Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 25. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Alenka Jeraj, mag. Štefan Tisel, Joško Godec, dr. Pavel Gantar, Vasja Klavora od 11. ure dalje, dr. Vinko Gorenak, Milenko Ziherl do 16. ure, Renata Brunskole do 15. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA: RAZPRAVO O ODGOVORU PREDSEDNIKA VLADE BORUTA PAHORJA NA POSLANSKO VPRAŠANJE JOŠKA GODCA V ZVEZI NAČRTOVANIMI PRIORITETAMI VLADE DO KONCA MANDATA. Državni zbor je na 24. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je predsednik Vlade Borut Pahor podal na poslansko vprašanje Joška Godca v zvezi z načrtovanimi prioritetami Vlade do konca mandata. Besedo dajem predsedniku Vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane gospe in gospodje! Dober dan in uspešen dan želim vsem nam. Slovenska vlada se je odločila, da dodatno odgovori na vprašanje, ki je bilo zastavljeno, in to s posebnim veseljem, ker bi želela v delu javnosti odpraviti vtis, da nima vizije in načrta konkretnih korakov, da bi to vizijo uresničila. Vlada bo do konca tega mandata imela naslednje prioritete: konsolidacijo javnih financ, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, izboljšanje plačilne discipline, izboljšanje delovanja trga dela, učinkovitejši pregon gospodarskega in organiziranega kriminala ter strukturne ukrepe in institucionalne prilagoditve. Pojdimo po vrsti. Teh šest prioritet bo zahtevalo sprejetje približno 27 zakonov – in bi se rad zahvalil temu visokemu domu, da se v javnosti preveč ne dvomi, da tega ne bi uspeli spraviti pod streho. Ko smo v začetku leta 2010 sprejemali okvir 27 zakonodajnih ukrepov izhodne strategije, smo se spoprijeli s staro boleznijo slovenske politike, in to je, da sprejme sklepe, jih pa ne izvaja. To bolezen smo premagali, štiri petine zakonov iz izhodne strategije je danes, tudi zahvaljujoč vašemu zelo predanemu delu, pod streho, veljajo in primerno učinkujejo. Poglejmo prvo prioriteto, konsolidacijo javnih financ. Njen cilj je postopno zmanjševanje javnofinančnega primanjkljaja pod 3 % BDP, stabilizacija javnega dolga brez dodatnih davčnih bremen, ob večji učinkovitosti pobiranja davkov. Cilj je financiranje razvoja in potrebne infrastrukture in nadaljevanje uspešnejšega črpanja evropskih sredstev, vse skupaj pa seveda pomeni učinkovitejšo porabo državnega denarja za naše potrebe. Drugi prednostni korak je izboljšanje pogojev za delovanje podjetij. Cilj te prioritete je, omogočiti hitrejše prestrukturiranje podjetij preko stimulativne obdavčitve bilančne vsote bank, povečati kreditni potencial, ki bo na voljo dobrim podjetjem, nuditi podjetjem čim bolj pregleden in enostaven dostop do različnih finančnih instrumentov, ki jih ponuja država. Tretja pomembna prioriteta je izboljšanje plačilne discipline. Gre za določitev obveznih razumnih plačilnih rokov, omejitev možnosti uveljavljanja odbitnega davka na dodano vrednost samo za račune, ki so poravnani v zakonskem roku, uvedba menice kot instrumenta zavarovanja plačil do podizvajalcev in izločanje iz javnih razpisov vseh izvajalcev, ki nimajo poravnanih svojih obveznosti do podizvajalcev – problem, ki je akuten in ga rešujemo ta hip. Četrta prioriteta je izboljšanje delovanja trga dela. Želimo spremeniti delovna razmerja v smeri enostavnejših, hitrejših in učinkovitejših postopkov sklepanja in prekinjanja delovnega razmerja ter lajšanja prehodov med delovnimi mesti in delodajalci. Ne gre torej samo za to, da Vlada želi uvesti postopke za hitrejše odpuščanje, kot se prehitro rado reče, ampak tudi za hitrejše zaposlovanje, tako da lahko na trgu dela lovimo konjunkturne cikle. Želimo zmanjšati tveganja, povečati varnost pri izplačevanju odpravnin za delavce in delodajalce. Peta prioriteta je učinkovitejši pregon gospodarskega kriminala, razširjen zaseg in odvzem premoženja z obrnjenim dokaznim gradivom, pospešitev kazenskih postopkov z uvedbo pogajanj med tožilstvom in obrambo, določitev javnofinančnih kaznivih dejanj. Na koncu strukturni ukrepi in institucionalne prilagoditve. Poleg tega, spoštovani gospod podpredsednik, ker mi čas ne dovoljuje, naj rečem, da je Vlada prav tako sprejela dokument, v katerem določa ukrepe za dvig konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Vse bomo storili za to, da bi prilagodili naše ukrepe pričakovanjem, ki so zajeta v Paktu stabilnosti, ki ga predlagata Nemčija in Francija za hitrejše okrevanje v območju evra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Franci Kek v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares menimo, da razlogov za optimizem ni veliko. Slovenija se nahaja v prelomnem letu, ko se soočamo s fiskalno krizo države. Z zamikom približno enega leta se je pokazala prava globina gospodarske krize, soočamo se z zahtevami EU oziroma predlogi iz tako imenovanega nemško-francoskega uvoza reform v območju evra, politika pa je v krču referendumskih zahtev in groženj, polje dialoga s socialnimi parterji pa se oži. Ne smemo si zatiskati oči in si moramo priznati, da smo krizo pričakali slabo pripravljeni. Priznati pa si moramo tudi, da bi bilo nekorektno sedanji vladi naprtiti odgovornost za vse razkrite strukturne probleme, ki izhajajo iz obdobja vse od osamosvojitve dalje, gospodarska in finančna kriza pa sta jih do konca razgalila in naplavila na površje. To je sicer v nekolikšni meri lahko opravičilo za trenutno stanje, vendar ne v celoti. Državljane, ki se le s težka preživljajo, opravičila ne zanimajo. Posledice krize v Sloveniji močneje občutimo tudi zato, kar je gospodarska rast v premajhni meri temeljila na povišanju produktivnosti in izboljšanju konkurenčnosti. To dejstvo se v času izhoda iz krize kaže kot ključna slabost slovenskega gospodarstva in ovira pri hitrejšem okrevanju. Poleg tega se soočamo z dejstvom, da so se v preteklem konjunkturnem obdobju tako država kot tudi večina podjetij, ki so danes v težavah, pretirano oziroma nepotrebno zadolževala in da se morajo razdolževati v oteženih gospodarskih okoliščinah, ko bi logika narekovala drugače. In zato je Vlada sedaj pokazala več odločenosti, da poleg dolgoročnega nabora reform in sprememb ponudi tudi nabor operativnih reševalnih ukrepov predvsem za konsolidacijo javnih financ, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, izboljšanje plačilne discipline, izboljšanje delovanje trga dela, učinkovitejši pregon gospodarskega kriminala in strukturne ukrepe in institucionalne prilagoditve. V poslanski skupini predlagane ukrepe podpiramo, opozarjamo pa predvsem na dvoje: na kritični točki se zahteva konsolidacija javnih financ, tako deficita kot javnega dolga, kar predpostavlja višjo gospodarsko rast in strukturne reforme. Za konsolidacijo javnih financ, obojega, deficitov in javnega dolga, je potrebno zmanjšanje cikličnega in strukturnega primanjkljaja. Prvo predpostavlja višjo in vzdržno gospodarsko rast, drugo predvsem strukturne reforme. Opozarjamo, da diktat hitrega zmanjševanja proračunskega primanjkljaja vodi v odpoved razvoju. Evropska unija je tako kot večina držav in skupnosti na krizo odgovorila z ukrepi, ki jih je financirala izrazito s povečanjem primanjkljaja. Ti ukrepi so zadoščali za zaustavitev napredovanje krize, njen razmah v depresijo. EU je še pred zanesljivimi znaki trajnejšega okrevanja izoblikovala nasprotno politiko, politiko pospešene fiskalne konsolidacije in zmanjševanja dolgov z ostrimi varčevalnimi ukrepi. Tempo predvidenega zmanjševanja primanjkljaja predpostavlja brezkompromisno uveljavljanje različnih politik zategovanja pasu. Iz zgoraj omenjenih razlogov oziroma blokad je očitno, da obstaja velika in resna možnost, da tovrstni ukrepi ne bodo uveljavljeni, ker bo ob sprejetih notranjih in zunanjih zavez države nujno pripeljalo do dodatnega zadolževanja, predvsem pa do dramatičnega krčenja razvojnih delov proračuna, investicij in vseh drugih oblik vlaganj v razvoj. V takšnih okoliščinah tudi morebitna dosežena javnofinančna uravnoteženost ne pomeni drugega kot videz, saj bo država še povečala razvojni zaostanek z vsemi neizprosnimi posledicami. Okviri, ki so trenutno v EU zastavljeni in na katere naj bi dokončno in v kratkem Slovenija pristala, so po mnenju mnogih ekonomistov pretirani in bodo vladam članic zaradi zmanjšanega povpraševanja onemogočili zagon gospodarstva. Zato obnovitev rasti in fiskalna konsolidacija zahtevata drugačen pristop; namesto nemško-francoskega voza in zategovanja pasu bi bilo bolje izkoristiti sredstva za dejanski zagon investicijskega cikla. Kot drugo pa dejansko potrebujemo najprej politične rešitve. Ugotavljamo, da si nihče ne želi političnih sprememb in si vsi želijo zgolj preživeti. Toda cena te politične blokade je z ekonomsko-razvojnega vidika velika, politično-ekonomski stroški pa visoki. Vprašanje prioritet koalicije po polovici mandata se nam dejansko kaže kot splet dilem in zagat slovenske politike in države kot celoto. Zavedanje resnosti teh blokada pa je premajhno. Zato smo v stranki Zares že pred časom opozorili na blokade, ki ovirajo razvoj. V prvi vrsti se moramo ozreti vase in ugotoviti, da smo soočeni z opravilno nezmožnostjo večine političnega razreda. Poglavitni razlog neučinkovitosti in vse večjega nezaupanja v demokracijo je nepripravljenost političnega razreda, da svojo osrednjo pozornost posveti oblikovanju in sprejemanju razvojnih odločitev. Ko slovenska politika govori o pomembnih reformah, uporablja preizkušeno formulo, smo za spremembe, ampak: če in dokler se nič ne spremeni. Problem namreč ni toliko v soglasju o samih ciljih, ampak v zavedanju in sprejemanju posledic uresničevanje dogovorjenih prioritet. Skratka, najprej potrebujemo odpravo političnih blokad. Saj politika, ki zaradi miru v hiši, ali strankarske škodoželjnosti, ali koketiranja z javnim mnenjem, ali podleganja kapitalskim interesom, podleganja lokalnim interesom ne sprejema nujnih odločitev oziroma ne spremlja neizvrševanje dogovorjenih politik in ob tem ne ukrepa, predstavlja opustitev temeljne odgovornosti glede upravljanja javnih zadev, varovanja javnega interesa in dolgoročnega razvoja Slovenije.
Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo, spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Prioritete Vlade do konca mandata naj bi bile konsolidacija javnih financ, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, izboljšanje plačilne discipline, izboljšanje delovanja trga dela, učinkovitejši pregon gospodarskega kriminala, strukturni ukrepi in institucionalne prilagoditve. Te prioritete seveda v Slovenski ljudski stranki podpiramo, so logične in bi se jih bilo treba lotiti z vsemi silami že zdavnaj prej. Žal se sliši ta paket ali pa ta prioritetni paket kot predvolilni program, kot obljube, ki smo jih navajeni poslušati zadnje mesece pred volitvami. V Slovenski ljudski stranki tem obljubljam ne verjamemo kaj preveč. Niti ne štejemo več, kateri po vrsti dokument Vlade to je, ki na teoretičnem in verbalnem nivoju rešuje Slovenke in Slovence, Slovenijo in svet. Kaj smo do sedaj imeli od vseh podobnih dokumentov, pravzaprav vemo vsi, predvsem pa občutijo to slovenski državljani in državljanke ter predvsem vedno bolj slovensko gospodarstvo. Pa žal ne v pozitivnem smislu, da ne bi slučajno kdo tega mislil. Februarja lanskega leta smo obravnavali izhodno strategijo vlade za obdobje 2010–2013. V Slovenski ljudski stranki smo ta dokument podprli, kljub temu da smo menili, da strategija temelji na predpostavki, da je finančna in gospodarska kriza že mimo. Strategija je med drugim navajala konsolidacijo javnih financ kot temeljni ukrep ekonomske politike. Zakaj govorim, da je navajala, torej v pretekliku? Zato, ker očitno ta izhodna strategija v tem trenutku še ni dala pravih rezultatov. Celo Vlada je s kasnejšimi predlogi proračunov negirala usmeritve iz te strategije. Kaj je danes pred nami? Dokument Vlade, koalicije, katerega primarni cilj je konsolidacija javnih financ. Ne vem, kako resno naj vzamemo vse to skupaj. Že na začetku lanskega leta in pravzaprav ves čas tega mandata smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke opozarjali, da je varčevanje v javnem sektorju premalo ambiciozno zastavljeno. Takrat smo predlagali, da bi si Vlada za cilj morala postaviti zmanjšanje javnofinančnih odhodkov vsaj za 10 % na letnem nivoju na izhodiščno leto 2008, del privarčevanega pa nameniti za spodbudo gospodarstvu, kar bi olajšalo prebroditi krizo. Vlada je na primer že v zdavnaj pozabljeno strategijo zapisala, da bo znižala stroške dela v javnem sektorju, da bo znižala število zaposlenih v javnem sektorju za cca. tisoč 600 letno. Dogaja se ravno obratno. Ne bom polemiziral s številkami, za koliko se je to število zaposlenih v javnem sektorju povečalo. Že januarja 2010, ko smo obravnavali opozicijski paket protikriznih ukrepov, smo opozarjali na ključni problem, s katerim se bo morala soočiti politika v naslednjem obdobju, in sicer kako zmanjšati obseg javne porabe in kako razporediti razpoložljiva javnofinančna sredstva, da bi dosegli čim večjo konkurenčnost in gospodarsko rast. Takrat smo dejali, da brez razbremenitve gospodarstva na eni strani in zmanjšanje javne porabe ne drugi strani ne vidimo možnosti za izhod iz finančno-gospodarske krize. Osnovna filozofija kakršnihkoli programov, paketov ali ukrepov za izhod iz gospodarske krize bi moralo biti zmanjšanje javnofinančnega primanjkljaja. Predvsem bi to moralo temeljiti na odhodkovni strani javnih financ, torej na zmanjšanju porabe. Samo na hitro, čisto nazorno poglejmo, ali Vlada dela na tem. Novembra 2009 in maja 2010 sem ministru za finance postavil poslansko vprašanje o dinamiki porabe proračunskih sredstev na postavki Materialni stroški. Podatki, ki sem jih za leto 2009 dobil, so pokazale odnos javnega sektorja do proračunskega denarja. V veliki večini primerov se je decembra porabilo vse, kar je na tej postavki očitno ostalo. Človek bi si potem mislil, da bo naslednje leto kaj boljše. Tudi letos sem zaprosil za te podatke za lansko leto. Presenečeni boste: razlike pravzaprav ni. Morda tisti, ki so bili predlansko leto na prvem mestu, lansko leto niso bili. Pa vendarle imamo primere, kot je Slovenska akademija znanosti in umetnosti, ki je v decembru porabila za 400 % več kot v povprečju od januarja do novembra, Ustavno sodišče 235 %, Urad Republike Slovenije za nadzor proračuna 455 %, Statistični urad 387 %, Uprava za pomorstvo 203 %, Ministrstvo za gospodarstvo 182 %, Ministrstvo za obrambo je zadevo porazdelilo celo na november in december, tako da ni tako vpadljivo. Nekateri so bolj iznajdljivi. Glede na to, da smo lani opozarjali na ta problem, so to porabo prenesli na mesec november, da ne bi december tako štrlel iz povprečja. Potem, denimo, Urad za varstvo konkurence je novembra porabil za 330 % več kot v povprečju, Ministrstvo za notranje zadeve 269 % meseca novembra. Potem imamo tukaj primer upravnih enot, kjer ni kaj dosti boljše: Pesnica, Sevnica, Metlika, Upravna enota Domžale, ki se je tudi polotila logike, da ne bo decembra, bo pač novembra porabila. Potem imamo na področju pravosodja Sodni svet – 556 %, Okrožno državno tožilstvo v Krškem – 284 %, Okrožno državno tožilstvo v Novi Gorici – 279 %. Nihče v tej dvorani me ne bo prepričal, da je to varčevanje, spoštovani gospod predsednik Vlade. Nihče! Nikoli, nikdar in še takrat ne! To je samo ena postavka od tisočih postavk, ki so v državnem proračunu. Lahko bi kontrolirali vsako posebej. Dvomim, da bi bilo kaj drugače. Po naši oceni bi bilo nujno potrebno spremeniti samo logiko funkcioniranja ministrstva in tudi javne uprave. Namreč, logika, ki sedaj obstaja in se ni spremenila in se bo zelo težko spremenila, seveda, če ne bomo vsi na tem trdo delali, je pogubna. Namreč, logika potrošništva. Vsi ministri, uradi in vse agencije, torej vsi proračunski uporabniki, se pri pripravi proračuna borijo za to, kako bodo dobili na razpolago več proračunskih sredstev, ne glede na to, ali imamo pokritje ali ne. In potem so seveda tisti, ki si izborijo veliko oziroma dosti, proglašeni za zmagovalce. Tisti, ki morda niso tako prodorni in se ne borijo toliko za ta del pogače, pa označeni za poražence. V gospodarstvu, jaz verjamem in upam, da veste, da je drugače. Tisti, ki znajo znižati stroške, optimizirati proizvodnjo, proizvajati izdelke po nižjih stroških, tisti so zmagovalci. In tisti, ki si privoščijo več, pa so po navadi poraženci. Te logike mi preprosto, žal, nismo sposobni prevesti v delovanje javne uprave. Žal miselnost državne uprave temelji na principu: porabili bomo toliko, kot mislimo, da potrebujemo. Oziroma še huje: porabili bomo vse, kar imamo. Da ne bom rekel: še tisto, česar nimamo, pa bomo imeli kdaj v prihodnje. Pa se vrnimo na prioritete Vlade. Močno upamo in tudi želimo si, da se realizacija zastavljenih ukrepov ne boste polotili na način, kot ste se polotili reševanja izboljšanja plačilne nediscipline ali discipline, kakor koli bomo temu že rekli. Namreč, dialog med zainteresirano javnostjo pač mora biti prisoten, in to v veliko večji meri, kot je bil v tem primeru. Včeraj smo sedeli do pol dveh ponoči na temo plačilne nediscipline. Jaz sem zaskrbljen nad tem, da preprosto ni bilo moč najti nekega kompromisa med vsemi zainteresiranimi partnerji, kar se tiče gospodarskih zbornic, obrtnih zbornic in tako naprej. Ne vem, če je to prava pot, da ne najdemo za ta pomemben segment, ki je danes na kolenih, toliko moči in toliko časa, da najdemo ukrepe, ki bodo za celotno gospodarstvo, ne morda samo za en segment gospodarstva, torej za celotno gospodarstvo, dajal pozitivne rezultate. Sam poskušam držati neko distanco tudi nad temi kritičnimi ocenami gospodarskih zbornic, pa vendarle je v tem času, v katerem smo, treba prisluhniti vsem, tudi Gospodarski zbornici, seveda Obrtni zbornici in problemom, ki jih imajo obrtniki in mikro, majhna in srednja podjetja. Gospodarsko-finančna kriza je na površje prinesla polno takšnih ali drugačnih odkritij in težav. Pravna država, po moji oceni, ne deluje najbolje oziroma deluje za ene bolj, za druge manj, za nekatere skoraj nič. Kako boste učinkovito preganjali kriminal, gospodarski kriminal, kot ste zapisali? Kako bomo razreševali vse takšne in drugačne afere, ki so priplavale na plan, v katere so vpeti mnogi pomembni ljudje, mnogi pomembneži, mnogi politiki? Tudi v gospodarstvu so na plan privrela dejanja, ki so zavržena in bi jih morali ustrezno rešiti. Varčevanje nekaterih, ki nekdaj pomembna in velika podjetja kot po tekočem traku spravljajo na kolena in v stečaj, delavce na cesto, brez plačila za delo, brez plačanih prispevkov, brez sredstev za preživetje, se ne da več mirno gledati. Mirno bodo uničili vse, zdrava jedra in premoženje prenesli na novoustanovljena podjetja in mi jim bomo dopustili, da kot ptič feniks ponovno vstanejo iz pogorišča in iz pepela. Po moji oceni to ni prav, in to se ne sme dogajati! To je treba preprečiti! V Slovenski ljudski stranki bomo vložili zakon, ki bo preprečil, da bi ustanovitelj, družbenik, član poslovodstva ali organa nadzora družbe lahko bila oseba, ki je bila družbenik, delničar, član poslovodstva ali organa nadzora družbe, nad katero je bil začet eden izmed postopkov zaradi insolventnosti ali zaradi prisilnega prenehanja. To, kar se dogaja, da bomo kar po tekočem traku, ko bomo zavozili eno firmo, ustanovili novo, malo pretankali kapital, sredstva in tako naprej, za seboj pustili razdejanje in seveda zadevo peljali brez vsakršnih problemov naprej kot veliki gospodarstveniki – pa za božjo voljo, to ne gre! To je treba preprečiti. In takšne in podobne anomalije je treba v slovenski zakonodajni spremeniti. To, kar gledamo dnevno po televiziji – sramota za slovensko državo, ne samo znotraj, celo navzven, kar se dogaja z nekaterimi zaposlenimi, ki niso državljani Slovenije. Tu pa sedimo, kot da smo vsi na nek način nemočni in nimamo nobenih rešitev za to! Spoštovani, v Slovenski ljudski stranki od Vlade pričakujemo konkretne ukrepe in jaz upam si želim, spoštovani predsednik Vlade, da boste te prioritete, ki ste si jih zapisali, tudi uspešno rešili. To bo dobro za vse nas; tako za opozicijo kot za koalicijo, za vse državljanke in državljane. Seveda bomo poskušali pri njih tudi konstruktivno sodelovati s predlogi in upam, da nas boste poslušali, ne samo nas, tudi koga drugega v opoziciji. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Urh v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku povem, da je predlagatelj Joško Godec odsoten, zato ne more sodelovati na tej seji danes. Poslovniška določila pa ne omogočajo, da bi morebiti kdo drug v njegovem imenu nastopal kot predlagatelj. To povem samo zaradi tega, da ne bi bilo kakšne spotike pri nadaljnji razpravi. Ne glede na to pa smo se poslanci DeSUS-a soglasno odločili o vsebini aktualnega vprašanja, ki smo ga na prejšnji seji postavili predsedniku Vlade, in soglasno smo zavzeli stališče, da se naj o tej tematiki opravi tudi razprava v tej dvorani. Razlog za to je izredno pomembna tematika, ki zadeva prihodnost slovenske države in njenega gospodarstva ter s tem prihodnost praktično vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Ukrepi Vlade so tisti, ki bodo krojili našo usodo, zato je v slovenski družbi treba najti širši konsenz in tudi poslanci Državnega zbora lahko veliko prispevamo k iskanju teh rešitev. S strani predsednika Vlade navedeni ukrepi oziroma prioritete so vsekakor potrebni širše razprave; tudi zato, ker gre za posege tudi na socialno področje, kjer pa poslanci DeSUS-a opozarjamo oziroma toplo priporočamo Vladi, da doseže čim širši socialni konsenz, saj bo le tako lahko nek ukrep učinkovito realiziran. Nasprotno se nam lahko zgodi tako imenovana "pokojninska reforma", glede katere še danes ne vemo, v kateri smeri se bo udejanjila in ki je povzročila mnogo nejevolje in nestrpnosti med državljankami in državljani. Ubrati takšno pot brez socialnega konsenza vsekakor ni dobro. Kar se tiče reševanja problematike plačilne discipline, imamo ravno na tej seji nekaj zakonov, ki gredo v smeri discipliniranja plačnikov. Ali so ti predlogi dobri ali ne, smo tudi v naši poslanski skupini imeli veliko pomislekov in pripomb in odgovor na to vprašanje bo v bistvu podan že na tej seji, ko bomo te predloge tudi obravnavali in, če se izkažejo kot primerni, tudi potrdili. Prav tako potekajo že nekaj časa delovni pogovori o učinkovitejšem pregonu gospodarskega in organiziranega kriminala. Ena izmed rešitev je tudi zaseg in odvzem nezakonito pridobljenega premoženja. Kako bo to rešeno s postopkovnega oziroma izvedbenega vidika, torej da bo tak ukrep učinkovit in realiziran tudi v čim krajšem času, pa bo treba še doreči, sploh v smislu, na kom je breme dokazovanja. Napovem pa lahko že sedaj, da bo Poslanska skupina DeSUS še posebno pozornost namenila področju delovanja trga dela in modernizaciji zdravstvenega sistema. Napovedane spremembe naj bi šle v smeri enostavnejših, hitrejših in učinkovitejših postopkov sklepanja in prekinjanja delovnih razmerij, lajšanja prehodov med delovnimi mesti in delodajalci. Takšna prožnost je sicer dobrodošla, vendar le v določenih okoliščinah – to je v času gospodarskega razcveta, ko je na razpolago, preprosto rečeno, več delovnih mest, kot je prosilcev oziroma iskalcev. V današnjem času je aktivnih iskalcev zaposlitve evidentiranih več kot 115 tisoč – da, 115 tisoč! Sinoči sem gledal televizijsko oddajo Dobra ideja, kjer je zelo dober in pomemben slovenski gospodarstvenik tudi povedal, da za manj zahtevna dela ne dobi delavcev. Tu pa se je treba zamisliti. V takšnih okoliščinah, prožnost kot taka ne predstavlja nikakršne varnosti, tako da ne moremo ravno govoriti, kot pravi predsednik Vlade, o "varni prožnosti". Tudi glede vprašanja odpravnin in skrajševanja odpovednih rokov, obe vprašanji sta že bili predmet novele zakona o delovnih razmerjih, ki pa je bila lani v Državnem zboru zavrnjena, se stališče Poslanske skupine DeSUS ni spremenilo. Spremembe v smeri zniževanja pravic zgolj in le starejšim delavcem za nas nikakor niso sprejemljive, in to ne glede na to, da je zakon o urejanju trga dela zvišal čas prejemanja denarnega nadomestila za brezposelnost za en mesec, saj bi se odpovedni rok skrajšal kar za dva meseca; in ne glede na to, da je zakon o urejanju trga dela uveljavil za prve tri mesece nekoliko višji znesek nadomestila, saj bi se za krog delavcev s 25 let in več delovne dobe pri istem delodajalcu odpravnina znižala kar 40 %. Ker je šlo za poseg v pravice starejših delavcev, ki so najbolj občutljiva in ranljiva skupina že v času zaposlitve, saj to skupino delodajalci najhitreje odpuščajo, še bolj pa je ta skupina ljudi ranljiva kot kategorija brezposelnih, saj starejše neradi zaposlujejo, smo v Poslanski skupini DeSUS odločno nasprotovali takšnim spremembam. S stališča DeSUS-a je takrat predlagana ureditev preveč grobo posegla v pravice delavcev, ki so svoja najboljša leta, gledano z vidika efektivnosti dela, pustili v podjetju, in s svojim znanjem in lojalnostjo delodajalcu bistveno prispevali za dobrobit podjetja in s tem posledično rasti kapitala. Povem lahko, da bomo v Poslanski skupini DeSUS tudi v prihodnje odločno nasprotovali krčenju in zmanjševanju pravic starejših delavcev, zlasti še zato, ker se z morebitno uveljavitvijo novele pokojninskega zakona, ki podaljšuje delovno aktivnost, mora ustvariti okolje, ki bo prijazno in varno za kategorijo starejših delavcev. Kar se tiče modernizacije zdravstvenega sistema v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da gre prenova zdravstvenega sistema z dobro domišljenimi rešitvami v korist bolnikov. Menimo, da je minister Marušič na dobri poti, predvsem z načrtovano racionalizacijo zdravstvene mreže, ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, rigoroznejšo ureditvijo čakalnih vrst, kjer smo žal še vedno priča preskakovanju vrst, in s podobnimi rešitvami. Prav tako nestrpno pričakujemo redefinicijo košarice zdravstvenih storitev iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, za katero smo tudi prepričani, da bo tudi šla v smeri zaščite pacientovih pravic in ohranitve dostopnosti zdravstvenih storitev vsem bolnikom, ne glede na njihov socialni in ekonomski status. Skratka, v Poslanski skupini DeSUS smo načeloma naklonjeni ukrepom Vlade, tako kratkoročnim kot tudi tistim z dolgoročnejšo naravo. Vendar, ponavljam, ne na račun kratenja pravic katerim koli kategorijam oseb, pa najsibodo to starejši, mladi, zaposleni, brezposelni. Vseskozi bomo aktivno sodelovali tudi s svojimi, včasih morebiti malce drugačnimi pogledi, kot jih ima Vlada, in upamo in pričakujemo, da naši predlogi ne bodo naleteli na zaprta vrata kot, na primer, pokojninska reforma, temveč bodo podlaga za nadaljnja konstruktivna dogovarjanja in usklajevanja. Več kot dobrodošlo je o tej tematiki slišati ne samo odgovora predsednika Vlade na zastavljeno poslansko vprašanje, temveč, spoštovane poslanke in poslanci, tudi vaša razmišljanja. Zato mene in ostale poslance DeSUS-a veseli, da ste naš predlog za razpravo, izražen na prejšnji seji, podprli. Prepričan sem, da bo današnja razprava pripomogla k boljšim rešitvam, predlogom, ki se bodo slej ko prej znašli ponovno na naših mizah in ki bodo, verjamem, v končni fazi pripomogli k stabilnejšemu gospodarstvu v naši državi in posledično tudi k večji socialni varnosti vseh ljudi. Hvala lepa.
Prosim, proceduralno, gospod Bogovič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, imam proceduralni predlog glede točke, ki jo zdajle obravnavamo, za katero je predvidenih 6 ur razprave in katere predlagatelj je vodja poslanske skupine gospod Joško Godec, ki je imel na začetku 5 minut časa za dopolnilno obrazložitev. Vidimo, da je v časovnici 15 minut namenjenih tudi njemu, kar je toliko, kot imamo, na primer, v naši poslanski skupini vsi skupaj časa na voljo. Vidimo, da danes predlagatelja ni med nami, in moje stališče je – glede na to, da predlagatelj ni prisoten in da imamo ključne ministre Vlade danes tu, ki bodo povedali, kaj nameravajo storiti v prihodnje, pa tudi glede na stališče Poslanske skupine DeSUS – in bi predlagal, da se sestanete in se pri ključnih prioritetah dogovorite v koaliciji. Mislim, da je ta točka namenjena predvsem nekemu piaru, ne pa resničnemu reševanju problemov, kajti takšen odnos, da predlagatelji niso prisotni in da že iz stališča koalicijske poslanske skupine veje veliko nasprotovanje eni ključnih reform, ki zadeva Vlado, mislim, da danes niso podani pogoji za obravnavo te točke.
Oprostite, ali lahko definirate svoj proceduralni predlog?
Glede na to, da ni predlagatelja, in glede na razhajanja, predlagam, da se točko prekine.
Hvala lepa. Glede časa bi povedal le to, da ves čas, ki bo preostal ob koncu naše razprave, bo porazdeljen, prav tako tudi čas predlagatelja. Jasno? Hvala. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Pozdrav predsedniku Vlade, ministricam in ministrom, sodelavcem, kolegicam in kolegom! Seveda so trenutki, ko se mora tudi politika pogovoriti o tem, in moram reči, da sem z odgovori predsednika Vlade zadovoljen. Treba se je pa večkrat v življenju zavedati, da roka, ki dela, glava, ki razmišlja, naredi zagotovo več dobrega kot usta, ki kritizirajo, govorijo, pa še kakšen pridevnik bi lahko temu dal. Dejstvo je, da sta gospodarska in finančna kriza kljub postopnemu okrevanju povzročili v državi velika makroekonomska neravnovesja, še posebej znotraj evroobmočja. V času okrevanja gospodarstva je za krepitev rasti nujno povečevanje predvsem konkurenčnosti podjetij na tujih trgih, kot tudi domačega poslovnega okolja in predvsem narediti Slovenijo drugačno, privlačno za investitorje. V obdobju gospodarske krize je bilo zagotovo prekinjeno razvojno dohitevanje Evropske unije, kar je v veliki meri povezano s strukturnimi razlogi, in to je tisto, kar mora biti naša prioriteta in skrb. Nižja produktivnost je posledica strukture slovenskega gospodarstva. Zavedati se je treba, da imamo manjši delež tehnološko zahtevnejših in na znanju temelječih storitev in da imamo tudi nižjo raven produktivnosti posameznih sektorjev, kjer je še precejšen potencial za povečevanje dodane vrednosti na zaposlenega, predvsem, če bomo intenzivirali raziskovalno-razvojne in inovacijske dejavnosti ter izboljšali človeški kapital. Ravno ta dejstva so se v času gospodarske krize pokazala kot ključna slabost slovenskega gospodarstva in ovira pri hitrejšemu ogrevanju. Med razlogi za nekonkurenčnost izstopa tudi premalo učinkovita krepitev dejavnikov družbe znanja, ki se kaže v šibki in s podjetniškim sektorjem premalo povezani raziskovalno-razvojni dejavnosti ter nizki učinkovitosti univerzitetnega izobraževanja. Ravno to izobraževanje je premalo usklajeno s povpraševanjem po diplomantih na trgu dela, kljub temu da je bilo nekaj napora usmerjenega k zmanjševanju administrativnih ovir za razvoj podjetništva. Na drugi strani zapleteni birokratski postopki, še vedno otežujejo nastanek podjetij in njihovo poslovanje. Potem spet na drugi strani relativno tog trg dela ovira hitrejše ukinjanje nerentabilnih delov gospodarstva. To ni omejitev le za hitrejši podjetniški razvoj, ampak tudi za priliv neposrednih tujih investicij, ki imajo lahko s prenosom znanj in tehnologij pomembno vlogo pri dvigu ravni produktivnosti podjetij. Poleg tega pa sta kratkoročno največji oviri za hitrejšo oživitev gospodarstva plačilna nedisciplina in nestabilen finančni sistem oziroma njegovo neučinkovito delovanje na področju zagotavljanja nujno potrebnih virov financiranja podjetij. Slovenija je v zadnjih letih poslabšala konkurenčni položaj na izvoznih trgih, če ga merimo s stroškovno konkurenčnostjo in tržnimi deleži. Nazadovali smo tudi pri najpomembnejših svetovnih kazalnikih gospodarske globalne konkurenčnosti in enostavnosti poslovanja, kajti prihitele so nas nekatere nove članice Evropske unije, ki so bile še ob vstopu Evropske unije precej za nami. Zato je pri izboljšanju konkurenčnosti gospodarstva ključna aktivna vloga podjetniškega sektorja. Ukrepi za izboljšanje konkurenčnosti so pomemben korak pri opravljanju ovir za hitrejši razvoj in oblikovanju spodbudnejšega poslovnega okolja, zagotovo pa ne morejo nadomestiti prizadevanj gospodarstva za izboljšanje svojih proizvodov in storitev. Pomembna je podjetniška iniciativa učinkovitega usmerjanja sredstev v raziskave – več za inovacije na podjetniški ravni – in tudi je pomembno izboljšati, še kako izboljšati kakovost velikega dela slovenskega menedžmenta. Za nami je okrogla polovica mandata za vodenje države, ki smo ga dobili na volitvah konec leta 2008. Ljudje so si takrat želeli sprememb, želeli so si, da se neha politika, ki je delovala na principu napihovanja gospodarske rasti dvomljive kakovosti, da se preneha politika družbenega izključevanja, plenjenja državnih podjetij in njihovega izčrpavanja, spornih orožarskih poslov, podrejanja medijev, politizacije tožilstva ter blatenja vseh in vsakogar preko predvolilnih brezplačnikov. Dejstvo je, ni pa opravičilo, da smo vodenje države prevzeli v težkih časih, saj je skoraj z dnem zaprisege skozi široko odprta vrata vstopila do tedaj tudi skrbno prikrita gospodarska kriza. Vedeli smo, da tako, kot je bilo, ne bo več. Vedeli smo, da bo treba zategniti pasove in se spopasti s krizo. V dveh letih spopada s krizo jo je Slovenija v primerjavi z večino evropskih držav, to je treba pa povedati naglas in si tudi priznati, odnesla bistveno bolje, čeprav se kritizerji, nezadovoljneži in hujskači vsak dan znova v tej državi trudijo dokazovati ravno nasprotno. Ampak še enkrat bom povedal tisto, kar sem rekel včeraj: kdor ne zaupa vase, kdor se ponižuje sam, je podlaga in bo tujčevi peti, konkurenca in konkurenti pa bodo to znali izkoristiti. Po vseh objektivnih kazalnikih, kot so stopanja zadolženosti, stopnja brezposelnosti in stopnja revščine, smo zagotovo v spodnji tretjini, torej v tretjini držav v Evropski uniji, ki so bile na tem področju uspešne. Posledica takšnega uspešnega blaženja socialnih stisk je tudi to, da je Slovenija v primerjavi z drugimi evropskimi državami ostala relativno mirna in varna država, kjer se nezadovoljstvo ne izraža v nasilju na ulicah. Pomembna točka, pomemben odstavek je tudi pregon gospodarskega kriminala. To področje je Vlada predstavila kot eno pomembnejših prioritet svojega delovanja. To je v tem trenutku pomembno sporočilo državljankam in državljanom, ki upravičeno zahtevajo, da se taka dejanja prenehajo, odkrijejo in ustrezno sankcionirajo, in vse, kar je bilo na podlagi takega kriminalnega delovanja pridobljeno, tudi ustrezno zapleni in vrne v državni proračun. Sporočilo je in mora biti jasno: kraja je v sodobni Sloveniji nekaj nesprejemljivega in bo in mora biti brez milosti sankcionirana. Ne nazadnje, kriza, s katero se soočamo, je zagotovo globoka kot gospodarska in finančna, je pa tudi kriza vrednot in zato se mora in se že odvija boj za izhod iz krize tudi na tem področju. In če na koncu potegnemo črto, naredimo bilanco, kaj je torej tisto, kar je narobe? Zaradi česa upada zaupanje ljudi? Najprej zagotovo to, da ne znamo več, mogoče ne zmoremo, lahko pa tudi nočemo, stopiti skupaj in s tem, ko v javnosti odpiramo fronte, ki nimajo prav nobene zveze z razvojem Slovenije, segajo, gledajo pa daleč nekam nazaj in odpirajo vedno znova in znova neke stare rane, ki seveda državljank in državljanov ne povezujejo, pač pa razdvajajo. Zato, gospe in gospodje, izgubljamo zaupanje ljudi. Nadalje pa zagotovo tudi to, da smo v teh dveh letih boja s krizo v koaliciji zanemarili jasen razvojni fokus. V Sloveniji moramo najprej povečati naše lastne obrate, naše lastne aktivnosti in potem bomo lahko dohiteli in pa tudi skočili na evropski vlak razvoja. Zagotovo pa smo nekaj pomembnih bitk v korist ljudi izbojevali v teh dveh letih, zdaj pa je čas za nov preboj. Ta pa je mogoč samo s tem, če najprej strnemo vrste, nato pa se v teh dveh letih osredotočimo na zagon ekonomije, v to, da naša podjetja dobijo delo, delavci službe, naš proračun pa prihodke. To pomeni, da mora država znova začeti investirati in da intenzivno pomaga pri sproščanju kreditnega krča. Hvala lepa, se oproščam za prekoračitev časa.
Besedo ima gospod Dušan Kumer v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri! Preden bom predstavil stališče Poslanske skupine SD, moram izreči dva stavka, in sicer, ko poslušam velike zgodbe o varčevanju, bi zelo retorično povprašal: kdaj varčujemo, takrat, ko imamo denar, ali takrat, ko denarja nimamo? Koliko je bilo privarčevanega v državni upravi do leta 2008, preden nas je zajela ta kriza? Zato seveda sprašujem, predvsem tiste, ki ste sedeli tudi kot ministri v vseh prejšnjih vladah – koliko ste privarčevali? Ta statistika bi bila izredno zanimiva, če bi bila tudi na PowerPointu. Koliko ste vložili v nove razvoje, nove tehnologije za težke čase? In ti dve zadnji dve leti smo v nekem težkem času, ki bo očitno še nekaj časa trajal. Zato bi bilo dobro, da postrežete tudi s temi statističnimi podatki, da imamo neke primerjave v nekem daljšem časovnem obdobju in da ne izgledajo te stvari tako piarovske, kot je danes bilo izrečeno v nekem drugem kontekstu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo razpravo o razvojnih prioritetah Vlade, ker menimo, da je treba skušati doseči širši sporazum in soglasje za ukrepe, ki bodo v naslednjih pripravili Slovenijo na izzive prihodnosti. Pri tem pa se je treba vprašati, zakaj ta vlada od vsega začetka svojega nastopa intenzivno izvaja spremembe in kaj želimo vsi skupaj doseči z uveljavitvijo teh sprememb. Ne glede na mnogokatere izrečene kritike stanja in razmer v slovenski družbi na račun sedanje vlade in koalicije, nekatere so seveda tudi upravičene, je treba opozoriti na nekatera dejstva, ki jih najbolj strastni kritiki radi zamolčijo. To je tudi razumljivo, saj so bili v preteklosti njihovi kreatorji in nosilci in njihovo delo še kako vpliva tudi na današnje razmere. Slovenija se je konec leta 2008 znašla v stanju, ko gospodarstvo ni bilo pripravljeno na finančno krizo. Ne država in ne njene institucije na to niso bile dovolj pripravljene. To je dejstvo. Zato se je Vlada znašla v situaciji, ko je bil njen manevrski prostor za ukrepanje zaradi neizvedenih strukturnih ukrepov in napačne ekonomske politike v času konjunkture sila zmanjšanja. Zato je bila v ospredju odločitev, kako in s katerimi ukrepi omiliti posledice gospodarske krize in pripraviti podlago, razmere za ponovno gospodarsko rast. V Poslanski skupini Socialnih demokratov še danes menimo, da je bila odločitev prava, ko se je Vlada odločila, da se ne glede na volilne obljube, kolikor je to mogoče hitro in učinkovito odzove na aktualne krizne razmere. Pri tem pa je treba izpostaviti in velikokrat ponoviti, sam bom še stokrat ponovil, da so današnji kritiki Vlade iz opozicije še pri imenovanju mandatarja leta 2008 Boruta Pahorja zatrjevali, da Slovenije še ni zajela kriza. Spomnimo se, tisti, ki smo sedeli v prejšnjem mandatu, kako arogantni so bili odgovori ministrov, tudi nekaterih, ki danes sedijo tukaj notri, v tej dvorani, in premiera, ko smo opozarjali na pregrevanja gospodarstva spomladi leta 2008, predvsem gradbenega sektorja, ko smo dnevno v tej dvorani morali gledati diagrame s 7 % gospodarsko rastjo. Danes vidimo, kdo je pripomogel k tej rasti – predvsem danes propadajoči gradbeni sektor. Na tem področju pa danes opozicija ne prihaja s predlogi, kako ohladiti to pregretost in zajeziti stagnacijo tega sektorja. Skratka, čez noč je bilo treba sprejemati protikrizne ukrepe, namenjene finančnemu sektorju, gospodarstvu in, kar je zelo pomembno, ohranjanju socialnega položaja prebivalstva. Marsikateri ukrep in marsikatero ravnaje bi lahko bilo bolj učinkovito, toda ne glede na to moram še enkrat poudariti, da je bila pot in ukrepanje, kako reagirati na krizo, po mnenju Poslanke skupine SD prava. Vlada in Poslanska skupina Socialni demokrati ne želita, da bi se Slovenija ponovno znašala v takšni situaciji, kot je bila v času finančne krize in velike recesije. Zaradi tega sprejemamo ukrepe, ki bodo Slovenijo pripravile na morebitne težke situacije tudi v prihodnosti. Gre za 6 prioritet, ki so ključne za delo Vlade do konca tega mandata. Z izvedbo konsolidacije javnih financ bomo postopno skušali zmanjšati javnofinančni primanjkljaj in se približati 3 % BDP-ja do leta 2013, ker želimo kljub varčevanju ohraniti razvojno naravnanost proračuna in spodbujati gospodarsko rast in zaposlenost. Na drugi strani pa je tudi res, da je izvedba konsolidacije javnih financ predvsem odvisna od uspešnosti pokojninske reforme. Poslanska skupina Socialnih demokratov se tega dobro zaveda, da bi v primeru neizvedbe pokojninske reforme ali neizvedbe konsolidacije javnih financ to vplivalo na znižanje bonitete države, kar bi poglobilo krizo in poslabšalo možnosti okrevanja gospodarstva, ki se je v dobrih časih konjukture preveč zadolžilo, tudi s pomočjo ukrepov prejšnjih vlad. Neizvedba pokojninske reforme bi povzročila dražje zadolževanje za nove kredite in s tem višje obrestne mere za državo, občine, podjetja in ne nazadnje tudi za nas državljane, zaradi tega pa tudi nižje plače, večjo brezposelnost, nižjo gospodarsko rast in posledično tudi nižje pokojnine. Sprejetje pokojninske reforme je torej po našem mnenju nujna, če želimo imeti dostojne pokojnine, kljub temu da se zmanjšuje število zaposlenih in povečuje število upokojenih. Tudi ukrepi na področju zdravstvenega varstva so pomembni za doseganje dostopnih in kakovostnih storitev zdravstvenega varstva ob finančni vzdržnosti in racionalizaciji izvajanja zdravstvenih storitev. V Poslanski skupini SD podpiramo tudi dejstvo, da Vlada ne zapostavlja sedanjih težav, s katerimi se soočajo podjetja. Zaradi tega podpiramo paket ukrepov, katerih namen je izboljšanje plačilne discipline. Sicer je Državni zbor rešitve glede plačilne discipline sprejel že na začetku mandata te vlade. Z januarjem 2010 smo skrajšali vračilo DDV na 21 dni, kljub temu da so bile to zahteve obrti prejšnji vladi, pred Pahorjevo vlado, ki bi to seveda mnogo mnogo lažje izvedla. Prav tako smo že uvedli plačilne roke države na 30 dni, sedaj seveda določamo najdaljši plačilni rok za javne organe, ki je največ 30 dni. S predlogom zakona o preprečevanju zamud pri plačilih bomo uredili plačilno disciplino z uvedbo 60-dnevnega roka za plačilo in uvedbo obveznih pobotov, kar bo kulturo izogibanja plačil po vsej verjetnosti glede na dosedanjo prakso postavilo na glavo. Z rešitvami sprememb zakona od davkov na dodano vrednost bo določena prepoved uveljavljanja izstopnega DDV, če zavezanec za DDV ne plača računov v predpisanem roku. Prav tako Vlada pripravlja spremembe na področju zakona o izvršbi in zavarovanju, katere namen je zagotovitev večje učinkovitosti same izvršbe. V poslanski skupini podpiramo tudi spremembe zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, ki bodo omogočile večje varstvo upnikov insolventnega dolžnika. Zaradi tega bo potrebno dopolniti postopke prisilne poravnave tako, da se bo predpisal najnižji delež poplačila upnikov in najdaljši rok poplačila teh terjatev. Vlada je tudi zastavila posebno prioriteto, katere namen je izboljšanje pogojev za delovanje podjetij. Cilj te prioritete je omogočiti hitrejše prestrukturiranje podjetij, nuditi podjetjem čim bolj pregleden in enostaven dostop do različnih finančnih instrumentov, ki jih ponuja država. Zaradi tega je Vlada že 1. julija 2010 sprejela koncept razvojne platforme, ki bo potekala preko SID banke kot nacionalne razvojne in spodbujevalne institucije, kar lahko postane pomemben instrument novega slovenskega razvojnega modela. Zaradi tega bo razvojna platforma eden od ključnih ukrepov, ki bo pripomogel k prestrukturiranju gospodarstva v višanju dodane vrednosti poleg ukrepov, ki jih je Vlada do sedaj že izvedla ali jih izvaja na gospodarskem področju. Prav tako je treba upoštevati, da je država preko SID banke v času krize financirala za 2,8 milijarde projektov, kar je precej pripomoglo k razvojnemu financiranju podjetij v času krize. Dejansko pa Vlada spreminja zgrešen razvojni koncept prejšnje vlade, ko so subvencije še vedno služile kot mehanizem preživetja starih, velikih, v veliki meri tudi javnih podjetij in ne kot mehanizem pospeševanja razvoja perspektivnih podjetij, kar je tudi usmeritev strategije razvoja Slovenije. Tudi z razvojno inovacijsko strategijo se želi slediti namenu vzpostavitve sodobnega raziskovalnega in inovacijskega sistema, ki bo omogočal višjo kakovost življenja za vse, z uporabo kritične refleksije družbe, učinkovitega reševanja družbenih izzivov. Na podlagi prioritete izboljšanja delovanja trga se želi predvsem izboljšati zaposlenost, ki je akutni problem v Sloveniji. Vlada je v letu 2010 že sprejela ključni zakon na tem področju, to je Zakon o urejanju trga dela. Zakon se je letos začel izvajati, njegov temeljni cilj pa je povečanje varnosti iskalcev zaposlitve, v določenem delu uvajanje koncepta varne prožnosti na trgu dela. Socialni demokrati ocenjujemo, da se bo z novim zakonom povečala učinkovitost pri izvajanju ukrepov aktivne politike zaposlovanja, kar je pomembno za povečanje socialne varnosti ranljivih skupin na trgu dela. Prav tako smo sprejeli Zakon o malem delu, ki bo lahko povezal ključne skupine ljudi s trgom dela; to je brezposelne študente in upokojence. Zakon še ni veljaven, vendar pa je pomemben z vidika ohranjanja stika s trgom dela predvsem brezposelnih in upokojenih, ki želijo delati. S prenovo delovnopravne zakonodaje bomo še bolj temeljito uveljavili koncept varne prožnosti na trgu dela. Na področju pravosodja je Vlada postavila prioriteto usmerjanja k ukrepom, ki bodo pripomogle k učinkovitejšemu pregonu gospodarskega kriminala. Gospodarski kriminal je v Sloveniji verjetno prisoten že dalj časa, ne samo zadnja leta, morda že vse od leta 1991. V kakšnem obdobju ga je bilo morda več, v kakšnem drugem malo manj, v tem obdobju zadnjih dveh let pa se ga preganja. Žal v Poslanski skupini SD ugotavljamo, da morda pozno, ampak še vedno ne prepozno. Prioritete so usmerjene k razširitvi zasega in odvzema premoženja z obrnjenim dokaznim bremenom, pospešitvi kazenskih postopkov z uvedbo pogajanj med tožilstvom in obrambo. Glede na vse navedene v poslanski skupini pričakujemo, da te konkretne prioritete vsaj deloma pomirjajo najbolj zahtevne kritike te vlade in te koalicije, ki venomer ponavljajo, kako je Vlada nesposobna, kako ne ve, kaj bi rada, da zamenjuje dolgoročne in kratkoročne prioritete za izhod iz krize in še in še bi lahko naštevali. Res pa je, da bo na teh prioritetah morala vztrajati in jih čim prej pripeljati v realizacijo. To pa je tudi sporočilo Poslanske skupine Socialnih demokratov. Zato za konec še dejstvo, da je dejansko pri tem treba ovrednotiti tudi dosedanje alternativne predloge predvsem Poslanske skupine SDS, za katere namreč velikokrat slišimo, da niso bili uslišani. Kakšne bi bile dejanske posledice izvedbe protikriznih ukrepov, ki so jih predlagali? Če bi Državni zbor sprejel paket ukrepov SDS, bi privedli do kakšnega primerljivega grškega scenarija. To je dejstvo. V dveh letih mandata te vlade je SDS predlagala dejansko pakete ukrepov, ki bi precej povečali primanjkljaj in bi v primeru izvedbe poslabšale boniteto države, kar bi pripeljalo Slovenijo v novo recesijo. V prejšnjem mandatu je znižala davke v višini 1,2 milijardi evrov in pregrevala gospodarstvo. Sam sem že omenjal, najbolj se to čuti pri pregrevanju gradbeništva. Bi se Slovenija lahko izvila iz krize le na podlagi izjav prejšnje vlade, ki je še v letu 2008 izjavljala, da se krize Slovenije ne bo dotaknila? To je večkrat ponovil premier prejšnje vlade še v letu 2008, ko smo predsedovali Evropski uniji. Nemogoče! Zato v Poslanski skupini SD podpiramo te prioritete, vendar le v primeru, če ne bodo ostale le na papirju. Prvi paket je že v Državnem zboru, kar kaže na to, da bo Vlada vztrajala na realizaciji in to je dobro.
Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri, spoštovane poslanke in poslanci! Z veseljem bom nekoliko daljši v tem uvodu, kajti menim, da gre za pomembno temo in da je pravzaprav verjetno tudi treba pomagati Vladi pri reševanju zagat, ki jih ima. Zato bi bil vesel, če bi vladajoča ekipa prisluhnila in tudi analizirala nekaj tega, kar bomo povedali, za spremembo od dosedanjih aktivnosti. Torej, ko seveda govorimo o tem, kako naprej, je treba vzeti v obzir najmanj tri stvari. Prva stvar je, kakšna so izhodišča. Druga stvar je postopek, vzporedno z vsem tem je pa vsebina, kaj želimo narediti. Danes smo pravzaprav videli predsednika Vlade, ko je govoril bolj ali manj o vsebini, kaj namerava narediti, ni pa govoril veliko o načinu, kako bo to uveljavil, še manj pa o izhodiščih, v katerih se Slovenija in slovenska država nahaja. Pa pojdimo po vrsti. Želel bi najprej govoriti nekaj o izhodiščih in ker so nekateri pred menoj govorili tudi o izhodiščih leta 2008 in o izhodiščih leta 2010, bi podčrtal sledeče. Izhodišča v letu 2008 so bila takšna, da je vlada, aktualna vlada Boruta Pahorja, prevzela to državo z uravnoteženim proračunom. Še več, v letu 2007 je bil tudi minimalni presežek, redko v zgodovini te države se je zgodilo, da je imela Slovenija presežek, torej v dobrih časih smo varčevali, privarčevali, kljub intenzivnim investicijam – govorili ste o pregrevanju gospodarstva – smo privarčevali in je bil proračun uravnotežen: več smo pridobili v proračun, kot smo porabili v letu 2007. To je prva stvar. V Republiki Sloveniji smo takrat imeli rekordno nizko brezposelnost. 60 tisoč ljudi je bilo brez dela, verjetno od teh 60 tisoč ljudi jih je bilo 50 tisoč tudi nezaposljivih, saj kamorkoli smo prišli, so nam govorili delodajalci, da iščejo delavce in da jih ne najdejo na zavodu za zaposlovanje. V daljšem obdobju pred letom 2008 smo imeli več kot 3 odstotne točke višjo gospodarsko rast, kot je bilo povprečje evroobmočja, območja, v katerem smo bili. Skratka, rasli in razvijali smo se hitreje in zmanjševali svoj razvojni zaostanek za najrazvitejšimi, tako da smo dosegli v letu 2008 91 % povprečja Evropske unije. V tem obdobju je upadal tudi javni dolg, merjen v odstotkih ustvarjenega bruto domačega proizvoda. To je bilo izhodišče, ki ga je prevzela ta vlada, ki sedaj vlada in poglejmo, kaj je ta vlada pridelala po dveh letih. Predsedniku Vlade sem že pri poslanskem vprašanju pred dvema dnevoma naštel 10 ključnih postavko in jih bom danes še enkrat ponovil. To se pravi postavk, ki smo jih pridelali v teh dveh letih in so ključni problemi v Sloveniji. Prvič, padec konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Urad za makroekonomske analize in razvoj, ki je uradna vladna institucija, verjetno kredibilna, verjetno njihovi podatki držijo, je ugotovila, da je Slovenija po zadnjih podatkih stagnirala ali nazadovala po vseh mednarodnih primerjavah konkurenčnosti gospodarstva. Švicarski inštitut IMD je celo zapisal, da je bil padec konkurenčnosti v Republiki Sloveniji v letu 2010 kar za 20 mest, in sicer smo padli z 32. na 52. mesto med 58 državami v raziskavi in to je največji padec katerekoli države v tej raziskavi. Seveda so merili tudi drugi konkurenčnost in niti ena meritev ni bila, primerjalno gledano z drugimi, ugodna za Slovenijo. Drugič, kazalniki gospodarske klime. Še avgusta leta 2008 smo bili v Evropski uniji na četrtem mestu, septembra lani pa smo bili na 18. mestu, kar je največji padec v Evropski uniji. To je en kazalec gospodarske klime, to je odgovor gospodarstva na to, kaj vidijo in kaj si lahko obetajo tudi od vladnih ukrepov v prihodnje. Tretjič. Stroški dela. Stroški dela so v letu 2009 v Evropski uniji narasli za 2,2 %, v Republiki Sloveniji pa za 4,5 %, kar je četrta največja rast v Evropski uniji. Četrtič. Zamude pri plačilih oziroma neporavnane obveznosti naraščajo. Zneski neporavnanih obveznosti in število pravnih oseb z dospelimi neporavnanimi obveznostmi so se od leta 2008 do leta 2010 povečali za približno 3-krat, tako glede zneska kot glede števila. Petič. Število stečajev. Od leta 2008 do leta 2009 se je število stečajev podvojilo. Šestič. Padec bruto domačega proizvoda. Samo eno stvar, tu ne bi želel veliko besed izgubljati. Mi smo padli z ustvarjenim bruto domačim proizvodom v največjih kriznih časih za izjemno velik delež in se je predsednik Vlade oprijel rešilne bilke 1,2 % rasti v letu 2010. Če bomo, spoštovani predsednik, približno tako rasli ali pa tako rasli, kot je napovedano v vaših napovedih, napovedih Umarja in drugih, potem bomo samo enoletni padec lovili pet let. In mislim, da je to absolutno neuspeh. Kar se tiče padca bruto domačega proizvoda samo še to, da smo v letu 2008 bili na 91 % povprečja Evropske unije, v letu 2009 pa smo padli na 86 % povprečja Evropske unije, kar je za 5 odstotnih točk nižje. Če boste pogledali grafikone, kako težko smo ulovili in zmanjševali ta razvojni ostanek, boste videli, kako velik padec pomeni teh 5 odstotnih točk. Sedmič, padec investicij. V letu 2009 in 2010 so gradbene investicije, investicije v opremo in stroje padle več kot dvakrat pod povprečje evroobmočja, se pravi, smo imeli tega dvakrat manj kot drugje. Osmič. Primanjkljaj državnega proračuna oziroma prekomerna tekoča uporaba narašča. V letih 2009 in 2010 porabi državni proračun za 20 % več, kot zberemo z davki in drugimi prihodki državnega proračuna. Porabljeni denar pa gre žal v večini primerov za neke vrste tekočo uporabo, takšno uporabo, ki ne ustvarja nove dodane vrednosti. Devetič. Povečevanje javnega dolga in poroštev. Od leta 2008, ko je znašal javni dolg skupaj s poroštvi Republike Slovenije približno 32 % bruto domačega proizvoda, je v letu 2010 narasel na 58,3 % bruto domačega proizvoda, kar je najslabši trend v Evropski uniji. Govorim o javnem dolgu skupaj z izdanimi poroštvi. In končno desetič, najpomembnejše, spoštovani predsednik, o čemer vi sploh niste spregovorili; to je brezposelnost, delovna mesta, delovna aktivnost. V teh dveh letih ste praktično podvojili število brezposelnosti. Trend v Evropski uniji je sedaj v teh letih že nasproten, brezposelnost se niža. In spomnite se podatkov o brezposelnosti po mednarodni metodologiji dela ILO, kjer smo bili v letu 2008, 2007 na drugem, tretjem mestu v Evropski uniji, sedaj smo na 7., 8. mestu in še vedno govorite, kako je uspešno, če smo boljši, kot je povprečje Evropske unije. Mi smo bili v samem vrhu po zaposlenih po tej metodologiji dela oziroma po najmanj brezposelnih, sedaj smo padli. Torej, evropski cilj, 75 % stopnja zaposlenosti se v Sloveniji oddaljuje. Drugje beležijo prirast zaposlenih, nova delovna mesta in manjša brezposelnost, pri nas pa se ta problem poglablja. Delovno aktivnih se je v obdobju od leta 2008 do leta 2010 zmanjšalo za 46 tisoč, spoštovani predsednik - 46 tisoč! - ob približno enaki količini Slovenk in Slovencev v državi oziroma ob enakem številu. Zdaj sem vam nanizal izhodišča, ki ste jih imeli leta 2008, ko ste prevzeli vajeti, in ki jih imate danes, ko sprejemate ta paket kot enega izmed številnih dosedanjih paketov. Zato menim, da je treba pri teh izhodiščih zelo zelo spoštovati tudi sledeče poglavje, ki ga želim podčrtati, to je način, kako uveljaviti vaše želene spremembe, postopek. Najmanj trije dejavniki so tu pomembni: koalicija, parlament z opozicijo in socialni partnerji. Vesel sem, da sem na koncu teh predstavitev stališč poslanskih skupin in sem lahko ugotovil, da v koaliciji ni enotnosti glede teh prioritet. Da marsikdo misli, da bi bilo treba še kaj dati in še kaj vzeti; da je pravzaprav tudi velika težava z nekaterimi projekti, ki so na poti. Naj vas spomnim na preteklo vlado, spoštovani premier, ko smo imeli – in včeraj sem z gospodom Samom Hribar Miličem na televiziji tudi govoril o tem –, ko smo sprejeli paket reform, eden izmed teh paketov reform je bila tudi enotna davčna stopnja, če se spomnite. Takrat so sindikati znoreli, ko so izvedeli za to namero, in tako naprej. Ko smo ugotovili v takratni koaliciji, da ni podpore v koaliciji za ta projekt, smo odnehali z njim. Se nismo ukvarjali z njim, ker je neumno riniti s projektom, ki nima koalicijske podpore, naprej. Kako ga bomo sprejeli, zakaj bi si razbijali glavo, polomili zobe, če projekt nima zadostne podpore že znotraj tistih, ki vladajo? Seveda, takrat smo s strani gospodarstva slišali očitke, zakaj smo odstopili od tega dobrega predloga, in ta očitek je še danes. Vi, spoštovani premier, pravzaprav pri teh namerah niti ne posvečate toliko pozornosti usklajevanju svojih predlogov s koalicijo. Še manj, spoštovani predsednik, se usklajujete z opozicijo, tudi pri ključnih projektih. Na začetku mandata smo vam v Slovenski demokratski stranki ponudili partnerstvo dva plus deset. To je bilo ponujeno partnerstvo po vzoru dobro delujočega partnerstva v preteklem mandatu, ki smo ga imeli kot takratna vlada s Socialnimi demokrati. Takrat smo vse zakonske tekste, preden smo jih sprejemali na vladi, uskladili s strokovnjaki v SD, če pa nismo uskladili, smo pa to tudi jasno napisali. Vendar smo skoraj vsakega, praktično vsakega, za katerega je takratna opozicijska SD izrazila interes, usklajevali. Spomnim se, kot minister sem z njimi usklajeval Zakon o gospodarskih družbah, Zakon o prevzemih, Zakon o gospodarskih zbornicah in podobno. To je bilo vse usklajeno. Lahko vam še povem, kateri strokovnjaki z vaše strani so sodelovali: gospod dr. Rado Bohinc je bil velikokrat partner pri teh strokovnih diskusijah in usklajevanjih. Torej, mi smo vam po vzoru tega delujočega partnerstva na začetku mandata ponudili partnerstvo dva plus deset. Zakaj se je imenovalo partnerstvo dva plus deset? Zaradi tega, ker smo se zavedali, da imamo dve krizni leti in da imamo nujne strukturne reforme na mizi kot izziv pred Slovenijo, in zato smo bili pripravljeni sodelovati tako na kratkoročnem kot tudi srednje- oziroma dolgoročnem področju. Žal, od tega partnerstva ni bilo nič. Vendar razumem. Šlo je verjetno za neke prestižne politične razloge, verjetno ne na vaši strani, verjetno na strani gospoda Gasparija, ki ga, žal, ne vidim več med nami. In verjetno je bila tu velika zamujena priložnost. Tretji zelo pomemben deležnik pri vseh teh ukrepih in spremembah pa so socialni partnerji. Verjamem, da krizni čas ne ponuja obilo časa za usklajevanje s sindikati, z delodajalci in da je tu treba biti učinkovit. Da! Včeraj smo slišali od predstavnikov socialnih partnerjev, tako sindikatov kot ne nazadnje delodajalcev, kako jalovo so potekala, recimo, pogajanja s socialnimi partnerji glede pokojninske reforme, in da bi lahko paralelno v tem obdobju usklajevali še kakšno drugo reformo, pa ali ni bila pripravljena ali pa ni bilo volje. Želim povedati, da je jalovost vaših dosedanjih ukrepov predvsem zaradi nespoštovanja pomembnosti teh postopkovnih oziroma ključnih deležnikov, ki jih imate v sprejemanju ukrepov, tako svojih koalicijskih partnerjev kot opozicije in socialnih partnerjev. In če ne boste usklajevali sedanjih ukrepov, ki jih napovedujete v teh tabelah s temi deležniki, potem se ne čuditi, če bo na koncu jalov uspeh oziroma ne bo izplena. In da ste krenili po napačni poti, dokazujejo davčni zakoni, ki smo jih predvčerajšnjim in včeraj obravnavali na Odboru za finance. Obravnavali smo zakon o odpravi zamud pri plačilih in zakon o DDV-ju, pri čemer noben od teh zakonov ni usklajen – ne pravnoformalno z Zakonodajno-pravno službo, ampak to še ni največji problem, ni usklajen s predstavniki Gospodarske in Obrtne zbornice! Da ne govorim o koaliciji, da ne govorim o opoziciji! Torej, zakon o odpravi zamud pri plačilih, ki je namenjen gospodarstvu, da bo gospodarstvu dal neko korist, ni usklajen z gospodarstvom. Pa kako potem pričakujete nek uspeh oziroma pozitiven učinek delovanja takšnega predpisa?! Ali se vam zdi, spoštovani premier, normalno, da je Odbor za finance o tej temi včeraj razpravljal, kot smo slišali, do pol dveh zjutraj? Zakaj razpravljal, če je to pozitiven ukrep za gospodarstvo? Vsi bi dvignili roke v eni minuti in bi bila zadeva končana, pa ni bila. Zakaj ni bila – ker ni bila usklajena! In zdaj smo dobili neke rešitve, neusklajene rešitve, in vi si obetate pozitivne rezultate! Ne bo jih, ker ne morejo biti! Torej, naštel sem vam zdaj nekaj postopkovnih predpostavk, ki bi morale biti spoštovane, da bi vaši predlagani ukrepi, ki rešujejo našo Slovenijo, zalegli. In spet se tu dela napaka po dobrih dveh letih vladanja in res težko si je obetati pozitivni izplen. Spoštovani predsednik Vlade, končno tudi nekaj o vsebini vaših prioritet. Ko sem poslušal vaš nastop, spoštovani predsednik Vlade, in ko sem bral ta tekst, ki je na šestih straneh, navedenih je šest prioritet, sem pogrešal eno najbolj bistveno prioriteto. Vi je uvodoma sploh omenili niste, zapisana pa je zgolj enkrat v vseh šestih tekstih, to je ustvarjanje novih kakovostnih delovnih mest. To bi morala biti prva prioriteta te države. Prva prioriteta te države v času tako velike brezposelnosti, velikih socialnih stisk ljudi je to, da ljudje dobijo delo in pošteno plačilo za opravljeno delo. Vi ste, spoštovani predsednik Vlade, samo enkrat v tekstu Prioritete Vlade do konca mandata, samo enkrat omenili delovno mesto v smislu ustvarjanja novih delovnih mest, in sicer pri Razvojno-raziskovalni strategiji Slovenije oziroma Sprejem raziskovalne in inovacijske strategije. Tu so edino enkrat omenjene besedice ustvarjanje novih kakovostnih delovnih mest, čeprav bi verjetno to morala biti fil rouge – rdeča nit vseh ukrepov Vlade, vi osebno pa v uvodnem nastopu, sicer je bil res kratek, ste omenili samo enkrat delovno mesto, in to v kontekstu fleksibilnega rahljanja oziroma večje fleksibilnosti trga dela, ko ste omenili, da je treba lajšati prehode med delovnimi mesti. Glede ustvarjanja novih delovnih mest ali ustvarjanja novih kakovostnih delovnih mest, ne pri vas ne v tem dokumentu – pri vas sploh ni bilo besede, v tem dokumentu pa se najde samo enkrat. Mislim, da je to temeljni problem, spoštovani predsednik Vlade, da se očitno ne zavedamo, ne zavedate, kaj je ključni problem te države. Ključni problem te države je, da gospodarstvo nima dela, da ljudje, ki so zaposleni v gospodarskih subjektih, posledično nimajo služb in da je posledica tega vsega skupaj tudi potem veliko krivic, ki se dogajajo na teh delovnih mestih: ni izplačil plač, stečaji in posledica je seveda tudi plačilna nedisciplina. Plačilna nedisciplina ni problem povampirjenih lastnikov kapitala, ki nočejo plačati malim podizvajalcem. Plačilna nedisciplina je problem tega, ker v obtoku ni dovolj denarja, ker so banke v nekem krču in ližejo lastne rane in se izvijajo iz lastne nelikvidnosti. Problem torej je, ker tega denarja ni. Problem je, ker ni niti novih svežih investicij, ki bi pognale kri po žilah temu gospodarstvu in zaposlile ljudi. In problem je tudi, če že je eno in drugo nekje slučajno, je pa seveda nemogoč izvršilni postopek, ki tudi, če nekdo se pojavi kot upnik, ima dolžnik tu neverjetno zaščito in zavlačuje s postopki, da glava boli. In če želite ta problem rešiti, se ga lotite pravzaprav na tak način, kot sem tudi povedal. Zato menimo, da te prioritete, ki so, mimogrede, podpore vredne, niso pa zadosti za rešitev tega problema. In če boste nadaljevali samo z reševanjem teh prioritet, bomo lahko delno probleme rešili v tej državi, če boste seveda uspešni pri teh prioritetah, ne bomo pa rešili tistega najbolj bistvenega, torej da bomo ustvarili nova delovna mesta. Ustvarjanje novih delovnih mest bi morala biti A1 prioriteta in bi jo veljalo, spoštovani predsednik, napisati tukaj pred konsolidiranjem javnih financ. Konsolidiranje javnih financ je izjemno pomembna stvar. Se strinjam, da ste jo dali na prvo mesto, vendar je to instrument za dosego te prioritete, o kateri vam govorim: nova delovna mesta. Tudi druga prioriteta izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, to je inštrument za to, da dobimo tisto, kar želimo. Želimo pa uspešno delujoča podjetja z novimi delovnimi mesti. Vse, kar sledi k izboljšanju plačilne nediscipline seveda sodi, to je pravzaprav bolj izhod v sili, vse to sodi v izboljšanje pogojev za delovanje podjetij. Izboljšanje plačilne discipline je eden izmed problemov delovanja podjetij. Nič ni napisanega glede zagotavljanja oziroma izboljšanja likvidnosti, to je verjetno v prioriteti izboljšanja pogojev za delovanje. Vendar mislim, da je to ključna stvar, ključna rakrana današnjega gospodarstva: nelikvidnost, premalo državnih projektov. Ko sem se sprehodil, recimo, čez projekte, ki ste jih navedli v prvi prioriteti, recimo, 1.4 Priprava državnih prostorskih načrtov za državne ceste tretje razvojne osi in pristanišča Koper. Mi imamo več razvojnih osi v tej državi, ne samo tretjo razvojno os. Mi imamo več projektov, ki stojijo, kjer so projekti narejeni, pa stojijo, pa so strateško pomembni projekt. Naj vam omenim samo gradnjo hidroelektrarn na spodnji Savi. Gradnja hidroelektrarn na spodnji Savi je – pravzaprav je bila dokumentacija sprejeta že pred leti. Razpis za izbor izvajalca za gradnjo akumulacijskega bazena Hidroelektrarne Krško, ki je, mimogrede, vreden okoli 16 milijonov evrov, se ja zapletal bolj ali manj zaradi administrativnih zapletov na Ministrstvu za okolje in prostor leto dni in pol. Ta investicija bi se lahko začela že pred letom dni in pol, pa se je vrtela, ker enkrat Ministrstvu za okolje in prostor ni bil jasen način financiranja te verige hidroelektrarn, čeprav je bila to tretja elektrarna v verigi, ni bila prva, in tako naprej. In tu vidim, da bi pospešili gradnjo tega projekta, slišim, da Ministrstvo za okolje pripravlja zakon, da bo odložilo dokončanje tega projekta v leto 2022, čeprav je po sedanjem zakonu do leta 2015. Imamo zamude in bo škoda pri Hidroelektrarni Krško. Želim povedati, da imate na mizi nekaj projektov, ki bi jih lahko pognali, pa jih ne. Primer tudi tretje razvojne osi. Slišim, da je že postopek javne razgrnitve za ta del tretje razvojne osi, ki povezuje Belo krajino z dolenjskim avtocestnim krakom, in da bo pričetek gradnje šele v drugi polovici leta 2013. Zakaj? Zakaj? Zakaj ne v drugi polovici 2011? Torej, to so spoštovani, predsednik Vlade, problemi. Mi bi lahko pohitriti, pospešili. V tem parlamentu boste dobili vse glasove opozicije za interventno umeščanje teh ključnih državnih razvojnih projektov v prostor, kjer moramo pohitriti te postopke. Nam so zvezdogledi grenili življenje na spodnji Savi eno leto ali več, pa niso zvezdogledi tisti, ki gledajo v zvezde s strani, ne vem, raziskovalcev vesolja, ampak so to ene ribice, ki so jih tam našli in jih je bilo treba uporabiti kot argument za zavlačevanje tega projekta. Torej imamo neverjetno veliko tistih, ki ovirajo, spotikajo sprejemanje, umeščanje ključnih projektov v prostor in v času krize bi to lahko reševalo gospodarstvo, če bi pohitrili tudi te nacionalne razvojne investicije, s katerim se dvigne tudi konkurenčnost gospodarstva. Saj te tretje razvojne osi, posodobitve železnic, posodobitve energetske infrastrukture, ne nazadnje tudi posodobitve informacijske infrastrukture niso samo zato, da bo gradbeništvo delalo. So zato, da jih bo gospodarstvo uporabljalo, in ljudje, in bodo s tem tudi dvignili svojo konkurenčnost in ne nazadnje tudi svojo učinkovitost in kakovost življenja. Torej, spoštovani predsednik Vlade, v teh prioritetah pogrešam to ključno, to je odpiranje novih delovnih mest, in še bolj bi bil vesel, če bi bili notri tudi zelo ambiciozni cilji, s katerimi bi rekli, da boste do konca mandata vsaj spravili število delovnih mest na tisto število, ki ste jo na začetku mandata prevzeli. Torej, v opoziciji tudi menimo, da bi bilo treba slediti še kakšni prioriteti v smislu dosega te nacionalne najpomembnejše prioritete, to je razbremenitev gospodarstva, tako administrativna kot davčna razbremenitev gospodarstva. V času, ko ne zberete davka od dobička. Zakaj vse, kar firme investirajo v investicije, ne opredelite kot davčno olajšavo? Zelo minimalen bo negativen fiskalni učinek tega, veliko pa bo sporočilo slovenskemu gospodarstvu in če gospodarstvo investira, ustvarja nova delovna mesta in ljudje imajo delo in ne sedijo na transferjih doma. Torej, spoštovani predsednik Vlade, na koncu mi dovolite samo še sklep. V Slovenski demokratski stranki pravzaprav dobronamerno in pozitivno gledamo na vaše opredeljene prioritete, čeprav sem vam povedal, da so nekoliko pomanjkljive. Bi pa vas prosil, da v luči teh dobrih rešitev, ki so tudi notri, naredite kaj več za to, da bodo te rešitve tudi uveljavljene, da ne bodo ostale zgolj in zopet lepo napisane želje, ki se bodo na koncu zaradi napak pri sprejemanju povsem zaprašile v predalih. Torej, usklajujte se v konkretnih rešitvah znotraj koalicije, usklajujte se s socialnimi partnerji, sindikati, delodajalci, ne pričakujem pa, da se boste z njimi usklajevali z opozicijo, čeprav bi bil tega zelo vesel. Mislim, da v takšnih časih, v kakšne živimo, je poziv k sodelovanju več kot nujen in potreben in je lahko krona uspeha vsaj deleža teh zapisanih prioritet v prihodnjem obdobju. Prosim, ne zamuditi ne nazadnje tudi pozitivno naravnanih socialnih partnerjev in tudi opozicije pri tem. Jaz si naravnost ne morem predstavljati, kako je mogoče, da imate ob konstruktivnih predstavniki gospodarstva – mimogrede, bivšega predsednika Obrtne zbornice Slovenije imate v poslanskih klopeh Socialnih demokratov, gospoda Miroslava Kluna. Bivšega generalnega sekretarja obrtne zbornice dr. Viljema Pšeničnyja imate sedaj kot državnega sekretarja na Ministrstvu za gospodarstvo. Obrtna zbornica pa napoveduje državljansko nepokorščino. Pravzaprav si sploh ne znam predstavljati, kako je to mogoče. Kmalu bomo slišali, da so obrtniki politično pobarvani po merah stranke SDS. Zanimivo. Verjetno bomo slišati to tudi za Gospodarsko zbornico. Gospodarsko zbornico, če bi poslušali včeraj gospo Avberšek, ko je komentirala zakon o zamudah, odpravi zamud pri plačilih, bi verjetno tudi zlahka umestili v neko politično grupacijo, ki vam ni blizu. Vendar gospodje, če boste tako gledali na gospodarstvo, da če se ne bo z vami strinjalo, ga boste takoj popredalčakli po politični noti, potem si pa res ne moremo obetati kakšne pozitivne spremembe v prihodnje! Gospodarstvo je bistveno bolj pragmatično, sledi svojim ciljem: večja gospodarska aktivnost, lažje poslovanje, ne nazadnje tudi dobiček, ampak ob tem ima celo kopico sinergijskih pozitivnih učinkov in na ljudi z delovnimi mesti in na državni proračun, ko plačuje davke in prispevke. Zato prosim, prisluhnite gospodarstvu, prisluhnite zaposlenim in sindikatom in ne nazadnje prisluhnite delno tudi opoziciji.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Preden dam besedo prvemu prijavljenemu poslancu, me je za besedo zaprosil gospod predsednik Vlade, Borut Pahor. Izvolite.
Spoštovane gospe in gospodje, podpredsednik, priznavajoč tudi napake, spodrsljaje in zamujene priložnosti v prejšnjih dveh letih dela mene in moje vladne ekipe, bi rad povedal, da sem glede na okoliščine, v katerih smo se trudili delati, na opravljene rezultate tudi ponosen. To, kot rečeno, ne pomeni, da smo lahko z vsem zadovoljni in da lahko, bom rekel, brezskrbno gledamo v prihodnji dve leti. Toda imeli smo vizijo reševanja problemov, ki so se nakopičili z gospodarsko recesijo, imeli smo načrt, kako to vizijo uresničiti. Ta načrt smo tudi uveljavili. Ko smo sprejeli, recimo, načrt izhodne strategije, sem bil povedal, da je 4/5 od 27 zakonov sprejetih. Imamo vizijo za zadnji dve leti načrt in tudi odločenost, da ta načrt uveljavimo. To si želimo storiti skupaj z vami in kasneje se bom te priložnosti sodelovanje še dotaknil. Ko sem imel uvodni nastop ob izteku leta 2008, sem dejal in tega mnenja sem še danes, da za prihajajočo gospodarsko krizo ne moremo kriviti prejšnje vlade. Prihajajoča gospodarska kriza je bila kriza svetovnega gospodarstva in bi prosil, da kadarkoli ocenjujemo tako uspehe kot neuspehe sedanje vlade in drugih pri soočenju s to krizo, ne pozabimo, da nimamo opravka s konjunkturo samo znotraj domačih političnih in gospodarskih okoliščin, ampak da imamo opravka z mednarodnimi okoliščinami; do neke mere lahko z njimi upravljamo, do neke mere pa one upravljajo z nami. Treba je bilo zelo hitro reagirati na situacijo, v kateri smo se znašli. In v dveh letih me, spoštovani, skorajda niste slišali, da bi se za težave, s katerimi se soočamo in jih moramo reševati, izgovarjal s kritiko prejšnje vlade. Ampak, ko tudi danes poslušam o tem, kako je bilo z zapuščino leta 2008 in kaj bi lahko glede na zapuščino iz leta 2008 imeli leta 2011, pa vendar moram reči: nešteto stvari je kazalo na to od leta 2007, vključno s padanjem družbenega produkta, da se začenja nekaj, kar bo veliko hujšega kot samo nek padec ciklične konjunkture. Da se obeta gospodarska kriza neslutenih razsežnosti in, kot se je izkazalo, najhujša po drugi svetovni vojni v modernem svetu. In mi smo bili na to nepripravljeni. Če bi bili vedeži, ne bi bili reveži. Vendar naj povem samo en primer, s katerim smo se morali soočiti. Zavedajoč se, da BDP pada iz četrtletja v četrtletje, je vendarle v drugem četrtletju Vlada leta 2008 sprejela kolektivno pogodbo za plače v javnem sektorju in, brez zamere, podtaknila eksplozivno bombo pod reševanje gospodarske krize v letih 2009 in 2010 – ne, da bi to hotela, ampak to je bilo dejstvo, s katerim smo se morali soočiti. Ste kdaj slišali kritiko na ta račun z moje strani? Ne! Razumel sem, da je bila v dobri veri sklenjena pogodba, vendar pa smo se morali s konsekvencami te pogodbe soočiti. Ampak to je samo eden od primerov. Jaz ne bi rad pogreval diskusije za nazaj. Rekel bi samo to: tisti, ki kritizirate delo te vlade, in imate v marsičem tudi prav, dvigate z obljubami, kaj vse bi bilo mogoče storiti, če ne bi imeli te, ampak drugo vlado, in kaj bo mogoče storiti, ko bo prišla druga vlada, delate najprej in predvsem slabo uslugo sebi. Če boste dobili mandat, ste s temi obljubam in s poglabljanjem razočaranja ter malodušja med ljudmi danes verjetno dosegli dodaten dvig razočaranja, ko boste, če boste, dobili mandat za vodenje države v prihodnje. Imamo velike težave, mislim, da jih relativno dobro rešujemo, ne rečem, da brez spodrsljajev in napak, vendar pa tudi leta 2011 ne morem reči, da je vse težko že za nami in da je pred nami samo še dobro. Tudi v naslednjih letih bo težko, ne samo nam, celotni Evropi in zahodnemu svetu. Zato zelo previdno tako s kritiko kot z obljubami. Treba je povedati, kdo in kaj bo storil drugače. Kaj lahko danes obljubi našim ljudem boljšega, brez da bi prišlo do odrekanja ali sprememb, v katere smo mi pogumno krenili? Veste, te spremembe so bile tako globoke, da smo razjezili veliko večino političnih in kapitalskih omrežij v tej državi in si nakopali veliko število sovražnikov, ki nimajo nobenih drugih pričakovanj, kot da čim prej ta vlada gre, zato ker ne ustreza njihovim pričakovanjem. Moja naloga in naloga te vlade je, da ne ustreže njihovim partikularnim pričakovanjem, temveč pričakovanjem velike večine naših ljudi. In to je, da spravimo to državo iz krize. In to bi rad na tem mestu povedal: v prejšnjih dveh letih smo beležili velike težave, recesijo, nezadovoljstvo, velika razočaranja, vendar smo s politiko, ki bi jo, če bi moral izbirati, še enkrat ponovil, to recesijo zaključili in začeli zdaj z novim gospodarskim zagonom. Slovenija je na poti okrevanja. To seme, ki je z našimi spremembami, širšimi, ne samo gospodarskimi, začelo kliti in je prišlo ven iz te, bom rekel, trde zemlje, je še vedno zelo ranljivo, vendar je vzklilo, je zunaj. Ima možnost, da zraste v velik in obetajoč cvet, zdaj ga je treba samo negovati in ne pohoditi. Ne bi želel, da ga pohodi Vlada s svojimi ukrepi, ne bi želel, da ga pohodi cel politični razred. Zato si bom prizadeval, da bomo to, kar nas čaka v naslednjih dveh letih ali letu in pol, poskušali, kolikor je mogoče skupaj, med Vlado in parlamentom, med opozicijo in koalicijo, med Vlado in socialnimi partnerji usklajevati. Če to ne bo mogoče, bomo sprejemali ukrepe, kot bomo menili, da so najboljši za interese velike večine naših ljudi in te države. Ne ozirajoč se na popularnost in na izglede za naslednje volitve. To štejem za državniško politiko. Vse ostalo je nevarno politikantstvo, ki dodatno povečuje nezadovoljstvo ljudi in dviga njihova pričakovanja, kaj vse si lahko obetajo od prihodnosti, če bo prišlo do zamenjave vlade. Pozor! Za temi obljubami in napovedmi Slovenijo, tako kot večino drugih držav v Evropski uniji, veliko večino, praktično vse, čaka še naprej naporno obdobje. Recesija je sicer za nami, ampak kot je tipično za velike gospodarske recesije, ob izteku recesij pride do političnih kriz in te se danes dogajajo v svetu in ker je danes svet veliko bolj povezan, kot je bil kadar koli, se to spet dotika nas na posreden način. Za nas je bilo izjemnega pomena, da smo znali umiriti odnose z eno od naših sosednjih držav, da nas ti morebitni nemiri, morda celo konflikti ob meji ne bi vznemirjali pri našem fokusiranju gospodarske in socialne teme, da smo okrepili prestiž in da kot država lahko danes sodelujejo s tistimi v Evropski uniji, ki gledajo pogumno in ambiciozno naprej. Zato bi rad rekel: vedno sem verjel in bom tudi naprej verjel v usklajevanje. Jaz kot politik nisem nikoli kompromisa razumel za poraz. Če je bil kompromis, ki je storil korak naprej, potem sem to štel za neko modro odločitev in tudi danes sem v tem smislu konsenzualen politik. Vem pa, da sem odgovoren za vodenje Vlade, ki mora ukrepati. Če ni konsenza, potem je na meni in na tej vladi odgovornost za odločitve. Tako socialnim partnerjem kot opoziciji sporočam, da je Vlada pripravljena na dialog in na kompromise. Vlada bo delala v dobri veri in če bodo v dobri veri ravnali tudi socialni partnerji in opozicija, bomo iskali kompromise za rešitve. Pri čemer moram še enkrat povedati, gospe in gospodje, ustvarjanje iluzije, da je veliko prostora za možne kompromise, da je veliko prostora za ukrepe, ki so popularni, pa bodo hkrati ozdravili našo ekonomijo in omogočili nadaljevanje socialne politike, kot jo imamo v naši državi, je lahko precej nevarno orodje v rokah, ker bo privedlo do novih razočaranj ljudi, ki si jih naši ljudje ne zaslužijo. Živimo v težkih časih, težkih problemov smo se lotili predano in smo jih v večini tudi strli. Ne vselej tako, kot smo si želeli, ne vselej tako hitro in uspešno, kot smo si želeli, ampak še enkrat moram povedati: Slovenija je na poti gospodarskega okrevanja. To seme je vzklilo, ne pohodimo ga, dajmo ga skrbno zalivati, da bo zraslo v obetajoči cvet za to in naslednje generacije. Mislimo dolgoročno! Ne obljubljamo preveč ljudem, ker v teh okoliščinah to ni fer do njih. Ni fer. Ko sem pričel mandat in moji sodelavci me poznajo, zjutraj znova in znova sprejmem svoje najtesnejše sodelavce, ki mi prinesejo najprej slabe in potem dobre novice, so bile mesece in mesece samo slabe novice. In enkrat sem vprašal: "Brez zamere, ali je kakšna dobra novica?" In šele konec leta 2009 so mi rekli: "Dobra novica je ta, da je danes manj slabih." In potem se je počasi začelo kazati tudi nekaj luči na koncu predorov. Počasi, zelo počasi in smo šli po tistih poteh, za katere smo presojali, da so v skupno dobro. In danes je Slovenija suma sumarum na poti okrevanja. Prosim, da tega ne podcenjujemo. Ni v sijajni kondiciji, ni brez skrbi, ni brez problemov, ampak je na pravi poti. Zdaj. Mi imamo, da končamo naš mandat, tudi vizijo, načrt in strategijo uveljavljanja tega načrta in rekel sem s socialnimi partnerji in z opoziciji, če bomo, in v kolikor bomo, vsi delali v dobri veri. Ni pa mogoče postavljati ultimatov ne z naše strani, ne s strani socialnih partnerjev, ne opozicije. In jaz v dobri veri zdaj, da znova ponudim roko za sodelovanje pri teh prioritetah, ne bomo omenjal razlogov, zakaj nismo uspeli sodelovati v teh dveh letih. Zavoljo investicije v dobro sodelovanje v zadnji čas mandata, torej v dobri veri in v želji, da bi sodelovali, bom pustil ob strani razloge, ki so to sodelovanje, v katerega sem verjel tudi takrat, ko sem bil v opoziciji, ne bom zdaj zahajal, ampak bom znova rekel: če in kolikor ste, tudi tukaj ,zlasti dragi kolegi v opoziciji, pripravljeni sodelovati pri konkretnih sprejemih 27 zakonov, nekateri prihajajo na dnevni red Vlade v četrtek, ampak od tukaj naprej pa vam bomo osnutke poslali in vas bomo vprašali za mnenje in boste imeli v času, ko bo potekalo medresorsko usklajevanje, ko bo potekalo usklajevanje znotraj koalicije, tudi vi možnost, da poveste vaše stališče. In naj ne bo nobenega dvoma, kot predsednik Vlade, moji ministri in ministrice ne bodo zavrnili pobude ali predloga, če bo dober, samo zato, ker je vaš. To bi bilo nesmiselno! Seveda, na koncu je naša odgovornost, da sprejmemo, kar sprejmemo, in za to tudi odgovarjamo. Ampak, pravim vam, mislim, da ni treba sejati nerealnega optimizma med ljudmi, treba je samo biti realen in reči, da glede na vse, kar se je zgodilo ob začetku krize in med njo, je Slovenija relativno dobro šla skozi to krizo in zlasti omogočila, da ljudje, ki niso bili krivi zanjo in so bili socialno najbolj ranljivi, kljub vsem stiskam, ki jih mi dobro poznamo – bolj dobro, kot si kdo misli –, smo to veliko, velikansko krizo relativno dobro premagali, začeli nov zagon in imamo načrte za naprej. Razumem, da je to bilo zdaj zelo politično stališče, ampak je bilo očitno treba to reči. Zato, ker se mi zdi, da obstaja neka možnost, da se – in to bi zdaj rekel na koncu – Slovenija s svojimi performancami, ki jih ima, priključi na najhitrejši voz razvoja znotraj Evropske unije. 9. marca bom prišel pred Odbor za finance in za zunanjo politiko. Skupaj z vami, kot vidite torej v sodelovanju, v želji po sodelovanju med Vlado in parlamentom, bom poskušal predstaviti razloge, zakaj Slovenija ne bi smela imeti preveliko pomislekov, razen nekaterih dodatnih poudarkov, ko gre za tako imenovani pakt za konkurenčnost, ki ga predlagata Nemčija in Francija. Kot veste, ta pakt, dovolite, da mu namenim samo kanček pozornosti, prinaša šest "benchmarkov": odpravo indeksacije plač, vzajemno priznavanje kvalifikacij, skupno davčno osnovo za podjetja, prilagajanje pokojninskih sistemov demografskih gibanjem, obveznost, da vse države članice v svoje ustave ali zakone vključijo mejno vrednost javnofinančnega dolga, vzpostavitev nacionalnih kriznih mehanizmov za reševanje bank v primeru težav. Mi že imamo ad hoc skupino, ki se pod mojim vodstvom ukvarja s pripravo na vrh Evropske unije konec marca, kjer se bo obravnaval ta dokument. Jaz zdaj ne bi zahajal v njegove podrobnosti, ampak rad bi samo to povedal za naše ljudi. Imamo načrt naših domačih nalog v Sloveniji in vidimo priložnost, da jih paralelno uveljavimo z našim sodelovanjem, skupaj s tistimi državami znotraj evroobmočja in Evropske unije, ki razmišljajo podobno kot mi oziroma mi razmišljamo podobno kot oni – ambiciozno. In tukaj vam pravim, če in kolikor – ali lahko prosim za pozornost, ker se mi zdi za zelo pomembno vprašanje – v mesecu marcu, če bi tukaj zamudili priložnost, morda dolgo časa podobne ne bo več, ker bo treba sprejeti odločitev. Če se bomo v tem mesecu odločili – če bo seveda tukaj več alternativ, danes natančno glede tega ne morem dati informacij –, da sprejmemo glavne obveznosti iz pakta za konkurenčnost, ki ga predlagata Nemčija in Francija, potem smo sprejeli nase pravzaprav najbolj zahtevne naloge, ki lahko čakajo Slovenijo, zato da bo, kot je bila upravičeno izrečena kritika, odpravila primanjkljaj glede konkurenčnosti v Evropski uniji. Toda to bodo hude domače naloge, ki bodo terjale velike spremembe doma, veliko nejevolje, vendar pa bodo dale rezultate. Mi bomo s to diskusijo v marcu nadaljevali, odprti bomo za kritike, odprti bomo za predloge. Moja vizija je bila v zadnjih dveh letih, da Slovenija izplava iz krize tako, da se bo, kakorkoli že, po njenem koncu, če le ne bo prišlo do kakšnih nepredvidljivih dogodkov, in danes je mednarodna skupnost bolj nepredvidljiva, kot je kadarkoli bila po drugi svetovni vojni, da se bo znašla v skupini ali ostala v skupini tistih držav, ki bodo tvorile jedro evropske razvojne hitrosti. In zaenkrat smo na dobri poti, da nam to uspe. Predlagam, da to delamo skupaj. Pred seboj imate šest prioritet, imamo izkušnjo, da smo jih sposobni uveljaviti, ker nam to kaže izhodna strategija, in imamo politično voljo z naše strani, da jo usklajujemo tako, da bi nam uspelo. In še enkrat opozorilo. Če bo prišlo do drugačne odločitve, bo to pomenilo, da bo Slovenija začela zaostajati, in to tako, da bo v nekaj letih zdrsnila na razvojni rob Evropske unije. Za ceno kratkoročne socialne stabilnosti, ki dolgoročno ne bo vzdržala, ker ne bo gospodarskih pogojev zanjo. Mislim, da je bilo fer in prav, da smo v prvih dveh letih pazili na socialno povezanost v državi, ampak ne zaradi političnega miru, ampak zaradi tega, da smo vzdržali solidarnost kot eno od vrednot, ki drži tako majhno skupnost, kot je Slovenija. Tudi v nacionalnem smislu. In zdaj je čas, da zavoljo ne nazadnje tudi uspeha pri tem, glede socialne povezanosti, poskušamo med ljudmi vzbuditi ne dovolj nepotrebnega optimizma ali praznega upanja – ne! –, ampak dovolj realnosti, da smo Slovenci vedno premagali hude trenutke v naši zgodovini, da bomo tudi tega. Da bomo tudi tega! Ta zgodba o okrevanju Slovenije se bo dobro končala, in če zdaj ni dobro, pomeni samo, da se zgodba še ni končala. Zato bi na koncu, preden bom dal besedo ministrom in ministricam, še enkrat rekel. Zdaj smo v enem prelomnem trenutku, iz suhe prsti, kjer je bilo videti, da ne bo zraslo nič po koncu recesije, je vzklilo seme. Zdaj ga je treba negovati, ne pohoditi! In to je v interesu vseh! Ker bo, bom rekel, rast tega še zelo težavna in kdorkoli bo vodil državo v teh treh, petih, sedmih letih, se bo s tem soočal. Naloga političnega razreda, naj bo opozicije ali koalicije, je da poskuša in stremi za tem, da po svojih najboljših močeh uspe v ambiciji, ki sem jo prej povedal. Naprej pa bodo moje kolegice in kolegi odgovarjali na vaša vprašanja glede podrobnosti, ki so povezane s to strategijo.
Hvala lepa, gospod predsednik Vlade. Naslednji je v imenu Vlade za besedo prosil mag. Mitja Gaspari, minister, odgovoren za razvoj in evropske zadeve. Minister Gaspari, izvolite.
Se opravičujem, saj nisem prosil, ampak bom vseeno [[...]]
Sporočeno mi je bilo [[...]]
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Na to, kar je bilo že rečeno, danes ne bi želel polemizirati, ker dokumenti obstajajo, tudi izjave obstajajo iz preteklosti do danes, tako da kaj veliko z besedami ne bomo storili. Morda bolj, da enostavno ugotovimo, ali so dejstva tista, ki jih vidimo na enak način, ker o vrednostnih sodbah najbrž ni nujno, da se moramo poenotiti, ker se bomo težko, ampak o dejstvih pa bi verjetno se morali. Prvič, kaj se sploh v Evropi dogaja od leta 2005, recimo, do 2011. Evropa je doživela v letih 2005 do 2008 vzgon, ki ni bil običajen za celotno evropsko gospodarstvo – ne prej, približno vsaj 15 let pred tem takega vzgona ni bilo. In ta vzgon ni nastal na maksimi "Evropa najbolj konkurenčno območje v svetu", ampak na relativno slabo vodeni fiskalni politiki in pa na razvoju tistih dejavnosti, ki so v krizi pokazale največje težave. Ni bila Slovenija edina, ki se ji je zataknilo pri gradbeništvu oziroma gradbeni dejavnosti. Nekaj držav, ki so danes v najhujši krizi, so imele podobne koncepte razvoja. Španija in, recimo, Portugalska in deloma Irska so take države, ki so, ko so iskale, kam naložiti prosta finančna sredstva, ki so nastajala z ustvarjenim družbenim proizvodom, so se odločile za interno razvitost, se pravi, ne konkurenčni razvoj, ampak nekonkurenčni razvoj. Torej, spodbujanje gradbene dejavnosti, nepremičninskih poslov, ki je temeljil na uvozu poceni delovne sile in na relativno nizkih plačah za to delovno silo. Tu je Španija tipičen primer, Irska pa na podoben način tudi. Na drugi strani smo imeli države, kot je Grčija, ki so trošili daleč preko svojih meja tudi v najboljših časih in se je zgodba enostavno zelo preprosto končala, s tem da je država zapadla ne v krizo likvidnosti, ampak v krizo nesolevntnosti. Tega Evropa še ni dokončno priznala, ker jemlje odločitve postopoma, tako kot se jemljejo aspirini za bolečino, čeprav je bolečina znak neke hujše težave. Samo nekaj držav v Evropi je obdobje 2005–2010 oziroma 2008, bolje rečeno, znalo izkoristiti na način, ki danes daje rezultate. Ena med njimi je Nemčija, ki je šla skozi izjemno težko obdobje prilagajanja, če pustimo obdobje takoj po združitvi Nemčije, ampak predvsem v začetku leta 2000 naprej, ko je z relativno ostrimi ukrepi, čeprav je to socialna država, tudi po ustavi, poskušala ujeti zamujen vlak konkurenčnosti izpred tega obdobja – in ga je tudi ujela. Države, ki tega niso ujele, so predvsem države sredozemskega bazena, kot so Italija, kot so Španija in še nekatere druge, Grčija seveda in še nekatere druge. Slovenija se je tu znašla nekje vmes. To, kar je bilo danes rečeno, da se je pred letom 2008 na področju konkurenčnosti stvari odvijale odlično – žal se niso odvijale odlično. Nas je poganjal evropski ciklus rasti, ciklične rasti, znotraj tega je bilo pa veliko nakopičenih težav že takrat. Konce koncev strukturni primanjkljaj tudi v Sloveniji, ta strukturni primanjkljaj javnih financ kaže, kaj se dogaja brez tistega dodatka, ki nastaja zaradi kratkoročnega vzgona gospodarske rasti nad tisto normalno rastjo, ki je dolgoročno vzdržna. Naš strukturni primanjkljaj se ni izboljševal v teh letih. Torej smo izkoristili gospodarski cikel, ki je bil, kot pravimo, nadpovprečno dober v vsej Evropi, za to, da smo na njem plavali, nismo pa uspeli znotraj tega postoriti, čeprav je tudi prejšnja vlada imela na začetku nekaj dovolj jasnih opredelitev glede gospodarske reforme, ki se večinoma potem niso realizirale; se pravi, dobri cilji, dobra vizija, postopkovno pa relativno šibka izvedba. To, kar se tudi nam sedaj očita, recimo, v tem obdobju, kako je, bi rekel, ekonomsko gledano seveda precej težje. Če pogledamo to stvar, se nam je konkurenčnost slabšala že od leta 2007 naprej, potihoma, ampak tako kot visok pritisk pri človeku, ki se ni čutil pretirano, malo je bilo omotice, več od tega se pa ni čutilo. Tudi če pogledamo javne finance, mi smo že leta 2008, ko je bilo še normalno leto s 3 % rastjo, zaključili z javnofinančnim primanjkljajem, ki je bil skoraj 2 %. Če pogledamo strukturni primanjkljaj, je bil še toliko večji. Torej je prihajalo na dan tisto, kar bi v Sloveniji v vsakem primeru prišlo na dan, tudi če ne bi bilo tako hude krize, kot je ta, ki nas je zadela, ne samo nas, ampak tudi druge. Kar se tiče zaposlovanja, mi smo v tem času močno povečali zaposlovanje ne visoko kvalificiranih delovnih mest, ampak pretežno nizko kvalificiranih delovnih mest, ker če pogledate, katera delovna mesta so se izgubljala v obdobju po tem, so se izgubljala predvsem delovna mesta, ki so nizko plačana oziroma v industrijah oziroma v dejavnostih, ki imajo nizko dodano vrednost. Gradbeništvo je pogajanja visoka zadolžitev za izvajanje del na avtocestnem omrežju, kar je, fizično gledano, dobro, ker smo zgradili nek dodaten infrastrukturni sistem, ekonomsko gledano pa ni mnogo prispevalo k temu, da bi se ta gospodarska rast strukturno prijela. Se tudi ne bi prijela, ker bi konec tega ciklusa slej kot prej prešel tudi brez krize. Avtocest ne bi mogli v nedogled graditi. Ta projekt na spodnji Savi je hvalevreden projekt, ampak ni nacionalni projekt v smislu dodane vrednosti v gospodarstvu, to je fizično zelo pomemben projekt, gospodarsko gledano za zaposlovanje, to, kar je bilo rečeno, pa nima kakšnega zelo dramatičnega vpliva na povečanje stopnje zaposlenosti v gospodarstvu, ker je pretežno visoko kapitalsko formuliran in je zaradi tega dodatne zaposlenosti zelo malo. To velja tudi konec koncev za avtoceste, saj v času, ko smo gradili avtoceste, smo zaposlovali ogromno ljudi na kvaliteti delovnih mestih. Tisto, kar gospoda Vizjaka moti – glede na to, da je omenil kot prvo prioriteto zaposlovanje –, je zaposlovanje, ki se res lahko zgodi, ne skozi državne javne investicije, ampak skozi avtonomne privatne investicije. Tam, kjer podjetja sama investirajo, pa ne zaradi tega, ker jih država za to spodbuja, ampak zaradi tega, ker imajo poslovni interes, da modernizirajo, pospešijo, razširijo svojo dejavnost, ne samo na domačem, predvsem na tujih trgih. V tem primeru tudi olajšava, ki bi prinesla 100 % olajšavo za investicije, ne bi veliko pomenila, ker v tem trenutku ni problem olajšava za investicije, ampak je problem prezadolženost. In ta se ne reši z olajšavo na dobiček, ampak se reši z rekonstrukturiranjem naložb in zniževanjem obremenitev, ki so finančne narave iz odplačevanja prevzetih obveznosti. Pa bom potem na koncu nekaj o ukrepih povedal na to temo. Torej ne gre za to, da bi zaposlenost pri nas ne bila osrednji element delovanja, ker konec koncev zaposlenost ni cilj zase, ampak je instrument za dobrobit državljank in državljanov, se pravi, da lahko živijo materialno gledano boljše kot bi brez tega. Se pravi, zaposlenost ni cilj, je pa sredstvo za to, da se dvigne osebni in pa tudi skupni standard v državi, in ukrepi o katerih se pogovarjamo, o katerih imamo lahko stališča bolj ali manj podobna ali pa ne, so usmerjeni v to, ker če gospodarske rasti v Sloveniji brez dodatnega zaposlovanja ne bo, ob tem, da imamo relativno nizko prisotnost dodatnega kapitala, ki bi prihajal iz tujine, ker ga je v Sloveniji relativno zelo malo. Torej, kombinacija kapitala in dela v tem primeru je usmerjena v to, da je čim več ljudi v Sloveniji aktivno delujoče zaposlenih, vendar ne zaposlenih zato, da so lahko na socialnih prejemkih, ampak zaposleni zato, da bodo iz te zaposlitve dobili takšno plačo, ki jo zagotavlja relativno visoka dodana vrednost. Če pogledamo ta trenutek, katere gospodarske dejavnosti zaostajajo – ne zaostajajo pretežno gospodarske dejavnosti, ki imajo visoko dodano vrednost, razen ene izjeme, to je finančni sektor, o katerem lahko nekaj več v nadaljevanju –, zaostajajo trgovina, gradbeništvo in kmetijstvo. Torej so to dejavnosti, če pogledate po dodani vrednosti, ki je bila objavljena s strani statističnega zavoda v objavi tega podatka o gospodarski rasti iz leta 2010, potem so se sedaj zelo lepo začele koncentrirati slabosti okrog sektorjev, za katere smo vedeli, da so slabo konkurenčni in nizko produktivni. Veliko težav v kmetijstvu ni zgolj zaradi trgovine, ampak zaradi relativno slabo delujoče predelovalne industrije in tudi primarnega sektorja. Bilo je veliko investicij, privatnih in drugih v kmetijstvo, ki žal ne dajo tistih rezultatov tudi v primarni proizvodnji, ki bi jih morda iz teh investicij pričakovali. Enako velja seveda v gradbeništvu, kjer ni vse slabo. Slabo je to, da so podjetja ujetniki, ta gradbena podjetja ujetniki tistih lastnikov, ki s temi podjetji ne znajo delati; in v tem primeru je pravosodni sistem tisti, ki mora čim prej prekiniti ta odnos lastnika do podjetja, torej razlastiti lastnike, ki so podjetja pripeljali do nesolvenčne situacije. Recimo, nekaj primerov večjih podjetij kaže, da ta postopek traja zelo dolgo in se odvija prepočasi. V tem trenutku je nekaj gradbenih podjetij takih, ki bi lahko mirno nadaljevala s svojim delovanjem v bodoče, ker imajo dobro tehnologijo in imajo tudi veliko inženirjev in tako naprej, če bi bili razbremenjeni tega odnosa, ki ga imajo sedaj lastniki, ki ta podjetja obvladujejo. Toliko glede nekaterih stvari, ki so bile danes tudi omenjene. Glede proračuna 2008 – ni bil usklajen, če je to kakorkoli pomembno. Nezaposlenost je bila nizka, vendar ciklično nizka, ne pa strukturno nizka, ker so bili ljudje, ki so bili nezaposljivi, so ostali nezaposleni tudi v nadaljevanju in se je ta prirastek nezaposlenih, na tistih 60 tisoč še dodatnih 40 tisoč, v bistvu pretežno nabral v panogah, za katere sem rekel, ki so že takrat kazale slabosti in so se ob prekinitvi tega cikličnega vzgona tudi izpela. Javni dolg je naraščal seveda tudi že v času pred letom 2009, in sicer če pogledamo, koliko so narasla jamstva države za zadolžitev v nekaterih sektorjih v Sloveniji že pred letom 2009, je jasno, da je takrat prišlo najmanj za 5 % točk povečanja jamstev, pretežno za Dars, kar zopet ni slabo, če bi znali, če bomo znali s tem premoženjem, ki je zdaj v okviru zgrajenih objektov in v lasti Darsa, pogumno gospodariti in ga tudi v bodoče dobro izkoriščati. Temu prav gotovo ne prispeva sistem, kakršnega imamo sedaj glede cestninjenja, ki je stvari zavrl, ne pa pospešil, kar se tiče učinkovitosti na tem področju. Zdaj pa glede konkurenčnosti. Vi ste verjetno dobili to gradivo, ki ga je tudi Vlada sprejela glede konkurenčnosti, kjer je jasno, da so tendence glede konkurenčnosti slabe – ne zadnji dve leti, ampak že nekaj let dlje od tega; da je nekaj pomembnih elementov, ki so povezani s stroški dela. Stroški dela so v Sloveniji leta 2009 porasli bistveno bolj kot v povprečju Evropske unije zaradi uveljavitve zakona o plačah v javnem sektorju. To je empirično dejstvo, o tem se ni treba prepirati. Če pogledate podatke, dobite takrat velik vzgon v plačah, ki je skupne plače v Slovenije, ne samo v javnem sektorju, pognal nad raven, ki bi bila vzdržna glede na rast družbenega proizvoda. Vsi vemo, kako velike težave so povezane s tem, da bi ujeli odnos med rastjo plač in produktivnostjo, ne samo v gospodarstvu, ampak tudi zunaj njega, in javni sektor glede produktivnosti, to se da izmeriti, ne sledi temu, kar dejansko tudi lahko s produktivnostjo doseže. V gospodarstvu je pa zanimivo, da predvsem sektorji, ki so že precej let pretežno v državni lasti, izkazujejo relativno višjo rast plač, kot je rast produktivnosti, čeprav so praviloma kapitalsko zelo intenzivne dejavnosti, kot je energetika in še kakšna, tudi poštne storitve, recimo. To je, gledano s perspektive Evropske unije, glavni problem. Tisti, ki ne bodo uspeli slediti temu, kar je mogoče s stališča produktivnosti ali pa, če hočete, enotnih stroškov dela, tistim ne bo pomagalo niti vključevanje v kakršne koli kombinacije, ki so vezane na evropske predloge. V Sloveniji imamo na tem področju probleme, ki so rešljivi, jih je pa izjemno težko sploh spraviti na dnevni red razprave. Recimo, vprašanje socialnega dialoga na področju kolektivnega pogajanja. Ta dialog ima nekaj vgrajenih napak, ki jih ni do zdaj še nobena vlada rešila. Tipičen primer te napake je ta, da v pogajanjih imamo sicer sistem najnižje plače v tarifnem razredu, ki bi morala biti minimalna, bi jo bilo treba v pogajanjih ščititi, tako kot minimalno plačo, ki ima še drug dodaten element pomembnosti, hkrati pa ne zamejevati načina pogajanja znotraj podjetja za določanje plač, ki so nad tem osnovnim zneskom. Ta trenutek imamo zelo nefleksibilen način pogajanj, ki zahteva, da se pogajamo o povprečni plači v panogi. Ko se o tem pogajamo, dosežemo pri podjetjih, ki tega ne zmorejo, da poskušajo poriniti, bi rekel, zaposlene v čim nižje tarifne razrede, da s tem nimajo težav pri povečevanju plač. Recimo tisti, ki so pa, kot je en primer Krka, v svoji panogi pa zunaj povprečja, pa v bistvu na nek način so ujetniki tega, da bi morali slediti povprečju oziroma tisti, ki temu, kot je Krka, ne morejo slediti, so v težavah, kako bi rekel, doseči tako produktivnost, da bi temu lahko sledili. Te osnovne dileme še nismo rešili in ko bomo rešili, bo v sistemu plač v privatnem sektorju ta sistem plač lahko spodbujal na eni strani delodajalce k temu, da bomo dodatno zaposlovali, na drugi strani zagotavljal tistim, ki so zaposleni, takšno kvaliteto zaposlitve in plače, ki ne bo zahtevala socialnih korektivov od hkratnih instrumentov za njihov ekonomski položaj. To je eden od takih problemov, zato mi predlagamo, da se v teh pogajanji določi zgornja meja prilagajanja plač rasti produktivnosti, kjer so pa monopolni sektorji, pa ne zgolj skozi pogajanja v sami panogi oziroma podjetju, ampak tudi z ukrepom države, ki na to lahko vpliva. Recimo, energetika je tipičen tak primer, kjer je država še močno prisotna in zdaj še ni uspešno rešila tega vprašanja v vseh teh letih. Drugi pomemben problem je – kot je bilo rečeno danes v razpravi, govorim pa o tem, ker je to posredno povezano s konkurenčnostjo –, da brez dinamičnega investiranja, ki zahteva večje fiskalne napore oziroma večji primanjkljaj, ne bomo dosegli rasti. Ta teza nima svoje podlage v mnogih empiričnih izkušnjah v Evropi, bom samo povedal za države skandinavskega bloka. Te so zašle v tako krizo, v kateri je zdaj Evropa, v začetku 90. let, ko je bila finančna kriza in ko so ugotovili, da je lahko manj tudi več; ko so s fiskalnimi omejitvami dosegli ponovno vzpostavitev gospodarske rasti, tako kot tudi mnogi od vas zahtevate, in mislim, da je gospod Žerjav celo kazal določene slike, da se tako imenovani dobri izdatki podpirajo, slabi pa zavirajo. Mnogo lažje je to reči, mnogo težje je to narediti; še nobeni vladi do sedaj to kaj bistveno ni uspelo. Tudi tista teza, da se je v letih 2007, 2006, 2008 to dobro izteklo: če bi pogledali stopnjo rasti posameznih izdatkov tudi v teh obdobjih, bi vedno ugotovili, da praviloma slabi izdatki rastejo najmanj tako dobro kot dobri izdatki. Kaj so slabi izdatki? Slabi izdatki so tisti, za katere obstaja meter, ki pove, da je efekt tega izdatka, čeprav je bil v proračunu sprejet, je njegov učinek na gospodarsko rast, zaposlenost, socialni položaj in tako naprej slabši. Dobri so pa tisti – ne vedno vsaka investicija, če mimogrede –, ki naj bi spodbujali dodatna delovna mesta, čeprav v visoko tehnološko razvitih poslovnih procesih ni pričakovati zelo intenzivnega zaposlovanja. Mi bomo v Sloveniji lahko intenzivno zaposlovali v storitvenem sektorju, v industriji pa ne več. Če kdo misli, da bo v industriji še zelo zaposloval, potem bi naša produktivnost morala krepko presegati kakršnokoli evropsko povprečje, kar ta trenutek in mnoga leta nazaj ni bil primer. Tretji element je, da mi v tem trenutku, da nam primanjkuje kapitala, primanjkovalo nam ga je že v preteklosti, zdaj nam ga pa še toliko bolj. In če nismo pripravljeni odpreti meja za tuje naložbe, kjer v principu ne gre za prevzemne posle, ampak gre za to, da v industrijo spustimo tiste, ki lahko tudi prinesejo dodatna tehnološka znanja in trge, potem bomo s takim načinom, kot ga imamo zdaj, zelo težko spodbudili visoko tehnološko proizvodnjo in poslovanje v mnogih slovenskih podjetjih, ki jim primanjkuje novih tehnologij, včasih jim pa še bolj primanjkuje menedžerskih znanj za to, da bi te tehnologije lahko učinkovito ekonomsko uporabili. To pa je tudi na račun kritik Vlade, ko gre za to, da tudi Gospodarska zbornica in druge asociacije lahko naredijo na tem področju več. To so zame glavne usmeritve, ki jih je treba izvesti, da bo lahko zaposlenost strukturno na višji ravni, ne samo ciklično, strukturno, da bo ta zaposlenost tudi kvalitetna s stališča dohodkov, ki jih ustvarja, in da bo omogočala v tem primeru, da bodo socialne pravice, ki izhajajo iz pokojninskega, zdravstvenega sistema in sistema, ki se mu reče dolgotrajna oskrba, lahko na doseženi ravni tudi kvalitetno vzdrževana. Če pri nas ne bo približno 75 % aktivne populacije tudi dejansko zaposlene, bomo težko vzdrževali pravice, ki jih imamo ta trenutek zagotovljene po zakonodaji in po sistemu v teh treh elementarnih socialnih sistemih. Če se ne bodo mladi prej zaposlili – in tu ne gre zgolj za to, da država ne omogoča, da bi se zaposlili, ko je bilo vprašanje študentskega dela, ni nihče protestiral, ne sindikati ne zbornice, nihče, čeprav je šlo za tipično izrivanje normalne zaposlitve s trga dela. Nihče! Danes bo referendum proti temu, da se to področje uredi, ker posameznim interesnim skupinam to ustreza. Pri delu na črno ali pa na sivo, kakor želite – ja, kje se pa dogaja delo na črno? V storitvenem sektorju, saj se ne dogaja v industriji! Kdo opravlja storitve – nekateri poklici, ki jih dobro poznamo. Zakaj pri teh poklicih ne pride do izdajanja računov – zato, ker je splošno razpoloženje v Sloveniji, da je brez računa stvar boljša tako za izvajalca kot za povpraševalca. Veste, reči, da vsak račun šteje, hkrati pa se to dogaja v sektorju, kjer je največ storitvene dejavnosti, potem pomeni, da je ta, če hočete, neke vrste krivica ali pa nesposobnost porazdeljena – na tiste, ki protestirajo, in na tiste, ki, v našem primeru, nismo našli magične rešitve, kako bo vsak državljan vzel račun, ko dobi storitev. Konec koncev nikomur ni prepovedano, da vzame račun za storitev, pa ga ne vzame, ker je brez davka morda to nekoliko bolj simpatično za obe strani. Zdaj pa nekaj o teh konkretnih ukrepih, ker slišim, da je veliko pripomb na njih. Kar se tiče plačilne nediscipline. Plačilna nedisciplina v Sloveniji ni problem narodnega gospodarstva, to je problem dveh ali treh panog. To so tiste panoge, ki so od leta 2007 naprej najprej zajahale tigra, ki je močno tekel, potem pa niso znale s tega tigra skočiti, ko se je tiger utrudil. Gradbeništvo in deloma trgovina – tu so osnovna jedra neplačevanja. In tu ne gre za to, da menedžerji ne želijo plačati. Tu je osnovni način obnašanja, da se ne plača, tudi podpisana pogodba. Konec koncev, gradbena podjetja so raznesla to plačilno nedisciplino po državi skozi svoje namerno delovanje – neplačevanje! Ni res, da je zmanjkalo denarja! Poslušajte, če je bila v tem primeru v letih od 2005 do 2007 taka konjunktura v gradbeništvu, kam je pa ta denar izginil v letih 2008, 2009 in 2010, da ga ni več? In da se ne more več plačati stvari, ki so bile plačane s strani, recimo, države, ko je šlo za javne projekte – kam je ta denar izginil? Torej ni res, da ta podjetja niso imela ekonomske moči izvajati svojih pogodb. To je bil vedno način poslovanja v gradbenem sektorju. To veste tudi tisti, ki ste v tem sektorju bili bolj aktivno udeleženi v preteklih letih. To traja že vse od osamosvojitve Slovenije naprej. To vam lahko jamčim, ker sem bil, žal, tudi v to vključen, ko smo se morali prepirati z nekaterimi podjetji, ali bodo svojim podizvajalcem plačevala – leta 1998, danes smo pa leta 2011. Torej, ne gre za to, da bi mi našli zdaj rešitev, ki bi bila ekonomsko logična in bi sama od sebe delovala. V tem primeru je treba prisiliti z administrativnim aktom taka podjetja k plačevanju, če pa ne želijo plačati, pa ne morejo pridobiti ugodnosti iz odbitka davka na dodano vrednost. Zakaj ne? Iz preprostega razloga, ker tisti, ki je storitev opravil, je davek v celoti plačal. Ta, ki je to storitev dobil in bi ga lahko poračunal samo pod pogojem, da je svoje pogodbene obveznosti izpolnil, saj to je osnovno načelo delovanja DDV – ne govorimo o plačani realizaciji, govorimo o pogodbenih obveznosti –, in ker pogodbenih obveznosti ne plača, nima pravice odbijati nečesa, česar ni plačal. To je zelo preprosto dejstvo in tega se ne da rešiti z nekim elegantnim ukrepom, ampak se da rešiti samo tako, da se bo določil nek rok, v katerem se morajo računi plačati. Dali smo celo možnost, da se lahko v opravičljivih razlogih t. i. klienti o tem tudi dogovorijo, po tem roku ima pa tisti, ki tega ni naredil, na izbiro: ali bo plačal in bo davek odbil, če pa ne bo plačal, bo pa začasno moralo to iti v multilateralno kompenzacijo. Ta ni vsemogočna, bo pa nekaj teh medsebojnih obveznosti kljub vsemu v večjem obsegu poravnala. Boljšega ukrepa na kratek rok za takšne stvari ni, razen, če bi država z vrha vlila v sistem, recimo, dve milijardi evrov. Vlila pa bi jih na napačnem mestu, recimo v gradbeništvu, v neke firme, ki so nesolventne, niso nelikvidne, nesoleventne so. Zakaj so nesolventne, o tem lahko teče razprava. In takšno podjetje je najboljše v najkrajšem možnem času ločiti od lastništva, ker podjetje še vedno ima opremo, dobre zaposlene, dobre inženirje in tako naprej, bi še zmeraj lahko dobilo posel, takšno kot je pa zdaj, ga pa več ne more dobiti. Zato so bili ti ukrepi. Drugi ukrep je bil, ki je v parlamentu, glede Zakona o javnih naročilih. Upam, da boste podprli idejo, da znotraj tega velja, če tisti, ki želi pridobiti to naročilo, ne more dokazati, da ima poravnane obveznosti, prvič, in drugič, če je pripravljen razkriti svoja lastniška razmerja doma in v tujini, se lahko prijavi na javno naročilo, če pa tega ne želi, se pa ne more prijaviti. To je njegova izbira in tukaj se zaustavimo, nič ne igramo. Tisti, ki ne želi tega razkriti, ima to pravico, potem pa ne bo sodeloval na javnem razpisu oziroma pri javnih naročilih. Zelo preprosto. Drugače se ta problem ne bo rešil; o mnogočem govorimo, o tihi družbi in tako naprej. Tisto, kar država lahko naredi, je, da ta problem reši v odnosu, ki ga ima sama kot gospodarski subjekt s privatnim sektorjem v tem primeru – tisti, ki želijo izvajati ta dela. Drugič. Popolnoma jasno je, da od zdaj naprej bo plačevanje teklo direktno na podizvajalce. Druge možnosti država nima, kar pomeni, da mora ta informacija o podizvajalcih biti jasno izražena, če ni, potem tisti, ki tekmuje na javnem naročilu, ne more na tem javnem naročilu tekmovati. Na ta način lahko država s svoje strani uredi tisto, kar je še mogoče urediti. Če je pa splošno načelo, da se pogodbe, ki se podpišejo, ne spoštujejo, pa druge rešitve ne bo, kot da država lahko ureja tisto, kar lahko uredi; v privatnih odnosih med privatnimi subjekti, če pogodb ne želijo izpolnjevati, je pa edina možnost, da se to ureja na sodišču. Tretje možnosti ni. Čeprav ni razloga, da se tudi v Sloveniji ne bi povrnila ta disciplina, ker mislim, da v pretežnem delu ostalih sektorjev, v industriji in še kje drugje, takšne vrste nediscipline, kot je v primeru gradbeništvu in deloma zaradi tržnih razmer na področju trgovine, ni. In zakaj zdaj ravno trgovinska zbornica najbolj protestira? Zato, ker se je tam najbolj razpaslo delovanje podaljševana rokov plačevanja zato, ker so razmerja med tistimi, ki na tem trgu sodelujejo, neenakopravna. To se pravi, tržna situacija je neuravnotežena. Zakaj se je to zgodilo? Zato, ker se je trgovina znala koncentrirati v 15 letih, predelovalna industrija pa ne, je močno razdrobljena in nepovezana. In na ta način na trgu prihaja do teh situacij, ki jih zdaj poznate. V tem primeru lahko reagira Urad za varstvo konkurence in ima pravico vpogleda v pogodbe med poslovnimi partnerji in lahko vidi takšne vrste izigravanja, ki se dogaja, ali pa pogojevanja, ki se v trgovini dogaja. Ali mislite, da velike trgovske verige v Sloveniji plačujejo v 180 dneh svoje dobavitelje zunaj Slovenije? Seveda ne. Naslednja stvar, kjer je bilo rečeno danes tudi glede likvidnosti. Trije predlogi so v teh dokumentih, ki zelo jasno povedo tri stvari. Prvič. Če želimo to, da bodo podjetja lahko ponovno v povprečju boljše delovala, glede na to, kakšno strukturo bilanc imajo in svojih stroškov, je nujno potrebno, da se uveljavi načelo dodatnega investiranja v podjetja. Če tega niso sposobne banke zaradi premajhnega kapitala, obstaja v Evropi dovolj velik obseg prostega kapitala, ki je pripravljen priti tudi v slovensko gospodarstvo in soinvestirati v obnovo bilanc mnogih slovenskih podjetij. Tista, ki tega ne želijo, ne bodo sodelovala, tista, ki bi to želela, bi imela možnost. Kar se pa tiče bank, pa samo opozarjam: ne biti naivni in misliti, da bo slaba banka kot državna institucija rešila vprašanje podkapitaliziranosti bank v Sloveniji. Iz najmanj dveh razlogov ne. Prvič zato, ker se pri tem konceptu ne ve, na kakšen način in katere terjatve odkupovati od bank, in bomo prišli v situacijo, ko bo država odkupovala po mnenju javnosti predrago, po mnenju bank pa prepoceni. Ta problem se mora rešiti znotraj bank; če je treba, tudi z dodatno dokapitalizacijo in ne nujno samo države, ampak tudi drugih subjektov. To je prvič. Drugič. Z racionalizacijo lastnega poslovanja. Pri nas je bilančna vsota na zaposlenega v bankah nižja, kot je evropsko povprečje. Torej obstaja veliko elementov za racionalizacijo poslovanja znotraj bank. In tretjič. Zakaj bomo predlagali zakon o obdavčitvi bilančne vsote bank? Iz zelo preprostega razloga. Ne zaradi tega, da bi pridobili dodatna fiskalna sredstva, kot nekatere druge evropske države ta trenutek počno, ampak zaradi tega, da bi spodbudili znotraj strukture njihovih bilanc večji poudarek k kreditom nefinančnemu sektorju, se pravi gospodarskim družbam in podjetnikom posameznikom. Davek bi bil narejen tako, da bi banke morale plačati davek na bilančno vsoto, dobile bi pa davčno olajšavo na obseg kreditov, stanje kreditov v gospodarstvu oziroma podjetjih. Torej tisti, ki bodo bolj povečevali kredite kot celotno bilančno vsoto ali pa manj zmanjševali kredite kot bilančno vsoto, ne bodo obdavčeni. Tisti, ki tega ne bodo delali, bodo obdavčeni. Torej gre za stimulativen ukrep, zato da se znotraj omejitev, ki sicer obstajajo in ki jih regulatorji določajo, politika obnašanja bank naredi bolj pozitivna za normalno obnavljanje kreditne aktivnosti, normalno glede na gospodarski ciklus. Kar se tiče financiranja podjetij, ki se mi zdi, da je pomembna stvar, zato da bi lahko prišli do novih delovnih mest in da bi ta delovna mesta bila tam, kjer bi jih najbolj potrebovali, to je pa tam, kjer bomo lahko tudi najvišjo dodano vrednost dosegli, je način financiranja podjetij. Mi vsako leto imamo približno milijardo evrov za financiranje majhnih, srednjih in tudi velikih podjetij, v kombinaciji med SID banko, Slovenskim podjetniškim skladom, regionalnim skladom, da ne omenjam Stanovanjskega sklada. Problem, ki obstaja, je, da so med seboj slabo povezani, poslovne politike v veliki meri do sedaj nekoordinirane in da se niso te institucije specializirale na tisto področje, ki ga najbolj obvladajo: Podjetniški sklad na investicije v začetnih podjetjih oziroma v podjetjih semenske faze, v tako imenovanem rizičnem kapitalu, SID banka pa za projekte, ki so večji projekti v slovenskem prostoru, med drugim tudi, recimo, lahko za dograditev hidroelektrarn na spodnji Savi pa še kaj drugega najbrž tudi, kar je lahko pomembno. V kombinaciji z viri, ki obstajajo v Evropski uniji, EIB in še druge institucije. SID banka je najbolj primerna institucija, da ta sredstva pritegne v Slovenijo in s tem omogoči manjšim finančnih institucijam, ki sem jih omenil, da lahko opravijo svojo funkcijo kvalitetno. Kot sem rekel, milijarda evrov letno ni majhen znesek, vprašanje je, ali se lahko kvalitetno uporabi ali ne. Končam pa z javnimi financami, ker nisem želel začeti z njimi. V javnih financah bo pa v naslednjih letih osnovno vprašanje, ne samo za to vlado, tudi za naslednje vlade, ali smo v stanju narediti, ker bo do leta 2013 treba spraviti primanjkljaj pod 3 %, hkrati pa potem v roku najmanj dveh do treh let pa še v približno izravnano pozicijo. Tega se ne bo dalo narediti, če se znotraj strukture javnih financ – in tukaj ne mislim samo na državni proračun, pa tudi na občine, ki do sedaj niso trpele kakšnega velikega prikrajšanja, kar se tiče financiranja v času krize, če pogledate številke in stopnje rasti izdatkov na tem področju –, da bo prišlo do prenosa izdatkov neproporcionalno na področje spodbujanja konkurenčnosti, raziskav in implementacije tega v podjetniškem sektorju in v infrastrukturo. To so tri pomembna prioritetna področja v javnih financah. Ob tem pa je treba na nek način zadržati realno tisto, kar je bilo do sedaj namenjenega za socialne transfere, v tem smislu predvsem za pokojninski sistem in zdravstveno blagajno. Ob tem bi bilo treba zaustaviti dodatno zaposlovanje na kratek rok v javnem sektorju. In ta zakon bo sedaj v kratkem prišel na Vlado, ker se z nikakršnih dogovarjanjem, niti s socialnimi partnerji, ni dalo doseči nikakršnega premika na tem področju, ne v preteklosti, v preteklih letih, ne v zadnjih dveh letih. Če pogledamo samo, kako je raslo zaposlovanje v javnem sektorju, lahko ugotovimo, da je najhitreje raslo v šolstvu, zdravstvu in socialni negi. V teh dveh, treh sektorjih raste že od leta 2000 naprej dokaj, ali pa mirno vsako leto, ne glede na okoliščine. Ko bi se morali s tem ukvarjati vsebinsko, bi se dotaknili normativov in standardov na teh področjih, ki ni nujno, da morajo biti sto odstotno izkoriščeni v vsaki situaciji, ampak se lahko temu približamo z nekim razumnim procesom izboljševanja standarda. Na kratek rok pa seveda lahko najdemo tudi kakšne rezerve na tem področju, ki bodo pomagale, da bi hkrati lahko dosegli primarne prioritete in ne zanemarjali teh področij na način, ki bi zahteval odpuščanja ali kaj podobnega. Zato bomo predlagali, da se ustavi dodatno zaposlovanje v teh segmentih za naslednji dve leti, s tem da je naravna fluktuacija pri tem mogoča. Drugič, problem javnih financ bo, če ne bomo zmanjševali javnofinančnega primanjkljaja, da bodo obresti za financiranje dolga in odplačevanje dolga presegale tisto raven, ki bi omogočala normalno distribucijo prioritet znotraj javnofinančnih izdatkov. In nazadnje, kar je težko in bo tudi težko še v bodoče, da se znotraj teh programov, ki jih sedaj v državnem proračunu imamo, v občinskih pa še ne, da se začenjajo uveljavljati kriteriji učinkovitosti: kaj se je zgodilo v programu, podprogramu ali ukrepu na vložen evro denarja v letu, dveh, treh z učinki, ki so bili predvideni v takem programu. In če niso izkoriščeni, niso realizirani, je mogoče, da tak program ne bo več obstajal v državnem proračunu v naslednjih letih. Samo na ta način se bo dalo ob teh omejitvah, ki so splošne narave, tudi hkrati doseči, da bi v proračunu lahko financirali tisto, kar bo prinašalo dodatna delovna mesta, kot je bilo rečeno, in hkrati prinašalo tista dodatna mesta, ki bodo imela dolgoročno ekonomsko, socialno in pa tudi družbeno koristnost. Zato mislim, da so ti ukrepi in analize, ki so bile pripravljene tudi glede konkurenčnosti, korektni. Glede izpeljave bomo videli. Slišim, da je že ob teh treh ukrepih, ki so sedaj v parlamentu, veliko diskusije. Če so boljši predlogi, kako na hiter način v kratkem času zmanjšati finančno nedisciplino, bomo rade volje sprejeli, ob kritikah. Veliko dodatnih predlogov do sedaj še ni bilo danih na mizo, ki bi ta problem rešili, seveda, na fiskalno ali finančno vzdržen način. Načine, kako se to lahko naredi na fiskalno nevzdržen način, poznamo in jih ne bi bilo težko sprejeti. To, kar je bilo rečeno na koncu s strani predsednika Vlade, in tega projekta, ki teče v Evropi, se pa očitno dogajati dve stvari, in Slovenija bo podpirala tisto, kar pomeni, če bomo želeli sodelovati v takih projektih, kot je ta glede konkurenčnosti, bomo zahtevali tudi bistveno bolj enakomerno porazdelitev bremen, ko gre za reševanje finančne krize v Evropi. Ne morejo majhne države z relativno majhnimi finančnimi sistemi trpeti enakih finančnih obremenitev kot države z velikimi finančnimi sistemi, ki so v marsičem angažirani v sistemih, ki so v državah, ki so ta trenutek v težavah, da ne bi omenjal posameznih primerov. In zaradi tega tudi zahtevamo določene stvari, tudi pogojujemo določene stvari glede sprejemanja teh ukrepov kot članica evro skupine, ker smatramo, da morajo tudi ti ukrepi na ravni Evrope biti ekonomsko in sicer dobro odmerjeni in predvsem pošteni v svoji zasnovi in tudi izvedbi. Sam mislim, da se bo letos gospodarska rast dvignila, po ocenah, ki so racionalne in ne pretiravajo, na nekaj več kot 2 %, okoli 2,5 %, kar je že relativno solidna gospodarska rast v obdobju po krizi. Ta trenutek smo približno še za odstotno točko pod tistim najboljšim položajem, ki smo ga imeli leta 2008, glede per capita dohodka Slovenije glede na Evropsko unijo, in se bomo vrnili nazaj na povprečje sigurno v naslednjih dveh do treh letih. Torej, zamujenih let ne bo za celo desetletje, kot nekateri pravijo za Evropsko unijo, ampak jih bo morda polovico tega, kar je slabo, je pa še zmeraj situacija, ki ohrabruje, če bo le na teh področjih, ki smo jih omenili, tudi vi ste jih omenjali, prišlo do tega, da se bodo slabe točke v gospodarskem sistemu izločale in dobre točke stimulirale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec Vizjak je prepričan, da je del pomembne razprave gospod minister narobe razumel, in želi vsebino dodatno pojasniti. Gospod Vizjak ima repliko na izvajanje ministra Gasparija. Izvolite besedo.
Tako je, spoštovani gospod podpredsednik. Gospod minister Gaspari me je imenoval v povezavi s projektom izgradnje hidroelektrarn na spodnji Savi, ki ga ni uvrstil oziroma pravi, da to ni nacionalno pomemben projekt. Naj poudarim in podčrtam tri stvari v zvezi s tem projektom, sicer bi lahko polemiziral še več, pa ne bom. Kar se tega projekta tiče, spoštovani gospod Gaspari, ta projekt cel je vreden 730 milijonov evrov. Od tega je v ta projekt v 90 % vključeno slovensko gospodarstvo, tako glede dobaviteljev opreme [[Litostroj]] kot tudi glede cele kopice izvedbenih del. Ključna izvedbena dela so gradnja akumulacijskih bazenov. Vse to so domači ljudje, vse to je domača gradbena operativa in gre za približno 650 milijonov evrov. Če ni to v času krize ali pa tudi širše ključni nacionalni projekt – kateri pa je? Pa ni samo to! Gre za edini sedaj realni vložek v obnovljive vire energije. Vlada in Republika Slovenija se je obvezala izpolniti pogoje in zahteve podnebno-energetskega paketa po 25 % deležev obnovljivih virov v končni porabi do leta 2020. Kako jih bo dosegla brez nadaljnjih vlaganj v obnovljive vire? In hidroelektrarne na spodnji Savi so žal edini ready-to-go projekt. Če to ni nacionalni interes, kaj je?
Hvala lepa. Prosil bi ministra Gasparija, da ne zahteva enako, kot je to storil poslanec Vizjak, da dobi pravico do besede. Prosim tudi ostale kolegice in kolege, da iz tega ne delajo problema. Hitreje bomo šli naprej, ker smo mu dali besedo, kot če bi diskutirali s petimi proceduralnimi predlogi, kdo jo ima ali ne. Gospod Vizjak je govoril v imenu poslanske skupine in trdil ter zahteval, da dobi pravico do replike. Dobil jo je, zdaj pa nadaljujemo z razpravo poslank in poslancev. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Lepa hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani ministri in ministrice, kolegice in kolegi! Nekaj časa je že minilo, odkar je opozicija predstavila svoja stališča, pa da se ne pozabi, bi vendar rekel, ko so govorili, kakšno dobro izhodišče so pustili tej vladi, da včasih malo samokritike ne bi škodilo, ker vsi vemo, da se je v zadnjem obdobju pred končanjem mandata sprejemalo zakone, ki so imeli finančne učinke na ta proračun in na to vlado, in kljub gospodarski krizi sprejemali zadeve, ki verjetno zdaj nam dajejo neke težave. Res me čudi, da ker je država tako dobro stala pod takimi ministri, zakaj to vendar ljudje, Slovenke in Slovenci niso se znali in dali več glasov tej bivši vladi; še več, ena od strank je celo izpadla iz parlamenta, kljub temu da je finančno vodila to državo. Pa pustimo to, kot sem že rekel, samokritičnost včasih ne bi škodila. Danes se pogovarjamo, spoštovani, o prioritetah te vlade, te države v smislu gospodarstva, predvsem pa v smislu konsolidacije javnih financ, posledično pa je s tem tudi zagotovljena socialna varnost, ki je seveda ključna. Ključno pa je tudi to, da smo pri tem, ko govorimo o prioritetah in razvojih, naprej predvsem odgovorni in da imamo pred seboj razvoj in napredek Slovenije v teh letih in tudi v naslednjih in da nimamo pred seboj političnih kalkulacij, kako biti všečen ljudem. Slovenija je preveč dragocena, da bi smeli biti neodgovorni. Seveda pa, če bi nekatere vlade v preteklosti bile bolj skrbne, bolj premišljene, predvsem pa bolj odgovorne, bi bile lahko danes prioritete bistveno drugačne, kot pa so. Danes smo predvsem poslanci koalicije tisti, ki podpiramo te prioritete, zavedajoč se, da ravno pohval vsak dan na ulici ne dobivamo. Pa vendar, odgovornost je za nas na prvem mestu. Vlada Republike Slovenije se jasno zaveda, da je napredek gospodarstva v veliki meri odvisen od razvoja podjetništva in zato je spodbujanje tega ena ključnih prioritet Vlade v naslednjem obdobju. Brez gospodarstva, brez nove, še kako potrebne dodane vrednosti tudi ne more biti socialne pravičnosti. Dejstvo je, da so se pomembnosti in vloge podjetništva zavedale tudi prejšnje vlade, vendar pa je trenutna vlada konkretno pristopila k temu vprašanju in, kar je najpomembnejše, teži k podjetništvu z visoko dodano vrednostjo, z visoko možnostjo za razvoj in z visokim vložkom sredstev za raziskave. Predvsem pa je treba podjetništvu povrniti malo optimizma in predvsem urediti tudi finančno sliko ali pa finančno disciplino v Sloveniji, kar pa je Vlada, kot smo že slišali in kot vemo, tudi glede na to, da je bilo na odborih, že storila, saj so v zakonodajni proceduri zakoni, ki bodo na tem področju, verjamem, rešili ta problem. Ne razumem, moram reči, da ne razumem, kljub temu da sem bil prej član in Obrtne zbornice in Gospodarske zbornice, torej ne razumem nekaterih, predvsem vidnih članov Obrtne zbornice, ko kličejo ljudi na državno nepokorščino, kljub temu da vedo, da zakoni, ki jih sedaj sprejemamo, gredo njim v korist. In tudi če bodo dvigovali denar iz bank, glede na krizo, ki je, tega denarja verjetno veliko ne more biti. Hvala bogu pa, če se motim. V Sloveniji je relativno nizka podjetniška aktivnost, deloma posledica tudi starega sistema, ko je bila podjetniška iniciativa na nek način zavirana ali pa takrat ni bila potrebna. Tako je bilo oblikovan sistem vrednot in kulturnih dejavnikov, ki jih je treba spreminjati na dolgi rok, in to od malih nog potencialnih podjetnikov. Ukrepi te vlade so zato usmerjeni v izobraževanje in promocijo podjetništva že v osnovnih šolah. Obenem pa se krepi področje podpornih storitev za potencialne podjetnike, kar je zelo pomembno. Prejšnja vlada je začela racionalizacijo administrativnih ovir, ta vlada nedvomno to s pospešeno hitrostjo nadaljuje to začetno delo. Jasno je, spoštovani, da je slovensko gospodarstvo v krizo vstopilo z izjemno visoko stopnjo zadolženosti podjetij. In da ne pozabim: kdo so bili že direktorji prejšnjih firm, ki so bili včasih ponos Slovenije v prejšnjem mandatu, ko je bila konjunktura na višku, danes pa so ta podjetja prezadolžena, pokradena – takrat so bila slabo vodena, zanimivo pa je, da vemo, kdo je bil minister za finance, minister za gospodarstvo. Za slabo slovensko gospodarstvo so krivi tudi menedžerji. Menedžerji, ki so z menedžerski odkupi, ki pa so se v večji meri dogajali z dogovorom politike pod mizo, izčrpavali podjetja za svoja nemoralna, egoistična ali pa, če želite, sprevržena dejanja, kako bogateti. Visoko rast podjetij pa so tudi v velikih odstotkih financirali s krediti iz poslovnih bank, ki so v času konjunkture denar ponujale vsakodnevno. S finančno krizo in evidentno spremembo politik poslovnih bank, pa imajo danes vsa ta podjetja velike, velike težave, ne samo financirati nove projekte, ampak tudi na nek način živeti vsak dan. Zato morajo banke na nek način tudi prevzeti odgovornost za svoja nespametna dejanja ali pa prevelik pohlep po dobičku v preteklih letih. Pa, da ne pozabim! V času menedžerskih odkupov nisem zasledil sindikalnih veljakov govoriti o skrbi za delavce: kaj je bilo takrat dobro za delavce, kaj ni bilo dobro. Nasprotno! Nekateri sindikalni veljaki so nekatere odkupe in pa te menedžerske prevzeme celo podpirali. Danes, ko pa je ta kriza velika, ko se tudi ti sindikalni veljaki borijo za svoje stolčke, pa gledajo nekoliko drugače, in to mi je izredno žal. Najsibo v javnosti polemika o dokapitalizaciji bank v večinski lasti še tako močna, je glavni namen dokapitalizacije bank v večinski državni lasti to, da vendar spustijo v obtok denar naših podjetij. Če to ne bodo naredile, potem bo za naše gospodarstvo še bistveno bistveno slabše. Dokapitalizacija SID banke pred kratkim je zagotovila dodatna sredstva za podporo in pomoč gospodarstvu – to, kar je tudi minister Gaspari rekel. Dokapitalizacija, kar se mene tiče, NLB in NKBM, teh državnih bank pa bi pomenilo seveda za moje pojme dodatno spodbudo. Popolnoma drug aspekt podjetništva se pa kaže v jasno vidni globoki vrzeli vrhunskih raziskovalcev in razvojnikov, ki bi bili sposobni raziskovalno dejavnost popeljati korak dalje. Razlog za to so posledica stanja v visokem šolstvu in šolstvu sploh. Vlada za zapolnitev te vrzeli pripravlja ukrepe na davčnem, delovnopravnem in pa tudi preselitvenem področju, tako da upam, da bo veljalo računati na pritok visoko strokovnega kadra. Dejstvo je, da je to podlaga za dolgoročno prestrukturiranje podjetij, tako na kratek rok, še bolj pa, kot sem rekel, gre za daljši rok. Poleg omenjenega ukrepa pa je tu še spodbujanje sodelovanja gospodarstva in visokošolskih institucij, kar je tudi ena od prioritet te vlade in ki neposredno vodi v povišano stopnjo razvojnega potenciala. Še eden od ukrepov, ki bi jih rad izpostavil in je v dobri veri, ampak v slabi izvedbi naredila prejšnja vlada, vlada Janeza Janše, institut družbe tveganega kapitala. Trenutna vlada je ta institut končno personalizirala in ga naredila izvedljivega v praksi. V kratkem bo tako država v različne družbe tveganega kapitala investirala relativno visoka sredstva, zagotovila za uspešnost tega ukrepa sicer že iz njegovega imena ne gre garantirati, vendar pa je za razvojni potencial podjetij tvegani kapital izjemen in morebiti lahko ravno ta institut privede do preboja celotnega gospodarstva v tehnološkem smislu. Cilji so torej jasni in koraki so tudi začrtani. Zagotovo vsi ukrepi, spoštovani, ne bodo vidni nemudoma, saj tangirajo tudi na spremembo globoko ukoreninjene kulture, vendar pa smo prepričani, da so ravni ti dolgoročni ukrepi, od vseh kratkoročnih, podlaga za prestrukturiranje in dolgoročno prosperiteto slovenskega gospodarstva, posledično pa tudi slovenskega naroda. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod France Cukjati. Pripravi naj se gospa Cvetka Zalokar Oražem, za njo pa Franc Bogovič.
Hvala za besedo. Glede na to, da danes končno enkrat razpravljamo o odgovoru predsednika Vlade na poslansko vprašanje, moram izraziti zadovoljstvo, ker načrtovane vladne prioritete pa res sodijo na plenarno razpravo. In sicer vprašanja, kako pristopati h krizi, ki nikakor ne pojenja, se vlečejo s ponedeljka na ponedeljek, to se pravi, z vprašanj na naslednja vprašanja predsedniku Vlade. In tudi pri zadnjih poslanskih vprašanjih v ponedeljek so bila ta vprašanja odprta in predsednik Vlade je med tem v svojem odgovoru takole rekel: "Ta mesec bomo zelo močno delali na paktu konkurenčnosti. Na njem dela delovna skupina, ki sem jo ustanovil prejšnji teden, bo prišla tudi pred predsednike vseh parlamentarnih strank, torej tudi opozicijskih. Računam lahko tudi na vaše sodelovanje?"je vprašal opozicijo. No, najprej, prejšnji teden je ustanovil to komisijo, morda bi bilo dobro, če bi jo že pred dvema letoma. No, pa pojdimo po vrsti. Sinoči smo dobili gradivo, ki ga je poslala Vlada, podpisan je gospod Borut Pahor, kar obsežno je, v katerem pravzaprav odgovarja in predstavlja te prioritete, o katerih naj bi danes govorili. Moram reči, da je gradivo zelo zanimivo, podaja številne tabele, tudi številne ugotovitve, ki jih že poznamo, so pa tukaj lepo zbrane in tudi dokaj kritično povzema stališče oziroma analize stanja v Sloveniji, ki pa so nekoliko starejše – pa vendar. Če pogledamo vprašanje, ki je bilo tudi izpostavljeno pri naših poslanskih vprašanjih prejšnji ponedeljek, je zelo lepo prikazan problem globalne konkurenčnosti gospodarstva v Sloveniji. Namreč, mednarodni institut za razvoj menedžmenta v Švici zelo referenčno analizo podaja in primerja države glede indeksa svetovne konkurenčnosti. In v tem gradivu, ki ga je poslal predsednik Vlade sinoči, lahko zaznamo, da je indeks svetovne konkurenčnosti v Sloveniji drastično padel v primerjavi z letom 2008 ali celo z letom 2009 v lanskem letu. Namreč, 2009 smo bili od 57 držav na 38. mestu, lani pa od 58 držav na 53. mestu. To se pravi, za 15 mest. Tukaj je tudi zelo zanimiva ugotovitev glede učinkovitosti vlade. Tudi pri učinkovitosti vlade smo padli z 38. mesta na 53. mesto. Namreč, v tem odzivu tega švicarskega instituta, tudi piše, "IMD še posebej opozarja, da gospodarstveniki razmišljajo o selitvi raziskav in razvoja storitev, deloma pa tudi proizvodnje v druge države, kar je povezano z naraščajočimi stroški dela". Spomnimo se samo Boscarola in še koga, ki se seli; morda tudi zaradi drugih problemov seli proizvodnjo v sosednjo državo. Dalje. IMD govori o zmanjšanju prilagodljivosti vladnih politik na spremembe v gospodarstvu in slabšo učinkovitost pri implementaciji vladnih odločitev, pa tudi porast birokracije, podkupovanja in korupcije – saj to tudi mi večkrat ponavljamo. Ob teh ugotovitvah, ki jih očitno predsednik Vlade pozna, se pripravlja vrsta posegov oziroma program stabilnosti, prioritete Vlade za naslednje dve leti oziroma za naslednje predvolilno leto. In sicer upoštevajoč, da je slika naše konkurenčnosti tako slaba, pa tudi drugi kazalci stanja v državi to nakazujejo, in upoštevajoč dejstvo, da so naslednji valovi stečajev podjetij, tudi obrtnikov, obrtnih proizvodov in število nezaposlenih pred nami, in to vsi vemo, zato je toliko bolj stanje zaskrbljujoče. V teh prioritetah, ki so v tem gradivu zelo dobro navedene, seveda manjkajo tudi posamezni konkretni predlogi zakonov in podobno, vrsta stvari je navedenih, ki jih mi zelo podpiramo in smo jih že nekajkrat skušali uveljaviti v Državnem zboru, pa nismo uspeli, vendar pa je treba tukaj pri tem programu prioritet opozoriti na naslednje stvari. Recimo, konsolidacija javnih financ, za katero je tudi gospod Vizjak povedal, kako zelo si to želimo, je program stabilnosti načrtovan za leto 2011 do 2014. No, tak program bi mi morali sprejeti pred dvema letoma, da bi bil 2009 do 2012. Dalje. Primer strukturnih ukrepov: zdravstvo, dolgotrajna nega, visoko šolstvo, upravljanje javnih institucij in podobno. Samo za zdravstvo poglejte! Zakon o zdravstveni dejavnosti je bil napovedan julija 2009, nato je bil napovedan, da bo prišel v Državni zbor decembra 2009, lani februarja je bil vložen, napovedan popravek do konca leta 2010, že eno leto leži ta zakon v predalih Državnega zbora, koalicija ga noče obuditi in sedaj je napovedano, da ga bomo obravnavali, končno, do decembra 2011. Ne verjamem. Zakon o dolgotrajni oskrbi je bil pripravljen v celoti v prejšnjem mandatu, leta 2009 je bil z ministrstva za zdravje prenesen na ministrstvo za delo – do sedaj ni prišel v Državni zbor. In to so pomembni strukturni ukrepi sistemske narave in takšne napovedati, da jih bo Vlada vložila, se o njih pogovarjala in nato sprejela v zadnji tretjini mandata – gospodje, mi vam nič več ne verjamemo glede tega! Torej, sta pri teh prioritetah dva problema: en problem je, in to prvi problem, da so prepozno dani, tri leta prepozno. So napisani večinoma tako kot predvolilni program, ki potem za aplikacijo potrebuje veliko časa. In s takšnim programom priti v zadnji tretjini mandata – ne vem. Čeprav bi želel, da bi to bilo že zdavnaj sprejeto, mi, medtem ko drugim državam že rastejo kazalci gospodarske rasti in glede zaposlovanja, še vedno padamo. Potem je vprašanje, kako se bo to uspelo izpeljati. Kot sem omenil, je to pravzaprav predvolilni program, verjetno bo to predvolilni program za naslednje leto za vladni trojček, morda. Vsekakor bi pred tremi leti morali o takšnem predvolilnem programu razpravljati, smo pa slišali, oprostite, s strani sedanjih vladajočih strank en sam predvolilni program, tako je izzvenelo v teh predvolilnih nastopih, to je rušenje Janše. To je bilo edina kohezivna sila, edino, kar je bilo gonilo predvolilne kampanje. In to ni zadosti. Ni zadosti predvolilni program proti nekomu ali nečem, takrat je potreben predvolilni program za državo, za izhod iz krize, za dvig gospodarstva in podobno. Upam, da se bo vladni trojček česa naučil in bo naslednje leto drugače nastopal. Zdaj imamo tudi čudne poteze; eno govorimo, kaj so prioritete, drugo pa, kaj nenadoma, na hitro, zelo občutljivo posegamo z nekaterimi zakoni, kot je, recimo, zapiranje arhiva Udbe nekdanje Jugoslavije, po nujnem postopku, vse sile so uperjene v to, to je najvišja prioriteta. Želel bi si, da to, kar se lepo napoveduje, z lepimi besedami, se potem tudi kot prioritete udejanji. Mi seveda ponovno poudarjamo, da bomo vse dobre stvari za izhod iz krize podprli. Poglejte samo primer, doslej je koalicija, to se pravi, je Vlada vložila in smo v Državnem zboru obravnavali 25 zakonov protikriznih ukrepov. Od teh smo mi zavrnili, glasovali proti, čeprav smo manjšina in nismo dosegli, samo 7 zakonov. To se pravi 28 % je opozicija glasovala proti. V istem času smo, zanimivo, tudi mi vložili 25 zakonov protikriznih ukrepov, 25 v tem času, ki so bili tudi obravnavani, seveda od teh sta bila dva sprejeta, 23 zavrnjenih. To je 92 %. Govorjenje o sodelovanju, gospe in gospodje na strani Vlade, potrebuje nekaj več, potrebuje neke otipljive rezultate. Sedaj, ko se govori, ko predsednik danes tako navdušeno govori o paktu stabilnosti, stopili naj bi na isti vlak s Francijo in Nemčijo in da bomo postavili kot eno ključnih zadev mejno vrednost javnofinančnega dolga. Gospodje, mi smo vložili lani avgusta zakon o omejitvi javnofinančnih odhodkov širšega sektorja države na 43 % bruto družbenega proizvoda, ker smo želeli ustaviti to slepo, nemogoče zadolževanje države. Lani avgusta! Septembra je na Državnem zboru v prvi obravnavi tukaj koalicija to gladko zavrnila, in sicer, da mi takšnega zakona ne potrebujemo, mi ne potrebujemo določanja mejne vrednosti, to je tudi škodljivo, ker je potem Vlada manj fleksibilna pri vodenju države in podobno. Ja, kaj sedaj?! Torej, mi bomo zagotovo tak zakon podprli, ampak vse kaže, da bomo to sprejemali šele konec leta, ko bo že proračun za 2012 sprejet in bo potem to veljalo, do takrat se bomo vesela zadolževali, kolikor nam bo duša dala, in bo to potem veljalo za 2013. Poglejte, sodelovanje pomeni tudi igrati odprte karte, tudi upoštevati predloge opozicije in ne jih zavračati tako, ne bom rekel populistično, ampak vsekakor slepo. Samo dva zakona oziroma nekaj zakonov je Vlada predložila, s katerimi je povzela naše predloge. Mi smo jih seveda podprli, vendar si na tak način ne predstavljam sodelovanja v bodoče. Kajti, tudi ko se govori in se to pretvarja, ali bo opozicija pomagala Pahorju pri izhodu iz krize? Ja, seveda bomo pomagali, in smo vedno pomagali. Številke to dokazujejo. Ampak naš cilj ni pomagati posamezni politični stranki, posameznemu politiku. Naš cilj je pomagati državi, državljanom, gospodarstvu. To je naš cilj. In zaradi tega ne pričakovati, da ne bo kritik takemu početju. Nas ne zanima uspeh, piarovski uspeh posameznega politika, pa čeprav je to predsednik Vlade. Nas zanima uspeh države, državljanov, ki se pa sedaj še ne kaže, in še vedno, kot sem rekel, hudi in težki valovi novih nezaposlenosti, stečajev je celo še pred nami.
Hvala lepa. Za besedo je prosila ministrica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod Cukjati, s svojo razpravo ste me spodbudili, da vas vendarle spomnim, da je Vlada v letu 2009 pred spoštovanim Državnim zborom ponudila v razpravo, enako resno kot danes, dokument, ki se imenuje Slovenska izhodna strategija 2010–2013. Da tu niso bile zbrane sanjarije, ampak prosim, da povežete, ko je predsednik Vlade po potrditvi tega dokumenta pripravil semafor, na katerega je vse pomembne predpise, ki pomenijo realizacijo tega dokumenta, uvrstil na semafor, da nas je ministre spominjal, da gre za predpise, ki jih po oceni takrat večine v Državnem zboru in večine v Vladi nujno moramo realizirati zato, da bomo iz krize izšli manj prizadeti, kot bi brez tovrstnega ukrepanja. Generalno je predsednik Vlade seveda povedal, da je večina teh ukrepov iz slovenske strategije realiziranih. In žalite in zavajate slovensko javnost, ko govorite, da se je ta vlada po dveh letih spomnila, da bi naredila en seznam za zadnje dve leti, za katerega mora vedeti, da ga ne bo mogla realizirati. In tudi ne drži, da podpirate. Ko ste našteli predpise iz te pomembne izhodne strategije, ki ste jo podprli, vam moram povedati, da vseh tistih, ki so bili najhujši, najbolj pravzaprav javnofinančno vzdržni in strukturno pomembni spremembe – jih niste podprli. Vam jih lahko kar naštejem s svojega delovnega področja. Ne samo, da jih niste podprli, ampak ste pravzaprav interesne skupine, ki so jih prizadevali, prikrito ali bolj odkrito podpirali pri njihovem prizadevanju, da ne uspemo v zmanjševanju javnofinančnega primanjkljaja, da ne uspemo skrpati znižane javnofinančne prihodke z javnofinančnimi odhodki. Odprte karte pomenijo, da si iskreno prizadevate za dobro te države. In ker si mi v tem zboru, na Vladi in v koaliciji iskreno prizadevamo tudi s sprejemanjem ukrepov, s katerimi se pomembne interesne skupine ne strinjajo. In ne gre za nobeno politično preigravanje. Na strani 9/33 te izhodne strategije so bili jasno napovedani ukrepi za doseganje fiskalne konsolidacije. Na dveh straneh intenzivirano našteto, kako zmanjšati naraščajoče stroške dela v javnem sektorju. Prosim, berite poročila Urada za makroekonomske analize in razvoj, Statističnega urada, kaj je z rastjo plač v javnem sektorju od trenutka naprej, ko je bila zmožna ta vlada ukrepati! V minusu smo. Ne glede na to, da se v treh sektorjih število zaposlenih povečuje z razlogi, na področju izobraževanje, socialnega skrbstva in zdravja, ker so potrebe po storitvah povečane. V civilnem delu državne uprave smo se ministrstva ravnala tako, kot smo se zavezali, na letni ravni smo znižali število zaposlenih in podatek od 1. 10. 2008 do 1. 1. 2011, tako je, je 595 manj zaposlenih v civilnem delu državne uprave, pa nimamo dela nič manj, ampak se torej skozi to povečuje učinkovitost obstoječih zaposlenih. Govoriti povprek, da nekaj smo nekoč sanjali, zdaj pa pravzaprav nič od tega ne izvajamo, je resnično zavajanje. V nadaljevanju, seveda v tem istem dokumentu smo ob teh hitrih ukrepih, kjer smo morali zaustaviti rast stroškov dela, seveda zmanjševali tudi materialne stroške in tako dalje. Absolutno pri vseh. Tam, kjer sem sama pristojna, tako na upravnih enotah kot na našem ministrstvu, za 30 % v teh dveh letih. Institucionalne spremembe na strani 29, in ob ostrem nasprotovanju pravzaprav opozicije, racionalizacija z združevanjem danes služb na področju ravnanja z nepremičnim premoženjem države, ustanovitev javnega nepremičninskega sklada – realizirano. S predpisi 1. maja prične delovati, Agencija za javna naročanja – S 1. 1. 2011 pričeli z delom. Zakon o negospodarskih javnih službah, ki bo nadomestil Zakon o zavodih – v dvajsetih letih se ga nihče ni lotil. V mesecu marcu bo na Vladi potrjen po resni javni razpravi od meseca avgusta 2009 dalje. Strukturne reforme so izjemno zahtevne, seveda terjajo veliko dela z deležniki, da jih razumejo in jih potem tudi realizirajo. Skratka, dokument, kot je bil Državnemu zboru predstavljen, je v pomembnem delu realiziran, drugače bi bilo danes v državi še slabše in računamo, da gre za pomembne sistemske nastavke za sistemske spremembe. Za naslednji dve leti, seveda, še naprej predvidevamo na področju državne uprave in javnega sektorja sistemske izboljšave in spremembe. Upam, da bomo takrat deležni vašega glasu. Do zdaj ste vse moje predpise, ki so pomenili javnofinančno vzdržnost, tako glede novele zakona o sistemu plač v javnem sektorju, kjer smo nižali položajne podatke, da je manj stroškov v javnem sektorju, kjer smo stroške dežurstev na zahtevo Zavoda za zdravstveno zavarovanje in skupščine zavarovancev znižali. Vsemu ste nasprotovali in ne drži, da jaz pravzaprav pravim obratno: od besed k dejanjem je ta vlada že zdavnaj prešla. Tako predlagam, da tudi vi in da čim manj zavajate javnost, ker vendar stvari, ki smo si jih zadali, smo jih v pomembnem delu realizirali.
Hvala lepa. Gospod Cukjati replika, izvolite.
Hvala za besedo. Tukaj moram odgovoriti, in sicer mi nismo, vsaj jaz nisem nikoli govoril, da niste sprejeli nobenih protikriznih ukrepov in da tudi tisti, ki ste jih sprejeli, so imeli določen pozitivni učinek. To priznavamo, toda protikrizni ukrepi so bili premalo, tisti, ki so bili sprejeti, premalo in prepozno. To pa je naša trditev. Naj še enkrat navedem, mi smo že lani predlagali omejitev javnofinančnih odhodkov širšega sektorja države na 43 % bruto družbenega proizvoda, sedaj pa se v tem gradivu, ki je sinoči prišlo z Vlade, govorim o tem gradivu, napoveduje vrsta novih ukrepov. To se pravi, protikrizni ukrepi doslej niso bili zadostni, moramo ponovno, kajti stanje se očitno poslabšuje, vsaj tako mi to tudi vidimo. In med njimi so tudi tisti, ki ste jih vi lani oziroma ne vi, saj niste poslanka, pač pa koalicija, tako, z levo roko zavrnili. Sedaj se napovedujejo. Kdaj bodo ti prišli v veljavo? Kdaj bomo tak zakon, ki ste ga lani zavrnili, dobili v Državni zbor? V tem je problem - prepozno prihajajo te stvari. Država in naše gospodarstvo je že insolventno, denarni tokovi so se ustavili; to vam tudi drugi pravijo. In to je problem, gospa ministrica.
Hvala lepa. Gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Je ni v dvorani.]] Besedo ima Franc Bogovič. Pripravi naj se Zmago Jelinčič Plemeniti.
Lep dober dan, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana ministrica, ministri! Prej sem predlagal, da bi se točko prekinilo, kar se vedno bolj potrjuje, da bi bilo tako prav. Ob predsedniku Vlade, ki je tu prisoten, so štirje ministri. Mislim, da bi bilo zelo v redu, če bi bil tudi okoljski minister med nami, ministrica za regionalni razvoj. Koalicije to očitno ne zanima - štiri poslanke SD in dva poslanca SD, nobenega iz LDS, nobenega iz Zaresa, nobenega iz vrst predlagateljev, predlagatelj je v tujini. To je realna situacija. Začenjam pa s tem zato, ker če poenostavimo zadevo, če v družini pride do težav, če nekdo izgubi delo, če se zmanjšajo prihodki, je prav, da družina stopi skupaj, da se pogovori o problemu, da resnici pogleda v oči, da ugotovi, kje bo začela varčevati, kje bo začela kakšno dodatno delo iskati, kaj bo naredila z obstoječimi krediti, če jih ima, ali bo treba najeti kakšen nov kredit. In z vsem tem, spoštovane kolegice in kolegi, se danes ukvarja velika družina, ki se imenuje Republika Slovenija. Ogledalo si je treba nastaviti; nam ga je nastavila organizacija OECD. Vendar, za čuda, v Sloveniji je tako, da nočemo videti podobe, ki je v tem ogledalu, jo brišemo, kljub temu da je ogledalo čisto. Okarakteriziramo organizacijo, ki je pripravila to poročilo, da je kapitalistična organizacija, nosilka neoliberalističnih vrednot. To veje iz besed ministrov, to veje iz besed sindikatov, to veje iz besed političnih akterjev in podobno. Bojim se, da bomo na tak način v Republiki Sloveniji zelo težko izšli iz te krize, če se ne bo nekaj korenito v tej državi spremenilo. Sam sem vedno mnenja, da moramo to krizo odpraviti vsi skupaj. V Slovenski ljudski stranki smo se tega zavedali. Pri ključnem zakonu Vlade v tem mandatu smo dali podporo zakonu, ne Vladi, pač pa podporo Sloveniji, zato ker ocenjujemo, da je, in še kar nekaj zakonov takšnih, pri katerih bi bilo treba stopiti skupaj in ključne probleme reševati. Žal smo v drugi polovici mandata, kolegice in kolegi. Kot je bilo že rečeno, marsikaj tega, kar je v tem dokumentu skrbno pripravljeno, sodi v koalicijsko pogodbo, v predvolilni čas. Sedaj bi morala biti večina tega že opravljenega, kajti vemo, da je delo parlamenta takšno, da je v prvih dveh letih in pol moč veliko narediti, zadnje leto pa je žal zelo žalostno, kar se izplena tiče. Imamo velik problem, da ima Vlada in koalicija, kot vidim, en pristop, ki ga lahko mirno imenujemo neoliberalističen, in drugega socialističnega, zato enostavno zelo težko prideta skupaj pri teh zadevah in je težko pričakovati, da bi prepričali najprej sebe, parlament, kar bi bilo najprej potrebno, da bi prepričani prišli pred sindikate in pred vse ostale akterje. Tako v tem vidim velik problem. Ker nimamo veliko časa, bom preostali čas porabil za to, da opozorim na zelo veliko neučinkovitost, ki je danes v Sloveniji. Sam ocenjujem, da bi bilo marsikaj moč narediti, pa boste ocenili po teh dveh minutah, če bi bilo kaj od tega moč narediti ali ne v teh letih. Januarja 2006 je bila prva razprava opozicijskega poslanca, to sem bil sam, ker sem predlagal razpravo o TEŠ 6. Danes je dve leti in še nekaj po tem, niste se še dogovorili, v tem času se je 200 milijonov evrov izinvestiralo, očitno bo investicija milijardo 200 težka, ki je financirana iz državnih podjetij, da v energetiki, delno tudi bo imela posledice, bo šla naprej. Kot je bilo že prej omenjeno, spodnja Sava, ljudje božji, ta investicija je 90 % slovenskega znanja, ta firma, ne vem, če jo imenujemo Litostroj, ki izdeluje turbine danes, danes umešča te svoje elemente v 26 državah. In če to ni multiplikator! V TEŠ-u imamo pa 90 % ali pa 80 % ene fakture Alstoma. Mislim, da gre nekaj hudo narobe. Katera investicija je kapitalsko intenzivna? Kaj je z umeščanjem tretje razvojne osi? Pri porabi kohezijskih sredstev smo prerazporedili 60 milijonov, ker pač ni projektov, umaknili – kam? V javno-zasebno partnerstvo. Zelo težko bo šlo po tej poti, kolegice in kolegi! Kje je drugi tir? Kaj se dogaja s kohezijskimi projekti? Zato sem dejal, da pogrešam ministra za okolje in prostor. Kaj je z umeščanjem centrov za obdelavo podatkov? Kaj je z umeščanjem projektov kanalizacije, čistilnih naprav, protipoplavne zaščite v Sloveniji - nič se ne dogaja na projektih, ki so vitalni, ki so projekti kot naročeni za krizno obdobje in bi se morali narediti. V okolju, iz katerega izhajam, iz Krškega – Krka bi začela graditi 80 milijonov evrov težko investicijo, če ne bi zaradi dogodkov v Trbovljah Ministrstvo za okolje in prostor spremenilo postopke in boste zdaj zavlekli za devet mesecev; tistega uradnika, ki pa izdaja okoljska dovoljenja, pa sam kot župan tri tedne nisem mogel dobiti na telefon, da bi ga prosil, da naj pospeši postopke, ker ni vseeno, kje bo Krka investirala 80 milijonov evrov. Kaj je Ministrstvo za gospodarstvo, katere ukrepe je naredilo – omejilo plače, izpeljalo nekaj populističnih ukrepov, od tukaj dalje pa seže delo v energetiko. Omenil sem že TEŠ. Kje je nacionalni energetski program, odlagališče nizko in srednje radioaktivnih odpadkov, lokalno okolje ga sprejme, direktorat za energijo ovira pri odkupih zemljišč, pri projektiranju teh ukrepov [[...]]
Hvala lepa, gospod Bogovič. Upam, da nisem česa narobe slišal. Kar zadeva angažiranje Vlade je kritika res neustrezna, ker so porabili že preko 70 minut svojega časa, kar zadeva pa prisotnost, prav bi bilo, da bi povedal, da Ljudska stranka je prisotna s tremi poslanci. Hvala lepa. Drugače se pa številka vsak čas spreminja. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, pripravi naj se gospod Vili Rezman.
Hvala lepa. Za ta dokument, ki smo ga dobili na mizo, bi lahko rekli, da so to nekakšni potemkinovi teksti. Bistveno prepozno, bistveno brez kakršnegakoli soka in cela kopica nakladanja. Pa, če gremo kar po vrsti. Ko se govori o izboljšanju plačilne discipline, obenem se pa ne pove, da je ravno največji neplačnik javna uprava. Pa nič. Izboljšanje delovnega trga – kako boste izboljšali delovanje trga dela? A tako, da boste polovico denarja izplačevali ljudem na roko, zato da bo sploh kaj še teklo? Po drugi strani imate pa zaposlene še vedno tiste ljudi, ki bi že zdavnaj morali iti v penzijo, ampak jih nočete dati v penzijo zaradi tega, ker morate na en način plačevati svoje partijske kolege, da jih držite na tistih delovnih mestih. Skratka, nič nočete narediti. Potem vzemimo cesto na Koroško. Zakaj se je ne naredi? Že koliko časa lažete ljudem, da boste naredili in zdaj daste najdražjo varianto, čez Braslovče, zato da bo pri pol milijarde evrov vsaj 50 milijonov evrov padlo nekomu v žep. Potem plovne poti, o plovnih poteh ne znate niti razmišljati! Govori se o elektrarnah, ob elektrarni samo 6 % večji vložek je, da se naredi zraven še plovna pot za ladje. Ne! Tega se ne da, ker v Sloveniji nimamo, danes nimamo uma takšnega, kot smo ga imeli 1962. leta, ko so to načrtovali. Ali je ta vlada sestavljena iz samih idiotov ali je to namerno narejeno? [[oglašanje iz klopi]] Ja, no, no, no, no, točno no no! Potem govorimo o letalskem muzeju. Letalski muzej bi dal 450 delovnih mest in 2000 delovnih mest, vezanih na ta muzej. Ampak, ne, Jelinčiča je treba spraviti v zapor, ne pa, da bi Slovenijo izvlekel iz dreka. Konec koncev cela pomurska regija bi se na račun tistega muzeja izvlekla iz popolne degradacije. Če gremo potem še naprej. Varstvo otrok. Ko govorimo o javnih delih je minister rekel: "Sredstva za javna dela so se bistveno zmanjšala, tako da ni realnih možnosti, da bi za naloge varstva otrok prevzele to brezposelne osebe." Aha! Ni problem nekomu dajati v žep 500 evrov na mesec kar tako, da sedi doma in se čoha po mednožju, da bi mu dali pa delati in rekli, da če ne bo tega delal v javnih delih, ne bo dobil ničesar – tega pa ne, ker je treba plačevati svoje volivce! Novela kazenskega zakonika. Ali boste tudi to naredili? Ja, prav gotovo boste naredili! Kaj boste pa naredili? Ali boste pedofile zaščitili, tako kot jih ščitite zdaj? Pa spolne prestopnike nad otroki? Pa da boste mogoče zastonj karte dajali določenim gospodom, ki se vozijo v Švico, kot so mi povedali, vsako sredo v pedofilne druščine, da se tam izživljajo? Poznani gospodi iz Slovenije! Ali boste to v zakon dali, da bo to dovoljeno oziroma da jim bo država plačevala? Novela zakona o sodniški službi pa zakon o sodiščih. Ali boste mogoče odvzeli trajni mandat? Ne boste, ker so vaši ljudje in ker vas ščitijo in ker vam dajejo podporo in vse skupaj! Skratka, tukaj je cela kopica neumnosti in cela kopica zavajanj. Mene so kolegi prosili, da naj jim pustim še malo več časa, da bodo še oni kaj povedali, kajti lahko bi pa govoril tri dni in v teh treh dneh ne bi povedal niti ene dobre strani, mogoče to, da je zunaj lepo vreme. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman. Pripravi naj se Franco Juri.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. No, moja ocena ne bo tako zelo trda, sicer pa sem prepričan, da tudi marsikomu najbrž ne bo povšeči. Kar zadeva današnje razprave je moja ocena, da je res za lase privlečena, da je čisto nepotrebna in da ne bo nobenega haska, ne za gospodarstvo, ne za brezposelne, tudi za javnost ne, javnost že jutri od teh šestih prioritet, pa 27 podprioritet ne bo vedela nič več. Dvomim, koliko bo tistih parlamentarcev, ki bodo znali o tem kaj na izust povedati, in celo člani Vlade najbrž ne bodo znali vsi kar takoj vseh šest prioritet našteti. Zato ker, prvič, za prioritete je to bistveno preveč, in drugič, niti nimamo opredeljenih teh prioritet, prednostnih nalog tako, da bi vedeli, katere so po vsebini prednostne, in tako, da bi vedeli, katere so po časovni dimenziji prednostne. In danes se bolj ali manj govori tako, kakor komu pade na misel, vse povprek. Sam mislim, da ta razprava ne bo nič prinesla in da bi brez slehernih težav shajali tudi brez njih. Kdaj, kaj, koliko bo efektov od tega, kar je zapisano v teh prioritetah, bi težko danes napovedovali, zato ker je cela vrsta variabel oziroma tistih dejavnikov, ki bo o tem še odločala in za katere danes vemo, da so odločno proti temu, da bi se ta minimalni sporazum – jaz bi temu tako rekel, tem prioritetam –, o tem, kar bo koalicija še lahko izvedla, v tem mandatu tudi uresničil. Zelo na kratko naj povem, da nekatere stvari po moji oceni, govorimo tukaj celo mimo vprašanja, ki je bilo zastavljeno. Res je bilo zastavljeno vprašanje o vladnih prioritetah, ampak tako bolj nebogljeno. Podvprašanji pa sta bili zelo izraziti. Podvprašanje je bilo, kaj bo Vlada res storila na področju urejanja trga dela, z bojaznijo, da bodo negativne posledice za zaposlene, in kaj bo naredila v zvezi s plačilno disciplino. To sta dve fokusirani temi, o katerih se danes, o prvi, skoraj nič ne govori, morebiti se še bo, ker še tri ure približno imamo časa, o drugi pa ne vem, zakaj danes delamo prolegomena, če imamo v petek štiri zakone s tega področja pripravljene za obravnavo. Torej, kar se tega tiče, kar se tiče odgovarjanja na vprašanja, menim, da bi Vlada, če je želela promovirati ta svoj minimalni skupni imenovalec, lahko to naredila sama, na tiskovni konferenci ali kje drugje, ne da bi nas mučila, če se je nekdo ponudil, pa induciral, bi rekel, iz koalicijskih vrst vprašanje, ki ga je koalicija potem izglasovala, potem je to po moji oceni precejšnje zapravljanje časa. Manjkajo, vsaj meni, ko sem preletel to lepljenko, ki smo jo dobili v roke, manjkajo nekatere danes že omenjene ključne teme. Pravzaprav se premalo govori, katere so naše, vsaj v tem dokumentu in danes, prednostne naloge v zaščiti socialnega položaja tistih, ki so najbolj ogroženi. In res se premalo govori tudi o tem, kaj je z večjo delovno aktivnostjo, z večjim odstotkom tistih, ki bodo delovno aktivni, z novimi delovnimi mesti, govori se o javnih delih, ki jim trenutno strižemo peruti, pa so eden izmed ciljev, ki naj bi se verjetno potem v naslednjih letih realizirali, tako da niti jaz sam ne znam prav povezati tega, kar je v tem paketu, v tej zlepljenki ponujeno. Nekateri projekt, danes tudi omenjeni, to me pa bolj moti, se pa v dokumentih ne omenjajo, pa bi morala teči razprava o njih. Ena izmed takšnih razprav, ki je verjetno še kako potrebna, je ena izmed ključnih razprav za naš razvoj, je tema o energetiki. In res že dve leti sprejemamo nacionalni energetski program, vmes se dogaja vse mogoče in vsa mogoča poročila poslušamo o tem, enkrat takšna v bran, drugič takšne, ki so zoper to, nekateri tudi ključno projekti pa tečejo mimo prioritet! TEŠ 6 niti ni prioriteta v koalicijskem sporazumu, tam ni tega, niti ni prioriteta v normativnem planu, recimo, Vlade, da bi se s tem kaj posebej ukvarjala, ni tudi sicer kakšna investicijska prioriteta, čeprav bi po obsegu, po volumnu, lahko kdo to favoriziral – sam tega pač ne. Skratka, nekatere teme, ki bi morale biti v ospredju naših razprav, pa bodo izostale in se bodo kar zgodile mimo prioritet. Mislim, da je na ta način predstaviti prednostne naloge, da nekatere prioritete, bodisi pod narekovaji bodisi dejanske, pa skrijemo, do nas poslancev nekorektno. Sam sem torej prepričan, da moramo usmeriti razprave tja, kjer bodo dale tudi v časovnem smislu relativno hitre učinke, zato ker jih pač potrebujemo v gospodarstvu, mi pa si zastavljamo nekatere stvari celo tako, da nam uspe gospodarstvo, čeprav bojda predstavljamo ukrepe, ki so njim v korist, popolnoma spreti. Tako imamo zdaj ne samo v parlamentu cezuro na opozicijo in na koalicijo, ampak lahko imamo celo sprto gospodarstvo, malo proti velikemu gospodarstvu. Kako bomo to potem sestavili in kako bomo iz tega prednostne naloge realizirali tako, da bodo v prid gospodarstvu sploh, ne samo enemu izmed delov gospodarstva, si pa zdaj, ta trenutek tudi relativno težko predstavljamo. Torej največji prispevek, bi rekel, naših razprav , tudi moja je bila verjetno čisto nepotrebna, bi bil, če bi čim prej nehali razpravljati.
Hvala lepa. Za besedo je prosil minister za delo, družino in socialne zadeve, dr. Ivan Svetlik. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Ker je bilo večkrat omenjeno pa tudi gospod poslanec Rezman je omenil vprašanje trga dela, bi se dotaknil dveh vprašanj, ki ste jih nekaterih v dosedanji razpravi tudi že izpostavili. Prvo vprašanje, tisto, ki nas vse na nek način zadeva in skrbi, to je naraščanje brezposelnosti, za katero verjamemo, da se bo, tako kot se je z zamikom začelo zaostrovati, tudi z zamikom začelo razreševati. Mi ocenjujemo, da bi morali tekom naslednjih nekaj mesecev doseči vrh števila brezposelnih oseb in da bi postopno potem lahko to število zmanjševali. Kljub temu naj vseeno dodam, da kljub 115 tisoč registriranim brezposelnim osebam je anketna brezposelnost na ravni 7,8 pri nas, v Evropski uniji okrog 9,6 in smo še zmeraj v tisti četrtini držav, kjer je ta stopnja najnižja. Posebej je pomembno to, da se tokovi zaposlovanja spreminjajo, obračajo, da smo v letu 2010 že zaposlili izmed brezposelnih 57 tisoč oseb, kar pomeni 18 % več kot leto poprej, ko je začela kriza kazati ostre zobe, in da je bilo tudi 8,2 % več prostih delovnih mest, kar je dober znak za pričakovanja v zvezi s tem pojavom v prihodnje. Pri tem moram posebej poudariti, da se ljudje zaposlujejo in tudi izgubljajo delo, da gre tukaj za dinamiko, ki je precejšnja in to je hkrati tudi dober znak, da ne gre samo za izgubo dela, ampak tudi za pridobivanje novega dela. Ampak ker je vprašanje glede razlogov, moram vseeno povedati, da je tukaj razlogov za to, zakaj je stanje takšno, kot je, kar precej. Izpostavil bi predvsem to, da se protikrizni ukrepi iztekajo, so se iztekli in to je eden od razlogov za to, da smo dobili sedaj nekaj dodatnih brezposelnih oseb. Pri čemer bi vseeno poudaril tisto, kar smo večkrat poudarili, da je bilo 25 tisoč delovnih mest gotovo ohranjenih, in to tudi trajno ohranjenih. Če pogledate avtomobilsko industrijo, elektroindustrijo, ta je s temi ukrepi veliko pridobila v tem smislu, da je lahko zelo hitro, potem ko je kriza bila mimo, odreagirala na nova naročila, ki so se začela pojavljati in mnoge tovarne danes tako rekoč imajo naročila zagotovljena za naprej in celo ne zmorejo vsega sprejeti. Seveda pa v neperspektivnih panogah takšen ukrep ni mogel imeti enakega učinka. Drugi razlog, ki je pomemben, je dvig minimalne plače, ki smo ga sicer sprejeli zavestno in namerno, za okrog 24 %, zato da bi zavarovali socialni položaj najnižjih dohodkovnih kategorij, ampak tudi z zavestjo, da bo to vplivalo na prestrukturiranje gospodarstva, da bodo zaradi tega manj kakovostna delovna mesta, verjetno pod pritiskom konkurence, počasi izginjala in ta dejansko, kot danes beležimo, v največji meri tudi zaradi tega izginjajo. Seveda to povzroča potem zaostrovanje vprašanja zaposlovanja. Ob tem je treba poudariti tudi to, da lahko beležimo dejansko ob tem, ko se število nezahtevnih delovnih mest zmanjšuje, kar povzroča, kot rečeno, brezposelnost, se vidi tudi po strukturi, kjer je največ nekvalificiranih delavcev, da se pa hkrati ohranjajo in na novo ustvarjajo zahtevnejša delovna mesta. Nekaj je k temu prispevala tudi, tega ne zanikamo, pokojninska reforma, kjer zakonodaja omogoča predčasen izhod nekaterim, tudi preko tega, da se prijavijo kot brezposelne osebe, da bi se izognili učinkom, ki jih pričakujemo ob uvedbi novega pokojninskega zakona. Posebej pa je treba v zadnjem času izpostaviti še krizo v gradbeništvu, ki jo je dobro analiziral minister Gaspari. Jaz se v to ne bi več spuščal. Za to analizo mislim, da je bila dobro predstavljena. Rad bi pa samo to rekel, da ko je počil in finančni in gradbeni balon, se je seveda pokazalo, da je šlo v marsičem pri rasti iz prejšnjega obdobja za, recimo, navidezno rast, ki se zdaj kaže v vseh teh problemih, tudi na področju zaposlovanja, in da moramo mi zdaj te probleme reševati ne samo za domače, ampak tudi za tuje delavce, ki jih je ta konjunktura pritegnila predvsem na nezahtevna delovna mesta. V debati je bilo izpostavljeno tudi vprašanje kreiranja delovnih mest, in sicer je poslanec Vizjak to vprašanje še posebej izpostavil. Gre za to, da neposredno s strani države tukaj ne kaže ukrepati, ker imamo samo dve možnosti: ali se bomo dodatno zadolževali, proti čemur se debata v tem zboru stalno vrši ali pa bomo morali žrtvovati socialne programe na ta račun. Se pravi, direktno kreiranje delovnih mest s strani države je mogoče v zelo omejenem obsegu. Gre pa za to, da se ustvarjajo posredno pogoji za to, da gospodarstvo lahko oživlja in da na tak način pridemo do takih novih delovnih mest, ki si jih pravzaprav tudi vsi želimo. V ta namen je bilo s strani različnih resorjev narejeno veliko v smislu investiranja v razvojne programe s strani Ministrstva za gospodarstvo in Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Če omenim samo tisto, kar je v našem resorju pristno, imate enkratno priložnost podpreti zakon o malem delu na referendumu. Ta naj bi prinesel vsaj v prvem koraku že okoli 10 tisoč delovnih mest na račun ukrepov, ki jih ta zakon predvideva. Danes bomo že razpravljali o zakonu o preprečevanju zaposlovanja in dela na črno – imate enkratno priložnost podpreti ta zakon, katerega namen je, da se olajša oziroma omogoča na račun tega, da je manj dela na črno, več samozaposlovanja, več zaposlovanja. Ko gre za ukrepe na področju politike zaposlovanja, dva dni nazaj sem razlagal, da bomo v obsegu okoli 18 milijonov že v kratkem nadomeščali izpad programa javnih del z drugimi programi za iste skupine ljudi in za iste upravičence. Drugo vprašanje, ki bi mu še posvetil nekoliko pozornosti, je pa vprašanje delovnih razmerij oziroma zakona o delovnih razmerjih in o tem, čemur pravim varna prožnost. Moram reči, da smo v zadnjih dveh letih tudi z namenom investirali predvsem v povečevanje varnosti, zato da bi učinke krize ublažili. Tukaj gre za že omenjene intervencijske ukrepe, dvig minimalne plače, zakon o urejanju trga dela, za socialno zakonodajo, ne nazadnje tudi za pokojninsko zakonodajo. Vsa ta zakonodaja gre v smeri ukrepov in instrumentov, ki povečujejo varnost ljudi. Seveda pa se moramo zavedati, da varnosti brez tega, da jo lahko financiramo ni in seveda mi rabimo močno gospodarstvo, ki bo dajalo ustrezne vire, da bomo lahko varnost povečevali. To gospodarstvo želi in mora imeti med tudi temi pogoji zagotovljeno tudi možnost, da se prožnejše odziva na ponudbo in povpraševanje, tudi skozi prožnejši trg delovne sile. To, kar se nam je zgodilo – ne v zadnjem letu, ampak v zadnjih desetletji –, je, da nam je trg delovne sile v resnici razpadel na dva segmenta. Eden, ki ga najbolje ponazarja tisti segment, kjer gre za zaposlovanje za nedoločen čas s polnim delovnim časom, za delovna mesta, ki jih zaseda zlasti starejša, deloma srednja generacija, kjer so delovna mesta izjemno visoko zaščitena in kjer je veliko teh, lahko rečemo, tudi privilegijev na podlagi tega. Dolgi so odpovedni roki, odpravnine so visoke, dolgi so dopusti, dodatki pri plačah na staž, zaščitena so ta delovna mesta glede prezaposlovanja, izobraževanja in podobno. To gre tako daleč, da imamo danes paradoksalni pojav, ko nekdo izmed starejših delavcev izgubi delo, ga je dejansko zelo težko zaposliti nazaj, ker se iz navedenih razlogov preprosto delodajalci temu izogibajo. In delodajalci iščejo potem druge možnosti, druge alternative, delodajalci iščejo prožnost zaposlovanja. Zato se nam širi delo za določen čas, pogodbena dela, študentsko delo in tako naprej. Tam pa najdemo predvsem mlade ljudi, ki dela opravljajo z minimalnimi ali nikakršnimi socialnimi pravicami. To seveda ustvarja hkrati ne le problem na trgu dela, ampak tudi medgeneracijske razlike, ki lahko in dejansko tudi znižujejo potem medgeneracijsko solidarnost in povzročajo napetosti na tej ravni. Ravno iz teh razlogov moramo poseči tudi na področje delovne zakonodaje, zakona o delovnih razmerjih, pri čemer ne gre za to, da bi lahko preprosto ukinili prožne oblike dela, te je treba, kot jih želimo skozi zakon o malem delu zaščititi, da bodo ljudje, ki ta dela opravljajo, imeli nekaj več pravic, hkrati pa bo verjetno treba tudi povečati prožnost na tistem segmentu, kjer gre za zaposlitev za nedoločen čas s polnim delovnim časom, in se bo treba verjetno čemu na tej točki odpovedati. Naj povem, ko je že bilo omenjeno, da se pogosto navaja s tem v zvezi študija OECD-ja, ki je jasno pokazala, da tiste države, ki imajo zelo visoko zaščiteno zaposlitev, imajo tudi največ zaposlitev za določen čas, največ fleksibilnih oblik zaposlitve. Preprosto zato, ker delodajalci iščejo možnosti zaposlovanja tam, kjer je fleksibilnost večja. Španija je tak primer, Slovenija pa ravno tako. In to je jasen signal, da je treba bolj uravnotežiti vse oblike zaposlovanja, vendar to ne moremo storiti samo tako, da bi naredili danes bolj prožne oblike manj prožne, ampak bo treba tudi najmanj prožne nekoliko bolj prožne napraviti. In to je zahtevno delo, ki nas vse čaka, in upam, da bomo našli skupni jezik tudi pri teh rešitvah, ki nikakor ne bodo lahke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco [[...]]Želite, gospod Rezman? Prosim? Repliko? Izvolite.
Saj bo zelo kratka, gospod podpredsednik. Pravzaprav, čeprav sem omenil, da je moja ocena nekoliko trda, nisem nič skušal zanikati tistih rezultatov, ki so bili, ki so dobri in ki jih jaz tudi priznavam. Vendar mi danes ne govorimo o poročilih, mi ne govorimo o tem, kaj se je zgodilo v preteklosti, iz te preteklosti sicer izhajamo, ampak danes se je skušalo predstavljati, kaj so prednostne naloge za naslednje leto, kolikor ga še ostane. Vsem je bila namenjena moja kritika, in sam si tudi mislim, da je bila upravičena. Pri tem se seveda lahko motim. Kar bi rad dodal k temu, kar mi je gospod minister odgovarjal, je pa naslednje. Prvič, jaz poznam te statistične podatke in sem vesel, da so pri nas boljši, kot so v nekaterih primerljivih deželah oziroma državah. Nek sivi madež mi tukaj nikoli ne pade iz glave, ki bi mu lahko rekli izvoz naše nezaposlenosti in pri tem zlasti tudi upad mednarodnega ugleda, ko smo to izvažali na ta način, da nas mora biti vse po vrsti sram, da se je to sploh lahko dogodilo, drugače bi bila podoba tukaj nekoliko bolj temna, kot je zdaj. Drugo, kar bi rad omenil, pa je to, da je država tudi kreatorica delovnih mest, saj smo prej ugotavljali, da so javna dela nekoč bila vpeljana, dobro so tekla, letos imajo nek predah in upajmo, da bodo zopet vzpostavljena v večjem obsegu in z večjim tempom rasti. Pa to ni edina možnost, da država kreira delovna mesta. Tudi skozi ostale oblike aktivne politike zaposlovanja in tudi skozi investicije, ki so bile danes omenjene. Samo dve naj zdaj še enkrat ponovim. Ena izmed takšnih, za katero menim, da bi se morali zavzemati in vse storiti za to, da bi se čim prej realizirala, je ta gradnja hidrocentral na Savi in je velik potencial tukaj, tudi delovnih mest; in druga, na primer, ki je prišla še v Janševem času, bi rekel v njegove resolucijske projekte, je na primer pretočna črpalna hidrocentrala v okolju, recimo, kjer je visoka brezposelnost in kjer so nizke stopnje rasti; v okolju, kjer sem sam doma in je tudi približno 400 milijonska investicija, pa se je ta država opotekala, kolikor se je le dalo, preden je prišla do državnega lokacijskega načrta, za katerega danes ne vemo, kakšna bo usoda v naslednjih mesecih in letih. Prepričan sem, da država lahko stori več, in tisto, kar imamo zapisano kot minimalni obseg znotraj teh prednostnih nalog te koalicije, ni dovolj, ker se nekatere stvari dogajajo mimo [[...]]
Gospod Rezman, dve minuti sta potekli.
[[...]]morale biti predmet naše razprave.
Hvala lepa. K besedi se je javil minister za pravosodje gospod Aleš Zalar. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani! Ker se ena od prednostnih nalog Vlade nanaša na bolj proti gospodarski kriminaliteti in ker je bilo danes v razpravi nekajkrat omenjeno to vprašanje, bi želel dodati tej osnovni informaciji Vlade, s katero razpolagate, naslednje. Kazenski zakonik je v ta paket uvrščen predvsem zato, ker bo veliko bolje kot doslej opredelil javnofinančna kazniva dejanja. Gre za spremembe, ki so nastale v sodelovanju z Računskim sodiščem in ki bodo torej pomembno prispevale k temu, da se zavarujejo javne finance pred vsemi nedovoljenimi ravnanji, ki so kazniva. Sicer pa je kazenski zakonik pomemben element tudi zato, ker se dotika vprašanja, o katerem je Državni zbor pred kratkim že opravil javno predstavitev mnenj, to pa je zaplemba premoženja. In ko je eden od poslancev izpostavil vprašanje, kako pa bo dosežen ta učinkovitejši boj proti gospodarskemu kriminalu skozi te predpise, naj pojasnim, da predvsem s tem, ker bomo dali tožilcem in sodnikom nova orodja, nova pooblastila, nove pristojnosti in tudi odgovornosti. Nekaj jih je omenil predsednik Vlade, vključno, recimo, s pogajanji med tožilstvom in obrambo, kar bo bistveno skrajšalo kazenske postopke, pa že omenjeno zaplembo premoženja, pa povsem nov narok, ki ga bo kazensko sodišče opravilo pred začetkom glavne obravnave in na katerem bodo lahko stranke najkasneje na tem naroku še predlagale dokaze, potem pa ne več, kar bo spet skrajšalo postopke. Zlasti pa mislimo, da bo k temu močno prispevala specializacija tako na sodiščih in tožilstvih. Zaradi tega bo Vlada že jutri obravnavala in – upam, da sprejela – novelo zakona o sodiščih in zakon o sodniški službi, ki bosta okrepili specializacijo sodnikov za sojenje v zadevah gospodarskega kriminala, tudi z novimi oblikami organiziranosti, ki jo v zvezi s tem pripravljamo. Namreč, z delom štirih specializiranih oddelkov, in sicer na način, ki bo zagotovo omogočil hitro delovanje teh oddelkov, ker njihovo oblikovanje ne bo več vezano izključno na interes oziroma na soglasje zainteresiranih sodnikov. Odslej bodo namreč predsedniki sodišč tisti, ki jih bodo lahko razporejali v ta oddelek. Sem pa sodi tudi specializacija tožilstva. Kot je znano, na Ministrstvu za pravosodje pripravljamo in bomo v tem mesecu Vladi predložili v odločanje tudi novi zakon o državnem tožilstvu, ta pa kot pomembnejšo novost prinaša novo specializirano državno tožilstvo za pregon zahtevnejših oblik gospodarskega in organiziranega kriminala. Glavna dodana vrednost te specializirane skupine tožilstva v primerjavi z današnjo skupino državnih tožilcev pa je v tem, da bo kadrovsko bistveno bistveno močnejša, seveda ob še zelo natančno določenih pristojnostih, ki jih bo ta oddelek imel. Pomembno je tudi to, da bodo specializirani oddelki sodišč reševali tiste zadeve, ki jih bo obravnavalo specializirano tožilstvo. Katere so te zadeve, pa bo opredeljeno v zakonu o državnem tožilstvu. Ne gre torej za to, da bi s tem paketom tako imenovane protitajkunske zakonodaje posegali v trajni mandat sodnikov, kar je izpostavil eden od poslancev. To niti ni mogoče, ker je trajni mandat ustavna kategorija in ni mogoče posegati vanj s spremembo zakonov, je pa res, da se bo s tema obema sodniškima zakonoma močno okrepil nadzor nad sodniki, tudi v konkretnih odprtih, še ne pravnomočno končanih zadevah, pri čemer pa bo ta nadzor vedno izvajan s strani predsednikov višjih sodišč, tako da ne bo mogoče vmešavanje niti politike niti koga drugega v sam proces sojenja. Na koncu naj temu dodam še, da ta seznam teh zakonov, kolikor se nanašajo na področje pravosodja in ki ga imate v tem načrtu Vlade, pravzaprav ni izčrpan, ker se dopolnjuje še z novelo zakona o izvršbi, pa novelo insolvenčnega zakona. Oba sta že pripravljena in bosta Vladi predložena v odločanje predvidoma najkasneje v roku 14 dni. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grims. Pripravi naj se gospod Brulc, nato Črnugelj.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Ko govorite za nazaj, naštevate, kaj je bilo storjeno. Zagotovo je bilo tudi nekaj storjenega. Toda žal je to mogoče opredeliti s tremi superlativi: prepočasi, prepozno in premalo. Ob hkratnem zavračanju vseh predlogov, ki jih je dajala opozicija, v glavnem iz političnega napuha. Tudi tisto ste zavrnili, kar ne bi stalo en sam evro davkoplačevalskega denarja, ampak bi zgolj prihranilo denar slovenskemu podjetništvu. To, gospe in gospodje, je slovenska tragedija. Malo in srednje podjetništvo je povsod motor razvoja. Na problematiko tega, da večina gorenjskih podjetnikov ne govori več o drugem kot o tem, da nameravajo seliti proizvodnjo v tujino, sem že nekajkrat opozarjal v Državnem zboru. Ampak tega danes v vaših razpravah ni bilo. Po svoje so bile te razprave, ko ste tako aktivno sodelovali tudi s strani Vlade, kar smo v preteklosti mnogokrat pogrešali, so bile te razprave na nek način prav prisrčno tragikomične. Namreč, iz njih je velo eno samo spoznanje: da še vedno sebe razumete kot rešitev. Ampak vi ste sestavni del problema že zelo dolgo. Še huje! Vi ste osrednji del razvojnega problema, s katerim se sooča danes Slovenija. Dejstvo je, da večina ukrepov, o katerih ste danes govorili, nima takega učinka, kot bi ga morala imeti in kot bi ga tudi normalno imela, ker tisto, kar z eno roko zgradite, z drugo poderete. Naj navedem samo nekaj primerov. Govorite o skladnem regionalnem razvoju in v isti sapi predlagate sistem pokrajin v Sloveniji brez gorenjske pokrajine in za povrhu vsega iz možnosti financiranja širokopasovnih omrežij izločite Belo krajino in še nekatera druga kritična obmejna področja. Govorite pa o skladnem regionalnem razvoju. Naj to razume, kdor more! Govorite o reševanju gradbeništva. Gospe in gospodje, kaj pa je pod firmo reševanje gradbeništva dejansko storjeno? Ogromna sredstva, ki jih nameravate ali ste jih že plasirali v to, seveda ne gredo, tako kot si morda kdo naivno predstavlja, tistim malim gradbenikom, ki gradijo hiše, zidajo in tako naprej, pridno delajo tudi pozimi. Oni ne bodo od tega dobili nič. Vaše reševanje gradbeništva v praksi ni nič drugega kot sanacija bančnega sistema okoli ovinka, reševanje bančnih, borznih in nepremičninskih špekulantov; in kar je najhuje, gre na škodo malega in srednjega podjetništva. In zato trdim, da to ni v javnem interesu, ni v nacionalnem interesu! Govorite o boju proti tajkunom in v isti sapi ste predlagali in izglasovali zakon o zapiranju arhivov Udbe. Opozoril sem že takrat, da je najbrž napačno tolmačenje, da to delate samo zato, da se ne bi videlo, kje so korenine in kdo je bil obveščen in pri tem "držal štango" državnemu terorizmu Udbe na avstrijskem Koroškem. Ampak, če gledamo sistem Udbe, je bil velik del nje vezan na gospodarsko sfero. V sistemu Udbe so nastale nekatere ključne finančne, izvozne in druge organizacije in če gledate ta sistem kot celoto, boste presenečeno spoznali, da večina slovenskega tajkunstva izvira natanko iz tega sistema. Tudi zato se vam seveda mudi zapirati arhive Udbe. Zato ker vsako stvar, kot rečeno, na eni strani gradite, na drugi strani podirate, ste dosegli pa nekaj fenomenalnih rezultatov, ki jih je pa le treba priznati: dosegli ste najhitrejšo rast nezaposlenosti v zgodovini samostojne Slovenije, in še poseben poudarek, v času, ko Evropa že napreduje, ko se že povečuje zaposlenost, to je vidno tudi iz skice, ki ste jo sami pokazali v gradivu, v Sloveniji nezaposlenost še vedno zelo hitro narašča. In še bolj bo, ker se je velik del te nezaposlenosti prikrivalo v minulem obdobju med ljudmi, ki so se zatekli na zavod za zaposlovanje oziroma so šli iskat možnost za čim hitrejši prehod v penzijo zaradi popolnoma zgrešene penzijske reforme, o kateri, upam, da bo kmalu odločalo ljudstvo na referendumu. Naslednji uspeh, ki ste ga dosegli, v superlativu je daleč najhitrejša rast javnega dolga. Tudi najvišja rast javnega dolga; absolutno najvišja v zgodovini Slovenije. Iz česa boste financirali te razvojne ukrepe? Kje pa ste bili do sedaj? Po dveh letih vašega vladanja ste se sestali in vodja največje poslanske skupine je nato stopil pred kamere in je rekel: "Jutri začnemo delati." Ja, kdaj pa bo ta jutri? Želim vam dobro jutro! Ampak ljudje božji, dveh izgubljenih let ne bo povrnil nihče. Lahko celo iz tega potegnemo tisto šaljivo trditev, ki jo na Gorenjskem tako radi povemo, da edina stvar, ki se vam v pogojih vaše razvojne impotence še hitro dviguje, je ogromen javni dolg. Kajti, danes je vsak državljan, tudi novorojenček, bolj zadolžen z javnim dolgom po svoji glavi, kot je bil v nekdanji Jugoslaviji, bistveno bolj. In k temu ste dodali tako nesorazmeren delež, da če bo enak tempo – in vse kaže, da bo – veljal do konca mandata, boste v tem mandatu dodali k javnemu dolgu bistveno več, kot so vse dosedanje vlade v 20 letih samostojne Slovenije, skupaj s tistim dolgom, ki je bil podedovan v nesorazmerno velikem deležu še od rajnke Juge. Tudi to je dosežek v superlativi. Samo, kakšnih superlativih? Uspelo vam je doseči najhitrejši padec gospodarske rasti v samostojni Sloveniji, najgloblji in daleč najhitrejši; bistveno hitrejši kot v vseh drugih primerljivih državah Evropske unije, daleč najhitrejši v evrskem območju. Tudi to je treba opredeliti v superlativih. In zato je izhodišče, ki je bilo še pred nekaj leti za Slovenijo bistveno boljše kot za vse ostale države vzhodnega bloka, nekdanjega vzhodnega bloka, danes slabše kot v marsikateri primerljivi državi. Po mnogih kazalcih nas prehitevajo od Slovaške, Češke, Poljske, vse tiste države, ki smo jim še pred nekaj leti bili upravičeno za zgled. To je tisto, kar je dosežek vašega več kot dvoletnega mandata. In uspelo vam je doseči celo to, da danes, če nekdo v istem stavku omeni Vlado in gospodarsko razvojno uspešnost, ljudje to razumejo ali kot šalo ali pa kot provociranje. To je res zanimiv dosežek, moram reči. Žal je to izhodišče, v katerem predlagate te vaše rešitve. Te vaše rešitve so seveda odvisne od tistega, ki jih bo izvajal. Politologija uči, da ni važen samo zakon, da je še važnejši tisti, ki zakonsko določilo izvaja. In sedaj pridemo nazaj na jedro problema, na katerega sem opozoril. Vladajoča koalicija in njena vlada, žal, že davno nista več rešitev problema, ampak sta jedro slovenskega razvojnega problema. In med naštetimi ukrepi vam manjka tisti, ki bi bil očitno edini primeren in učinkovit – predčasne volitve in vaš odhod z oblasti.
Gospod Kumer. Moj predhodnik je zelo protestiral proti replikam tistih, ki so se prijavili k repliki, čeprav še niso govorili. Ampak glede na vaše želje, izvolite, imate repliko.
Hvala gospod, podpredsednik. Saj bom zelo kratek. Ker je bila že nekajkrat na nek način zlorabljena ena moja izjava, ki je bila dana v zvezi s tem, da bomo jutri začeli delati, moram reči, da sem s to mojo izjavo mislil na vse tiste, ki upravljamo to državo, pozicijo in opozicijo. Ampak, poglejte, po moji izjavi, ker sem to rekel, ste zopet, tako kot se trudite v opoziciji dve leti, da zavirate to delo, prišli z afero Velikovec in zopet odmikate pozornost od tistega, kar bi moral Državni zbor, ta vlada in vse institucije v državi počenjati in se ukvarjamo z drugimi stvarmi. In to je avtentični smisel te izjave, ki sem jo takrat delal. Delati moramo, ne pa se odmikati od tega, kar je naša odgovornost.
Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, predlagam, da uradno seznanite spoštovanega vodjo največje poslanske skupine vladajoče koalicije, da je bil predlagatelj zakona o zaprtju arhivov, torej v povezi z Velikovcem, Vlada oziroma vladajoča koalicija in ne opozicija, ki je sprejemu tega spornega zakona nasprotovala. Dejstvo je, da živimo v državi, v kateri je opozicija predlagala več kot 100 zakonov in še na desetine drugih ukrepov za oživitev slovenskega gospodarstva, pa ste jih iz političnega prestiža zavrnili. Ko ste pa sami vložili zakon o zapiranju arhivov in smo mi opozorili, da to ni primerno, da bi morala biti prioriteta slovensko gospodarstvo, ste nam pa očitali, da smo zazrti v preteklost. Isti poceni trik ste poskušali uporabiti tudi zdaj, ampak to so žal stvari, ki se jih da prodajati samo v pogojih zelo nizke politične kulture. In žal je Slovenija očitno, ko gre za en del politike, še vedno na tej ravni.
Hvala. No, to ni bil proceduralni predlog. Besedo ima gospod Brulc. Pripravi naj se Črnugelj, nato Potrata.
Gospod predsedujoči, prej smo bili deležni tukaj zopet žalitev o idiotih in tako dalje, govornik ni bil prekinjen, zato jaz napovedujem, da bom vedno zapustil to dvorano, ko bodo žalitev padale po meni, po predstavnikih Vlade ali komurkoli. Tako ne gre. Tukaj mi na ekranu piše, da v moji vasi piha burja 153 kilometrov na uro, upam, da ne bo kakšne strehe odkrilo, tako kot marsikdo misli, da bi moralo odkriti streho nad to našo domovino, kajti mnogi delajo na tem, da čim slabše je, tem boljše. Pa ne, da nisem realen, ampak vidim cel kup firm, ki posluje dobro, in dovolite, da jih naštejem nekaj: Iskra Avtoelektrika, Hidria, Kolektor, Eta, Pipistrel, Instrumental Technologies, Gostol, Acroni. Kdo že je prodal Acroni med prejšnjo vlado? Unior Zreče, Krka, dvignilo se je Gorenje, rodila se je nova Mura in tako dalje. O tem ne govorimo nič. Tudi mediji tekmujejo, kako predstaviti čim bolj črno sliko, kot da smo pred popolnim polomom, tudi moj predgovornik, ki zdaj odhaja, je enako nastopil: konec sveta je. Ko pa pogledamo malo po svetu, se razgledamo in pogledamo Evropo, vidimo, da se zelo močne, bogate države v Evropi borijo z enakimi problemi; bolj učinkovito, ker imajo večji trg, ker so bogatejše in tako dalje. Sinočnje Odmeve, ko sem jih gledal, bila je prisotna predstavnica Ministrstva za finance in predstavnik Ministrstva za gospodarstvo – ni bilo variante, da bi predstavnika obrtno-gospodarske zbornice kakorkoli prepričali, da smo že sprejeli vrsto ukrepov, da so v pripravi mnogi ukrepi in da se intenzivno rešuje problem vsega tega, o čemer je danes bilo veliko govorjenega, ne bom ponavljal. Glejte, v Financah danes berem, da se bodo obrtniki selili v tujino: Makedonijo, Srbijo. Seveda, ker bodo plačali delovno uro po 150 evrov! Zato gredo, ne zato, ker je tukaj vse narobe, ampak zato, ker želijo imeti večji dobiček, teh velikih dobičkov pa ne bo, dolgo jih več ne bo. Poznam obrtnike na našem področju. Mizar izvaža in opremlja ladje na Norveškem s pohištvom. Prodaja oblazinjeno pohištvo v Avstriji, Nemčiji – pa ne Ikei –, ampak kot je bilo rečeno, minister Gaspari, višja dodana vrednost, lažje se preživi, majhni zaslužki, 60, 70, 80 zaposlenih, ampak stvari gredo naprej. Tudi to je realnost. In čakati, da se bo zganil SCT ali pa ne vem kdo in žagati deske in preživeti, to pa seveda ni varianta. Glejte, obrtniki kot dobri gospodarji bi morali vedeti, da so radikalni ukrepi vedno tisti, ki pripeljejo tudi do radikalnih razmer. Sam sem bil na odboru, kjer smo govorili o delu na črnem, kar nas čaka popoldne, in obrtno-gospodarska zbornica ni pristala na to, da bi med svojimi člani tudi pazila, kdo daje račune in kdo ne. Se pravi, kje je zdaj tukaj dvoličnost? In takih področij je ogromno. Ni to samo področje obrti, danes je bilo omenjeno malo delo, pokojninska in res se v mnogo čem strinjam s kolegom Bogovičem, ki je danes razpravljal kar nekajkrat. Jaz ne razumem, da neka koalicijska stranka ne podpre svojega ministra. Ne razumem, da jih danes ni tukaj, in ne razumem, da poročajo pred govornico o zadevah, kot da niso v isti koaliciji, kot da niso skupaj pripravili izhodišča za izhod iz krize. To je naš problem. Jaz se tukaj, kolega, z vami strinjam. Glejte, vsem je znano, da je kriza naplavila tajkune, ki so se redili, debelili svoje žepe in trebuhe pod prejšnjo vlado, pa še prejšnjo vlado, da je to zdaj priplavalo na vrh, po zaslugi krize in še marsičesa, in da sem ponosen, da se jih odkriva, čeprav je hudo slišati, da je vsak dan neka akcija policije, kriminalistov in tako dalje, ampak to je znak, da država funkcionira, da velja pravni red in mnogo teh, ne bom rekel grdega izraza, ne more ponoči spati. Prav je tako. Če bi bilo pa vse tiho, da jih ne bi odkrivali, ne preganjali in tako dalje, potem bi rekel, da nekaj ni v redu. Je pa res, da je dokazati enemu tatiču zlatarne, da je oropal trgovino, lažje kot dokazati kriminal belim ovratnikom in jih spraviti za zapahe. Tukaj je še veliko, veliko, ampak jaz verjamem v pravno državo. Glejte, stalni očitki, da ni socialnega dialoga, pa tukaj smo bili deležni situacije, ko je predstavnik spodnjega doma našega parlamenta poročal o vsebinah, šel in ni poslušal dialoga. Tukaj je sedel predstavnik študentske organizacije, povedal in šel. Koliko razprav samo na odborih, na komisijah je v tej stavbi – to niso dialogi, ampak z gluhim se ne moreš pogovarjati, kot sedaj očitno z obrtniki ne bo šlo. Povedal bi še samo to, glejte želim, da bi strnili vrste – ni Pojbiča, tudi on dvigne kdaj glas, ampak mislim, da ne žali in me to ne moti. Ne moti me, če kdo drugače razmišlja kot jaz, da pa moram prenašati žalitve in tako dalje – to ni potrebno. In od obljub, da bomo stopili skupaj in rešili neke stvari, je treba iti k dejanjem in to tudi narediti. Glejte, ni reforme ali spremembe zakonodaje, da se ne bi pojavil predlog za referendum. Pa mi povejte, zakaj je operacija slepiča v Ljubljani približno 5-krat, 6-krat dražja kot v Novi Gorici! Je potrebna reforma? Je! Zakaj je obremenitev celotnega državnega proračuna z javno upravo taka, mi pa ustanavljamo nove občine?! Kar širimo te potrebe! Tukaj, mi. Da ne govorim o malem delu, o delu na črno in tako dalje, o katerem bomo zopet na ulici razpravljali in tako dalje. Govora je bilo o nekaterih investicijah, je treba priznati pošteno: govor je bil, prejšnja leta, prejšnji mandat, ni pa bilo enega uporabnega dovoljena, da bi lahko začeli graditi, ni bilo prostorskih dokumentov in podobno. Te stvari se zdaj premikajo: 3. razvojna os, 4. razvojna os, vse te velike investicije, železnice in tako dalje, da ne naštevam. Recimo, da je bila potrebna ta razprava in da bodo tudi mediji od tega povzeli. Ne to, kar je bilo tukaj zopet kričano na nas, ampak nekaj treznega, nekaj tistega, kar je povedal, recimo, minister Gaspari. Klobuk dol. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj. Pripravi naj se gospa Potrata, nato gospod Zanoškar.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lepo pozdravljena ministrica in minister, dragi kolegi in kolegica! Naj čisto na začetku povem, da ta vlada ima vizijo in od samega začetka jasen in kvaliteten načrt konkretnih korakov, da to vizijo in načrt uresniči. Kritične obtožbe, da predsednik in Vlada ter ministri nista v svojem odgovoru navedla vsebine, način, detajle izvedbe tega načrta so otročje, saj vemo, kako je skopa minutaža za uvodni nagovor in odgovor. Sicer pa "narod naš dokaze hrani". Obsežno gradivo je bilo posredovano vsem poslancem. Res je, da so prioritete, kot so konsolidacija javnih financ, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, izboljšanje plačilne discipline, izboljšanje delovanja trga dela, učinkovitejši pregon gospodarskega in organiziranega kriminala ter vrsta strukturnih ukrepov, institucionalne prilagoditve ter načelni zarisi, ki ne povedo mnogo konkretnega, pa naj mi bo dovoljeno, da bolj konkretno opredelim le nekatere. Na področju varstva in zaščite okolja so vsi prej navedeni poglavitni cilji neposredno uporabni na vseh področjih. Gospodarsko učinkovito prilagajanje na podnebne spremembe niso le sanje, kot mnogi povedo, v zaključni fazi je sprejem zakona o podnebnih spremembah, opravljene so številne javne razprave, več kot 50 – to je zelo veliko, veste –, ki so zakon in njegovo izvedljivost ter uporabnost v mnogočem izboljšale, delo na energetsko varčnih stavbah je permanentna naloga, s katero se Vlada nenehno ukvarja in še se bo v nadalje tudi ukvarjala. Je naloga oziroma področje, s katerim bi se lahko ukvarjali tudi nekoliko predimenzioniran sektor gradbeništva, ampak šele ko bo to za to pripravljen. Imamo pa vmes vrsto malih in srednjih podjetnikov ter številne obrtnike, ki to praznino lahko v vmesnem času tudi zapolnijo. O okolju prijaznejši energetiki nekateri govorijo le kot o leporečenju, pa ni res. Ta se udejanja, le ne tako hitro: korakoma in postopoma. Žal kriza ne dopušča dinamike iz preteklosti, o izboljšanju kvalitete okolja – enako. Mnogi govorijo, da je le puhlica in leporečenje, pa je del vsakdanjika vsakega posameznika, vsake organizacije, institucije in zavoda. Naj omenim zelo pomembno natančno evidentiranje gospodarske infrastrukture. To je izredno pomembno opravilo, ki bo preprečilo mnoga nesoglasja in neljube konflikte. To je tudi ciljni ukrep, ki utegne izboljšati preglednost za nadaljnje jasnejše in konkretnejše delo na vseh področjih. V kratkem pričakujemo nacionalni energetski program, ki bo spodbujal okoljske in trajnosti in bo izrazito naravnan proti podnebnim spremembam in škodljivim vplivom teh sprememb. Vizija NEPA je zlasti učinkovito ravnanje z energijo, vključno z izvajanjem vseh energetskih storitev ob čim manjših vplivih na okolje, ob izpolnjevanju visokih standardov varovanja okolja in narave. Splošni cilj je vsekakor kot vedno zmanjševanje emisij toplogrednih plinov. Zastavljenih bo kar nekaj količinskih ciljev, ki bodo tudi zavezujoči za vse. Tudi boleče! Sicer pa se iz razpredelnice, ki je bila posredovana, vidijo še bolj konkretizirani cilji, ki bodo zavezujoči za državo, MOP in lokalne skupnosti, pa tudi za posameznike. Tukaj naj izpostavim zlasti pripravo državnih prostorskih načrtov za državne ceste, tretje razvojne osi ter na pristanišče Koper. Naslednji konkretni cilj je naveden pod investicijskimi energetskimi objekti, postavka 1.6, ki bodo izvedljivi s strani številnih ministrstev pa tudi MOP, in sicer v letu 2011 in 2012. Kot stalna naloga Vlade, ministrstev pa tudi MOP-a je koordinacija finančnih instrumentov, ki jih ponuja razvojna banka, različni, številni javni skladi pa tudi Eko sklad. Del okoljske politike je tudi promet. Med pomembnimi nalogami in ukrepi prometne politike v okviru okoljskih je tudi povečanje obsega javnega potniškega prometa. Tu pričakujemo povečanje tržnega deleža železniškega potniškega prometa v domačem potniškem prometu z 2,8 v letu 2008 na 3,1 ali celo več. Tržni delež avtobusnega prometa naj bi se s 13 % nekako do leta 2030 po začrtanem scenariju, seveda korakoma, tudi zvišal na 17,6. Povečanje obsega železniškega tovornega prometa pa je najbolj pomemben faktor v zmanjševanju emisije CO₂ in ne le odvisen od domače transportne politike in predstavlja širši evropski okvir. Na koncu naj omenim tudi razpršeno proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov energije, ki bo tudi nekoliko bolj jasno opredeljen v prihajajočem letu in ostalih. Kot je kolega Kumer rekel, bomo morali delati vsi, vsi bomo morali še bolj zavihati rokave, ne le nekateri, ampak dejansko vsi.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata, pripravi naj se gospod Zanoškar, nato gospod Györek. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ko poslušam to razpravo se mi zdi, da bi vsi, ki trdijo, da ni bilo doslej ničesar storjenega, morali pravzaprav vrniti plačo, ker imam občutek, da smo v teh dveh letih, vsaj kar zadeva zakonodajni postopek, sprejeli veliko zakonskih aktov, ki so prinašali ukrepe v zvezi z odpravljanjem gospodarske krize. Zdaj pa k drugim rečem. Slovenijo je svetovna kriza močno prizadela, vendar je tako kot preostale države že v fazi postopnega okrevanja. To ni izjava iz vladnega gradiva, ampak je izjava iz ekonomskega pregleda Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj in je v opreki s tistimi, ki kar naprej trdijo, da smo mi v bistveno slabšem položaju, kot so druge članice OECD-ja ali Evropske unije, da o statističnih podatkih, ki so tudi v gradivu, niti ne govorim. Pustimo, konkurenčnost je slabša, ampak so nekateri kazalniki, ki so bistveno boljši. In prav s stališča tega ekonomskega pregleda sem se lotila gradiva, o katerem zdaj govorimo in o prioritetah Vlade za izhod iz gospodarske krize, in ugotovila, da od šestih prioritet so kar štiri takšne, ki mene posebej zanimajo zaradi tega, ker stavim na znanje in razvoj. In če pregledam te prioriteta, kot rečeno, so štiri takšne, ki so zvezane bodisi z Ministrstvom za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ali z Ministrstvom za šolstvo in šport ali z Ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve. In ker je v citiranem pregledu tudi posebej poudarjeno, da bomo okrepili napredek na področju tehnologije in učinkovitosti predvsem, če bomo uredili nekatera vprašanja, povezana s šolskim sistemom in politike za spodbujanje inovacij, sem, kot rečeno, vzela v roke še en evropski dokument in to je resolucija Sveta Evropske unije o prenovljenem okviru za evropsko sodelovanje na področju mladine 2010/2011, od domačih dokumentov pa raziskavo Mladina 2010. In če združim vse te dokumente, potem v njih najdem dovolj dokazov za to, da bomo uspeli tudi v Sloveniji tudi v prihodnje, ne samo v prihodnjem letu, letošnjem in prihodnjem letu, ampak tudi do leta 2018 ali 2020 doseči cilje iz te resolucije Sveta Evropske unije na področju mladine in izobraževanja in usposabljanja, še zlasti, ker je treba spodbujati enak dostop mladih do visokokakovostnega izobraževanja in usposabljanja na vseh ravneh in nuditi priložnosti za vseživljenjsko učenje, ker znamo in zmoremo spodbujati in priznati neformalno učenje za mlade kot dopolnilo k formalnemu izobraževanju. Tu smo, recimo, sploh kot primer dobre prakse, omenjeni s programi usposabljanja mladih. Olajšati in podpirati prehod mladih med izobraževanjem in usposabljanjem ter trgom dela, zlasti pa smo dobri pri zgodnji opustitvi izobraževanja. Smo namreč prvi, ki dosegamo najboljše rezultate pri daljšem vključevanju v izobraževanje. Gre za populacijo, ki ostaja vsaj na ravni srednješolskega izobraževanja. To so stvari, ki me navdajajo z optimizmom zaradi tega, ker štejem znanje za osnovo vsega, ker je treba iz znanja izhajati, in to iz temeljnega znanja, zato da se lahko v nadaljevanju z dodatnim izobraževanjem in usposabljanjem prilagajamo zahtevam trga. In če bomo to razvijali, potem smo na najboljši poti. Pri tem pa moram reči, da bi bilo treba pogledati, kaj smo naredili. Leta 2008 smo dosegli najnižjo oziroma drugo najnižjo stopnjo BDP za izobraževanja – 5,22, leto poprej 5,19. Evropsko povprečje je 6,2. In da je treba iz BDP za izobraževanje na vseh ravneh odvajati več, je dejstvo. Jaz ne zanikam, da za terciarno izobraževanje dajemo premalo, ampak pogubno bi bilo in žagali bi si vejo, če bi pridobivali sredstva za terciarno izobraževanje tako, da bi zmanjševali obseg sredstev za predšolsko vzgojo, osnovno in sekundarno izobraževanje. To bi moral biti temeljni postulat zaradi tega, ker vemo, kaj pridobimo s tem, če investiramo v pravičnost, kakovost in učinkovitost izobraževanja v zgodnjih dobah. Mislim, da je to nacionalni konsenz, da tu ne bomo varčevali. Opozorila bi samo še na nekaj takih zelo drastičnih stvari. Brezplačni vrtec za drugega otroka smo uvedli v letu 2008, sredstva za to moramo v gospodarsko neugodnih razmerah zagotavljati. Malico brezplačno za vse srednješolce smo uvedli takrat. Mi smo s prerazporeditvijo sredstev pokrili še osnovnošolce in hkrati vsem zagotovili dvotretjinsko pokritje subvencije. In še bi lahko naštevala. Denimo, zame zelo pomembno, podaljšano bivanje smo znova zagotovili tudi za šesti razred osnovne šole, medtem ko ga je poprejšnja vlada spustila samo do petega razreda. In če kdo ne vidi v tem, da so to ukrepi, ki skušajo v težkih razmerah pravičneje sredstva razdeljevati, da so to izrazito solidarnostni in socialno naravnani ukrepi, potem ne vem kje. Tisto, kar se mi zdi pa spodbudno pomembno in perspektivno, pa je, da imamo, kot rečeno, znotraj štirih prioritet od šestih področjem, o katerih sem govorila, zagotovljene ukrepe. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Györek, pripravi naj se gospod Pojbič, nato Potrč.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ko prebiramo zastavljene prioritete Vlade, moram priznati, da so vse po vrsti lepo napisane in nujno potrebne. Žal pa se izvajajo prepozno, nedosledno, s tekočim sprejemanjem zakonodaje v Državnem zboru marsikdaj neusklajeno, nemalokrat brez nujno potrebnega predhodnega socialnega dialoga in ne nazadnje tudi brez širšega političnega konsenza. Dodatno pa Vlada, nekateri ministri poskrbijo za izdajanje takšnih uredb, ki škodljivo rušijo sistemskost, konsistentnost in učinkovitost že tako neustrezne, prepozne zakonodaje, kar povzroča disharmonijo med zastavljenimi prioritetami in dejansko implementacijo le-teh. In prav tukaj leži odgovornost Vlade, posameznih ministrov in koalicijskih strank ne nazadnje v ozadju. Odgovornost predsednika Vlade je, da v prvi vrsti preverja delo in odločitve nekaterih ministrov, ki zavirajo, celo rušijo izvajanje politike, ki ste si jo zastavili kot vlada oziroma kot vladajoča koalicija v celoti. Razumem, da sam predsednik Vlade tudi ne more imeti popolnega nadzora nad vsakim ministrom in njegovim eksperimentiranjem z nemalokrat nesmiselnimi in škodljivi uredbami in podzakonskimi akti. Kot pomurski poslanec naj povem; kaj nam pomaga kakšen zakon o razvojni podpori Pomurske regije, zakon o skladnem regionalnem razvoju itn., ko pa, če sem konkreten, pride kar čez noč minister Židan in posredno ministrica Radičeva na dan s spremenjeno uredbo o podpori obnovljivih virov energije, ki poruši ves, pred leti za Pomursko regijo dobro zastavljen razvojni program na tem področju in tudi zelo drage investicije. Konkretno gre za početje ministra Židana, ki s pritiskom na gospodarsko ministrico s pretvezo urejanja sistema prehranske verige, reševanja problema prehranske samooskrbe, poskrbi za škodljivo uredbo o proizvodnji bioplinske energije, v ozadju pa ščiti svojega bivšega delodajalca Panvito, monopolista na področju regijskega kmetijskega sektorja. Istočasno pa krši vse slovenske zaveze do Evropske unije na področju obnovljivih virov energije. Posledično nam grozijo zelo visoke kazni. Pomurski kmet pa pada v pravo agonijo in siromaštvo. Rezultat: polni bančni računi Panvite, mali ubogi pomurski kmet pa nima v žepu niti za špricar, da bi utapljal svojo žalost, cene hrane pa – v višave. Prašičerejci in govedorejci v Pomurski regiji bijejo plat zvona, Židan pa obljublja nebesa žal preveč naivnim pomurskim kmetovalcem. Istočasno pa s takšno uredbo krši ne nazadnje tudi kar nekaj členov ustave, o tem govorijo sami priznani pravniki. Ne nazadnje tudi nekaj o tem, kako so podtaknili takšnega ministra – in nekatera klientelistična ozadja. Zadeve so zelo resne. Kar nekaj imen, ki sem jih že omenil: Polanič – Panvita, Horvat – Aktiva, Simona Dimic itn. Gospa Dimičeva uredi najem državnih silosov večjih kapacitet za blagovne rezerve, namensko, za deset let da v najem, pogodba je bila, meni se zdi, leta 2009. Nekaj jih je že gospod Polanič imel prej v najemu. Kmalu zatem gospa Dimičeva zlobira Židana na mesto ministra. Bioplinarne tej navezi prekrižajo kar nekaj računov, povzročajo probleme, ker plačujejo kmetov več za surovino kot plačuje Polanič, hkrati pa kmetje odhajajo od njega, raje kmetujejo samostojno in po dolgoročnih pogodbah pridelujejo surovino za bioplin za boljšo ceno. V navezi se pojavlja avstrijski partner, ki je pripravljen odkupiti vse poljščine, ki jih lahko ta naveza zagotovi, hkrati pa velike shranjevalne površine, ki jih je preko Dimičeve prejel Polanič. Gre za državne silose, ki omogočajo špekuliranje s ceno. Ta naš dragi minister ima kar dve funkciji; eno, da ustavi razvoj bioplina in projektov obnovljivih virov energije in preko pretveze, da zagovarja samooskrbo, da ureja sistem prehranske verige, še nadalje omogoča monopolistu monopolizem in bogatenje. V primeru podrtja trga s cenami lahko minister, to so njegove pristojnosti, odkupi vse blagovne rezerve. Bivši minister Lahovnik je vedel za te namene, je nasprotoval temu poslu, je takoj spregledal, kaj je v ozadju. Mislim, da je zadeva že kar zrela za kašno preiskovalno komisijo, da ne rečem še za kakšno drugo komisijo. In kaj pravi ta sestavek teh prioritet v povezavi s tem, kar sem rekel? Točka 1.6 Investicije v energetsko učinkovitost. Dovolite mi, da citiram: "Financirali se bodo različni ukrepi za podporo vlagateljem v javni in zasebni sektor, pa tudi gospodinjstvom za povečanje energetske učinkovitosti in spodbujanje izvajanja decentraliziranih obnovljivih virov energije. Omogočeno bo tudi vlaganje zasebnih partnerjev v javne objekte. Torej, med drugim solarne, bioplinske, vetrne elektrarne in s tem povezani objekti. Javni razpisi za projekte, povezanimi z obnovljivimi viri energije, bodo usmerjeni v soproizvodnjo, objekte, ki uporabljajo trajnostno biomaso – ogrevanja in elektrika –, in izgradnjo objektov za daljinsko ogrevanje." No, zdaj mi povejte, kdo naj potem vzame to pisanje resno! Lepo zveni. Prej bi rekel, da je to kakšna seminarska naloga kakšnega študenta na FDV-ju ali kaj podobnega. Ko prebiram prioritete naprej – iščem in iščem, pa ne najdem. Prihajam iz regije, kjer je celo območje brez vodovoda, kjer je celo območje brez širokopasovnega omrežja, kjer o tem govorimo že 15 let. Pozivamo vse institucije, tudi v Državnem zboru je bilo o tem govora, zdaj, odkar sem jaz poslanec, ljudje pišejo peticije. Med prioritetami – niti omenjeno! Zdaj mi vi povejte ,ali je to zdaj neko resno pisanje ali je pa to zdaj, kot vidim tudi po obisku v dvorani, sploh resna zadeva, da o tem šest ur, skoraj sedem ur razpravljamo? Če je to bilo pisano z resnim namenom, potem vi povejte, kakšna korist bo od vsega tega skupaj! Da ne bom razlagal še dalje, ker ministrov ni, ker sem jim hotel osebno povedati, tudi Žarniću v povezavi z Židanom. Ko gre, kot prioriteta med drugim, za zaščito kmetijskih zemljišč, trajnostno kmetovanje, najboljša kmetijska zemljišča, moram zopet povedati, ker prihajam iz okolja, kjer sami najbolj vemo, kaj se dogaja v našem lokalnem okolju. Ministrstvo za okolje in prostor sploh nima nadzora, kaj se dogaja. Pozidavajo se kmetijska zemljišča v neposredni bližini Murske Sobote, kljub temu da je to bilo že ilegalno, protizakonito, brez dovoljenj, brez odločb, pa je bilo to objavljeno v medijih pred leti, pa so protestirali krajani, sosedje, kmetovalci. Ampak, ker gre zopet za enega od velikih bogatašev, podjetnikov, med drugim tudi predsednika obrtne zbornice, ki sedaj punta svoje člane, da naj štrajkajo, poziva na državljansko nepokorščino, da naj ne plačujejo prispevkov, a sam je potegnil stotine milijonov nepovratnih sredstev iz te države. Pa povejte mi, kaj dela to okoljsko ministrstvo, inšpekcije v Murski Soboti, pa še marsikje, da ne gredo na lice mesta in ustavijo takšno početje? V tej državi lahko podjetnik, ki ima denar, pozida prvovrstno kmetijsko zemljišče za svoj parkirni prostor ali za širjenje svoje proizvodnje! Brez dovoljenja! Če pa to naredi kmet, da razširi svoj hlev za eno kravico, pa bo takoj v kazenskem postopku in prisilnem rušenju ali pa v prisili pridobivanja ne vem kakšnih in kakšnih dovoljenj. Se pravi, takšnih nepravilnosti, ki se dogajajo tukaj, vsaj kar jaz vem iz mojega okolja, pa vsak poslanec, ki prihaja iz svojega okolja, bi to tudi lahko povedal, morda noče, ne upa ali se mu ne zdi vredno, ampak takrat bi v tej državi lahko spregledali, da tukaj reda ni. Tudi te prioritete ga ne bodo prinesle. Toliko. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič. Pripravi naj se gospod Potrč, nato Andreja Rihter.
Spoštovani gospod podpredsednik. Danes je bilo kar nekaj rečeno s strani kolegic in kolegov poslancev iz koalicijskih vrst, da tisti, ki dela oziroma ne dela ničesar, da naj bi vrnil svoje prihodke, ki jih je dobil iz naslova svojega dela v Državnem zboru oziroma Vladi. Jaz pa mislim, da nič ne pomaga delati, če nisi ničesar naredil. Še bistveno večji problem je pa, da veliko delaš, pa rezultati, ne samo da ne dosežejo pričakovanih rezultatov, ampak so slabi. In to je tisto, kar se meni zdi zelo narobe. Za tiste, ki po beseda nekaterih poslancev veliko delajo in niso naredili nič ali pa še slabše od tistega, če ne bi naredili nič, bi bilo pa res prav, da svoje plače vrnejo. Danes je bilo veliko govora o tem, da je prejšnja vlada Janeza Janše kriva za sedanjo situacijo v tej državi. S tem se vseskozi napada opozicijo in koalicija trdi, da je opozicija kriva za to stanje v tej državi. Drage kolegice in kolegi, meni se zdi zelo pomembno, da se razumemo, ta vlada, ta koalicija je sprejemala zakonodaja.,Vso zakonodajo, ki jo je ocenila opozicija in Slovenska demokratska stranka kot dobro, jo je v Državnem zboru podprla. Če pa je ta vlada sprejemala odločitve in zakonodajo, ki je bila zelo slaba in s tem povzročila to stanje, ki sedaj velja v naši državi, pa ni kriva niti opozicija, niti noben referendum, temveč koalicija in njena nesposobna vlada. To je ključni problem in prosim vas, da se nehate izgovarjati na račun vlade Janeza Janše in na račun opozicije. Ko je Janševa vlada prevzela vodenje te države, je bilo 91 tisoč brezposelnih, ko je predala vodenje vlade Pahorju, jih je bilo med 55 in 59 tisoč. In poglejte, v dveh letih in pol smo prišli samo na področju brezposelnosti z 59 tisoč na 120 tisoč. Ali je za to kriva vlada Janeza Janše? Ali je za to kriva opozicija ali je za to krivo nesposobno vladanje in nesposobna ekipa na tisti strani, ki sedaj vodi to državo, ko prinaša izjemno nekvalitetne in slabe zakone v Državni zbor in sprejema to slabo zakonodajo? Zdaj se bom vrnil nazaj na brezposelnost. Želim povedati to, da ključni problemi, ki jih jaz vidim, ki so v tej državi v tem trenutku in ki jim Vlada v svojem mandatu doslej ni našla ustreznega odgovora, so naslednji. Prvič, brezposelnost. ni se znala soočiti s skokovitim naraščanjem brezposelnosti, to je prvi problem. Drugič. Eden izmed ključnih problemov je, da so velike ribe v tej državi pojedle majhne ribe in da so te velike ribe izropale državne banke. In temu lahko pritrdim z naslednjimi podatki. Bom pa potem razložil, kaj to pomeni, da boste vsi razumeli. Bom citiral. "Stvar je prišla do vrelišča," je ocenil predsednik zbornice Štefan Pavljinek in dodal, da je poslovno okolje v Sloveniji neznosno. V zadnjih dveh letih je okoli 11 tisoč obrtnikov zaprlo svoje obrate. Na zavod za zaposlovanje je odšlo okoli 36 tisoč delavcev. Leta 2009 je vrata zaprlo 4 tisoč 500 obrtnikov, lani 6 tisoč 471. Dragi moji, to pa so alarmantni podatki! Ko ti obrtniki malce dvignejo glas in govorijo, da se bodo odločil za državljansko nepokorščino, jim Vlada začne groziti. Torej, kaj to pomeni – Vlada izbere rešitev enako, kot če bi kmet udarjal po kravi, ki mu daje mleko. Vlada se je odločila, da bo udarjala, namesto da bi stopila nasproti podjetnikom in obrtnikom, ki so v izjemno kritični situaciji. Začela jim je groziti. Se pravi, torej udarjaj po tistemu, ki ti daje. Od koga živi Vlada, Državni zbor in vsi tisti, ki delamo tukaj? Od koga?! Od obrtnikov, podjetnikov in tistih, ki v tej državi ustvarjajo! Zagotovo ne od nobenega politika. Dolžnost in naloga vsakega politika v tem parlamentu in v tej vladi je, da dela v interesov obrtnikov, podjetnikov in tistim ustvarja ustrezne pogoje in okolja, da bodo lahko normalno funkcionirali. To mora biti naloga vsake vlade in tudi tega parlamenta. Jaz se tega zavedam in Slovenska demokratska stranka tudi. Zato je vložila ogromno zakonskih predlogov, da bi to situacijo, ki je izjemno slaba in kritična, peljala v popolnoma drugo smer, kot ste jo vi zapeljali. Naslednja stvar, ki je izjemno problematična in kritična, je še vedno prevelika javna poraba. Zaposlilo se je preveliko število novih delavcev v javni upravi. To je nesprejemljivo. Prav tako v tej javni upravi se pojavljajo nove agencije in tako naprej. Vse to bistveno podraži delovanje javnega sektorja, ker so nove zaposlitve, nove plače in tako naprej - in to sploh ni smešno, gospa Majda Potrata, moram vam povedati. Lepo prosim, da se ne smejite tako cinično. Ker če ste državo že zapeljali popolnoma na dno oceana, bi vsaj od vas pričakoval, da se normalno obnašate in poslušate, tako kot sem vas jaz. Jaz se vam nisem smejal, ko ste govorili. In vas lepo prosim, da tega ne delate. Naslednja ključna stvar, ki jo jaz vidim, je nedelovanje pravosodnega sistema. Poglejte, kaj se je zgodilo. Ugotovili smo že na začetku tega mandata, da imamo cel kup velikanskih lopovov, tajkunov, ki so pokradli vse, kar je mogoče v tej državi pokrasti. In to so tiste velike ribe, o katerih sem prej govoril. In te velike ribe so pojedle majhne podjetnike in obrtnike, da jih deset in več tisoč moralo dati podjetje dol. Ti so krivi in so izropali slovenske banke. Sedaj pa ni denarja. Kreditni krč. Nimajo denarja, da bi lahko financirali normalno delovanje slovenskega gospodarstva. In zato smo v tej situaciji, kakršni smo. Zato imamo takšno brezposelnost, kot jo imamo. Če bi tukaj pravosodni sistem deloval, bi bila zadeva popolnoma drugačna, če bi nekdo izmed teh velikanskih lopovov bil že zaprt. Poglejmo SCT, Pivovarno Laško, Vegrad, Cestno podjetje Maribor in tako naprej. Ali najdete koga izmed tistih, ki so zasedali ključne položaje, da je bil član SDS? Samo enega iz teh podjetij mi povejte, da je član SDS! Nobeden! [[oglašanje iz dvorane]] Prosim lepo, ničesar ni dokazanega. Še to, pa tudi če bi bil Lovšin, oprostite, in če je delal v nasprotju s to zakonodajo in pomagal k soustvarjanju te situacije, mora ravno tako odgovarjati kot vsi ostali, ti veliki lopovi, o katerih sem govoril. Gospod podpredsednik, nonstop me prekinjajo in se obnašajo kot mali otroci v parlamentu. Vsaj od gospoda bi pričakoval malo več, ker je sicer ugledni človek, ampak danes s tem obnašanjem ni pokazal, da je to, kar bi moral biti, poslanec v Državnem zboru.
Gospod Pojbič, tudi vi ne sprožajte neposredne razprave.
O. K., gospod podpredsednik. Če bi pravna država delovala, bi marsikdo izmed teh velikih lopovov, o katerih sem govoril, bil danes že za zapahi. In kaj bi bilo ključno? Država, se pravi pravosodje, bi moralo pripraviti ustrezno zakonodajo, da bi te ljudi pravočasno zgrabili, jih dali za rešetke, jim odvzeli kompletno premoženje, poleg tega jim pa preprečili, da bi lahko v naslednjih desetih letih kdaj odprli spet svoje podjetje. To bi bile primerne sankcije, kako bi postavili neko raven na tem področju, s pogoji za to, da bi se zmanjšale te velike svinjarije, ki so se v tej naši državi dogajale. Prepričan sem, ko je gospod Borut Pahor danes povedal, je povedal naslednje: "Slovenija je na poti okrevanja." Vam pa bom prebral danes članek v Večeru, citiram: "Svet Banke Slovenije se je seznanil s trenutno gospodarskim in finančnim gibanjem in ugotovil, da je rast v zadnjem lanskem četrtletju in v lanskem letu 1,2 %, toliko kot so v Banki Sloveniji tudi napovedovali, razmeroma visoka. Glavna dejavnika rasti sta bili tuje povpraševanje in obnavljanje zalog. Gibanje na trgu dela ostaja neugodno. V decembru in januarju se je močno povečalo število brezposelnih, število delovno aktivnih se v pomembnejših panogah še naprej krči. Analize kažejo slabe napovedi za naslednje mesece. Če je to potem okrevanje slovenske države, potem jaz mislim, da gospod Pahor ne živi v Sloveniji, ne živi tukaj z nami, temveč mislim, da je tem nekje blizu vesolja. On trdi to – v današnjem članku piše – in Banka Slovenija ocenjuje popolnoma drugačne stvari, kot poskuša on danes tukaj zavajati slovensko javnost. Jaz sem prepričan, da slovenske javnosti in ljudi ne bo več mogoče zavajati in z določenimi aferami preprečiti, da bi se ljudje odločili pravilno. Mislim, da imajo ljudje tega "poln kufer". V zadnjem času imamo spet orožarsko afero, se pravi, spet je treba malo pred volitvami prinesti neke stvari, ki bi onemogočale, da bi se ljudje ukvarjali samo z [[...]]– da ne bom rekel s čim – namesto, da bi se Vlada in vsi tisti, ki so odgovorni, ukvarjali s tistim, kar je ključno, in to je ustvarjati ustrezne pogoje za to, da bodo ljudje živeli lepše in boljše in da bodo plače primerne, da bodo ljudje imeli zaposlitev, da bodo upokojenci lahko dobili primerno pokojnino in da bodo tisti ljudje, ki danes zelo težko živijo, lahko živeli normalno. Ampak, ta vlada dela vse drugo, samo tega ne. Njihov ključni cilj je, kako zadostiti mrežam in tistim, ki jim gre v tej naši družbi najboljše in najlepše. To je tisto, kar je daleč od tega, kar si Slovenke in Slovenci želijo in za kar so glasovali. Jaz mislim, da nikoli več ne bodo ponovili te napake.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč, pripravi naj se gospa Rihter.
Hvala lepa. Jaz sicer načelno nisem posebej zadovoljen, kadar se na vsaki seji Državnega zbora v 10, 15 primerih, predvsem s strani opozicije, zahteva razprava o odgovoru ustreznega ministra in se je treba o tem odločati, poslušati še enkrat naslednji dan popolnoma enake trditve, ne bom rekel argumente, ker največkrat jih ni, ki jih dajejo posamezni opozicijski poslanci in potem o tem glasujemo. Tokrat moram reči, da mi ni žal, da smo se odločili, da o predlogu, ki ga je dal DeSUS, ne glede na to, da ga danes v glavnem ni tukaj, razpravljamo in povemo svoja mnenja. Povedal bom svoje poglede zakaj. Prvič, ker smo dali priložnost predsedniku Vlade in ministrom, predvsem predsedniku Vlade, da je povedal, da ta vlada ima koncept, da je ta vlada nekaj doslej naredila, da je predstavil pet aktualnih skupin vprašanj, ki se jih namerava lotiti ali se jih je že lotila v naslednjem obdobju, in da je dal tudi priložnost pozvati vse, da pri tem sodelujemo. Vesel sem, ker se je po mojem pokazalo, da na eni strani imamo kolegice in kolege v opoziciji, ki si iskreno želijo sodelovanja in na drugi strani kolegice in kolege, ki po moji oceni, takšnega sodelovanja ne želijo. Ker, če mi nekdo istočasno trdi, kako ne more z mano sodelovati, ker mu ne dajem te priložnosti, hkrati pa ve o dosedanjem delu povedati izključno in samo slabo in najslabše, če uporablja statistične podatke, ki to kažejo, ni pa sposoben povedati tudi tistega, kar kaže drugače, če ne prizna, da mnogo predlogov, ki jih daje, ne daje zato, da bi bili sprejeti, ampak da bi se naslednjič lahko povedalo, da so bili predloženi in dokazovalo, kako jih ta grda koalicija ni bila pripravljena sprejeti, ker bi se cedila mleko in med, če bi njihovi predlogi bili sprejeti, če hkrati trdi, da poskuša koalicija politizirati vprašanja pa tudi takšne razprave, kot je danes, ne more opraviti, ne da bi politizirala o nekaterih vprašanjih, glede katerih program sanacije slovenske družbe res ni odvisen. In še mnogo takšnih razlogov je, zaradi katerih sem vesel, da smo to razpravo omogočili. Zelo zanimivo in poučno mi je bilo vprašanje gospoda ministra, ali boste podprli ko bo, zdaj je razprava o referendumu o malem delu in kasneje, jaz upam, da ne, ampak lahko tudi da, razpravo o pokojninski reformi. Ali boste še takrat naprej trdili, da niste na strani tistih, ki menite, da je prav, da se o teh vprašanjih odloča z referendumom, čeprav so takšna, da pomenijo biti ali ne biti reševanja gospodarske situacije Slovenije v naslednjem obdobju? Prav zanima me takrat vaše stališče. Moram reči, da tako, kot vi neprijazno gledate na to, da smo se mi zavzeli, da se ti zakoni pač sprejmejo in poskušajo uveljavit v praksi, bom tudi jaz nehal verjeti v vašo iskrenost. Jaz sem bil v prejšnjem mandatu kot vodja poslanske skupine zadolžen, delno zadolžen, ker vsega tudi nisem sprejel, za koordinacijo v okviru tako imenovanega partnerstva. Moram vam povedati, da je bilo to partnerstvo s strani Socialnih demokratov deloma uspešno, vendar predvsem iz dveh razlogov. Ker smo se odločili, da sodelujemo z največjo benevolenco, tudi z zadovoljstvom, kadar je med desetimi problemi, zdaj poenostavljam, ki smo jih sprožili, pol problemov bilo rešenih, ker smo rekli, boljše nekaj kot nič. Govoriti o tem, kako ste bili v Slovenski demokratski stranki odprti za razgovore in da ste upoštevali vsa stališča, je pa tako daleč od resnice, kot je daleč od resnice to, da noben predlog v sedanjem delu Državnega zbora z vaše strani ni bil sprejet. Bomo videli kakšna bo vaša pripravljenost zdaj, ko vam bodo ponujeni teksti oziroma rešitve, ki so danes na mizi. Jaz upam, da bo večja in da boste dali v pripravljenost za neposredne dogovore tiste, ki ne mislijo, da vse vedo. Takšni so med vami, žal, ki mislijo, da bi vse rešili samo oni pa noben drug, ki so edini pripravljeni zahtevati rešitve, takšne, kakršne mislijo sami, ne pa iskati nekaj, kar bi bilo dobro za vse. In še nekaj bom na koncu rekel. Zanima me, kaj boste rekli, ko bo stekla razprava o problemih referenduma sploh. Ali boste še vedno vztrajali naj se sprejme takšen zakon, ki bo vsakršno delo Vlade onemogočil? Vsakršno. Ker, če nekdo iz vaše strani zahteva, naj se sprejmejo spremembe referendumske zakonodaje, da se bo zakon, ki ga je Državni zbor sprejel, uveljavil v idealnem primeru v šestih mesecih, v skrajnem primeru pa v enem letu, tisti me bo silno težko prepričal, da si želi učinkovito in operativno Vlado, ki bo odločitve, ki jih je sprejela, tudi v praksi lahko izvedla. Mislim, da smo danes pokazali, kaj kdo o nas glede reševanja problemov misli, in upam, da je tudi tokrat bila naša seja spremljana in da bodo o tem ustvarjeni ustrezni občutki in mnenja. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Rihter. Pripravi naj se gospod Kek, nato gospod Levanič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Res vidim oziroma ugotavljam tako, kot je moj predhodnik, da so kolegi Slovenske demokratske stranke resnično eksperti, vsak posameznik za vse. To bi lahko bilo razveseljujoče ali pa tudi ne, saj je tako spreminjanje iz prostora, bom rekla, hlevskega življenja do obrtniške delavnice, cestnega življenja, do medijev in tako daleč, kar verjetno napor, ki ga je treba vložiti, da poznaš vse te podrobnosti. Sama se bom osredotočila samo na eno temo. Spoštovani podpredsednik, omenili ste že področje zdravja, bi povedala ali skušala razložiti svoje misli, zakaj se mi zdi, da je ta vlada naredila zelo veliko in zakaj gre postopoma, z razmislekom in tehtno razlago v zdravstveno reformo. Namreč staranje prebivalstva, s katerim se danes soočamo v vseh razvitih družbah, je posebej zaskrbljujoč tudi v Sloveniji, mogoče je včasih celo močnejši zasledek staranja le-tega. Breme financiranja zdravstvenega varstva – in v njegovem okviru vedno govorimo tudi o financiranju socialnega varstva – postaja vedno težje, trend pa se nadaljuje tudi v nekaj desetletjih že pred nami in tako se bo tudi nadaljevalo. Mnoge izmed že razvitih držav so pokazale in so naredile določene korake v zadnjih šestih letih, kar naša država ni naredila in kar je treba storiti takoj in zdaj. Obljube, na žalost, predhodne vlade so bile, da se bo na tem področju nekaj naredilo, vendar hopla, prišle so volitve, storjenega ni bilo dosti in ostali smo tam, kjer smo, pri sistemu zdravstva in sociale na istem nivoju. Ampak med tem časom je število starejših od 65 let, ki so glavna skupina povpraševalcev in koristnikov nenazadnje zdravstvene in pa dolgotrajne zdravstvene oskrbe, ena ključnih skupin koristnikov storitev. V 15 letih se je to povečalo kar za 50 %, in sicer, če govorimo o številkah, iz 220 tisoč na 340 tisoč. To se pravi, stroški zdravstvenega sistema, ki v Sloveniji pokrivajo tudi del storitev te dolgotrajne oskrbe, so se v tem obdobju prav tako dramatično povečali. In zaradi omenjenih prilivov v javne blagajne, je zato opazen velik pritisk oziroma tudi potreba po zmanjšanju pravic. Če govorim še tudi naprej in ugotavljam po statistiki, kaj se bo zgodilo v prihodnje. V letu 2020 bo že kar 140 tisoč ljudi starejših od 65 let, kar je dvakrat toliko, kolikor jih je bilo v letu 2000. Ali da bo to število v letu 2030 preseglo 500 tisoč in pri tem zelo zaskrbljujoče, ponovno za zdravstveno in socialno reformo, da se število ljudi nad 80 let, ki najbolj potrebujejo to oskrbo in tudi nego, giblje najhitreje in najštevilčnejše. Zato je povečanje kapacitet za uspešno zagotavljanje potrebnih storiti najbolj odvisno od zakonodaje in od Vlade, ki se tega problema zaveda, in od nas poslancev, ki bomo nenazadnje to zakonodajo tudi sprejemali. Bili smo ravnokar priča, v decembru in januarju, da je minister za zdravje – in z njim nenazadnje tudi Vlada – ponovno poslal v javno obravnavano teze o reorganizaciji zdravstvenega sistema pod naslovom Nadgradnja zdravstvenega sistema. In zaradi tega, kar tudi vemo, da imamo v Državnem zboru že zakon v prvem branju, vendar, da ne bi prišlo do enakega nerazumevanja, kakor ga imamo pri socialni reformi, gre tukaj Vlada resnično počasi in želi z javno razpravo nenazadnje povprašati široko javnost pa tudi politiko, koliko je s predlogi prišla skupaj. Predlogi zdravstvene reforme, povečanje dostopnosti prebivalstva do zdravstvenih storitev v finančnem, organizacijskem, alokacijskem in kakovostnem pomenu, namreč zagotovitev dostopnosti, varnosti in kakovosti zdravstvenih storitev na eni in vzdržnosti javnih financ na drugi strani. Treba je le vedeti, da reforma brez določene podpore javnih financ, ne gre in da seveda, ker smo nenazadnje Socialni demokrati smo tudi na oblasti, vemo, da so pravice, ki so zatečene, pravice, ki tudi ostajajo v prihodnje. Zato je pomembno dejstvo, da je graditi in spodbuditi osveščenost prebivalcev v upravljanju lastnega zdravja in zato je tudi finančna vzdržnost pri tem zelo zelo pomembna, ko govorimo o razvoju ustrezne mreže izvajalcev storitev na vseh ravneh, ne pa samo v upravljavski politiki zdravstvenih zavodov. Menim in sem prepričana v to, s predsednikom Vlade in njegovo ekipo, da je bila ambicija Vlade zelo velika. In ta vlada je obljube dala in te obljube tudi drži, ki so nevšečne, posebej sedaj, ko govorite vsi že o drugoletnem času, ko pridejo nenazadnje na vrsto tudi volitve. Zato je razprava, ki jo sedaj ravnokar imamo, o zdravstveni reformi toliko bolj pomembna, ker se tiče vseh nas in je to tudi nenazadnje tudi naša prihodnost. Teze, ki so sedaj v razpravi – z njimi ima lahko opravka vsak državljan. Na nas poslancih je, da potegnemo v razpravo čim večji krog naših ljudi, naših volivcev in da se z njimi tudi pogovorimo in vidimo, koliko so vzdržni, koliko so sprejemljivi. Moramo vedeti, da v teh predlogih, v teh tezah imamo tako pozitivno kot negativno plat rešitev, ko gledamo seveda iz globalnega vidika. Tako lahko v določeni meri skrčimo košarico pravic zavarovancev za nepotrebne in zastarele storitve, kar bo na drugi strani pomenilo pozitivno spremembo na javnih financah ali pa prineslo dostopnost potrebnih storitev. Lahko ukinemo dopolnilno zdravstveno zavarovanje in s tem razbremenimo večino prebivalcev Slovenije, vendar to pomeni na drugi strani za določene [[nerazumljivo]] prebivalce večje obremenitve in manjše dobičke ter sredstva za nepotrebne administracije ali administratiranje zavarovalnic. Reorganiziramo lahko kateregakoli od zavodov na področju zdravstva, ampak posamezni zavodi se s tem mrežijo. To pa pomeni, da storitve mogoče ne bodo vse povsod tam, kjer so bile tudi danes, na sekundarni, primerni ravni. Vendar na drugi strani nas ministrstvo prepričuje, da bo kakovost teh storitev izrazito boljša. Še bi lahko naštevala pozitivne in negativne stvari izhodišč, ki so nam tudi dane v razpravo. Zato je nenazadnje tudi tukaj dvorezni meč, o katerem bo odločala politika in tudi mi poslanci. In zaradi tega je toliko večja odgovornost ministrstva za zdravje in Vlade, da ob tej razpravi odloča in posluša tistega uporabnika, kateremu je nenazadnje reforma tudi namenjena. In zaradi tega sem prepričana, spoštovani kolegi, posebej tukaj nasproti, da boste znali presojati in se odločati pravilo za vse, ne pa samo za naslednjeletne volitve, ki prihajajo pred nas. Zaradi tega tudi menim, da je ta vlada zelo odgovorna do svojega dejanja in do svojih predlogov in ne gleda seveda samo na štiriletno obdobje volitev in volilne kampanje. Zdravstvena reforma in socialna reforma pa je zaradi podatkov, ki sem jih samo mimogrede omenila, o povečanem letu nenazadnje naraščajočega prebivalstva toliko toliko bolj pomembna, kajti v nasprotnem bomo Slovenci ostali verjetno, vsi, brez praznih blagajn tako za socialo kakor tudi za zdravje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Levanič, pripravi naj se gospod Grill in nato gospod Frangež.
Hvala lepa za besedo. Dve leti in nekaj mandata je za nami. Dve leti, za kateri lahko iskreno ugotovimo, da sta bili v bistvu najtežji v zgodovini Slovenije. Kljub temu, da so na dnevnem redu res težka vprašanja in velikokrat nepriljubljene poteze, ki jih nekdo pač mora sprejemati, smo dokazali, da trditve opozicije že od začetka mandata, kot so: znašli se bomo na poti Grčije, Slovenija bo pa bankrotirala in tako naprej, ne držijo. Ravno nasprotno, v prvem letu mandata je bilo veliko sredstev iz proračuna namenjenih socialnem transferjem, ravno zato, da situacija, v kateri smo se znašli, ne bi bila še slabša, da brezposelnih ne bi bilo še več. Deloma smo uspeli, vmes mogoče naredili tudi nekaj napak, ampak vedno sledili cilju, da čim bolje preživimo krizo, ki je tudi zaradi nepripravljenosti Slovenije nanjo pustila velike posledice. Jaz bi rad, da v tem parlamentu večkrat pridemo h konkretnim številkam, argumentom in na podlagi tega potem presojamo, kaj je bilo narejeno in kaj je bilo narejeno dobro ali slabo. Jaz se bom osredotočil na konkretne ukrepe, ki so bili narejeni in za prioritete naprej. Protikrizna ukrepa, delno subvencioniranje polnega delovnega časa za 80 tisoč delavcev in delno povračilo nadomestila plače zaposlenim na začasnem čakanju na delo za skupaj 25 tisoč delavcev, sta ohranila približno 25 tisoč delovnih mest. Konkreten ukrep. V programe aktivne politike zaposlovanja je bilo v letu 2010 vključenih 80 tisoč brezposelnih oseb, kar je 50 % več kot leta 2009. V lanskem letu se je zaposlilo 57 tisoč brezposelnih oseb, kar je približno 18 % več oseb kot leta 2009, število prostih delovnih mest pa se je v primerjavi z letom 2009 povišalo za 8,2 %, in sicer na 175 tisoč. V okviru sistemov socialnih pomoči, Zakona o socialnem varstvu, Zakon o socialno-varstvenih prejemkih, Zakon o posebnem dodatku za socialno ogrožene, je bilo v obdobju od leta 2008 do leta 2011 posameznikom ali družinam z najnižjimi dohodki ali brez dohodkov namenjenih dodatnih 230 milijonov evrov. Na področju trga dela in zaposlovanja bo zaposlenim brezposelnim dijakom in študentom ter podjetjem v istem obdobju namenjenih dodatnih 760 milijonov evrov. Sredstva za družine, konkretno Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, so se v obdobju od leta 2008 do 2011 povečala za dodatnih 250 milijonov evrov. V začetku leta 2010 je bil kljub krizi, to bi lahko naredili sicer že prej, sprejet nov zakon o minimalni plači, ki je bistveno zvišal minimalno plačo, in sicer na 734 evrov bruto oziroma 562 evrov neto. Sprejet je bil tudi Zakon o urejanju trga dela, ki povečuje zaščito in pravico oseb, ki so izgubile zaposlitev, s poudarkom na mladih. To so konkretne zadeve. In, da nadaljujem. V juliju 2010 sprejeta Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakon o socialno varstvenih prejemkih zvišujeta raven socialnih prejemkov in omogočata njihovo pravičnejšo porazdelitev, preprečujeta zlorabe in anomalije ter poenostavljata celoten sistem socialnih pomoči, hkrati – in to je bistveno – pa se dviguje cenzus za pridobitev državne štipendije iz 400 evrov na 613 evrov neto na družinskega člana, kar pomeni še dodatno povečanje števila štipendij. To so koraki, ki so bili narejeni v času največje finančne in gospodarske krize. Tega v času gospodarske rasti, debelih krav, ni bilo. Drugi del mandata je bil večinoma namenjen financiranju gospodarskih projektov. Več denarja je bilo danega za investicije in razvoj. Vse v smislu neke pomoči zdravemu jedru slovenskega gospodarstva, ki je lahko v svetu konkurenčno in lahko na dolgi rok zagotovi tudi nova delovna mesta. Delovna mesta so danes največja prioriteta. Tega se zavedamo vsi. To bo največji izziv tudi v času, ko gospodarstvo raste, ko bruto domač proizvod beleži pozitivo, ko Slovenija počasi, ampak resno okreva. Pa ne samo iz tega vidika, v času te vlade, ki iskreno, ni imela nič z menedžerskimi odkupi, ki je ugotovila, da se socialni prispevki delavkam in delavcem niso plačevali že v prejšnjem mandatu, torej v času največje gospodarske rasti in še bi lahko naštevali, v času te vlade prihaja do konkretnih rešitev. In to so tudi prioritete: na področju preprečevanja dela na črno, kjer bo sosedska pomoč, to naj še enkrat povem, izvzeta, zakon je pripravljen; na področju odprav plačilne nediscipline, ki vemo, da predstavlja največji problem v naši podjetniški kulturi, zakon je v pripravi ter odvzem premoženja, če se ugotovi, da je bilo le-to nelegalno pridobljeno. To so rešitve, ki tarejo našo državo že leta in do sedaj, žal, nihče ni imel ali ne volje ali ne poguma, da bi te zadeve uredil. To so konkretni ukrepi, ki gredo tudi v smer rešitev, ki jih je predstavila Obrtno-podjetniška zbornica. Tako, da govoriti, da se nič ne dela v tem segmentu oziroma na poti reševanja malih in srednjih podjetij, enostavno ne drži. V času te vlade se bodo ta področja uredila. Še več. S sprejemom zakona o socialnem podjetništvu bo v poslovni svet prišla tudi ideja o tem, da je del podjetništva lahko neprofiten, da lahko zaposli veliko število ljudi in da je lahko trgovina tudi pravična trgovina. Pomembno je dejstvo, da se problemi končno rešujejo. Včasih prepočasi, ampak nič več se v Sloveniji zgolj ne pogovarjamo, kaj so problemi, kje so problemi, ampak vemo zanje in jih s konkretnimi zakoni tudi rešujemo. Konkretno torej. Zakon o malem delu. Vsi govorite, potrebujemo sistemske spremembe. Sedaj imamo na mizi, čakamo na potrditev na referendumu. Bistveno za vse tri skupine, študente, brezposelne in upokojence je, da malo delo zanje predstavlja legalen dodatni vir zaslužka. Pri tem je zagotovljena socialna varnost, ker zraven dodatnega zaslužka vse tri skupine ohranjajo pravice, ki izhajajo iz njihovega statusa. Študentje pridobijo pokojninsko, invalidsko in zdravstveno zavarovanje, šteje se jim delovna doba. Tega danes pri študentskem delu nimajo. Brezposelni z zaslužkom do 200 evrov na mesec ohranijo dodatek za brezposelnost, upokojenci obdržijo enake pokojnine. Vse, kar imajo od tega zakona, je, kot že rečeno, dodatni vir zaslužka in neposreden stik z delodajalci, kar lahko rezultirat samo v redno obliko dela. Zakon o štipendiranju. V letu 2009 dopolnjen, v letu 2010 je že dal 10 tisoč novih štipendij, v sklepni pripravi pa je nov zakon o štipendiranju, ki bo število štipendij še povečal in omogočil hkratno prejemanje več različnih vrst štipendije. Sprememba zakona o delovnih razmerjih se odpira, pogajanja bodo stekla na Ekonomsko-socialnem svetu. V Državnem zboru je tudi zakon o zaposlovanju tujcev, ki rešuje neživljenjsko ravnanje s tujimi delavci. Namenili smo 300 tisoč evrov za delavce, ki niso prejeli plače in ki nimajo danes nobenih pravic. Tega ni reševal nihče do sedaj. V sprejemanju je tudi mednarodna pogodba z Bosno in Hercegovino, ki bo to področje končno uredila. Kdo se je lotil reševanja teh problemov? Ta vlada. Mnogo jih je. 15 let so se problemi pometali pod preprogo. Danes pa tisti, ki so imeli že priložnost, da rešijo te probleme, ponujajo nasvete, kako jih bi rešili. Zakaj niste vsaj nekaterih reševali takrat, ko ste imeli za to priložnost? Nobenega problema v tej Sloveniji niste rešili. Naprej. Nov zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, sprejet konec leta 2010, pri čemer je treba povedati, da ta zakon nujno potrebujemo vsi, tukaj se vsi strinjamo. S populizmi bomo na tak ali na drugačen način oziroma boste nastopali proti sprejemu tega zakona. Dejstvo je, da nikomur od nas ni v interesu nalašč podaljševati delovno dobo. Če želimo ohraniti, prvič, varno starost vseh generacij, omogočiti mladim, da bodo enkrat sploh imeli pokojnine in upokojencem, da jim pokojnine ne bodo več padale, potem moramo uveljaviti pokojninsko reformo. V njej je tudi pomemben člen, ki spodbuja zaposlovanje mladih, saj delodajalcem sofinancira plačevanje prispevkov, če zaposlijo mladega človeka. Izzivi, ki čakajo mlade ljudi v Sloveniji, so še stanovanja in zaposlovanje. Mnogo je bilo na tem področju še narejenega, Vladi smo pa poslali tudi paket ukrepov, prioritet, ki bi tem področjem namenile še večjo pozornost in da bi prišli do konkretnih rezultatov. Da počasi zaključim. To, kar sem naštel v zelo kratkem, je samo nekaj od vsebine, to so konkretne vsebine, ki bi morale biti sprejete že nekaj časa nazaj. Ta vlada je na oblasti dve leti in tri mesece, rešujejo se problemi in to reševanje večinoma ni priljubljeno. Pri tem seveda opozicija ne pomaga niti milimeter. Vse sistemske spremembe v tem času, torej v tem kratkem obdobju, pač niso mogoče. Slovenija ni naredila domače naloge že v prejšnjem mandatu, zato imamo zraven soočenja s krizo včasih opravka tudi z zlobnim podtikanjem, kaj vse je narobe naredila ta vlada. Jaz verjamem, da se bo na dolgi rok pokazalo, da če Vlada ne bi sprejela nekaterih ukrepov, bi bila Slovenija v mnogo slabšem položaju, predvsem, če upoštevamo kondicijo, v kateri smo prevzeli ta mandat. In ključna misel, dejstvo je, da si vsi vedno želimo vedno več in vedno boljše rešitve. Vprašanje pa je, ali so jih največji kritiki te vlade sposobni uresničiti. Vse, kar je Slovenska demokratska stranka v tem mandatu naredila, je, da je predlagala ukrepe paketov, s katerimi bi Slovenijo še bolj zadolžili, najbolj pa očita tej vladi ravno preveliko zadolženost, pa naj si vsak misli, kar si hoče. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grill. Pripravi naj se gospod Frangež, nato gospa Župevc.
Hvala lepa. Gospod Levanič, to, kar ste zdaj natvezili, verjamem, da sami sebi ne verjamete, da so vsi ti ukrepi, ki jih imate kot neke izboljšave kot nek napredek, posledica zadolževanja, ki ga bodo plačevali vaši otroci, verjetno tudi vaši vnuki. Govorim vaši, ker ste relativno mladi. Toliko neresnic ali pa, lahko rečem, neumnosti, kot ste jih vi natvezili, danes res še ni bilo moč slišati. Govorite, da Vlada sprejema nepriljubljene poteze. Neučinkovite poteze vleče ta vlada ne nepriljubljene, v tem je problem. Potem ste omenjali pomoč brezposelnim tujcem, zakaj ni tega storila prejšnja vlada. Spoštovani gospod Levanič, v prejšnjem mandatu so tujci tukaj službo dobili kadar so želeli, nobeden in zgubljal službe, v tem je bil problem, morali smo celo omejevati, ker je bilo toliko novih delovnih mest, ni bilo treba iskati načinov, da se bo res tistim revežem, ki so jih spravili na rob propada tajkuni in predvsem neučinkovita politika te vlade in teh ukrepov, pa vam bom te zadeve tudi sedaj dokazal. Gospoda Kumra tukaj ni, ampak iz njegovih ust je bilo slišati v tem mandatu že tolikokrat neresnice in zavajanja, zato mu bom zdaj citiral magnetogram predsednika Janeza Janše na tisti dan, ko se je tukaj potrjeval mandatar in ni bilo nikoli res rečenega, da je Slovenija izven nevarnosti za recesijo, izven nevarnosti za finančno krizo ali gospodarsko. In zato bom zdaj prebral, dobro si poslušajte, če vam ne bo zadeva razumljiva, vam bom poslal tudi po elektronski pošti ali pa si preberite magnetogram. To je citat magnetograma predsednika Janeza Janše: "Slovenija v tem trenutku še ni v recesiji", to je bilo novembra meseca 2008, "za razliko od številnih drugih evropskih držav ji zadnji kazalci tega ne napovedujejo. Mi smo celo za september, ko je praktično celotna Evropa beležila padec zaposlenosti, zabeležili povečanje zaposlenosti in zmanjšanje brezposelnosti. Slovenija se je izognila finančni krizi, v Sloveniji ni propadla nobena komercialna finančna institucija. Skratka, Slovenija se je izognila neposrednim posledicam finančne krize, ne bo se pa mogla izogniti gospodarski krizi." Napovedal je, "ne bo pa se mogla izogniti gospodarski krizi, ker smo pač del evropskega in svetovnega trga in ker finančni krizi običajno sledi gospodarska in gospodarski, če se je ne obvlada, tudi politična. Slovenija je v položaju, ko mora pospešeno sprejemati ukrepe, s katerimi lahko še preprečimo recesijo ali vsaj njene dolgoročne posledice." Spoštovana koalicija, spoštovana Vlada, mislim, da vam je tukaj položil, ne samo v usta, ampak verjetno tudi v delovni koledar, da bi bilo treba že leta 2008 takoj in nemudoma delati. In da je bila ta izjava dobronamerna, kaže tudi to, da je Slovenska demokratska stranka vložila že 19. 12. 2008, mesec dni po tistem, ko je bila nova vlada, novelo Zakona o dohodnini, kjer smo že skušali pomagati s tistim predlogom zakona malim podjetnikom. Da ne govorim 23. 12., naslednji zakon o davku na dodano vrednost, ko se je skušalo podjetnikom pomagati, da se bo preplačan davek prej vrnil. In ves čas, spoštovana koalicija, spoštovana Vlada, je bila Slovenska demokratska stranka konstruktivna. 26 protikriznih zakonov smo mi vložili, pa niso bili tukaj populistični, takšni, kot vi navajate. Nekatere ste seveda tudi spremenjeno povzeli, ampak od teh 26 zakonov, ste jih 23, spoštovana koalicija, gladko zavrnili. Gladko ste jih zavrnili, z nekimi floskulami, "bomo mi pripravili sistemske rešitve", ki jih še danes ni. Še danes jih ni. Pa poglejmo izplen Vlade Republike Slovenije. V tem času jih je vložila 27, protikriznih, ampak očitno niso bili protikrizni, situacija vsaj temu ne kaže tako. Ampak poglejte, od teh 27 je Slovenska demokratska stranka podprla 14, 11 jih pa nismo podprli. Katerih ne? Zato ker se je za vsak proračun, ki je bil z vaše strani komentiran, kot da je protikrizni, se je izkazalo, da ni res. Ravno tako rebalansi niso bili takšni, kot so. Potem nismo podprli zakona, ki je bil z vaše strani protikrizni, da ste ukinili dijaško prehrano oziroma zmanjšali subvencije, da ste socialne transfere zmanjšali, da ste pokojnine omejili, zamrznili. Takšnih zakonov pa res nismo podprli in jih tudi danes ne bi. Že takrat leta 2008, je bilo s strani Slovenske demokratske stranke ponujeno partnerstvo, da bi skupaj sodelovali, pa ste ga, koalicija, zavrnili, kljub temu, da je bil predsednik Vlade gospod Pahor pripravljen na sodelovanje, vi ste seveda zavrnili. In ne govoriti, da ni bilo s strani opozicije, s strani Slovenske demokratske stranke pripravljenosti za sodelovanje. Koliko resno mislite, da ste pripravljeni podpreti alternativne predloge, ki so dobri, ste pokazali včeraj. Zakon, kjer smo želeli, da se tihe družbe ukinejo, brez kakršnihkoli negativnih finančnih posledic za proračun ali kakorkoli drugače, ste ga gladko zavrnili. Pa je ravno s pomočjo tihih družb verjetno milijarde evrov odteklo na Ciper, Liechtenstein ali kamorkoli drugam, in brez tehtnih argumentov ste takšen zakon tudi zavrnili. Toliko o tem vašem sodelovanju. Gospa Krebsova je prej omenjala, da je izhodna strategija v glavnem izpeljana. Če je to uspeh, kar se je izpeljalo, potem res ne morem niti kaj dosti komentirati, kajti kazalci kažejo nekaj povsem drugega. Rekordna brezposelnost, rekordni dolgovi. Gospod Levanič, to kar ste vi naštevali, kot sem že povedal, na račun kredita, veste, na račun kredita se je skušalo kupovati socialni mir in vse to, kar je, ne na račun ustvarjenega, to bo treba vrniti. Problem pa je v tem, da ne bo imel kdo tega vrniti. Poglejte, koliko podjetij je šlo v stečaj, koliko jih še bo šlo v stečaj, s kakšnimi težavami se ta podjetja soočajo. In to predvsem zaradi tega, ker niste pravočasno tistih zakonov, ki bi jih morali takrat sprejeti po nujnem postopku, jih niste želeli. Vi ste šli spreminjati Zakon o odvetniških tarifah, da si odvetniki lahko plače dvigajo, da ste šli spreminjati o sodniških plačah, zakon o izbrisanih, same protikrizne zakone – verjamem, da zdaj vsi malo v tla gledate, ampak poglejte, to je realnost. Tistih zakonov, ki jih pa, recimo, danes ali pa danes zjutraj ste jih na Odboru za gospodarstvo do dveh zjutraj obravnavali, spoštovana koalicija, to bi jih bilo potrebno leta 2009. Ta dokument, ki ga je pripravila Vlada, spoštovani gospod minister, edino vi ste od Vlade tukaj, to bi bilo smiselno obravnavati marca 2009, ne 2011. To je en spisek pobožnih želja, nekaj seveda tudi dobrih, ampak zelo veliko je pa seveda premalo učinkovitih. In zdaj samo še to vprašanje, ki ga je zastavil gospod Svetlik, ali bomo mi podprli malo delo ali ne. Poglejte, spoštovana koalicija in spoštovana Vlada, vzemi ali pusti ni pravi način dialoga. Mi Zakona o malem delu nismo podprli, kljub temu, da smo ves čas zatrjevali, da so dobre rešitve notri, ampak z nekoliko več posluha, pripravljenosti na upoštevanje tudi predlogov s strani opozicije, bi marsikatero neumnost, ki jo ta zakon seveda ima, verjetno odpravili in bi bil ta zakon verjetno danes že v veljavi. Pa še bi bilo nekaj takšnih zakonov. Tako da govoriti o uspehu te vlade mislim, da je neresno smešno. Nihče vam ne verjame. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je javil gospod Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Zelo na kratko. Gospod Grill, to je nekako tipična značilnost Slovenske demokratske stranke, da na začetku pove, da nekdo nekaj natvezi ali pa govori narobe, pri tem pa ne podate čisto nobenega argumenta, ki bi se osredotočil na moj tekst in skušal nasprotno trditi, kot sem trdil sam. Ker, kaj sem povedal narobe oziroma kaj sem natvezli, da smo dvignili minimalno plačo, da smo zagotovili več štipendiji v temu mandatu, da smo povečali socialne transferje za 44 %, da je bruto domači proizvod pozitiven, da so vaši ukrepi, na žalost, in to je realnost, slabi, zato ker temeljijo samo na dodatni zadolženosti Republike Slovenije, to zadolženost pa najbolj očitate trenutni vladi. Tako je, to je protislovje. Ne vem, kaj bi radi. Ni važno, ali predlagate sedemindvajset, oseminpetdeset ali sto ukrepov, predlagajte enega dobrega, ki bi pomagal, da Slovenija lažje izide iz te krize in da bi pomagal, da bi prišli tudi do novih delovnih mest. Vsi lahko trdimo, potrebujemo nova, sveža delovna mesta, treba je zaposliti mlade, ampak Ministrstvo za delo ima konkretne ukrepe, z vaše strani ni prišel noben konkreten ukrep, kako do tega res priti. In na koncu koncev, kaj sem povedal narobe, da smo v temu mandatu res začeli reševati probleme, ki so se petnajst let pometali pod preprogo. V nekaj več kot dveh letih žal ni mogoče narediti vseh sistemskih sprememb, se jih je pa veliko naredilo, veliko dalo na mizo in se dela v tej smeri, da bi v štirih letih Slovenija bistvena področja, trg dela na gospodarskem področju in še marsikje drugje, imela urejena. Žal tega v prejšnjem mandatu nismo imeli. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež, pripravi naj se gospa Župevc nato gospod Majhenič.
Hvala za besedo. Jaz bi si želel, da je današnja razprava več kot ustaljena piarovska priložnost bodisi Vlade ali opozicije, da preglasimo eden drugega in da dokažemo, kako ta vlada učinkovito dela v svojstvu reševanja Slovenije iz krize, in na drugi strani, da opozicija kaže nasprotno. Jaz mislim, da so tovrstne razprave za nas in za javnost pravzaprav precej utrujajoče. Jaz bi si želel, da bi takšne razprave znali izkoristiti zato, da na dovolj načelni ravni poskušamo najti skupne točke – te skupne točke danes Slovenija potrebuje –, da bi bili manj obremenjeni s to politično tekmo, da se osredotočimo na vprašanje, kako premagati krizo v Sloveniji in izboljšamo dolgoročne temelje našega razvoja in sobivanja. Po mojem prepričanju je prvi razvojni problem Slovenije silovit upor spremembam. Če pogledam po tej dvorani ali po naši skupnosti, ni praktično nikogar, ki bi bil zadovoljen s sedanjim položajem, a kljub temu velika večina ljudi v naši družbi nasprotuje nujno potrebnim spremembam. Blokad ni toliko v političnem procesu, kot jih je v družbeni zavesti. In to je tisti realni izziv okoli katerega bi se morala odgovorna politika osredotočiti in se vprašati, kako bo s celovitim programom in načrtom sprememb prepričala javnost, da bo njeno zaupanje dalo zagon spremembam. Zdi se mi, kot da se nočemo zbuditi v novi družbeni in globalni realnosti. Še vedno upamo, da se bo ta nočna mora krize preprosto končala, mi pa se bomo spet zbudili v novem jutru včerajšnjih ekonomskih danosti in priložnosti. Toda kriza ni samo za kratek časa spremenila naše realnosti. Kriza je globoko in dolgoročno spremenila dejavnike naših možnosti. To ni začasna, ampak trajna sprememba. Živeli bomo v svetu, ki bo pogojen z nestabilnostjo in stalnim procesom sprememb. Morda gre za prvi veliki zasuk v svetovnem ravnotežju po 2000 letih, ko prvič sveta in njegovih zakonitosti ne bo pogojevala zahodna hemisfera, ampak neke nove sile na vzhodu, še bolj verjetno pa neravnotežja, konflikti in nestabilnost. Veliki globalni problemi in neučinkovitost svetovne politike, da ponudi učinkovite odgovore nanje, me prepričujejo, da bo svet v 21. stoletju povsem drugačen od tistega, ki smo se ga hitro in udobno navadili. In zdi se mi, da je Borut Pahor pravzaprav eden redkih med nami, ki se zaveda teh okoliščin in perspektiv. V današnji Sloveniji imamo dve vrsti problemov. Prva je nakopičena, nepregledna in karcinogena dediščina preteklega časa, v katerem so bremena tajkunizacije, zgrešene ekonomske nepolitike, janšizma, pretiranega in razvojno v veliki napačno naravnanega investicijskega cikla ter pomanjkanje poštenja v poslovnih in verjetno tudi v medčloveških odnosih. Druga pa je nujnost, da v interesu dolgoročne stabilnosti in blaginje v teh nestabilnih razmerah usposobimo naše moči za učinkovito delovanje v tej novi realnosti, jo poskušamo nagovoriti s spremembami pokojninskega sistema, trga dela, politiko konkurenčnosti in spremembami inovacijske in izobraževalne politike. Tisto, kar v veliki meri manjka in je pogosto ponovno predmet pingponga med Vlado in opozicijo, je seveda ustrezno soglasje za spremembe znotraj politike, sindikati, gospodarstvom, nevladnimi organizacijami. Nek pogled na to, kako želi Slovenija izgledati čez nekaj let, čez 10 let, v kakšnih pogojih želimo živeti, v kakšnih pogojih želimo ustvarjati, v kakšnih pogojih želimo mobilizirati svoje sile, manjka temu političnemu prostoru in manjka slovenski družbi. V veliki meri se moram strinjati z 10 točkami Andreja Vizjaka, a njegova kratkovidnost in osredotočenost zgolj na politično tekmo, mu morda megli razum in trezen pogled na dejstvo, da je vseh 10 točk pogojenih s časovno bistveno daljšim obdobjem, ko smo naredili nič ali premalo za to, da bi bile naše možnosti – ne le-te vlade, ampak celotne skupnosti – danes drugačne in boljše. Vlada Boruta Pahorja je naredila bistveno več, da bi Slovenija izšla iz krize in izboljšala pogoje svojega razvoja, kot je vlada Janeza Janše naredila za to, da kriza ne bi bila tako globoka in tako uničujoča za našo nacionalno ekonomijo. Nasprotno, naredila je veliko za to, da so danes problemi bistveno globlji in bistveno težji, če ne celo nerešljivi. In tega dejstva v naših skupinskih možnostih za uspeh preprosto ni mogoče spregledati, ker preveč globoko in preveč močno zaznamuje naše možnosti danes. Podpiram cilje razvojnih prioritet, a mislim, da so za obet drugačne Slovenije premalo. Za nov razvojni zagon naše skupnosti manjka predvsem navdiha, ki je ujet v zakomplicirani in nepregledni družbeni ureditvi, ki duši iniciativo in akcijo ter odvrača nove naložbe. Slovenija potrebuje program radikalnega preloma z birokracijo. Potrebuje radikalen prelom celovite prenove in poenostavitve našega pravnega sistema, ki mora voditi k restavraciji etičnosti, ki naj povrne zaupanje v red in sočloveka. Potrebujemo novo miselnost tukaj v tej dvorani, v slovenski politiki, v naši skupnosti in več optimizma, več zaupanja, več upanja in več navdiha. Paket zakonov, ki jih napovedujejo razvojne prioritete, zato podpiram, bojim pa se, da k tej širši sliki sprememb Slovenije v njenem bistvu ne bodo veliko prispevali. Upam pa, da bodo prispevali vsaj k temu, da kratkoročno učinkovito izboljšamo naše možnosti in vsaj deloma rešimo množico akutnih problemov, ki onemogočajo korak naprej. O mnogih priložnostih doslej sem v tej dvorani, v tej hiši zaneseno in velikokrat naivno pel slavospeve vladni politiki. Danes dovolj soočen z realnostjo zunaj te hiše samo skromno upam in se pri tem poslužujem tudi metafore premierja, da bo tisto seme, ki je vzklilo iz trde zemlje, in je še vedno zelo ranljivo, okrepljeno nadaljevalo svojo rast.
Hvala. Besedo ima gospa Župevc. [[Je ni.]] Gospod Majhenič, zelo na kratko imate besedo.
V treh sekundah vas samo lepo pozdravljam.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek. [[Ga ni.]] Gospod Veber. Pripravi naj se gospod Žnidaršič, nato gospod Rožej.
Hvala za besedo. Če govorimo o razvojnih prioritetah Vlade do konca tega mandata, potem je treba zagotovo izpostaviti tudi dejstvo, da ena od razvojnih prioritet ostaja tudi razvoj kmetijstva in podeželja. Prvič zato, ker so bili nekateri ukrepi, ki urejajo to področje, zelo jasno sprejeti in se bodo odražali prav v tem obdobju od 2010 naprej, torej v letu 2011–2012. V mislih imam zelo konkretno odločitev pri Zakonu o dohodnini, kjer smo pravzaprav zmanjšali dohodnino oziroma obremenitev malih kmetij. Pri velikih kmetijah pa se ta obremenitev ni povečala in do lega 2012 bodo tako bistveno manj obdavčene tako velike kmetije kot male kmetije z davkom o dohodnini. Tudi pri trošarini smo upoštevali razmere v kmetijstvu in posledice gospodarske in finančne krize in zmanjšali trošarino pri nakupu kurilnega olja za kmetijske stroje. To je predvsem v tem času, ki prihaja, izjemno pomemben ukrep, kajti spremljamo, kaj nas lahko doleti tudi pri povišanju cen naftnih derivatov. In ta bistveno večji odstotek zmanjšanja trošarine za kmetijske stroje je zelo učinkovit ukrep, ki se bo v tako zahtevnih razmerah še bolj odražal pri delu na podeželju in pri opravljanju kmetijskih opravil. Tudi sicer imamo ta hip v sprejemanju v Državnem zboru izjemno pomemben zakon, ki je nekako združil interes gospodarstva, pridelovalcev hrane in nenazadnje interes Vlade. Interes Vlade je, da poskuša vzpodbuditi promocijo, prodajo slovenskih izdelkov. To je eden od tistih zelo učinkovitih ukrepov, ki bo zagotovo ohranjal poseljenost podeželja, interes za kmetovanje in vzpodbudil tudi hitrejšo rast živilsko pridelovalne industrije, kot smo jo mogoče beležili v tem obdobju. To je izjemno pomemben ukrep tudi zaradi tega, ker ga nenazadnje podpiramo prav vsi v Državnem zboru, prav vse poslanske skupine, z izjemno nacionalne stranke, ki pa pravzaprav niti ni pogledala dovolj temeljito tega zakona in učinkov, ki jih prinaša. Sicer je pa zelo veliko soglasje prav pri vseh deležnikih za sprejem tega zakona in čim prejšnjo uveljavitev. Zagotovo pa bo uveljavljen v roku enega leta, torej bistveno prej, kot se bo iztekel ta mandat. Želim pa izpostaviti tudi še dva zakona, ki izjemno pomembno vplivata tako na razvoj podeželja kot tudi kmetijstva. Eden je že sprejet in bo tudi v veliki meri izvajan do konca mandata in se nanaša na Pomurje. Torej Zakon o Pomurju je bil eden od tistih pomembnih ukrepov, ki je pravzaprav popolnoma spremenil razmišljanja o tem, na kakšen način lahko pomagamo območjem, ki se srečujejo z izjemno visoko stopnjo brezposelnosti in ki imajo zelo majhne možnosti za neke vzpodbude za razvoj. Ta zakon je bil sprejet in bo tudi do konca mandata zagotovo dal zelo pomembne učinke. Tudi Zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki ga obravnavamo v Državnem zboru tudi na tej seji, se nanaša na vsa ostala območja v Sloveniji, ki imajo razvojne težave, bodisi zaradi visoke stopnje brezposelnosti bodisi zaradi tega, ker se enostavno v teh okoljih ne zagotovi dovolj kvalitetnih delovnih programov, dovolj kvalitetnih delovnih in mladi odhajajo iz teh območij. Pokolpje je eno od tistih območij, ki ga zelo konkretno rešujemo na način, da je Vlada že pripeljala program tako daleč, da bo takoj po sprejetju Zakona o skladnem regionalnem razvoju lahko šel v izvedbo ta program, ki je vreden 20 milijonov evrov. To so tisti ukrepi, ki so zelo konkretni in pridejo prav do posameznika, prav do podjetja. To je tisto, kar seveda v največji meri v teh zahtevnih časih potrebujemo, tako da lahko s te plati Vladi zgolj in samo čestitamo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič, pripravi naj se gospod Rožej, nato Černač.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ob vseh kritikah sedanje vlade lahko vendarle ugotovimo, da se ta iskreno trudi izvleči državo iz gospodarske in finančne krize. V okviru tega truda je bilo storjeno marsikaj med prioritetami, ki jih ponuja v tem trenutku do konca mandata. Pa bi rad nekatere komentiral. V okviru prve prioritete je seveda skrajni čas, da napoveduje pripraviti prostorske načrte za tretjo razvojno os. O tem se veliko govori, ampak dokler tega ne bo, vsako drugo načrtovanje glede začetka gradnje odpade. Drugič, pozdravljam investicije v raziskovalno in visokošolsko dejavnost ter povečanje bivalnih zmogljivosti za študente. In tretje, investicije v energetsko učinkovitost objektov. Pri tem se misli na to, da se gradnja prilagodi na način, da bodo hiše izolirane. Tukaj je veliko prostora za ta hip zelo umirajoč gradbeni sektor, ki ne ve, kaj bi počel, ker so velike investicije prenehale in so tudi zaradi pomanjkanja denarja in kreditov zaustavljene, bi pa lahko na tem posamičnem delu izolacij zgradb, tako državnih kako zasebnih, oživili to gradbeno dejavnost. Kar zadeva drugo prioriteto, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij. Tukaj v teh razdelanih predlogih ne vidim veliko koristi, zlasti ko govorimo o postavljanju nekih sistemov, kdaj bodo ti sistemi začeli delovati, je seveda drugo vprašanje. Mislim pa, da bi kazalo tukaj najprej razčistiti pogoj za delovanje državnih firm in tistih, kjer ima država tak ali drugačen delež in kjer vpliva na sestavo uprav in nadzornih svetov. V takih firmah bi kazalo čim prej nagnati vse tiste v upravah, ki so zavozili ta podjetja, in zamenjati nadzorne svete in uveljaviti predvsem materialno odgovornost članov nadzornih svetov in še kakšno drugo. Kar zadeva tretji paket, ki govori o plačilni disciplini in tako naprej – zelo podpiram te zakone, ki jih bomo imeli na programu v petek. Preprečevanje zamud pri plačilih in plačilni disciplini je velika slabost našega trenutka in seveda tudi vzrok za grožnje Obrtne zbornice. Kar zadeva zasebna podjetja, pa moram reči, da se znotraj realne krize in težav, s katerim se srečujejo, prav gotovo nahaja tudi en del tistih, ki zaradi drugih sami ne plačujejo, ki so zaradi neprevidnosti zašli v težave, tudi zaradi, da ne rečem, požrešnosti pri investicijah in bitki za hiter zaslužek. Moram reči, da ko gre za zasebna podjetja in sisteme, zagotovo ni država tista, ki mora prevzeti odgovornost za njihovo usodo v celoti, bi pa vsi radi videli, da bi država prišla reševati podjetja, takrat, ko so bili dobički, so pa ti izginili neznano kam in se do danes niso pojavili kot reaktivacija nekih prihrankov ali sredstev iz tega naslova za reševanje težav v času gospodarske krize. Kar zadeva izboljševanje delovanja trga dela, se bojim, da prožna tržnost skoraj ne more biti večja, mislim prožnost dela na trgu dela. Zakaj to govorim? Zato, ker je kar 80 % mladih dobilo zaposlitev za določen čas. In še v tistih 20 % povečevati možnost za hitrejše odpuščanje in tako dalje – nisem prepričan, da bo to rodilo kaj mnogo uspeha. Hkrati se bojim, da bo Zakon o delovnih razmerjih poskusil načeti še tiste preostale pravice zaposlenih, ki so jih izborili v dolgih desetletjih boja zanje, kar seveda mislim, da ni dobro. V okviru 5. prioritete pozdravljam zakon, ki naj bi omogočil učinkovit pregon na področju gospodarskega kriminala. Za to je skrajni čas. In seveda, ko govorimo o strukturnih prilagoditvah, se bojim, da preveč časa izgubljamo in da ne vem, zakaj so še v službi in dobivajo plačo tisti, ki dve leti in pol pripravljajo zakon o zdravstveni dejavnosti, potem tisti, ki pripravljajo zakon o dolgotrajni negi, in tako naprej. Te zakone je treba pripravit, dati na mizo, se o njih pogovoriti in sprejeti. Ne pa čakati 2, 3 leta, medtem seveda vlak učinkov, ki bi jih boljši zakoni prinesli, odpelje [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima gospod Rožej. Pripravi naj se Černač, nato gospa Pečan.
Hvala lepa, za besedo predsedujoči. Lep pozdrav obema ministroma, kolegicam in kolegom! Jaz sem vesel, da je današnja debata ena od tistih, ko se pogovarjamo, vsaj načeloma naj bi se, o tem, kako bomo več in bolje ustvarjali, ne pa eno tistih, kako bomo pravičneje delili. To je že samo po sebi napredek in vsaj osnovna intenca te točke dnevnega reda, da govorimo o nečem novem. Med prej izraženimi mnenji se mi je usedel v spomin en stavek, in sicer o tem, da se moramo – mislim, da ga je kolega Pojbič izrekel – prizadevati za normalno delovanje slovenskega gospodarstva. Jaz pa nisem čisto prepričan, da vsi pod normalno delovanje slovenskega gospodarstva predstavljamo isto oziroma da je slovensko gospodarstvo vsaj normalno, karkoli naj bi to že pomenilo, sploh poslovalo in delovalo. Mislim, izkušnje, ki jih slovensko gospodarstvo ima s tržnim sistemom, so kratkotrajne, dvajsetletne in še to ne. Izkušnje, ki jih imamo v okviru trga dela kapitala, storitev in še česa v Evropski uniji so še krajše, šestletne, in pravzaprav je treba pošteno priznati, da smo po prvem valu privatizacije in lastninjenja, sicer uživali vse dobrobiti kapitalističnega sistema in produktivnosti in tako naprej, ampak smo živeli samo, da tako rečem, v dobrih časih. Recesije ni bilo. To je prva recesija, ki jo slovensko gospodarstvo odkar je spremenilo družbeni sistem doživlja. Seveda si jo delimo tudi z ostalo Evropsko unijo, tako da nismo nobena izjema pri tem. Jaz sem pravzaprav prepričan, da slovensko gospodarstvo še nikoli ni normalno delovalo in da se mi danes odločamo o tem, kaj bo to, kar bo normalno delovanje slovenskega gospodarstva. Seveda ima vsak lahko svoje videnje tega, ali je preveč ali premalo državne lastnine, ali je ta upravljana dobro ali slabo, ali je boljše, če jo vodi človek s to ali ono strankarsko izkaznico, ampak mislim, da to v resnici niso tiste dileme, ki bi bile odločilne. Po nekaterih debatah, ki se jih tukaj sliši, bi človek pravzaprav mislil, da bi si marsikdo želel, da bi šli nazaj v plansko gospodarstvo, toliko bi morala ta država vplivati na ta zasebni sektor, toliko bi morala tukaj regulirati, tam regulirati, tega zapreti, onega postaviti pred sodišče, kakšnega pa kar direktno pred zid. Če je temu tako, potem se seveda lahko tudi o tem pogovarjamo in se zmenimo, ampak mislim, da so časi planskega gospodarstva menili. Država marsikaj lahko, vsega pa pač ne more. In mi, ki v imenu te države tudi sprejemamo zakone, se moramo zavedati, da ne morejo biti to zakone, ki so v skladu, recimo, z evropskimi direktivami. Zato do vseh silnih predlogov Slovenske demokratske stranke marsikaterega, recimo, ni bilo mogoče podpreti, zato ker ni bil v skladu z evropskimi direktivami, z osnovnimi načeli, na katerih temeljijo tržne ekonomije in tudi naša. Najbrž, da ni normalno delovanje gospodarstva, če poslovnež, ki si s premierjem, trenutnim ali pa prejšnjim ali pa katerim, deli priimek, pa očeta in mamo, hodi naokrog po firmah v večinskem državnem lastništvu in prodaja priložnostna darila, pravzaprav ultimativno zahteva, da jih kupijo od njega, pa ne zdaj za 10 ali 20 tisoč. Za 100 tisoč evrov poslovnih daril, ker sem pač premierjev brat, boste vi, ki ste državna firma, kupili. To najbrž ni normalno delovanje slovenskega gospodarstva. Če bi našel kakšnega zasebnika, ki bi mu želel za 100 tisoč evrov kupiti to, naj mu bog požegna in naj naredi ta posel. Sicer pa so tu neke druge razmere in zadeve, ki z gospodarstvom nimajo veze. Jaz sem, kolikor vem, v Ustavi zavezan kot poslanec, da delujem v interesu vseh državljanov in državljank, tukaj pa zdaj slišim, da moram predvsem delovati, vsaj po mnenju nekaterih, v interesu malih obrtnikov in podjetnikov. Jaz tega tukaj ne morem ločiti, jaz moram delovati tako v interesu obrtnikov kot tistih, ki to niso. Še nekaj se mi zdi pomembno pri mojem odločanju, da se ne da ločiti malega obrtnika, samostojnega podjetnika, podjetnika, ki zaposluje 10 ljudi, 50 ljudi ali pa nekoga, ki jih zaposluje 500 ali pa nekoga, ki vodi firmo z 2 tisoč ali pa več zaposlenimi. Med temi poštenimi malimi samostojnimi podjetniki in temi tajkuni, kot jih imenujemo, veljajo enaka pravila na trgu, pod katerimi se konkurenčno posluje. In igra, ki so jo marsikateri mali podjetniki sprejeli in so jih, če hočete zdaj, padli tajkuni izigrali, je bila igra, ki so jo sprejemali vsi, tisti, ki so ponujali delo in tisti, ki so ga sprejemali. Vem pa nekaj, da če ni velikih sistemov, velikih planov, velikih idej in njihovega udejanjanja, potem ti mali obrtniki in tako naprej niti nimajo kje sodelovati in graditi nekaj velikega. Če se pač ne bi tisti, ki so to lahko storili, odločili, da želijo v Ljubljani zgraditi stožiško športno dvorano, nihče ne bi imel dela, nihče, veliki, mali, tisti, ki so dobili plačano, tisti, ki niso dobili plačano, tisti, ki so delovali kot espeji, tisti, ki so imeli notri delniške družbe, tiste z omejeno odgovornostjo ali pa tihi družbeniki. In tukaj se nekih enostavnih rezov, saj kolikor sem se jaz pustil podučiti, ki v ekonomiji nisem toliko podkovan, ne da narediti in se ne da iz tega celotnega korpusa gospodarstva poljubno, kot nam morda v kakšnem letu paše, izločiti ali pa dati tej ali oni obliki gospodarske družbe, tega ali onega izločiti. Mislim, da so dosti hujše, kot recimo napovedan protest malih podjetnikov in mogoče nesoglasja trenutne vlade s trenutnimi zahtevami malega podjetništva, kakšne poteze, ki so bile storjene kdaj prej in ki so se dotikale ne malega podjetništva, ampak velikega podjetništva. Dogovor o tem, ali bo Mercator kupil Pivovarno Laško ali bo obratno, ali bo Delo zraven prodalo Večer, kupilo delnice tistega, drugega, tretjega, ta komplot, o katerem vsi vemo in ki se je zgodil v kabinetu predsednika Vlade, ima mnogo dolgoročnejše in škodljivejše vplive na slovensko gospodarstvo kot pa marsikakšna druga stvar, ki se tej vladi očita. Zaradi tega smo zdaj tukaj, kjer smo, zaradi tega se zna zgoditi, da bo celotna slovenska prehrambena industrija, dobavitelji, cela veriga v hrvaških rokah, da se je načrtovalo več. V Sloveniji prehrambene industrije sploh ne bo zaradi takšnih mahinacij, ki so bile plod kratkotrajne politične kalkulacije. Zakaj mora Delo zdaj prodajati Večer, zakaj ga je sploh moralo kupiti in tako naprej? Zaradi takšnih kalkulacij. In tu so dolgoročne stvari mnogo dolgoročnejše in posledice se vlečejo čez mandat ene, dveh ali pa še kakšne vlade. Tisto, kar se meni zdi škoda v današnji situaciji, je, da ob že tako omejenih virih, še tistih, ki jih imamo, ne izkoriščamo dovolj. Zdi se mi škoda, da, dobro, da bo Vlada podpirala promocijo znanja in da želimo na tem področju narediti preboj, ampak najbrž, da že zdaj pri nas obstajajo znanja, s katerimi bi denimo lahko večji delež hidroelektrarne Avče naredili z lastnim znanjem, z lastnimi gradbinci, kapital je bil pa tako ali tako naš oziroma če pa še ni bil, ga bomo morali pa še vračati. Enako velja tudi za termoelektrarno v Šoštanju, če je bomo imeli. Mnogo večji odstotek lastnega znanja bi tukaj lahko bil, kot je pa v tej pogodbi, ki upam, da ne bo na koncu veljavna. To so stvari, ki so zgrešene priložnosti, tukaj bi se dalo še v mandatu te vlade tudi kaj postoriti. Druge rezerve pa so takšne, ki so najbrž dolgoročnejše, in je enostavno pogledati, omenjena je bila že energetska vzdržnost pri vseh in posledično morda podpora gradbenemu sektorju omogoča z zmanjšanim deležem davka na dodano vrednost, ker so nekatere države Beneluksa že naredile za obnovitve hiš za ekološko varčnejše objekte. Takšne stvari bi se dale. Ker pa sicer na energetskem področju čakajo, pač jasno, saj zgolj pogled na Slovenijo pove, da je več kot polovica vodne energije neizkoriščene, in to je tisto, kar moramo mi početi, vse ostalo lahko počaka in pravzaprav morapočakati. In če je investicijski potencial majhen, je treba vse usmeriti v to. tudi obnovljivi viri, ki so bili tukaj omenjeni, recimo bioplinarne ali lesna biomasa, so lahko zanimiv eksperiment, še vedno pa se moramo zavedati, da gre v teh primerih ravno tako za fosilna goriva, ki ravno tako dvigujejo raven CO2, tako da najbrž niso recept za izhod iz krize. Ravno tako ruski plin ni tisto, kar bi nas na dolgi rok znalo rešiti. Če se pa osredotočimo na delo, ki ga še zdajšnja vlada lahko opravi, in, recimo, najbolj pereče področje gradbeništva, bi rad samo z enim primerom nakazal, čemu se moramo izogibati. Ko sem bil še občinski svetnik v Kranju, smo imeli eno krasno idejo, takrat župan in na mojo veliko žalost zdajšnji, ponovno, krasno idejo o tem, kako bomo prišli do nove avtobusne postaje. Z javno-zasebnim partnerstvom. To bo pa zgledalo tako, da bo občina dala prostor, firma bo zgradila, v pritličju, spodaj, bo pač avtobusna postaja, zgoraj pa bodo stanovanja, te bomo prodali in bomo zastonj dobili to avtobusno postajo. Ali bo res zastonj? Kdo bo ta, ki bo kupil ta stanovanja? Kdo rabi nova stanovanja? Mladi rabijo nova stanovanja. Ali bomo tako gradili skupno infrastrukturo, da si bodo mladi morali kupiti avtobusno postajo sami in še stanovanje zraven. Ne gre. Ne gre. In zato je nujno, da se sprejme pokojninska reforma, da se razbremeni generacija, od katere se tako veliko pričakuje, in zato je nujno, da se infrastrukturni projekti delajo na nek drug način, ne pa zgolj z zadolževanjem, če že, pa ne zelo posredno na naslednji generaciji. Če se mi že zadolžujemo, kot je bilo omenjeno, za višji standard v vrtcih ali pa za dvigovanje rodnosti, za razne ukrepe, hvala bogu, da se za to, raje se za to dolžim, kot pa za nekaj drugega, za kar nisem prepričan, da bom jaz, sledeče generacije pa še manj, sploh potreboval. In moje mnenje o, recimo, Termoelektrarni TEŠ6 je točno takšno. To je nekaj, kar ne jaz ne kasnejše generacije ne bomo potrebovali. Potrebovali bi energetsko varčnost, vzdržnost, lahko se osredotočimo bolj na kakšne druge oblike energije in zadolžujmo se za, niti ni treba za stanovanja. Gradbeni sektor, ki smo ga nekoč imeli zelo radi zato, ker je vsaj četrtinsko poganjal tisto tako opevano gospodarsko rast, ki je nekdaj bila, je očitno temeljni kamen ne samo spotike, ampak pravzaprav zrcalo naših napak, ki se jih ne sme ponavljati. Zato tudi zdajšnja vlada toliko odlaša z nekaterimi odločitvami na tem področju, kako pomagati, kako uvesti nepremičninski davek, kako se lotiti te panoge, ki je lahko gonilo razvoja ali njegova glavna cokla. V prejšnjem mandatu je bilo gonilo, v zdajšnjem mandatu je glavna cokla. Znanje in pameti za to, kako ga rešiti, pa očitno ni ravno na pretek, vsaj jaz kakršnih strašnih idej, ki bi bile v resnici izvedljive, še nisem slišal. Jaz bom izvedljive predloge z veseljem podprl, mislim da jih je v tem vladnem predlogu kar nekaj. Sanjati pa zna vsak od nas in mislim, da si kot poslanci Državnega zbora ne smemo privoščiti samo sanj, ampak tudi kakšne konkretnejše stvari. Jaz jih v tem vladnem predlogu vidim nekaj, drugod pa bolj malo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Dobro leto dni pred koncem mandata Pahorjeve vlade smo danes v enem poslovnem dnevniku lahko prebrali, da je Slovenija zrela za prisilno poravnavo. Glede na kazalce bi lahko trdili, da je v prisilni poravnavi zadnji dve leti in da je zrela za stečaj. Mogoče se vsi s tem ne strinjate, verjetno pa se boste vsi strinjali s tem, da je Slovenija še vedno v globoki krizi, ne samo v globoki gospodarski krizi, pač pa tudi v eni vsesplošni krizi vrednot. Celotni sistemi, celotni podsistemi ne delujejo ali delujejo okrnjeno, kar vse hromi normalno delovanje države. Potrebne bi bile torej celovite strukturne spremembe. Pogoj zanje je v prvi vrsti zaupanje, zaupanje javnosti v Vlado, drugič, te spremembe bi morale biti komplementarne, konsistentne, in tretjič pravočasne. Nobeden izmed teh pogojev ni bil izpolnjen, ne danes ne v preteklih dobrih dveh letih. Na drugi strani bi bili krivični do aktualne vlade, če ji ne bi priznali, da se je trudila. Vendar, veste, če se trudiš za to, da vsake toliko tudi v javnosti ustvarjaš fikcijo, kako se stvari premikajo na bolje, kako ukrepi učinkujejo, kako se vlak, ki ga treseš, pelje naprej, ob tem pa zelo dobro veš, da ni več tirov, ker jih je zmanjkalo in se ne ukvarjaš s tem, kako jih boš položil, kako jih boš na novo zgradil, da se bo ta vlak resnično premaknil, ne da se bo samo domnevalo, da bo to fikcija, da se premika, čemur smo priča tudi danes v Državnem zboru. Vsake toliko se zgodi neko predavanje, neko teoretiziranje s strani profesorja Gasparija, ki nam pove, kaj bi bilo treba storiti in kaj ni dobro, kaj je dobro, na kakšen način bi bilo treba sprejemati ukrepe. Ta vlada in ti ministri so že dobri dve leti za to, da bi te rešitve pravočasno sprejeli, žal jih niso. Če potegnemo pod zgodbo črto, v tem dobrem letu tega ni več mogoče spremeniti. Pahorjeva vlada je mandat zavozila. In vse to, kar imamo v Državnem zboru na tej seji in kar nas še čaka v prihodnjih sejah, je z veliko gotovostjo mogoče trditi, da ne bo prineslo učinka. Naj povem samo en primer enega izmed zakonov, ki je bil obravnavan včeraj in danes ponoči, še danes zjutraj ni bilo pojasnjeno oziroma Vlada nima odgovora, kakšne bodo konkretne posledice uveljavitve tega zakona. Izražena je bila bojazen, da bi lahko bile tudi negativne, da bi se zaradi uveljavitve tega zakona lahko povečalo število stečajev. Ni bilo jasnega odgovora. Se pravi, če ni jasnih odgovorov za ukrepe, ki se pripravljajo in ki se sprejemajo, potem je tudi zelo težko verjeti, da bo teh pet prioritet, ki so bile zdaj postavljene, na zadnje uresničenih, prva gotovo ne. Za prvo lahko trdimo glede na enormno zadolževanje v letošnjem letu, plan je bil še dopolnjen in še povečan, preko 3 milijarde evrov se bo Slovenija dodatno zadolžila v letošnjem letu. Nerealno je pričakovati, da se bodo javne finance do leta 2013 konsolidirale. Vsaj dva mandata, če ne več prihodnjih vlad, bosta potrebna, in to trdega dela, najboljše ekipe bomo potrebovali iz različnih političnih polov, veliko sodelovanje, da bomo v prihodnjih dveh do treh mandatih sanirali tisto, kar je bilo v tem mandatu zavoženo. Naj zaključim z enim simbolnim primerom, ki ne vem, zakaj mi je tak pri srcu, ampak kaže na nek preprost, razumljiv način učinkovitost te vlade. In to je falcon. Ta preprost primer, enostaven, ki bi ga bilo mogoče takrat rešiti v nekaj mesecih, če bi ostal v Ameriki in bi se na velikem trgu poiskalo najemnika, bi bil že zdavnaj rešen. Odpadli bi številni stroški, letalo bi frčalo po zraku, kakšenkrat bi celo morda priletelo v Slovenijo, ampak ne, to se ni zgodilo. Brez kakršnihkoli analiz, brez tega, da bi nekdo na en razumen način odreagiral v tistem trenutku, ko je najemna pogodba pretekla, se ga je na silo pripeljalo v našo državo, plačalo številne pristojbine, verjetno veste, da je bilo treba celo obračunati DDV, ko je prešlo formalno carinsko črto in tako naprej, popraviti ga je bilo treba, servisirati ga je treba, hangarirati, zdaj vsake toliko frči po zraku, da se mu te licence obnavljajo in tako naprej. Ampak efekta pa še vedno ne daje, po dobrih dveh letih. In nekaj podobnega je z upravljanjem te države. Skratka, kljub velikemu trudi, se je le treba soočiti z realnostjo. Treba je gledati naprej. Treba je sprejemati odločitve, ki bodo omogočile prihodnjim vladam, da bodo Slovenijo pripeljale nazaj na pravo pot. Se pravi, treba je sprejemati odločitve, ki bodo začele trasirati tire na tej železniški progi, ki jih je zmanjkalo, in ne odločitev, ki bodo ustvarjale fikcijo, da se vlak premika, čeprav stoji na mestu, potniki pa ga z vso silo tresejo, da bi šel naprej. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da imajo nekateri ljudje res samo en primer, ki ga v neskončnost ponavljajo. Jaz bom povedala, kako je Slovenija in z njo tudi vsi državljani in državljanke pa tudi mnogi tujci, ki so bili na začasnem delu pri nas konec leta 2008, skupaj s celim svetom stopila v finančno krizo in recesijo. In sedanja vlada je morala del projektov, ki jih je načrtovala v koalicijskem programu, odložiti za nedoločen čas. Naj mimogrede povem, da so stranke naše koalicije imele v svojih volilnih programih zapisanih vrsto projektov in načrtov, ki so bili usmerjeni v pospešen razvoj države kot celote z enim skupnim ciljem, ustvariti vse pogoje za izboljšanje življenjskih razmer za vse državljanke in državljane in ustvarjanje najboljšega možnega okolja za delo gospodarstva. Nikakor pa si nismo zastavili cilja, ki naj bi se imenoval rušenje Janše. Če je bivši predsednik Vlade s svojo ekipo vsa štiri leta deloval tako, da so se volivci na koncu večinsko odločili, da ga ne želijo več gledati na tej funkciji, je to bil rezultat, ki si ga je skupaj z vami, gospodje, skuhal sam. Načrtovani projekti so se morali umaknili pripravi in sprejemu protikriznih ukrepov, ki so po eni strani zagotavljali konsolidacijo bančnega sektorja, s ciljem ponovne oživitve kreditne aktivnosti in s tem zagotavljanju prepotrebnih likvidnih sredstev pihajočemu gospodarstvu, ter obenem z obsežno prerazporeditvijo proračunskih sredstev, ki so uspešno zavrla naraščajočo stopnjo revščine. Na ta način je Slovenija uspela postopoma skozi pretekli dve leti ne le zavreti upadanje bruto domačega proizvoda, ampak smo v tretjem in četrtem četrtletju lanskega leta dosegli celo, sicer skromno, a pozitivno rast. Kljub rasti brezposelnosti, smo še vedno med državami članicami Evropske unije, ki imamo najnižjo stopnjo brezposelnosti. Lani smo s precejšnjim zamikom dočakali katastrofalne posledice brezmejnega pohlepa in želje po obvladovanju največjih gospodarskih podjetij ter obenem posledice pregretja rasti gradbeništva, ker se je oboje dogajalo v času 2005 do 2008. Kot domine so se začeli sesuvati najprej sistemi, ki so bili žrtve na orjaških dolgovih zgrajenih menedžerskih prevzemov. Tako prvi kot drugi pojav ima za posledico izjemen padec kapitalske ustreznosti bank, zlasti še obeh največjih bank z večinskim državnim deležem. Kot vse kaže, sta se obe omenjeni banki pa tudi nekatere manjše v tuji lasti pod vplivom takratne vladajoče politike spustile v zelo tvegano kreditiranje z nezadostnimi jamstvi, ki je omogočilo verižno kupovanje delnic in deležev, s čimer so bili prikriti prevzemi prevzemnih tarč. Sedaj plačujemo visok račun za obe veliki avanturi. Denarna sredstva, ki jih nujno potrebujejo nefinančne družbe za financiranje svoje dejavnosti, so vezane v neprodanih nepremičninah in v zaseženih delnicah prevzetih družb. Posledično je v zadnjih dveh letih strahovito naraslo zlasti število večjih pravnih oseb, ki zelo dolgo zamujajo s plačili. Neplačane obveznosti so narasle za tri do štirikrat in vedno več je podjetij, zlasti manjših, ki jim ne preostane drugega, kot da odpustijo delavce in zaprejo vrata. Načrtovane prioritete Vlade do konca mandata zajemajo celo vrsto ukrepov, ki bodo omogočili ne le izboljšanje plačilne discipline, ampak tudi sprostitev kreditnega potenciala bank, predvsem pa bomo že v naslednjem letu zaznali opazne premike na področju proizvodnje in izvoza visokotehnoloških izdelkov, kar je konec koncev praktično edina razvojna usmeritev naše države, ki obeta končni preboj našega gospodarstva iz območja nekonkurenčnosti. Hvala.
Hvala lepa. Anton Urh, DeSUS. Pardon. Gospod Marinič, želite še besedo? Še imate 2 minuti in 19 sekund. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Bom skušal na kratko to, kar mi je ostalo. Če bi današnje prioritete Vlade do konca mandata uskladili takoj na začetku, ko ste pravzaprav ugotovili in na kar je opozoril tudi predsednik prejšnje vlade Janez Janša, da bi bilo prav, da bi tisti koalicijski sporazum, ki ste ga takrat podpisali, skladno z dejanskim stanjem tudi skušali popraviti, nekatere stvari dodati, spremeniti, kajti zadeve so se začele spreminjati – žal tega ni bilo, zato je pa danes pred nami obravnava tega načrta prioritet Vlade do konca mandata, kako izboljšati dejansko trenutno stanje, ki je slabo. In to ne prihaja iz vrst opozicije, kar bi po nekem normalnem procesu v skladu z našim poslovnikom, načinom dela v parlamentu, z vzvodi opozicije dejansko moralo biti. To, kar danes obravnavamo, je posledica predloga vaše koalicijske partnerice. Ne sedaj ponovno kazati s prstom na opozicijo, SDS. Vi predlagate, se pravi, med seboj se uskladite in veliko lažje bo v tem primeru tudi opoziciji. Kajti, če bi se to zgodilo, potem bi verjetno bili tudi na tem področju usklajeni in morda javnost tudi ne bi poslušala tega, in morda nasedala nekaterim špekulacijam, da bi zato spet bila kriva opozicija. Mi nismo tega predlagali. To ste predlagali vi oziroma ena izmed vaših koalicijskih partneric, zato bi bilo bolje, da bi se uskladili. Res pa je, in to povzroča težave, da koalicija znotraj same sebe ni dovolj kompatibilna in zaradi tega prihaja tudi do dodatnih težav, ki jih pa čutijo Slovenke in Slovenci na vseh področjih. Skorajda ni področja, kjer se resne težave ne bi kazale. In to, kam stvari peljejo, je seveda resen opomin Vladi, da je treba [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Jaz samo obveščam, da ima DeSUS še 35 sekund, če želi kdo iz DeSUS-a. Prijavljen iz DeSUS-a je zdaj gospod Franc Jurša. Gospod Zanoškar je že bil, ampak takrat, ko sem ga klical, ga ni bilo v dvorani. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Čeprav je zelo kratek čas in verjetno ne bom mogel povedati tistega, kar bi želel, bi rekel takole. Strinjam se s tem, da je Vlada v tem težkem mandatnem obdobju sprejemala vse tiste ukrepe, za katere je mislila, da bodo vzdržali, da bodo potegnili naprej, da bodo uspešni. In veliko teh ukrepov je bilo uspešnih. Nekaj je bilo takih, ki niso bili uspešni, zanesljivo pa bi bil rezultat veliko boljši, če bi v tej situaciji, v kateri se nahaja ves svet, tudi naša država našla neko kohezivno silo med vsemi političnimi opcijami in stranmi in bi potegnili ta voz naprej z nekimi skupnimi idejami. Sedaj pa, ker je zares že konec, eno samo vprašanje. Poglejte, odhajanje našega gospodarstva v republike bivše Jugoslavije in tudi [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. SDS nima več, SD 3 sekunde. Zares minuta in 15 sekund – ni nikogar. Vlada 21 sekund. Gospod minister? [[Ne.]] In predlagatelja ni. Se pravi, vsi, ki so bili prijavljeni, so imeli možnost razpravljati in izčrpali čas na razpolago. S tem smo zaključili razpravo poslank in poslancev Državnega zbora o odgovoru predsednika Vlade na postavljeno poslansko vprašanje. Zaključujem to točno dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PREPREČEVANJU DELA IN ZAPOSLOVANJA NA ČRNO V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo gospodu ministru dr. Ivanu Svetliku.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Pri pripravi novega zakona smo si za cilj zastavili predvsem povečanje učinkovitosti nadzornih organov pri odkrivanju kršitev, da se zapišejo jasnejše definicije in določijo večje pristojnosti nadzornih organov. Cilj zakona je tudi poostriti sankcije in povečati gobe, da bodo delovale vzgojno in predvsem preventivno. Vse prispele predloge in pobude za ta zakon je obravnavala tudi Komisija za preprečevanje in odkrivanje dela in zaposlovanja na črno. Predlog, ki je danes pred vami, je torej nastal ob intenzivnem medresorskem usklajevanju, sodelovanju s socialnimi partnerji, ki so soglašali s predlogom, in na podlagi konkretnih izkušenj s terena. Ena izmed pomembnejših novosti zakona je, da se v nadzor nad zaposlovanjem na črno vključuje carinska uprava, kar bo omogočilo postopna angažiranja dodatnih 170 inšpektorjev za nadzor na terenu. Inšpektorji carinske uprave že imajo številne izkušnje na področju različnih kontrolnih funkcij, razpolagajo z mobilnimi oddelki, ki zmorejo zaznati kršitve na terenu 24 ur dnevno, imajo ustrezno opremo in pooblastila. Zaradi vključitve carinske uprave kot nadzornega orana se bo razbremenil inšpektorat za delo, ki se bo intenzivneje usmeril v nadzor na področju inšpekcij delovnih razmerij. V javnosti je najbolj odmevala omejitev sosedske pomoči, kljub temu, da je tovrstna omejitev zajeta že v sedanjem zakonu in velja že od leta 2000. Predlog novega zakona ne omejuje sosedske pomoči bolj, kot jo je omejeval že dosedanji zakon, temveč šele podrobneje opredeli. Kadar gre za opravljanje dela na nepremičninah ali premičninah, ki so vezane na dejavnost pravne osebe ali samozaposlene osebe, medtem ko sosedske pomoči med posamezniki, ki nimajo registrirane dejavnosti, ne omejuje. Predlog zakona nikakor nima namena omejevati sosedskih odnosov, temveč ureja razmere in učinkovitejši nadzor na področju dela in zaposlovanja na črno. Glede na to, da tudi dosedanja ureditev in opredelitev sosedske pomoči ni imela negativnih učinkov na slovensko družbo ali medčloveške odnose, smo prepričani, da se tudi z minimalno dopolnjeno definicijo sosedske pomoči le-ti ne bodo poslabšali. Sosedska pomoč se dovoljuje še naprej pod pogoji in obsegu, da ne bo pomenila nelojalne konkurence podjetnikom in da ne bo služila kot prikrivanje dejanskega dela ali zaposlovanja na črtno. Boj proti delu in zaposlovanju na črno za svetlo prihodnost je slogan javne kampanje, ki smo jo sprožili v letu 2010 in so se ji kot pokrovitelji ali podporniki pridružili tudi socialni partnerji. Del tega pa je seveda tudi priprava novega zakona. Dejstvo je, da področje preprečevanja dela in zaposlovanja na črno sega v več resorjev in celotne problematike tega področja ni mogoče reševati samo v okviru tega zakona, temveč je treba rešitev zagotoviti tudi v okviru področnih zakonodaj. S tem namenom je bila ustanovljena posebna vladna skupina, ki jo vodi Ministrstvo za gospodarstvo. Naloga navedene skupine je, da pregleda vso obstoječo zakonodajo in oblikuje predloge potrebnih sprememb na področju preprečevanja sive ekonomije in jih sistemsko umesti v področno zakonodajo. Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ki je danes pred vami, predstavlja pomemben korak v boju proti sivi ekonomiji v Sloveniji oziroma proti delu na črno. Prispeval bo k novim delovnim mestom, k večjim možnostim za podjetništvo, k utrjevanju socialnih blagajn ter k večji pravičnosti pri dodeljevanju socialnih transferov. Zato predlagamo, da ga poslanci in poslanke potrdite. Hvala lepa.
Hvala lepa gospod minister. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Stališče matičnega delovnega telesa bo predstavil podpredsednik, gospod Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 27. seji 17. 2. 2011 in na prvem nadaljevanju istega dne kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno v drugi obravnavi, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po rednem postopku predložila Vlada. Članice in člani odbora so prejeli naslednja gradiva: mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe, pripombe zainteresirane javnosti in sklepa Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile Poslanske skupine SD, DeSUS, LDS, Poslanski skupini Zares in LDS, Polanski skupini SLS in Poslanske skupine SDS. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. Zakonodajno-pravna služba je k predlogu zakona podala tudi konkretne pripombe k 30. členom. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Državnega sveta, ki predlog zakona sicer podpira z zadržki. K besedilu predloga zakona je podal dve konkretni pripombi, in sicer pripombo k 11. in 15. členu. Na sejo odbora je mnenje Državnega sveta podrobneje predstavil državni svetnik, gospod Alojz Kovšca. V uvodni dopolnitvi členov je predstavnik predlagatelja, Minister za delo, družino in socialne zadeve ter invalide, na kratko predstavil temeljne razloge za sprejetje predloga zakona ter zlasti njegove poglavitne rešitve. Ključni cilji predloga zakona so povečati pristojnosti nadzornim organom, podati podlago za učinkovitejše delo nadzornih organov, določiti jasnejšo opredelitev posameznih pojmov in ukrepov zakona ter poostriti sankcije za kršitelje zakona. Z zakonom se delno prenaša pravni red Republike Slovenije, direktive o minimalnih standardih glede sankcije in ukrepov zoper delodajalca, nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav. Cilje predlaganih sprememb so tudi izboljšanje obstoječega stanja, odprava zakonskih nejasnosti in zlorab. V predlogu zakona je določena nova sankcija za delodajalce, ki na črno zaposlujejo brezposelno ali neaktivno osebo, omejuje se sosedska pomoč, ki bo prepovedana v primerih, kadar je delno vezana na dejavnost pravne osebe, torej kadar je delo vezano na dejavnost pravne osebe ali samozaposlene osebe, ter v primerih opravljanja dela na nepremičninah in premičninah, ki se uporabljajo za opravljanje dejavnosti. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je predstavil pisno mnenje in opozoril, da se namera predlagatelja, da omeji oziroma prepreči delo in zaposlovanje na črno sooči z nekaterimi ustavnimi pravicami oziroma načeli. Nanje služba posebej opozarja pri posameznih členih predloga zakona, v uvodnem delu mnenja pa posebej izpostavlja 35. člena Ustave, iz katerega izhaja tudi splošna svoboda človekovega ravnanja. V okviru splošnih pripomb opozarja tudi na določbe v zvezi z nadzorom, ki bi jih kazalo dograditi, saj v dosedanji obliki lahko prihaja do prekrivanja pristojnosti med posameznim nadzornimi organi. Prav tako pa opozarja na dejstvo, da se predlog zakona sklicuje na nekatere zakone, ki še niso uveljavljeni oziroma bodo šele predmet zakonodajnega postopka, kot na primer Zakon o malem delu in Zakon o prostovoljstvu. V razpravi o posameznih členih in vloženih amandmajev so članice in člani odbora ter vabljeni največ pozornosti namenili predvsem predlaganim rešitvam predloga zakona, ki se nanašajo na splošne določbe, pojme, dejavnosti, ki niso delo ali zaposlovanje na črno, sosedska pomoč, delo v lastni režiji, humanitarno in karitativno delo, kratkotrajno delo, nadzorne organe in kazenske določbe. Glede določbe 1. člena, ki opredeljuje, kaj določa Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, je bilo izpostavljeno stališče, da predlog zakona temelji izključno na metodi kaznovanja. Glavni cilj bi moral biti zmanjšanja dela na črno, ne pa sankcioniranje. Posebej so bila izpostavljena tudi določila 11., 12. člena in tudi določilo 15. člena. V zvezi s kazenskimi določbami je bilo tudi izpostavljeno stališče, da so kazni občutno previsoke, sploh za fizične osebe. Nekateri razpravljavci pa so zagovarjali stališče, da je prav, da se radikalno povečajo kazni, saj bo tako tudi lažje doseči namen zakona. Odbor je skladno z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje ter sprejel večino amandmajev poslanskih skupin SD, DeSUS in LDS in poslanskih skupin Zares in LDS k 12. in 15. členu. Ni pa sprejel ostalih amandmajev oziroma so določeni amandmaji postali brezpredmetni. Odbor je oblikoval tudi svoja dva amandmaja k 18. in 27. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Ta dopolnjeni predlog zakona je danes tudi predmet obravnave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje, spoštovani gospod minister! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da sta siva ekonomija in delo na črno nedvomno zelo škodljiva za družbo in državo. Škodljiva sta tudi za udeležence, za delavce, saj jim ne nudita ustrezne socialne varnosti zavarovanja niti pokojninske dobe, zato pozdravljamo uvedbo obvezne zaposlitve delavcev, ki jih je imel delodajalec zaposlene na črno, ki jo ocenjujemo kot učinkovit ukrep v tem zakonu. Podpiramo tudi dolgoletna prizadevanja Obrtno podjetniške zbornice in gospodarstva v celoti, da bi zmanjšali tovrstno nedopustno delo. Vendar smo prepričani, da bi učinkoviteje preprečevali sivo ekonomijo in delo na črno s pozitivnimi spodbudami na trgu dela in na področju davčne zakonodaje ter z učinkovitejšim nadzorom, boljšim delom inšpekcijskih služb. Že sedaj delovna in socialna zakonodaja določata kaznivost izogibanja plačevanju prispevkov in plačila zaposlenim. Prav tako je kazniva utaja davkov ali neregistracija dejavnosti. Dejanski problem v zvezi z zaposlovanjem je na eni strani ravno togost in nesprejemljivost delovne zakonodaje, na drugi strani pa neučinkovito delo inšpekcijskih služb in neučinkovitost sindikatov, ki premalo skrbijo za pravice zaposlenih za nadzor na trgu dela. Predlog zakona ne prinaša jasnejših in učinkovitih rešitev, po našem mnenju bo imel celo negativne posledice za odnose v naši družbi. Prepričani smo, da si naša država ne bo opomogla, če bomo kaznovali dobro sosedo za, na primer, friziranje na domu ali za pomoč pri kmečkih opravilih. Inšpektorji bodo nadzorovali podjetnike, ki so že registrirani, sosedje bodo prijavljali kmete, gradbenike, taka dela torej, ki se na zunaj vidijo, kar pa je skrito ali neregistrirano, se opravlja za zaprtimi vrati, bo ostalo skrito tudi po sprejemu tega zakona. Nedorečene definicije glede sosedske pomoči in dela v lastni režiji bodo povzročile veliko težav pri izvajanju, če se to dogaja v stanovanju, kajti ustava zagotavlja nedotakljivost zasebnosti stanovanja, zato inšpektor ne more kar vdreti v hišo in oglobiti kakšnega kriminalca, to je, na primer, soseda frizerja. Zato zakon tega ne rešuje in je nejasen. Tak zakon bi nas celo vrnil v neke prejšnje čase sumničenj in medsebojnega obtoževanja po načelu "deli in vladaj". Zakon prinaša nesprejemljivo sporočilo za današnji čas, ko vsi potrebujejo medsosedsko pomoč, solidarnost in razumevanje za stiske brezposelnih in tistih, ki so se znašli v stiski zaradi nizkih dohodkov. Država bi morala obratno spodbujati solidarnost, ki pozitivno deluje v družbi, na drugi strani pa učinkoviteje preganjati kršitelje že veljavne zakonodaje. Z zgolj učinkovito davčno zakonodajo, izboljšanjem poslovnega okolja, bolj fleksibilno delovno zakonodajo in boljšim nadzorom inšpekcijskih služb bi bolje in v skladu z ureditvami v evropskih državah uredili preprečevanje zaposlovanja na črno in sivo ekonomijo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke je že z obravnavo na matičnem odboru vložila nekatere amandmaje, ne zato, ker bi mislili, da je tak zakon, kot je predlagan, sploh potreben, ampak predvsem zato, da bi opozorili na nedorečenost, na zgolj prepisovanje in podvajanje določb in na primer, da definicije niso v skladu s področja zakonodaje, kot na primer za kmete. Ker si želimo, da bi lahko zakon tudi podprli, smo predlagali nekaj amandmajev in upamo, da jih boste podprli. Več pa pri posameznih amandmajih. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministru, državni sekretarki, sodelavcu, kolegicam in kolegom! Poslanci DeSUS-a smo večkrat opozarjali na problematičnost sive ekonomije, ki jo lahko nekako označimo že kar za nacionalni problem. Zlasti ob dejstvu, da se govori o 10 milijardnem primanjkljaju v gospodarstvu na letni ravni na račun neevidentiranega prometa. Ves čas smo poudarjali ključnost negativnih posledic te anomalije, ki se izkazuje v primanjkljaju v davčni, socialni, zdravstveni in pokojninski blagajni. Apelirali smo na to, da se na tem področju vzpostavi več reda, saj so posledice sivega trga večplastne in medsebojno verižno povezane. Posledično delo na črno dodatno kvari sliko na področju brezposelnosti. Vsekakor je nedopustno, da ob 115 tisoč brezposelnih veliko ljudi dela na črno, hkrati pa le ti državo veliko stanejo, saj izčrpavajo socialno blagajno, vanjo pa ne prispevajo nič. Delo na črno predstavlja nelojalno konkurenco na trgu tistim, ki svojo dejavnost opravlja povsem legalno in poravnajo vse davčne in socialne obveznosti zase in za svoje zaposlene, zaradi česar je njihova storitev ali proizvod razumljivo nekoliko dražji od na črno narejenega in prodanega proizvoda ali na črno opravljane in na roke plačane storitve. Tako se v težkih časih gospodarske in finančne krize dodatno postavljajo v še težjo situacijo mnoga podjetja in samostojni podjetniki, ki se trudijo obdržati na trgu in ustvarjati dohodke in nuditi legalno delo in plačo svojim zaposlenim. Danes imamo v obravnavi zakon, ki pomeni reakcijo na pojav sive ekonomije in v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo predlagane rešitve kot dobre in nujno potrebne, zato ga bomo tudi podprli. Področje preprečevanja dala in zaposlovanja na črno v našem pravnem redu je že zakonsko urejeno, v tem novem zakonu pa vidimo nadgradnjo obstoječega. Naj ob tem poudarim, da je zakon naletel na izjemno negativne odzive v javnosti, češ, da je zakon neživljenjski, ogroža medčloveške odnose in solidarnost. Po naši sodbi je tak negativizem povsem odveč in nesprejemljiv zaradi dejstva, ker predlagane novosti na tem področju ne prinašajo nikakršnih dramatičnih sprememb. Po večini gre v zakonu namreč za to, da se jasneje, podrobneje formulirajo posamezni pojmi, ki bodo dali bolj jasno situacijo o tem, kaj se šteje kot delo na črno in katere so izjeme, kar bo po naši oceni nedvoumno vplivalo na učinkovitejše delo inšpekcijskih služb. Kot najbolj problematična se je pokazala definicija sosedske pomoči. Sosedska pomoč se v tem zakonu ne omejuje v celoti in za posameznika nič bolj kot do sedaj, ampak zgolj v tistem delu, ko gre za opravljanje neke dejavnosti. Ravno v tem delu so namreč izkušnje nadzornih organov s terena pokazale, pa tudi ugotovitve Gospodarske zbornice gredo v tej smeri, da se pod tem institutom brezplačne sosedske pomoči skriva največji delež dela na črno. Tako se povzroča nelojalna konkurenca tistim osebam in dejavnosti, ki je registrirana in se legalno opravlja. O solidarnosti, ki se tukaj tako zelo izpostavlja, pa dvomimo, da oseba, ki to konstantno počne, počne to zastonj. Toliko o solidarnosti. Glede lepe slovenske tradicije, druženja prijateljev, sosedov in sorodnikov pri opravljanju kmečkih opravil ob spravilu sezonskih pridelkov, se po naši oceni dopolnjenega besedila zakona še zdaleč ni treba bati, da bo izumrla. Nadalje zakon podrobneje ureja tudi primere opravljanja del v lastni režiji in na nepremičninah, ki vključujejo poleg lastninskega razmerja tudi najem, užitek, služnost, rabe ter razširijo krog oseb, ki kot sorodstvo lahko pri tem neovirano sodeluje. Pri tem v poslanski skupini ugotavljamo, da je vsebina tega člena sledila pripombam, ki jih je naša poslanska skupina posredovala na ministrstvo že v fazi javne obravnave zakona. Največje spremembe so narejene na področju nadzora glede pristojnosti in kazenskih sankcij. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlagani zakon tudi podprli.
Hvala lepa, gospod Jurša. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki smo imeli pri prvi verziji Predloga zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno kar nekaj pripomb in pomislekov. Na zadnji seji odbora, ko smo pa dobili informacije in tudi, ko je prišlo do sprememb dopolnitev osnovnega predloga, smo na nek način načeloma sprejeli to verzijo kot sprejemljivo. Predvsem tukaj mislim na 11. člen, to je o sosedski pomoči v kmetijstvu, 3. točka – "za delo in zaposlovanje na črno se tudi ne šteje brezplačna pomoč na kmetijah, planinah in skupnih pašnikih, ob sezonskih konicah, za spravilo primarnih kmetijskih proizvodov in odgona živine". Ključni cilji predloga zakona so sicer dobri, bodo pa prinesli istočasno tudi nekaj neprijetnosti in – kot so že predhodniki omenili – problemov pri sankcioniranju, pri nadzoru, pri pristojnostih inšpektorjev, kar se tiče dostopa do stanovanj, do nepremičnin, za kar si jaz ne morem predstavljati, kako bo to praktično dejansko potekalo. Verjetno bo treba to še s kakšnim drugim zakonom dopolniti. Ključni cilji predloga zakona so povečati pristojnosti nadzornim organom, podati podlago za učinkovitejše delo nadzornih organov, določiti jasnejšo opredelitev posameznih pojmov in ukrepov zakona ter poostriti sankcije za kršitelje zakona. Z zakonom se delno prenaša v pravni red Republike Slovenije direktiva o minimalnih standardih glede sankcij in ukrepov zoper delodajalce, nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav. Cilja predlaganega zakona sta tudi izboljšanje obstoječega stanja in odprava zakonskih nejasnosti in zlorab. Vse to je smiselno in sprejemljivo, ampak pri izvajanju, kot sem že omenil, bo pa prihajalo še do velikih težav. Z vidika gospodarstva je delo in zaposlovanje na črno izredno problematično, saj dejansko povzroča veliko nelojalno konkurenco na trgu, prizadevah obrtnike, legalne izvajalce del in storitev, tako da gospodarske družbe in samostojni podjetniki, ki opravljajo dejavnost v skladu s predpisi, dejansko težko konkurirajo tistim, ki delajo na črno, saj le-ti delajo za nižje tarife in bistveno nižje cene, ker niso obremenjeni s prispevki in z davki in tako naprej, po drugi strani pa ponujajo storitev brez garancije in brez zavarovanj. Pri pripravi tega predmetnega predloga zakona bi pa lahko predlagatelj vzel , kot se temu reče po domače, za mušter tudi kakšne druge tuje države. Jaz sem si slučajno na internetu za informacijo prebral, recimo, podoben zakon, kot ga imajo Avstrijci, kjer je ta zadeva rešena skoraj perfektno. Čeprav imajo v delu Burgenlanda in avstrijske Štajerske še zmeraj probleme zaradi migracije sosedov, tudi nenazadnje iz naše države, kar je pa tudi za razumeti, saj takšna stiska ljudi tudi sili včasih v takšne zadeve, ki so na robu legalnosti. Predstavlja pa cela zadeva eno tveganje in negativne posledice dela in zaposlovanja na črno z vidika socialne države, gospodarstva in posameznika, državljana. Kako se bo moralo Ministrstvo za delo, socialo in družino soočiti s temi posledicami, ki so bile zdaj na nek način zakrite s sivo ekonomijo in pa z iznajdljivostjo posameznikov, bomo pa videli v nadaljevanju. Skratka, da ne bom dolgovezil, v Slovenski nacionalni stranki načeloma podpiramo takšen predlog zakona in pričakujemo, da bodo sprejeti nekateri amandmaji, ki so smiselni. Toliko za začetek. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav! V Sloveniji siva ekonomija, po različnih ocenah, predstavlja med 17 in 25 % družbenega bruto proizvoda. Glede na to, da sta delo in zaposlovanje na črno navzoča v mnogih panogah in okoljih, je Vlada Republike Slovenije sprejela ukrepe za učinkovito odkrivanje in preprečevanje teh dveh pojavov ter odpravo njunih negativnih posledic. S sivo ekonomijo se srečujemo v vseh državah, v vseh gospodarstvih in v vseh političnih sistemih. Siva ekonomija v nobeni družbi ni obrobnega pomena. Njeni negativni vplivi so občutni za delodajalce, delojemalce in tudi za državo, socialno zavarovanje, premoženje ter varnost ljudi in okolja. Ravno zaradi teh negativnih posledic, ki jih siva ekonomija ima, je zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno dobil načelno podporo Ekonomsko-socialnega sveta. Mnenje, da je ta zakon nujen in da so njegove usmeritve ustrezne, pa delita tudi Obrtna zbornica in sindikati. Glavni cilj in razlog priprave novega zakona je večja učinkovitost nadzornih organov pri preprečevanju in odkrivanju dela in zaposlovanja na črno. Spremembe zakona so pripravljene predvsem na podlagi dokumentov in sklepov Vlade Republike Slovenije, Komisije Vlade Republike Slovenije za odkrivanje in preprečevanje dela in zaposlovanja na črno ter prejetih pripomb in predlogov ter izkušenj iz prakse. Z vidika gospodarstva je delo in zaposlovanje na črno izredno problematično, saj povzroča nelojalno konkurenco na trgu. Gospodarske družbe in samostojni podjetniki, ki opravljajo dejavnost v skladu s predpisi, ne morejo konkurirati tistim, ki delajo na črno, saj lahko le-ti ponudijo strankam bistveno nižje cene, ki niso obremenjene s prispevki in davki, vendar po drugi strani ponujajo storitev brez garancije in brez zavarovanj. Delo in zaposlovanje na črno predstavlja tveganje in negativne posledice dela in zaposlovanja na črno z vidika socialne države, gospodarstva in posameznika – državljana. Pri tem zakonu je vprašanje nadzora še posebej pomembno, vendar se je treba zavedati, da je zakon le podlaga za delo inšpekcijskih služb, na njih pa je, da to delo opravijo učinkovito. S tega vidika v Poslanskem klubu LDS pričakujemo, da se bo korenito spremenil tudi način dela teh služb, saj je zakon sam le črka na papirju. V tem kontekstu bi radi opozorili tudi na to, da zgolj izrekanje sankcij ni dovolj, te sankcije je treba tudi izterjati. V Poslanskem klubu LDS se hkrati tudi zavedamo, da tovrstna zakonodaja ne more temeljiti zgolj na restriktivnih ukrepih, ampak so potrebne tudi spodbude, če želimo, da bo ta zakon zaživel in dobil podporo javnosti. Nenazadnje je ta zakon le eden izmed ukrepov na področju boja proti sivi ekonomiji, potrebni bodo tudi drugi, drugačni ukrepi. Zato podpiramo ustanovitev posebne medresorske vladne skupine, ki jo vodi minister za gospodarstvo, katere naloga bo pregledati vse obstoječe zakonodaje in oblikovanje predlogov sprememb na področju preprečevanja sive ekonomije in njena implementacija v področne zakone. V Poslanskem klubu LDS opozarjamo, da zgolj normativni okvir, ki ga danes obravnavamo, ne pomeni končnega koraka v boju proti sivi ekonomiji. Ta družbeni pojav je v največji meri odvisen od vrednot neke družbe, od družbene zavesti in odgovornosti. Vsekakor mora v neki zdravi družbi obstajati vrednota solidarnosti, medsosedske pomoči, ki pa ne sme biti izgovor za zlorabo oziroma za izmikanje plačevanja davčnih, zdravstvenih in pokojninskih obveznosti posameznika. Zato moramo kot zakonodajno telo tukaj pazljivo pretehtati, kakšno sporočilo želimo poslati državljankam in državljanom s tem zakonom, predvsem z vidika ustvarjanja tistega vrednostnega sistema, o katerem sem govoril malo prej. Institucija medsosedske pomoči in institucija časovnega bančništva, katere žal nismo mogli z amandmajem umestiti v zakon na matičnem odboru, vsekakor promovirata vrednoto solidarnosti med ljudmi, ustvarjanje dobrih medčloveških odnosov, za katere v poslanskem klubu menimo, da so ključne in velikega pomena za nek zdrav razvoj družbe. Zato obe omenjeni obliki medsebojne pomoči tudi podpiramo, kot tudi z njima povezane amandmaje k predlogu zakona. Obenem naslavljamo apel na ministrstvo, da dejavnosti časovnega bančništva in medsosedske pomoči uredi na transparenten način, ki ne bo omogočal zlorab in ne bo deloval v nasprotju temeljnih ciljev, kar tudi ni namen predlagateljev amandmajev. V Poslanskem klubu LDS se zavedamo pomena predloženega zakona, zato ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tudi poslanci Poslanske skupine nepovezanih poslancev sodimo v vrsto tistih, ki menimo, da je treba pojav zaposlovanja in dela na črno čim bolj omejiti, da moramo čim bolj zmanjšati družbeno toleranco do tega, pri čemer pa nimamo nobene zadrege, ko ponavljamo, da so nekatere rešitve tudi takšne, da smemo reči, da imamo do njih zadržke. Ta problem zaposlovanja in dela na črno se pojavlja v naših razpravah že vrsto let in zdi se, da je bil potreben res ta pritisk s strani Obrtno-podjetniške zbornice oziroma z Obrtne zbornice Slovenije, da se je nekoliko pohitelo tudi s poizkusom, da se to normativno bolje uredi. Žal je bil odgovor na to tudi v tem smislu, da se je nekoliko nagajivo vrnilo žogico Obrtno-podjetniški zbornici v smislu, češ, tudi vi postanite nadzorniki. Tega mi v naši poslanski skupini doslej nismo podpirali in tudi v bodoče teh poizkusov ne kanimo podpreti. Radi bi pa opozorili na nekaj, ves čas teh razprav se posamične stvari mešajo oziroma so pojmovno neizčiščene. Naše opozorilo gre v smer, da mi govorimo o zakonu, ki omejuje in prepoveduje delo na črno in zaposlovanje na črno in oglaševanje dela na črno in ne sive ekonomije nasploh, ta dva pojma nista identična. In tudi ko bi hoteli primerjati številke, bi najbrž prišli do precejšnjih diskrepanc, moramo se omejiti na to, kar nam zakon prinaša. Tudi naše zadovoljstvo, to ponavljamo v zvezi s kasnejšo implementacijo tega zakona, je odvisno v veliki meri od tega, kaj od tega zakona pričakujemo, in pričakovanja so v glavnem prevelika. Nekateri so ocenjevali celo, da je mogoče na ta način govoriti o treh, štirih milijardah evrov, ki bodo prešli v legalno ekonomijo, torej, ki bodo tudi ustrezno z dajatvami obremenjeni in kar bi naj imelo potem posledice tudi v vseh javnih blagajnah. Če bi bilo tako enostavno, kot to zgleda v očeh tistih, ki tako govorijo, potem bi mi tako rekoč ne imeli javnofinančnega primanjkljaja, potem bi mi lahko sanirali naše javnofinančne probleme. Ampak tega ne bo. Te številke so tudi zelo odvisne od tega, s kakšnimi metodologijami kdo operira. Sam sem iz radovednosti segel po doktoratu, ki je bil spisan na to temo in so ocene od 3 % do 27 %, v odvisnosti od tega, kakšne metodologije se kdo posluži. Nekako najrealnejša ocena je, da gre za približno 15 % bruto družbenega produkta. Če bi šlo res za 30 % bruto družbenega produkta v sivi ekonomiji, potem bi to tako rekoč bilo bistvo našega narodovega življenja in tega tako rekoč ne bi bilo moč odpraviti. Mi bi odpravljali naš lastni temelj, na katerem se postavljamo, postavljamo blagostanje, blažimo nekatere, pravijo tako, tudi pozitivne učinke sive ekonomije, dokler ni zagotovljenih dovolj delovnih mest in ustreznih plač, da bi lahko ljudje živeli od povsem legalne ekonomije na človeka primeren, dostojen način. Sodimo tudi, da gre za nek določen quid pro quo, za zamenjavo ciljev, ki jih je Vlada zapisala, in sredstev. Kajti Vlada piše, da so glavni cilji krepitev kompetenc nadzornih organov, enega z amandmajem celo doda Obrtno-podjetniški zbornici, gre za poostritev sankcij in za višje globe. To pravi, da je cilj in da gre tudi za več omejitev tako v smislu sosedske moči, dela v lastni režiji in vsega dopolnilnega dela. To citiram, da ne bi kdo mislil, da to niso bili postavljeni cilji. Verjetno so to zgolj sredstva, s katerimi bi mi želeli, da se dosežejo cilji prehoda čim večjega števila tistih, ki danes delajo na črno, v legalno ekonomijo in vseh posledic, ki iz tega izvirajo. Nekaterim amandmaje, ki so predlagani in so danes še predmet razprave, bomo pa oporekali, jih ne bomo podprli, nekatere, tudi opozicijske, pa menimo, da je smiselno podpreti. Zakaj, bomo kasneje pri amandmajih povedali. Sicer pa bomo predlog zakona v vsakem primeru podprli navkljub slabostim, za katere menimo, da bi jih še bilo mogoče popraviti.
Hvala lepa. Gospod Matevž Frangež bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Spoštovane in spoštovani! Novi zakonski okvir boja naše skupnosti proti delu in zaposlovanju na črno, je naletel na veliko in pomembno nasprotovanje javnosti. V veliki meri zaradi neučinkovitega komuniciranja, ki je dopustilo inflacijo napačnih in zmotnih interpretacij. To obžalujemo tudi socialni demokrati in ponovno poudarjamo, da je treba pot spremembam utirjati tudi s proaktivnim, iskrenim in celovitim komuniciranjem z javnostmi. To je predpogoj za uspeh politike sprememb. Delo na črno in siva ekonomija predstavljata velik strukturni problem. Ocene o njunem obsegu so zaskrbljujoče v celotnem času tranzicija, škodita in slabita celotno skupnost. Najprej javna blagajna, konkurenčnost na trgu in najpomembneje, najbolj šibijo in škodijo posamezniku, ki se prostovoljno ali prisilno brez drugih ustreznejših alternativ z delom na črno odreka lastni varnosti, ker ni zavarovan za primer brezposelnosti, za primer bolezni in starosti, nenazadnje pa s tem odreka tudi svoj prispevek v družbeni solidarnosti. To je problem, ki ga želi naša vlada nasloviti in v okviru razumnih, sorazmernih ukrepov čim bolj omejiti, ker ga verjetno povsem izničiti ni mogoče. Ost novega zakona, ki je pravzaprav nadgradnja obstoječih rešitev in definicij na tem področju, je usmerjena v ojačan nadzor, še posebej s sodelovanjem Carinske uprave v postopkih odkrivanja, nadzora in pregona ravnanj, ki predstavljajo delo in zaposlovanje na črno. Socialni demokrati zavračamo logiko, po kateri bi bil denar edino merilo našega sobivanja in naše skupnosti. Z razumevanjem in simpatijami smo spremljali manifestacije solidarnosti v mnogih mnenjih, ki smo jih prejeli. Prepričani smo, da je skupnost močna, ko jo povezuje močno in povezano sodelovanje ljudi. Zato poudarjamo, da predlog tega zakona, tega polja v ničemer ne omejuje. Pomoč sočloveku je naša visoka etična in moralna zaveza in ponosni smo, da jo tako čutimo tudi v celotnem narodu. Brezplačno delo, sosedska pomoč, delo v lastni režiji, kratkotrajno delo so kategorije, ki jih zakon podrobneje ureja in ne spreminja bistva teh izjem, ki jih pravzaprav povzema po rešitvah iz doslej veljavnega zakona. Tako je denimo člen, ki določa sosedsko pomoč enako zapisan tudi v zakonu iz leta 2000, le da v novem zakonu strožje določa, da sosedske pomoči ne morejo ponujati obrtniki in podjetja. Med izjemami je tudi delo v lastni režiji, nujna dela v humanitarnih in naravnih nesrečah, humanitarna in prostovoljna dela, osebno dopolnilno delo in kratkotrajno delo kot pomoč, denimo, znotraj družinskih podjetij. Pri izjemah pa je treba ohraniti konservativni pristop, da nam na preširokem naboru izjem pravzaprav ne pade bistvo in učinkovitost ukrepov za zajezitev dela na črno in sive ekonomije. Najpomembnejše spremembe so osredotočene na doslej pomanjkljiv in premalo učinkovit nadzor. Z vključitvijo Carinske uprave to uresničujemo, pri tem pa urejamo in širimo pristojnosti nadzornih organov in bolje ščitimo ljudi, ki so prisiljeni delati na črno tako, da jim mora delodajalec zagotoviti zaposlitev za nedoločen čas, ob tem pa za nazaj poravnati tudi vse prispevke, ki izhajajo iz delovnega razmerja. Zakon določa tudi višje globe, saj je prav okrepljeno sankcioniranje obet, da temu družbenemu problemu odločneje stopimo na rep. Pri tem je pomembno poudariti, da ta spremembe ni izolirana, ampak del širših povezanih ukrepov. Eden izmed teh je tudi malo delo, ki ponuja različnim ljudem, mladim, brezposelnim in upokojencem, legalno, zavarovano alternativo delu na črno, ki ohranja fleksibilnost in ki bo ob učinkovitosti boja zoper zaposlovanje in delo na črno pravzaprav močno povečal obseg v primerjavi s sedanjim študentskim delom. Iz vseh navedenih razlogov bomo Socialni demokrati nov predlog zakona v boju zoper zaposlovanje in delo na črno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik! V Slovenski demokratski stranki pozdravljamo spoznanje koalicije, da je kot problem zaznala naraščajoč trend dela na črno in pripravila novelo, ki ureja preprečevanje le-tega. Delo na črno je bilo in še bo problem, od katerega imajo največ koristi tisti, ki delo ponujajo, v slabšem položaju pa so tisti, ki delo na črno izvajajo, saj so zaradi gospodarske krize in nepravilnih vladnih ukrepov največkrat prisiljeni sprejeti delo na črno, kjer nimajo nobenih socialnih pravic. V Poslanski skupini smo predlog zakona natančno proučili in konstruktivno pristopili k obravnavanju predloga. Zato smo za obravnavano na seji Državnega zbora ponovno vložili tudi tiste amandmaje, ki v zakonu odpravljajo nejasnosti in nedoslednosti, da bi se zakon sploh lahko izvrševal v praksi. Predlagamo pa tudi ostale amandmaje, ki so ključni za odločitev, ali bomo ta zakon podprli ali ne, saj ne moremo mimo tega, da se novela Zakona o preprečevanju zaposlovanja in dela na črno problematike loteva na napačnem koncu. Predlog zakona temelji izključno na metodi kaznovanja. Številne novejše raziskave v Evropski uniji so pri reševanju problematike dela na črno do kaznovalnih ukrepov zelo skeptične, zato se vse več pozornosti namenja preventivi, na primer poenostavitvi administrativnega okolja, naprednih metodah odkrivanja neprijavljenih transakcij, zagotavljanja spodbud za legalno delo v obliki znižanj davkov in prispevkov in podobno. Poleg tega pa tistim, ki že opravljajo delo na črno, države nudijo ustrezne spodbude za prehod v legalno okolje. Tako je na primer Švedska uvedla znatne davčne olajšave in znižanje prispevkov za tako imenovana hišna opravila, Belgija pa je uvedla vavčerski sistem. Na zgrešen pristop k urejanju problematike dela na črno kaže tudi opredelitev cilja zakona. Predlagatelj za ključni cilj zakona namreč opredeljuje povečanje pristojnosti nadzornih organov in poostritev sankcij za kršitelje. Glavni cilj zakona bi moral biti zmanjševanje dela in zaposlovanja na črno z ustvarjanjem ustreznih delovnih mest in drugimi preventivnimi ukrepi, povečanja pristojnosti nadzornih organov pa le ena izmed sekundarnih metod, kako se ta cilj doseže. Povsem nesmiselne pa se nam zdijo previsoke kazni za fizične osebe, ki opravljajo delo na črno, saj so večkrat v delo na črno prisiljene, ker zaradi slabe gospodarske situacije, tudi po krivdi Vlade, nimajo druge izbire. Nikakor pa ne bomo pristali na to, da se sosedska pomoč v celoti ne šteje kot izjema dela na črno. Dosedanja opredelitev sosedske pomoči je bila neustrezna, predlog tega zakona pa jo je samo še poslabšal. Zato predlagamo, da se sosedska pomoč v celoti ne šteje kot delo na črno, razen če nekdo dobi od tega materialno korist. Ugotavljanje sosedske pomoči kot delo na črno ne bo v ničemer prispevalo k povečanju davčnih prispevkov, saj je jasno, da se v praksi zelo težko izvršuje, po drugi strani pa povzroča nepotrebno vznemirjanje ljudi in kvari sosedske odnose. Z novim predlogom zakona, ki opredeljuje sosedsko pomoč v določenih primerih za delo na črno, bi bili ljudje samo zmedeni, pri sosedski pomoči zadržani, učinka na zakonit trg delovne sile pa ne bi bilo. Kot so v postopku sprejemanja zakona opozorili številni javni pozivi, bi se sosedski odnosi zaradi novega predloga bistveno poslabšali. K predlogu zakona smo pristopili konstruktivno, podali tehtne amandmaje, zato pričakujemo enak odnos od koalicije, da se sprejme naše amandmaje in predvsem pričakovanja javnosti glede sosedske pomoči.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Kot smo že slišali, so osnovi cilji oziroma namen tega predloga zakona o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno povečati pristojnost nadzornim organom, podati podlago za učinkovitejše delo nadzornih organov, določiti jasnejšo opredelitev posameznih pojmov in ukrepov zakona in poostriti sankcije za kršitelje zakona. Izboljšati skratka obstoječe stanje in odpraviti zakonske nejasnosti in zlorabe. Lahko bi se sicer po eni strani strinjali s trditvijo, ki je bila pred kratkim tukaj izza govornice izrečena, da gre predvsem za kaznovalno politiko, skratka za politiko palice ne pa korenčka, težko pa sicer trdimo, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve tisto, ki bi v tem primeru lahko ponudilo kakšne spodbude, ki bi tiste, ki zdaj delajo na črno, pač pripravili do tega, da bi to svojo dejavnost legalizirali. Po drugi strani lahko tudi rečemo, da je predlagana pokojninska reforma, ki je povprečje let za izračun pokojninske osnove z 18 let dvignila na 27, naredila že nekaj na tem področju. Skratka, odslej je treba biti, če hoče nekdo imeti pokojnino, dlje časa redno zaposlen in si tudi seveda izplačevati realno plačo, ne pa zgolj mogoče minimalne, ostanek pa na roko, da tako rečemo, če želiš imeti pokojnino, ki bo odražala tvoje resnično vplačane prispevke. Zdaj pa k predlogu zakona. Kot rečeno se tukaj v tem predlogu natančneje določajo nekateri pojmi, določena je nova sankcija za delodajalca, ki na črno zaposluje brezposelno ali neaktivno osebo, omejuje se sosedska pomoč, ki bo prepovedana v primerih, kadar je delo vezano na dejavnost pravne osebe ali samozaposlene osebe, ter v primerih opravljanja dela na nepremičninah in premičninah, ki se uporabljajo za opravljanje dejavnosti. Opredeljena je tudi omejitev dela v lastni režiji, na nepremičnine v lasti ali v najemu, omejitev osebnega dopolnilnega dela z letnim dohodkov v višini do 6 tisoč evrov. Prav tako se ta dela ne smejo opravljati pri pravnih osebah in samozaposlenih osebah. Razširja pa se seznam možnih oseb za opravljanje dela pri kratkotrajnem delu. Delodajalec, ki zaposluje osebe za kratkotrajno delo, bo moral imeti vsaj enega zaposlenega. Globe se, kot je bilo že omenjeno, zvišujejo, uvajajo se višje globe za delodajalce in dodajo globe tudi za posameznike v primeru kršitev v zvezi z opravljanjem študentskega dela. Po novem bo sankcij po predlogu zakona oproščen posameznik, ki v času zaposlitve na črno prijavi delodajalca, ki ga je zaposlil na črno, kar je vsekakor korak naprej. Tukaj so pač te glavne spremembe, ki so. Večina hude krvi, ki je bila ob debati ob sprejemanju zakona, pa ni ravno utemeljena, ker smo že na odboru precej časa namenili definiciji družinske in medsosedske pomoči. Ta definicija ostaja takšna, kot je bila doslej. In tudi marsikatere prakse, tradicionalne, kot je recimo sezonsko spravilo pridelkov, ostajajo zapisane med izjemami, ki jih ta zakon ne uvršča med delo na črno. V Poslanski skupini Zares – nova politika se seveda strinjamo s tem, da se takšna medsosedska pomoč ohrani kot izjema. Tisto, na kar smo pa opozorili že na odboru in smo ponovno vložili tudi dva amandmaja, ki to urejata v tej obravnavi na plenarnem zasedanju, pa je dejstvo, da menimo, da je dejavnost časovnega bančništva podobna reč, kot denimo pomoč pri spravilu sezonskih pridelkov, in da bi tudi to morali uvesti med izjeme, ki niso delo na črno. Mnoge evropske države to prakso poznajo, res, da ni prav tradicionalna, čeprav nekje ima že dolgoletno tradicijo. Verjamemo, da bi morali med izjeme, ki jih je kar nekaj v tem zakonu, uvrstiti tudi to. Po drugi strani pa želimo z amandmajem k 18. členu spodbuditi tudi Obrtno zbornico Slovenije, ki je denimo med tistimi, ki najglasneje opozarja na kršitve zakonodaje in na delo na črno in ga smatra kot nelojalno konkurenco, skratka Obrtni zbornici dati tudi neko aktivnejšo vlogo pri odkrivanju kršiteljev, pri odkrivanju tistih, ki delajo na črno. Verjamemo, da bo vsaj pri zainteresirani javnosti ta ukrep z dobrodošlico sprejet. S tem se bo seveda tudi Obrtna zbornica sama lažje otresla morebitnih očitkov, da je ravno med njenimi člani največ teh kršilcev. O sami podpori zakonu se bomo v Poslanski skupini Zares dokončno odločili potem, ko bosta opravljena razprava in glasovanje o predlaganih amandmajih o časovnem bančništvu. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih k členom, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 1. 3. 2011. Prehajam na 3. člen in dva amandmaja, ki sta k 3. členu vložena. En je amandma Slovenske ljudske stranke, drug amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ne želi nihče razpravljati? Gospod Pojbič. Lepo, da ste se odločili zadnji čas, ker sem že mislil zaključiti. Izvolite, imate besedo.
Gospod podpredsednik, Slovenska demokratska stranka je vložila amandma k 3. členu, in sicer: "Osmi odstavek se spremeni tako, da se glasi: Brezplačno delo je delo, za katerega oseba, ki delo opravlja, ne prejme dohodka ali druge materialne koristi, ne glede na to, v kakšni obliki je dana." Obrazložitev: Predlog amandmiranega zakona definira brezplačno delo kot delo, za katerega oseba, ki delo opravlja, ne more prejeti dohodka ali druge materialne koristi. Delo, za katerega nekdo ne sme prejeti dohodka, ne zasleduje namena te definicije za uporabo v zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke amandmaje vlagamo predvsem zato, da pokažemo, kako nesmiselne in nedodelane so določbe zakona, saj jih je težko jasno in določno opredeliti, da ne bi trčili ob cel kup pravic in svobodo posameznikov, pravice gospodarskih subjektov in tako dalje. In ne zato, ker bi mislili, da je tak zakon, kot je predlagan, sploh potreben, saj bi bilo po našem mnenju večina določb tega zakona mogoče bolje urediti in dopolniti v ustreznih veljavnih področnih zakonih, kot na primer v Zakonu o delovnih razmerjih, Zakonu o zaposlovanju tujcev in v pred kratkim sprejetem Zakonu o malem delu ter v Predlogu zakona o zaposlovanju in delu tujcev in podobno. Zakon širi omejitve na samozaposlene osebe. Prav bi bilo, da bi bile omejitve opredeljene bolj določno, zato opozarjamo na definicijo iz Zakona o gospodarskih družbah, iz katere bi morali izhajati v tem zakonu in preganjati le opravljanje del oziroma dejavnosti za plačilo na črno, torej brez prijave registracije plačila dajatev in tako dalje. Predvsem je bolj učinkovito s spodbudami na področju davčne zakonodaje preprečevati utaje davkov. Z amandmajem k 3. členu predlagamo, kot smo zapisali v obrazložitvi, črtanje definicije v šesti alineji 7. točke, to je besedilo "nima statusa kmeta". Definicija, kot je zapisana, namreč ne pomeni ničesar. Ne da se je uporabljati za področje kmetijstva in je v nasprotju s predpisi, ki opredeljujejo področje kmetijstva. Bolj pravilna je definicija, ki je bila dopolnjena na matičnem odboru in je zapisana v 3. točki, ki opredeljuje samozaposlene osebe, ki samostojno opravljajo dejavnost s področja kmetijstva, gozdarstva in dopolnilno dejavnost na kmetiji in si na tej podlagi zagotavljajo socialno varnost.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Govora je o dveh amandmajih. In za oba ugotavljam, da ju ne morem podpreti. Se bom pa podrobneje zadržala samo pri drugem amandmaju. Gre namreč za člen, v katerem so pojasnjeni posamezni izrazi, in zdi se mi, da je zelo pomembno, da je definicija brezplačnega dela za potrebe tega zakona popolnoma jasna. Brezplačno delo je tisto, za katerega nihče ne sme dobiti plačila ali druge materialne koristi. Torej to je prepoved. Ker brezplačno delo je marsikdaj tudi tisto delo, ki ga človek opravi s pričakovanjem, da bo zanj dobil plačilo ali kakšno materialno korist, pa mu drugi tega ne dajo. Prevelik prostor špekulacije za to je, kaj brezplačno delo je. Brezplačno sem opravil, ker za to nisem dobil, ampak mi se pa tu ukvarjamo s tistim delom, za katerega se plačilo sploh ne sme dobiti. Iz pravnega vidika je to čista definicija in nima smisla definicije popravljati. Drugo vprašanje pa je in presega razpravo o teh amandmajih razprava o zakonu na splošno. Govoriti o tem, da so prepovedi. Če govorimo o neki taki kategoriji dela, kot je delo na črno, ki pomeni nek način dela, ki je zunaj zakonskih okvirov, potem je zagotovo več tistega, kar ni dovoljeno, kot tisto in se lahko definira tisto, kar je v okviru tega pa vendarle dovoljeno in oznake delo na črno ne dobi. Zdaj kaj se pa da v okviru zakona o delovnih razmerjih ali o gospodarskih družbah ali o drugih zakonih urejati, to se pa da. Ampak kljub obstoječim zakonom velikega obsega dela na črno ali pa sive ekonomije nismo uspeli urediti. Če bi bilo to tako lahko narediti, potem sem prepričana, da ne bi šlo za tako velik obseg. Hvala.
Gospod Rezman, izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Sedaj se bo sicer zdelo, kot da se gremo pikolovstva, ampak v zvezi z definicijami je pač tako, da je res dobro, če so jasne. Tudi kar zadeva naše postopke je tako, da kadar so definicije jasne, je manj zahtev za avtentične razlage in podobne odprave dvomov, ki se pojavijo. Ampak poglejte, v tem 8. členu piše, da je brezplačno delo delo, za katerega oseba, ki ga opravlja, ne sme prejeti dohodka ali druge materialne koristi. Torej na prvi pogled povsem jasno in povsem logično. Ampak brezplačno delo je tudi delo, kadar se sme prejeti plačilo, pa se ga ne prejme. Tu ni nobenega izključevanja in je torej logično, da je brezplačno delo tisto, za katerega nekdo ne prejme plačilo. Je pa lahko brezplačno delo tudi sicer sankcionirano. Tisto, ki se sicer ne sme opravljati, pa se kljub temu opravlja za plačilo. Drugače je pa povsem logično, po moji sodbi, da je brezplačno delo samo tisto delo, za katerega se ne sprejme plačila, tudi če bi se ga lahko.
Besedo ima državna sekretarka ministrstva Anja Kopač Mrak.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bi morda samo kratko pojasnilo k prvemu predlaganemu amandmaju, ki ga vlaga Slovenska ljudska stranka. Želijo predvsem, da se v sedmem odstavku 3. člena med neaktivnimi izštejejo osebe, ki nimajo statusa kmeta. Če to beremo v povezavi s petim odstavkom 6. člena, ki določa sankcije, pomeni, da bi v primeru brezposelne in neaktivne osebe morala ta oseba dati pogodbo o zaposlitvi tudi kmetu, mora oddati, izročiti pogodbo o zaposlitvi. Torej dejansko, če pride do tega črtanja, pridemo do določenih drugih nekonsistenc znotraj zakona, tako da je člen s tega vidika zelo problematičen. Treba pa je tudi izpostaviti, da smo se, kar se tiče problematike kmetij, kmetijstva, kmetijske dejavnosti, usklajevali z Ministrstvom za kmetijstvo in tudi s Kmetijsko zbornico in dosegli soglasje glede rešitev, ki so v končnem predlogu zakona predlagane in so bile sprejete na matičnem odboru.
Hvala lepa. Gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Jaz se bom oglasila pri tem amandmaju, ker enostavno menim, da kaže na neko splošno sliko. Zdaj se tu mi ukvarjamo z nekimi variantami in dikcijami. Pri tem zakonu je tisto, kar je mene doslej predvsem izjemno motilo, ta birokratski pristop. Birokratski pristop, ki se mi zdi, da tako ali tako v zvezi s tem zakonom ne bo prinesel kakšnih velikih rezultatov. Kar se mene tiče, jaz danes sploh kaj dosti ne razmišljam o vsebini, ali ta zakon je sprejet ali ni, že zato, ker smo ga pravzaprav ponovno zastavili v celoti na restrikciji, kaznih, še več tega. Pri tem seveda menim, da bi marsikaj lahko naredili že doslej, pa nismo, marsikaj, in zdi se mi, da tudi s tem, ko bomo naredili kljukico, da smo ta zakon sprejeli, jutri kaj bistveno drugače ne bo. Predvsem pa s tem pristopom ne bomo in ne moremo poseči v nekatere zadeve, ki se bodo vedno odvijale mimo nas, mimo države, mimo nadzora, zlasti na tistih točkah, in ena od teh je ta dikcija, ko zdaj govorimo, ali sme ne sme ali je prava beseda sprejme ali ne sme, in tu se mi zdi, da enostavno posegamo nekam, kjer bi pravzaprav morala biti država včasih morda bolj prebrisana, ampak ni. Mi mislimo, da bomo vse uredili samo, če bo kazen, nadzor in tako naprej, včasih pa je treba dati kakšno drugačno spodbudo, ki ljudi same navede k temu, da se te stvari začnejo, bom rekla, samoregulirati. In ravno zato in ravno v tem je problem takšnih in podobnih zakonov, ki začnejo posegati na ta način v neke stvari, ki tečejo. In socialne mreže, oprostite, so nekaj, kar bo vedno teklo. In jaz sem vesela, da je zakon zdaj, tudi z amandmaji, ki jih imamo, nekatere stvari enostavno sprostil ali pa smo jih uredili tako, da ne bo urejeno tako, kot se je v teh mesecih večkrat govorilo, včasih tudi, bom rekla, zelo mimo resnično vsebine zakona in se je marsikatera stvar izjemno napihovala ali se je delalo problem tam, kjer ga pravzaprav ni.
Gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. To sem tudi pričakoval, da bomo prišli na to področje definicij in se bomo začeli pikolovsko obnašati, kaj je kdo mislil ali kaj ni, ali kaj je mišljeno in kaj ne. Namreč, na kaj mislim. Seveda, pri tem je pomembna definicija, kaj je neko delo, kaj je neka dejavnost, kaj ni, kaj se sme, kaj se ne sme. Ampak, tu smo lahko na praktičnem ali pa na filozofskem nivoju. In ravno do tega primera je prišlo, kajti amandma pravi, da je delo na črno tisto, ki se ne sme plačati, se pravi, za to ne smeš prejeti plačila. Potem pa je prišla druga filozofska varianta, v pozitivnem smislu, kolega Rezman, da je to tisto delo, ki se ga sme delati. Seveda, saj to je res. Saj delo na črno je tisto, ki se sme delati, ampak zaradi tega se pa ne moreš materialno okoristiti, bi jaz rekel. Kajti, če bi opravljal delo, ki se ga ne sme delati, potem smo na področju kriminala, prekrškov, kaznivih dejanj in podobnega. Delo na črno pa to ni. Delo na črno je tisto, ki sme tudi plačati in ne vem kaj vse, ampak v tem primeru ne smeš prejemati plačila, dela pa so takšna, ki se jih lahko opravlja in jih opravljajo obrtniki, samo da za to smejo prejeti materialne koristi, denar ali karkoli drugega. Ko pa govorimo o delu na črno, pa za to ne smeš biti nagrajen, ampak delo pa je takšno, ki se ga sme opravljati. In tisti trenutek, ko bomo prišli na ta filozofski nivo, smo pri tem zakonu opleli, nimamo kaj iskati. Moramo gledati s praktičnega vidika, da spravimo definicijo v takšno obliko, da se bo vedelo, kaj hočemo. Vsako delo, ki se opravlja pri delu na črno in se sme opravljati, se sme. Ampak, v končni fazi za to ne smeš biti materialno nagrajen ali karkoli drugega. O tem se mi pogovarjamo. Mi se pogovarjamo samo o tem segmentu – da nekdo za to ni nagrajen. In zato je ta definicija, ki je bila podana, zame čisto v redu. Jaz jo bom podprl, kot podpiram tudi vse ostale naše amandmaje in večino vseh, ki jih je pripravila tudi Slovenska ljudska stranka, kajti to delo je delo, ki je nekako v naši družbi vraščeno. Imamo kup stvari, zaradi katerih smo lahko ponosni, recimo, delo pri društvih. Dokler bomo obdržali takšno prostovoljno delo, za katerega se ne bo dobilo nič nagrade, tako dolgo bo naša družba še imela neke vrednote, ko pa bomo začeli zaračunavati tisto, ko sosedu gori hiša, da mu bom šel pomagati, pa bom za to pričakoval, da me bo plačal, takrat smo pa mi v eni drugifazi, ko človečnost odpade. Jaz upam, da do tega ne bo prišlo, in zato ima to delo na črno pri nas nek drug status. Jaz sem za to, da se nekako spravi v tisti koridor, eno takšno obliko, ki je še sprejemljiva, da to ni potem okoriščeno. Jaz naše amandmaje podpiram – da se kasneje tudi ne bom javil – pa tudi, kot sem rekel, večino amandmaje, ki jih je pripravila Slovenska ljudska stranka. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rezman.
Zdaj mi je skoraj maloda nerodno, ampak jaz še zmeraj, bi rekel, ta amandma SDS podpiram. Bi pa rad spomnil, sem uvodoma, ko sem predstavljal stališče poslanske skupine, govoril o potrebni distinkciji med sivo ekonomijo in delom in zaposlovanjem na črno. Siva ekonomija je z zakonom dovoljeno delo, ki je prikrito. Državi se ne plačuje prispevka, ne plačuje se davka in je zato po svojem obsegu širša od črne ekonomije. Delo na črno pa je, poglejte v 4. člen, tisto delo, ki se pa ne sme opravljati, zato ker ni zapisano v temeljnem aktu, ker ni registrirano neko podjetje za to ali ker nima ustreznih listin za to in zatorej v nobenem primeru tega ne sme opravljati. Ko govorimo o natančnosti pri definiranju nekaterih pojmov, ne gre samo zato, da bi hoteli biti drobnjakarski, ampak zato, ker iz tega izvirajo tudi pravne posledice. Pri delu na črno in pri sivi ekonomiji iz tega izvirajo pravne posledice.
Hvala lepa. Ne vidim več prijavljenih. Gospod Tanko? Izvolite besedo, gospod Tanko.
Hvala lepa. Mogoče bi bilo potrebno še kakšno dodatno pojasnilo v zvezi z enim največjih kmečkih praznikov, kolin. Ali je recimo to primer dela na črno, ko se soseska, sosedje zberejo, pa je med njimi tudi kdo, ki zna prašiča zaklati, pa je tudi mesar ali pa obdelati in zato ne računa nič? Ali je to primer ali pa tipičen primer dela na črno ali sodi to v kategorijo kakšnih drugih oblik sodelovanja, medsosedskega sodelovanja, medsosedske pomoči? Ali pa, recimo, primer trgatve, recimo majhnih vinarij, ki so tudi lahko registrirane. Za enega je trganje in prešanje grozdja preobsežno in si pomagajo en dan pri enemu, drugi dan pri drugemu in potem obdelajo nek hrib, ki je posajen s trto. Ali to sodi v kategorijo dela na črno in bo potemtakem tudi ustrezno penalizirano, sankcionirano ali pa ima to kakšen drug status? To so resna vprašanja. Podeželje je problematično, podeželje se tudi prazni, se seli, ljudi zmanjkuje. Takšne oblike pomoči pri nekih velikih akcijah, ki so sezonskega značaja, so najbrž potrebne. In tu bi rad zelo nedvoumen odgovor od Vlade za ta dva primera. Kaj sodi v kategorijo dela na črno tudi v primerih, ko to delo opravi profesionalec, recimo v primeru kolin, pa zato ne računa nič? Ali pa morda lahko tudi kaj, kaj pa vem, mu daš, ko gre domov, kilo mesa, pa nekaj krvavic, čisto tako, dobrovoljno. Postavljajo se kar vprašanja, na katera je treba odgovoriti. In s temi rešitvami, s temi ureditvami najbrž kar resno posegamo v strukturo predvsem slovenskega podeželja, saj ne posegamo mi s tem delom na črno v blokovsko ureditev toliko in v neke urbane ureditve, urbane centre, ampak s temi aktivnostmi, s temi ukrepi, ki jih sprejemamo in ki jih sprejemate, mi po navadi vseh ne sprejmemo, posegamo predvsem v strukturo podeželja. Tam so ti ključni problemi, tam so te aktivnosti posebej razvite in imajo tudi dolgoletno tradicijo, stoletno tradicijo. In jaz mislim, da s takimi nepremišljenimi ukrepi, če se to potem prekvalificira v tako ravnanje, posegamo globoko v slovensko tradicijo in v slovensko dušo podeželskega človeka. Mislim, da bi kazalo na to odgovoriti in pa pravzaprav, če je treba kaj adaptirati še skozi te odprte člene, verjetno te stvari tudi popraviti in dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odzvala se je gospa Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Sicer ne razpravljamo o 3. členu, samo se mi zdi, da je treba dati pojasnilo, in sicer v 11. členu je jasno določeno, kaj se ne šteje za delo na črno. Tam je določeno, da se ne šteje sosedska pomoč, delo v lastni režiji, nujno delo, humanitarno, karitativno, prostovoljsko delo po tem zakonu in po drugih zakonih, osebno dopolnilno delo. Potem v nadaljevanju, ne glede na določbe 6. člena tega zakona se za zaposlovanje na črno ne šteje kratkotrajno delo, nujno delo ter humanitarno, karitativno, prostovoljsko delo po tem zakonu in po drugih predpisih. In potem je bilo na odboru sprejeto tudi dopolnilo, ki pravi, za se za delo ali zaposlovanje na črno tudi ne šteje brezplačna pomoč na kmetijah, planinah, skupnih pašnikih ob sezonskih konicah za spravilo primarnih kmetijskih proizvodov in odgona živine. To je usklajeno s Kmetijsko gozdarsko zadrugo, usklajeno je torej s ključnimi akterji na tem področju, pri čemer je treba pri sosedski pomoči na tem mestu povedati, da imamo to ureditev že od leta 2000 v zakonu in da omejujemo samo v dveh dodatnih elementih sosedsko pomoč, in sicer če se opravlja na nepremičnini ali premičnini, ki se uporablja za pridobitno dejavnost in drugič, da ne smejo opravljati to dejavnost posamezniki, ki opravljajo pridobitno dejavnost. Če malce tako rečemo, da sosed ne bo mogel v hiši, kjer se opravlja vulkanizerska dejavnost, pomagati pri tej aktivnosti njegovega soseda. To je prvi primer. Druga je pa, da soseda, ki ima frizerski salon, svoji sosedi ne bo mogla sosedsko striči lase, pri čemer je treba zopet izpostaviti, da lahko izda račun z vrednostjo 100 % popust, če seveda želi in tudi v tem primeru se ne posega v sosedske odnose. Treba je pa biti jasen ob zahtevah – če na eni strani podpiramo obrtnike v njihovih zahtevah, hkrati pa potem ne podpiramo zakona, ki je eden izmed ključnih pri njihovih zahtevah pri zmanjševanju zaposlovanja in dela na črno.
Hvala lepa. Želi kdo? Gospod Tanko.
Hvala lepa. Se opravičujem, če sem malo prepozno vprašal to zadevo. Vendar sem dal dva konkretna primera, eno so koline, sem povedal, kdo tako storitev opravi, in druga je ta vinogradniška zadeva, ko si tisti, ki imajo registrirano dejavnost, pomagajo pri teh opravilih. In jaz bi rad nedvoumen odgovor na ta dva primera. Tiste splošne rešitve, ki so zapisane, niso neben problem, ampak ta dva primera pa sta taka, da verjetno zaslužita nek komentar, bolj konkreten, z navedbo, ali je to v tem primeru, ko ti nekdo, ki je profesionalec, ki od tega tudi živi, opravi koline, recimo, neko storitev in za to ne računa. To je primer recimo frizerke, ki ostriže in je usposobljena frizerka s salonom, ki v tem primeru tudi, identičen primer, analogen primer tudi s temi kolinami. Isto sem vprašal za primer teh vinogradniških zadev, recimo, ko se pojavijo in ko to delajo tisti, ki so registrirani in si pomagajo na nek tak način in rotirajo po tistem hribu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik, samo eno vprašanje, ker je gospa državna sekretarka povedala neke stvari, ki mi niso čisto jasne, pa bi jo morda ob tej priliki tudi prosil za odgovor. Gospa je povedala, da je možno dati 100 % popust pri plačilu računa. Se pravi, račun je treba izstaviti, vendar na tistem računu piše 100 % popust. Kako je s plačilo DDV-ja? Prosil bi, če mi na to odgovorite.
Gospa Kopač, izvolite.
Glede kolin je dejansko tako, da so, ko smo imeli zadnje usklajevanje izpadle kot izjema od tega dela. Ker se tiče popusta je pa seveda tudi vprašanje, na kakšen način se to ureja v skladu s finančnimi zakoni, skratka s področja Ministrstva za finance. Popust je možno dati različen. In seveda tukaj je pač stvar dogovora med njimi. Jaz vam odgovora na to, ker ne poznam tako dobro tega, ne morem dati in odkrito priznam, da glede tega ne morem dati.
Gospod Pojbič.
Gospod podpredsednik, zdaj se je pokazala ena zadeva, ko nekdo govori nekaj, pa nima zadeve dodelane. Gospa državna sekretarka je jasno povedala. Dobil sem jo nekje, kjer nima odgovora. Kako lahko pripraviš zakonodajo, kjer so stvari jasno zapisane na eni strani, po drugi strani pa ne znaš odgovoriti na posledice, ki jih bo ta zakon in ti členi prinesli. Na eni strani je, se opravičujem, da ne bi kdo napačno razumel, ne mislim vas osebno, govorim o vseh tistih, ki ste zakon pripravljali. Zato se mi zdi pomembno, da o teh zakonih poglobljeno razpravljamo v Državnem zboru. In verjetno bo tudi priložnost, da boste preden bomo ta zakon sprejeli, pripravili tudi ustrezne rešitve za ta problem, ki sva ga danes tukaj izpostavila. V primeru, da izdan račun s 100 % popustom, na podlagi česa je možno izračunati DDV? Ko boste na to vprašanje odgovorili, potem sem prepričan, da ste zakon pripravili tako, da ga sami razumete. Ampak ko mi pa na to vprašanje ne znate odgovoriti – in ste sami povedali, da ne znate –, vidim tukaj problem, da pač ta zakon ni pripravljen tako, da bi ga razumeli niti vi, ki ste ga pripravljali, še manj pa tisti, ki bodo s tem zakonom obremenjeni. To pa je dodaten, velik problem. Zdaj poglejte, kot sva rekla, če je račun izstavljen s 100 % popustom, se pravi, račun je evidentiran, ker ga ne more izbrisati in mora biti evidentiran, ker ga moraš izstaviti. DDV moraš plačati. Sedaj bo stranka tista, ki bo padla v postopek, ker tega DDV-ja ne bo mogla plačati, ker ne bo poznala osnove. Iz česa pa obračunati ta davek, da ga lahko plača? To je problem. Potem ima lahko ta stranka oziroma ta podjetnik ali obrtnik velikanske težave, da mu bodo zaradi tega računa, ker ni bil plačan DDV, blokirali račun in ne vem kaj vse. Do te anomalije bomo pripeljali s sprejemanjem take zakonodaje državljanke in državljane, ki so s tem problemom soočeni. Prepričan sem, da to ne bo ena stvar. Ne bo samo en takšen, ki bo izstavil račun svojemu sosedu, da mu da 100 % popust. Ker če bo meni, na primer, počila pipa, imam soseda, pa ga bom prosil, in poklical: "Lepo prosim, Franček, pridi mi zaustaviti vodo, ni treba pipe menjati, samo čep mi daj notri." Mi bo moral za to izstaviti račun. In potem bo sosed rekel: "Veš kaj Marijan, tukaj sem 10 sekund, to sem ti naredil in sedaj ti moram za to izstaviti račun, ker ta zakon tako veleva." In točno tako ta zakon veleva. Sosed moj, moj prijatelj bo prišel in če je vodovodar, če se ukvarja s to obrtjo, ali pa mesar ali pa avtomehanik, ali ne vem kaj vse, ti poklici, ki so pač specifični. Tukaj bomo imeli problem, in bo prišel k meni, kaj naj mi sedaj računa sosed, ki sva 30, 40 let eden drugemu pomagala. Jaz njemu ploščo betonirati. On je prišel k meni, na primer, zmontirati kakšno pipo in tako naprej. Jaz lahko to povem iz svojih osebnih izkušenj. Ko sva z mojo ženo začela graditi hišo – bom zdaj, če smo že pri tej debati – praktično nisva imela ničesar, začela sva iz čiste nule in oba z ženo sva imela izjemno majhne plače. Bila sva zaposlena v Palomi. Takrat so pač bile take plače, kakršne so bile. S tistimi plačami praktično nisi mogel niti kredita dobiti, ničesar. In potem smo si sosedje medsebojno pomagali. Enemu smo šli betonirati ploščo, drugemu nakladati gnoj, tretjemu mešati beton in tako naprej. V mestu je to drugače, ampak na periferiji je pa to še danes živo. S tem zakonom bomo posegali v te zadeve. Nihče od tistega ni zaslužil nič. Jaz danes najverjetneje hiše ne bi imel, če takrat ne bi imel prijateljev, ampak tako kot sem jaz šel k njemu pomagati, je on prišel k meni pomagati in noben nobenemu ni nič računal. Na tak način smo si eden drugemu pomagali. Poglejte Slovenske Gorice, Goriško, potem dol Prekmurje, Koroško in tako naprej, ne morete primerjati z Ljubljano, ne morete primerjati z urbanimi središči, niti z Mariborom niti s Koprom in tako naprej. Tam so ti problemi bistveno bolj izstopajoči. Danes je mene izjemno težko prepričati tukaj, da bi tak predlog zakona lahko podprl, ker točno vem, kako na ta problem gledajo tisti ljudje, od koder jaz prihajam, in tako kot so meni pomagali, tako se tudi danes mlade družine, ki ne morejo živeti, ker sami vidite, praktično nimajo službe, babice jih vzdržujejo, imajo od recimo treh, štirih članov en prihodek, ki je 500, 600 ali 700 evrov. In naj mi kdo izmed vas tukaj pove, kako si lahko tak človek zagotovi, da bo lahko normalno živel? Stanovanja ne dobi, kupiti ga ne more, hiše si ne more zgraditi, denarja nima, lahko gre na štrik, lahko se obesi. To je absurd, kaj mi pravzaprav v tem parlamentu delamo. Zdaj sem pa spet v situaciji, ko bi vas prosil, da začnete razmišljati v pravo smer. Pa ne me napačno razumeti. Jaz ne govorim o sebi, o nekih političnih koristih. Govorim pa o dejanskem stanju, o problemih, ki so in pri bogu samem, jaz mislim, da tudi Socialni demokrati imate malo srca. Ga nimate? Pa LDS pa Zares, sem prepričan, Ljudska stranka, vsi. Malo srca pa morate imeti. Ne trdim pa, da dela na črno ni treba spraviti v okvire, v to sem pa prepričan in ga ni v tej dvorani nikogar, ki bi trdil, da to ni to. Vsi se s tem strinjamo, da je to problem našega gospodarstva in pa gospodarstva celega sveta. Vendar pa vas lepo, pri svetem bogu lepo prosim, ostanimo človeški in ne gledati vedno, kdo je v kateri stranki. Tam, kjer vidimo, da imamo primerne, kvalitetne in ustrezne pripombe, ne glede na to, če smo v opoziciji, dajmo to sprejeti in to razumeti kot tako. Takrat nas bodo ljudje začeli drugače razumeti in takrat ne bo parlament čisto na repu, ko tiste raziskave delajo, da bomo čisto na repu. Dajmo enkrat to razumeti, dajmo se enkrat odločiti pa delati v interesu naroda, tistih ljudi, ki so nas izvolili. Jaz ne vem, kolikokrat bo še moral priti v ta parlament človek, kot sem jaz, ker sem prepričan, to lahko z vso gotovostjo trdim, da sem si pač vse, kar sem do zdaj pridobil, težko prigaral, zelo težko, skupaj s svojo ženo. In vem, kako težko je živeti, če imaš majhno plačo, take majhne prihodke in kako si lahko karkoli v tem življenju ustvariš, ko imaš tako problematične prihodke in probleme, s katerimi se srečuješ. Dlje si od urbanega središča, večje imaš probleme. Samo sanjaš lahko o internetu. Jaz tam, kjer sem doma, še danes ne morem govoriti preko mobitela, ker nimam signala, cela dolina in tako naprej. Poglejte, to so vprašanja, s katerimi bi se morali ukvarjati. To so vprašanja. Poglejte – gospod podpredsednik, se vam opravičujem, da sem malo podaljšal svojo razpravo – potem imamo pa, gledamo življenje v Ljubljani, če pridete gor v Slovenske Gorice in tam v mojo dolino, k komurkoli boste prišli, z nobenim ne more prek telefona govoriti. Ne morete. Veste koliko ljudi tam nima niti signala, tv signala, slovenskega signala? Pa plačujejo RTV naročnino in tako naprej in tako naprej. Koliko ljudi še vodovoda nima in tako naprej in tako naprej. Mi pa tu hladnokrvno pišemo zakonodajo, ki je pisana na kožo tistim, ki že tako ali tako vse imajo. Lepo vas prosim, dajmo pri svetem bogu enkrat v tem parlamentu stopiti skupaj, dajmo prestopit to našo razdaljo. Jaz si tega želim, iskreno si to želim, verjemite mi, to si iskreno želim. Meni ni treba nabirati političnih točk. Jaz sem v prejšnjem mandatu dobil 40 %, tako da nimamo nobenih problemov okrog tega, če si kdo to misli, da v parlamentu sedim zaradi tega, da si nabiram politične točke. Borim se pa za malega človeka in za tistega, ki je pomoči daleč najbolj potreben. Mi, ko iz nekega urbanega središča, ki imamo praktično vse, gledamo navzdol, tega ne vidimo in to je tisto, v čemer jaz vidim ključni problem. Še enkrat vas lepo prosim, tokrat stopimo korak naprej za naše ljudi, za naše državljanke in državljane, naredimo nekaj za to. Hvala lepa.
Gospa Kopačeva, boste zdaj ali še prej razprava drugih? Gospa Cveta Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Jaz mislim, da se nam v razpravi dogaja točno tisto, česar sem se bala. Pravzaprav sem že pri svojem prvem oglašanju opozorila na to – enostavno ni zakona, ki bi lahko reguliral vse življenje. In vse kar počnemo in vse česar smo se skozi dolgo zgodovino in na nek način tudi skozi tisto, kar je zelo eminentno temu našemu prostoru, navadili. Jaz sem od prvega dne opozarjala, da imam dileme s tem zakonom, da imam probleme, in da enostavno so stvari napisane birokratsko. Zdaj sva tukaj s kolegom gledala, je kazen in je kazen, ki jo lahko neodgovoren ali malo pikolovski ali zelo pikolovski birokrat in inšpektor določi tudi za primere, o katerih zdaj govorimo. In tu se mi zdi, da vsi vemo, kaj bi radi, vsi vemo, da imamo sivo ekonomijo in da imamo delo na črno. Vsi vemo, da imamo gradbišča v Sloveniji, na katerih ni nobenega Slovenca, Romuni, ne vem, kdo vse je tam na gradbišču, niti ne znajo slovensko in gradijo brez vsake zadeve, brez da bi kdorkoli sklenil kakršnokoli pogodbo ali bi bilo karkoli regulirano. Če se bomo tja spravili, če bomo to regulirali, potem bomo najbrž zadovoljni, mi in tisti, ki najbolj pogojujejo, to so obrtniki in podjetniki, o katerih, oprostite, jaz trdim, da so v tej zadevi zelo dvolični in jih na nek način ne znam razumeti. Vam bom povedala, ja, tisti so, ki se najbolj borijo in najbolj opozarjajo in tudi Vladi stojijo in dihajo za ovratnik – preganjati delo na črno. Ampak po drugi strani so mene ti isti obrtniki nagovarjali, najbrž tudi mnoge izmed vas: "Če bo z računom, bo toliko, če bo pa brez, bo pa toliko." Ti isti obrtniki! In zato smo mi tudi napisali amandma, s katerim jim dajemo zdaj del nadzornih funkcij. Naj stopijo aktivno v to vlogo, naj prevzamejo del odgovornosti! V istem gnezdu se dogajajo pozitivne stvari, opozorila, grožnje, po drugi strani v istem gnezdu tudi kršitve. In prepričana sem, da nihče od nas ni želel, da se začnemo spotikati ob zadeve, kot so koline, kot so, ne vem, gradnje hiš na podeželju, pomoč, ko gremo obirat oljke k svojim prijateljem in podobno. Ampak, tisto, kar mene skrbi, je, da določene stvari v tem zakonu, če jih razlagaš birokratsko, in o tem sem govorila, ne vem, kako jih bodo birokrati, ko bodo to začeli izvajati, in žal sem v življenju doživela marsikaj, jaz verjamem, da je minister razumem in državna sekretarka, sta, bom rekla, korektna. Ampak, ko to dobijo v roke, tak papir, ko ga dobi v roke birokrat, ko ga dobi nekdo, ki se strogo drži črke zakona in papirja, jaz ne vem, kaj bo v praksi. Jaz ne vem, in tega se, moram reči, da se tega enostavno bojim. In nenazadnje na to nas je opozoril tudi ugleden pravnik, gospod Cerar, in jaz njegova opozorila jemljem zelo resno, ker vem, da ni človek, ki bi kar tako nekaj metal in kar tako o nečem govoril, če ne bi stvari razmislil, čeprav vem, da smo del tistih stvari skušali regulirati in jih dati in niso več tako zelo sporne. Še enkrat pravim, jaz imam dileme. Če teh nesrečnih kolin, ki jih imamo tukaj, ne znam umestiti, moram priznati, da tudi jaz ne, pa vemo, niso profesionalci, ki to opravljajo. To je večinoma družinska tradicija, na podeželju se v vsaki vasi znajde nekdo, ki pride, to opravlja. Kaj če bo res zdaj začel to izvajati tako, bom rekla, ne več kot mrtvo črko na papirju, ampak kot živo črko na papirju. Zdaj uvajamo toliko in toliko teh novih inšpektorjev, jaz upam, da bodo šli res na tista črna gradbišča in ne po slovenskih vaseh in po podeželju iskati te stvari, o katerih danes govorimo kot o anomalijah. Ne vem, kdo mi lahko to zagotovi, ne vem, ker sem v življenju doživela že toliko birokratskega ravnanja, da me je danes kot zakonodajalko tukaj strah, da bom pritisnila nekaj, kar bo jutri neki birokratski uradnik, nadzornik in inšpektor izvajal tako, kot si jaz kot zakonodajalec nisem zamislila in niti pričakovala. Kako to napisati, kako to tanko mejo tukaj, ki je med tistim, kar bi rekla, da je zdravorazumsko in normalno, in med tistim, kar je pravzaprav nekaj, pri čemer se vsi držimo za glavo in si želimo, da se v to ne bi niti spuščali. Tega ne vem. Poglejte, mi se tukaj ukvarjamo z eno socialno mrežo, ki se dogaja med navadnimi ljudmi, o tem zdaj govorimo. Ne govorimo o tistih pokvarjenih obrtnikih, ki, bom rekla, brez računa poslujejo in tako naprej, ampak o tistem, kar je med ljudmi. Nam so cele druge mreže ušle, pa se ne sekiramo nič, tista, ki združuje tajkune, financerje, bankirje in, bom rekla, tudi ugledne odvetniške hiše, ki so to v papirje spravile. Tistih mrež se ne lotevamo, tam se vrtijo milijarde in milijoni. In zato si ne želim in nočem sodelovati pri stvareh, v katerih bi posegali pa tja, kjer si v tem trenutku krize ljudje enostavno želijo pomagati. Jaz do danes takšnega odgovora, ki bi mi garantiral, da ne počnemo tega s tem zakonom, še nisem dobila. Upam, da me boste do konca razprave prepričali pa najbrž še kakšnega od kolegov in kolegic.
Besedo ima gospod Frangež.
Najprej, ker je bila ena takšna simpatična matematična dilema prej. Jaz moram reči, da mi matematika nikoli ni šla kaj prida dobro od rok, ampak eno zakonitost pa poznam. Če vam, recimo, nekdo neredi neko storitev in reče: "No dragi Jože, za to ti pa dam 100 % popust." Se pravi cifra nič, 20 % DDV od opravljene storitve krat nič je nič. Četudi je to verjetno bolj ilustrativen, namišljen primer pa vendarle v temu primeru vidim pa eno korist, ta storitev se je namreč ustrezno evidentirala in omogoča ob množičnem pojavljanju tudi poostren nadzor. Ker veste, srečujemo se z enim zanimivim paradoksom v tej dvorani, govorim o tem, kako smo vsi za to, da nekaj naredimo na tem silnem, velikem polju sive ekonomije in dela na črno, ampak takoj, ko pridemo do konkretnejših rešitev, ko si skušamo izvajanje neke zakonodaje predstavljati v realnem življenju in ko bog ne daj pomislimo katerih silnih brezplačnih ugodnosti morebiti ne bomo več deležni v svojem življenju, takrat pa ustavimo konje. In prej je bilo mogoče slišati neko razpravo, ki je pravila, ja to je velik problem, tega nihče ne pravi, vsi mi smo za to, da se to reši. Ko pa pridemo do rešitev, oprostite, pa naenkrat zmanjka poguma za neko spremembo. Jaz ne razumem tega zakona samo od člena do člena, ampak skušam razumeti sistem, ki ga uvaja in ki ga pravzaprav v veliki meri prenaša iz obstoječe ureditve. Najprej definiramo neke pojme, ki so nujno potrebni zato, da razumemo zakon kot celoto. O temu zakon zelo jasno pove, kaj ta zakon šteje kot delo na črno. In mimo grede, ob nekaj alinejah, na katere pa se vse nanaša, da je to odplačno delo. Potem zakon pove, kaj je zaposlovanje na črno. Pravzaprav v vseh zgodbah, ki so v javnosti prisotne, nihče od nas nima problem ne z delom na črno in ne z zaposlovanjem na črno. Potem pa zakon pove, kaj so izjeme, ki se v nobenem primeru ne morejo šteti kot delo na črno; pri izjemah je treba biti seveda toliko bolj pozoren, zato ker nam na neprevidno definiranih izjemah pade cel zakon. Če bomo izjeme zastavili preveč široko, premalo natančno, potem bo mogoče kot izjemo početi vse. To pa verjetno ni naša ambicija, če želimo ustaviti to silno sivo ekonomijo in delo na črno v naši skupnosti. Jaz mislim, da se v vsem tem logičnem diskurzu lahko vsi strinjali. Zdaj pa, ker se amandma nanaša na neko določbo v členu, ki določa definicije, moram reči, da zelo enostavno in z veseljem podprem razumevanje, ki ga skuša tukaj v zakon pripeljati amandma Poslanske skupine SDS. Ker ne gre za vprašanje, da je brezplačno delo tisto delo, za katerega ne smete prejeti plačil, ampak gre za logiko, da za to delo ne prejmete plačila, ga ne pričakujete, da gre za nekaj, kar storite iz dobre volje in odprtega srca. Ali se vsi strinjamo, da je to nekaj, kar v ničemer ne šibi možnosti in varnosti v tej naši skupini? Jaz mislim, da pozornost javnosti pri obravnavi zakona morda vendarle preveč zavzemajo izjeme, ki jih na ustrezen način določamo, ne pa tisto, kar se želi s tem zakonom narediti, ker vsi prepoznavamo to kot realen družbeni problem, ki je velik, in to ni problem sosedska pomoč. Je pa problem, ko jaz kot obrtnik naredim nekaj. Zdaj pa mi vi povejte , kako boste vi vedeli, ali sem jaz to naredil zastonj, zato ker sem dobra duša, ali sem dobil denar pod mizo. Povejte mi, kako boste vedeli? Ne boste vedeli. In točno na tej točki skuša zakon zožati primere, kadar je to mogoče in kadar to ni mogoče. Zdaj pa, da se razumemo, jaz sem absolutno za to, da v tej družbi kolikor je mogoče, ker trdim, da ni denar edino merilo vsega, gojimo te medosebne vrednote. To, da lahko jaz svojemu prijatelju pomagam. In ko to naredim brezplačno, to, spoštovane in spoštovani, ne more biti delo na črno. Ne, ne piše to, gospod Hrovat, ne piše, ne berete samo enega člena, ampak preberite zakon. In še posebej vas opozarjam, da preberete oba člena, ki govorita o tem, kaj je delo na črno in kaj je zaposlovanje na črno. Mimogrede, gospa Cveta Zalokar Oražem je govorila, da se seveda boji arbitrarnosti inšpektorjev. To je realen pojav, realna nevarnost pri tem zakonu in pri mnogih drugih, kjer dajemo nekomu moč, da nekoga sankcionira. Ampak vedite, da je to vendarle prekršek in vsakdo ima pravico, da s svojim ugovorom na ta prekršek, na odločbo o prekršku reagira in reče, "oprostite, in zato ima tri priče, jaz smatram, da sem kaznovan po krivici, ker je to, kar sem jaz počel, brezplačno delo, ki ne more biti šteto kot delo na črno, zaradi tega ali zato ker sodim v to in to izjemo," da se bodo lahko ljudje, ki bodo eventualno po arbitrarnosti in krivici sankcionirani, in jaz verjamem, da taki primeri bodo, da bodo imeli vse pravne možnosti, da se glede tega ekszurpirajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rožej. Ne, ne bo. Gospod Križman.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz mislim, da naše države Slovenije ne ogrožajo niti klavci prašičev niti vinogradniki, ki si med seboj pomagajo, niti oljkarji, ki si med seboj pomagajo, niti drugi, ki si pomagajo pri gradnji hiše in najamejo enega kvalificiranega delavca, ki verjamem, da marsikdo ne zna pokriti hiše, jaz ne bi dal pokriti hišo enemu fušarju, ampak bi dal pokriti enemu strokovnjaku, za zmešati malto bi pa seveda najel prijatelje in sosede itd. Ampak to je zdaj zgodba, pri kateri bi se spustili tako globoko, da na koncu ne bi prišli iz tega ven. In zato še enkrat trdim, niso problem frizerke, klavci prašičev niti malarji. Ti ljudje, ti obrtniki niso problematični v tej državi. Problem v tej državi je resnično delo na črno, ki se je tako razbohotilo, da ga bo verjetno s tem zakonom in še s kakšnim drugim težko ustaviti, ker mi imamo anonimne ljudi v državi, za katere ne vemo, iz kje so, kdo so, opravijo ogromno dela in ne vemo kakšno plačilo dobijo za to delo, nihče ne plača davka, nihče nad tem nima nadzora, nihče za to ne plačuje nikakršnih računov, razen tistega materiala, ki ga potrebujejo. Razviti razpravo do tega absurda, da si v eni vasi ne bi ljudje med seboj še naprej pomagali, tako kot si zdaj, je nesmiselno, ker ti ljudje si bodo pomagali, če bomo mi sprejeli še 100 zakonov, takšnih ali drugačnih. Še enkrat trdim, če greste pogledati na tržnice večjih mest v naši državi, boste te brezimne ljudi, anonimne ljudi srečali, verjetno tudi čez 100, ki čakajo na kombije, da jih pridejo iskati. So to obrtniki ali niso, ne vem. Jih naložijo v avtomobile in jih ob osmih zvečer pripeljejo in jih skipajo tam, kjer so jih naložili. In seveda jih pridejo naslednji dan ponovno iskati. Nekaj od teh ljudi je padlo na breme tudi te države, kar smatram, da ni narobe, kajti ne po svoji krivici je marsikdo zapadel v težko situacijo, da ne naštevam podjetij, ki jih vsi poznate in vsi smo sledili, kaj se zadnje leto dogajalo in kako grdo se je ravnalo z ljudmi, ki so delali na črno, niso fušali, ampak so delali na črno. In to je zadeva, ki ji do zdaj ni nihče sledil. V teh naših papirjih piše, da bo Carinska uprava dala 170 nadzornikov, inšpektorjev, kakorkoli, ljudi, ki bodo nadzirali delo na črno. Moramo tudi ugotoviti, da dela na črno v zadnjih letih pravzaprav ni nihče nadziral. Če bi ga kdo nadziral, mi ne bi imeli v tem skupnem seštevku opravljenega dela toliko neplačanih davkov in toliko dela na črno in toliko seveda drugih dejavnosti, za katere ni plačan davek. Jaz mislim, da tukaj v glavnem tiči zajec. In še enkrat trdim. Nekdo je rekel prej, da skrbi za malega človeka. Saj ni bil mali človek nikoli problem, saj ne more biti. Mali človek skrbi zase, skrbi za svojo družino, poskrbi za to, da mu družina preživi, da otroci hodijo v šolo in da seveda vsi skupaj imajo dovolj za svoje preživetje. Problemi so nastali pri tistih, ki imajo veliko in so izkoriščali tiste, ki nimajo nič. To zadevo so pripeljali do absurda, da se danes srečujemo s problemi, ki jih vsi poznamo. Zadeli smo ob nekaj običajnih, že skoraj folklornih dejavnosti na vasi. Tudi sam sem včasih hodil k stari mami, ko so zaklali prasca. Vsi v vasi so pomagali, potem na koncu so šli na večerjo, so vrgli karte, eno zapeli in so šli domov. Gotova zgodba. Tako bodo delali tudi jutri in pojutrišnjem, pa mi lahko sprejmemo kakršenkoli zakon. Je pa seveda to vprašanje, ki ga je nekdo postavil tudi na mestu, zato da se pač tudi na to odgovori, ampak ljudje imajo svoje navade, imajo svojo folkloro in jo bodo obdržali. Kot sem rekel, mi lahko sprejmemo zakon, ne vem, kakršenkoli hočemo. Če bomo ustavili delo na črno in če bomo, ne ustavili, ga ne bomo nikoli, ampak, če ga bomo omejili s tistimi, ki so dolžni pregledovati in seveda odkrivati delo na črno, potem bo ta zakon dosegel svoj cilj. Ampak teh 170 ljudi mora delati, ne skrbeti zgolj za statistiko, tako kot je bilo poskrbljeno do zdaj, da smo imeli neke statistike, ki so nekaj povedale, na koncu vse skupaj ni bilo nič in je pripeljalo do tega absurda, da se obrača ogromen kapital na delu na črno, na trenutke še večji kot na tistem legalnem delu. Se opravičujem, da sem šel malo mogoče tudi iz konteksta, ampak še enkrat trdim, frizerke in malarji in tisti, ki si pomagajo pobirati oljke, niso problem tega zakona in niso niti problem te države.
Hvala. Gospa Kopač Mrak, imate besedo.
Jaz bi morda začela na tem koncu, da se velikokrat razpravlja, da so inšpekcije in njihovi inšpekcijski nadzori neučinkoviti, da je to del problema te zgodbe, ko govorimo o inšpekciji dela, tržni inšpekciji in drugih inšpekcijah. Dejansko so pri snovanju določb tega člena sodelovale nadzorne institucije, ki so povedale, glede na to, kako danes lahko opravljajo nadzor, kje so ključni problemi. V tem smislu je bil eden ključnih popravkov tega zakona, da se določijo jasne pristojnosti posameznih inšpekcijskih organov in predvsem, da se vključi tudi nove organe. Zato smo vključili Carinsko upravo, ki ima s svojimi mobilnimi enotami večjo možnost nadzora. In drugič, da se povečajo sankcije, ker inšpektorji ugotavljajo, če pride na evidentnih primerih, če želite, tudi velikih gradbenih podjetij, potem izreka sankcije v obliki prekrškov, ki so zelo nizki, ni efekta. Zato je tudi v tem pogledu bila povečana ta kaznovalna politika. Pristojnosti institucij nadzora ureja predvsem ta zakon in predvsem so bile potem po drugi strani povečane same sankcije. Če pogledamo poročila inšpekcijskih organov, ki jih morajo predložiti Vladi in tudi Državnemu zboru v vsakoletno obravnavo, se vidi, da se povečuje delež nadzora in da nikakor v tistih poročilih ni, da bi hodile po podeželju in nadlegovale posamezne državljane, vaščane v posameznih tradicionalnih oblikah kmetijskih spravil. Če pogledamo, tiste tabele dejansko kaže, da nadzor, kaj opravijo inšpektorji, gre predvsem, največ nadzora je bilo v zadnjih letih na področju gradbeništva, na področju drugih tržnih dejavnosti, ki so najbolj izpostavljene kot problem dela in zaposlovanja na črno. Iz obstoječe prakse torej težko rečemo, da ti inšpektorji delujejo popolno birokratsko, v nekem svojem svetu in da ne naslavljajo ključnih vprašanj in ne sankcionirajo tistih. Ampak tukaj, v primeru tega zakona, so inšpektorji sodelovali, vse inšpekcijske službe in so želele te popravke, ki so v tem zakonu, s tem, da oni ocenjujejo, ki so na terenu, jaz težko sodim, kaj oni potrebujejo, da bodo učinkoviti, ampak oni so menili, da jim bo jasnejša določitev o pristojnosti omogočala lažji nadzor. Če se zdaj vrnem k sami sosedski pomoči, ki je bila tokrat. To je izjema, izjema je zaradi tega, ker spoštujemo tradicijo v naši družbi in se zavedamo, da ni mogoče ukiniti teh vezi, ki so pomembne, ki družbo držijo skupaj, ki so pomembne z vidika družbene kohezivnosti. Ampak če primerjamo obseg našega dela na črno z obsegom, recimo, Nemčije ali Avstrije, ugotavljamo, da je pri nas preko vseh meja. Ker je v vsaki družbi tam približno 10 % BDP še sprejemljivo, kar je več od tega, pa pomeni velik vpliv na javne blagajne, na vse sisteme. In tista zgodba "dajmo znižati davke, pa prispevke, da bomo imeli manj dela na črno", enostavno ob takšnem delu na črno ne moremo znižati davkov in prispevkov, ker ne bomo osnovnih socialnih pravic več zmogli zagotavljati, kar kažejo vsi problemi vseh blagajn, ki jih imamo v tej državi. In torej smo iskali nek razumen kompromis med tem, da preprečimo razraščanje dela na črno in zaposlovanja, in hkrati ohranimo to tradicionalno specifičnost naše družbe in pomen sosedske pomoči, dela v lastni režijo in, če želite, tradicionalnih del v kmetijstvu. In prišlo je do tega kompromisa, da smo sosedsko pomoč skorajda nič bolj omejili, kot je bilo že z zakonom v letu 2000. Takrat ni bilo problema s tem, da bodo na kmete prišli pa vam pol kmetij zaprli zaradi tega, ker delo na črno opravljajo. Dejansko smo omejili samo v teh delih, kjer se zadeva najlažjo izvodeni v delo na črno. In tam je dejansko to, da se opravlja na nepremičnini ali premičnini, ki je v lasti, tam, kjer se opravlja dejavnost, in v primeru, da ti sosedsko pomoč s točno tistega specifičnega področja sosedske pomoči nudi nekdo, ki za to opravlja pridobitno dejavnost. In jaz sem za to, samo kot primer, da je možna izjema, če je seveda nujno, da si sosed pomaga, da bi bilo v skladu s tem zakonom, bi lahko dal račun s popustom. Seveda ni to, da ta zakon ureja popuste in vso to zgodbo, ki gre zraven, dala sem samo kot možnost, če je res velika želja po tem, še vedno obstaja zakonska možnost, da se to naredi. In drugo. S sosedsko pomočjo, tako kot je zapisana, se bo še vedno na vaseh lahko pomagalo pri gradnji hiš. Imamo tudi določbo dela v lastni režiji, ki omogoča, da delajo skorajda vsi sorodniki, trije kolegi, pa še svaštvo, skratka vključeno je vse sorodstvo, da lahko pomaga pri lastnem delu na svoji nepremičnini in tam, kjer imaš v najemu ali služnost. Skratka, to je dejansko, da se te sorodstvene vezi spodbujajo, in prav je tako. Še vedno lahko vsi sosedje pomagajo pri tem, razen tisti, ki imajo prav za tisto dejavnost prijavljeno dejavnost. Samo v tem primeru. In to je dejansko tista omejitev, s katero želimo zamejiti to polje razraščanja dela in zaposlovanja na črno, hkrati pa ne poseči v te bistvene elemente slovenske družbe. In glede na to, da so zakon podprli na Ekonomsko-socialnem svetu, socialni partnerji, je dejansko tu neko soglasje glede teh nujnosti omejevanja na tem področju. Hvala.
Hvala. Ker je še interes, odpiram prijavo o razpravi o 3. členu in amandmaju k temu členu oziroma dveh amandmajih. Gospod Hrovat, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Želel sem se oglasiti nekoliko kasneje, ampak zdaj je državna sekretarka načela tudi temo sosedske pomoči in moje mnenje je, da je ta zakon enostavno protipodeželsko naravnan in o tem sem govoril že na samem odboru. Tudi mene moti ta birokratski pristop, neživljenjski pristop k pripravi te zakonodaje. Verjamem, da so inšpektorji pojamrali, da imajo težave na terenu in tako naprej, ampak da pa temelji en zakon samo na kaznovalni politiki, samo na kaznovalni politiki in nič drugega, sama represija, je pa zame nesprejemljivo. V tujini k tej zadevi pristopajo povsem drugače, z nekimi stimulacijami, s pristopi, ki lahko pripeljejo potem do zmanjšanja tega pojava v gospodarstvu ali kjerkoli pač že. Poglejte, vsi govorimo zelo podobno in se vprašam, zakaj vznemirjamo ljudi, zakaj smo na takšne način pristopili, ali pa, zakaj je Vlada pristopila na tak način k obrazložitvi tega zakona. Javnost je šla na noge. Znani pravniki so šli na noge. Ne moremo sprejemati takšne zakonodaje v tem času, ko je v Sloveniji res huda kriza, ko ljudje komaj stikajo konec s koncem meseca, in zame je nesprejemljivo, da smo se lotili takšne zakonodaje na takšen način. Vznemirili smo ljudi, ljudje zdaj ne vedo, ampak najbolj zanimivo je to, da tudi mi tukaj ne vemo, kaj pravzaprav bomo sprejemali. Tudi koalicijski poslanci, ki ste se sigurno večkrat pogovarjali o tej zakonodaji kot mi opozicijski, niste enotni. Niste enotni. Ogromno je enih problemov in dilem, ki so v tem zakonu. Zakaj sprejemati takšno zakonodajo?! Že večkrat sem v tem parlamentu rekel: Vlada prinese nek zakon, Vlada misli, da je tako pač prav. Mi imamo pa stik z realnostjo, jaz mislim, da je ta vlada, zdajšnja vlada, zgubila stik z realnostjo, mi pa ga imamo, mi imamo vsakodnevni stik z našimi volivci in po tej plati se ravnajmo. Mislim, da je ta zakon danes primeren, da se ga zavrne in se ga pripravi na tak način, da ne bo nikakršnih dilem, ker zdaj obstajajo dileme. Še vedno nisem dobil odgovora, na tisto, kar je prej spraševal kolega Tanko. Spraševal je o kolinah. Saj je zelo demagoško, če hočete, ampak, kaj je to - ali je to delo na črno ali ni?! Ali je obiranje jagod, trgatve in te stvari - ali je to delo na črno ali ni?! [[...]] [[oglašanje iz klopi]] Spoštovana gospa Potrata, verjamem, da ste si vi velikokrat prebrali ta zakon in da boste danes z veseljem pritisnili tipko "za", ampak ne vem, kako vas bodo ljudje ocenili po tem dejanju. Prepričan sem, da ne prav pozitivno. Dejstvo je, da se razlikuje naš pristop – sedaj bom govoril v imenu Slovenske demokratske stranke – in koalicije, večine v tem Državnem zboru, kar se tiče medsosedske pomoči. Zame je sosed sosed. Vi lahko govorite, da nek vodoinštalater opravlja neko dejavnost, ampak meni pa ne bo smel priti začepiti pipe, o čemer je prej kolega Pojbič govoril. To je nesprejemljivo! Soseda je zame sosed! In če je to medosedska pomoč, je medsosedska pomoč! Ni izdanega nobenega računa, in to je to. In po nepotrebnem vznemirjamo ljudi, predvsem pa ste po nepotrebnem vznemirili ljudi predstavniki Vlade, ki ste se tega zakona lotili piarovsko popolnoma zgrešeno. Morda je bil na začetku še celo namen dober, ampak vse se je izrodilo. Tega zakona ne podpira – prepričan sem, da velika manjšina v Sloveniji podpira ta zakon. Tudi tukaj v parlamentu si nismo enotni. Pa kaj v parlamentu! Tam običajno nismo, ampak v koaliciji si niste enotni! Torej, menim, da je čas, da ustavimo konje, da danes na glasovanju ta zakon zavrnemo in da se pripravi zakon, ki bo sprejemljiv z nekim konsenzom za vse poslanske skupine, ker se večina nas strinja, da je treba delo na črno omejiti. Se strinjam, ampak ne s takšnim zakonom, kot je danes tu pripravljen. Hvala.
Hvala. Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa. Dejstvo je, da delo na črno odnaša ogromno denarja in zadevo je treba urediti. Zaposlovanje na črno pa še več denarja. Vendar pa tukaj poudarek tega zakona ni na tistih, ki kršijo zakon, ampak na tistih, ki bi hoteli nekomu pomagati. Vzemimo primer sina, ki je frizer in bo, recimo, mami, predem bo šla na obisk k neki teti nekam stran, doma naredil frizuro. Ali bo zaradi tega priletela inšpekcije, ga zaprla in ga kaznovala? Mislim, da je to bedasto. Mogoče primer ni najbolj ustrezen, pa vendar kaže na to, da Vlada ni dovolj dobro razmišljala, kaj se ljudje delajo in kje vse prežijo kakšne take zanke in napake. Dejstvo je, da socialna situacija v Sloveniji je slaba in vedno slabša bo. Ljudje ne bodo imeli denarja za plačevanje ne vem koga vse in bodo prosili svoje prijatelje, sodelavce, ki so različnih poklicev, da jim bodo, recimo, pomagali doma; če mu bo spustila voda v kopalnici, bo poklical prijatelja, in bo rekel: "Veš kaj, jaz ti bom pomagal, ti mi boš pa zamenjal cev." Ali bo v tem primeru prišla inšpekcija in naredila problem? Pa še vprašanje je, kako bo vstopila inšpekcija. Ali ima inšpektor pravico vstopati v tuje prostore, kajti tudi policist ima pravico vstopiti v tuje stanovanjske prostore zgolj z odredbo sodišča. Tudi tukaj ni to dodelano. Mislim, da bi morala zakonodaja drugače gledati na vse skupaj. Recimo, zakaj ne bi Vlada v prvi vrsti poskrbela za to, da se uvedejo javna dela in da se preneha z neskončnim metanjem socialne pomoči skozi okno. Imamo 130 tisoč brezposelnih in dajemo denar mesečno, ne vem koliko, 500 evrov za to, da ljudje sedijo doma. Namesto da bi rekli, toliko in toliko dela je v Sloveniji, pa čeprav je to pometanje parkov, čeprav je to kidanje snega ali karkoli drugega. Če kdo hoče dobiti to socialno podporo, to socialno pomoč, bo izvajal javna dela. Če tega ne bo delal, se mu ta pomoč odvzame. Ampak ne, Vlada potrebuje volivce! Volivce dobiš na ta način, da jim daš nekaj denarja, da na račun vseh ostalih, vseh tistih, ki delajo, ki plačujejo davke in vse socialne pristojbine. To ni pomembno. Pa tudi tisti, ki delajo, imajo po navadi nižji dohodek, kot oni, ki sedijo doma. In tisti, ki sedijo doma, pa potem lahko delajo na črno takrat, kadar imajo že denar za to, česar ne delajo, in potem še dodatno služijo. Na ta način bi se velik segment dela na črno zmanjšal, kajti vsi tisti, ki zdaj delajo na črno, bi morali biti nekje na delovnem mestu, če bi hoteli dobiti tisto socialno podporo. Dejstvo je, da sedanja inšpekcijska služba ne bo naredila nič. Danes so inšpektorji – nič. Niti pol jih sedi tam nori, pol jih po malem "pijucka" za šanki, polovica jih gleda v zrak itn. Če pogledamo slovenske inšpekcijske službe, tako slabih inšpekcijskih služb Evropa nima. Zdaj, ali se inšpektorji ne upajo iti h komu, ker se bojijo represalij. Kazni so minimalne in potem si misli, le zakaj bi se jaz dajal v zobe. Tukaj je dobra poteza to, da bodo cariniki to delali, carinska služba je verjetno najbolje organizirana služba v Sloveniji, bistveno bolj kot Slovenska vojska ali bistveno bolj kot slovenska policija. Mislim, da ravno carina še deluje tako, kot bi morala delovati vsaka druga organizacija v eni resni državi, kar pa Slovenija že dolgo ni več. Bili smo resna država prvo leto, morda, pa smo zelo hitro se potrudili, da nismo od takrat naprej več resna država in da polzimo navzdol vedno hitreje. Ravno tako bi tukaj pri tem reševanju tega problema morala nekaj narediti tudi davkarija. Davkarija s svojimi zamotanimi procesi in z ne vem kakšnim dvostavnim knjigovodstvom za najbolj običajnega privatnika dela neumnost. Zakaj se ne vzame sistem pavšalov? Zunaj v Evropi je to poznano. Določi se firma, določi se espe, določi se deoo, koliko ima zaposlenih, kaj dela, to se preračuna in se reče: letni pavšal za tebe je toliko in toliko. Toliko moraš dati, če boš manj delal, me ne briga, dobi denar, kjer hočeš, če boš več delal, boš dal tisto lepo v žep. In lahko na davkariji tudi odpustimo 3/4 ljudi, ki tam prekladajo papir z enega kupa na drugi kup. Mislim, da bi morali to malo drugače gledati. Zakon, je absolutno potreben. Seveda je potreben! Ampak je treba drugače nastaviti, treba je narediti še kakšne druge zakone, jih popraviti, izhodišča je treba nastaviti. Tukaj bomo pa zdaj udarili kar po dolgem in po čez. Potem se bomo pa vprašali, primer, pobiranje jagod na enem manjšem posestvu, ali bo to sosedska pomoč ali bo to delo na črno. Kaj pa pobiranje hmelja? Tudi pri hmelju, recimo, lahko kdo reče, da je to soseska pomoč, kdo pa reče, da je delo na črno. Tudi plačevanje teh delavcev, ki obirajo, direktno na roko, je pravzaprav prekršek; pa je davčni prekršek pa verjetno še kakšen drug prekršek. Ampak to ni bilo domišljeno! Vlada bi morala pripravljati take zakone malo bolj podrobno in malo dlje časa, predvsem pa bi bilo smiselno, da bi se delovalo na ta način, kot ga je gospod Pahor premier obljubljal na začetku svojega mandata: se bomo usedli vsi predstavniki vseh poslanskih skupin in bomo skupaj naredili dobre zakone v dobro Slovenije. Tega se ne dela. Dela se nekaj na pamet, na počez, verjetno so to napisali kakšni strokovnjaki s pravne fakultete, dobili krasno plačano za to, ampak je vprašljivo, če ti s pravne fakultete sploh so videli, kako je videti francoz – za zategovanje cevi, recimo, pri vodovodu. In tak človek bo napisal nek akademski zakon, ki pa, kot vidimo tukaj, ni ravno najboljši. Mislim, da bi bilo smiselno, da Vlada še malo, kaj jaz vem, ne vem kako, saj imate vse možnosti, saj Vlada tako ali tako dela dostikrat mimo zakona, in zakone prilagaja trenutni potrebi. Pa naj še v tem primeru nekako zavleče ta postopek pa naj naredi kaj boljšega. Mislim, da bo ta razprava danes pokazala in bo nakazala kakšne rešitve. Ne moremo pa pustiti vsega, da gre kar tako, na silo. Na silo gre že preveč. Morda bi ta zakon šel mirno skozi, če ne bi bili v taki grozljivi situaciji, kot smo. In še v hujši bomo. Če kdo misli, da mi lezemo iz godlje, se prekleto moti. Slovenija še ni padla čisto na dno in padamo pa čisto na dno. Glede na to, da se ostale države v Evropi dvigajo in počasi lezejo v plus, mi še dolgo ne bomo doživeli končnega minusa, kamor padamo. In v tistem minusu je treba biti zelo pazljiv, komu se bo stopilo na prste. Tistemu, ki goljufa, ki krade, ali tistemu ubogemu človeku, ki bo sosedu pomagal pri kakšni težavi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Marsikaj je že danes bilo povedano, tako da je težko reči kaj novega, ampak res pa je, da je na tem področju treba nekaj narediti, sigurno sprejeti nek zakon, ki bo zadevo v celoti tudi reševal. Siva ekonomija in delo na črno obrtnikov, ki se v posameznih dejavnostih giblje celo do 60 in 70 procentih, ne prinaša nič kaj dobrega. Imamo preko 120 tisoč ljudi na borzi z različnimi poklici, vendar morajo obrtniki uvažati delavce, ne dobijo monterjev, varilcev, mehanikov, avtoelektričarjev in še bi lahko tukaj našteval. Tako mislim, da po tej plati je treba nekaj narediti, ker imeti toliko ljudi na državnih jaslih, mislim, da ni sprejemljivo. Država je sicer do sedaj tolerirala delo na črno zaradi ljubega socialnega mira, ampak mislim, da to v nedogled ne more iti in ne gre. Kot sem že rekel, ni interesa ljudi, da delajo za isti denar, kot ga dobijo na borzi, zato pa jim to prija: na borzi pač dobijo, kaj jaz vem, 350, 400 evrov, potem pa še privat zasluži kakih 500 evrov, pa je zadovoljen, pa nima nekega rednega delovnega časa, tako da tukaj seveda vsak malo špekulira. Sem se pa prejšnji teden ravno pogovarjal z enim kolegom, pa sva ravno okoli te teme malo razpravljala, pa me je vprašal, če vem, zakaj Nemci nimajo toliko tega delo na črno. Zato, ker ni v interesu posameznika, ki ima recimo hišo, ker lahko vsak račun uveljavi v davčni napovedi kot olajšavo, pri nas pa tega ni. Tam, recimo, je rekel, moja sestra, ki ima v Nemčiji hišo, ona ne da niti pipe zamenjati kakemu šušmarju brez računa ali pa tesnila. Vsi pridejo, naredijo in izstavijo račun, ker ona lahko potem tudi ta račun uveljavlja kot davčno olajšavo. Mislim, da je to tudi eden od predlogov, da bi se ga dalo vnesti v zakon. Hvala.
Hvala. Je še interes? Vidim, odpiram ponovno prijavo za razpravo o tem členu in amandmajih k temu členu. Prijava teče. Gospod Petan, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Prej je nekdo dejal, da mali človek nikoli ni bil in tudi ne bo problematičen. Seveda s tem soglašam, soglašam pa tudi s tistimi, ki menijo, da bo ta zakon pomešal stvari in da se bo kaznovalo tisto osebo, ki svoji mami opravi frizuro, tistim podjetnikom, ki pa imajo zaposlenih nekaj 100 tujcev, pa jih nimajo prijavljenih, bo pa pogledano skozi prste. Zdaj pa bi želel gospe državni sekretarki nekaj povedati. Konkreten primer iz prakse, ni izmišljen. Tudi hipotetičen ni. Podjetnik je imel zaposlenih nekaj delavcev iz tujine, pod 10. In prišel je inšpektor, ne bom omenjal, kateri. Prišel je inšpektor in dejal, da ve, da so zaposleni tujci, kako je z dokumentacijo. Dobil je vso dokumentacijo. Vsi so prijavljeni, tako kot tudi v drugih firmah, vsi so plačani, ampak niso bili poplačani preko posrednika, ampak direktno delavci, tako da ni bilo možnosti, da ne bi dobili plače. On je tisto pogledal, pa rekel, da to ima tudi, delovna opravila so bila za vsakega posameznika vpisana, kaj dela, pri katerem sklopu, pri katerem delu. Rekel je, da ni v redu. Podjetnik ga je vprašal, kaj ni v redu, povejte, bomo tako naredili. Ampak ni nič rekel, le šel je. Pa je prišel naslednji teden zopet, pa je isto zahteval, pa isto ugotovil. Pa so ga zopet vprašali, pa za božjo voljo povejte nam, ker mi bomo tako naredili, kot boste rekli. Pa je prišel tretjič z isto finto. Potem so ga pa imeli dovolj, pa so rekli, da naj jim pove, kako ima pa to urejeno SCT, ker vemo, da je tam nekaj 100 delavcev, tujcev, ki so zaposleni. Kako imajo oni urejeno, bomo mi tako naredili! Veste, kaj je inšpektor rekel? Oprostite, z njimi se pa mi ne smemo ukvarjati, ker imamo tak nalog! Zdaj smo pa tam, kar je nekdo rekel: mali človek ni nikoli problematičen. Tistih velikih se pa niso smeli dotakniti. Zdaj pa v dokaz temu, kar trdim, da to ni izmišljeno. Ali bi mi danes ugotovili, ne vem, da Vegrad pa ostali niso plačevali plač, niso izplačevali prispevkov? Če bi to ne bilo tako, potem se to ne bi zgodilo. Pa sem prepričan, da še koga niti ugotovili nismo! To se pravi, zdaj bomo navalili na tisto osebo, ki bo svoji mami naredila frizuro, kot smo že danes govorili. Tisti nedotakljivi bodo pa še vedno izpuščeni in tisti imajo delo na črno. In v tem je problem. In v tem je problem zato, ker ne bomo odpravili dela na črno, bomo pa zakomplicirali ali pa uničili tisto, kar je nekaj vredno. To je sosedska pomoč. V tem je problem. To vam želimo povedati. In še to. Vem, da je to težko spraviti v red. Tega vam nihče ne očita. Lotili ste se velike zadeve. Samo dajte si tudi pustiti malo dopovedati, če vam povemo tudi kakšen primer ali pa vas vprašamo, to ni zato, da bi vas spravljali v zadrego, saj mi niti ne pričakujemo, da bi vam mi morali vse odgovoriti. Pa saj vemo, da vi pa vaš pomočnik niste edina, ki sta karkoli pri tem zakonu pripravljali. Ampak želimo vam povedati primere, na osnovi katerih se boste potem informirali in nam potem odgovorili. Eden takih primerov je primer z DDV-jem, kar je vprašal kolega Pojbič, od katere vrednosti se plača DDV, ali od tiste osnovne ali s tistim popustom? To so pomembne stvari, to je življenje. V teoriji, ko beremo zakon, vse lepo štima. Vse gre. Ampak potem pa pridemo na konkretne primere. Kolega Pojbič nam je povedal enega, kolega Tanko je povedal, kaj je s tistimi slavnimi kolinami, kdo jih lahko opravlja, kdo jih ne sme, jaz sem vam pa povedal tudi primer iz življenja. Oprostite, k vam smo lahko prišli, reče inšpektor, vas lahko zaj [[...]], tistega velikega pa ne smemo, ker imamo tak nalog, da jih moramo pustiti pri miru. Vidite, v tem je problem! Ne želim, da mi vi danes odgovarjate, ampak zapomnite si to, zapišite si, ko bo obravnava tekla še naprej, da se boste informirali. To se pri inšpektorjih dogaja, kar sem vam povedal. To ni izmišljen primer, še enkrat povem. To je bila živa resnica. Tako se dogaja in takšno je življenje in zato je treba takrat, ko obravnavamo nek zakon, pač gledati tisto, kar kaže življenje. Po teoriji vse fino špila. To pa vam jaz verjamem in tudi sam vem, da je to tako. Ampak v življenju je pa malo drugače. Hvala.
Hvala. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej se gospodu Hrovatu zahvaljujem za skrb o tem, kako bom pridobivala volivce in kako jim bom pojasnjevala svoja stališča: tako kot vsem drugim. Kadar se lotimo kakšne razlage zakona, je dobro, da preberemo tisto in da se potem spustimo v polemiko z drugimi. Ker ste v razpravi govorili o marsičem, naj najprej spomnim na to, da je bil prvi zakon o prepovedi dela in zaposlovanja na črno sprejet aprila 2000. To se pravi, da bi se tudi kolegi iz zdajšnje opozicije lahko spomnili, če drugega ne, da smo v letu 2006 ta zakon tudi popravljali in tudi v tistem zakonu je tako, kot je v tem zakonu, omenjena sosedska pomoč. Toliko glede tega. Moj kolega Frangež je že razložil, kako so stvari v zakonu definirane in da je sosedska pomoč ena izmed izjem od tistega, kar se šteje za delo na črno. Sosedska pomoč je izjema, sosedska pomoč ni delo na črno in sosedska pomoč zaradi tega ta zakon dobrih odnosov med ljudmi ne bo uničeval. Zdaj, kar zadeva druge oblike, so potem tudi še naštete in v 11. členu, še enkrat povem, natančno definirane. Naslednja stvar: govora je bilo o tem, da nikjer nimajo takšnih rešitev, kot so v tem zakonu. Ja, gospod Hrovat, v uvodu so tri države, ki so kot primerjava vpeljane, in naj vas spomnim samo na to, da je rešitev, ki jo imajo v španski zakonodaji, natanko takšna, kot je tudi v našem zakonu. Namreč, če ujamejo tistega, ki zaposluje na črno, mora tisti takšnega, na črno zaposlenega zaposliti enako, kot je v našem zakonu o zaposlovanju in delu na črno oziroma preprečevanju tega dvojega. In bi lahko še govorila o izkušnjah Slovaške in Švedske, poleg Španije, ki sem jo že omenila. Ti trije primeri so navedeni, seveda bi pa lahko šli gledat tudi vsepovsod drugod. Jaz ne trdim, da je sleherna od teh rešitev takšna, da bi je ne bilo mogoče zapisati boljše ali drugače, ampak se pa jezim, ko nekdo obiranje hmelja daje za primer sosedske pomoči. Oprostite, kdor koli je kdaj, in jaz v otroštvu sem obirala hmelj, ve, da so pri obiranju hmelja vedno sodelovali najeti delavci in da je bilo to vedno plačilo za delo. Enako kot dajejo za obiranje jabolk pa še marsičesa drugega na velikih plantažah; je od enega do drugega primera treba videti tudi razliko. In koline, zdaj če smo že tako zelo radi etnološko obarvani, koline štejejo za kmečki praznik, potem pa delajte s tem, karkoli hočete. In to je približno tako natančno označevanje, kot je bilo tisto o odstotku DDV-ja pri 100% oprostitvi plačila storitve. Kaže, da nekateri ne kupujete knjig, jaz kupujem knjige. In ko mi založnik oziroma prodajalec knjig zato, ker sem kupila neko knjigo, obljubi tudi knjižno darilo, mi izstavi račun. Za tisto, kar sem kupila, dobim račun, iz katerega je videti, koliko knjiga stane in koliko je obračunan DDV, in potem mi napiše še za knjižno darilo, kakšna je cena pa tam, koliko je moja obveznost plačila, nič in obračunan DDV nič. Toliko glede tega: nič od nič. To je pa zelo enostaven račun in mislim, da ne kaže velikih zgodb pri tistih stvareh, ki so popolnoma jasne in ki so dokazljive. Gre pa preprosto za to, da se stvari evidentirajo in se morajo založniki izkazati ali prodajalci knjig tudi izkazati s tem, koliko knjig so podarili. Zato je tisti zapis v računu nujno potreben. Zdaj mi se lahko okoli posameznih oblik in poimenovanj še naprej prepiramo, ampak mislim, da so žebljico na glavico zadeli tisti, ki so rekli, da smo o sosedski pomoči imeli največ povedati ravno poslanke in poslanci v parlamentu, pa da bi bilo dobro, da bi o tem govoril nekdo drug, ker smo mi znani po tem, da sosedske pomoči ne poznamo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Torej, ko govorimo o sosedski pomoči, enostavno ne morem mimo razprave gospe Majde Potrata in tega, kar je povedala, ker je povedala nekaj zanimivih stvari. Bi pa ob tem zagotovo vprašal gospo Majdo Potrata, če je kdaj v svojem življenju kot profesorica šla pomagat komu na podeželje opravljati tiste naloge, ki so velikokrat zelo problematične, torej tiste, ki jih lahko opravlja ena oseba sama ali pa dve ali pa tri. Cel kup je takšnih [[...]]Kakor koli že, jaz vem samo nekaj, gospa Majda Potrata, vi življenje gledate iz pisarne, celo vaše življenje je ena velika pisarna in na takšen način ne morete življenjsko razmišljati in razpravljati, ne morete! Ker ne poznate in niste nikoli doslej sodelovali pri takšnih in drugačnih zadevah, o katerih se danes tukaj pogovarjamo. In vam je zagotovo neznana sosedska pomoč, vam je neznana popolnoma! Zaradi tega tudi vidim, da teorizirate, da govorite o teoriji, ki pa nima nikakršne zgodbe skupaj s prakso. In gremo naprej, pa ne mislim nadaljevati te polemike med gospo Potrato in mano, ker je to popoln nesmisel. Pomembno se mi zdi pa nekaj. Mi se vrtimo okoli vrele kaše, mi točno vemo v tej državi, kje je ključni problem vseh problemov, ki jih imamo. Ta zakon nikakor ne bi bil potreben, če bi pri nas delovali nadzorni organi. Če bi pri nas delovali nadzorni organi, mi tega zakona ne bi potrebovali. Pri nas je ključni problem, da lahko imamo zakone, kakršnekoli hočemo, če pa nad njimi ni nikakršnega nadzora. Še večji problem pa je, o tem, kar je govoril kolega Petan, da velikani, velikanski lopovi v tej državi, ki jih imamo, in ne morem mimo tega. Na eni strani od SCT-ja, lopovščin, kar je tam navezano na to podjetje, potem podjetij, ki so sodelovala in se kartelno dogovarjala pri izvedbi del na avtocestnih križih, kjer so 35 % ali ne vem koliko preveč plačali dela, ki so bila tam opravljena, kjer se je na stotine, na tisoče milijonov evrov ukradlo pred vso slovensko javnostjo, pred celotnim parlamentom, pred sodno vejo oblasti. Mi se pa tukaj ukvarjamo z 10, 5, 15, 20 evri! Da bo nekdo od nekega frizerja tam potegnil ali bo izstavil račun. Ali je to cilj našega Državnega zbora in te oblasti, ali je to cilj? Kje pa! Če bi mi samo enemu od teh preprečili, da ne bi kanaliziral denarja na Kajmanske, pa ne vem kakšne otoke, kar se zdaj počasi neke stvari odkrivajo. Sto let, sto let lahko ta sosedska pomoč funkcionira in ne bi pobrali toliko denarja, kot samo z eno takšno potezo, ampak nikakor ne želimo in nimamo pravega fokusa, da bi razumeli, kaj je ključno in kaj je potrebno storiti. Jaz sem povedal, kaj je ključno in kaj je potrebno storiti: mi moramo nadzor vzpostaviti v tej državi, verjemite mi, nadzor je ključen. In stotine milijonov evrov je v tujini. Vsi ti lopovi hodijo danes po državi svobodno, jim dovolimo, da lahko gredo ne vem kam, v katerokoli državo, ko točno vemo, kaj so storili. Ali je to funkcioniranje te države? Ali si takšno državo želimo? Ko pridemo na oblast in smo poslanci v Državnem zboru, pa naša žlahta: eden je šef, ne vem, KAD-a, drugi je na primer v nadzornem svetu Luke Koper, brat ali kdorkoli in tako naprej – to niso povezave? Dragi moji, poslanke in poslanci, da ne bom o imenih govoril. Ali je to za vas transparentno delovanje v tej državi, ko prideš na oblast, da svojega brata, ali svojega svaka, ali ne vem koga že, spraviš na ključne pozicije, s katerih je mogoče [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] – ne bom govoril o imenih, ker tisti, o katerih govorim, vedo točno, o kom govorim [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] . Nič ne bom govoril, to je moja stvar, o čem bom jaz govoril, jaz sem že povedal. Ali se vam to zdi primerno? Jaz trdim, da je to neprimerno. Potem pa nam tukaj soliti pamet, kako moramo preprečiti, da ne bo en frizer sosedi naredil zastonj frizure, velike rabe pa plavajo, plavajo, plavajo in nosijo denar – veste, s kakšnimi koši iz te države? S koši! In vsepovsod, ko se pogovarjamo o teh zadevah, govorimo o velikanskih milijonih, ne govorimo o 10 evrih, 100, 500 evrih, pa ne vem koliko. In to je ključno vprašanje. Ko bomo mi začeli ribo prijeti pri glavi, gospa Breda Pečan, pri glavi, ko bomo ribo prijeli pri glavi, vi veste, takrat bomo mi začeli urejevati problematiko na pravi način v tej državi, ne pa kurjih tatov loviti, ki so 5 evrov, en zrezek ali mogoče en sendvič v trgovini ukradli, ampak ne zaradi tega, da bi bili ravbarji, ampak zaradi tega, ker ne morejo preživeti. In tega ne moreš enačiti s temi velikanskimi lopovi v tej državi, ki so pokradli celo državo, kjer imamo zdaj takšno situacijo, kot jo imamo, da propada vse, kar pogledaš okrog, da 10 tisoč obrtnikov v enem zapre obrt in tako naprej. In to spregledamo in govorimo, da je v tej državi vse lepo in super. Lepo vas prosim, potem pa ne vem, v kakšni državi živim! Ali je tu zdaj pomembno, kdo je v kateri stranki, ko govorimo o tej problematiki, ki je za vse nas enaka, s katero se vsi enako srečujemo? In če bomo razumeli ključno zgodbo, pred katero smo, in našo ključno odgovornost, bomo ribo prijeli pri glavi in šele takrat nam bodo ljudje zaupali. Da pa mi še tisto, kar je najmanj ljudem v tem trenutku dano, da si sosedje lahko med seboj pomagajo, da preživijo iz meseca v mesec – bi jim še to radi vzeli! Torej, ta oblast ima en edini in ključni cilj – popolnoma vse pobrati tistim, ki tako ali tako ne morejo živeti, da lahko nahranijo tiste velikane, ki hodijo po Kajmanskih otokih, ki se z velikanskimi jadrnicami vozijo po Jadranu in celem svetu in tako naprej. Tudi nekaj takšnih informacij imam, ampak nihče jim nič ne more. Nič! In kje je problem, kje vidim še dodaten problem? Imamo 4, 5 odvetniških pisarn v tej državi, ki kontrolirajo kompletno delovanje te države in jo blokirajo. In če tega [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Dovolite, je še kako povezano s tem, ker govorimo o delu! In če se to ne bi v tej državi zgodilo, ne bi vse te velike ribe bile oproščene, če bi zadeve v ozadju igrale tako, kot je treba, ko bi pravosodni sistem delal svojo nalogo, izvajal svojo nalogo, ne pa to, kar se zdaj dogaja. In potem imajo vse te odvetniške pisarne še podaljšane roke v politiki, v vladi, v koaliciji in tako naprej. In potem ni čudno, da moramo enkrat ta problem razgaliti pred slovensko javnostjo in reči bobu bob; povedati, kaj je resnica in kje je ključni problem te države. Kje je pravosodni sistem v tej državi, da lahko 5 ali 4 ali 3 odvetniške pisarne držijo v šahu celo državo? Kje je pravosodni sistem? Kje, povejte?! Zakaj pravosodno ministrstvo, ko je vedelo in ugotovilo vse svinjarije, ki so se v tej državi dogajale, ni takoj sprejelo in predlagalo te zakonodaje, ki jo predlaga zdaj v tem letu, ko je že tretje leto njihovega mandata? Zakaj? Zato, da lahko vsi ostali vse poskrijejo, ker so preveč močno med seboj povezani, zato predlagajo šele v zadnjem letu svojega mandata to zakonodajo. Dragi moji, lepo vas prosim! In to je tisto, kar je ključno vprašanje, vsi se ga izogibamo, nihče ne upa o tem reči besede. Ampak dejstvo je, da je zadnji čas, da o tem javno spregovorimo, in da vidimo, kdo je tisti, ki mreži, kdo je tisti, ki sestavlja te mreže, kdo je tisti, ki kontrolira delovanje celotne države, da država pada v smer in gre po poti, po kateri gre. Enkrat je to treba odkriti, in prav je da se to odkrije. Mislim, da nas je kar nekaj, prepričan sem, da Slovenska demokratska stranka gre po tej poti, intenzivno bo delala in bomo prišli do dna tem stvarem, bomo prišli! Verjemite mi, ali bomo na vladi ali bomo v opoziciji, je čisto vseeno. Če pa je v teh velikih svinjarijah sodeloval tudi katerikoli član Slovenske demokratske stranke, bo pa enako odgovarjal kot vsi ostali. Enako, popolnoma enako! Tu ni razlike in to je tisto, kar je ključno! Zato moramo stremeti za tem. To je naša primarna in ključna naloga. Verjamem, če bomo z dušo in vso odgovornostjo v tej smeri delovali, potem se nam ne bo treba ukvarjati s sosedsko pomočjo in zapravljati ne vem koliko ur za takšne stvari. Če bi imeli ustrezno delovanje nadzornih organov, danes takšnega dela na črno niti približno ne bi bilo, najmanj pa, da bi ga bilo toliko, kot ga je. Ker je delo na črno tako ali tako po celem svetu, ne samo v Sloveniji. Vendar če bi nadzorni organi opravljali svojo funkcijo in polovili tiste ključne ribe, o katerih sem govoril, se nam ne bi bilo treba ukvarjati s temi zadevami, s katerimi se danes tukaj v Državnem zboru toliko in toliko časa.
Hvala. Najprej se je javila k repliki gospa Potrata. Ne, vi se boste k razpravi javili. Gospa Potrata se je javila k repliki.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Očitano mi je bilo, da nimam stika z življenjem. Moram popraviti gospoda Pojbiča, jaz imam zelo dober stik z življenjem. To dokazuje moje normalno čustvovanje, kar pomeni, da se smejem, kadar se mi zdi kaj smešnega, da se razjezim, kadar me kaj razjezi, in da se jočem, kadar me kaj užalosti. Toliko glede tega. Gospod Pojbič pa ima v resnici težave s tem. Zaradi tega, ker se zelo rad spotika ob to. Če se samo nasmehnem, ga že moti, pa sploh ne ve, ali se njemu ali čemu drugemu. Ni skoraj seje, da se ob to ne bi spotaknil. Tista stvar, katera je pa vredna posebne omembe, je pa dosti bolj problematična. Namreč, postavljati pogoje, kdaj sme kdo o čem govoriti in kdaj ne sme, če je izvoljen poslanec ali poslanka, pa je problem. Meni se to ne dogaja prvič, da mi kdo očita, da o čem ne smem govoriti zaradi tega, ker baje, da nimam takšnih in drugačnih izkušenj. Ampak dejstvo je, da po Ustavi Republike Slovenije je za to, da lahko kandidiraš za poslanko ali poslanca, treba izpolnjevati dva osnovna pogoja: polnoletnost in državljanstvo te države. Jaz oboje že dolgo časa izpolnjujem. Volivci so me prepoznali kot ustrezno osebo. In tu pa bom rekla: ne dovolim si jemati besede in ne dovolim si, da bi mi kdo jemal pravico imeti mnenje in to mnenje tudi izražati. Volivke in volivci so me zato izvolili in jaz bom to, dokler bo moj mandat trajal, opravljala; pa če je to komu všeč ali ne. Ste me poskušali ustaviti in utišati, me vedno skušate z najbolj čudnimi rečmi zaustavljati. Ampak povem, ne boste me zlomili zato, ker so me volivke in volivci na to mesto postavili. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pravzaprav imamo prošnjo, pa bi rad spomnil, da se mi nahajamo pri 3. členu in amandmajema, ki sta vložena – če smo točnejši, pri amandmaju Slovenske demokratske stranke, ki govori o osmem odstavku tega 3. člena. Sprememba, ki jo amandma predlaga, je sledeča: v zdajšnjem tekstu piše: "ne more prejeti dohodka", v zdajšnjem predlogu amandmaja pa "ne prejme dohodka". Sicer vem, predsedujoči, da se po navadi ob debatah ob prvih členih in prvih amandmajih razvije malce širša debata o vseh stvareh. Verjamem pa, prepričan sem pa, da je glede na to malo spremembo, ki sem jo navedel in je v amandmaju predlagana, ta debata današnja rahlo prešla te meje. Vem, da ste vi tisti, ki odločate o tem, do kam se sme kaj reči in do kod ne. Predvidevam, prosim vas pravzaprav, malce pozno vas prosim za ostrejša merila, zato ker še posebej pri sprejemanju tega zakona je bilo slišati, da dajmo imeti neko zdravo mero razuma. Mislim, da če želimo to zdravo mero razuma v zakon vnesti, bi jo morali najprej pokazati tudi v razpravi. Procedura je mati demokracije. Če mi ne bomo zdrave mere pri naših razprava pokazali, ne vem, zakaj bi jo zakon izražal. Fino bi bilo, če bi sedeli vsi, ali pa se vsaj pozanimali, kaj je bilo na odboru, potem ne bi dajali tukaj takih primerov, da sin ne sme mame več frizirati, če pa vemo, vsaj tisti, ki smo se s tem ukvarjali in prebrali zakon, da v zakonu piše, da je do tretjega kolena, in ne samo po krvnih, tudi po svaških relacijah se sorodstveni vezi štejejo, da so sezonska spravila, kot je trgatev, oljkarstvo, košnja in kar je bilo še takega zajeto v izjemi, bile v amandmaju in bi bila morda kakšna od teh debat resničnejša, realnejša, lahko pa tudi, da ne bi bila. Predvidevam pa, in sklepam naivno, da poslanci razpravljajo z iskrenim namenom povedati resnico. Če sem se pa v tem motil, pa bi bilo kljub tem mojim opozorilom debata ista, pa pač ostajam naiven. Tisti poslanci, ki so pa nalašč zavajali javnost, bodo pa sami vedeli, zakaj je to dobro. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kot sem že omenil v uvodnem stališču Slovenske nacionalne stranke v zvezi s tem predlogom tega zakona, da se bo pri amandmajih verjetno odprlo marsikatero vprašanje, vezano predvsem s podrobnimi primeri, ki niso zajeti v predlogu z nadzornim sistemom, s sankcijami itn. Pa če začnem najprej pri samem nadzoru, to je četrto poglavje Nadzorni organi. V drugi točki je prvo, kar bode v oči, navajanje pristojnih inšpektoratov, ki bodo izvajali nadzor oziroma kršitve izvajanja dela na črno. Tukaj pravi, da izvajanje določb teh ter ugotavljanje kršitev iz prvih petih alinej prvega odstavka 4. člena, ki govori o tem delu na črno, izvajajo v okviru svojih stvarnih pristojnosti tudi inšpektorat, pristojen za kmetijstvo in gozdarstvo, inšpektorat, pristojen za okolje in prostor, inšpektorat, pristojen za zdravje, potem pa inšpektorat, pristojen za šolstvo in šport in nadalje še nekateri inšpektorati. Ampak pri tem inšpektoratu za šolstvo in šport – kaj je tukaj dejansko mišljeno kot delo na črno? Če je mišljeno delo na črno tudi inštrukcije tujih jezikov, matematike, kar izvajajo praviloma učitelji, tudi študentje kot neke vrste dodatni zaslužek, pa tudi nekatere druge fizične osebe, kako bo zdaj, recimo, inšpektorat, pristojen za šolstvo in šport, izvajal to kontrolo izvajanja teh inštrukcij. Vi vsi veste, da je to masovno izvajanje dela na črno in da se tukaj obrača kar dober denar. Je pa namen seveda zelo pozitiven. Ali bo teh nekaj ljudskih univerz potem edinih pristojnih, da bo lahko izvajalo to dejavnost? Ena zadeva. Potem pri 3. členu, kjer so navedeni sami pojmi in v 3. točki takoj bode v oči navedba, da osebe, ki z osebnim delom samostojno opravljajo umetniško ali katero drugo kulturno dejavnost. Verjetno so tukaj mišljeni slikarji, kulturniki, umetniška društva, kulturno-umetniška društva, prostovoljna kulturno-umetniška društva in podobno. Takoj se spomnim na gospo ministrico Širco, ko ni hotela dati denarja za obletnico priključitve Prekmurja, pa je morala občina Črenšovci sama organizirati kulturno-umetniško društvo, ki je priredilo program, zelo dober program. Je bilo to potem na nek način delo na črno? V tem programu so sodelovale tudi fizične osebe, ki niso umetniki, ki niso kulturniki, so sodelovale tiste, ki so registrirani kulturniki. Računa seveda niso izstavili, ker je to bilo delo na črno brez računa, če tako lahko razumemo itn. Ne nazadnje se med umetnike na nek način štejejo tudi akterji spolnih uslug, pa v prostituciji in podobno. Poglejte, tukaj med sankcijami piše celo tako "dopolnjena ali tudi sankcija je tudi sankcija, da lahko inšpektor vzame predmet, s katerim je bilo opravljeno delo na črno". Ne vem, kako bo prostitucija, ki je v Sloveniji delo na črno, v takšnem primeru sankcionirana. Z odvzemom kakšnih predmetov? Zato smo že večkrat opozorili, da je treba to dejavnost, najstarejšo obrt, v Sloveniji legalizirati, jo spraviti v neke normalne pravne okvire. Ja, saj zveni smešno, ampak kolegice in kolegi, tukaj se obrača velik denar! Ko smo rekli, da o desetih milijardah dela na črno govorimo, se pravi, o enem letnem proračunu države Republike Slovenije, verjemite mi, da je tukaj kar nekaj procentov iz tega naslova. Čeprav zveni smešno, je pa zelo žalostno. Da ne govorimo o posledicah nekontroliranega izvajanja te dejavnosti, te obrti, zdravstvenih posledicah in še kakšnih kriminalnih in podobnih posledicah. Se strinjate, kaj ne? Absolutno! Potem, da ne bom našteval dalje; čisto praktični primeri. Košenje trave, prekopavanje vrta ostarelim mamicam. Kdo je zdaj tista pooblaščena oseba, ali je to kakšno vrtnarstvo? Jaz sam naročam enega kolega, se pravi, sam kršim zakon, ko mi pride pokosit travo, ker jaz nimam časa, sem tukaj. Enostavno se dajo takšni primeri potem tudi sankcionirati! Ali bo zdaj plačevanje kazni za to, da ti nekdo naredi eno tako uslugo, ko je ti dejansko fizično ali pa iz kakšnega koli drugega razloga ne moreš narediti? Kje dobiti pooblaščenega izvajalca za takšne in podobne storitve? Ni to tako enostavna zadeva, kot je to videti. Ne nazadnje bomo res na koncu lovili kurje tatove. Zadnjič, ko smo bili na uradnem obisku v Luksemburgu s predsednikom parlamenta, je sam finančni minister rekel, da samo v Luksemburgu imamo 45 bančnih računov naše velike znanke tajkunice in še nekih drugih zelo eminentnih, znanih Slovencev v Luksemburgu. Tam je denar. Tisti denar je treba pobirati. Tam je treba urediti stanje. In to ni samo v Luksemburgu. Kaj je v Liechtensteinu, kaj je v Švici, kaj je v Avstriji? S temi zadevami naj bi se Vlada ukvarjala, ne pa [[...]]! Saj rečem, načeloma sprejemamo tak zakon, saj obstajajo taki zakoni vsepovsod. Ampak s takšno vsebino in s takimi, kako bi rekel, nedorečenimi, nedodelanimi členi – ne vem, če bo to vse skupaj štimalo pri samem izvajanju. Pa še bomo kakšno rekli, če bo potrebno. Hvala.
Hvala. Je še interes, vidim, za razpravo. Odpiram prijavo. Prijava teče. Gospa Črnak Meglič, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik, Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Mislim, da smo z razpravami o zakonu resnično oddaljili od samega bistva zakona. Najprej bi opozorila to, kar je bilo povedano uvodoma. Ta zakon so zahtevali oziroma njegovo izboljšavo zahtevali predvsem socialni partnerji, Gospodarska zbornica, Obrtniško-podjetniška zbornica. Zakaj? Ker ravno v nedefiniranosti tistega, kar je delo na črno, in tistega, kar ni delo na črno, izgubljajo lasten prihodek in ne nazadnje tudi veliko število delovnih mest. To se pravi, da pravzaprav zakon je nastajal tudi na podlagi njihove iniciative in pobude; in ne pozabiti, bil je soglasno podprt in potrjen. Velike dileme, ki so se pojavile in so bile velikokrat, bom rekla, nespretno morda plasirane v javnost in tudi zlorabljene, so bile vezane na to, kaj delo na črno ni. Od 11. do vključno 15. člena imamo navedene natančne definicije tega, kar delo na črno ni. In ravno temu, da bi se definicije izpilile in da bi upoštevali slovenski prostor, v katerem živimo in ki ima določene specifike, so se vnesle določene dopolnitve, ki tej realnosti ustrezajo. In ne nazadnje: na odboru je večina razpravljavcev in pa tistih, ki so pri obravnavi tega zakona sodelovali, te rešitve tudi podprla. To se pravi, ne moremo vedno znova začenjati od Adama, če so se določene stvari že razčistile. Moram reči, pri mnogih razpravljavcih imam občutek, da zakona niso prebrali, da ne razumejo, kaj govorijo oziroma ne poznajo dikcije. Da končam. Razprava o zakonu o delu na črno točno razkriva našo dvojno naravo. Tega, kar počnem jaz, ne glejte, to nima nobene zveze z delom na črno. Poglejte tistega tam, kaj počne! Skratka, ta naša dvojna morala, ko po eni strani želimo zajeziti delo na črno, po drugi strani pa najdemo tisoč razlogov, kaj naj bi se s tem zakonom oziroma z zakonskimi regulativami ne reševalo. Vsi ostali problemi, ki so odprti okrog, bom rekla, velikih zgodb – seveda so pomembni, ampak danes govorimo o zakonu o delu na črno. Koncentrirajmo se na to, koncentrirajmo se na to, da z amandmaji morebiti izboljšamo besedilo in privedimo to zgodbo do konca. Hvala.
Hvala. Gospa Pečan. Izvolite.
Jaz moram reči, da ta razprava o obeh amandmajih k 3. členu se je razširila ne le na sam zakon, ampak še na vse, kar je bilo možnega omeniti ali potrditi ali razveljaviti ali razkričati, zlasti seveda v razpravi mojega sicer nasproti sedečega kolega iz SDS, ki je imel ekstatičen napad in je moral zaradi tega povedati vse od Poncija do Pilata in od Kristusa pa do vesoljskih poletov. Vmes si je privoščil tudi mene. Kljub temu, da je govoril o tem, da imen ne bo našteval, je pa seveda zelo jasno povedal funkcijo mojega sorodnika. Tukaj bi mu, ne glede na to, da ni prisoten, jaz upam, če že ne posluša, da bo prebral magnetogram, bi mu rada samo to povedala, da slovenska fovšija nima meja. Če imajo posamezne osebe tukaj v parlamentu ali kjerkoli drugje sorodnike, ki so sposobni, da lahko delajo na pomembnih delovnih mestih, kjer lahko naredijo veliko koristi tej državi, potem se mora ta fovšija počasi prenehati. Zato bi prosila kolega Pojbiča, da že enkrat neha s temi neverjetnimi napadi. Jaz ne vem, kaj ima, ali zaradi tega, ker mu gospa Potrata in jaz sediva vizavi, jaz se mu ne bom umikala, če mu kaj ni všeč, naj se usede tako, da me ne bo gledal v obraz in bo zadeva rešena. Bi pa povedala, da niti enega, niti drugega amandmaja ne podpiram, ker definicija neaktivne osebe je tudi oseba, ki nima statusa kmeta. Če nekdo ima status kmeta, potem je aktivna oseba, če pa oseba nima statusa kmeta in tudi nobenega drugega statusa iz tega niza, ki je tukaj naveden, je seveda nesmiselno črtati, da je neaktivna oseba človek, ki nima statusa kmeta, in drugo, govoriti o tem, da je brezplačno delo delo, za katerega oseba, ki delo opravlja, ne prejme dohodka ali druge materialne koristi, ne pa, da ne sme prejeti dohodka, je bistvena razlika. Gre namreč za to, če je napisano, da ne sme prejeti, je potem zelo razumljivo povedano, da človek v naprej ve in pove ali pa pove, da ne bo plačan za tisto, kar bo naredil. Človek, ki ne prejme plačila, je lahko tudi človek, ki ga je nekdo okoli prenesel, ker mu je rekel, da bo sicer na črno delal, ampak da bo plačan, potem pa na koncu ni nič dobil. Ali je to potem brezplačno delo? Ne. Z malo nespodobno besedo se temu reče nekaj na "n". Torej tisti, ki ne sme dobiti plačila, dela brezplačno delo in je ali obveščen o tem, da ga ne bo dobil, ali pa sam pove, da ne želi imeti plačila za opravljeno delo. Zdaj pa bi samo še, ne glede na to, bog pomagaj, tukaj se nikakor ne premaknemo od tega 3. člena, jaz bi ponovno povedala, da je v zakonu iz leta 2000 identična definicija sosedske pomoči. Se pravi od leta 2000 do 2011, polnih 11 let ni nihče nič rekel v zvezi s to definicijo sosedske pomoči. In je bilo že takrat napisano, da se za sosedsko pomoč šteje, kadar eden drugemu pomagata človeka, ki sta v bližini. Beseda sosed je menda ja vsem razumljiva. Edino, kar je dodano, in mislim, da je to zelo logično, meni lahko govorite kar hočete, vendar frizer, vodovodar, zidar ali kdorkoli že, ki pride sosedu "kao pomagati", ne dela tega po navadi zastonj. In poleg tega frizerji, vodovodarji in tako naprej z registrirano dejavnostjo, če gredo drugam opravljati to delo in ne izdajo računa za svoje delo, je to normalno za razumeti, da gre za delo na črno. To ni sosedska pomoč – to je delo na črno. In še nekaj bom povedala. Veliko ljudi, jaz osebno nisem imela takšne izkušnje, moram povedati, ker, ne vem, ali se me bojijo ali kaj jaz vem kaj, vedo, da sem bila nekoč na inšpekciji v službi in zaradi tega se nihče niti ne spomni, da bi mi kaj takšnega ponudil, ampak pogosto, meni je veliko ljudi to reklo, pride obrtnik opravit neko delo na dom in reče: "Če vam ne izdam računa, bo to stalo 20 % manj." Ja, prosim lepo! Jaz mislim, da to je delo na črno. Kakorkoli že, to je delo na črno! In ne moremo zdaj tega prekrstiti, ker imamo slučajno žegnano vodo, v sosedsko pomoč. Ne moremo in ne smemo! Nihče ne prepoveduje sosedske pomoči, nihče ne prepoveduje pomoči pri kampanjskem obiranju sadja, oljk, grozdja in tako naprej, kadar gre za pomoč med sorodniki. To je tudi zelo jasno napisano. Nihče tega ne preprečuje. In da ne bi slučajno še meni kdo naložil, da jaz ne živim v vsakdanjem in realnem življenju. Jaz sem velikokrat pomagala pri delih na njivi, v vinogradu, v sadovnjaku, pa zaradi tega nisem nikoli dobila plačila, vendar sem to po navadi počela pri svojih sorodnikih, bližnjih in daljnih, to je menda tretje koleno, kaj jaz vem, kaj je tisto, ko ima recimo brat moje svakinje kmetijo. Tako res ne razumem, zakaj tak cirkus okrog stvari, ki so bile napisane že pred 11 leti, ljudje božji! In nikoli se ni nihče zbudil. Potem pa se je en doktor prava, ustavni pravnik spomnil, da je to nekaj groznega, napisal, in cela Slovenija je šla v luft. Ja, krasno no!
Hvala. Besedo ima gospod Rezman.
Gospa državna sekretarka je prej, mislim, da čisto korektno povedala, da nima namena odkriti poslednje resnice, ampak da iščemo nek kompromis, ki bi bil sprejemljiv za vse. Problem nastane v tem, ko v zvezi s kompromisom nimamo vsi enake mere in ne vsi enakih mej. Jaz bom poskušal na konkretnem primeru, da bo bolj plastično, povedati, za kaj po moji sodbi tukaj gre in kaj me moti. Imamo nekoga, ki je kvalificiran, ki ima vse potrebne papirje in dela in ne izstavi računa – ne sme, je prepovedano. Imamo nekoga drugega, ki dela na črno, kar pomeni, da ni kvalificiran, da nima papirjev, da nima listin in dela in izstavi račun – ne gre, je prepovedano. Potem imamo nekoga, ki ima kvalifikacije, ima vse papirje in dela, dela zastonj pri prvem sosedu, pa po naši definiciji dela na črno in bo kaznovan. V tem je problem. Problem ni v sosedski pomoči, problem je v tem, kako mi sosedsko pomoč pojmujemo in kako jo definiramo. In definiramo jo, kot ste prej omenjali, v zvezi z bližino, poglejte, do kakšnih absurdnih stvari pride. Sosed je tisti, ki je, kakor piše v zakonu, v določeni bližini. Ali je to tisti, ki je moj prvi sosed, ali je to moj peti sosed, ali je sosed iz pritličja, ali iz nadstropja, ali iz 8. nadstropja, ko sem v veliki hiši doma, ali je tisti, ki je v sosednji ulici, pa ga imam jaz za soseda, ker smo doma na deželi ali v nekem celku, recimo gor v planinah. Tu nimamo mej in ne vemo, kdaj delamo na črno oziroma kdaj dobivamo pomoč na črno, da ta sosedska pomoč ni pomoč na črno. To je geografska bližina. Potem pa imamo še eno bližino – sorodstveno bližino. Zdaj vsi tega, sem prepričan, da tudi tu notri ne vedo, kaj je sorodstvo po ravni vrsti in kaj je po poševni vrsti in v prvem kolenu in drugem kolenu in tretjem kolenu in v svaštvu in v kolenih v različnih svaštvih. Jaz tega ne vem. Potrebujem pravnega strokovnjaka, da mi bo svetoval, ali pa moram v nek zakon pogledati, da bom vedel, s kom izmed svojih sorodnikov smem skupaj kositi travo. In v tem je ponovno problem, ker nimamo teh pojmov tako definiranih, da bi vedeli, kaj je to določena bližina. Jaz tega ne vem. In ko bo prišel inšpektor, recimo, da bo odločal arbitrarno, eden bo rekel, da je tisti, ki je še v dovoljeni bližini peti sosed, drugi pa bo mogoče še osmega priznal. Ne vem, kdo je ta, ki mi lahko pomaga. In ker imamo toliko nebuloz, je tudi veliko pomislekov, in to ni so pomisleki iz zle volje, ampak so pomisleki zaradi realnih situacij, ki bodo nastajale in bodo boleče, ko ljudje sploh ne bodo vedeli, kdo komu sme pomagati in kdo komu ne, tudi če ne bodo imeli namere delati na črno.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o tem členu in amandmajih k temu členu? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 6. člen ter amandma poslanske skupine SLS k temu členu. Opozarjam vas na popravek amandmaja z datumom 1. 3. 2011, ki ste ga prejeli na klop. Amandma poslanske skupine SDS, popravek amandmaja ste prejeli z datumom 2. 3. 2011, in amandma poslanskih skupin SD, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati o 6. členu ter napovedanih amandmajih k temu členu? Odpiram prijavo in vsi, ki želite razpravljati, se prosim prijavite. Gospod Ribič, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. K temu 6. členu smo predlagali amandma, predlagamo sicer črtanje drugega in desetega odstavka tega popravljenega amandmaja, saj gre za nepotrebno ponavljanje enake omejitve oziroma prepovedi, ki so opredeljene že v drugih odstavkih in členih zakona. Zgolj v več členih in na različne načine oblikovane določbe ne prispevajo k jasnosti določb. Da gre za prepovedano dejavnost na črno se da konec koncev razbrati že iz naslova zakona. Jasno je, da je opravljanje dejavnosti brez registracije prepovedano in da je omogočanje ali zaposlitev na črno prepovedana že iz druge veljavne zakonodaje. Ponavljamo, da le s spodbudami se bosta učinkovito zmanjšala siva ekonomija in delo na črno.
Hvala. Želi še kdo razpravljati o 6. členu? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 11. člen. Amandma poslanskih skupin Zares in LDS k 11. členu je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 15. členu, zato bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo dajem 11. in 15. člen ter dva amandmaja poslanskih skupin Zares in LDS k tema členoma in amandma poslanske skupine SLS k 11. členu. Odpiram prijavo za razpravo o 11. in 15. členu ter amandmajih k tema členoma. Gospod Ribič, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Ponovno dajemo malo obnovljen amandma k 11. členu. Tokrat ga predlagamo z definicijo "brezplačna pomoč na kmetijah, planinah in skupnih pašnikih", saj je po našem mnenju naštevanje in opredeljevanje opravil, ki bi jih lahko opravljali brezplačno na področju kmetijstva kot sosedsko pomoč, v zakonu preveč omejujoče. Hvala.
Hvala. Gospod Germič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Že v stališču poslanske skupine sem v zadnjem delu opozoril na to, da moramo ob sprejemanju tega zakona tudi vedeti, da na ta način sporočamo kakšne so vrednote, kakšne so norme v tej družbi in tudi kakšna je odgovornost posameznika v tej družbi. Ko govorimo o vseh teh problemih, o katerih smo že zdaj govorili in pravzaprav smo govorili o vsebinah 11. in 12. člena bistveno več kot pa členih, ki so bili amandmirani, se tukaj v 11. členu opredeljujejo tiste oblike, ki se ne glede na določbe 4. člena ne štejejo za delo na črno in potem v drugem odstavku opredeljujemo tiste vsebine, ki ne štejejo za zaposlovanje na črno. Ko govorimo o tem, kaj naj šteje kot delo na črno, je tukaj sosedska pomoč, ki je natančneje potem obrazložena v 12. členu, medtem ko sedaj z amandmajem v 11. členu skupaj s Poslansko skupino Zares predlagamo, da se kot oblika, ki ne šteje za delo na črno, uvede tudi časovna banka. Časovna banka je mogoče v slovenskem prostoru manj poznana, manj sprejeta kot neka tradicionalna oblika, o kateri danes bistveno lažje govorimo, ko govorimo o tretjem odstavku tega člena, kjer govorimo o tem, da se za delo in zaposlovanje dela na črno ne šteje brezplačna pomoč na kmetijah, planinah in tako dalje, kar utemeljujemo kot neko tradicionalno obliko. Časovna banka danes mogoče ni toliko poznana in ni neka tradicionalna oblika, je pa to v svetu zelo poznana oblika, ki omogoča vzajemno organiziranost v okviru časovne banke, kjer pomeni to prostovoljno povezovanje in sodelovanje ljudi, ki temelji na menjavi storitev, znanj in spretnosti za časovne enote. Tukaj govorimo o tem, da se lahko opravljajo določene storitve, znanja in spretnosti ter njihova menjava na podlagi časovnih enot. Časovne enote, pridobljene v okviru časovnega bančništva, se lahko po načelu vzajemnosti zamenjajo zgolj za delo v okviru časovnega bančništva, prepovedano pa jih je menjati za dobrine ali denar. Časovne enote se lahko v okviru organiziranega sistema časovne banke tudi podarjajo. V nadaljevanju govorimo še o tem, da naj uvajanje časovne banke opredeli ministrstvo natančneje, seveda če je to potrebno že v okviru pravil, ki jih ta sistem časovne banke danes že ima, kajti gre za organizirano obliko, gre za registrirano obliko, ki se večinoma izvaja na podlagi povpraševanja in ponudbe preko interneta, ampak izvajajo se pa določene storitve in dejavnosti, ki se obračunajo v obliki časovnih enot. Tukaj menimo, govorimo o tem vprašanju kot govorimo tudi o tej sosedski pomoči, koliko bo ta družba tolerantna, koliko bo medsebojne pomoči in koliko bo to vrednota v tej družbi, seveda ob zavedanju, da ne posega v tiste cilje, ki jih naj zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno tudi zasleduje. Ko govorimo o teh dveh vsebinah, tako o sosedski pomoči kot o časovni banki, moramo vedeti, da sedaj, ko govorimo o teh vsebinah, govorimo o zakonu, ki te definicije postavlja na novo. Jaz lahko razumem, da smo jih imeli v enaki obliki leta 2000, ampak ali je danes čas, ko lahko enako vsebino sprejmemo tudi zapisano, recimo, v teh členih. Zato mi predlagamo, da se ta časovna banka dovoli, dovoli kot oblika, ki ne šteje za delo na črno, kajti menimo, da je to oblika, ki ne pomeni, da se recimo dve osebi načrtno dogovorita, da izmenjata zavestno, recimo izmenjava storitve poučevanja tujega jezika, nadomestno pa druga oseba opravi, recimo, pleskanje hiše, ampak poteka to na podlagi skupnega fonda časovne banke, kjer se recimo nepoznane osebe med seboj dogovarjajo in iščejo medsebojne pomoči. To je za nas v Liberalni demokraciji, ko sledimo tudi vsem intencam zakona o preprečevanju zaposlovanja in dela na črno, tista oblika, za katero menimo, da je lahko tista oblika, ki se ne šteje za delo na črno. Mi smo tudi na odboru imeli razpravo o tem amandmaju. Tukaj nikakor ne gre za to, da bi se skozi stranska vrata sedaj dopuščalo uvajati neke oblike dela, ki ga zakon definira in ga šteje za delo na črno. Govorimo namreč o neki obliki, ki je v svetu poznana, obstaja v 50 državah, je regulirana in v tretjem odstavku 15. člena, o katerem bomo govorili pri amandmaju o 15. členu, v povezavi z 11. členom, natančno definiramo. Če je tu potrebno dodatno regulirati, predlagamo, da ministrstvo v roku šestih mesecev s podzakonskim aktom to natančneje opredeli.
Hvala. Gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa. Pa naj se na začetku opredelim do amandmaja Slovenske ljudske stranke. Že zdajšnje besedilo zakona vsebuje možnost, da se za delo na črno ne šteje pomoč pri sezonskih opravilih, pri zganjanju živine s planin, spravilu pridelkov in podobno. Tako besedilo, kot je sedaj, je pravzaprav širša definicija, kot je bila zapisana v dosedanji zakonski rešitvi. Če bi jo natančno brali, je sedaj, recimo, obiranje jagod, ki je bilo tukaj omenjeno, pravzaprav neregulirano, vsak to lahko počne, ni treba neke sosedske bližine ali družinske bližine, da nekdo pride tebi pomagat obirati jagode. Je pa stvar inšpekcij, ali bo verjela, da nek naključni mimoidoči iz Slovaške ali Romunije ali Bosne dela to iz veselja do jagod, ali pa pričakuje kakšno protiplačilo. Tukaj smo naredili eno izjemo, ki je še večja, kot pa jih je dozdajšnja zakonodaja poznala. Namenoma je zaradi tradicije in resničnih potreb na tem področju ta izjema omejena samo na sezonska dela pri spravilu pridelkov. Če bi pa razširili to na brezplačno pomoč na celo leto, pa mislim, da zaidemo na precej sivo področje. In tukaj bi veljalo pogledati, ali je mogoče tukaj zaposlitev bolj smiselna. Če je tega dela na kmetiji toliko, da je čez celo leto potrebna pomoč, potem najbrž ni nič narobe, če je ta pomoč zakonsko regulirana, kot so pač vsa ostala dela – z redno zaposlitvijo tako ali drugače. Kar se pa te časovne banke tiče, kot je bilo že rečeno, kolega Germič je obrazložil, v Liberalni demokraciji in v Zaresu smo skupaj vložili ta amandma. Razlogi za to so bili pojasnjeni. Mogoče bi glede na današnjo debato, ki je tukaj že potekala, dal primerjavo. Slišali smo, da ni nič narobe s tem, da če jaz potrebujem pomoč pri obiranju grozdja, da bo septembra prišel nekdo meni obirat grozdje, jaz bom pa oktobra vrnil to uslugo in mu bom prišel pomagat obirati jabolka, ker jabolka dozorijo kakšen mesec kasneje kot grozdje. In to je lep primer, vsaj zame, časovnega bančništva. Ena usluga, ena veščina, eno znanje za neko drugo. Mislim, da ne smemo delati razlik med nekimi tradicionalnimi deli, tradicionalnimi oblikami pomoči in kakšnimi sodobnejšimi. Če jaz znam svoje znanje nizozemščine zamenjati za znanje francoščine, pač to naredim. Pravila zdajšnje časovne banke, tako kot posluje, so seveda rahlo širša, kot bi jih mi želeli v tej zakonodaji imeti, da se ne sme menjati časovne ure za dobrino, ne vem, za kilo kave, ali pa za plačilo. To je jasno, in to je v redu. Sedaj sicer lahko to delo opravljajo tudi neke pravne osebe, ampak zato smo v povezavi s tem 11. členom vložili tudi amandma k 15. členu, ki podrobneje določa, da naj ministrstvo pol leta po sprejetju tega zakona napiše pravilnik, v katerem lahko opredeli, kako bi se te izjeme točneje regulirale. Verjamemo, da je časovno bančništvo, ki ga poznajo tudi druge evropske države, nekaj takšnega, kar bi tudi v slovenski zakonodaji moralo najti svoje mesto. Ta zakon se nam zdi najprimernejši. Seveda smo poskušali tudi že mogoče pri zakonu o prostovoljstvu ali pri zakonu o socialnem podjetništvu, ampak nekako se nam zdi tukaj najprimernejše mesto. Če se tukaj motimo, bo najbrž Vlada povedala, kje bi bilo to primernejše mesto. Upam pa, nam se vsem zdi, da ta časovna banka sodi tudi v okvir slovenske zakonodaje. Naš predlog je, da jo umestimo tukaj in izboljšujemo, če bo treba. Amandma pa, verjamemo, da je na mestu. V 15. členu pač podrobneje obrazložimo, kako in kaj s to časovno banko. Da ne bomo slučajno slišali spet kaj takega, kot je danes kolega Hrovat rekel, da je to zakon, ki bo sankcioniral podeželje. Daleč od tega. Podeželska opravila so tukaj notri jasno in kristalno pojasnjena kot izjeme ter postavljena. In tukaj ni dileme. Da bi pa kakšna urbana praksa tudi notri prišla, to je pa seveda zdaj drugo vprašanje. Če koga diskriminira ta zakon, potem diskriminira sodobne urbane prakse solidarnosti. Solidarnost pa upam, da ni neka taka stvar, da bi se na mesto in vas delila, ampak je to nekaj, kar je skupnega vsem. Če mi dovolite, ker je bilo tudi nekaj dileme o tem, kakšno družinsko pomoč, do katerega kolena in kako si smemo nuditi. Jaz sicer priznam, da to ni najlepša shema, če si pa predstavljate družinsko drevo, ki ga znamo vsi nekako risati, kolena so, kjer se vodoravne črte prevesijo v navpične. V vodoravni črti imamo brate in sestre, v navpični imamo starše in stare starše. In kjer koli se ta stvar prelomi, recimo do nečaka se je enkrat, to je koleno. Do nečakovih sinov imate drugo koleno. Če vi lahko bratrančevim sinovom pomagate pri teh stvareh oziroma oni vam, mislim, da je to tako široka definicija sorodstva, da je vsak od nas lahko vesel, če ima kakšno tako zelo oddaljeno sorodstvo, ki mu je še voljno pomagati. Mislim pa, da so taki primeri redki. Enako velja tudi za svaške relacije, to pomeni od zakonskega partnerja ali pa izvenzakonskega ali pa iz istospolne skupnosti. Vse te družinske vezi so v tem zakonu zajete kot izjeme, ki se jih ne sankcionira in pomoč v okviru te socialne mreže ni delo na črno. Jaz upam, da bo razumevanje za to časovno banko ob sprejemu tega amandmaja zadostno, sicer pa se bojim, da bomo spet dali zakon, ki ne samo, da je po mnenju nekaterih ne dovolj točno napisan, ampak pravzaprav diskriminatoren do različnih praks solidarnosti. Hvala.
Hvala. Odpiram ponovno prijavo. Gospa Črnak Meglič, izvolite.
Hvala lepa. Najprej naj uvodoma povem, da sem velika zagovornica časovnega bančništva in v njemu vidim ogromen potencial, ki bo predvsem v starajoči družbi lahko pomenil dopolnilno obliko razvijanja storitev za pretežni del populacije. Vendar pa, ker gre za relativno nov institut, pasti katerega niso poznane v zadostni meri, bi menila, da glede na to, da gre v bistvu tukaj za vprašanje vzajemnosti, ne solidarnosti, ampak vzajemnosti, zamenjavo preko nekega posrednika, kjer lahko prihaja tudi do mnogih zlorab, razmislek, tako kot smo se lotili zakona o socialnem podjetništvu kot posebni obliki podjetništva in posebnega zakona, če ne bi tudi pri reševanju tega problema pristopili k oblikovanju novega zakona, ki bi celovito reguliral, tudi s kontrolo in sankcijami, tega pomembnega dela ekonomije, za katerega vidim, da bo čedalje več prostora tudi v prihodnosti. Morda bi rekla tudi to, da pravilniki so lahko oblika, pomožna oblika pomoči. Ampak če drugega ne, pri arhivih smo videli, kaj se dogaja s pravilniki in kako se lahko popravljajo zakoni. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Podpredsednik, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Pravzaprav toliko zakonov, kot jih spreminjamo mi vsak mesec, koliko zakonov sprejemamo in kako je to pravzaprav nepregledna množica in kako je težko temu slediti oziroma s tem avtomatiziramo povečevanje birokracije, in v izogib vsaj nekaterim zadevam v tem 11. členu, v Slovenski ljudski stranki predlagamo, da se naredi pika tam za "pomoč na kmetijah, planinah in skupnih pašnikih". Pika. Zakaj predlagamo, da je tam pika? Ker potem piše v zakonu naprej, "ob sezonskih konicah za spravilo primarnih kmetijskih proizvodov in odgona živine". Če to pustimo notri, potem si bo kdo izmislil in bo videl potrebo, da bo napisal pravilnik za sezonske konice, da bo napisal pravilnik, kaj pa so vsa ta pravila, ki so lahko dovoljena na primernih kmetijskih proizvodih. Ne vem, bo napisal pravilnik za odgon živine, na primer, tri krave, šest ovac ali [[...]]Da bi se temu čim bolj izognili in ne povzročali težav, pa tudi za normalne medčloveške odnose, da so boljši, da ne bi prišlo do sumničenja kar tako nekdo nekoga, ki bo, ne vem, po njegovem, pa to ni sezonska konica, pa to ni sezonsko opravilo ali pa celo tako, da bomo prišli do medsebojnega obtoževanja po načelu Deli in vladaj!, bi resnično predlagali tudi v koaliciji, da podpre naš amandma, da se vsaj v tem delu tega poskušamo znebiti. Hvala.
Hvala. Še kdo? Prijava teče. Gospa Cveta Zalokar Oražem, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom podprla amandma, ki uvaja tudi časovno bančništvo kot možnost in moram reči, da če smo prej govorili predvsem o podeželju, potem mislim, da časovna banka je nekaj, kar pa lahko umestimo v urbana okolja. Mislim, da je tu treba enostavno pokazati določeno širino ravno zato, ker je to neka nova dejavnost, ki se šele poraja, in to v urbanem okolju, kjer mislim, da je bil takšen način doslej precej precej manj prisoten kot na podeželju. In to je nekaj, kar moramo spodbujati in kar moramo v brezdušnem urbanem okolju pravzaprav razvijati. Zato se nikakor ne morem strinjati s kolegico, ki jo sicer cenim, in vem, da je dobronamerna, ampak čisto vseh zadev pa res ne moremo v zakone stlačiti, da bomo zdaj sprejemali zakon o časovnem bančništvu, mislim, da ni potrebno in v tem trenutku zadeva ni v takšni fazi, da bi čutili tukaj kakršnekoli probleme, zaradi katerih bi bila potrebna hujša regulacija. Upam, da bomo tukaj vsi dovolj široki in tiste stvari, za katere ocenjujemo, da so enostavno pozitivne, na nek način sprejeli in prepričana sem, da do negativnih posledic ne bo še tako kmalu prišlo.
Hvala. Gospod Rezman, izvolite.
Meni je pred približno desetimi minutami postalo jasno, koga bom preko časovnega bančništva skušal prositi za nasvet, ko bom razmišljal, kateremu izmed sorodnikov lahko v katerem kolenu pomagam, da ne bom delal na črno. Ampak zdaj bi rad najprej, ker ni časa, se samo solidariziral s tistim predlogom amandmaja, ki ga je Slovenska ljudska stranka predlagala, in ga bom podprl. Kar se tiče časovnega bančništva, pa sem že imel na odboru nekaj pomislekov, ki se mi do sedaj niso nič razčistili. Po samorazumevanju predlagateljev gre v okviru časovnega bančništva za menjavo storitev. Torej za menjavo dela za časovne enote. Pravijo, da je pa sicer sleherna menjava prepovedana, če gre za dobrine ali za denar. Kot da storitev ni dobrina. Kot da storitev nima vrednosti. Kot da storitev nima celo cene. In kot da storitev nima trga. Neskončno večji trg ima spletni trg kot pa moj sosed preko plotu, in to nas nič ne moti, čeprav je Obrtno-podjetniška zbornica z bolj pikantnimi stvarmi nasprotovala, govorila je o tajkunih itn., kar se lahko skozi to razvije. Jaz o tem ne govorim, povem pa, da imam pomisleke. Med drugim sem na odboru povedal, kje je zelo enostavna razlika. Ko recimo dva intelektualca menjata storitev eno uro za eno uro, jo menjata in je stvar zaključena, trampa, intelektualna trampa bi se temu lahko reklo. Ko dva isto storitev zamenjata na legalnem trgu, plačata DDV, davek. Je pa razlika samo v tem, da enkrat je država pa javne blagajne dobila prispevke in davke, drugič pa ne. Ampak to je po mojem pomembna razlika. Da nekomu ni treba zato, da neko storitev dobi, ki ima vrednost in ceno, ne plačati davka, drugi jo pa mora. In to je celo problematično v tem smislu, da se na ta način, dokler bomo tolerirali, recimo, lahko tudi masovno tovrstno menjavo, ne bodo odpirala nova delovna mesta, če bomo to dobili na drugačen, bolj enostaven način. In te storitve bi bile storitve na črno, če bi se opravljale brez dokumentacije, brez registracije, sicer pa ne.
Hvala. Še kdo? Ni več interesa. Zaključujem razpravo in prehajamo na 12. člen ter amandma Poslanske skupine SDS ter dva amandmaja Poslanske skupine SLS in amandma Poslanskih skupin SD, DeSUS in LDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Ribič, izvolite.
Hvala za besedo. Naša poslanska skupina predlaga dva amandmaja, in sicer prvi črta odstavek, ki je po našem mnenju nepotreben. Že v prejšnjem zakonu ni dosegel učinka, z dodatnimi določili pa še bolj posega v medčloveške odnose. Z drugim amandmajem predlagamo, da se v drugem odstavku jasno opredeli, kaj se ne šteje za sosedsko pomoč, čeprav gre tu spet za drugače zapisano enako prepoved, kot je že na primer določeno kot delo na črno ali omogočanje dela na črno in opredeljeno v prvih členih zakona, v 5., 6. in tako dalje. Zato smo predlagali, da se določi, kaj se ne šteje za sosedsko pomoč. Prvi odstavek 6. člena v predlogu zakona je nedorečen in nejasen. Tudi z dopolnili ga je težko popraviti. Številne organizacije in tudi ugleden slovenski pravnik je opozoril v javnem pismu na nedorečenost pojma – bližina v smislu prebivanja. Ali gre tu za bivanje na razdaljo, torej bližino v kilometrih ali metrih, ali pa je morda mišljena človeška bližina v smislu dobrega soseda, ali prijatelj, sorodnik ne sme pomagati, če ni sosed v smislu prebivanja, in je namen res določiti samo zakonitost v primeru pomoči med sosedi, oddaljeni sorodniki in prijatelji pa ne smejo priskočiti na pomoč.
Hvala. Gospod Germič, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Amandmaji, ki govorijo o tem, kaj in na kakšen način definirati sosedsko pomoč, so iskanje te najboljše rešitve. Jaz upam in si seveda želim, glede na to, da je ena izmed pomembnih sestavin tega zakona tudi nadzor in sankcioniranje, da bo tukaj interpretacija tega, kar smo zapisali kot sosedsko pomoč, v praksi taka, da ne bo povzročala takšnih stvari, ki smo jim lahko priča z vprašanji tudi sedaj med to razpravo, ki bo pravzaprav ukinjala to, kar je v Sloveniji tradicija. Mi smo imeli bogato tradicijo društev, sosedskih pomoči, solidarnosti in drugih vrednot, zato se bojimo, da prevelika reguliranost tega in različno poimenovanje tega, o čemer govorimo, obstaja. Za sosedsko pomoč se šteje opravljanje dela med sosedi, kadar med njimi obstaja določena bližina v smislu prebivanja, seveda to dopušča zelo široko interpretacijo. Mi smo prej govorili o časovni banki, ki je sistemsko regulirana, organizirana oblika. Tukaj notri je omogočeno bistveno več, kot je recimo v okviru časovne banke organizirane oblike, ki se ne bi štela v delo na črno. In tukaj s strani ministrstva, vseh inštitucij, inšpekcij, ki bodo to delale in potem sankcionirale, bo treba imeti enake vatle. Jaz tukaj ne bi želel govoriti, kaj je bolj pomembno in komu je kaj namenjeno, ali ruralnemu ali mestnemu območju, ampak ta zakon bi naj štel za celotno območje Republike Slovenije, seveda z upoštevanjem specifik, različnih sosedskih značilnosti v strjenjem ali redko poseljenem področju. In tukaj opozorila in vsa tradicija, ki je tukaj osnovana, mora biti nekako spoštovana in biti merjena s pravim vatlom. Drugače bo veliko, veliko nelagodje in vse to, o čemer so kolegi, recimo, iz Poslanske skupine SDS govorili, ker jaz mislim, da so govorili bistveno več in na pamet glede na vsebino tega zakona, ki prinaša te regulacije. S strani ministrstva bo tukaj velika odgovornost, glede na to, da tudi z amandmaji nismo uspeli najti boljše rešitve, ki se nanaša na to sosedsko pomoč, kot je zapisano v besedilu zakona.
Hvala. Še kdo o 12. členu? Gospod Rezman, izvolite.
Jaz sem že problematiziral definicijo določene bližine. Kakor jaz vem, pri številnih drugih zakonih, ne samo pri tem, Zakonodajno-pravna služba zmeraj terja jasne pojme in skozi jasne pojme pravno varnost ljudi. Kadar mi ne vemo, kaj neka definicija pomeni, kadar jo lahko interpretirajo tri na različne načine, potem tukaj ni pravne varnosti. In kadar zakon ne zagotavlja pravne varnosti, takrat je problematičen, in mislim, da se takšno določilo ne bi smelo sprejeti.
Hvala. Izvolite, državna sekretarka.
Jaz bi morda samo eno kratko pojasnilo v zvezi s to definicijo bližine. To je bilo že v prejšnjem zakonu iz leta 2000 in ta člen je dejansko nespremenjen, pa glede na poročila inšpekcijskih služb, ki so bila, nikoli ni bilo problemov v razumevanju, kaj je bližina, pri preganjanju dela na črno in zaposlovanja na črno. Torej tukaj moramo vseeno razumeti, da gre za inšpektorje, ki se med seboj dogovorijo o samem razumevanju in da je neka razumskost v tem. Se je pa pojavljalo na primer na terenu, da so prišli na nek objekt, kjer je v okviru sosedske pomoči delalo 10 tujcev, ki niso znali tudi besedice slovensko in po analizi se je ugotovilo, da nimajo ne začasnega ne stalnega bivališča v tisti občin, kjer naj bi bili sosedje. Gre bolj za te dejansko ekstremne primere, v katerih so pozvani tudi inšpektorji in v katerih ukrepajo. Kljub temu, da razširjamo pristojnosti in da širimo krog, je neka razumskost in namen inšpektorjev je, kar je razvidno tudi iz njihovih letnih poročil, da ne iščejo posameznih primerov sosedske pomoči, ki so del neke tradicije in solidarnosti znotraj naše družbe in bistveno vplivajo na kohezivnost, ampak gre za te velike primere zlorab, ki jih potem inšpektorji ugotavljajo na terenu in so potem v poročilih kot primeri, kaj bi bilo treba spremeniti z zakonom, da bi oni lahko učinkoviteje opravljajo nadzor. In res ta zakon, kot se nam očita, je bil pripravljen v sodelovanju s temi inšpekcijskimi službami, ki so na podlagi teh medsebojnih ugotovitev v nadzoru predvsem glede stvarnih pristojnosti, pri tem da ni bilo jasno zamejeno med eno in drugo inšpekcijo in da se je lahko pogovarjalo, kdo je pristojen za ta nadzor. Prav te elemente nejasnosti prejšnjega zakona ta zakon z razširitvijo in jasnejšimi določitvami pristojnosti posameznih služb rešuje. Mislim, da ni treba na tem mestu delati problemov tam, kjer se do sedaj v 11-letni praksi niso izkazali za problematične. Kar se tiče same časovne banke. Tu je zgodba predvsem v tem, da smo se pri samem tem zakonu veliko ukvarjali z izjemami, ki jih lahko dopuščamo in predvsem iskanju nekega ravnotežja pri teh izjemah, na kakšen način, v koliki meri jih dovoliti, da ne posegamo v neko družbeno tkivo, hkrati pa da ne odpiramo novega polja za omogočanje dela in zaposlovanja na črno. Pri časovni banki jaz vidim predvsem en vidik, ki me ves čas nekako moti, in to je, da smo pri sosedski pomoči omejili prav ta vidik, da ne moreš pomagati sosedu, če opravljaš pridobitno dejavnost. Tu pa dejansko časovno bančništvo omogoča, da pravne osebe izmenjujejo določene storitve, in torej je v nekem elementu časovno bančništvo, tako kot je, v temeljnem nasprotju z osnovnimi cilji, s katerimi smo zamejevali sosedsko pomoč. V bistvu bi se določbe zakona lahko izvajale, če bi jasneje postavili opredelitve, vendar na žalost, vsaj po navadi glede na mnenje zakonodajno-pravne službe tako Vlade kot Državnega zbora s pravilnikom ne moremo zamejevati polja, ki z zakonom ni opredeljeno. Torej ne moremo posegati preko zakonske materije, in torej je ta možnost, da minister s pravilnikom določi in opredeli, glede na ne dovolj jasno opredelitev k samemu členu verjetno sporna. In je ključna ta zgodba – ali lahko s pravilnikom zamejimo zgodbo tako, da ne bomo s tem, ko zamejujemo druge elemente dela na črno, preko tega dejansko povzročili kanaliziranja določenih praks preko tega načina. Je pa časovno bančništvo kot ideja nemenjalne ekonomije seveda dobra. Je pa problem tudi v tem, da je v bistvu tam definicija, da mora biti brezplačno in brez materialne koristi. Tukaj pa verjetno, ne vem, če lahko govorimo v primeru časovnega bančništva, da ne gre za materialno korist pri menjavi teh storitev. Tako gre spet za enega od elementov, podobno kot ni šla vpeljava v zakon o prostovoljstvu, kjer bi verjetno bilo dejavnost časovnega bančništva primerneje urejati, kot pa v zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, ker gre tu predvsem za vidik menjave storitev.
Hvala. Jaz bi prosil najprej skupino poslancev tam v kotu, da utihnejo ali pa stopijo na hodnik in tam nadaljujejo razpravo. Odpiram prijavo, ker vidim še več rok. Prijava teče. Gospod Pukšič, izvolite, imate besedo.
Glede tega zakona in pri tem 12. členu – sosedska pomoč, se bojim, da s tem omejevanjem sosedske pomoči, namreč mi v Slovenski ljudski stranki predlagamo črtanje tega prvega odstavka, ker določanje, kot so že kolegi pred menoj rekli, tako kolega Ribič, kot tudi kolega Rezman, ko se je opredeljeval okrog tega, kaj vse pa je lahko mišljeno v tej besedi v smislu prebivanja. To je nedorečeno in neka popolna neumnost ali norost se mi zdi, če bo to ostalo v zakonu. Takšno norost narediti nad državljankami in državljani se mi ne zdi v redu. Tudi zdaj, ko je tej vladi v dveh letih in nekaj uspelo 40 tisoč brezposelnih spraviti na 120 tisoč brezposelnih, ko je kvaliteta življenja iz dneva v dan slabša, ko še tisti, ki delajo, ne dobivajo plačil, in zdaj s takšnimi neumnostmi in norostmi iti nad tako imenovano sosedsko pomoč, bi lahko imeli v tej vladi toliko, bom rekel, tudi spoštovanja do tega, da še vendarle kdo komu na ta način pomaga. Saj z ostalimi členi je opredeljeno, kaj se ne sme in kaj je delo na črno. Ampak, lepo vas prosim, pustite to sosedsko pomoč pri miru, hvala bogu, če še kdo sploh hoče komu navsezadnje pomagati in na ta način tudi prebroditi kdaj kakšen veliki problem, ker je pač za ljudi tisto, kar je v tistem trenutku njihov problem, največji problem. Njih takrat nič ne zanima, zakaj Bandljev avion stoji že leta in leta v hangarju in zanj plačujemo, torej imajo državljanke in državljani z njim stroške. Boljše bi bilo, če bi se ta vlada lotila tistega, kar je problem, torej tistih nedotakljivih in tam poskušala izbrskati kakšen evro, ne pa na račun sosedske pomoči. Popolnoma nesprejemljivo in nesramno se mi zdi do državljanov, da to zapišete v 12. členu v prvem odstavku, in to bo navajalo, na koncu koncev, kar sem že prej rekel, na neka sumničenja in medsebojna obtoževanja in ne vem česa vse. To ni sprejemljivo in ena od ključnih zadev, pri čemer bomo v Slovenski ljudski stranki vztrajali, da se ta naš amandma tudi sprejme.
Hvala. Gospod Rezman, izvolite.
Računati na razumen odnos bo premalo. Tisti, ki želi biti zavarovan pred tem, da bo delal na črno in da bo kaznovan in da ne bo kršil pravila o sosedskih odnosih, bo moral vedeti, za kaj gre. Točno bo moral vedeti, za kaj gre, kdaj krši in kdaj ne in kdo je sosed. Tisti iz 10. nadstropja, s katerim se kot sosed vsak dan videvam, ali tisti z druge strani podesta, ki ga v treh letih nisem enkrat srečal? Ali tisti z moje strani ulice ali tisti z druge strani ulice? Z moje strani ulice je lahko 100 metrov stran, vizavi pa je lahko samo ulica vmes. Skratka, nimamo določenih pojmov in zaradi tega bomo imeli velike probleme. Problemov doslej pa ni bilo, vam bom povedal. Pred letom in pol je imel Odbor za gospodarstvo tematsko razpravo o delu na črno in je takrat ugotavljal iz poročil, da je bilo v vseh teh letih ugotovljeno minorno število prekrškov. Enomestna števila so bila omenjena, sedaj bomo imeli pa samo 170 novih inšpektorjev, ki bodo šli po ulicah med sosede in ugotavljali, kaj se dogaja.
Hvala. Še kdo o 12. členu? Ne. Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na 13. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k temu členu. Gospod Ribič, izvolite.
Hvala. K 13. členu predlagamo črtanje člena, ki skuša opredeliti delo v lastni režiji na lastni nepremičnini, saj bo prinesel zmedo in nerešitve. Ponavljamo vprašanje. Ali bodo inšpektorji vdirali v stanovanja in kontrolirali ob ovadbi, ali gre za delo v lastni režiji ali za delo na črno, ko bo nekdo na primer sam pleskal stanovanje svojemu sinu. Ali bodo na polju ali na travniku legitimirali in preverjali, ko nekdo obdeluje njivo ali kosi travnik, ali gre le za delo v lastni režiji?
Hvala. Še kdo? Ne. Potem zaključujem razpravo in prehajamo na 17. člen ter amandma poslanskih skupin SD, DeSUS in LDS ter amandma Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Ribič, izvolite, imate besedo.
Hvala. Z amandmajem črtamo v besedilu prvega odstavka besedilo z najmanj enim in. S tem omogočimo izvajanje kratkotrajnega dela tudi pri delodajalcih, ki ne zaposlujejo. Določba zakona neupravičeno izloča in omejuje podjetja. Tudi Obrtna zbornica je predlagala črtanje enega zaposlenega. Institut kratkotrajnega dela je namenjen izključno občasni pomoči pri lastniku gospodarskega subjekta v sorodstveni povezavi, zato je treba dopustiti tudi samozaposleni osebi, ki v svojem obratu ne more biti zaposlena, torej nima položaja delavca, da lahko koristi to možnost, saj morajo biti subjekti, v tem primeru podjetja, v zakonu obravnavani enako.
Hvala lepa. Mislim, da se je javil še gospod Pukšič. Proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Glede na to, da smo tudi v razpravi povedali, in tudi nekateri kolegi, ki so razpravljali o sosedski pomoči, ki se mi zdi, da je eden od ključnih členov, glede na to, da smo v Slovenski ljudski stranki tudi pri 13. členu, delo v lastni režiji, predlagali črtanje in pri 17. členu v prvem odstavku, da se črta "z najmanj enim", in da ima Vlada še 30 minut časa, predlagam, da bi slišali s strani Vlade podporo ali nepodporo. Vem, da je to njihova pravica, ali se bodo odzvali ali ne, ampak vendarle bi rad slišal ali podpirajo amandmaje, se strinjajo z amandmaji Slovenske ljudske stranke k tako ključnemu 12. kot seveda 13. členu [[...]]
Gospod Pukšič, to je lahko prijazno opozorilo. Jaz ga sprejemam, prav gotovo tudi predstavnica Vlade. Proceduralni predlog formalno to ni, saj veste, da ne. To je prijazno opozorilo. In gospa državna sekretarka bo prav gotovo nanj reagirala, ker je že precejkrat odgovorila na vprašanja. Samo ne to šteti za proceduralni predlog, ker veste, da to ni proceduralni predlog. Želite besedo, gospa državna sekretarka?
Gospod podpredsednik, pač drugega načina ni, ampak to sem se naučil s strani koalicije, da to izkoristijo včasih.
Če nimamo drugega načina, ni lepo, da zlorabljamo pravico, ki jo imamo. Gospa državna sekretarka, izvolite.
O večini teh amandmajev se je že diskutiralo na sami seji matičnega delovnega odbora, kjer se je minister odzval na vse to in so bile v široki razpravi tudi stališča Vlade predstavljena. Če gremo sedaj na dva ključna elementa, ki sta sedaj izpostavljena, je predvsem delo v lastni režiji. Pri delu v lastni režiji je treba poudariti, če gledamo zakon iz leta 2002, se dogaja predvsem to, da omogočamo, da delo v lastni režiji opravlja skorajda vso sorodstvo, saj gre dejansko za to, da v ravni ali stranski liniji do tretjega kolena ter po svaštvu do drugega kolega dejansko vse vključujemo, ki lahko pomagajo oziroma delajo delo v lastni režiji. Tako dejansko omogočamo z vidika sorodstva, da vsak izmed sorodnikov do tretjega kolena po stranski liniji in po svaštvu do drugega kolena, torej da večino od sorodnikov lahko vključimo, torej izjema od dela na črno. To določa sam zakon in se ne strinjamo s tem, kar je Slovenska ljudska stranka predlagala. Kar se tiče samega kratkotrajnega dela, pa je izjema od zaposlovanja na črno. Kratkotrajno delo smo v tem primeru razširili na osebe, ki lahko tako delajo, v primerjavi s prejšnjo dikcijo zakona, predvsem na zunajzakonske partnerje in partnerje v registrirani istospolni partnerski skupnosti, torej tisto, kar je bil osnovni namen kratkotrajnega dela, da lahko pač bližnji družinski člani to delo opravljajo. Smo ga pa omejili 40 ur na mesec na delodajalcu, ne kot na posamezniku, kot je bilo pred tem. Pomembno je pa izpostaviti, zakaj ne pristanemo na to, da lahko opravlja kratkotrajno delo tudi tam, kjer ni nihče zaposlen. Vi veste, da se s tem marsikdaj lahko zlorabe na tem področju odvijajo. In osnovni namen zaposlovanja je, da so posamezniki zaposleni. Imamo tudi druge institute, kjer ni treba biti samo v delovnem razmerju. Prav pa je, da so plačani določeni prispevki, da je stvar formalno izpeljana. In če nimaš nobenega zaposlenega, niti enega, izrabo kratkotrajnega dela ne vidimo kot nujni element, ki bi prispeval k ideji samega zakona. Zato tudi v tem primeru, tako kot je bilo že na odboru dovolj jasno povedano, ne podpiramo tega amandmaja. Kar se tiče same sosedske pomoči, je bilo pa že veliko besed. Dejansko ostaja definicija, opredelitev enaka, kot je bila leta 2002, zamenjujemo samo na dveh ključnih elementih, in sicer, da se ne more opravljati na nepremičnini ali premičnini, ki se opravlja za pridobitno dejavnost in da to ne morejo opravljati posamezniki, ki opravljajo pridobitno dejavnost, in samo tiste storitve ne morejo opraviti, za katero opravljajo pridobitno dejavnost. Torej naš sosed, ki ima na primer frizerski salon, lahko sosedsko pomoč nudi tudi za vse ostale storitve razen sosedske pomoči, torej tudi tukaj dejansko ne onemogočamo, da nekdo ki ima katero koli pridobitno dejavnost, pomaga svojemu sosedu, če to želi.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, ali razprava v okviru časa Slovenske ljudske stranke? Šest minut imate še. Proceduralno nimate kaj predlagati. Izvolite, razprava.
Gospod podpredsednik, saj tudi prejšnji čas proceduralno mi je tekel v okviru Slovenske ljudske stranke. Ali ne? Žal, ja. Tako da smo na istem. Jaz bi vendarle prosil, da bi dobil odgovor [[...]]
Gospod Pukšič, opozarjam, da ni teklo in da imate [[...]]
No, samo zdaj mi ne jemljite več časa, pustite me pri miru, ker imamo malo časa, vlada pa nam ne bo nič posodila ali pa dala zraven. Absolutno nisem zadovoljen z odgovori, ker vem, v katero smer pes taco moli. Ampak kolega Ribič je prav prej pri tem 13. členu vprašal, kako se bo prihajalo v stanovanja, ali se bo vdiralo v stanovanja, da se bo kontroliralo, ali je to lastno delo ali je to delo na črno. Enostavno po našem je to nemogoče, je to neizvedljivo. Ali pa [[...]]Ne vem, v kakšen režim rinemo.
Želi še kdo razpravljati o amandmaju in o 17. členu? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo o tem členu in prehajamo na razpravo k 18. členu in amandmaju poslanske skupine Zares. Ta amandma je bil spremenjen 2. 3. 2010. Dobili ste ga na klop. Amandma Poslanskih skupin SD, DeSUS in LDS pa je k temu členu umaknjen. Dajem v razpravo torej člen 18 in amandma. Gospod Frangež, moment, želi še kdo? Gospod Rezman. Gospod Frangež, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Zdaj v teku razprav na matičnem delovnem telesu se je pojavila ideja o tem, da bi potrebo po okrepljenem nadzoru na tem področju ojačali tudi s sodelovanjem Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Zato smo takrat pripravili amandma, ki je govoril o javnem pooblastilu in je tudi sprejet v okviru dopolnjenega predloga zakona. Po kasnejšem preverjanju se je izkazalo, da ima rešitev javnega pooblastila nekaj resnih pravnih pomanjkljivosti, zato je del koalicije vložil predlog amandmaja, da se ta rešitev črta. Naknadno pa smo vendarle prišli do formulacije, ki jo je nakazala rešitev v amandmaju Poslanske skupine Zares z uvedbo instituta prostovoljnega nadzornika. Ne gre za prvo takšno rešitev v naših zakonodaji, podobno rešitev pozna tudi Zakon o Triglavskem narodnem parku, ko bi na podlagi pooblastila Gospodarske ali Obrtno-podjetniške zbornice, zato v popravku amandmaja govori o zbornicah gospodarskih subjektov, imeli možnost, da sodelujejo v procesu odkrivanja kršitev tega zakona. Jasno je, da če želimo problemu zaposlovanja in dela na črno odločno stopiti na rep, potrebujemo predvsem okrepitev nadzora na tem področju. In kot je razvidno iz zakona, je ta sklop okrepljenega nadzora najpomembnejši del sprememb. Menimo, da je rešitev, ko gospodarske zbornice, tako Obrtno-podjetniška kot Gospodarska zbornica Slovenije, dobijo možnost, da aktivirajo svoje članstvo tudi v procesu odkrivanja kršitev, nato pa njihove izjave in materiali, dokazi, ki so zbrani v tem postopku, lahko predstavljajo tudi materialno osnovo v postopku inšpekcijskega nadzora, pomembna okrepitev tega procesa. Zato osebno rešitev, ki jo nakazuje popravljeni amandma poslanske skupine Zares, podpiram.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rezman.
Zelo na kratko. Ta predlog amandmaja sicer nekoliko omili nesmisle, ki so zapisani sedaj v 3. točki, ker preprosto piše, da se pooblastilo da Obrtno-podjetniški zbornici, se ne more temu niti upreti, preprosto ga mora vzeti in mora hoditi z inšpektorji na teren pa kontrolirati svoje člane. Niti to ni zapisano, kakšni morajo biti pogoji. Ali je dovolj, da je visok dva metra in težak 130 kilogramov, ali je mogoče dovolj, da ima visoko šolsko izobrazbo. Skratka, zašli smo v nesmisle samo zato, da bi bili nagajivi do Obrtno-podjetniške zbornice.
Hvala lepa. Gospod Frangež, izvolite.
Ne gre za nagajivost. Gre za konstruktivno sodelovanje pri reševanju problema, ki ga vsi skupaj označujemo za problem. In konkretno, Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije je tista, ki je vsa leta na ta problem zelo aktivno in glasno opozarjala. Ne gre za nagajivost, gre pa za možnost, da neka institucija, ki je zaradi interesa svojega članstva obrtnikov in podjetnikov zainteresirana, da je teh pojavov v naši skupnosti čim manj, aktivno sodeluje v procesu odkrivanja. Opozarjamo, rešitev, ki jo ponuja ta amandma, ni rešitev, po kateri bi se nek prostovoljni nadzornik spremenil v inšpektorja, imel možnost sankcioniranja, ampak eno privilegirano vlogo informiranja o potencialnih kršitvah, ko pa morajo drugi nadzorni organi, recimo carinska uprava, potem opraviti postopek inšpekcije oziroma nadzora. Vse zbornice so v tej državi ustanovljene na podlagi zakona. In ti zakoni jim dajo tudi določene naloge in ne vidim razloga, da jim ne bi neke takšne naloge mogel dati tudi ta zakon. Ali smo suvereni v prepričanju, da so dosedanje naloge zbornic bile vedno in nujno, bom rekel, stoprocentno usklajene. V prejšnjem mandatu, gospod Rezman, vi ste bili takrat koalicijski poslanec, ste eni zbornici proti njeni volji odvzeli položaj obveznega članstva. Jaz ne želim polemizirati z vsebino te odločitve, ampak tudi tam je šlo za neko ravnanje proti volji neke zbornice. Tako da gre za enako, jaz mislim, da delujejo na podlagi zakona, zakoni jim že dajejo določena javna pooblastila in po mojem mnenju ni škodljivo, da jim daje tudi to funkcijo. Jaz moram reči, da sem imel kar nekaj komunikacij tudi glede teh rešitev s predstavniki Obrtno-podjetniške zbornice, priznam da ne Gospodarske zbornice, nazadnje včeraj zvečer ob robu Odbora za finance, ko smo se o rešitvah v smislu instituta prostovoljnega nadzornika pravzaprav strinjali. Tako mislim, da tudi ne gre za neko nalogo, ki bi jo zakon tej instituciji dajal proti volji. Če želimo problem preseči, moramo pri tem sodelovati, in jaz mislim, da so take oblike sodelovanja, četudi inovativne, nove, dobrodošle.
Hvala lepa. Želi k 18. členu še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 23. člen ter amandma poslanske skupine SDS k 23. členu. Želi kdo besedo? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. S tem zaključujem tudi razpravo o vloženih amandmajih. O teh amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega red, najkasneje ob 23.15. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OMEJEVANJU UPORABE NAKUPOVALNIH VREČK V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 36 poslank in poslancev, s prvopodpisanim dr. Luko Jurijem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 12 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Tadejem Slapnikom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev zakona dr. Luki Juriju. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani ostali! Hvala lepa pa lep pozdrav! Namen zakona o omejevanju nakupovalnih vrečk je točno opisan že v naslovu. Naš namen je torej doseči učinkovito zakonsko ureditev, ki bo na smiseln način, racionalen način spodbudila predvsem tiste, ki nakupovalne vrečke kot nosilno embalažo brezplačno ponujajo svojim strankam, da uvedejo drugačno politiko. Nakupovalne vrečke predstavljajo embalažo, ki je bistvenega pomena in je koristna. Vendar se je v zadnjih letih uporaba te embalaže spremenila. Če je včasih veljalo, da je bila vrečka pomembna, ko je jo oseba kupila ali dobila v trgovini, jo je prinesla domov, zložila in shranila za naslednjič, danes velja, da vsakič, ko pridete do blagajne, pa naj bo to trgovine z živili, naj bo to trgovine s tekstilom, naj bo to trgovine z obutvijo ali katere koli trgovine, vam seveda ponudijo brezplačno vrečko, ki pa velikokrat ne konča tam, kjer bi morala, torej v odpadkih oziroma v ločenem zbiranju odpadkov plastike. Vrečke po masi predstavljajo zelo majhen odstotek odpadkov iz embalaže, po površini pa vendarle zelo velik odstotek. Vrečke so prav zaradi njihove lahkosti zelo mobilne in hitro pride do tega, da lahko močno onesnažujejo okolje. V tihomorskem oceanu obstaja zaradi svetovnih tokov območje stotih kilometrov, ki je obdano s tistimi vrečkami in med temi se najverjetneje nahajajo tudi vrečke, ki smo jih v okolje zavrgli v Sloveniji. Naš namen je uvesti okoljski prispevek, ki bo trgovca spodbudil k temu, da vrečke več ne ponuja brezplačno, in to katero koli vrečko, bodisi plastično, papirnato ali katero koli drugo, in tako tudi spodbuditi kupca, končnega uporabnika te embalaže, da tako, kot je včasih veljalo, bo vrečko prinesel s seboj in bo torej to embalažo hranil, vrednotil in jo uporabil večkrat. Tako se bo izognil nepotrebnemu obremenjevanju okolja in tako se bo izognil tudi nepotrebni nenehni, stalni proizvodnji nove embalaže, ki seveda uporablja pomembne vire, pomembne proizvodnje vire in pomembno energijo. Predlagatelji si želimo, da bi vrečka, ki jo dobite v trgovini, postala spet izjema in ne več pravilo. Predlagatelji tudi na pobudo ekologov brez meja, torej tistih, ki so organizirali akcijo "Očistimo Slovenijo", upamo, da bomo v tej prvi obravnavi uspeli razčistiti nekatere dileme, da bomo uspeli ugotoviti, kaj je v tem zakonu še treba izboljšati, sami mislimo, da se je treba z amandmaji tega zakona lotiti, tako da bo točneje določal, katere so izjeme, seveda ne moremo pričakovati, da bomo z okoljskim prispevkom obremenjevali vrečke, kamor dajete sadje ali zelenjavo, in da bomo ohranili določilo, da se tako nabran denar namenja fizičnim osebam za okoljske naložbe preko Eko sklada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Ali imate pooblastilo? Oprostite, da ne bi kdo postavil vprašanja, tu ga nismo dobili. Hvala lepa. Brez zamere. Pooblastilo je poslano. Tukaj je gospa Helena Kamnar obvestila, da bo zastopal ministrstvo Peter Gašperšič, državni sekretar v Ministrstvu za okolje in prostor. Gospod Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naj najprej povem, da Vlada Republike Slovenije pozdravlja iniciativo predlagatelja in namen, poudarjam namen, predloga zakona podpira. Vendar tudi meni, da bi bilo treba sistemske rešitve iskati v okviru obstoječih podzakonskih aktov, ki celovito urejajo področje embalaže in odpadne embalaže, to je v okviru sprememb in dopolnitev uredbe o okoljski dajatvi, ki je v fazi priprave in bo v javno obravnavo posredovana do konca letošnjega marca, in z uredbo o embalaži in odpadni embalaži. Javna obravnava uredbe o ravnanju s komunalnimi odpadki pa je že končana in bo bistveno prispevala k učinkovitemu ločenemu zbiranju tudi odpadne embalaže. Naj v zvezi s tem stališčem izpostavim nekaj ključnih točk, pomembnih za razumevanje te problematike. Natančneje smo jih zapisali v mnenju, ki smo ga posredovali Državnemu zboru februarja letos. Evropska direktiva številka 94/62, z dne 20. decembra 1994, o embalaži in odpadni embalaži velja za vso embalažo, dano v promet v skupnosti, in vso embalažo, ki se uporablja v industrijskem, komercialnem, pisarniškem, trgovinskem, storitvenem, gospodinjskem ali kateremkoli drugem okolju in izhaja iz njega, ne glede na uporabljeni material. Sem torej spadajo tudi vrečke. Vlada sama daje velik pomen načelu "onesnaževalec plača", ki je med temeljnimi načeli okoljske politike in zakonodaje v Sloveniji. To je tudi razvidno iz celovitega sistema okoljskih dajatev, uvedenega na podlagi Zakona o varstvu okolja, s pomočjo katerih se spodbujajo bolj trajnostno naravnani vzorci proizvodnje in potrošnje. V ceni vsake vrečke, ki ustreza opredelitvi embalaže, to so vse nosilne in ločevalne vrečke, sta že vključeni tako imenovana embalažnina in okoljska dajatev. Embalažnina je znesek, ki ga oseba, ki da embalažo, v tem primeru vrečko, v promet, plača družbi za ravnanje z odpadno embalažo za zagotovitev ravnanja z odpadno embalažo – v tem primeru z odpadno vrečko. Okoljska dajatev je znesek, ki ga ta ista oseba plača, ko da vrečko v promet in je prihodek integralnega proračuna Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije zato ugotavlja, da bi z uvedbo novega okoljskega prispevka prišlo do podvajanja na področju dajatev, kar pa ni sprejemljivo. Vlada Republike Slovenije nadalje ugotavlja, da je v 8. členu predloga zakona opredeljena namenska uporaba sredstev, pridobljenih z okoljskim prispevkom, vendar pa namenska uporaba zbranih sredstev ni v skladu z nacionalno zakonodajo s področja javnih financ, saj je v nasprotju s sprejetim konceptom integralnega proračuna. Po direktivi se ekonomski instrumenti lahko uporabljajo samo za pospeševanje doseganja ciljev direktive, med katerimi pa ni namenov iz prvega odstavka 8. člena predloga zakona, kar bi lahko pomenilo kršitev omenjene direktive številka 94/62. Predlog zakona torej posega na vsebine, ki jih urejajo obstoječi, z zakonodajo EU usklajeni, pravni akti. Glede na namen predloga zakona, da bi omejili uporabo nakupovalnih vrečk, Vlada Republike Slovenije meni, da je treba preveriti, ali je možno to namero oziroma cilje, skladne z direktivo 94/62, doseči že s spremembami in dopolnitvami obstoječih uredb. Zato Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da je treba problematiko nakupovalnih vrečk obravnavati bolj celovito in v okviru ukrepov, vzpostavljenih na podlagi zakona o varstvu okolja, uredb o okoljski dajatvi, embalaži in odpadni embalaži in uredbe o ravnanju s komunalnimi odpadki ter v skladu s tem spodbujati prizadevanja, ki so usmerjana k ozaveščanju najširše javnosti glede ravnanja z embalažo in odpadno embalažo, k preprečevanju nastajanja odpadne embalaže, k njeni ponovni uporabi in predelavi, prednostno k recikliranju ter izboljšanju ločenega zbiranja odpadne embalaže. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav. Gre za predlog, ki mu zaradi ekološke naravnanosti praktično ni mogoče nasprotovati. Še posebej pozdravljamo določbo, da je treba na vrečke napisati opozorilo, da je vrečka breme za okolje, da naj se vrečka večkrat uporabi in da naj se po uporabi odvrže v zabojnik za ločeno zbiranje odpadkov. Po naši oceni ravno v tej točki tiči srž vsakega problema, torej na točki ločenega zbiranja odpadkov. V naših glavah namreč še vedno nismo razčistili in naredili premika, da je treba odpadke ločevati in jih vračati v reciklažo. Kot so povedali proizvajalci plastičnih vrečk, ki te vrečke reciklirajo, dobijo namreč iz Slovenije zgolj 10 % materiala za reciklažo, 90 % pa iz tujine. Te številke so zaskrbljujoče, sploh če pogledamo, kje vse in v kakšni količini lahko v naravi vidimo viseti ali ležati nemarno odvržene stare vrečke. Ko bomo Slovenci storili premik od odmetavanja odpadnih materialov v naravo do ločenega zbiranja odpadkov, ne bomo potrebovali nobenega takšnega zakona. Žal pa smo še vedno precej daleč od tega, čeprav se zadeve izboljšujejo. Naj se dotaknem še samega zakona. V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo z opozorili pristojnega ministrstva, da je namen zakona dober, da pa šepa pri sami izvedbeni določbi. Predlog zakona se sklicuje na Direktivo Evropskega parlamenta iz leta 1994 o embalaži in odpadni embalaži, ki velja za vso embalažo in vso odpadno embalažo ter predmete, ki so oblikovani in namenjeni za polnjenje na prodajnem mestu. Za embalažo se tako štejejo papirnate in plastične vrečke. Kot izhaja iz direktive, niso vse vrečke embalaža. Kot primer lahko navedem vrečke za smeti, vrečke za pakiranje hrane v gospodinjstvu in podobno. Za embalažo pa se štejejo papirnate in plastične nosilne in ločevalne vrečke. Pravila o ravnanju z njimi pa ureja Uredba o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo, ki je konkretno Direktivo tudi prenesla v naš pravni red. Sam predlog zakona uvaja tudi okoljski prispevek, ki se obračuna ob prodaji ali brezplačnem dajanju nakupovalnih vrečk za shranjevanje in osebni prenos blaga, način obračunavanja okoljskega prispevka pa v skladu s tem predlogom zakona določi minister, pristojen za finance. Torej organ, ki izvaja ta zakon, je Ministrstvo za finance. in ne Ministrstvo za okolje in prostor. Prav tako se strinjamo z mnenjem Vlade, da je treba podrobneje določbo 8. člena, ki ureja namensko uporabo zbranih sredstev. Način uporabe, kot ga določa predlog, ni v skladu s 15. členom prej omenjene direktive, ki določa, da države članice sprejemajo ekonomske instrumente za pospeševanje doseganja cilja te direktive. Možnost namenske uporabe zbranih sredstev tudi ni v skladu z nacionalno zakonodajo s področja javnih financ, saj v nasprotju s konceptom integralnega proračuna. Poleg tega bi morali na podlagi te direktive uradno obvestiti Evropsko komisijo, da pripravljamo pravni akt, ki se nanaša na embalažo. To smo dolžni storiti pred sprejemanjem takega akta. V predlogu zakona bi bilo treba podrobneje definirati kar nekaj določb, da ne bi bile v nasprotju z direktivo. V podrobnosti se ne bom spuščal, saj so naši pomisleki podobni pomislekom Vlade. V Poslanski skupini DeSUS se bomo tekom razprave odločili, ali bomo predlog zakona podprli ali ne. Če nas bo Vlada prepričala, da bi bila bolj smotrna sprememba podzakonskih aktov, ki celovito urejajo področje embalaže, odpadne embalaže, potem predloga zakona ne bomo podprli. Če Vlada ne bo podala prepričljivih argumentov, pa bomo predlog zakona podprli, saj menimo, da se da vsak zakon z dobrimi amandmaji tudi popraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Jerič v imenu Poslanskega kluba LDS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi poslanci! Govoriti o nakupovalnih plastičnih vrečkah, enemu izmed simbolov potrošništva, pomeni govoriti o nas samih, o neizmerni želji po poenostavitvi našega vsakdanjika, našem nakupnem obnašanju, našem nepravilnem in brezbrižnem ravnanju z vrečkami, po njihovi uporabi pa tudi o našem neodgovornem odnosu do okolja in še o čem. Po drugi strani pa se zaradi higienskih standardov ter praktičnosti danes embalaži, kamor spadajo tudi vrečke, ne moremo več v celoti odpovedati. Dejstvo je, da na našem planetu porabimo preveč plastičnih vrečk. Še huje pa je, da vrečke izredno obremenjujejo okolje. Najdemo jih že čisto povsod. Večkilometrske preproge iz plastičnih vrečk in ostale plastične embalaže tako na primer plavajo tudi v najoddalnejših kotičkih južnega Tihega oceana. Samo na Kitajskem po nekaterih podatkih vsak dan porabijo več kot 3 milijarde plastičnih nakupovalnih vrečk. Tudi v Sloveniji smo potrošniki absolutno prepotratni in neodgovorni. Letno porabimo preko 300 milijonov vrečk. Veliko jih konča v naravi, kar se ta trenutek lepo vidi po razgaljenih obrežjih oziroma bregovih naših vodotokov. Obravnavani zakon ima plemenit cilj, občutno zmanjšati uporabo nakupovalnih vrečk in s tem njihovo pojavljanje v okolju kot odpadek. To naj bi dosegli z njihovo drastično podražitvijo. Uvedel bi se poseben okoljski prispevek po načelu "onesnaževalec plača". Občutno višje cene vrečk naj bi bistveno zmanjšale povpraševanje po vrečkah ter potrošnike hkrati silile k njihovi večkratni uporabi. S tem se seveda strinjamo vsi. Težave pa so kot običajno v podrobnostih. Vrečke spadajo, kot sem že omenil, med embalažo, za katero v naši državi že imamo vzpostavljen in delujoč sistem zbiranja in ravnanja, ki vključuje tudi plastične vrečke. Sistem seveda še zdaleč ni popoln, brezhiben in idealen, vendar po začetnih težavah deluje vedno bolje. Sistem je bil vzpostavljen na podlagi evropske direktive, ki je bila prenesena v naš pravni red z uredbo o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo iz leta 2006. Vrečke predstavljajo okoli 1,5 % vse embalaže, ki se v enem letu znajde na slovenskem trgu, nekaj več kot 2 tisoč ton vrečk med 200 tisoč tonami vse embalaže. Zato se nam tudi v Liberalni demokraciji Slovenije postavlja vprašanje, ali je smiselno in potrebno zgolj eno vrsto embalaže izvesti iz sistema in zanjo vzpostaviti poseben oziroma ločen sistem. V LDS razumemo stališče Vlade, ki predlaga noveliranje obstoječega sistema z ustreznimi spremembami in dopolnitvami podzakonskih aktov, kar bo imelo enake ali pa še boljše učinke od učinkov, ki naj bi jih prinesla uveljavitev predlaganega zakona. Gre torej za dve različni poti, ki pa sledita k istemu cilju, to je zmanjšano obremenjevanje okolja s servisno embalažo. Od Ministrstva za okolje in prostor pričakujemo jasne in pa časovno opredeljene zaveze za noveliranje najmanj dveh podzakonskih aktov, in sicer uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo ter uredbe o okoljski dajatvi za onesnaževanje okolja zaradi nastajanja odpadne embalaže. Drugo pot predstavlja nadaljevanje obravnave predlaganega zakona. Če se bomo odločili zanjo, bo treba dosledno upoštevati pripombe in mnenja tako Vlade Republike Slovenije o predlogu zakona in precej radikalno, predvsem pa vsebinsko spremeniti zakonsko besedilo. Poudariti moram, da se v Liberalni demokraciji Slovenije s pripombami in opozorili Vlade strinjamo in se sprašujemo, ali obstoječe zakonsko besedilo sploh dopušča kaj takega. Naj tudi poudarim, da smo v LDS hvaležni pripravljavcem predlaganega zakona. Že samo zato, ker je predlog zakona prisilil Ministrstvo za okolje in prostor v aktivnosti za nadgradnjo in izboljšanje sistema zbiranja in ravnanja s plastičnimi vrečkami in embalažo nasploh. Še naše stališče o embalaži iz PVC. V LDS se zavzemamo za popolno prepoved uporabe embalaže iz polimerov in vinilkloridov ali drugih halogeniranih olefinov [[kamor sodi PVC]] , ki je okoljsko precej bolj sporna od embalaže, izdelane iz polietilena, ki se sicer izredno počasi razgradi. Danes PVC vrečk med plastičnimi vrečkami skoraj ni več, žal pa ostaja PVC embalaža na primer v farmacevtski proizvodnji, in to predvsem zaradi svoje ugodne cene v primerjavi z aluminijem. V LDS torej zagovarjamo občutno povišanje okoljske dajatve za plastične vrečke, ki naj jih naredi za potrošnike manj privlačne, pa tudi manj dostopne. Nadalje se pri vrečkah, ki se dajejo na trg, zavzemamo za spodbujanje uporabe okolju prijaznejših materialov. Kot tretji ukrep pa izpostavljamo nujnost permanentnega oziroma stalnega osveščanja prebivalcev in v skrajnih primerih tudi njihovo sankcioniranje ter bolj striktni nadzor izvajalcev lokalnih javnih služb zbiranja in prevoza ter odlaganja komunalnih odpadkov. Odpadne vrečke, ki pa se bodo kljub vsemu pojavljale v gospodinjstvih, je treba dosledno ločeno zbirati in oddajati v zbiralnicah ločenih frakcij, ekoloških otokih ali v zbirnih centrih, ki jih upravljajo izvajalci lokalnih javnih služb. Ti morajo z razvrščanjem komunalnih odpadkov v sortirnici zagotoviti tudi dosledno izločanje odpadne embalaže. Vso zbrano embalažo, skupaj z odpadnimi plastičnimi vrečkami, pa oddati družbi za ravnanje z odpadno embalažo, ki mora poskrbeti za pripravo za ponovno uporabo, recikliranje ali drugo obliko predelave zbrane embalaže. Največ pa lahko naredimo sami: kar se da zmanjšajmo uporabo trenutno še brezplačnih tankih polietilenskih vrečk in pričnimo zopet uporabljati stari pleteni cekar ali košaro, za manjše nakupe pa uporabljajmo nakupovalno vrečko iz blaga.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman
Poslanci skupine poslancev Solidarnost smo med podpisniki tega predloga zakona o omejevanju uporabe nakupovalnih vreč in je jasno, da smo v osnovni intenci podporniki vsebin, ki jih ta predlog zakona prinaša. To ne pomeni, da ne bi bili dovolj izostrenega posluha tudi za vse pripombe, ki so se doslej pojavile, ki jih vredno premisliti in marsikatero najbrž tudi upoštevati. Upoštevamo in razmišljamo tudi o pripombah s strani Vlade, za katere bi si pa skorajda upal reči, da se dajo spraviti pod terminus plaho nasprotovanje. Nič zelo decidiranega, nič zelo odločnega, kar govori tudi uporaba besede "lahko". Lahko je kaj v nasprotju s čim in ni zelo odločnih trditev, kako da bi bil predlog tega zakona v nasprotju z direktivo. Morebiti je, morebiti se bo to v nadaljnjem procesiranju zakona tudi pokazalo in se da to odpraviti. Sicer pa mi podpiramo iz številnih razlogov. Eden izmed takšnih razlogov je, da gre za omejevanje in ne za popolno prepoved, kakor se navaja v primerjalnem pregledu v nekaterih državah, temu bi nasprotovali. Gre za zaščito okolja in za preprečevanje pretirane polucije, kar seveda tudi je ena izmed naših ambicij. Gre za okoljsko vzgajanje tako za ponudnike vrečk, za tiste, ki so producenti, za tiste, ki jih ponujajo kot trgovci, kot za tiste, ki jih uporabljamo kot kupci različnih vrst blaga. Zelo pomembno se nam zdi, da ta predlog zakona usmerja pozornost na to, da dobiva uporabna vrednost različnih vrst blaga vse večji pomen. Da ne gre več zgolj za to, da bomo producirali, prodali in realizirali profit, ampak da gre tudi za razmislek o tem, kakšna je uporabna vrednost, kakšna je torej dejanska vrednost z ozirom na človekove potrebe. Zelo pomembno se nam zdi tudi to, da opozorimo, da bi se s tem zakonom, ki bi bil približno takšen sprejet, zelo omejila tudi entropija, tako energetska kot snovna entropija, kar mi zelo pogosto pozabljamo v diskusijah, ko gre za varovanje okolja in za trajnostni razvoj. Seveda je jasno, da ima predlog zakona tudi nekatere vzporedne posledice. Najprej ima posledice, kar se tiče funkcionalnosti teh vrečk. Brez vrečk, tako ločevalnih kot nosilnih, si verjetno v tem trenutku ni mogoče zamisliti našega vsakdana. Gre za vzporedne posledice, na katere opozarja Gospodarska zbornica oziroma sploh gospodarski subjekti. Gre za posledice, ki so lahko tudi socialne, če bi tako dramatično, na primer, upadla proizvodnja in bila zamenjana ta vrečka za enkratno uporabo z vrečko z mnogokratno možnostjo uporabe, kar zadeva delovnih mest, pri čemer bi seveda verjetno tehtali o tem, da se naj nova delovna mesta najdejo kje drugje in ne s produkcijo plastičnih vrečk in njihovi pretirani porabi. Nekaj slabosti je v tem predlogu zakona, ki jih mi zagotovo ne bi podprli. Ena izmed takšnih je po naši sodbi previsoko odmerjen prispevek, ki je v tem predlogu zakona za najnižjo obremenitev bistveno višji kot drugod v primerljivih državah okoli nas. To bi zagotovo vplivalo tudi na konkurenčno sposobnost subjektov, ki se s tem ukvarjajo, in bi bil potreben dodatni premislek v zvezi s tem. Ravno tako bomo, če bo zakon doživel tudi nadaljnjo obravnavo, nasprotovali temu, da bi se tako visoko ali pa sploh obremenjevale s prispevkom vrečke iz tekstila ali iz papirja, ki so bistveno manj agresivne do okolja, bistveno lažje tudi razgradljive in je v tem smislu dodaten premislek čisto zagotovo potreben. Sprejemamo potrebo po ponovnem premisleku morebitnega neskladja predloga zakona z direktivo in z zakonom o javnih financah, ampak o tem imamo čas razmišljati še v nadaljnji obravnavi. Ker računamo na to, da bo prišlo do nadaljnje obravnave, da bo torej zakon dobil prehodno soglasje, da se podrobneje o njem govori na odboru, kar bomo mi podprli, tudi ni potrebe, da bi v podrobnosti danes naštevali vse pomisleke ali vse razloge za podporo temu predlogu zakona. Zagotavljamo pa, da ga bomo podprli najmanj v tem smislu,da se obravnava nadaljuje, da se v obravnavo dodatno vključijo tudi predstavniki gospodarstva in tiste delovne skupine, ki je bila imenovana s strani Vlade. Imamo pa pomislek, verjetno zelo upravičen, da bi se to, kar je sedaj v zakonu predlagano, skušalo nadomestiti s kakšno uredbo, ki bi jo ministrstvo ali Vlada sprejela, zlasti zavoljo prislovične nadzvočne hitrosti dela Ministrstva za okolje in prostor, ki bi jo rad ponazoril z neko uredbo, ki je dve leti že ne moremo spremeniti, pa je tako eklatantno kršenje našega dostojanstva in dostojanstva narave in živali, ko ne moremo priti do spremembe uredbe v zvezi s prepovedjo vožnje v naravnem okolju. Zato je prav, da vztrajamo pri tem procesiranju zakona, tudi to bo ena izmed, domnevamo, potenc, ki bo silila ministrstvo, da bo hitro ukrepalo, tudi če eventualno že pripravlja uredbo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V poslanski skupini cilj zakona, ki naj prodajalce in kupce spodbuja k večkratni uporabi nakupovalnih vrečk, podpiramo in je to zelo dobra usmeritev. Podpiramo tudi upoštevanje že uveljavljenega načela v Sloveniji "onesnaževalec naj plača". Predlagatelji pa opredeljujejo v tem zakonu kot onesnaževalca trgovca, ki ponuja vrečke kupcem. Zakon pa predvideva tudi nov posebni okoljski prispevek, zbrana sredstva pa naj bi se preko postopkov dodeljevala državljankam in državljanom v njihovo uporabo, seveda pa, ko pogledamo v vsebini zakona, za kaj naj bi uporabljali ta sredstva, ugotovimo, da naj bi šlo za nove naložbe v rabo obnovljivih virov energije in večje učinkovitosti stanovanjskih in večstanovanjskih stavb in za kreditiranje okoljskih naložb občanov. Tudi ta rešitev nam je sicer izjemno draga, vendar je v nasprotju z evropskim in tudi našim pravnim redom. In tukaj se tudi začenjajo težave pri vsebini tega zakona. Ta sredstva bi lahko uporabljali za zmanjševanje odpadkov, za predelavo odpadkov, skratka za programe varstva okolja. Poleg tega je tudi sama višina okoljske dajatve ocenjena na 0,5 evra za plastične vrečke, 0,4 evra za biorazgradljive in 0,2 evra za tekstilne vrečke. Torej vključujejo v program obdavčitve tudi vrečke, ki so razgradljive, kar odstopa od načel direktive in tudi naših prizadevanj za zmanjševanje odpadkov. Upoštevati pa tudi moramo, da so trgovci v ceno vrečke že vključili prispevek za razgradnjo vrečke, ki ga plača proizvajalec. Ta strošek so trgovci prenesli v ceno, zato opozarjamo na dvojnost obdavčitve in pomanjkanje kriterijev za določitev višine nove okoljske dajatve. Na prvi pogled je sicer pol evra majhen strošek, toda velikokrat se zgodi, ko prištejemo vse stroške k tej vrečki in samo ceno vrečke, da je mogoče vrečka več vredna kot pa vsebina, ki jo kupiš zato, da rešiš neke svoje probleme. Poleg tega se moramo zavedati, da v Sloveniji že plačujemo okoljske dajatve za odlaganje odpadkov. Srečujemo se tudi s pritiski upravljavcev in izvajalcev javnih služb na tem področju za zviševanje cen tako za odvoz kot tudi za odlaganje in predelavo odpadkov. Torej gre za izjemno kompleksen sistem obvladovanja odpadkov, zato je treba tudi to upoštevati pri razumevanju tega zakona in pripravi rešitev, ki bi mogoče bile še sprejemljive v nadaljevanju postopka v sami vsebini zakona. Zato smo tudi izjemno zadovoljni, da Vlada pripravlja uredbo, ki želi ravno tako rešiti problem obvladovanja odpadne embalaže in tudi teh nakupovalnih vrečk. Če pogledamo v časovni postopek oziroma čas, ki je potreben za to, da sprejmemo en zakon ali uredbo, menimo, da bi bilo možno z uredbo hitreje rešiti ta problem, predvsem pa se izogniti številnim zapletom, ki bi mogoče nastali pozneje zaradi dvojne obdavčitve in zaradi nekaterih nesistemskih rešitev pri namenjanju sredstev, ki se naj bi zbirala v ta namen. Tako menimo, da bi za nadaljevanje obravnave in sprejetje tega zakona bilo besedilo treba temeljito proučiti in predvsem izčistiti. Menimo, da bi v tem obdobju zagotovo Vlada tudi že pripravila ustrezne uredbe. Tako bomo tudi v nadaljevanju razprave poskusili prisluhniti vsem možnim rešitvam, ki bi pripeljale do tega, da se resnično uporablja manj vrečk v Sloveniji in se s tem zmanjšuje onesnaževanje okolja. Za nas bo sprejemljivejši tisti ukrep, ki ga bo možno hitreje dejansko tudi izvesti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Pred seboj imamo zakon o omejevanju porabe nakupovalnih vrečk. Na prvi pogled deluje zelo všečno in je verjetno vsem nam deloval kot neka primerna osnova. Ko pa podrobno pogledamo zakon, takoj ugotovimo, da posega na področje, ki je z zakonom in uredbami že urejeno. V tem delu ima ta zakon že takoj formalno težavo. Ravnanje z vrečkami je namreč že urejeno v Zakonu o varstvu okolja in pa področnih predpisih. Tudi intenca zakona, da sledi načelu "onesnaževalec plača", kar je pobuda podpisnikov in predlagateljev tega zakona, je na nek način vprašljiva, kajti – kdo pa je onesnaževalec? Ali je v tem primeru trgovec in gre to v njegovo breme? Verjetno se vsi zavedamo, da bo to takso moral na koncu plačati uporabnik, ki pa v temu primeru ni direktni onesnaževalec. Ne nazadnje se lotevamo ene problematike, ki sploh ni tako pereča in je minorna v primerjavi z ostalimi težavami, ki na področju ravnanja z odpadki pestijo našo državo. Mislim, da bi bilo bolj primerno, da se poslanci ukvarjamo z dokončno rešitvijo regijskih odlagališč z ločenim zbiranjem v generalnem smislu pa tudi z ureditvijo prevzema odpadne embalaže s strani določenih firm, ki so dobile koncesijo. To so bistveno večji problemi. In ker ste že govorili o vrečkah, ki nekje ležijo, bi jaz vseeno opozoril, da tisti, ki se udeležujemo čistilnih akcij v zadnjih letih, pa vseeno opažamo, da teh vrečk praktično v naravi ni več. In to je dejstvo. Tisti, ki je bil na akciji Očistimo Slovenijo, bo verjetno pritrdil, da je velika, velika težava in bistveno večji problem s plastenkami, bistveno večji problem je z drugimi odpadki in da so vrečke praktično zanemarljiv problem v temu trenutku. Treba se je zavedati, da tudi vsi, ki vrečke proizvajajo in tudi prodajajo oziroma dajejo v obtok, skrbijo za to, da se to število dejansko zmanjšuje. In kdor pozorno spremlja, bo tudi ugotovil, da se trgovci temu na nek način prilagajajo s tem, da že zdaj vrečke, s katerimi odnesemo kupljeno blago, zaračunavajo, kar v preteklosti še ni bilo, ampak se je to delilo. Poleg tega pa tudi skozi svoje akcije, ko dajejo v uporabo kupcem vreče, ki so za večkratno uporabo iz tekstilnih mas,pa tudi iz recikliranih materialov, skrbijo v smislu obremenitve s temi vrečkami. Ne nazadnje se pojavlja ob blagajnah v zadnjem času tudi kartonasta embalaža, ki je v preteklosti nismo opazili. Pa še en pomemben vidik, ki je v zvezi s temi vrečkami. Vsakdo, ki te vrečke dobi v uporabo za odnos svojega nakupa, jih uporabi v kasnejši fazi tudi za ločeno zbiranje odpadkov, ki jih pridela v svojem gospodinjstvu. Zato tudi teh vrečk v zadnjem obdobju ni več v naravi, kajti te vrečke se na koncu koncev uporabijo zato, da se odpadki odložijo ločeno po tistih zbirnih kontejnerjih. To je predlagatelj na nek način zanemaril. In treba se je vprašati, ali bomo obdavčili tudi vrečke, ki jih ljudje uporabljajo za ločeno zbiranje, se pravi črne, modre in ostale vrečke. Nikjer v tem zakonu ni jasno definirajo, kaj vrečka pomeni. Poleg tega obdavčujemo neko zadevo, ki je že obdavčena. To je verjetno tudi ustavnosporno in ta zakon v nadaljnji poti ne bi dobil niti zelene luči v naši Zakonodajno-pravni službi. Čudi me tudi intenca predlagatelja, da obdavči praktično vse, tudi tiste vrečke, ki so na nek način razgradljive. To ne gre v kontekst z njihovo osnovno idejo in tudi tu so številke absolutno previsoke, kajti pol evra za vrečko, ki verjetno ne stane niti centa ali pa bistveno, bistveno manj, je enormna številka, ki bo bremenila kupca. Tudi zaračunavanje in obračunavanje tega je verjetno neizvedljivo. To je tudi pripomba trgovinske zbornice, obrtne zbornice, gospodarske zbornice in še marsikoga. Ob tem pa tudi ni upoštevano dejstvo, da je plastična vrečka oziroma polietilenska vrečka dejansko najcenejši material, ki se uporablja za embalažo, da je proizvodnja drugih vrst precej bolj potratna tako z energijo kot z ostalimi tehnologijami. Po našem mnenju je problematika odloženih plastičnih vreč na območju naše države tako minorna, da ni treba tega urejati v posebnem zakonu, kajti obstoječi zakoni to rešujejo, treba jih je samo izvajati. Ne pristajamo, da se z dodatnimi obdavčitvami obremenjujejo predvsem kupci, naši državljani, in to z nekim namenom, ki iz tega zakona ni jasno razviden, tudi ni jasno razviden namen pobrane takse, ali gre to za obnovljive vire energije ali gre to za zmanjšanje bremenitev v okolju, tako da dvomim, da bi ta zakon doživel neko pozitivno obravnavo v Državnem zboru. V tem primeru se absolutno strinjamo z mnenjem Vlade, ki pravi, da je predlog zakona sicer dobronameren, ideja gre v pravi smeri, vendar pa je pristop v tem primeru napačen. V naši poslanski skupini se bomo pač odločili po svoji vesti.
Hvala lepa. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski Zares – nova politika podpiramo Predlog zakona o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk, ki smo ga v sodelovanju s poslanci in poslankami koalicijskih poslanskih skupin tudi predlagali v zakonodajni postopek. S predlogom zakona uvajamo okoljski prispevek, ki se obračuna ob vsaki prodaji nakupovalne vrečke, njegov cilj pa je bistveno zmanjšati povpraševanje po vrečkah in spodbuditi k uporabi vrečk za večkratno uporabo ter drugih za okolje manj škodljivih vrst embalaže. Na tem mestu je treba poudariti, da cilj zakona ni zbiranje sredstev z okoljsko takso, ampak je cilj, da se zaradi ustrezno visokega okoljskega prispevka plastične vrečke ne bodo več uporabljale, torej bodo v idealnem primeru prihodki v proračun iz naslova okoljskega prispevka nični. Za razliko od sosednje Italije se predlagatelji nismo odločili za popolno prepoved uporabe plastičnih nakupovalnih vreč, ki so od vseh nakupovalnih vrečk tudi najbolj obremenjujoče za okolje. Popolna prepoved po našem vedenju ni mogoča zaradi določil direktive Evropskega parlamenta in Sveta o embalaži in odpadni embalaži, ki v 19. členu določa, da države članice na svojem ozemlju ne ovirajo dajanja v promet embalaže, ki izpolnjuje določbe te direktive. Ista direktiva pa dopušča obremenitev z okoljskim prispevkom, zato se zakon poslužuje tega mehanizma. Predlog zakona smo predlagatelji pripravili tudi v sodelovanju z nevladno organizacijo Ekologi brez meja. Zato mi dovolite, da vas spomnim tudi na njihove argumente k podpori predlogu zakona. V pozivu k podpori Predlogu zakona o omejevanju uporabe plastičnih vrečk so zapisali, da bomo poslanke in poslanci z izrazom podpore in sprejetjem predlaganega zakona pomagali narediti prve korake na prehodu k bolj trajnostnemu ravnanju z omejenimi naravnimi viri. Zakon bo pomagal, da se od recikliranja premaknemo k preprečevanju nastajanja odpadkov, ki pa je tudi po smernicah Evropske unije prvo po hierarhiji ravnanja z odpadki. Vsako leto na svetu porabimo med 4 tisoč do 5 tisoč milijardami plastičnih vrečk, od tega med 300 do 600 milijonov v Sloveniji. To pomeni vsaj 150 vrečk na osebo letno. V povprečju posamezno vrečko zavržemo že po 20 minutah uporabe. Tudi zato se za letno proizvodnjo plastičnih vreč v Sloveniji porabi kar 5 milijonov litrov nafte. Med bistvenimi argumenti, zakaj so plastične nakupovalne vrečke problematične in škodljive za okolje, pa izpostavljamo, da plastične vrečke po ocenah strokovnjakov potrebujejo tudi do tisoč let, da se popolnoma razgradijo. V procesu razgradnje pa razpadejo na vedno manjše delce, ki nase vežejo strupe ter onesnažujejo zemljo, vodo in zrak. Na ta način pa preko prehranjevalne verige vstopajo tudi v človeško telo. Milijarda živali vsako leto pogine zaradi hranjenja s plastičnimi materiali, saj jih po navadi zamenjajo za hrano in zaužijejo, mnoge pa se v plastičnih vrečkah tudi zapletejo in umrejo. Vrečke v morju, rekah, na vejah dreves in ob cestah so motečo za okolico in kvarijo podobo naše dežele. Kemične sestavine, ki se uporabljajo pri proizvodnem procesu, dokazno nepovratno onesnažujejo okolje. Samo zbiranje, prevoz in odstranjevanje plastičnih vrečk pa ustvarja tudi dodatne obremenitve za okolje. V končni fazi pa smo prav potrošniki tisti, ki tudi krijemo stroške tako imenovanih brezplačnih plastičnih vrečk v obliki višjih cen proizvodov, ko kupujemo proizvode. Primer dobre prakse omejevanja uporabe plastičnih vrečk je Irska, kjer so že leta 2002 uvedli posebno takso na plastične vrečke, ki so jih trgovci brezplačno delili pri blagajnah. Za nakup ene vrečke je bilo po sprejetju zakona treba plačati 0,33 evra. Ob uvedbi takse pa je potekala tudi intenzivna promocijska kampanja proti uporabi plastičnih vrečk. Rezultat zakona je bil odličen, saj je v nekaj tednih delež uporabe plastičnih vrečk padel kar za 94 %. Kljub začetnemu nasprotovanju s strani trgovcev so v letih uporabe zakona po večini vsi postali veliki zagovorniki in promotorji neuporabe plastičnih nakupovalnih vrečk. Irska je danes tudi zaradi tega, zaradi same zmanjšane uporabe plastičnih vrečk veliko bolj čista dežela. Prihodki iz takse na plastične vrečke se na Irskem stekajo v poseben sklad, ki ga imenujejo Sklad za varstvo okolja, ki je namenjen podpori izvajanju projektov na področju varstva okolja. In prav po vzoru Irske je pripravljen tudi Predlog zakona o omejevanju uporabe plastičnih vrečk, ki ga obravnavamo danes. Na tem mestu pa je treba opozoriti tudi na dejstvo, da smo predlagatelji zakona, preden smo se odločili za vložitev zakona, to je v preteklem letu, pristojnemu Ministrstvu za okolje in prostor predlagali, da uredbo o okoljski dajatvi za onesnaževanje okolja zaradi nastajanja odpadne embalaže ustrezno spremeni in dopolni tako, da uvede ustrezno višje dajatve, ki bodo imele omejevalni učinek pri proizvodnji in uporabi embalaže. V tistem predlogu smo se zavzeli za celovito omejevanje uporabe embalaže in ne samo plastičnih nakupovalnih vrečk. To bi namreč prispevalo k zmanjševanju količine proizvedenih odpadkov z očitnimi pozitivnimi učinki. Prepričani smo, da je eden od razlogov za neučinkovitost sedanje stanje obdavčitve embalaže na podlagi vrednosti, ki jih določa uredba o okoljski dajati za onesnaževanje okolja zaradi nastajanja odpadne embalaže. Trenutna obdavčitev je zgolj zaznavna za embalažo, narejeno iz PVC, medtem ko je za vso ostalo embalažo zgolj simbolična. Država od te ostale embalaže zbere borih 400 tisoč evrov letno. Kot primer gre navesti brezplačne nakupovalne vrečke. Te so glede na njihovo povprečno težo sedaj obdavčene zgolj z 4,5 milijoninke evra, se pravi 0,0000045 evra. Torej praktično nič. Drugače rečeno, da se pobere en evro davka na embalažo z naslova nakupovalnih vrečk, je treba zbrati kar 217 tisoč 865 vrečk za 1 evro. Zato smo predlagali, da se davek na takšno embalažo dvigne tako, da bi se s tem spodbudilo k bolj racionalnemu in okolju bolj prijaznemu ravnanju z embalažo. Ker se navkljub večkratnim pobudam in predlogom na Ministrstvu za okolje in prostor niso odzvali na našo pobudo, smo poslanci Poslanske skupine Zares in SD vložili predlog zakona, ki ga je podpisalo preko 30 poslancev in poslank. In šele po tem smo na ministrstvu zbudili ustrezno zanimanje za naše predloge in v začetku tega leta tudi povsem konkreten dogovor in zagotovilo, da bodo še pred sprejetjem zakona pripravili ustrezne spremembe dveh uredb, s katero se bodo nadomestile predlagane rešitve zakona, ki ga danes obravnavamo. Na srečanju z ministrom Žarnićem smo se predlagatelji zakona z ministrom strinjali, da je uporabo nakupovalnih vrečk treba omejiti in da je načinov za to več : ali z novim zakonom ali s spremembo dveh uredb, ki urejata to področje. Takrat smo se tudi dogovorili, da bomo predlagatelji nadaljevali s pripravo predloga zakona, pri kateri bosta podporo zagotovili tudi Ministrstvo za okolje in prostor ter Ministrstvo za finance. Na Ministrstvu za okolje in prostor pa so se tudi zavezali, da bodo pripravili ustrezno časovnico in vsebino sprememb dveh ključnih uredb s tega področja. Predvsem zaradi dejstva, da danes, ko obravnavamo predlog zakona v prvi obravnavi, še niso sprejete ustrezne uredbe, ki bi zakon ustrezno nadomestile, še več, niso pripravljeni in javnosti predstavljeni niti njihovih osnutki, zaradi teh dejstev v Poslanski skupini Zares – nova politika menimo, da je treba s postopkom sprejemanja zakona nadaljevati in ga v sklopu druge obravnave tudi ustrezno dopolniti ter upoštevati pripombe in predloge zainteresirane javnosti. Če in ko se bodo uresničile napovedi ministra za okolje, da bo ministrstvo še pred sprejetjem zakona sprejelo ustrezne uredbe, s katerimi bo možno hitreje omejiti uporabo plastičnih nakupovalnih vrečk, šele takrat se bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika odločali o tem, ali je smiselno z glasovanjem proti zakonu omogočiti umik zakona iz postopka sprejemanja. Danes teh zagotovil Državni zbor še nima, zato predlagamo, da predlog zakona pošljemo v drugo obravnavo in s tem okrepimo tudi potrebno javno razpravo o problematiki nakupovalnih vrečk, pa tudi širšo razpravo o ravnanju z odpadno embalažo in komunalnimi odpadki v celoti. Priznati moramo, da v primeru sprejemanja uredb na pristojnem ministrstvu te prepotrebne razprave v javnosti ne bi bilo oziroma bi jo opravljali v drugem kontekstu, kot smo ja na primer lansko leto v približno tem obdobju, ko smo zaradi neučinkovitega izvajanja politik ravnanja z odpadki na zahtevo Računskega sodišča in predlog mandatarja razpravljali o zamenjavi zdaj že bivšega ministra za okolje in prostor Karla Erjavca. Erjavec, naj spomnim, se je takrat v njemu znani maniri, prostodušno naročeval iz problematike ravnanja z odpadki, ko se je spraševal, ali je res odgovoren za vsako kanto smeti v Sloveniji. Čas je, da tudi Slovenija začne s preprečevanjem nastajanja nepotrebnih odpadkov. To je tudi eno od bistvenih sporočil zakona. Zato bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika podprli predlog sklepa, da je zakon o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk primeren za nadaljnjo uporabo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Ribič.
Spoštovani gospe in gospodje! Predlog zakona o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk je dobrodošla osvežitev v zakonodajnem postopku Državnega zbora in je spoštovanja vredna gesta do varovanja našega okolja v smislu zmanjševanja onesnaženosti z nerazgradljivimi plastičnimi vrečkami. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke spoštujemo namero predlagateljev zakona, ki so se odločili zoperstaviti nerazumnemu povečanju števila plastičnih vrečk ter navadam, bolj rečeno, razvadam sodobnega potrošnika. Zaenkrat vse lepo in prav. Vendar pa je nekoliko nelogičen način, na katerega se je pristopilo k reševanju tovrstne problematike brez celovitih analiz in učinkov na gospodarstvo, na okolje, na porabo naravnih virov in ostalo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da se je tovrstne problematike treba lotevati bolj premišljeno, ne zgolj parcialno, temveč celovito na sistemski ravni. Pa kar preidimo h konkretnim zadevam v zakonu. Prva stvar, ki nas je zbodla v oči, je dejstvo, da se okoljski prispevek plača za vse vrečke, ne glede na material, iz katerega so izdelane, tudi za vrečke iz tekstila ali papirja. Razlika je zgolj v višini okoljskega prispevka. To pa je že v osnovi v nasprotju z namenom zakona, ki naj bi spodbujal uporabo vrečk za večkratno uporabo, kar vrečke iz tekstila, ki so bolj vzdržljive, nedvomno so. Na primer, irski model, katerega predlagatelji največkrat omenjate, se nanaša zgolj na plastične vrečke, zato je nekoliko nerazumljivo, da so po tem zakonu z visokim prispevkom dopolnjene tudi vrečke iz drugih organskih materialov. Naslednja stvar, ki nas je zmotila, je dejstvo, da z uveljavitvijo tovrstnega zakona lahko pride do izrazitega podvajanja dajatev na embalažo, med katere spadajo tudi vse nosilne in ločevalne vrečke. Trenutno trgovci in vsi ostali subjekti, ki na primer vrečko dajo v promet, že plačujejo embalažnino in okoljsko dajatev za onesnaževanje okolja, prvo družbi za ravnanje z odpadki, drugo v državni proračun. S temi dajatvami se zagotavljajo sredstva za ravnanje z odpadno embalažo. Ob tem velja omeniti, da je višina embalažnine trenutno določena pri 112 evrov na tono oziroma 11 centov na kilogram, medtem ko bi predvideni okoljski prispevek za eno vrečko znašal kar od 20 do 50 centov. To bi pomenilo dodatno finančno obremenitev potrošnikov, ki že sedaj, kljub temu da sta embalažnina in okoljska dajatev strošek trgovca in nista prikazani na računu, ti dve dajatvi plačujejo, saj trgovci njihovo ceno vključijo v ceno proizvodov, za katere so te vrečke namenjene. To so tako imenovane ločevalne vrečke. Mimogrede, zakon tudi ne opredeljuje ločevalnih in nosilnih vrečk, kar prinaša precej nejasnosti, saj ne vemo, ali se okoljski prispevek nanaša na vse vrečke, tudi ločevalne, ki se uporabljajo pri nakupu sadja in zelenjave, ali zgolj za tiste, ki so potrošniku predane na blagajni. To lahko privede do tega, da bi se ljudje začeli posluževati brezplačnih ločevalnih vrečk, namesto nosilnih, kar uporabe plastičnih vrečk ne bi zmanjšalo, saj bi to trgovce spodbudilo k še bolj agresivni predaji brezplačnih ločevalnih vreč, kar bodo počele že tako preobremenjene blagajničarke, na katere predlagani zakon že tako ali tako prelaga največje breme težavnega komuniciranja s kupci. Tudi namenska uporaba sredstev, pridobljenih iz okoljskih prispevkov na osnovi tega zakona, je vprašljiva rešitev, saj je zelo vprašljivo, na kakšen način bi se lahko pridobljena sredstva preusmerila za nepovratne finančne spodbude oziroma stroške, določene s tem zakonom. Takšna ureditev tudi nasprotuje konceptu integralnega proračuna, ki določa, da se vsi proračunski prejemki porabljajo za vse proračunske izdatke, kar preprečuje, da bi bili nekateri neposredni proračunski porabniki upravičeni do že v naprej rezerviranih proračunskih sredstev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da je treba dobro pretehtati, ali želimo nadaljevati s postopkom sprejemanja tega zakona, saj bi po našem mnenju negativni učinki, ki bi nastali z uveljavitvijo zakona, presegli pozitivne učinke. To pa nikakor ne pomeni, da se s problematiko zmanjševanje in recikliranja embalaže ni treba ukvarjati. Vsi se zavedamo, da je embalaže za enkratno uporabo, ne glede na to, ali gre pri tem za plastične vrečke, plastične steklenice ali ostalo embalažo, enostavno preveč. Nujno je treba okrepiti ukrepe na področju predelave odpadne embalaže in ostalih komunalnih odpadkov predvsem s pospešenim ustanavljanjem regijskih centrov za ločevanje odpadkov, sočasno pa je treba sprejemati ukrepe za načrtno zmanjševanje uporabe embalaže. Najprej je treba delež predelanih komunalnih odpadkov s 24 % dvigniti na najmanj 50 %, s čimer bi se količina trajno odložljivih odpadkov močno zmanjšala, s ponovno uporabo predelanih snovi pa bi se posredno zmanjšala tudi uporaba naravnih virov. Vse to je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke mogoče storiti že z doslednim izvajanjem obstoječe zakonodaje oziroma z njeno implementacijo – predvsem uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo in uredbe o okoljski dajatvi za onesnaževanje okolja zaradi nastajanja odpadne embalaže. Po našem mnenju se mora področje ravnanja z embalažo in njeno omejevanje reševati na sistemskem nivoju z upoštevanjem vseh pozitivnih in negativnih učinkov tako za gospodarstvo kot tudi za okolje in za življenje ljudi. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozivamo Vlado Republike Slovenije, da pripravi analizo uporabe embalaže in predelave odpadne embalaže, tudi plastičnih vrečk, ter sama v podzakonske akte vključi rešitve, ki bodo sledile namenu in ciljem predlaganega zakona. Po našem prepričanju je le tako mogoče zagotoviti ustrezno reševanje problematike, prekomerne in ponovne uporabe embalaže, saj morajo biti ti ukrepi usmerjeni v zmanjšanje vseh vrst embalaže, ne le plastičnih vrečk, ki predstavljajo le nekaj odstotkov vse odpadne embalaže. Poslanci Slovenske ljudske stranke predlaganega zakona vsaj v takšni obliki iz vseh navedenih in argumentiranih razlogov ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Prva ima besedo Cvetka Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice! Jaz bom, kot ste rekli nekateri, odločila v zvezi s tem po svoji vesti. In ta vest mi je narekovala tudi to, da sem bila med sopodpisnicami tega zakona. Vem, da gre za en majhen segment, morda tudi za marginalno zadevo v teh časih, vendar pa sem prepričana, da je treba tudi o tej stvari govoriti in da tudi takšne razprave v tem prostoru lahko prispevajo veliko k temu, da se stvari v prihodnje popravijo. Lahko ugotovimo, da smo v zadnjih letih naredili napredek. Nekaj so prispevali trgovci, ki so tudi potrošnikom ponudili okolju bolj prijazne vrečke, ki so trajne in za večkratno uporabo, nekaj smo najbrž prispevali sami, sem pa prepričana, da marsikaj moramo narediti, kajti enostavno gre za vprašanje oziroma dejstvo, da je teh vrečk v naravi še vedno preveč. Jaz se ne strinjam s tistimi, ki pravijo, da tega ni. Mislim, da je še vedno tega zelo zelo veliko. In to mi daje tudi odgovor na vprašanje, ali je res to, kar je bilo rečeno, da imamo to že več ali manj urejeno. Če imamo urejeno, potem nimamo dovolj konsistentno. Predvsem se mi zdi, da kot potrošnica, ki to vsakodnevno spremljam, takšnih vrečk enostavno brezplačno ne smem dobiti. To je tisto, kar je zapisano na nek način nam na kožo. Če je nekaj zastonj, potem se to kar jemlje, in to se je dogajalo in je bilo na blagajnah prisotno. Mi imamo nekaj težav še v zvezi s tem. Jaz sem prepričana, da tudi tisto, kar smo danes ugotavljali, da je lahko še problem. Sadje, ki ga dajemo v te vrečke, je možno razrešiti tudi na druge načine. Zato tudi to ne more biti vzrok, da rečemo, ker moramo pa to še pustiti, ker tam naložimo pomaranče notri, pri sadju, pa jih potem sami stehtamo, pa ne bomo nič naredili. Morajo biti rešitve tudi za to. Ne nazadnje samoplačniška blagajna je še vedno taka, da je v eni od trgovskih verig ne moreš uporabiti drugače, kot da naložiš tisto, kar si kupil, v plastično vrečko, in to v tisto najbolj nevarno naravi ali pa najbolj problematično. Zdi se mi enostavno, da bo treba kaj narediti. Zato bom glasovala za to, da gre zakon naprej in da se vmes kaj zgodi. Če bo kdo vmes pripravil rešitve, potem bo to toliko bolje, ki bodo konsistentne. Prav gotovo pa rezultati, ki so jih danes že navajali kolegi, dajo vedeti, da tukaj je moč kaj narediti in da najbolj odreagiramo takrat, kadar smo neposredno udeleženi kot potrošniki, ne da za nas to vrečko nabavi trgovec in jo pač plačamo posredno, ne direktno, in da to občutimo na svojem lastnem žepu. Takrat se bomo začeli spraševati in ta cena mora biti takšna, da se bomo enostavno vrnili nazaj, kar nam danes že mnogi dopovedujejo, ponovno moramo postati bolj skromni, bolj preprosti. V trgovino je treba iti z drugačnimi stvarmi, s cekarji in tako naprej, to, kar je bilo včasih smešno, danes postaja vsakodnevno in videno. Tako da stvari se spreminjajo. Jaz tukaj ne bi rada trdila, da se ni nič zgodilo, moramo pa mi dati temu še nove pospeške. Ne samo pri vprašanju tega. Jaz si želim, da bi ministrstvo odprlo vprašanje na določenih segmentih celotne embalaže, ki prav gotovo tudi v Sloveniji nima še dovolj ustreznih odgovorov in rešitev. Tukaj me tudi skrbi, da imamo cel kup nekih ovir, za katere trdimo, da so zaradi evropskih direktiv. In vidimo, če je res tako napisano v direktivah, ker v zadnjem času smo večkrat že opazili, da nekateri zelo kreativno berejo evropske direktive in jih, bom rekla, na način nam tudi predstavljajo, ki ni vedno konsistenten z originalnimi teksti. Če je to res, potem imamo tukaj ovire in je treba neke stvari spremeniti. To, da mora iti to avtomatsko v integralni proračun in da mi pravzaprav sploh ne vemo, niti se kaj dosti s tem ne ukvarjamo, tako ali tako je del enega velikega žaklja, ni dobro. Še posebej zato, ker morajo to Slovenijo čistiti prostovoljci. In prostovoljci morajo organizirati neke akcije in nas oni v to navajati, medtem ko tisti, ki za to dobi denar, to je pa država, ki je pravzaprav izjemno nekreativna, neinovativna in pušča stvari, da gredo svojo pot. Moramo priznati, da pravzaprav na tem področju država, predvsem pa tudi ministrstvo je doslej pokazalo absolutno premalo ustvarjalne vloge, da bi pravzaprav naredili tisto, kar bi lahko, in tako prispevali svoj del k urejanju, zmanjšanju te zadeve. Moram reči, da je prav, da danes še enkrat ponovimo, zame, če je vse to točno, je fascinantno, fascinanten podatek, da za en evro zbrane takse ali davka, če tako rečemo, je treba 217 tisoč vrečk kupiti, da država dobi en evro take dajatve. Če je to res, potem smo sami sebi lahko v posmeh, vsi, zdaj, če je bil podatek točen, jaz upam, da so se ga lotili z matematično natančnostjo, potem je to, kar sem rekla, dejstvo, ki kaže na to, da enostavno ne mislimo resno. Jaz seveda upam in želim, da bodo res na Ministrstvu za okolje pristopili k temu, kar so rekli. Moram reči, da sem zelo skeptična glede njihovih uredb. Dve leti že čakam na spremembo uredbe, kot je bilo rečeno, v zvezi s prevozi v naravi, s temi prevozi motornih sank in podobnih zadev. Po dveh letih pa so žal ugotovili, da bo treba spremeniti zakon. Tako je letos minila še ena sezona, ko so se lahko vsi nekontrolirano vozili po slovenskih hribih, gozdovih, Pohorju in podobno. Mi pa tu kot v posmeh kot neki klovni sedimo in čakamo. Jaz se enostavno bojim tega, kadar mi rečejo na Vladi, saj je vse v redu, saj je dober namen, saj podpiramo vsebino, ampak mi bomo pa to boljše pripravili s podzakonskimi akti, še posebej, kadar je to podzakonski akt, je to lahko zelo, zelo raztegljiv pojem. In če bo to narejeno, jaz mislim, da bo zakon z veseljem tudi umaknjen, če bo že vmes v fazi procedure, če bomo ugotovili, da je napredek. Mislim, da smo predlagatelji ravnali korektno, spodbudili neko zadevo, ki je tudi v kontekstu nekih takšnih razmišljanj, ki jih je treba razvijati v teh časih, ne samo z vidika okolja, tudi z vidika nekaterih drugih naših ravnanj. Jaz bom seveda po svoji vesti absolutno glasovala za to, da gre zakon naprej. Mislim, da ga lahko tudi dodelamo v kakšnih točkah, ki so se danes ali pa se bodo v razpravi še pokazale za sporne ali pa pomanjkljive. Jaz mislim, da lahko dosežemo pozitivne učinke.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Danes je sreda, 2. marec, ura 20.30, začeli pa smo z delom zjutraj ob devetih. Državljanke in državljani, ki nas spremljajo in gledajo prek televizijskih ekranov, se bodo verjetno vprašali: "Jebentiš, kaj pa so ti poslanke in poslanci danes dobrega naredili za nas? Kaj dobrega?" Pravzaprav bi lahko ugotovili, da danes vladna koalicija nastopa v svojstvu ene izmučene, uboge, majhne opozicije, ki nikoli pravzaprav nima možnosti medijskega nastopa. Tako je izgledala danes razprava predsednika Boruta Pahorja v zvezi s tako imenovanim, kaj pa jaz vem, predvolilnim programom, ni sicer čas, da bi danes o tem govoril, ampak danes bi moral poročati, kaj vse je bilo narejeno na konsolidaciji javnih financ, kaj vse je bilo narejeno na strukturnih ukrepih, koliko in kaj vse je po dveh letih in nekaj boljše tem državljankam in državljanom. In vse to je predsednik Vlade in vladna koalicija zapakirala na koncu ob pol devetih v plastične vrečke. In to tako, da ne bi iz teh plastičnih vrečk preveč smrdelo. Ampak zelo zelo smrdi. Tako zelo, da izboljšanja pogojev za delovanje podjetij več ne rabite pripravljati, pa ne sprejemati, ker v glavnem bodo tako ali tako vsa podjetja skoraj crknila. In glede plačevalne discipline oziroma nediscipline, ja, pred dvema letoma in pol, ko smo na to opozarjali, ko smo hoteli konkretne stvari, se ni zgodilo. Sedaj na koncu pa o plastičnih vrečkah, iz katerih bi radi naredili predstavo, kot da je to rešitev za mojo domovino. Ni, kolegice in kolegi! Sploh ne takšna parcialna in sploh ne tako, kot se jo lotite. Največja poslanska vladna skupina pride z nekim predlogom, ki sploh ni usklajen znotraj koalicijskih partnerjev. Niti to. Niti podpore s strani Vlade nimate. Iz koga, pri milem bogu, se delate norca? In zakaj tem državljankam in državljanom kradete še ta čas, denar, elektriko, energijo in tako dalje, ki bi ga lahko uporabili za kaj bolj pametnega. Enostavno povejte, da nimate vizije, da so vam ostale samo še plastične vrečke in da je to čisto vse, kar vam je ostalo še v tem času, dokler se boste s temi vrečkami sprehajali gor in dol po oblasti in po Vladi. Čas je, da bi s temi plastičnimi vrečkami državljanke in državljani prišli sem in bi Vladi to nataknili na glavo, da bi jim naredili tiste okice, pa odprtino za dihanje, ne da bi jih zadušili, bog ne daj, in da bi jim pokazali, v katero smer je treba odkorakati. Odkorakati s smeri upravljanja te države, ker pač te države ne upravljate. Če bi prišli s sistemskim zakonom, kjer bi se lotili celotne plastike, celotne plastične embalaže, kot je bilo s strani nekaterih kolegov, koalicijskih, opozicijskih, vseh nas poslank in poslancev že povedano, bi to bilo smiselno, dobronamerno, potrebno in tako dalje. Res je, da je te svinjarije v državi preveč in da bi z omejevanjem oziroma s prepovedjo tega prešli na uporabo steklene embalaže, na uporabo, kot je moj kolega prej rekel, cekarjev, to, kar je včasih tudi bilo, platnenih ali kakršnihkoli vrečk, če hočete, šibnatih, ličnatih in tako dalje, in bi to bilo trajnostno v okviru tudi, če hočete, obrtniškega dela, kar je žal zamrlo, pa vendarle bi se mogoče ponovno izpostavilo, in bi tudi iz tega kdo kaj zaslužil, naredil in tako dalje. To bi bilo smiselno. Ne pa, da smo pri 2. točki danes obravnavali delo na črno in to medsosedsko pomoč. Če bi sosed iz ličja cekar naredil in ga dal sosedi, da ne bi onesnaževala te moje države s temi plastičnimi vrečkami, potem bo pa že inšpektor priletel in ga bo kaznoval ne vem s čim in kako. In še hujše bo, še v stanovanje da ti vdrejo takrat, ko se bo šel tuširat ali kaj jaz vem kdaj. Skratka, dan je zavožen. In z današnjim dnem, z vsemi temi tremi temami, s katerimi smo se ukvarjali, ste pokazali državljankam in državljanom, da ne obvladate niti tega več, s čim bi prišli pred državljane, da bi vsaj poskusili jim kaj povedati in dati vsaj malo upanja. Kolegice in kolegi, bolj resne teme so. Zelo resno bi se morali pogovarjati. Obrtniki so zagrozili s tem, da bodo ves denar pobrali z bank. Kaj vse nas za tem še čaka? Odgovornost na tem je vaša. Ampak vsaj sprejmite jo tako, da rečete: "Ne znamo, ne zmoremo in gremo domov." Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot ste najbrž opazili, gospod Pukšič, sem vas tokrat pustil čisto pri miru. In to zaradi tega, ker za vsebino in kulturo svojega nastopa odgovarja vsak sam. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo,gospod podpredsednik! Ja, v tej dvorani govorimo o pomembnih, malo manj pomembnih pa tudi o takšnih temah, ki sploh niso pomembne. Dostikrat bi se morali vprašati, ali je to pomembna tema, ko se igra pinkponk žogica v tej dvorani. Ampak pustimo, jaz mislim, da je tudi ta tema še kako pomembna za Slovenijo, za prebivalce, ki v njej živimo. Jaz moram reči, da se je težko o tem odločiti, ali je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo ali ni. Moram reči, da smo dobili kar precej informacij. Jaz mislim, da so poslanske skupine obiskali tudi predstavniki trgovske zbornice, da so bili v poslanski skupini predstavniki proizvajalcev, da so bili iz gospodarske zbornice in so nam natrosili kar nekaj podatkov. Zdaj pa se je treba odločiti, ali mi želimo s tem zakonom v glavnem urediti, da bo Slovenija bolj čista, kot je. Jaz bom rekel takole. Če bi v svojih glavah razrešili Slovenci oziroma mi vsi, da je treba ta material sortirati in da ga je treba pozneje tudi reciklirati, potem verjetno vseh teh problemov ne bi imeli. Že prej sem pri stališču poslanske skupine omenjal, da komaj 10 % odpadnih vrečk, ki jih reciklirajo v Sloveniji, je iz Slovenije, vse ostalo pa je uvoženo iz drugih držav. Te vrečke so iz polietilena, ne iz polivinilklorida in se mi osebno tudi postavlja vprašanje, ali je res ta vrečka tako zelo strupena. Na to bi mi verjetno vedeli odgovoriti strokovnjaki, ki pa nekako zatrjujejo, da ni tako. Pa nisem zagovornik proizvajalcev vrečk, da me ne bi kdo narobe razumel. Okoljski prispevek ni majhen. In če si ga preračunamo, je to zajeten denar. In kdo bo zopet to plačal? Ve se, potrošniki. Jaz bi rad povedal, na primer, da se iz enega kilograma mase proizvede 400 vrečk, da je proizvodna cena po zagotovitvah proizvajalcev 2 evra. Če 400 vrečk primerjamo z zneskom, ki je predlagan za okoljsko dajatev, pridemo do 200 evrov. Teh 200 evrov bodo morali plačati potrošniki, to pa so Slovenke, Slovenci in tisti, ki kupujejo v Sloveniji. Polietilenske vrečke menda v svetu predstavljajo le 1 % plastike, tako da ni to tako zastrašujoč podatek. Bolj je zastrašujoče, kako s to surovino, s tem odpadkom mi ravnamo. Bega me tudi podatek, da prepovedujejo vrečke ravno v nerazvitih državah, pa je tukaj Bangladeš, Ruanda, Kitajska, južna Afrika itd. V Evropi pa je edina država, ki je do sedaj to uvedla, Italija. Vemo pa, da se Italija tako ali tako utaplja v odpadkih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Franc Žnidaršič. Ga ni, ne bo razpravljal. Gospa Breda Pečan, izvolite.
Hvala lepa. Jaz osebno zakona ne bom podprla, in sicer zaradi tega, ker je to zakon, ki je tako nomotehnično kot tudi vsebinsko, gledano tudi s stališča odnosa do evropske direktive, zelo slabo pripravljen. Jaz sicer razumem dejstvo, da so ga pripravljali ekologi brez meja, da so to neprofesionalni ljubitelji okolja in ljudje, ki želijo okolje zavarovati, vendar pa istočasno odgovornost ljudi, ki so bili pobudniki vložitve tega zakona, je, da bi se morali pred tem vendarle posvetovati vsaj z Zakonodajno-pravno službo, ki jo imamo vendarle tukaj v Državnemu zboru, da bi opozorila na celo vrsto pomanjkljivosti tega zakona. Po moji oceni, vendarle imam zdaj za seboj že deset let poslanstva v Državnemu zboru, tega zakona z amandmaji praktično ni možno popraviti. Ampak dobro, jaz razumem intenco, ki je bila tudi s strani predlagatelja oziroma prvopodpisanega in tudi predstavnika Zaresa povedana, da je bilo to orodje, s katerim so izvajali pritisk na ministrstvo, da bi s spremembo uredbe o plastični embalaži, mislim, da se tako imenuje, dosegli to, da bi se diferencirale plastične vrečke od ostale plastike. Je pa bil njihov uspeh dokaj kilav. Zakaj, vemo več ali manj vsi tisti, ki imamo stike z Ministrstvom za okolje in prostor, vendar so se v zadnjih dveh mesecih na tem ministrstvu stvari močno spremenile in prepričana sem, da njihovo zagotovilo tukaj prisotnega državnega sekretarja in generalne direktorice Direktorata za okolje, da bo v marcu že pripravljena spremenjena uredba, pri kateri bomo lahko tudi aktivno sodelovali, tako da bomo dosegli izboljšave, ki bodo dale možnost za pospešitev vzgoje prebivalstva v smeri, da se bodo izogibali uporabi plastičnih vrečk, kot prvo, in kot drugo, da bodo plastične vrečke uporabljali večkrat – tudi za namen ločenega zbiranja odpadkov, da bodo na koncu vseh koncev vrečke končale v zabojnikih za ločeno zbrano embalažo, od koder bodo lahko končale tudi ponovno v obliki vrečk. Ker trditev, da vse vrečke ali pa zelo veliko vrečk konča v naravi, vsaj v Sloveniji že nekaj časa ne drži več. Celo direktor Urada za podnebne spremembe mi je zadnjič zagotovil, da se je opazno zmanjšala, se pravi, da je skoraj zanemarljiva količina vrečk ob vodotokih, na drevesih, na grmovju in tako naprej. Razlogov za to je več. Eden od teh razlogov je zagotovo ta, da je količina ločeno zbrane plastične embalaže, skupaj z vrečkami, v Sloveniji v zadnjih desetih letih zrasla od nič že v povprečju na okoli 30 %. Tako je veliko zlasti teh nosilnih vrečk, tistih, ki jih kupimo pri blagajni, ker nikjer več niso zastonj, je večina iz 90 % reciklirane plastike. Se pravi, da se te vrečke ponovno vračajo v vrečke, ki jih dobimo kot nove v trgovini. Treba je tudi pritisniti na trgovce, da se ne bi dogajalo to, kar se je do prekratkim dogajalo, da ti pri blagajni blagajničarka ponuja ločevalne vrečke, kot se temu reče, ampak se te vrečke, bom rekla, na zahtevo dajo kupcu. In to je že učinek opazen. S tem da je možno tudi pri tistih predmetih, tistemu blagu, ki ga sami polnimo v vrečko, napisati opozorila "ne uporabljajte ločevalnih vrečk, če to ni nujno potrebno". Jaz moram reči, da smeri, kako se lahko marsikaj naredi, da lahko uporabo vrečk z mehkimi, predvsem vzgojnimi, metodami zmanjšamo, je veliko in zagotovo s tako visokimi cenami, tukaj se moram pridružiti kolegu Jurši, ki je izračunal zelo enostavno, da kilogram plastičnih vrečk, ki bi bile obremenjene s 50 centi takse, bi stal 200 evrov. To ni majhen denar. S tem da so sedaj nosilne vrečke pri blagajni med 6 in 9 centov, bi to pomenilo skoraj 10-kratno do 5-kratno podražitev. Ali želimo takšne stvari delati? Jaz mislim, da bi bilo smotrno, da verjamemo ministrstvu, da bo uredba pripravljena tako, kot je treba, da bo tudi točkovanje, teža obremenitve plastike, ki se uporablja za proizvodnjo vrečk, dovolj visoka, vendar ne tako visoka, kot je ta, ker jaz mislim, da je to res pretiravanje. Nazadnje bi opozorila še na nekaj. Mi o vrečkah govorimo, kot da je to edini plastični odpadni material, ki ga najdemo tudi v naravi, se pravi, da se ne zbira ločeno, se ne pospravi in ponovno predela, pozabljamo pa na celo vrsto drugih plastičnih materialov, ki končajo v okolju, od plastenk, samo tisti, ki živimo ob morju, pa gremo ob obali na sprehod, pa pogledamo, kaj nam prinaša morje. Ribiči uporabljajo za spravljanje ulova stiropor, torej zabojčke iz stiropora, opustili so nekdanje klasične zaboje, plastične zaboje, ki so bili stokrat lahko uporabljeni, ti zabojčki iz stiropora se drobijo in končajo v morju. Vprašajmo se, zakaj pa ne prepovemo ali močno ne obremenimo takšnega stiropornega zabojčka. Pridemo v ribarnico, kupimo 5 kilogramov sardel in zraven tudi vzamemo ta zabojček, ker se lažje nosi in ker se lepo v njem nizka temperatura ohranja. To je šele nevarno za ribe in druge živali, ki živijo v morju, ampak na to ne pomislimo, ker to ni popularno. Jaz mislim, da bi se bilo smotrno odločiti, da ta zakon ali zavrnemo ali pa, kar bi bilo morda še malo boljše, odložimo odločanje o njem, ko bomo končali razpravo, pa da počakamo na uredbo in da kritično ocenimo, ali je ta uredba v skladu s cilji, ki so si jih predlagatelji pri pripravi tega zakona zastavili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež. Pripravi naj se Anton Urh. Za njim je na vrsti mag. Borut Sajovic.
Pri tej zgodbi se ponavlja pravzaprav neka druga zgodba, poizkus, da neko stvar premakneš, urediš na bolje, pa ta poizkus naleti na precej nerazumevanja in ležernosti, nezainteresiranosti pomembnega dela administracije. Mi danes s predlogom tega zakona ne bi bili pred Državnim zborom, če bi takrat, ko smo začeli opozarjati na ta problem, pristojno ministrstvo dovolj zgodaj, dovolj aktivno reagiralo in postreglo s svojimi rešitvami, četudi na ravni podzakonskih aktov. Jaz upam, da se vsi zavedamo realnosti tega problema. Jaz vem, da je na okoljskem področju problem še marsikaj drugega, tudi stiroporni zabojčki, ki jih uporabljajo ribiči, ampak morda je to tisti najbolj množičen, najbolj očiten, gotovo ne najbolj škodljiv, ampak v zadostni meri škodljiv, da smo ga želeli predlagatelji s posebnim zakonom nasloviti. Ne z nekimi izumi in eksperimenti, ampak z rešitvami, ki so primerjalne z rešitvami v tisti državi, ki je na ta način že pred leti učinkovito zmanjšala uporabo plastičnih vrečk in jih praktično zaznamovala kot družbeno nesprejemljivo ravnanje. Namen tega zakona je spodbuditi večkratno uporabo tovrstne embalaže, predvsem pa bistveno zmanjšati povpraševanje po vrečkah. Strinjam se, da imamo že danes mnoge pozitivne trende na tem področju, da plastične vrečke nadomešča trajna embalaža iz drugih materialov in da ta zakon predstavlja eno spodbudo, da se tega področja lotimo odločneje. Videli bomo, kaj bo pripravila Vlada. Takrat, ko bomo to videli, bomo lahko ocenjevali, ali ideje in ukrepi iz uredbe približno tako učinkovito, kot je ideja tega zakona, zasledujejo iste cilje. In takrat smo tudi predlagatelji povsem odprti za to, da če ocenimo, da je uredba zadosten ukrep za približno doseganje istih ali podobnih ciljev, lahko tudi zaustavimo zakonodajni postopek. V vmesnem času priporočamo, da gremo s tem zakonom dalje. Zavedam se, da ima nekaj tehničnih pomanjkljivosti, zavedam se, da je treba biti odprt za razpravo o tem, katere tipe embalaže, iz katerih materialov pravzaprav sankcioniramo in omejujemo na podlagi tega zakona. Tukaj imamo nekaj tehtnih opozoril, da morebiti dikcija in koncept, ki smo ga izbrali predlagatelji, ni najbolj optimalen. So pa nekatere države uporabile podobne ali radikalnejše recepte, citirane so bile države tretjega sveta, recimo Bangladeš. Če Bangladeš ne bi prepovedal plastičnih vrečk, bi plastične vrečke glede na gostoto prebivalstva verjetno pokrile Bangladeš. In veste, v razpravi o tem zakonu sem velikokrat slišal ocene o tem, češ, saj pa te vrečke niso tako prisotne v naravi. Jaz sem bil na akciji Očistimo Slovenijo celo dopoldne, do dveh popoldne, in se spomnim, da smo našli kar nekaj teh vreč v okolju Pohorja, kjer jih praviloma ne bi smelo biti, ker v neposredni bližini ni ravno nekega šoping centra. Pa so bile. In še nevarneje je pravzaprav to, da te vrečke slej kot prej razpadejo. Proizvajalci so nas prepričevali, da to ni problem, da to razpade na izjemno majhne koščke. Te majhne koščke jutri spijete v kozarcu vode. Ali je to problem? Jaz mislim, da je problem. 5 milijonov litrov nafte na leto porabimo za to, da v Sloveniji pokrijemo svoje potrebe po plastičnih vrečkah. Če štejem, da povprečno gospodinjstvo na mesec porabi 50 litrov nafte za svoj osebni prevoz, to pomeni, da bi se na leto s to nafto vozilo 10 tisoč vozil. Da razumemo razsežnost tega, kar usmerimo kot izjemno dragocen energent, ni nam ravno blizu, ni modern, je pa verjetno danes prisoten kot pogonsko gorivo vseh naših vozil, razen nekaj izjem, za katere vem, da se poslužujejo modernejših, boljših tehnologij, ampak vendarle to nafto porabimo zato, da jutri ta nafta razpade v obliki umetnih snovi, anorganskih snovi, obstane nekje v naravi in slej kot prej se vrne tudi v naša telesa. Zato pozivam vse, ki jim je mar do okolja, ki so zaskrbljeni zaradi teh plastičnih vrečk, pa naj bodo samo priročna nosilna embalaža ali simbol potrošništva, da danes naredimo en korak naprej, spustimo zakon v nadaljnjo obravnavo, ga dodelamo in v vmesnem času čakamo učinkovitih rešitev Vlade. In če bo Vlada s temi rešitvami postregla, bomo prvi, ki bomo ocenili, da ta zakon več ni potreben. Danes po več kot letu in pol, odkar smo pogovore o vrečkah začeli, ocenjujem, da je ta zakon potreben.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Urh. Ne bo razpravljal. Mag. Borut Sajovic. Pripravi naj se Zmago Jelinčič.
Hvala lepa. Tudi na področju ravnanja z odpadki in pa odpadno embalažo dejanja štejejo zagotovo več kot pa besede, pravi in pa konkreten, predvsem pa korekten razmislek na to temo. Oba predloga sta dobra, prvi, ki je spodbudil razpravo, še bolj pa drugi in pa dokončna rešitev, za katero sem prepričan, da jo dobimo z uredbo ministrstva, in to na idejni ravni podpiram. Je pa, kot sem že rekel, okolje vedno pomembna tema. Je pa mogoče ena hiba te zakonske rešitve, da bi pri nakupu v vrečke obdavčili prav vse potrošnike, vse kupce. To ni prav, kajti jaz sem prepričan, da 90 % tistih, ki jih bomo obremenili z dajatvijo, bo ravnalo pravilno in si tega želim in bodo to odvrgli na ekološki otok ali v domačo posodo za embalažo. V okolju je treba zmeraj kaznovati tiste, ki vrečko odvržejo. Ne vse povprek, ampak okrepiti sankcioniranje tistih, ki odpadke v okolju odmetavajo in mislim, da je to res tista prava pot. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti. Pripravi naj se gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V naši stranki bomo podprli ta zakon, saj smo ga tudi sopodpisali. Res je, da ni najboljši, zagotovo pa bo naredil bistveno več kot tista uredba ministrstva, ki naj bi jo nekdaj, nekoč, nekje, nekdo napisal. Kolikor jaz poznam to delo, mislim, da to ne bo nikoli napisano, vsaj ne v tem mandatu, morda kdaj kasneje. Zato je smiselno, da se sprejme zakon, če nič drugega zaradi tega, da se bo na Ministrstvu za okolje in prostor tudi na tem področju začelo kaj delati. Ko se govori, da naj bi ljudje odmetavali vrečke po uporabi v posebej za to določene posode ali pa kakor koli, bodite prepričani, da se kaj takega nikoli ne bo zgodilo. Konec koncev, če pogledamo, kaj se dogaja po gospodinjstvih, vidimo, da se večina organskih odpadkov ali neorganskih odpadkov najprej stlači v eno plastično vrečko, potem se pa vrže v tisti kontejner, ki pač je za določeno zadevo. Celo tako se dogaja, da so redki tisti, ki iz plastične vrečke poberejo steklenice, in to poberejo iz vrečke le takrat, kadar ima kontejner odprtino za steklenico tako majhno, da vrečka ne gre noter. Drugače vržejo vse skupaj, zato je nesmiselno, da se kaj takega počne. V zvezi s tem bi bilo dobro opozoriti Ministrstvo za okolje in prostor, da je danes že tehnologija na področju ločevanja smeti tako dodelana, v tujini seveda, pri nas ne, da se ne ločuje več večina odpadkov, ampak se to enostavno odpelje, in to naredi stroj z majhno pomočjo tistih, ki upravljajo s strojem. Te mašine ločijo plastične odpadke, kovinske odpadke, papir in organske odpadke. Iz organskih odpadkov delajo kompost, plastične odpadke briketirajo in jih potem pošljejo v nadaljnjo predelavo, ostalo pa tudi v ustrezna zbiralna mesta oziroma tja, kamor tisti določen segment odpadkov sodi. Treba je povedati, da so Italijani sprejeli takšen zakon. Res, da je bil malo boljše napisan, ampak v redu. Tudi ta zakon je pametno, da se sprejme, pa naj potem ministrstvo ta zakon nadgradi s tistimi rešitvami, ki bodo popravile slabe konceptualne rešitve v tem zakonu. V Avstriji že nekaj let poteka razprava o tem, ali je treba prepovedati plastične vrečke, in če pogledamo, je bilo marca leta 2009 64 % prebivalcev Avstrije za popolno prepoved plastičnih vrečk in 28 % proti temu. Konec lanskega leta je bilo za popolno prepoved plastičnih vrečk v Avstriji že 73 % prebivalstva. Tendenca v Evropi gre naprej. Res je, da je Evropski parlament sprejel neko direktivo leta 1994, vendar je bila ta direktiva približno tako slaba, kot je ta zakon. Pa vendar jo je Evropa sprejela, to se pravi, mirno lahko sprejmemo tudi ta zakon. Evropa v veliki meri tudi ščiti določene proizvajalce plastične embalaže, kajti vedeti je treba, da pri nas ne toliko, zunaj pa je to velik biznis. Mislim, da je smiselno, da se obdavči tistega, ki bo vzel plastično vrečko in v njej prenašal tisto, kar bo nakupil. Treba je vedeti, da velike firme že imajo svoje vrečke, ki so za daljšo uporabo. Imamo papirnato embalažo in če se spomin jaz v svojo mladost, so tudi solato zavijali v enostaven časopisni papir, ki je zelo hitro razgradljiv, in nikomur ni bilo nič hudega. Zdaj je pa to, kar ne vem, kaj, umazano, sporno, nevarno, barve so se tudi spremenile, svinčevih oksidov ni več v teh tiskarskih barvah, ki jih imamo danes. Tako je tudi v tem primeru zadeva smiselna. Mi, še enkrat pravim, bomo zakon podprli, ne zaradi kakšnih zadev, ki se dogajajo v Bangladešu ali pa v Siera Leone, to me čisto nič ne briga, ampak zaradi tega, da bo okolje v Sloveniji čistejše. Slovenija sodi med najbolj zasvinjane države centralne Evrope, tukaj zraven ne štejem Hrvaške, Srbije, Kosova in podobnega, ampak v centralni Evropi smo praktično na 1. mestu. In naredimo vsaj nekaj, da ne bo več. Če greste ob obalah rek, boste po vsaki malo večji povodnji dva metra v višino videli cele plejade plastičnih vrečk, ki visijo po vsem drevju. Vsaj temu bi se lahko izognili. Morda bi bilo smiselno ob tem tudi Vlado spomniti, da bi lahko v okviru javnih del tista gospoda, ki zdaj dobiva po 500 evrov v žep in nič ne počne, šla lahko tudi pobirat plastične vrečke ob obrežjih rek, pa še kje drugje. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj, pripravi naj se gospod Čadež.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni predsedujoči, kolegi in kolegice! Pozna ura res za eno zanimivo temo, mogoče bolj interesantno, kot na prvi pogled izgleda, sicer pa so že poslanci veliko tega povedali. Jaz ne bom govorila o besedilu samega zakona, ne bom ne grajala, ne hvalila njegove vsebine, ne uvoda, ne tega, kako in na kakšen način se ga da ali ne da amandmirati. Vsak zakon se da amandmirati, če je le volja in če je potreba. Ampak jaz mislim, da ta zakon že z dejanjem, ko je bil vložen v proceduro v parlamentu, je za razliko od velike večine zakonov nekako dosegel svoj učinek. Ta zakon je dosegel svoj učinek. Lahko rečem, da poslušam po radiu, televiziji itn., celo jutranja kontaktna oddaja pred sedmo uro, ko novinarka intervjuva otroke v vzgojno-varstveno zavodih in pravijo, da je Državni zbor pa sprejel lep, dober, krasen, čudovit zakon, ki prepoveduje plastične vrečke, plastične vrečke so škodljive za otroke, za živali, za ptiče in ne vem kaj še vse. To se pravi, zakon je sam po sebi vzgojno deloval, kljub temu da mi o tem zakonu komaj danes govorimo. In dejansko je to, bi človek rekel, interesanten pojav, da na en način mediji tudi prispevajo k temu, da vzgajajo in na en lep prefinjen način pritiskajo na vse segmente v sklopu odločanja o neki pomembni zadevi, o uporabi plastičnih vrečk. Ne bom govorila o tem, koliko litrov nafte, ker to dejansko ni interesantno, je pa interesantno, da se mi danes pogovarjamo o zakonu, ki obravnava samo 2 % kompletne embalaže, ki jo v Sloveniji bodisi trgovci, posamezniki ali kdorkoli že odvrže na smetišča oziroma na tak ali drugačen način reciklira. Kje so pa ostale embalaže, pa ne samo embalaže, ki imajo izvor v naftnih derivatih, ampak imamo tudi druge izvore te embalaže, kako, na kakšen način trgovci, ki imajo največ možnosti, to embalažo na ustrezen, zelo urejen način odvržejo in jo urejujejo? Tukaj pa bi bila diskusija sigurno bolj pestra in bi bilo v igri veliko več denarja, kot je sedaj moj kolega Zmago Jelinčič povedal. In jaz recimo pričakujem, da bo ta zakon sprožil plaz uredb, ki jih bo Vlada po enem tekočem traku, po sistemu domino začela producirati, vsak mesec enega, ker tega je kar veliko, ker zakonodajo na tem področju smo nekako sprejeli nekaj let pred vstopom v Evropo. Zato bi bilo dejansko dobro prevetriti te zadeve, videti, kako je tudi z ostalimi segmenti. Učinek akcije Očistimo Slovenijo je velik in dejansko je nekako v podzavesti in zavesti vsakega Slovenca, tudi otroka, da je pomembno embalažo ustrezno na pravo mesto odložiti. Jaz osebno sem pa za tako vrečko. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Čadež, pripravi naj se gospod Levanič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep dober večer še z moje strani! Ugotavljam na samem začetku, da smo se v prvem koraku lotili kar 2 % celega problema, kljub temu da imamo ravnanje z vrečkami in pa drugo embalažo že urejeno z uredbo o ravnanju z embalažo. Tako se tudi čudim, zakaj sploh prihaja poseben zakon v Državni zbor. O tem zakonodaja zelo natančno predpisuje vse zahteve glede ravnanja tako z embalažo kot tudi s samo odpadno embalažo. Menim, da bi bilo treba veliko več napora vložiti v ozaveščanje javnosti in vseh državljanov tako s strani ministrstva kot tudi oseb, ki dajejo embalažo v promet in jo tudi producirajo, in pa seveda vsem drugim izvajalcem gospodarske javne službe. Menim, da je treba obstoječo zakonodajo poostriti in poostriti tudi nadzor. Če smo samokritični in poslanci, ki hodimo v to hišo demokracije v službo, lahko tudi vidimo, da so v koših za odpadke na enem mestu tako plastični kozarci, steklenice in tudi papir. Dokler ne bomo pometli pred svojim pragom, bomo težko vzor našim državljanom in tudi postavljali zakone našim državljanom, ki jih morajo izpolnjevati. Sam zakon ne obravnava nakupovalnih vrečk celostno, niti ne reši problema, ob tem pa povzroča visoke stroške, ki jih na koncu plača potrošnik. Sprašujem se, če je potrošnik tisti, ki mora to plačati. Zakon predlaga davek, ki je pri lažjih polietilenskih vrečkah kar precejkrat večji, kot je prodajna cena gotove embalaže, ki je tudi tako neustrezna in pa seveda tudi neupravičena. Ob tem predlagatelj zakona spregleda, da ima plastična vrečka iz polietilena v celotnem svojem življenjskem ciklu najbolj ugodne okoljska kazalnike, v primerjavi z vrečkami iz ostalih materialov. Danes sem tudi slišal od predhodnih razpravljavcev, da rešitve niso celovite. Tudi sam ugotavljam, da niso celovite. Kot sem že na začetku omenil, se lotevamo problema za rep in samo za 2 %. Celovit pristop k ravnanju z odpadki in odpadno embalažo nas še čaka. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakujemo, da bo obravnavan čim prej. Slišal sem tudi, da bi bilo treba v trgovino s cekarji, kot se je šlo včasih. Vendar vemo, cekarje so nadomestili nakupovalni vozički, ki tudi ležijo po parkiriščih pred nakupovalnimi centri. To je tudi odraz konec koncev nas vseh. Na koncu naj povem tudi to, da je bil učinek akcije Očistimo Slovenijo velik, priznam. Mogoče v določenih lokalnih okoljih velik. Lahko pa zagotovim, da v Poljanski dolini izvajamo v lokalnih okoljih to redno vsako leto, in lahko rečem, da je prav Poljanska dolina, od koder prihajam, vzor za ravnanje z odpadki in tudi brežine Poljanske Sore so bistveno čistejše, kot pa so marsikje drugje v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Levanič, pripravi naj se gospod Germič. Gospoda Levaniča ni. Gospod Germič, izvolite.
Hvala za besedo. Predlagatelji zakona smo prav gotovo tudi že s to razpravo in odzivom Vlade dosegli tisti namen, da se sproži zavedanje o tem, da je na tem področju še veliko prostora, na katerem je treba nekaj postoriti. Ali bo na koncu to urejeno z zakonom ali z uredbami je pravzaprav manj pomembno kot to, da bo dosežen cilj, s katerim bi seveda želeli na eni strani kljub temu, da predstavljajo plastične vrečke znotraj same embalaže en manjši segment, znotraj celotnega sklopa odpadkov pa s tem še bistveno manjši, vendar to ne pomeni, da ta problem v velikem obsegu tudi ne obstaja. Jaz pričakujem, da bomo znotraj te razprave odgovorili na vprašanje, na kakšen način zmanjšati uporabo vrečk v celoti, kako nadomestiti manj razgradljive z bolj razgradljivimi materiali in na kakšen način potem s posameznimi učinki stimulirati to, da bomo dosegli tisti učinek, da onesnaževalec plača. Jaz se tukaj pridružujem vsem tistim, ki pričakujemo odzivnost Vlade, da bo prišla s takšnimi rešitvami, ki bodo dopolnile tudi to vsebino zakona, kajti tudi sam ocenjujem, da je razprava o tej vsebini potrebna in da v nadaljevanju se mi zdi, da samo ta segment, ki bo govoril o obremenitvah, je treba nadgraditi tudi z zelo širokim spektrom vprašanj in rešitev na podlagi osveščanja prebivalstva, ljudi, da tudi na strani uporabe zmanjšujemo to število odpadkov, ki potem končajo v naravi, namesto [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič, pripravi naj se gospod Luka Juri.
Lepa hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Sam sem eden izmed podpisnikov predloga tega zakona, zato ga kanim podpreti. Zakaj? Predvsem zato, ker je potreben, ker je razširjenost, obseg in število plastičnih vrečk v našem okolju daleč preveliko in evidentno onesnažuje okolje, če o vseh drugih posledicah sploh ne govorimo. V tem smislu se strinjam s kolegom Jelinčičem, ki je rekel, da ob rekah visijo vrečke dva metra na visoko po grmovju ob vodotokih. To je prvič grdo videti, drugič pa ni res, da te vrečke niso škodljive, še manj je res, da bi naglo propadale. Večina je zelo odporna v tem smislu in traja dolgo. Verjamem tudi, da je sama vložitev zakona, kot je omenila gospa Črnugljeva, sprožila določene učinke, pozitivno razmišljanje o tem problemu, celo pri otrocih, kar je zelo spodbudno, kajti tam bi se preventiva varovanja okolja morala vedno znova začeti. Ampak ti učinki niso dovolj intenzivni, zato je treba iti z zakonom naprej. Ne nazadnje je izkušnja glede hitrosti reševanja posameznih zadev na Ministrstvu za okolje in prostor tako neugodna, da niti približno ne verjamem, da bi ta uredba lahko prišla v nekem doglednem času, ker vemo za uredbo, ki dve leti ni bila sprejeta, pa bi morala biti. Tam seveda jim leto dni cincanja nič ne pomeni. Mi pa čakamo na urejanje prostorskih načrtov občin, na uredbo o varstvu voda in tako naprej in še na odločitev, koliko regijskih odlagališč bomo imeli, kako in kdaj bomo končno sortirali odpadke in tako dalje. Tam se jim nikamor ne mudi in zaradi tega odklanjam odločitev, da bi ta zakon nadomestila uredba. Če zakon ni dovolj dober, ga lahko vsi skupaj dodelamo in v tem smislu je zame predlog, kakršen že je, dovolj dobra podlaga za nadaljevanje postopka v Državnem zboru. Kot rečeno, ima mojo podporo. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Juri. Pripravi naj se gospod Jurša, če ne, pa gospod Ziherl.
Hvala lepa za besedo. Začel bom tam, kjer je končal kolega Žnidaršič. Danes odločamo o tem, ali je določen predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Saj ne odločamo o tem, ali bo zakon sprejet takšen, kot je. pika, konec – ali je primeren za nadaljnjo obravnavo. Vse argumentacije, ki so bile povedane doslej, osnovnega namena zakona, preko okoljskega prispevka omejevati uporabo nakupovalne vrečke kot nosilne embalaže, nobena interpretacija ni nasprotovala temu osnovnemu namenu zakona. Nobena. Je bil marsikateri očitek na netočnosti in nedorečenosti zakona, ki je bil tudi upravičen, torej je bilo veliko takih komentarjev, ampak vse, kar je bilo povedano, če se želi iti z zakonom naprej, se že na matičnem delovnem telesu z amandmaji lahko nadgradi. Prej se je kolega Čadež vprašal, zakaj mora prihajati poseben zakon – mislim, da je dobro, da je to izpostavil – ker doslej Ministrstvo za okolje in prostor v dveh letih, od kar smo se s tem vprašanjem začeli ubadati, doslej ni dal ene same rešitve. Dve leti ali pa, če hočete, 24 mesecev, da bomo točni. Zato smo se odločili, če želite tudi iz obupa, da gremo z zakonom. Zakon je sicer doslej že dosegel pozitivne učinke, torej že doslej predstavlja neko zmago, tudi ministrstvo se odziva. Ker želim dati svojim kolegom v poslanski skupini še čas in ne želim vsega vzeti, čeprav ga je malo, se bom kasneje oglasil še kot predlagatelj. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Krivec.
Hvala, še enkrat, za besedo. Sem pozorno poslušal večino razpravljavcev in okoli tega, ali so ti plastični materiali onesnaževalec v prostoru. Ni dvoma. Sprašujem pa se, glede na nekatere razprave, ali ni bila ta megla ali vreča ali kakorkoli ta zakon namenjen temu, da mogoče pa razbremenimo ministrstvo bolj pomembnih zadev in da se ukvarja res z minorno stvarjo in da ga tudi obremenimo tam, kjer bo mogoče pa to všečno in se bo to v javnosti čutilo, kot da pa ministrstvo ne vem kaj dela. To, kar je bilo povedano. Nekje se že pojavi informacija, da smo zakon sprejeli. Saj lepo se sliši, ampak problem vrečk, vsi ugotavljamo, da ga ni, in ne vem, zakaj vsi razpravljavci govorite o tem, kot da bi se ta poraba vrečk in pritisk v smislu onesnaženja s tem artiklom povečevala, kar definitivno ne drži. Kdorkoli, sem povedal, se udeležuje akcij več let zapored, mi bo pritrdil, da vreč v naravi praktično skoraj ni več, ob vodotokih tega ne najdemo, je treba skoraj iskati, da dobimo kakšne vrečke, v primerjavi s preteklimi leti. In ne nazadnje je ta artikel že obremenjen z okoljsko takso, z dajatvami tako pri proizvajalcu kot pri trgovcu, ki ta artikel da v prodajo in v promet. Tudi sami trgovci so poskrbeli za to, da to ni več brezplačni artikel, ampak se ga plača pri blagajni, kar v preteklosti ni bilo. Vsi se bomo tudi strinjali, da se te vrečke kasneje uporabijo zato, da se ločeno sortirajo odpadki v domačem okolju in še kje, zato jih tudi v naravi ni toliko. Ne sprašujemo se pa o drugem onesnaženju, ki je bistveno bolj pomembno. In ne sprašujemo Ministrstva za okolje o drugih bolj pomembnih stvareh, o katerih smo tudi na odboru že večkrat razpravljali, pa tudi v Državnem zboru, o tem, kdaj bodo urejena regijska odlagališča, kdaj bo urejen sistem prevzemanja teh odpadkov, ki se ločeno zbirajo, ker imamo velik problem v tej verigi, ki je bistveno bolj pomemben, kot pa so vrečke. Tako ne razumem te vneme, ki se je nekateri lotevajo, in zmeraj bolj bi se strinjal s tem, da poskušate nek alibi dati Ministrstvu za okolje in prostor, da se ukvarja z neko minorno zadevo, s tistimi zadevami, ki so pomembne, pa se ne ukvarja. Tudi o koncesijah za vodnogospodarska podjetja že štiri leta govorimo, tudi v prejšnjem mandatu ni bilo zaključeno, ampak zdaj smo dve leti v tem mandatu, večkrat smo na odboru v Državnem zboru opozorili, da smo v nezakonitem stanju, pa to nikogar ne zanima, pa je bistveno bolj pomembno, kot pa so te vrečke, ki sploh niso problem niti v okolju, niti v prometu, niti v tej prodajni verigi. Sami trgovci in proizvajalci se zavedajo, da je treba to obremenitev zmanjšati in tudi na tem področju je bilo veliko narejenega, če pogledate vrečke ipred 10 leti, pa zdaj, v bistvu se je tudi njihova teža in vložek v material in vložek v izdelavo bistveno znižala, s tem pa tudi obremenitev okolja. Tako govorimo res o neki dimni zavesi, ki je, ne vem zakaj vržena v ta prostor, ni pa definitivno pomembna za tako obširno razpravo, predvsem pa ni stvar materije, ki bi jo morali zakonsko obdelovati. Ne nazadnje je ta zakon, kot je predlagan, tudi v neskladju z ustavo in zakonodajo, ker obdavčuje stvari, ki so že z drugim zakonom obdavčene in taksirane. Ne vem, kako lahko poslanci pristanete na to, da se praktično krši neko pravilo, ki velja v tem zakonodajnem smislu, da z novim zakonom dodatno obremenjujemo neko stvar, ki je z nekim drugim zakonom že predpisana. Ne vem, če je to vam vseeno in je to samo stvar leporečja in triurne debate v Državnemu zboru, tudi prav, saj tudi mi lahko kaj povemo. Tri ure zapraviti za takšno zadevo pa res nima smisla. Kot sem rekel, ministrstvo bi bilo treba vprašati, kdaj bo rešilo regijska odlagališča, kdaj bo umestilo stvari, ki zavirajo črpanje kohezijskih sredstev. Na tem področju nismo nič počrpali, ukvarjamo se pa z vrednostjo nekih vrečk, ki v okolju ne predstavljajo nobenega onesnaženja. Jaz bom težko podprl ta zakon. Povedal sem, da bomo mi glasovali po vesti, vendar glede na vse, kar je bilo slišano in kar je bilo predstavljeno, tudi odgovori s strani ministrstva, predvsem pa vaše razprave, me vse bolj navdajajo, da tega zakona enostavno ni možno podpreti – tudi zaradi tega kolizije znotraj same zakonodajne materije in tudi govora o tem, da skozi ta prispevek podpiramo ali pa pospešujemo izrabo vrečk, ki so iz razgradljivih materialov, iz te dikcije v tem predlogu ne sledi, kajti obdavčujemo tudi tisto, kar je razgradljivo. Jaz mislim, da je pot, ki jo je vzel ta zakon, dejansko bil samo zato, da se ustvari nek vtis, da je to pomembna zadeva. Vidim pa tudi po obrazih in razpravah vseh ostalih, da je to vseeno zelo minorna zadeva in da predstavniki ministrstva uživajo v tej naši razpravi, ker vedo, da na tem področju zelo enostavno parirajo s popravo uredbe, vedo pa, da morajo ogromno drugih stvari podelati, tako na tistem, kar ste vi opozorili, na OPN, na koheziji, na regijskih odlagališčih. O tem jih pa ne sprašujemo. Tako bi priporočil tistim poslancem, ki se lotevate vlaganj takšnih zakonov, da malo bolj resno razmislite o pomembnosti in teži posameznih predlogov.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Tudi sam sem mnenja, da bi bilo modro prepustiti aktivnost Vladi, da dokonča ta projekt, ki ga je začela tudi s pripravljanjem uredb, ki dejansko rešujejo cel spekter te problematike, ne samo vrečk, ampak dejansko tudi ves ostali del, sistem odlaganja in obvladovanja odpadkov. Poleg tega pa mislim, da bi se tudi predlagatelji lahko zaželeli, da se ta zakonodajni postopek zaključi že v tej fazi, ker ko bo Zakonodajno-pravna služba dala mnenje k temu zakonu, vas čaka ogromno dela. Definitivno je izjemno pomembno vprašanje, ki ga je treba razčistiti, obdavčevanje enega in istega izdelka z več taksami, z več pristojbinami. To je ena od zadev, ki potrebuje zelo sistemski in globok pristop, in to ni enostavno zapisati tudi v ta zakon, če hočemo vse rešiti. Tudi nekatere določbe Zakona o varstvu okolja in nekatere direktive, ki veljajo na tem področju, je treba potem bolj konkretno opredeliti in vpeljati tudi v ta zakon. Tako vse skupaj razumem kot neke vrste željo po tem, da se pospeši priprava uredb Vlade. Mislim, da je prav, da ji damo priložnost, da to tudi čim prej pripravi. Tudi sam sem mnenja, da bo uredba zagotovo prej pripravljena, kot pa se bo končal zakonodajni postopek. Mislim, da bi resnično bilo olajšanje tako za Vlado kot tudi za predlagatelje, če se zakonodajni postopek sploh ne bi več nadaljeval. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil dr. Juri kot predlagatelj. Izvolite.
Hvala lepa. Kratko in jedrnato, jedrnato zagotovo. Moj kolega, ki je pravkar razpravljal, je postavil trditev, kjer bi bila mogoča razprava, o tem, da bi prišlo do dvojnega obdavčevanja. Tudi iz besed predstavnika ministrstva sem to slišal. Ampak na ministrstvu vedo, pa vem, da tudi moj kolega dobro ve, da od tega mesca naprej bo na primer gorivo tudi dvojno obdavčeno. Trošarina na eni strani in okoljska dajatev na drugi strani. Če to ne bo, potem pomeni, da ste spremenili svoj namen. Namreč, plačevali bomo pri gorivu za CO2 in plačevali bomo še naprej trošarino. Tudi pri uporabi vozila. , Ko kupimo vozilo, plačamo davek na motorna vozila, potem plačamo takso za uporabo cest in tako naprej. Konec koncev že sam davek na motorna vozila je dvojna obdavčitev, saj plačamo že davek na dodano vrednost. Tako ta argumentacija pušča, če ne drugo, možnost razprave. Želel sem besedo kot predlagatelj zato, da izkoristim trenutek, ko je tu z nami tudi minister. Že v uvodni predstavitvi je bilo s strani Vlade napovedano, da bo problem rešen s podzakonskimi akti. Tako kot smo mi želeli, in minister to dobro ve, še preden bi sam minister postal minister. Tako kot smo se o tem že pogovarjali. Tu si moramo priznati, da ministrstvo doslej, ne glede na pogovore, še ni konkretno reagiralo. Za nas je konkretna reakcija sprejeta uredba. Drugega ni, kot to. Tukaj bi se strinjal s tistimi, ki trdite, da vprašanje nakupovalnih vreč ni prva prioriteta te države. Vendar bi dodal, da samo na tej seji imamo – koliko točk dnevnega reda? Če bi se pogovarjali o tem, da gremo zadevo za zadevo, bi na vsaki seji dnevnega reda Državnega zbora imeli samo eno točko dnevnega reda, češ, ker itak vse ostalo ni prioriteta. Državni zbor je seveda tu zato, da rešuje in obravnava več zadev hkrati, tiste, za katere smo poslanci menili ali Vlada, da se je smiselno so njih pogovoriti in sprejeti ukrepe. Lani sem v okviru akcije Očistimo Slovenijo čistil v neki deponiji v koprskem zaledju. Ali veste, kateri je bil najbolj pogost odpadek, ki smo ga z rokavicami dvigali? Gradbeni material. In kateri je bil drugi najbolj pogost odpadek? Plastična vrečka. Ta predlog zakona je v tem času sprožil, mislim da, koristno javno razpravo, ki ima pedagoški učinek in je, si upam trditi, že pripeljala do učinkov tudi pri trgovcih, pri čemer ta zakon ne naslavlja samo nakupovalnih vrečk v velikih hipermarketih Mercator, Spar, Tuš in tako naprej. Naslavlja vse nakupovalne vrečke. Govorimo tudi o vseh tistih, ki jih dobite, ko kupite srajco, majčko, čevlje, ko kupite spominek, ko kupite karkoli. Seveda pa že vsebuje določilo in ga je mogoče bolje izpiliti, če bomo mislili, da je potrebno, da pa vsa živila, ki niso že predhodno postavljena v embalažo: zelenjava, sadje, ribe, sir, meso, pa se še naprej dajejo v ločevalne vrečke brez plačevanja okoljskega prispevka. In seveda ne govorim o tem, da le z zakonom bomo lahko določili, da bo ta okoljski prispevek šel v žepe ljudi, ne pa v proračun, preko – tako naš predlog – razpisa Eko sklada za naložbe občanov, če bomo prišli do boljše rešitve, bom toliko bolj vesel. Naj preidem sedaj k bistvu, zakaj sem želel besedo. Ker imam tu ministra, lahko tudi od njega zdaj na seji Državnega zbora dočakam konkreten odgovor. Minister, rečeno je bilo, da bo Vlada sprejela podzakonske akte, ali pa jih ustrezno spremenila. Pred časom smo vam že predlagali, da povečate obremenitev pri proizvodnji embalaže. In takrat odziva ni bilo. Ali bo sedaj ministrstvo poseglo po tej uredbi in ali bo poseglo tako, da bo izpostavilo tudi posebno točko o nosilnih vrečkah in te posebej obremenilo? Danes je nosilna vrečka po tej uredbi obremenjena – veste, koliko? 4 milijoninke evra. Kot je povedala kolegica Oražem, je potrebnih 270 tisoč vrečk, da se zbere en evro dajatve. Mi ne pričakujemo, da bo vrečka obremenjena s 50 centi. Tudi ko smo predlagali zakon, smo vedeli, da bo v drugi, tretji obravnavi ta prispevek znižan. Na Irskem je 17 centov in učinkovito deluje. Ampak pričakujemo tudi, da ne bomo povišali 4 milijonink na 8 milijonink evra, ker še vedno ne bomo nič naredili. Pričakujemo konkreten učinkovit ukrep. Naslednje vprašanje minister. Do kdaj bomo čakali, da bo ta uredba sprejeta? Cenil bom konkreten odgovor, kot znate velikokrat biti, zato da lažje ugotovimo, ali bomo v okviru tega zakonodajnega postopka že lahko gledali luč učinkovite uredbe in potem brez težave in zadovoljni, da smo preko tega zakonskega postopka prisilili v sprejem uredbe, umaknili oziroma končali ta zakonodajni postopek, ne da bi bil zakon sprejet, ker ne bo več potrebe. Ampak samo takrat. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod minister, dr. Žarnić. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Mogoče se bo malo čudno slišalo, ampak ti odgovori, ki jih bom zdaj dal, so mi v veliko veselje, kajti to je eden od tistih trenutkov, ko imam kaj povedati, pa vem, da ne bo slabe volje. Če se spomnite, ko sem pred dobrim letom tukaj rekel, in sem resno mislil, da ste vi nalogodajalci nam ministrom, ki smo izvrševalci. Mogoče nisem čisto dobro zadel, ampak še vedno tako mislim. Cenim vsako vašo iniciativo in pomoč, ki nas v bistvu nekako dregne, da neke stvari bolj hitro naredimo. Četudi se mogoče ta zgodba o vrečkah, ker gre za tiste milijoninke, zdi manj pomembna, glede na težo problemov, ki jih imamo, ima izreden pomen ravno v tem, da promovira skrb za okolje, da se pokaže, da tako civilna iniciativa kot člani parlamenta, pa tudi ministri in naši sodelavci, reagiramo na probleme okolja. In to je mogoče največja vrednost tega, kar se danes tukaj dogaja, pa kar se bo zdaj dogajalo. Ampak vrednost je pa tudi v tem, kar bomo naredili. Moram povedati, da odkar smo dobili kadrovsko okrepitev v našem ministrstvu s strokovnjaki na tem področju, so se tudi zadeve okoli odpadkov premaknile. 15. marca letos bo dokončan osnutek uredbe o okoljski dajatvi, kjer bo posebna točka to, kar ste vprašali, o vrečkah, vendar bo celovito zadeva rešena, Kot smo zadnjič na enem sestanku obljubili, boste to uredbo dobili takrat v branje, pa še za kakšne pripombe. Takrat bomo odprli to uredbo za javno obravnavo, en mesec, in po javni obravnavi, po sprejetih pripombah bo po pravilu šla v medresorsko usklajevanje, kot je pač normalen postopek in realistično pričakujem, da na kakšni majski seji bo Vlada to uredbo sprejela, se pravi, da jo bomo pod streho spravili pred počitnicami. Ampak naj povem še nekaj. Ta uredba je eden od gradnikov celotnega sistema, ki nastaja. Ravnokar je končana javna razprava o uredbi o ravnanju s komunalnimi odpadki. Zdaj to uredbo dopolnjujemo s pripombami in bo šla potem v postopek. V javno razpravo pa je pred kratkim šla tudi uredba o metodologiji o komunalnih storitvah, ki spodbuja ločeno zbiranje. Se pravi, gre za paket uredb, na katere ste malo dolgo čakali. Ampak dobro, konec dober, vse dobro. Jaz upam, da boste s tem zadovoljni in da bomo s to zadevo vsaj en del tega problema rešili. In še ena anekdota, ki je resnična. Včeraj, ko sem šel v Mercator nekaj kupovat, sem korajžno tisto njihovo potiskano nosilno vrečo nosil. Ko je blagajničarka tisto videla, je rekla: "O, kritika poslancev že deluje." Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Juri kot predlagatelj. Izvolite.
Minister, hvala lepa. Korektno ste odgovorili na moja vprašanja, ob tem, da upam, da se bo zakonodajni postopek vendarle nadaljeval, smo rekli 15. marec, in predlagatelji vas čakamo za vogalom.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Želja je izražena z dvigom rok. Prijava teče. Gospod Čadež, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ko sem poslušal te razprave, sem nekako dobil občutek po določenih razpravah, da imamo eni poslanci veliko več podlage za razpravo kot drugi. Predvsem mislim na tiste, ki smo tudi župani, ki dobro poznamo teren, po drugi strani pa nas mečete iz parlamenta, lahko pa nanizamo bistveno bolj kvalitetne podatke, ki so pomembni za obravnavo, ki so pomembni členi zakona in vse ostalo. Še enkrat bi želel pohvaliti akcijo Očistimo Slovenijo, da se je celotna Slovenija zbudila, da jo je treba očistiti. Kot pa sem tudi že prej poudaril, so pa določana lokalna okolja, ki čistijo svoje krajevne skupnosti, svoje vasi, svoje občine že več desetletij in tam ni takšne navlake, kot jo opisuje gospod predlagatelj. Lahko rečem, da določene vrečke na določenih mestih so lahko stare tudi 30 let in več. Zagotavljam pa, da to ne velja za celotno Slovenijo. Jaz sem vesel besed ministra, da je v pripravi paket uredb, ki bo pospešil ločevanje odpadkov. Lahko rečem, da smo določene občine pri tem samoiniciativne in tudi prehitevamo zakonodajo ter smo na tem področju uspešni. Tudi sam poznam veliko občin, ki so zelo uspešne predvsem v tej smeri, da ločimo tisto embalažo, kamor spadajo tudi nakupovalne vrečke, in potem tudi to ločeno zbrano embalažo lahko ponovno uporabimo. In kar je še najpomembneje, da ne obremenjuje naše narave in našega okolja in da našim zanamcem puščamo čim bolj čisto naravo oziroma čim manj obremenjeno. Sam pričakujem ta paket uredb čim prej in napovedujem, da bomo pri tem aktivno sodelovali. Še enkrat pa poudarjam tisto, kar sem že enkrat poudaril, da je treba najprej narediti red v Državnem zboru, tam, kjer se sprejema zakonodaja, in tudi pričakujem, da bodo ločeni zabojniki čim prej postavljeni, da bomo vsaj lahko na enem mestu za zgled. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič.
Lepa hvala. Spoštovani minister, dober večer. Moram reči, da soglašam z gospodom županom, ki pravi, da v različnih okoljih in občinah različno ravnajo z odpadki in tudi s samim okoljem kot celoto. Res pa je, da se recimo vsaj enkrat na mesec peljem ob Savi in Savinji in tam te vrečke visijo po vsaki najmanjši poplavi potem še več mesecev, in je to, če vse drugo odštejemo, grdo videti. Bi pa v tem smislu pohvalil odgovor ministra, ki je napovedal vrsto uredb v paketu, ki naj zaokrožijo prizadevanja na tem področju, in nekdo je rekel, da to pričakuje čim prej. Če sem pozorno poslušal, je to čim prej pred počitnicami. Se pravi junij mesec, pod pogojem, da bi šlo vse gladko. V tem času bi lahko dvakrat sprejeli ta zakon. Tako se bojim, da ta uredba prihaja, če bo čez 4 mesece, je zame pozno. To je dolga doba, potem še prazen prostor poletnih počitnic in tako naprej. Kar zadeva pa lansko akcijo Očistimo Slovenijo, je pokazala, prvič, kako veliko je teh odlagališč, ki jih ne bi smelo biti. in drugič, kar pa je žalostno, da smo pol leta po tisti akciji približno tam, kot smo bili, da se je veliko število tistih takrat očiščenih odlagališč preprosto ponovilo v podobnem ali samo malo manjšem obsegu. Edina trajna dobra stvar iz te akcije je pa seznam oziroma pregled vseh teh odlagališč in seveda ena dobra podlaga za bolj temeljite akcije v prihodnje. Sam upam, da bodo te uredbe res vsaj do počitnic – da ne bi padlo na jesen –, da bi potem stvari začele delovati tako, kot si vsi želimo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister! Plastika je bila trend modernega časa, ki, kot kaže, je sedaj v upadu. Še nedavno so nam v plastiko spravili marsikaj, med drugim smo tudi mleko dobivali v plastičnih vrečkah. Mislim pa, da se najde še kaj. Predvsem me skrbijo plastične folije, ki se prodajajo na kile. Danes se ugotavlja, da se s tovrstno embalažo ravna neodgovorno, saj jo lahko srečamo povsod, samo tam ne, kamor spada. Res je, da je to embalaža, ki se razgrajuje stoletja, vendar to se je vedelo že takrat, ko se je to uvedlo. Stoletja se razgrajuje tudi lonček od jogurta, pa o tem nihče ne govori pa nikogar ne moti. Ampak takrat se ni razmišljalo o neodgovornem ravnanju posameznikov in država ni ustrezno poskrbela za odlaganje tovrstne embalaže. Danes ima že kar nekaj občin ločeno zbiranje odpadkov na izvoru, kar se je pokazalo za ustrezno, pa vendar se veliko občin še ni odzvalo, kljub temu da vemo, da se v tem primeru zmanjšajo splošni odpadki na minimum, tako da jih skoraj ni, so pa največja skrb in breme vseh občin in države, še posebej pa ministra. Vrečke so problem, saj jih srečamo povsod: v gozdovih, rekah, potokih in sigurno na teh krajih niso v okras, ampak je to odraz neodgovornih ljudi, ki se jih ne da prepričati drugače, kot da se jih udari po žepu. Sigurno pa bi z ukinitvijo tovrstne embalaže nastal problem v trgovinah pri prodaji zelenjave in sadja. Vendar se zgodba ne sme ponoviti, preden se ne zagotovi alternativa, kajti rešitev je potrebna in treba jo je ponuditi trgovcem še pred sprejetjem zakona. Sicer pa podpiram, da se zadeva reši za splošno dobro na ustrezen način obeh. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Krivec.
Hvala, spoštovani predsednik. Lep pozdrav tudi ministru, ki se nam je pridružil. Sem ga z zanimanjem poslušal pa tudi predgovornika oziroma predlagatelja, ki je govoril o tem, da ne gre za dvojno obdavčitev. V tem primeru gre, ker so tudi dosedanji artikli obdavčeni po enaki direktivi in z okoljsko dajatvijo. To ni enako, kot je ta primer, ki ste ga vi navajali, pri gorivu in ostalem, kajti že sedanja embalaža je z okoljsko dajatvijo obremenjena in ta dodaten prihodek, ki bi nastal s tem zakonom, bi v bistvu na osnovi enake direktive in enake podlage dopolnil to zadevo, tako da ne gre za enako materijo. Kar se tiče odgovora ministra, sem jaz zelo vesel, da se ta uredba pripravlja in tudi druge uredbe, ki so vezane na komunalo, ločeno zbiranje odpadkov in vse ostalo, bi ga pa še enkrat opozoril na pobudo, ki smo jo že večkrat tudi na odboru predlagali, da se pri uredbah vseeno pazi na to, da se uredba prilagodi slovenskim razmeram. Govorim o tem, da se pri uredbah da nekaj pozornosti na to, da uredbe mogoče pripravimo v dveh oblikah oziroma da se pri uredbi upošteva poseljenost. To pomeni, da uredba na nek način loči med redko poseljenimi območji in strnjenimi naselji, kajti te uredbe, ki prihajajo s strani ministrstva, povzročajo predvsem na komunalnem delu in na vseh zadevah, ki so vezane kasneje na obveznosti, ki jih imajo uporabniki, na zelo različne vrednosti predvsem z vidika amortizacije posameznih investicij in z vidika obremenjevanja uporabnikov v takih območjih. Kjerkoli je gostota velika, so ti kriteriji, ki jih uredbe postavijo, zelo ekonomsko opravičljivi, v perifernem delu, kjer pa je razpršenost prebivalstva velika, so pa določene uredbe napisane na tak način, da jih posamezne lokalne skupnosti zelo težko izpolnijo in s tem pridejo pod vprašaj tudi vsa sredstva, ki so bila skozi razpise namenjena za izgradnjo posamezne komunalne infrastrukture. To opozorilo velja ponoviti in upam, da se ministrstvo zaveda pri pripravi teh uredb tudi te problematike. Drugače pa podpiram ministra, da je pripravil uredbo in tudi jaz čakam 15. marec, ko bo objavljena na spletni strani. Mislim, da bova s kolegom Jurijem zelo pozorno gledala, če bo to objavljeno. V nasprotnem primeru bo pa kakšna vrečka več kje visela. Upam, da ne bo minister imel težav z vrečkami, tako kot prejšnji z odpadki, ampak to bo njegov problem.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 25. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 22.20.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svojih glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Samo toliko, da preberem do konca. Odločali bomo na podlagi pregleda amandmajev, ki ste ga dobili danes, 2. 3. 2011. Gospod Han, želite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Imel bi proceduralni predlog na podlagi 65. člena Poslovnika. Predlagam, če je možno in če bodo kolegice in kolegi to izglasovali, da bi jutrišnjo zadnjo točko, ko bomo razpravljali o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana, prestavili na 2. točko, se pravi po poročilu o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, s tem pa bi Predlog zakona o spremembah Zakona o referendumu postal 3. točka, 4. točka pa Predlog zaključnega računa proračuna. To je moj predlog, da se samo zadnja točka prestavi na 2.točko. Hvala.
Gospod Han, jaz bi prosil, da daste pisni predlog in da o tem odločamo, ko opravimo glasovanje o tej točki, ki smo jo že začeli. V redu? Nadaljujemo torej z glasovanjem o 15. točki dnevnega reda, še enkrat povem, na podlagi pregleda amandmajev z dne 2. marca 2011. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 3. členu. Najprej bomo odločali o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 3. členu. Glasujemo. Navzočih 63 je poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 37. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 37.]] Amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 37. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 37.]] Amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmajih k 6. členu. Najprej bomo odločali o amandmaju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 6. členu Želi kdo obrazložiti glas? Ne. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 36. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 36.]] Amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 37. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 37.]] Amandma ni sprejet. Glasujemo o amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke 22. 2. 2011. [[Medsebojno pogovarjanje]] Prehajamo torej na glasovanje o tretjem amandmaju k 6. členu. Vložile so ga poslanske skupine koalicije. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti nihče. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 11. členu. Najprej bomo glasovali o prvem amandmaju iz pregleda. Predlagateljici sta Poslanska skupina Zares in Poslanska skupina LDS. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 9, proti 45. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 45.]] Amandma ni bil sprejet. Opomba k temu amandmaju. Ta amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 15. členu. Ker ta amandma ni bil sprejet, amandma istega predlagatelja k 15. členu ostaja brezpredmeten in o njem ne bomo glasovali. Prehajamo na glasovanje o drugem amandmaju k 11. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 36. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 36.]] Amandma ni sprejet. Prehajamo na glasovanja o amandmajih k 12. členu. Najprej bomo glasovali o amandmaju pod številko 1 iz pregleda, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Če bo ta amandma sprejet, so amandmaji pod številkami 2, 3 in 4 brezpredmetni. Glasujemo o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 36. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 36.]] Amandma ni sprejet. Zato lahko glasujemo še o amandmaju pod točkami 2, 3 in 4 k 12. členu. Najprej bomo glasovali o amandmaju pod točko 2 Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Gospod Pukšič, obrazložitev glasu? Da. V imenu poslanske skupine. Želi še kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas? Ne. Izvolite gospod Pukšič, v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Mi smo že pri obravnavi teh amandmajev v razpravi povedali, da predlagamo, da se prvi odstavek črta, ker enostavno ne pristajamo na neumnost omejevanja, tako kot je zapisano, sosedske pomoči v bližini, v smislu prebivanja. Kolegi so med razpravo to temeljito razdelali, kaj pravzaprav to pomeni oziroma to ne pomeni nič oziroma je ena velika neumnost omejevanje sosedske pomoči danes v teh časih, ko je velikokrat še kako dobrodošlo, da se to naredi, da se pomaga. Navsezadnje, v situaciji, v kakršni se znajdejo ljudje oziroma zakaj so v takšni situaciji, v to situacijo jih je očitno pripeljala ta vlada,ki – kot sem danes že enkrat v razpravi povedal – drugega danes po, ne vem, 12, 14 urah dela ne bo sprejela kot zakon o preprečevanju sosedske pomoči. Vse ostalo bi lahko tako ali tako bilo v drugi zakonodaji, na kar so opozarjali vsi akterji, tako stroka kot drugi, ki so pri tem sodelovali. Če vsaj tega prvega odstavka 12. člena ne črtamo, bomo priča še eni veliki norosti te vlade nad državljani, ki jo bo naredila. Navsezadnje s tem prihajamo v neke čudne čase, ki so nekoč že bili, časi sumničenja, časi medsebojnega obtoževanja po načelu: Deli in vladaj. To je tudi pogoj, kako se bomo v Slovenski ljudski stranki odločali pri podpori zakona. Če ta amandma ne bo sprejet, tudi naše podpore ta zakon ne bo dobil, ker tejvladni koaliciji ne dajemo pravice, možnosti manipulacije, sumničenja in medsebojnega obdolževanja po načelu "deli in vladaj".
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o amandmaju pod številko 2, s tem da opozarjam, če bo sprejet amandma, o katerem bomo zdaj glasovali, je amandma pod številko 3 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 33. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 33.]] Amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o tretjem amandmaju k 12. členu poslanskih skupin koalicije. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 4. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 4.]] Amandma je sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju pod številko 4 Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 10, proti 36. [[Za je glasovalo 10.]] [[Proti 36.]] Amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 13. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 36. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 36.]] Amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmajih k 17. členu, in sicer najprej o amandmaju pod številko 1, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 1. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Ker je bil ta amandma sprejet, je amandma pod številko 2 brezpredmeten. Prehajamo na glasovanje o amandmaju k 18. členu. Opozarjam vas, da ste pravilno besedilo amandmaja k 18. členu dobili danes popoldan med sejo na posebnem listu papirja, podpisal ga je Franco Juri, vodja Poslanske skupine Zares. Glasujemo o tem amandmaju poslanske skupine Zares k 18. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 5. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Zdaj prehajamo še na glasovanje o amandmaju k 23. členu, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, 25 za, 37 proti. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. V času glasovanje so bili sprejeti štirje amandmaji. To je več kot 10 % pripravljenega besedila zakona, zato predlagam, da Državni zbor konča s točko odločanja in bomo tretjo obravnavo predloga zakona opravili na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada. Glasujemo. Glasovalo je 63 poslank in poslancev, 54 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo sprejeli sklep, da za naslednjo sejo Vlada pripravi čistopis zakona za tretjo obravnavo. Prehajamo na predlog, ki ga je predstavil na začetku seje gospod Matjaž Han. Njegov predlog je, da Državni zbor odloča o predlogu, da se v skladu s prvim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora 29. točka dnevnega reda, to je razprava o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana ter ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslanko vprašanje Lojzeta Posedela v zvezi s pripravo kmetijskih zemljišč, pod EPA 1564-V , opravi tako, da bo ta točka obravnavana kot druga na jutrišnji seji, ostale točke pa se potem po vrstnem redu premaknejo tekom jutrišnjega dneva. Se pravi, jutri po prvi točki, ki je poročilo komisije, pride potem točka obravnava in razprava o odgovoru ministra. Lahko dam predlog na glasovanje? Samo toliko naj še opozorim, če bo ena tretjina proti, potem ta odločitev ne bo sprejeta. Ponavljam še enkrat, glasujemo. Mi dovolite, da ponovim glasovanje? Glasovali smo dvakrat, del jih je že glasoval. Nisem prekinil. Dobro. Sklep ni sprejet. Jutri bo pod normalnim obravnavana ta točka dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je na prvo obravnavo Predloga zakona o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk. Gospod Dušan Kumer.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V imenu poslanske skupine in v skladu s 74. členom Poslovnika predlagam, da Državni zbor odloči, da glasujemo o tej točki dnevnega reda na eni od naslednjih sej. Razlog je preprost. Današnja razprava in pa nekatera zagotovila ministrstva v zvezi s pripravo uredbe nas je pripeljala do tega, da to predlagamo. Zato prosim, da to našo pobudo sprejmete.
Predlog Poslanske skupine Socialnih demokratov torej je, da glasujemo o sklepu, da se glasovanje o predlogu zakona opravi na eni od naslednjih sej Državnega zbora. Poslanske skupine imajo pravico, da o tem predlogu v treh minutah izrazijo svoje mnenje, če želijo. Želi katera poslanska skupina povedati svoje stališče? Gospod Jelinči iz Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz ne vem, kaj je gospode iz vladajoče, prve, najboljše, najlepše, najbolj lucidne politične koalicijske stranke prešinilo, da so se tako globoko ustrašili, da danes ne dovolijo, da bi glasovali o tej zadevi. Ali imajo morda za bregom kakšno drugo varianto? Ne vem, morda so se z ministrom dogovorili za kakšno eskapado v levo ali desno, ali pa imajo mogoče pripravljen že na Vladi kakšen poseben odlok, po katerem bo lahko vladajoča koalicija odločala, kot ji bo šlo, kot se ji bo zazdelo in ne tako, kot je v Državnem zboru običajno. Mislim, da takšna proceduralna izmikanja niso v čast koalicijski stranki. Če je proti temu, da se obravnava ta zakon, bi se morali znotraj koalicije že sami dogovoriti, kaj bo s tem zakonom. Konec koncev je prvopodpisnik in tisti vlagalec tega zakona njihov član, član poslanske skupine in član politične stranke kot take, kar pomeni, da ni kakšen neznanec, ki bi delal na svojo roko, čeprav se tudi to dogaja oziroma se dogaja vedno bolj. Mislim, da [[...]]
Gospod Jelinčič, povejte svoje stališče, ker vi raje govorite, kaj narobe ravna ali pravilno druga stranka. Svoje stališče povejte, ali ste za to, da se preloži ali ne.
Slovenska nacionalna stranka ni za to, da bi se glasovanje prelagalo na eno od naslednjih sej, kajti tako lahko prelagamo vse skupaj do konca mandata te vlade in potem takoj na prvi seji naslednjega sklica zahtevate glasovanje. Jaz mislim, da tak predlog, kot ga je dal kolega Kumer, nima ene osnove. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jelinčič. Gospod Jože Tanko v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo. Tudi naša poslanska skupina tega predloga za preložitev ne bo podprla. Razlogov je veliko, tudi vsebinski razlogi, pa predvsem proceduralni razlogi. Kolegi vaše poslanske skupine in koalicijskih strank večkrat pravijo, da opozicija nagaja koaliciji, da ji vtika kole v špice, v kolesje in da zato tudi Državni zbor ne more delovati. V tem primeru ste sami koalicijski poslanci predlagali zakon. Sami ste odprli razpravo. Sami ste obtežili Državni zbor s to razpravo. Ugotovili smo, da je več ali manj nepotrebna, ker naj bi minister že pripravljal neke podzakonske predpise, neke podzakonske akte. Danes smo nekaj ur tu sedeli in poslušali to jalovo razpravo glede potrebnosti, nepotrebnosti, utemeljenosti in neutemeljenosti teh zadev. Moram reči, da imamo s temi razlogi, s temi zadevami še večje težave kot s samo vsebino. Čedalje bolj se koalicija ukvarja sam s seboj, čedalje bolj se celo znotraj iste poslanske skupine ukvarjajo sami s seboj, ker če predlagajo mladi, so stari proti, če predlagajo stari poslanci, so mladi proti. Da ne govorimo še o drugih razlogih in razmerah, ki vladajo znotraj koalicije, in delo poteka popolnoma asinhrono, neusklajeno, in ne more pripeljati do nikakršnega reda. Tu je zjutraj predsednik Vlade pozival, da stopimo skupaj pri nekih ukrepih za reševanje gospodarske krize. Naj predsednik Vlade najprej stopi pred svoje poslance, da se bodo skoordinirali in uskladili. Potem pa smo na vrsti vsi tisti drugi, ki predstavljamo manjšino v Državnem zboru. Mi tega predloga ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Franc Pukšič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Takoj na začetku povem, da tega predloga v Slovenski ljudski stranki ne bomo podprli. Podprli pa ga ne bomo zato, ker pri današnji prvi točki razprave o načrtu, prioritetah Vlade do konca mandata, kakorkoli se trudim, pa iščem, ne najdem notri, da je to prioriteta Vlade, da se to premakne na neko naslednjo sejo za odločanje. Glede na to, da ste bili že pri 1. točki razštelani oziroma nesinhronizirani, a sinhronizacija bi vsaj pomenila v političnem jeziku, da so koalicijske stranke dogovorjene, najmanj pa seveda bi sinhronizacija pomenila, da bi bili dogovorjeni oziroma usklajeni vsaj v eni poslanski skupini, ki določene zadeve predlaga. V energetiki pomeni sinhronizacija sinhronizacijo napetosti, pa frekvence in tam brez tega enostavno ne gre. Tukaj v tej koaliciji pa očitno gre brez kakršnekoli sinhronizacije, ker gre še vedno, pa ne vem, mogoče prav zaradi tega, ker imate preveč polivinilastih vrečk na glavi in potem niti ne vidite smeri, v katero greste, in slučajno še tu in tam pri kakem glasovanju pridete skupaj. Tako kot je danes bilo, bom rekel, izrabljeno tudi v zakonu o delu na črno glede sosedske pomoči, čeprav imamo celo v naši himni zapisano "ne vrag, le sosed bo mejak", sedaj bo postal sosed očitno pravi vrag, in glede teh vrečk in glede tega, da smo danes porabili 14 ur, pa čisto nič drugega naredili, bi bilo seveda nekorektno in nepošteno do državljank in državljanov, da bi jim še enkrat kradli čas za te polivinilaste vrečke, čeprav smo v razpravi povedali, da bi o plastiki bilo treba celovito razpravljati in celovito pripraviti zakonodajo, ne pa na takšen parcialen način. To pravzaprav kaže, da enostavno več ne veste, kako in kaj in potem dan zapolnite pred televizijskimi kamerami z nepomembnimi zadevami, ne da bi državljankam povedali, kaj vse ste spremenili v dveh in pol letih tako na konsolidaciji javnih financ kot na strukturnih ukrepih ali izboljšanju plačilne discipline.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil stališče gospod Franc Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mi bomo proti temu predlogu, ker ne bo nič škodovalo, če se konfrontirajo stališča glede tega predloga zakona na odboru v ustrezni obravnavi, v nadaljevanju. Takrat bo na razpolago tudi osnutek uredbe in če bo uredba ponujala rešitve, s katerimi bomo lahko zadovoljni, potem se takrat zakon lahko ustavi. Če pa uredba takrat še ne bo prišla ali pa če ne bo ustrezala pričakovanjem, potem se bo takratna večina na odboru odločila o nadaljevanju zakonodajnega postopka. Mislimo, da je to racionalni predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franci Kek v imenu Poslanske skupine Zares.
V Poslanski skupini Zares bomo predlog podprli.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS.
V naši poslanski skupini bomo predlog podprli, kajti ocenjujemo, da je na tem področju treba pripraviti zadeve, da bodo tehtne. Ne želimo, da se priključimo predvsem tistim nerazvitim državam, ki imajo tak zakon, v Evropi pa je to edino Italija. Za Italijo pa vemo, kakšne probleme in težave ima s smetmi.
Hvala lepa. Želi še kdo? Samo v imenu poslanske skupine. Ne. Prehajamo torej na odločanje, da Državni zbor sprejme sklep, da se odločanje o predlogu zakona o uporabi nakupovalnih vrečk preloži na eno od naslednjih sej. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 26. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 26.]] Odločanje o zakonu o omejevanju uporabe nakupovalnih vrečk je preloženo na eno od naslednjih sej. Samo še eno obvestilo.Jutri začenjamo s točko Poročilo o delu Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, nobenega papirja ni mogoče imeti na mizi, pospravite papirje. Izvolite, gospod Hrovat, vi ste želeli.
Če dovolite [[...]]
Malo se še usedite, gospod Hrovat ima besedo.
Hvala za besedo. Jaz bi predlagal en proceduralni predlog Državnemu zboru, da vseeno obvesti javnost, da je zakon v nadaljnji proceduri, kajti prej je bilo jasno povedano s strani predlagateljev, da se v medijih že piše in objavlja, da je ta zakon sprejet.
Ja, to je lahko opozorilo vsem, ki spremljajo naše delo in upam, da ga bodo upoštevali. Hvala lepa. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.