pogledamo, kaj lokalne skupnosti vedno pričakujejo. Lokalne skupnosti imajo tudi vsaj dve obveznosti in Furs v njihovem imenu dela izterjavo. Vse redarske, prekrškovne zgodbe in tako naprej gredo preko, bom rekel, same izterjave. Kaj vse bi še ostali radi, da se prenese na Furs. Jaz pravim zato je pomembno, da se pogleda, kaj pa v resnici Furs danes že počne. Jaz sam trdim, da že danes Furs dela določene izterjave, ker se mu jih lepo z leti počasi lepi eno za drugim. V resnici pa ima Furs eno samo glavno nalogo, to pa je pobiranje davkov. Naj omenim še, ker ste naredili primerjavo z Zakonom o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. V tem primeru pa seveda ne gre za isto zadevo. Če boste pogledali zakon, boste videli, da v 1., 3., 62. in 65. členu zelo jasno določa, kdaj v kakšnih primerih in kdo v resnici je dolžan te izterjave pobirati na podlagi neizpolnjevanja pogojev. Zakaj? Iz enega preprostega razloga, ker ta zakon tudi zelo jasno govori, da gre v tem primeru za ukrepe, spodbude, subvencije in olajšave. V tem primeru lahko govorimo o neki vrsti sredstvih, ki so v resnici s strani države in so na podlagi tega je tudi omogočeno, da jih podjetje dobi, če zaposli invalida. Istočasno pa, če ne izpolnjujejo pogojev, vplačuje v sklad. In če ne vplačuje v sklad – za ta sredstva gre – potem Furs avtomatično naredi izterjavo. Zato to primerjati s preživninami otrok, ni niti kompatibilno, nima niti enake pravne osnove, enostavno stvari ne gredo skupaj, ko jih zložiš. Zato ne vidim smisla, da se o tem pogovarjamo in je v resnici na nek način nekorektno, ker ne gre za enake stvari. Se pa sliši zelo podobno, ja, to je pa res, če stvari posplošimo. Naj zaključim. Verjamem, da bomo s krajšo sejo in z manj govorjenja lahko bistveno več kvalitetnega povedali kot pa z dolgim govorjenjem in ponavljanjem ene in iste mantre, ki jih je moj kolega že navajen, pa jih bo verjetno ponavljal še naprej. Tega smo pač vajeni, in to tudi pričakujemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič, izvolite, predlagatelj.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala. Kolega Jani, resnično izgleda, da ste veleum. Tu razlagate vse tisto, kar vi mislite, da je tako, kot vi govorite. Ampak verjemite mi, da kar nekaj stvari ni takšnih, kot ste jih vi zdaj tukaj poskušali predstaviti. Samo na eno stvar vas bom opozoril. Ko ste govorili o času razprave, ki si ga je vzela SDS za razpravo o tem zakonu, vas moram opozoriti, da se morate najprej naučiti računati. 30 + 30 je zame 60. Vi ste si vzeli 35 minut, pa ste največja pozicijska stranka. In vas lepo prosim, da ne zavajate ljudi, da ne govorite neumnosti in da se ne delate norca iz samega sebe, ker pri vaših letih, mislim, da jih imate prek 40, ste se pa res verjetno že naučili računati. Če ne, vam bom prinesel tistega malega, ko sem se jaz včasih učil, veste, s tistimi kroglicami, pa boste morda znali sešteti, koliko je 30 + 30. Sicer vam bom pa jaz to pokazal, če tega ne zmorete sami.
Hvala lepa. Prehajamo na splošni del razprave. Najprej ima besedo predstavnik Vlade gospod Peter Pogačar, državni sekretar.
Hvala, gospod predsedujoči. Morda zgolj kratka pojasnila. Danes je bilo v razpravi zlasti s strani predlagatelja večkrat rečeno, da se s predlogom zakona izboljšuje položaj otrok, ki prejemajo preživnino. Pomembno je poudariti tudi za javnost, ki nas posluša, otroci dobijo preživnino s strani preživninskega sklada le glede na uspešnost izvršbe v vsakem primeru. Temu je preživninski sklad tudi namenjen. Se pravi, bolj učinkovita izvršba preživninskega sklada ne bo izboljšala položaja teh otrok oziroma nesprejetje tega zakona ga nikakor ne bo poslabšalo. To je pomembno poudariti, ker se mi zdi, da je bilo danes nekoliko spregledano. Zmotila me je malo tudi trditev, da država na tem področju ni naredila nič. Danes smo večkrat omenili novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki je bistveno spremenila pogoje za izterjavo preživnin. Dopustnost izvršbe te preživnine v letu 2014 že daje rezultate. Če samo primerjamo, pa to so javni podatki sklada, v letu 2013 je sklad uspel izterjati zgolj tretjino vseh nadomestil preživnine, ki jo je izplačal. V letu 2014 je bil sprejet zakon, v lanskem letu je ta odstotek uspešno izterjanih preživnin presegel 50 %. Se pravi, koraki v tej smeri so. Želeli bi si še več, ampak pomembno je poudariti, preživninski sklad je bil ustanovljen zato, da otroci dobijo preživnino, tudi če tisti, ki je zavezan plačevati preživnino, tega ne plačuje. In uspešnost izvršbe sklada za izplačane preživnine nima nobene zveze s položajem otrok. Otrok v vsakem primeru dobi preživnino, dobi jo s strani preživninskega sklada. Seveda pa si vsi skupaj želimo, da bi bilo potreb po izterjavah preživnin v naši družbi vedno manj.Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Jaz mislim, da je bila danes ta razprava dobra, da se je odprla na pravi način in da je bila resnično ta problematika predstavljena tukaj v Državnem zboru na način, kot mislim, da je prav. In prav je tudi, da smo v Slovenski demokratski stranki takšen zakon vložili, ker mislim, da bo spodbudil tudi vlado in pa koalicijo k temu, da bodo še bolj intenzivno pristopili k rešitvi te problematike, o kateri smo danes govorili in katere intenca je tudi ta zakon. Gospodu državnemu sekretarju bi rad samo to povedal, mislim da se je zmotil, ko je rekel, da otroci prejemajo preživnino iz preživninskega sklada. Ne, prejemajo nadomestilo. To se mi zdi, da je zelo pomembno in da ne bi slučajno prišlo do tega, da bi bili državljanke in državljani zavedeni s tem podatkom. In vsi se zavedamo in prav je tako, absolutno tudi v Slovenski demokratski stranki se tega zavedamo, da je prav, da tak sklad imamo, in prav je, da vsi otroci dobijo preživnino. Absolutno je prav, ker otroci so najbolj ranljiva skupina, ki v taki situaciji nima nobenega vpliva na neke stvari. Za to mora poskrbeti država, za to mora poskrbeti politika. In prav je tako. Ko pa govorimo o izterjavi, pa še enkrat poudarjam in sem prepričan, da imam prav, da sodišča na tem področju niso dovolj uspešna pri izterjatvi, in je nujno potrebno iskati drugačen model rešitve tega problema. Jaz mislim, da danes tukaj o tem vprašanju ne govorimo politično. In prav bi bilo tako, da ne. Ampak da temo odpremo in povemo točno tisto, kar mislimo, vsak s svojega zornega kota, na koncu pa poskušamo nekako strniti stvari in priti do rešitve. Jaz še vedno mislim, da je zakonski predlog, ki smo ga mi predlagali, dober, dobronameren. Nikakor se ne strinjam s tistimi, ki poskušajo podtakniti, da je ta zakon všečen. Ta zakon ni všečen, ta zakon je nujno potreben in treba ga je sprejeti. Povedal pa sem, da imamo možnost zakon dodelati. Vlada, koalicija ga lahko dodela, da bo sprejemljiv za vse in da bomo v resnici rešili ta ključni problem, s katerim se srečujemo. In to je izterjava preživnin sklada. Zato predlagam, pozivam koalicijo, da ne glede na mnenje Vlade glasujejo za ta predlog, ki smo ga resnično vložili dobronamerno v korist vseh in vsakogar, ki živimo v tej družbi in državi. Hkrati pa še enkrat jasno opozarjam, da bi bilo zelo prav in pomembno, da se posvetimo hkrati problemu, ki nam povzroča to astronomsko številko – 45 tisoč otrok, ki prejemajo preživnine. To pa je tema, to pa je problematika, kjer pa mislim, da bi se morali resnično poglobiti v vzroke za takšno stanje vsi, ki sedimo v parlamentu, in vlada, koalicija, opozicija, vsi, in tukaj ustvariti boljše pogoje za družinsko življenje, boljše pogoje v tistem kontekstu, da bodo ljudje videli v družini, tudi tisti, ki bi morda še bili danes združeni, če bi imeli morda drugačne življenjske pogoje še danes bili mož in žena in ne bi rabili plačevati preživnine. Mislim, da je eno od temeljnih vprašanj, na katerega bo v nekem trenutku ta družba, ta država, ne glede na to, kateri politični zgodbi kdo pripada, morala odgovoriti. In se bo treba s skupnimi močmi soočiti s to problematiko in na tak način mislim, da lahko pridemo do neke točke, da se ne bomo ukvarjali s tem, ali smo na koncu iztržili toliko in toliko preživnin, ki so zdaj problematične, ker enostavno, kot vidimo, da dosegamo 41 %. To mislim, da je skrajno slab rezultat. Zato moramo toliko in toliko denarja plačevati iz državnega proračuna v ta sklad. To se mi ne zdi prav. Mislim, da je možno to rešiti na način, kot smo ga mi zdaj predlagali s tem zakonom in na drugačen način, kot sem že rekel, da zmanjšamo število, da naredimo vse, da ne bo to število 45 tisoč ali pa še več otrok, ki so vezani na preživnine, da ustvarimo ustrezno pogoje za to, da bodo družine ostale skupaj in da otroci ne bodo čakali na preživnine. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa. Želi še kdo razpravljati na to temo? Ne. Potem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda in prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanjem ob 15.15.
Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o sistemu jamstva za vloge po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 31. 3. 2016, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 56. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združene levice, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo ta amandma podprli. 250 tisoč evrov ni velika kazen, če neka banka ne bi hotela plačati sredstev v sklad. Banka Unicredit bo recimo morala plačati dobrih 15 milijonov evrov, in v primerjavi s tem je kazen v višini 250 tisoč evrov strašno nizka. Je pa res, da ima Banka Slovenije še druge mehanizme, ki bi banko še bistveno bolj prizadeli kot ta globa. Se moram pa na tej točki distancirati od pisne obrazložitve predlagatelja in od te argumentacije, bom kar citiral: "To pomeni, da je lahko nekdo, ki je odgovoren za bančno luknjo, kaznovan z globo, ki je enaka ali celo nižja od globe nekomu, ki je v evidenco gostov pri njihovih priimkih vnesel ć namesto č." Tukaj je treba povedati, da te globe nimajo popolnoma nobene zveze z odgovornostjo za slabe kredite. Prvič, to so globe za banko in ne za njene uslužbence. Se pravi, te globe ne tangirajo bankirjev. In drugič, prekrški se ne nanašajo na poslovanje bank in na kreditiranje, ampak na obveznosti komercialnih bank do jamstvenega sklada in obveznosti do informiranja varčevalcev glede delovanja jamstvene sheme. Sklicevanje na bančno luknjo imam za popolnoma neumestno in ni čudno, da zaupanje v Državni zbor tudi zaradi demagoških obrazložitev upada. Socialisti bomo ta amandma podprli, ker daje jasen signal komercialnim bankam, da pri vzdrževanju sheme jamstva za vloge in obveščanju komitentov ne more biti popuščanja. To je vse brez vpletanja v bančno luknjo. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Vloženi amandma Poslanske skupine SDS na 56. člen tega zakona je vezan na višino globe. Prvi odstavek 56. člena predloga zakona pravi, da z globo od 25 tisoč do 250 tisoč evrov se kaznuje banka oziroma podružnica EU, se pravi to, kar je bilo ravnokar tudi rečeno, s statusom pravne osebe. Navedeni znesek ima dokaj velik razpon. Če podrobno pogledamo ta člen, vidimo, da ima 13 alinej. Od tega 8 alinej, ki so vezane na informiranost vlagatelja. Nadaljnje 4 alineje so vezane na zamudo plačil rednega prispevka posamezne banke, ostali dve alineji, da se zagotovi s strani banke ustrezen informacijski sistem za dostop do podatkov. Menimo, da je zapisana višina sorazmerna glede na morebitne kršitve, kajti Banka Slovenija kot regulator hkrati pa tudi kot upravljavec tega sklada bo prav gotovo izvajala skrbno vse aktivnosti, kajti tudi Banka Slovenija v teh postopkih izdaja tako imenovane zneske ali izračune prispevkov posameznih bank. Zato je ocena, da je višina globe primerna. Prav tako smo na stališču, da skoraj ne bo tovrstnih primerov, da bo delo za prekrškovni organ. Na podlagi navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra glasovala proti vloženemu amandmaju.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti pa 45. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Zakon, ki je danes pred vami je v prvi obravnavi. Jaz mislim, da to področje potrebuje določene spremembe. Če želimo biti uspešna država, potem moramo svoje poslovno okolje čim bolj približati tistim na severu, zlasti v Nemčiji in v Avstriji. Naš predlog sledi točno temu. Hkrati se je danes razvnela zanimiva debata, iz katere mislim, da je izšlo vsaj eno. To pa je, da ta naš predlog ne zmanjšuje standardov varnosti delavcev in zaposlenih, da pa se na nek način spreminja standard odgovornosti delodajalcev. Če zelo konkretno povzamem gospo Murgel. V tem smislu bi rad jasno povedal, da zaradi tega zakona oziroma v primeru sprejetja tega zakona se ne bodo zmanjšali standardi varnosti delavcev, zaradi tega delodajalci ne bodo olajšani kakršnih koli drugih ukrepov, ki bi prispevali k večji varnosti. Vsi ukrepi na tem področju bodo držali še naprej, se ne bodo zmanjševali, se bo pa stopnjevala odgovornost delodajalcev. V primeru majhnih napak se bo škoda, poškodba in te stvari krile iz tistega, kar delodajalci vsak mesec plačujejo v poseben sklad, in se nabere za 70 do 80 milijonov evrov. Če bo šlo za večjo malomarnost, pa bodo delodajalci morali plačati kazen tam nekje do 15 tisoč evrov. V tej smeri in v tem smislu ta zakon gre. Upam in želim si, da bi ga vsaj spustili čez prvo obravnavo in morebitne vaše pripombe potem v obliki amandmajev udejanjili v drugi obravnavi.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo glasovali proti temu predlogu, ker predlog zmanjšuje prisilo za delodajalce, da ti zagotavljajo zdravje in varnost pri delu. Ta predlog v celoti črta odgovornost za lahko malomarnost in omejuje odgovornost za hudo malomarnost. Skratka, črta dva izmed tistih prisilnih, preventivnih ukrepov, brez katerih se standardi varovanja zdravja v praksi ne bi izvajali. V to smo lahko prepričani. Stališče Združene levice je, da je treba prisile za zagotavljanje zdravja in varnosti pri delu kvečjemu zaostriti, ne pa da se zmanjšujejo. To naše stališče izhaja iz stanja na terenu, žalostnega stanja na terenu. Podatki Inšpektorata za delo namreč kažejo, da je bilo v povprečju v zadnjih treh letih prijavljenih več kot 9 tisoč 500 delovnih nesreč, od tega je bilo v povprečju 439 težjih, leta 2014 pa je bilo kar 23 takšnih, ki so se končale s smrtnim izidom, kar je največ po letu 2009, se pravi največ od izbruha finančne krize. In če koga še to ne prepriča, naj povem še naslednje. Lahka malomarnost ne pomeni, da gre za lahko poškodbo. Izraz lahka malomarnost se nanaša na vzrok, ne pa na posledico nesreče. Posledica lahke malomarnosti je kaj lahko tudi nesreča s smrtnim izidom. Podatki Inšpektorata za delo kažejo, da je ravno v mikro podjetjih in v espejih izrazito veliko delovnih nesreč s smrtnim izidom. Ravno ta mali sektor je najboljši dokaz za to, da so standardi na papirju ena stvar, uveljavljanje teh standardov v praksi pa popolnoma druga stvar. Veriženje deoojev, zlorabljanje agencijskega dela, goljufanje napotenih delavcev, vse te prakse se izvajajo izključno v malih podjetjih z nekaj zaposlenimi. Vse te zlorabe so prepovedane. Drži. Ampak se kljub temu množično dogajajo. Spomnimo se samo na razvpiti primer Marof Trada, ki smo ga obravnavali tudi v Državnem zboru. In to so dejstva. Iz teh dejstev je predlagatelju v sodelovanju z Obrtno zbornico nekako uspelo potegniti sklep, da je treba znižati prisile za delodajalce, da delodajalci skrbijo za varnost in zdravje pri delu. No, socialisti smo iz tega potegnili ravno obraten sklep, in sicer da pri odškodninski odgovornosti ne smemo popuščati in je to za nas neka tema, ki je popolnoma brezkompromisna, zato bomo tudi danes glasovali proti. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Že med razpravo smo poslanci SMC dokaj podrobno utemeljili, zakaj predlogu novele nasprotujemo. Na splošno lahko rečem, da v Poslanski skupini SMC verjamemo, da delodajalci morajo prevzeti odgovornost za kvalitetno delovno okolje in da morajo spoštovani in upoštevati višji nivo skrbnosti, saj jim to enostavno nalaga njihov položaj. V Poslanski skupini SMC ne moremo pristati na diskurz Nove Slovenije, ki govori, da veljavni predpisi na področju zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu ogrožajo poslovanje poslovnih subjektov. Verjamemo, da veljavna zakonodaja na tem področju ne predstavlja prevelikega bremena za kršitelje, da ne predstavlja bremena v takšnem primeru, da bi vodila v slabšanje socialne varnosti samih podjetnikov oziroma da bi kakorkoli ogrožala poslovanje podjetij. Zato predloga, kot rečeno, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 47. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvah zakona o Javnem jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o Javnem, jamstvenem, preživninskem in invalidskem skladu Republike Slovenije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 22, proti pa 45. [[Za jih je glasovalo 22.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, –to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 29. 3. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora, v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 49, proti pa 15. [[Za jih je glasovalo 49.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 29. 3. 2016, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini člena dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo in odločanje o vloženih amandmajih, ki so objavljeni na e-klopi. Ker sta drugi amandma Poslanske skupine Združena levica k 1. členu in amandma k 32. členu vsebinsko povezana, bomo v obeh členih in k njima vloženih amandmajema razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 1. in 32. člen ter tri amandmaje Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Z amandmajem v Združeni levici predlagamo, da se kot prednostna terjatev določijo vse plače in nadomestila plač in ne zgolj plače in nadomestila za zadnje tri mesece pred začetkom postopka insolventnosti, kot to velja za obstoječo ureditev oziroma 6 mesecev, kot se to obeta. Stečajna zakonodaja je že zdaj ukrojena na način, da najbolj koristi lastnikom podjetja, koristi bankam, koristi še vsem ostalim finančnim institucijam. Delavci so pa tisti, ki ponavadi potegnejo kratko, ne samo zato ker izgubijo zaposlitev, ampak tudi zaradi tega ker ostanejo brez vsega. Zaradi tega z našim amandmajem poskušamo popraviti situacijo na način, da se kot prednostne terjatve jasno določijo vse neizplačane plače in nadomestila plač brez omejenega časovnega obdobja. Če delavci že ustvarjajo vso vrednost, je prav, da pri tej vrednosti tudi deležijo, še posebej v trenutku, ko se jim obeta izguba zaposlitve. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Socialisti tudi predlagamo, da se kot prednostne terjatve določijo vse neizplačane odpravnine, in ne samo odpravnine do višine odpravnine, določene za delavca, ki izgubi službo po principih odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov. Odpravnina je zakonsko in pogodbeno določena pravica delavca in zaradi tega je edino primerno in fer konec koncev, da se kot prednostna terjatev določijo vse odpravnine, ne glede na njihovo višino.Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 44. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 32. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma k navedenemu členu brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti 43. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker drugi amandma Poslanske skupine Združene levice k 1. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 32. členu brezpredmeten. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna službe oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 2. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 17. sejo Državnega zbora.