Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 25. izredno sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Iva Dimic, Blaž Pavlin, mag. Dejan Kaloh, Jožef Lenart, Žan Mahnič, Nada Brinovšek, Jože Tanko in Janez Janša. Na sejo so bili vabljeni predstavniki Vlade in predstavniki Državnega sveta k obema točkama dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 25. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v torek, 16. julija 2019, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 46. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejela, zato zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 60. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 25. izredne seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Državni svet je na 5. izredni seji, 15. julija 2019, zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta gospodu Bogomirju Vnučcu.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci! Državni svet je na svoji 5. izredni seji sprejel veto na spremembe Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, saj ugotavlja, da obstaja različno razumevanje vsebine odločbe Ustavnega sodišča [[…]]
Prosim za malo pozornosti v dvorani.
[[…]]saj obstaja različno razumevanje vsebine odločbe Ustavnega sodišča v delu, ki opredeljuje pravico otrok do brezplačnega osnovnošolskega izobraževanja. S sprejeto novelo zakona se oddaljuje od sodbe Ustavnega sodišča ter posledično slabša položaj in ogroža obstoj zasebnih šol v slovenskem prostoru, na katerih se izobražuje po nam znanih podatkih manj kot 1 % vseh osnovnošolskih otrok, v povprečju pa se v Evropski uniji šola v zasebnih šolah 14 % učencev. Prav zaradi navedenega smo mnenja, da slovensko zasebno šolstvo v ničemer ne ogroža slovenskega javnega šolstva. Nasprotno, iz mnogih primerov dobrih domačih praks je lahko kvečjemu njegova pozitivna dopolnitev in zdrava ter stimulativna konkurenčnost. Zasebno šolstvo lahko dopolnjuje in izboljšuje izobraževalni sistem ter bogati družbo v celoti. Ustavno sodišče je svojo sodbo sprejelo na pobudo staršev otrok, ki se šolajo v zasebnih vrtcih in šolah. Če bi Ustavno sodišče menilo, da z zakonom niso kršene njihove pravice, potem bi to staršem v svoji sodbi zapisalo. Če bi Ustavno sodišče menilo, da so ti otroci pozitivno diskriminirani, potem bi to Ustavno sodišče v svoji sodbi tudi zapisalo. Ustavno sodišče je v svoji sodbi opozorilo na problem neustavnosti, saj kljub izvajanju istih javnoveljavnih šolskih programov otroci v zasebnih in javnih šolah niso izenačeni. Uvedba razlikovanja med javnoveljavnimi programi in programi, ki so pridobili javno veljavnost, je neutemeljena in poleg tega tudi ni v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, ki je odločilo, da ne obstajajo stvarni razlogi za različno financiranje javnoveljavnih programov v javnih in zasebnih osnovnih šolah. Uvedba razlikovanja v praksi namreč predstavlja temelj za razlikovanje oziroma omejitev višine sofinanciranja osnovnošolskega programa zasebnih šol, kar pa je v neposrednem nasprotju z navedeno odločbo. Ustavno sodišče je v odločbi zapisalo: »Iz 57. člena Ustave ne izhaja zgolj obveznost države, da ustvari pravni okvir za ustanovitev in delovanje zasebnih šol in da prizna javno veljavnost izobrazbe, pridobljeno v zasebnih šolah, temveč tudi da zagotavlja njihov dejansko obstoj, torej tudi sofinanciranje.« Z odločbo je Ustavno sodišče nadalje ugotovilo, da drugi odstavek 57. člena Ustave učencem zagotavlja pravico do brezplačnega obiskovanja obveznega javnoveljavnega programa osnovnošolskega izobraževanja na javni ali zasebni šoli. Ustavna dobrota javnega financiranja gre uporabniku, prejemniku izobraževanja, torej učencem in njihovim staršem, ne pa izvajalcem, ki so zasebnopravni ali javnopravni subjekti. Financira se torej izobraževanje in ne tisti, ki izobražuje. Tako iz ustavne dolžnosti učencev, da obiskujejo javnoveljavni izobraževalni program izhaja, da se morajo vsi taki programi enako financirati. Uresničitev novega predloga financiranja bo neizogibno privedla do zvišanja šolnin in s tem omejevanja njihove dostopnosti za socialno bolj obremenjene družine ter dolgoročno do nastajanja zasebnih šol za bogato elito, kar pa vsekakor ni v javnem interesu. Po našem mnenju bi Slovenija morala finančno podpreti in spodbujati vzgojno-izobraževalne programe ne glede na to, ali jih izvaja javni ali zasebni sektor. Hkrati bi se morali tudi bolj poglobiti v doseganje višjega nivoja pridobljenega znanja in kompetenc naših otrok. Uresničevanje odločbe Ustavnega sodišča brez tovrstne ambicije ne bo prineslo sistemsko in strateško razvojno pomembnih rešitev, le-te pa si želijo tako učitelji, ravnatelji, učenci, starši in delodajalci. Vsi ključni strateški dokumenti, tudi bela knjiga in Strategija razvoja Slovenije, opozarjajo na vrzeli šolskega sistema, vse glasnejše so tudi kritike o nujnosti njegove reforme v smeri večanja kompetenc in znanja naših otrok. Mnoge zasebne prakse imajo pristope in rešitve, kako premostiti to oviro. Prav zato ni nobenega razloga, da bi jih omejevali ali celo ukinjali. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevo je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev mnenja odbora dajem besedo podpredsedniku mag. Branislavu Rajiću.
Hvala lepa. Dober dan vsem! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je včeraj na 11. nujni seji obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada in ga je le-ta sprejel na 10. redni seji 10. julija 2019. Predstavnik Državnega sveta je uvodoma podrobneje obrazložil zahteve in razloge za zahtevo po ponovnem odločanju o zakonu. Za njim je državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport predstavila mnenje Vlade in med drugim povedala, da Vlada zavrača očitke Državnega sveta, saj je razlikovanje med javnoveljavnimi izobraževalnimi programi in programi, ki so pridobili javno veljavnost, namenjeno izključno bolj jasnemu razlikovanju med izobraževalnimi programi, ki jih med seboj razlikuje že veljavni zakon, le da ne tudi terminološko. Pojasnila je, da je bistvo razlikovanja v načinu sprejemanja programov, saj javnoveljavne programe sprejme minister v sodelovanju s pristojnim strokovnim svetom, programe, ki pridobijo javno veljavnost, pa sprejme zasebna šola v skladu s svojim aktom o ustanovitvi, strokovni svet pa zanje ugotovi, da je program v skladu s cilji sistema vzgoje in izobraževanja in da zagotavlja enakovreden izobrazbeni standard. Menila je, da zaradi navedenega razlikovanja ne bodo ogroženi obstoječi zasebni vrtci in osnovne, srednje oziroma višje strokovne šole, ki izvajajo javnoveljavni program, s tem da se navedeno razlikovanje ne uporablja za programe, ki so že pridobili javno veljavnost. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je preučila zahtevo v skladu z določbami 147. člena Poslovnika Državnega zbora, njena predstavnica pa je povedala, da se vse njihove pripombe vsebovane v pisnem mnenju. V razpravi so nekateri razpravljavci menili, da se strinjajo s predlagano zahtevo Državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu, saj je po njihovem mnenju zakon neustaven, kar izhaja tudi iz mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Menili so, da slednji zasebnim šolam še zmanjšuje pravice in da se bo zakon, ne glede na četrtkovo glasovanje ponovno znašel pred ustavnimi sodniki. Drugi pa so povedali, da podpirajo cilje in namen zakona. Menili so, da slovenski šolski sistem temelji na konceptu javnih šol, zaradi česar je treba obvezni del šolstva financirati v celoti. Pojasnili so, da imamo v Sloveniji široko dostopno in kakovostno javno šolstvo, ki ga imajo možnost obiskovati vsi otroci, da mora nosilec osnovnošolskega izobraževanja ostati mreža javnih šol ter da so zasebne šole dobrodošle, ko te pomenijo dopolnilo javnim in da je na njih omogočen vpis tudi manj privilegiranim učencem. Po opravljeni razpravi je odbor glasoval o mnenju, ali je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ustrezen in mnenja ni sprejel, ker zanj ni glasovala večina vseh članic in članov odbora. Hvala.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade kot predlagateljici zakona. Gospa Martina Vuk, državna sekretarka na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, izvolite, imate besedo.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani državni svetnik. Prvi izrek odločbe Ustavnega sodišča, o kateri je ves čas govora in o implementaciji, o kateri se pogovarjamo pri tej noveli Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ta izrek te odločbe pravi: »Prvi stavek drugega odstavka 86. člena ZOFVI je v delu, ki se nanaša na javnoveljavne programe osnovnošolskega izobraževanja, v neskladju z ustavo. Državni zbor mora ugotovljeno protiustavnost odpraviti v roku enega leta od objave te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije.« Ta objava je bila leta 2014. In kaj pravi prvi stavek drugega odstavka 86. člena – torej ta, ki je v neskladju z Ustavo? Pravi: »Zasebni šoli, ki izvaja programe iz prvega odstavka tega člena« – to so tisti, ki so pridobili javno veljavnost – »se za izvedbo programa zagotavlja 85 % sredstev, ki jih država oziroma lokalna skupnost zagotavlja za izvajanje programa javne šole.« Pet let se torej že skuša odpraviti ta neusklajenost z Ustavo in danes, če smo iskreni, smo najbliže. Danes smo najbliže, da se odločba Ustavnega sodišča implementira in da se neustavnost odpravi. Ves čas je torej govora o ustrezni formuli za financiranje zasebnih osnovnih šol, kajti programi javnih osnovnih šol in zasebnih osnovnih šol niso enaki. Niso enaki. Zakon določa, da je ustanovitelj zasebne šole tisti, ki pripravi in sprejme svoj program. Ta program mora slediti vzgojno- izobraževalnim ciljem, mora obvezno vsebovati naslednje predmete: slovenščina in italijanščina ali madžarščina na narodno mešanih območjih, matematika, prvi tuji jezik, zgodovina, domovinska in državljanska kultura ter etika, šport, vsaj 1 naravoslovni predmet, 1 družboslovni predmet in vsaj 1 predmet s področja umetnosti. In še tretji pogoj je, ta pogoj pa je, da učenci dosežejo enakovreden izobrazbeni standard. Za tiste zasebne osnovne šole, ki delujejo po posebnih pedagoških načelih, pa so ti gabariti še nekoliko bolj ali pa manj določni. To so torej gabariti, ki jih morajo dosegati programi zasebnih osnovnih šol. Te pogoje potem preverja strokovni svet za splošno izobraževanje in ugotavlja, ali program v celoti, kot je predložen, ustreza tem pogojem. Ta program, ki je predložen, vsebuje vse dodatne aktivnosti, posebnosti, predmete, vsebine, ki izpolnjujejo posebno filozofsko, vrednostno, versko ali katerokoli drugo poslanstvo zasebne šole. Program, ki je predložen, je celota, se ga kot takega tudi vrednoti, ocenjuje, ali ustreza ciljem in kot takega potem, ko se ugotovi, da izpolnjuje cilje in je šola vpisana v razvid, ga mora ta šola v celoti izvajati – z vsemi posebnostmi, dodatki, vsem, kar so predložili. Zasebna šola – torej z izjemo navedenih obveznih predmetov – lahko svoj program določi popolnoma neodvisno, samo znotraj omenjenih okvirov mora biti. Drži pa, da imajo trenutno obstoječe zasebne šole, katerih program je pridobil javno veljavnost, v programe vključene tudi tiste vsebine, ki v javni šoli sodijo v razširjen progam, vendar jih zakon k temu ne zavezuje. Program javne osnovne šole pa je bolj natančno določen s predpisi. Ta program je enoten za vse javne osnovne šole, in to je javno veljavni program. Ko učenka ali učenec zaključi osnovnošolsko izobraževanje tako v zasebni šoli, ki ima ta program, ki je pridobil javno veljavnost, ali v javni šoli, na koncu pridobi javno veljavno spričevalo. Pri noveli zakona, ki je pred vami, je implementacija odločbe Ustavnega sodišča zagotovljena tako, da bodo javna sredstva v celoti zagotovljena za vse tisto, kar je za otroka obvezno, torej tisto, kar po 57. členu Ustave šteje za obvezno osnovnošolsko izobraževanje, ki se financira iz javnih sredstev. Vendarle pa je treba zdaj zelo na kratko omeniti tudi nekoliko širši kontekst. Ta kontekst pravi, da smo se ljudje v tej državi odločili, da se za čim višjo kakovost življenja ljudi zagotovijo javne storitve, ki jih izvajajo v veliki meri javni izvajalci. Zakaj? Ker je pomembno, da imamo vsi enako dostopnost in enako kakovost storitev, še zlasti je pa to pomembno za področje izobraževanja, ker vsak otrok mora biti sprejet v neko osnovno šolo, ne da bi se izvajal poseben postopek, da bi se ugotavljalo, ali je družina primerna, ali so pripravljeni v celoti sodelovati, ker nimajo vsi otroci te možnosti in te sreče, da bi tako družinsko okolje imeli.
Gospa državna sekretarka, porabili ste svoj čas.
Izobrazba pa je pri nas še vedno na srečo vstopnica za boljše življenje, zato vas v imenu vlade prosim, da ponovno podprete omenjeno novelo zakona. Hvala lepa.
Hvala za vašo predstavitev, v bodoče prosim, da se držite časovne omejitve. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Maša Kociper kot prva imate besedo v imenu Poslanke skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Danes ponovno odločamo o sprejetju Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja k predlogu, ki prinaša določene spremembe. Gre za to, da se po petih letih poskuša uresničiti odločba Ustavnega sodišča, hkrati pa zakon tudi nekoliko širše ureja to področje in vnaša po našem mnenju več reda na področje zasebnih šol. V naši državi smo imeli veljaven zakon, Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je med drugim določal, tako se je odločila država, da so zasebne šole dovoljene, da so poleg javnih šol in šol, ki imajo koncesijo, možne tudi zasebne šole, ki izvajajo javno veljavne programe in država iz proračunskih sredstev te šole financira v višini 85 %. To je bila dolgo veljavna in sprejeta politična odločitev te države, se pravi zasebne šole so dovoljene, vendar je odločitev naše države, da jih financira v višini 85 %, se pravi javnoveljavni program se financira v tej višini. Države v Evropi imajo to vprašanje različno urejeno. Nekatere ne podpirajo zasebnih šol, nekatere jih. Tiste, ki jih, imajo financiranje teh zasebnih šol različno urejeno. Nekatere jih financirajo v celoti, nekatere jih sploh ne. Kot rečeno, do predmetne ustavne odločbe je bila ureditev in usmeritev naše države taka, da so dovoljene in so financirane v višini 85 %. Takšno usmeritev je potrdilo v 21. točki predmetne odločbe iz leta 2001 tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije, ko je izrecno povedalo, da je odločitev o tem, v kolikšni višini se financirajo zasebne šole brez koncesije, odločitev, ki je v domeni države. Ustavna odločba, o kateri se pogovarjamo danes, je določila, da mora biti financiranje v šolah z javnoveljavnim programom za javno veljavni program 100 %. Od tukaj naprej so se začele težave. Nasprotniki zakona so prepričani, da je ustavna odločba popolnoma jasna in da govori skupaj o tako imenovanih obveznih in razširjenih programih. Tisti, ki zakon podpiramo, menimo, da odločba ni tako jasna. Da ni jasna, izhaja tudi iz tega, da se o tej odločbi pogovarjamo že pet let. Celo poročevalec, ustavni sodnik, ki je pripravljal to zadevo, je po sprejetju ustavne odločitve dejal, da velja samo za obvezni del programa. Kasneje je sicer mnenje spremenil. Različna mnenja so imele tudi Zakonodajno-pravne službe. Leta 2017 je o isti ustavni odločbi Zakonodajno-pravna služba rekla, da se nikakor ne dotika razširjenega dela programa, tokrat pa pravi drugače. Skratka, pred nami je dokončna odločitev o tem, v kolikšni višini želimo, da država financira program zasebnih šol brez koncesije. Vlada, ministrstvo se je s svojimi strokovnjaki postavilo na stališče, da bo v celoti v 100 % financiralo tisti del programa, ki ga osnovnošolski otroci morajo obiskovati, zato da velja, da so obiskovali osnovno šolo. Se pravi, predmete po predmetniku, vse to, kar je obvezno, kar moraš obiskovati, da se ti šteje, da si opravil javnoveljavni program osnovne šole. V to, kar moraš, seveda ne sodi podaljšano bivanje, jutranje varstvo in tako naprej. To je odločitev te države in zakonodajalca, ki jo bo zdaj verjetno ponovno preizkusilo Ustavno sodišče. Kakšna bo usoda današnjega veta, ne vem. Če bo zakon obveljal in vstopil v veljavo, tudi jaz in naša poslanska skupina SAB pričakujemo dokončno odločitev Ustavnega sodišča, ali res v naši državi v popolnosti financiramo tudi programe zasebnih šol, ki nimajo koncesije. Če odločitev ne bo sprejeta, če bo zakon padel, so pred nami težka nadaljevanja pogajanj, kaj je kompromis, ki smo ga v tej hiši sposobni doseči. Da ga nismo sposobni doseči, so pa pokazale stvari v zadnjih petih letih. Ta stran pravi, da je edina možna rešitev, da se 100 % financira popolnoma vse, ta stran meni, da je še to, da se samo obvezni program financira 100 %, preveč, tu vmes je pa sredina, ki želi eni manj eni več, v resnici pa nobena nima 46 glasov. Tako še enkrat apeliram, moje mnenje je, presekajmo gordijski vozel tako, da zakon sprejmemo in vidimo, kaj bo dokončno in popolnoma precizno o tej dilemi reklo Ustavno sodišče. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Jurij Lep, v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gostje, Državni svet, ministrstvo, kolegice in kolegi! Državni svet je v ponedeljek izglasoval veto na Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je v preteklosti dvignil mnogo prahu in očitno ga bo tudi sedaj. O financiranju zasebnega šolstva se ne eni ne drugi nikakor ne moremo dogovoriti, kako bi končno uresničili ustavno odločbo, ki si jo kot mi, politiki, vsak po svoje razlagajo tudi pravniki, starši, učitelji in vsi ostali. To kislo in trdo jabolko je predmet, žal, predvsem ideoloških razprav tako na strokovnem in političnem parketu. To je gordijski vozel, ki ga bo treba enkrat za vselej presekati. V Ustavi Republike Slovenije smo pred skoraj 30 leti zapisali, da je izobraževanje svobodno, pri čemer je osnovnošolsko obvezno in se financira iz javnih sredstev. Na kakšen način pa se financira, je odvisno od države same. Ustavno sodišče Republike Slovenije je odločilo, da je financiranje zasebnega šolstva neustrezno. V katero smer naj se odločevalci obrnemo ali obrnejo, ko bodo skušali to neustreznost odpraviti, pa sodišče seveda ni navedlo. Pristojno ministrstvo je v tem času pripravilo predlog, ki smo ga obravnavali v matičnih delovnih telesih in o njem razpravljali tudi na prejšnji redni seji. V Poslanski skupini Desus smo tej občutljivi temi namenili kar precej pozornosti, mogoče preveč, glede na to, da smo v koaliciji pri sprejemanju predloga sprememb in dopolnitev iskali in skušali doseči kompromis. V naši poslanski skupini se še vedno v prvi vrsti zavzemamo za ohranjanje javnega šolstva, ki je v Sloveniji zelo dobro razvito in zagotavlja dobre rezultate pri doseganju standardov ter nivoja znanja v osnovnih šolah. Da ne bo pomote, nikakor ne nasprotujemo zasebnim šolam in se popolnoma strinjamo, da mora država vsekakor financirati tudi del njihovega javnoveljavnega programa. V naši poslanski skupini vidimo postavitev jasne ločnice med javnim in zasebnim kot pomemben element Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Na tem mestu bom ponovil besede iz našega stališča obravnave zakona na prejšnji redni seji Državnega zbora. Javne šole so temelj slovenskega izobraževanja z dolgoletno tradicijo in znane po izjemnih dosežkih učencev tudi na mednarodni ravni. Obstoječa javna mreža šol je kvalitetna in zagotavlja dostopnost vsakomur po vsej državi, zato se strinjamo, da se mora ta javna mreža varovati. Varovalko v noveli, ki ščiti obstoj javne šole in mreže, zato pozdravljamo. Po petih letih iskanja prave rešitve poslanci Desusa menimo, da bomo s tem zakonom zadostili odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Lahko pa bi tudi Ustavno sodišče samo določilo, kako se naj njegova odločba uresniči. V naši poslanski skupini bomo glasovali enako, kot smo na prejšnji redni seji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospa Jelka Godec ima besedo v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovani, danes naj bi v bistvu verjeli vladi oziroma ministrstvu, da je pred nami novela zakona, torej ZOFVI, ki uresničuje odločbo Ustavnega sodišča in sledi Ustavi Republike Slovenije. Kako verjeti ministrstvu, ki ga danes zastopata državna sekretarja in ne minister? Kako verjeti ministrstvu, ki ima državne sekretarje, ki se brez sramu slikajo s totalitarnimi simboli in zagovarjajo javno šolstvo kot neodvisno šolstvo? Kako verjeti tistim, ki danes govorijo, da odločba Ustavnega sodišča ni dokončna in da dokončna bo, ko bo do Ustavnega sodišča prišla nova novela in takrat bo pač stran parlamenta dobila dokončno potrditev oziroma odločitev? Sramotno je, da so po skoraj tridesetih letih samostojne Slovenije ogrožene demokratične pridobitve zaupanja v institucije, ki naj bi krepile demokracijo, da se izgublja zaupanje v Državni zbor kot institucijo, ki bi morala spoštovati odločitve Ustavnega sodišča, ki bi morala slediti ustavi kot temeljnemu aktu naše države. Ampak očitno to dela le navidezno. Del parlamenta še vedno zanika dokončne odločitve Ustavnega sodišča in zanika tudi ustavne določbe. Ustavne demokracije v Sloveniji ni brez varuha ustave in človekovih pravic, torej ni brez Ustavnega sodišča, zato je izogibanje izvršitvi odločb Ustavnega sodišča z namenom diskreditacije tistih, ki šolajo otroke v nedržavnih šolah, nedopustno. Nedopustno je, da se želi zaradi odločitve Ustavnega sodišča, ki ni po volji oblasti, spremeniti ustavo, ki bi ukinila celo vse zasebno oziroma tudi gospodarsko pobudo. Norčevanje iz tistih, ki mislijo malo drugače, ki šolajo svoje otroke po ustavi oziroma po svoji vesti, kar jim pripada tudi po ustavi, je v bistvu neke vrste nadaljevanje tistega iz nekega prejšnjega režima, zasmehovanja vseh tistih, ki niso enako mislili, kot oblast. Tudi danes se ne priznava in se zasmehuje tiste, ki otroke šolajo na drugačen način oziroma v nedržavnih šolah. Država, ministrstvo, vlada, bi danes želela še vedno določati, v katero šolo naj gre kateri otrok in seveda to naj bo državna šola, ker je kontrola popolna – kajti če kontroliraš šole, kontroliraš tudi ljudi. Posiljevanje ministrstva in vlade z novelo zakona, ki ne zasleduje ustavne odločbe, še manj pa ustavo, je na temeljih ideologije totalitarnega režima dobilo krila. Grožnja Levice o ukinjanju zasebnega in na trenutke tudi glasno odobravanje koalicije v bistvu pa potiho kar v celoti, pomeni grožnjo demokratičnim procesom in demokratični pridobitvi samostojne Slovenije. Iz ustavne dolžnosti učencev, da obiskujejo obvezno osnovno šolo, javnoveljavne programe v teh šolah, izhaja, da se morajo vsi takšni javnoveljavni programi tudi enako financirati, kar je jasno povedalo Ustavno sodišče v odločbi 2014. Iz ustave pa tudi izhaja svobodna izbira, v kateri šoli se bo otrok izobraževal. Novela zakona, ki je danes ponovno v obravnavi, glede na veto Državnega sveta, na novo postavlja programe, na novo jih definira in ločuje med javnoveljavnimi programi in programi, ki so pridobili javno veljavnost v zasebnih šolah, poslabšuje položaj financiranja javnoveljavnih programov v nedržavnih šolah. Po odločbi Ustavnega sodišča je javnoveljavne programe, ki jih mora šola obvezno ponuditi, potrebno financirati enako, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, ali država ali kdo drug. Izvzeti so programi, ki zasleduje partikularne interese šole. Sedaj starši plačujejo 15 % tega javnoveljavnega programa, po noveli bi bilo to 35 %. V večletni razpravi tako v Državnem zboru kot v javnosti pa se ne ukvarjamo z novelo samo, ampak v celoti z ideološkim prepadom med tistimi, ki zagovarjamo zasebno pobudo, med tistimi, ki zagovarjamo odločbe Ustavnega sodišča in spoštujemo ustavo, in med tistimi, ki bi zasebno pobudo v celoti ukinili in zatrli v kali še tisto, kar je drugačno od državnega. Zavajanje v stilu, da se ustvarja elitizem v zasebnih šolah, je enako kot propaganda nekje v neki zgodovini, ki je toliko in toliko Slovencev pognala v tujino ali v smrt, in to govorijo tisti, ki imajo v Sloveniji privilegije in se imajo za elito, ki otroke šolajo v privatnih šolah. Poziv k ukinjanju zasebnega in klici po referendumu so enaki pozivom tudi iz zgodovine prejšnjega stoletja, ko se je nacionaliziralo velike kmetije, družinska podjetja. Takrat in danes bi se to izvedlo nasilno ali pa, še bolj podlo, z referendumom bi o tem povprašali ljudstvo. Kljub zavrnitvi zakona s strani Vlade, različnih pravnih mnenj in Državnega sveta [[…]]
Gospa poslanka, prekoračili ste svoj čas.
[[…]]Vlada nadaljuje s pobalinskim delom. Vprašanje je, kako dolgo še. Zakona v Slovenski demokratski stranki tudi danes ne bomo podprli. Hvala.
Hvala za vaše stališče. Gospod Brane Golubović v imenu Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani! Stališče bom začel z izjavo predsednika Državnega sveta, ko je bil izglasovan veto. Naj ga kar citiram: »Gre za to, kam bo slovenska družba krenila od današnjega dne naprej. Ali si želimo tega, da nas država v državnih inštitucijah rodi, da nas država v vrtcu vzgaja, da nas država potem izšola, da nas država zaposli, na koncu preživlja v pokoju in na koncu še pokoplje skozi državno podjetje?« Konec citata. Izjava predsednika Državnega sveta prvič zelo odkrito pokaže, da pri javnem in zasebnem šolstvu še zdaleč ne gre samo za vprašanje financiranja. Gre za vprašanje družbenega koncepta, za težnjo po privatizaciji javnega, za vitko državo gre večini v Državnem svetu. Del politike, kar je legitimno, zagovarja državo, ki spodbuja privatizacijo šolstva, zdravstva in drugih javnih storitev, servisira zasebne poslovne interese, pokriva izgube zasebnih podjetij in podobno. Na drugi strani smo tudi stranke, ki zagovarjamo solidarnostni model države, ki se zavedamo, da brez razvojno naravnanega gospodarstva ni močne socialne države in obratno, stranke, ki želimo ohraniti koncept države, ki smo ga zapisali tudi v ustavo. Pa to ne pomeni, da v Listi Marjana Šarca komurkoli omejujemo pravico do izbire. Ne, zagovarjamo pa, da šolski sistem ostane javen in ga v celoti financira država skupaj z občinami, tako kot si želimo, da javno ostanejo zdravstvene storitve. Gre za vprašanje splošne dostopnosti in enakih izhodišč, ne glede na socialni status. A ne glede na naše stališče, je dejstvo, da imamo 5 let staro ustavno odločbo, ki zahteva spremembo financiranja zasebnega šolstva. V Listi Marjana Šarca ne zagovarjamo rešitve, ki jih predlagata Slovenska demokratska stranka in Nova Slovenija, da bi se popolnoma izenačilo financiranje javnih in zasebnih osnovnih šol. Tega Ustavno sodišče od nas niti ne zahteva. Smo pa pokazali, da želimo poiskati kompromis. Tako smo na seji odbora predlagali dopolnilo, s katerim bi del sredstev namenili tudi razširjenemu programu, a ne na račun javnih šol oziroma njihove slabitve. Iskreno smo ponudili roko, a jo je večina v odboru zavrnila. Na žalost tudi Ministrstvo za izobraževanje. Kakorkoli, priložnost je bila, sedaj je zamujena, zakon lahko samo še podpremo ali zavrnemo. Mi ga bomo tudi v drugo podprli. Zakaj? Zato ker v skladu z odločbo Ustavnega sodišča obveznemu programu zasebnih šol namenja 100 % sredstev, torej toliko, kolikor jih za obvezni program dobijo javne šole. Biti proti tej zakonski različici bi pomenilo biti proti 100 % za obvezni program, ki ga mora opraviti prav vsak učenec – v javni ali zasebni šoli. Drugo vprašanje pa je, ali bi bilo pravično, da država delno financira tudi razširjeni program. V LMŠ smo mnenja, da bi bilo treba sofinancirati tudi manjši del razširjenega programa zasebnih osnovnih šol, ki je nujen za izvajanje obveznega programa – gre za dopolnilni pouk, dodatni pouk in jutranje varstvo. To odločitev omogoča tudi odločba Ustavnega sodišča iz leta 2001. Ustavni sodniki so takrat zapisali, da je sofinanciranje zasebnih šol odvisno od zakonodajalca, ki se odloči, ali bo financiral samo javne šole, v katere lahko otroke vpišejo vsi starši, ali tudi zasebne. Spoštovani! Ne delamo si prav nikakršnih utvar, da se bo z današnjo odločitvijo, ne glede na to, kakšna bo, zgodba o financiranju zasebnih osnovnih šol končala. Soočili se bomo z interpelacijami, morda spet s predlogom ustavne obtožbe, z ustavno presojo in podobno. Naj poudarim še enkrat, pri financiranju zasebnih osnovnih šol ne gre za ideološki boj, temveč za vprašanje družbenega koncepta oziroma za to, v kakšni družbi si želimo živeti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Mag. Marko Koprivc v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Spoštovani predstavnik Državnega sveta, predstavnice in predstavniki Vlade, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Stališče Socialnih demokratov ob ponovnem odločanju o noveli Zakona o financiranju in organiziranju vzgoje in izobraževanja je jasno. Zakon bomo podprli, ker verjamemo, da je ustavno skladna, pravična in dobra rešitev za ugotovljeno neskladnost s sedanjo ureditvijo z ustavo Republike Slovenije. V javni šoli vidimo uresničitev enakih možnosti za vsakogar in vsako, da v naši družbi pridobi znanja in razvija svoje talente za ustvarjalno, dejavno in polno življenje. V javni mreži javnih storitev na področju šolstva, zdravstva, socialnega skrbstva ter drugih podsistemov vidimo jamstvo za to, da se bo Slovenija tudi vnaprej razvijala kot država relativno nizkih socialnih razlik in širokih možnosti za socialno napredovanje. Družba vseh za vse. Pri tem, spoštovane in spoštovani, Socialni demokrati spoštujemo tudi zasebno šolstvo, še posebej takrat, kadar gre za alternativne pristope pedagoške prakse, ki zaradi drugačnih pristopov prinašajo šolskemu polju pestrost, nove pristope in možnosti izbire. Kot država to omogočamo na mednarodno primerljiv način z relativno visokim standardom sofinanciranja javnih sredstev. V odločbi Ustavnega sodišča vidimo jasen napotek, da je treba zagotoviti enak obseg financiranja obveznega programa v javnih in v zasebnih šolah. Ne vidimo pa ne ustavnih in ne drugih razlogov za to, da bi ravnovesje med javnim in zasebnim porušili. S tem bi namesto omogočanja prišli do spodbujanja. Naše javno šolstvo je zelo dobro. Hočemo ga izboljšati, da bo slovenskim otrokom in mladini dal najboljša orodja za nove izzive v prihodnosti. Zato je minister Pikalo začel z obsežnim procesom priprave bele knjige o prihodnosti slovenskega izobraževanja, da s strateškim dokumentom odgovorimo na ključne strateške izzive in Slovenijo razvijamo v državo z enim od najboljših vzgojnih, izobraževalnih, akademskih, raziskovalnih in inovacijskih sistemov na svetu. Zato v omenjenem naboru možnosti skrbno tehtamo sprejemljive prioritete. Medtem ko terjate, da v celoti financiramo zasebne šole, slovenski starši 86 tisoč 344 otrok plačujejo vsak mesec povprečno 136 evrov za varstvo otrok v javnih vrtcih. Medtem ko zahtevate, da v celoti financiramo zasebne šole, bi letno potrebovali vsaj 20 milijonov evrov za potrebne investicije v javnih osnovnih šolah za popravilo streh, energetske sanacije, izgradnjo telovadnic in tako dalje. Medtem ko zahtevate, da v celoti financiramo zasebne šole, imajo javne univerze za 136 milijonov evrov potreb za vlaganje v opremo, investicijsko vzdrževanje in novogradnje. Medtem ko zahtevate financiranje zasebnih šol, je polje raziskav in razvoja podhranjeno in potrebuje vsaj 200 milijonov evrov, da bomo kot družba vsaj približno sposobni držati korak na prehodu v sodobne tehnološke, socialne, ekonomske in okoljske izzive. Zato je, spoštovane in spoštovani, treba postavljati prioritete. Ne gre zgolj za 360 tisoč evrov, kot radi rečete. Gre za to, da ni mogoče tega vprašanja izolirati od celote družbenih izzivov. Modra je tista politika, ki skrbno in preudarno v skladu z dolgoročnimi potrebami, izzivi in možnostmi sprejema odločitve o prioritetah. Ne s sedanjo in ne s predlagano novelo nikomur ni kratena pravica do izbire. Nikomu., In ne do posebnih življenjskih, verskih ali pedagoških principov. Ker jih ta družba omogoča in ob tem razvija široko enakopravnost in enakost pri dostopu do izobraževanja, kar kot družba dosegamo z razvejano, dobro razvito in kakovostno mrežo javnih šol s širokimi emancipatornimi in razvojnimi učinki, ki jih slovenska javna šola vrača družbi. Slovenija je majhna država, ni veliko področij, kjer smo res v samem vrhu najboljših v svetu. Izobraževanje je eno teh področij, zato ga varujmo in ne dovolimo radikalnih posegov vanj, ampak poskrbimo, da bo v skladu z novimi pedagoškimi spoznanji, z razvojem tehnologij in uvajanjem inovativnih pristopov postajalo še boljše, ker bolj kot vsi drugi družbeni podsistemi prav to polje odloča o odgovoru na vprašanje, kakšno življenje bomo v tej družbi živeli v naslednjih desetletjih.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev stališča. Mag. Branislav Rajić ima besedo v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani! Ideološko politične peripetije, ki se druga za drugo vrstijo ob aktualnem poskusu urejanja financiranja zasebnih šol, že dodobra utrujajo predvsem pa polarizirajo ne levo in desno parlamentarno hemisfero, temveč tudi državljanke in državljane in v še nekoliko več od polarizacije ljudi v neenak in nepravičen položaj postavljajo otroke. Otroke bogatih ali revnih, nadarjenih ali s posebnimi potrebami, pa tudi čisto povprečne otroke, za katere je država dolžna ustvariti pogoje, da si pridobijo ustrezno izobrazbo. Ne glede na različne zidove šol, za katerimi se vzgajajo in izobražujejo, pri tem se v izogib odgovornosti kot domišljavi politiki sklicujemo na ideološko razklano Ustavno sodišče, na njegove sodnice in sodnike ter na njihove tesne odločitve. Veliko neresnic, nerazumevanj in zavajanj smo slišali zadnje tedne, še vedno pa nismo sposobni priznati, da so strankarske vrednote še vedno pomembnejše od vrednot, ki nam jih narekuje ustava. Če bi to zavest imeli, danes ne bi odločali o vetu Državnega sveta in bi predvsem na pravičen in nepristranski način uresničili skoraj neuresničljivo odločbo Ustavnega sodišča. To bi bil pravi uspeh, po katerem bi si minister Pikalo zaslužil še vsaj en mandat. Tako pa se o tem, ali predlagana novela uresničuje ustavno odločbo, ne strinjamo, ker se ne strinjamo o odloči sami in je zato evidentno ne spoštujemo. Ne spoštujemo tudi temeljnih ustavnih postulatov pravne države in načela delitve oblasti. Ali smo imeli figo v žepu, ko smo se zavezali, da bomo ustavo spoštovali, tudi kadar bo njen mehanizem odločanja pripeljal do rešitev, s katerimi se ne bomo strinjali? Že od leta 2014 naprej, ko je postalo evidentno, da o vprašanju razmerja med javnim in zasebnim na šolskem polju potrebujemo nov družbeni dogovor, v Poslanski skupini SMC poudarjamo, da je javno šolstvo temelj našega izobraževalnega sistema in je popolno izenačenje financiranja javnih in zasebnih šol nesprejemljivo ter da šolska zakonodaja potrebuje dodatne varovalke, ki bodo zasebno šolstvo še naprej razumele kot dopolnitev in bogatitev javnega, ne pa kot nadvlado nad javnim. A nikakor ne na račun ustavnega izigravanja. In tukaj se razlikujemo od vseh tistih, ki opozarjajo, da je samo slovenska javna šola dobra in kakovostna šola ter da je pomembno, da ona takšna tudi ostane. Od prvega dneva naprej, ko smo bili seznanjeni z vsebino predloga zakona, opozarjamo na njegove ustavno šibke točke in dodatno še na to, da ni temeljnega čuta za pravičnost in poštenost, vsaj navidezno, s poslabševanjem trenutnega stanja in dejanskim ohranjanjem protiustavne ureditve v prehodnem obdobju. Argumentiranih odgovorov na to, zakaj je to pravično, pač nismo dobili. V resnici je bilo že izhodišče tega zakona neperspektivno, saj je sprememba zakona bila položena v roke ministru, ki je še nedolgo nazaj bil prepričan, da je že izenačevanje obveznega dela programa javnih in zasebnih šol nesprejemljivo. Težko je potem verjeti v iskren namen uresničitve ustavne odločbe. Ta skepsa se je tekom zakonodajnega postopka več kot potrdila. Razumemo, da je za nekatere priročno, da se naša načelna stališča označuje kot protikoalicijska, celo usmerjena proti javnemu šolstvu, in bi jim bilo najljubše, da se vlada zaradi naših dosedanjih glasovanj o predlogu zruši sama pred seboj. Ne bo šlo tako preprosto, ni čas za to. Zato je poigravanje z mislimi, da je za končni neuspeh zakona ekskluzivno kriv SMC, v naprej izgubljena igra. Dajmo se raje poigrati z mislijo, ali se ne bliža čas sprejemanja individualne odgovornosti takšnega političnega pobalinstva, ki smo mu priča vse od začetka snovanja zakona. V SMC glasov za ustavno sporen zakon nismo dali prvič in jih ne dajemo niti drugič. Pri tako evidentnem ideološkem restavriranju šolskega prostora nismo in ne bomo sodelovali. Pravno državo in načeli enakopravnosti ter pravičnosti je treba spoštovati tudi na račun nestrinjanja z odločitvami Ustavnega sodišča in predvsem nestrinjanja na račun ideologije: leve, desne, sredinske. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev stališča poslanke skupine. Gospod Miha Kordiš ima besedo v imenu poslanske skupine Levica. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Od sprejetja slovenske ustave sta bila namen in vsebina njenega 57. člena več kot 20 let jasna in nedvoumna. Čisto vsak lahko svobodno izbira na kakšne načine se izobražuje in kje, a država je dolžna financirati le obvezno izobraževanje, ki se izvaja v javnih šolah. Financiranje zasebnih šol ni obvezno. Temu je pritrdilo tudi Ustavno sodišče v odločbi iz leta 2001. A desnica, z RKC na čelu, ureditev v prid javnega spodkopava že več kot 20 let. leta 2014 je s tesno večino 5 proti 4 Ustavno sodišče mnenje tako spremenilo. V obrazložitvi je ta tesna večina pokazala svoj pravi neoliberalni obraz, ko je zapisala, da gre v Sloveniji za izrazito prevlado javnih šol. Kot da bi bil obstoj kakovostne mreže javnih šol problem. Ali lahko torej od Ustavnega sodišča jutri pričakujemo stališče, da gre v Sloveniji za močno prevlado javnih bolnišnic, pa za izrazito prevlado državnih zaporov nad zasebnimi in pri zagotavljanju javne varnosti za izrazito prevlado policije? Da se za vsem leporečjem desnice skriva apetit po demontaži socialne države, je ob vetu nedvoumno povedal predsednik Državnega sveta gospod Alojz Kovšca. Citiram: »Gre za to, kam bo slovenska družba krenila od današnjega dneva naprej. Ali si želimo, da nas država v državni inštituciji rodi, da nas država v vrtcu vzgaja, da nas država potem izšola, da nas država zaposli, na koncu koncev še preživlja v pokoju in še pokoplje skozi državno podjetje?« Konec citata. Za desnico je problematično, da se otroci rojevajo v univerzalno dostopnih javnih ustanovah, da obstajajo javni vrtci in šole, da obstaja solidarni pokojninski sistem in javni domovi za ostarele. Ker to poskuša skriti z retoričnimi piruetami, ker ve, da slovenska javnost trdno stoji za načelom solidarnosti in za javnim dobrim, se zapleta v protislovju in spotika ob lastne noge. Medtem ko navija za zasebne šole, tako hkrati priznava, da so slovenske javne šole zelo dobre. A če je temu tako, zakaj potem sploh potrebujemo zasebne šole? Desnica vztraja tudi, da zasebne šole javnih ne ogrožajo. A zakaj potem hkrati trdi, da je kakovost javnih šol posledica konkurence zasebnih? Slovenske javne šole so dobre in so dobre navkljub, ne zaradi zasebnih šol. Te javne šole so sestavni del socialne države. Levica bo socialno državo branila vedno in povsod, ker je edina realno obstoječa instanca, ki lahko prav vsaki posameznici in posamezniku brez izjem omogoča uresničevanje vseh svojih potencialov. Če ta zakon danes ne bo sprejet, bo zagotovo prišlo do gnilega kompromisa Vlade z desnico, do zakona, ki bo povečal financiranje zasebnih šol in dolgoročno ogrozil javno šolstvo. Dejanja LMŠ in izjave predsednika Vlade so to nedvoumno napovedale. Zato bo Levica danes podprla ta zakon, čeprav ga vidimo le kot začasno rešitev do spremembe ustave, ki naj ponovno jasno vzpostavi ločnico med javnim in zasebnim šolstvom. Zaradi takega stališča smo socialisti deležni očitkov, da želimo odpraviti zasebno lastnino. Tudi v stališčih smo to lahko danes slišali. Ni se to zgodilo prvič, vam bom navedel iz besedila, starega 150 let: »Strah in groza vas obhajata ob misli, da hočemo odpraviti zasebno lastnino. Toda v današnji vaši družbi je privatna lastnina za devet desetin njenih članov že odpravljena. Buržoazna lastnina obstaja prav zato, ker za devet desetin ne obstaja. Očitate nam torej, da hočemo odpraviti lastnino, katere nujni pogoj je, da ostane velikanska večina družbe brez lastnine. Skratka, očitate nam, da hočemo odpraviti vašo lastnino – vsekakor, to hočemo.« Marx, Engels, Manifest komunistične stranke. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Kot zadnji bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov mag. Matej Tonin.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Na današnji seji razpravljamo o pravni državi, ali je zakonodajna veja oblasti pripravljena spoštovati sodno vejo oblasti. To je temeljno vprašanje. O odločbah Ustavnega sodišča se v nobeni normalni demokratični državi ne pogajajo, ampak jih enostavno uresničujejo. Tudi če bi Slovenija bila normalna demokracija, potem se o teh stvareh ne bi pogajali, ampak bi odločbo Ustavnega sodišča že davno uresničili. Veto Državnega sveta je na nek način klic k normalnosti, klic k temu, da vendar stopamo po pravni poti, po poti pravne države. Zakaj je veto Državnega sveta glas normalnosti? Zaradi tega ker ne moreš uresničiti odločbe Ustavnega sodišča tako, da stvari drastično poslabšuješ. Odločba Ustavnega sodišča je bila jasna. Rekla je, da je treba javnoveljavni program, ki ga je potrdila država, financirati povsod enako, ne glede na to, za kakšnimi stenami se izvaja, za stenami, ki jih je zgradila občina, ali stenami, ki jih je zgradil zasebnik. Odločitev, da se te stvari celo poslabšajo, definitivno v pravni državi ne more predstavljati realizacije odločbe Ustavnega sodišča. V razpravah okrog vsega tega je bilo veliko manipulacij. Prva manipulacija, ki se je uspela prenesti v javnost, je, da se odločamo med zasebnim in javnim. Ne drži. Govorimo in pogovarjamo se izključno in samo o financiranju javnoveljavnega programa, ki ga je potrdila država. Prav tako se ves čas manipulira, da obstajata dve različni odločbi Ustavnega sodišča o isti stvari. Tudi to ne drži. Ustavno sodišče je odločalo o dveh različnih stvareh: enkrat o javnoveljavnem programu in drugič o šolstvu na splošno. Prav tako ne gre za denar, gre za vprašanje 500 tisoč evrov oziroma pol milijona evrov, kar je v primerjavi z dvemilijardnim proračunom ministrstva zanemarljivo malo, kar priznava celo poslanec Desusa Polnar. ZOFVI ne govori o razširjenem in obveznem programu, ampak govori zgolj o obveznem osnovnošolskem šolanju. Zato je minister v tej rešitvi spretno pripeljal noter še razširjeni in obvezni program, ki pa je sestavni del zakona o osnovnem šolstvu. Prav tako ne gre za financiranje verouka. Tudi če ta zakon danes ne bi bil sprejet in tudi če bi bilo sprejeto, da je vse financirano 100 %, verouk v šolah ne bi bil nikoli financiran, ker sta država in cerkev ločeni. V Novi Sloveniji bomo glasovali proti predlogu ministra Pikola, ker ne spoštuje sodne veje oblasti, ker se požvižga na mnenji dveh zakonodajno-pravnih služb – tako vladne kot parlamentarne – in ne nazadnje ker na neustavnost tega zakona opozarjajo številni ugledni pravniki, ki jih ne morete uvrščati na desno stran. Če bo današnji veto izglasovan, tega ne more zagotovo proslavljati nihče. Največji poraženci tega bodo zagotovo starši in pa učenci, ki bodo še naprej drugorazredni, ki bodo še naprej neustavno razlikovani in ki jim bo država še naprej dajala manj za javnoveljavni program. Pot, da to neustavnost, da to krivico odpravimo, je, da današnji zakon ministra Pikala zavrnemo.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev vašega stališča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na ponovno odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Gospa Maša Kociper, v imenu poslanske skupine, izvolite.
Spoštovani! Državni zbor je dokazal, da v petih letih ni bil sposoben sprejeti kompromisnega predloga. To pomeni, da na tej ravni, na zakonodajni ravni enostavno ni mogoče doseči kompromisa o tem, kako naj ustrezno sofinanciramo zasebne šole oziroma javnoveljavne programe v zasebnih šolah brez koncesije. V naši Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona o ponovnem odločanju podprli, že zdaj pa napovedujem, da če bo zakon padel, bomo začeli z zbiranjem podpisov za izvedbo referenduma, da ta gordijski vozel presekajo ljudje in povedo, ali želijo, da se zasebne šole financirajo z javnim denarjem. Hvala lepa.
Gospa poslanka, hvala za predstavitev stališča poslanske skupine. Mag. Matej Tonin, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti zakonu ministra Pikala, ker je neustaven. Poleg tega pa odstira še nekaj izjemno pomembnih stvari, ki so pomembne za prihodnost, so nevarne in so napačne, in to je tudi eden izmed razlogov, zakaj bomo glasovali proti temu zakonu. V treh točkah. Prva točka. Zakon, ki ga je spisal minister Pikalo, ne ogroža le obstoja nevladnih šol, ampak tudi nevladnih vrtcev. Zaradi uveljavitve razlikovanja med javnoveljavnimi programi in programi, ki so pridobili javno veljavnost, bo ogrožen obstoj več kot 60 ostalih nevladnih vrtcev. Državni svet tako opozarja, da to lahko privede do situacije, ko bo brez varstva ostalo približno 2 tisoč 500 otrok. To je eden izmed razlogov, zakaj bomo proti temu zakonu ministra Pikala. Druga točka. Skupnost višjih strokovnih šol Slovenije se je z odprtim pismom obrnila na ministrstvo, in sicer sprašuje, če lahko višješolski zavodi izvajajo študijske programe, ki so javnoveljavni, pa zanje nimajo pridobljene koncesije. Odgovor ministrstva je nejasen in menijo, da ta ministrov zakon to onemogoča. V Skupnosti višjih strokovnih šol menijo, da bo ta novi Pikalov zakon onemogočil nadaljnje financiranje javnoveljavnih programov na teh zavodih. To bo prizadelo 230 rednih in 2 tisoč 700 izrednih višješolskih študentov. In še tretja točka, zakaj je treba nasprotovati temu zakonu ministra Pikala. Ker je minister Pikalo nevarno v ta zakon vnesel razlikovanje med obveznim in razširjenim programom. Razširjeni program se šteje jutranje varstvo, popoldansko varstvo, dopolnilni in dodatni pouk. To razlikovanje lahko pomeni, da bo v prihodnosti tudi na vladnih, torej državnih šolah razširjeni program postal plačljiv. To pa je za nas nesprejemljivo. To so dodatni trije razlogi, zakaj bomo nasprotovali neustavnemu in slabemu zakonu ministra Pikala.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 23. [[oglašanje iz dvorane]] [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 23.]] Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, verjamem, da ni potrebno, da se posvetujem, ker tudi za en glas se ne spremeni rezultat glasovanja. Ugotavljam, da zakon ni sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NEPREMIČNINSKEM POSREDOVANJU. Državni svet je na 5. izredni seji 15. julija 2019 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju. Za obrazložitev zahteve, dajem besedo predstavniku Državnega sveta gospodu Mitji Gorenščku. Izvolite, gospod svetnik.
Spoštovani predsednik Državnega zbora,poslanke, poslanci in drugi prisotni! Dovolite, da vam na kratko predstavim skrajšano mnenje Državnega sveta ob prejemu odložilnega veta na predmetni zakon. Nepremičninske družbe so pričakovale, da bo Slovenija končno odpravila dosedanjo regulacijo prometa na nepremičninskem trgu, a država že drugič v obdobju dveh let poskuša uvesti dodatno regulacijo tega trga. Zakon ureja področje, kjer je od volje pogodbenih partnerjev v nepremičninskem poslu odvisno, ali v posel vključiti nepremičninskega posrednika ali ne. Predlagatelji veta se sicer strinjamo, da je sprememba Zakona o nepremičninskem posredovanju potrebna predvsem iz naslova prilagoditve zakona evropski direktivi, ki nam že grozi s kaznimi, ni pa taktno, da skozi stranska vrata ob tem vrivamo spremembe, ki so nepotrebne in v kontra smeri pričakovane deregulacije trga. V obrazložitvi predloga so predlagatelji navedli, da sta temeljna cilja predloga znižanje cen stanovanj in zagotavljanje učinkovitega varstva potrošnikov. Prvi cilj z vsebino zakona nima nobene zveze, saj so cene nepremičnin tako za najem kot za nakup visoke zaradi premajhne ponudbe in prevelikega povpraševanja. Država bi tako morala z drugimi ukrepi poskrbeti, da bi se ponudba nepremičnin na trgu povečala in cene bi posledično padle. Drugi argument pa tudi ne zdrži, saj zakon v ničemer ne izboljšuje učinkovitosti varstva potrošnikov. Prva sporna zakonska rešitev se nanaša na omejitev višine najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje pri najemnih poslih na največ 4 % dogovorjene vrednosti. Argument predlagatelja je, da obstaja takšna regulativa tudi pri kupoprodajnem razmerju, a problem ni, da do sedaj najem ni reguliran, ampak da je nakup reguliran. Taka določba predstavlja grob poseg v svobodno gospodarsko pobudo, ki je zagotovljena s 74. členom Ustave Republike Slovenije. A takšna omejitev bo predvsem zmanjšala število najemnih poslov, pri katerih bodo posredovali nepremičninski posredniki, posredniki namreč ne bodo prevzemali poslov, za katere ne bodo mogli računati na ustrezno plačilo. To bo povzročilo bistveno nižjo pravno varnost strank, hkrati pa tudi bistveno manj pobranih davkov. Posledica takšne spremembe pa bo lahko tudi povečanje črnega trga na področju posredovanja z nepremičninami. Drugi ukrep se nanaša na prepoved delitve stroškov nepremičninskega posredovanja, ki jo trenutno veljavni zakon dovoljuje. Predlagatelji so v predlogu navedli, da bi moral storitev nepremičninskega posredovanja obvezno plačati tisti, ki jo je naročil. V primeru, da bo naročnik sam v celoti kril stroške nepremičninskega posredovanja, bo le-ta ščitil le interes naročnika in s tem se bo izničil eden od osnovnih namenov Zakona o nepremičninskem posredovanju, ki je v tem, da se zagotovi učinkovito varovanje interesov obeh pogodbenih strank. V predlogu so predlagatelji navedli, da želijo s tem zlasti znižati ceno nepremičnin, ki se oddajajo v najem, kar jim s tem ukrepom ne bo uspelo, saj se bodo stranke v postopku novim razmeram na trgu prilagodile in stroške prevalile na ceno. Najbolj nerazumljiva in neživljenjska pa je določba 6. člena zakona, s katero se uvaja omejitev dejanskih stroškov, ki jih lahko zaračuna nepremičninska družba, na 150 evrov. Tako grob poseg v ustavno zagotovljeno svobodno gospodarsko pobudo bi moral izhajati iz trdnih argumentov predlagatelja, hkrati pa bi moral utemeljiti tudi določeno omejitev dejanskih stroškov na 150 evrov in pripraviti specifikacijo, katere stroške ta cena zajema. Skratka, tako grobih omejitev, kot jih uvaja novi zakon, ne pozna nobena druga država v Evropski uniji. V okviru prilagojenosti zakonskih rešitev pravu Evropske unije je treba opozoriti tudi na dejstvo, da so nove zakonske rešitve tudi v očitnem nasprotju z določbami direktive Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu. Sloveniji je Evropska komisija izrecno predlagala revizijo omejitve cen pri nepremičninskem posredovanju, a naše aktivnosti gredo žal v nasprotno smer, kot jih le-ta predlaga. Glede na vse navedeno je več kot očitno, da gre v tem primeru za politični manever in da je sprejeti zakon v nasprotju s pravom Evropske unije, pa tudi ustavno ureditvijo Republike Slovenije. Oškodovani gospodarski subjekti in njihova združenja so v zvezi s tem že napovedala pritožbo na Evropsko komisijo in presojo ustavnosti zakona na Ustavnem sodišču Republike Slovenije. Z zavrnitvijo tega zakona bi se izognili [[…]]
Prosim, zaključite svoje stališče.
[[…]]znatnim negativnim posledicam za poslovanje gospodarskih družb v panogi, pa tudi blamaži pred Ustavnim sodiščem Republike Slovenije in pred Evropsko komisijo. Zato predlagam, da takšnega zakona ne sprejmete. Hvala.
Hvala lepa za vaše mnenje. Zahtevo je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev mnenja odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Edvardu Pauliču.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 16. nujni seji dne 17. 7. 2019 kot matično delovno telo obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju. Predstavnik Državnega sveta je v zvezi z omejitvijo višine plačila za posredovanje pri najemnih poslih na največ 4 % pogodbene vrednosti izpostavil, da ta določba predstavlja grob poseg v svobodno gospodarsko pobudo, ki je zagotovljena s 74. členom Ustave. Zakon bo po mnenju Državnega sveta zmanjšal število najemnih poslov preko nepremičninskih posrednikov, saj le-ti ne bodo prevzemali poslov, za katere ne bodo mogli zaračunati ustrezne cene. Med drugim bo to povzročilo bistveno nižjo pravno varnost strank ter manj pobranih davkov. Po mnenju Državnega sveta tudi določba, s katero se uvaja omejitev dejanskih stroškov, ki si jih lahko zaračuna nepremičninska družba, na 150 evrov, predstavlja grob poseg v ustavno zagotovljeno svobodno gospodarsko pobudo. Glede ukrepa, ki se nanaša na prepoved delitve stroškov nepremičninskega posredovanja, pa je po mnenju Državnega sveta večina obveznosti, ki jih nepremičninski družbi nalaga veljavni zakon, namenjenih ravno varovanju interesa kupca oziroma najemnika, zato je ta tudi najbolj zainteresiran, da v postopku sodeluje nepremičninski posrednik kot strokovnjak. V primeru, da bo naročnik vedno sam v celoti kril stroške posredovanja, se bo posrednik prilagajal interesu naročnika, s tem pa se bo izničil eden od osnovnih namenov veljavnega zakona, ki je učinkovito varovanje interesov obeh pogodbenih strank. V imenu predlagatelja zakona je poslanec Luka Mesec poudaril, da zakon s svojimi določbami ščiti tako najemnika kot tudi najemodajalca pred prevelikimi in nepredvidenimi stroški. Poudaril je, da se zakon nanaša zgolj na fizične osebe, medtem ko se za pravne osebe na tem področju nič ne spreminja. Izpostavil je še, da bodo določbe zakona koristile tudi nepremičninskim podjetjem, saj se bodo najemodajalci in najemniki ob zmernejših stroških nepremičninskega posredovanja v večjem obsegu odločali za najemanje nepremičninskih podjetij pri sklepanju poslov. Predstavnik Vlade je poudaril, da so po mnenju Ministrstva za okolje in prostor predlagane rešitve skladne s cilji stanovanjske politike, saj bodo prispevale k spodbujanju dolgoročnejše oddaje in najema stanovanj ter posledično k večji stanovanjski varnosti najemnikov, poleg tega pa zakon predstavlja uskladitev nacionalne zakonodaje z zakonodajo EU na področju reguliranih poklicev. V krajši razpravi je bila s strani Poslanske skupine Levica ponovno izražena podpora zakonu. Ob tem pa so izrazili zlasti nasprotovanje očitku Državnega sveta glede omejitve dejanskih stroškov, ki si jih lahko zaračuna nepremičninska družba, na 150 evrov. Poudarjeno je bilo, da se nepremičninska družba in naročnik lahko dogovorita, da bo naročnik poleg plačila za posredovanje plačal tudi dodatne storitve, ki ne spadajo v storitev nepremičninskega posredovanja, te pa morajo biti izrecno opredeljene v pogodbi o posredovanju. S strani Poslanske skupine Nove Slovenije pa je bilo poudarjeno, da je zakon v nasprotju s 74. členom Ustave in predstavlja grob poseg v svobodno gospodarsko pobudo. Po njihovem mnenju bo zakon povzročil več črnega trga na področju posredovanja z nepremičninami, posledično manj pobranih davkov in manj pravne varnosti tako za najemodajalca kot najemnike. Država bi po njihovem mnenju morala več pozornosti nameniti povečanju fonda neprofitnih stanovanj in začeti reševati problematiko velikega števila praznih stanovanj, ki si jih lastniki zaradi visokih davkov in premajhne pravne varnosti ne upajo oddajati. Po opravljeni razpravi je odbor z večino glasov veh članov sprejel mnenje, da je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju ustrezen.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku predlagatelja zakona gospodu Luki Mescu. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Kot ste lahko slišali, predlagatelji veta pravijo, da je novela Zakona o nepremičninskem posredništvu korak v napačno smer, kajti morali bi, po njihovo, nepremičninski trg deregulirati, tako pa regulacije še povečujemo. Ampak če se ozrete čez ramo in pogledate, kaj je država počela zadnjih 25 let na nepremičninskem trgu, bomo videli, da je tam vladala anarhija, zasebna pobuda in odsotnost kakršnekoli politike. Če to ni deregulacija, potem tudi ne vem, kaj je. Ampak rezultati so tukaj. Nekatere podatke sem že večkrat povedal, da manjka 10 tisoč javnih stanovanj v Sloveniji, bom pa danes še dva nova. Leta 2018 je lahko človek s povprečno plačo, če bi vzel 20- letni kredit, v Ljubljani kupil 0,8 % dostopnih stanovanj, ki so bila takrat v ponudbi. Se pravi, človek s povprečno plačo z 20-letnim kreditom si je v Ljubljani lahko privoščil komaj 1 stanovanje od 100, ki so bila v ponudbi. Povprečna velikost tega stanovanja, ki si ga je lahko človek z 20-letnim kreditom in povprečno plačo privoščil, je bila 17 kvadratnih metrov. To je prvi rezultat deregulirane stanovanjske politike. Drugi rezultat deregulirane stanovanje politike je pa naslednji. Tisti, ki si niso mogli privoščiti stanovanj, so šli v najem. Ampak v Sloveniji imamo večino pogodb o najemu za kratek čas, praviloma se sklepajo na 12 mesecev, kar pomeni, da najemniki niso na nobeden način pogodbeno varovani pred zvišanjem cen. Vsako leto se na novo pogajajo z najemodajalcem o tem, kakšna bo najemnina naslednje leto. Rezultat je, da je bila leta 2018 Ljubljana tista evropska prestolnica, kjer so najemnine rasle najhitreje, zrasle so namreč kar za 18 % v enem letu. Danes pridejo nepremičninske agencije in pravijo, da je stvar treba še bolj deregulirati. V Levici jim odgovarjamo »hvala lepa«. Kar je treba narediti je stanovanjsko politiko spraviti v red. Največji projekt v tem smislu smo si z Levico zastavili za jesen, ko bomo z Ministrstvom za okolje in prostor predstavili nov stanovanjski zakon, s katerim bomo uredili pogoje za gradnjo javnih najemnih stanovanj, da se začne ta manj kot 10 tisoč zapolnjevati. Druga politika, s katero poskušamo že več mesecev, je prepričati Vlado, naj prenese nepremičnine, ki so primerne za gradnjo stanovanj, iz slabe banke na Stanovanjski sklad. Stanovanjski sklad je za zelo primerne ocenil 9 lokacij in na teh devetih lokacij bi lahko zgradili skoraj 3 tisoč stanovanj. Tretja politika, ki smo jo predlagali, je pa Zakon o nepremičninskem posredništvu, s katerim pa poskušamo začeti urejati del stanovanjskih razmerij. Problemi, ki jih rešujemo s tem zakonom so na kratko naslednji. Prvi je, da predpisujemo maksimalno dovoljeno provizijo, ki jo lahko nepremičninska agencija vzame, in to je 4 % pri oddaji stanovanj. Teh 4 % si nismo izmislili mi, ampak smo enostavno preslikali enako ureditev, kot trenutno velja za prodajo stanovanj. Tudi tam si nepremičninska agencija ne sme odrezati več kot 4 %. Ta politika bo po vsej verjetnosti rezultirala tudi v tem, da bodo najemne pogodbe sklenjene za dlje časa, ker 4 % je vezano na pogodbeno vrednost in nepremičninski agenciji bo v interesu, da je ta višja, da bo pogodba daljša, s čimer se bo izboljšalo varstvo najemnikov. Druga omejitev je, da dejanski stroški agenta za oglede stanovanj ne smejo preseči 150 evrov brez drugačnega dogovora, kar bo ščitilo tako najemnika kot najemodajalce, tretja pa, da storitev plača samo tisti, ki jo naroči. Po navadi jo naroči najemodajalec plača pa jo potem tudi najemnik, čeprav on ni naročil in ni podpisal pogodbe. Te 4 % odstotke, to je 150 evrov in storitev plača tisti, ki jo naroči, so vse, kar ta zakon prinaša. Seveda pa smo s tem stopili na žulj neki interesni skupini, ki sedaj govori, da je zakon neustaven. Mi bomo zakon še enkrat podprli, ker nič od tega, kar smo prej slišali ni res. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za dodatno obrazložitev mnenja. Ali dobro razumem, da imamo postopkovni predlog? Dr. Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Večino te seje tam nek strokovc z desnice snema sejo in nam v glavo sveti z rdečo lučko. Mi imamo zajem vsake seje na parlamentarnem kanalu in tam lahko dejansko vsi, tudi za piar potrebe, zajemajo video signal, in prosim, če se lahko to neha, ker je moteče. Hvala. Jaz nisem tu neka srna, ki me bo nekdo v glavo ustrelil med sejo. Hvala.
Naše seje so javne, tega se zavedamo, kajne? [[oglašanje iz dvorane]] To je pa res ja. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dobili smo postopkovni predlog, ki je v resnici takšen, da se moramo držati navodil, ki jih imamo za delovanje v tej dvorani in prosim, da to tudi v prihodnje upoštevate. S tem prehajamo na obrazložitev mnenja, ki ga bo podal predstavnik Vlade. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Na Ministrstvu za okolje in prostor smo podrobno preučili novelo zakona in ugotavljamo, da se spremembe, ki se predlagajo s to novelo, nanašajo predvsem na uskladitev določb zakona z zakonodajo Evropske unije na področju reguliranih poklicev in ureditev višine in obveznosti plačila stroškov nepremičninskega posredovanja. S predlogom se odpravlja ovira, da lahko samo državljani Republike Slovenije opravljajo nacionalno poklicno kvalifikacijo, tujci pa lahko pridobijo poklicno kvalifikacijo le v tujini. Trenutna ureditev ni v skladu z evropsko zakonodajo na tem področju, na kar nas je Evropska komisija že opozorila julija v preteklem letu. S predlaganimi spremembami bo lahko zdaj kdorkoli pridobil nacionalno poklicno kvalifikacijo za nepremičninskega posrednika v Sloveniji. Kdor pa je to kvalifikacijo pridobil v tujini, pa se mu bo le-ta lahko priznala po postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij. Zaradi visokih cen na trgu in pomanjkanja najemnih stanovanj je trenutno dostopnost do primernih stanovanj otežena. Zato smo na Ministrstvu za okolje v skladu z usmeritvami Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu za obdobje 2015–2025 aktivno pristopili k preoblikovanju stanovanjske politike. Kot je bilo že prej omenjeno, bo stanovanjski zakon v javni obravnavi v jeseni. V času do sprejetja novega zakona pa je predlagana novela eden izmed ukrepov, ki jih Ministrstvo za okolje in prostor podpira. Zakon o nepremičninskem posredovanju že omejuje višino najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje v primeru nakupa in prodaje nepremičnine, dodatno pa ta novela uvaja višino dovoljenega plačila na največ 4 % pogodbene vrednosti, a ne več kot enomesečno najemnino. Ob tem se na največ 150 evrov omejuje tudi višina dejanskih stroškov, do katerih je nepremičninska družba upravičena v primeru, ko ni upravičena do plačila za posredovanje. Poleg navedenih omejitev je predlagana jasna določba, da stroške nepremičninskega posredovanja v celoti nosi naročnik storitve. Na ministrstvu ocenjujemo, da so predlagane rešitve skladne s cilji stanovanjske politike, saj bodo prispevale k spodbujanju dolgoročnejše oddaje in najema stanovanj ter posledično k večji stanovanjski varnosti najemnikov. Hkrati bi se s prenosom stroškov nepremičninskega posredovanja na naročnika storitve zaščitili najemniki, ki jim ob sklenitvi najema poleg najemnine in varščine ne bi bilo treba plačevati še stroškov posredniških storitev, ki jih niso naročili. Na koncu naj še povzamem, da predlagana novela zakona sledi Resoluciji o nacionalnem stanovanjskem programu za obdobje 2015–2025 ter njenem akcijskem programu in večji dostopnosti do stanovanj ter ureditvi trga nepremičnin in predvsem ureditvi stanovanjskega problema za mlade in mlade družine, starejše ter ranljive skupine. Temu bo sledila še temeljita sistemska sprememba stanovanjske zakonodaje, zato predlagamo, da ponovno sprejmete novelo Zakona o nepremičninskem posredovanju. Hvala.
Hvala za vašo predstavitev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Hršak, imate besedo v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci poslanske skupine DeSUS smo pravilno napovedali, da bo Državni svet izglasoval veto na predlog novele Zakona o nepremičninskem posredovanju. S tem je Državni svet še enkrat pokazal, da svetnike ne zanimajo ekonomsko šibkejši prebivalci naše države, temveč da je za njih pomembno le to, da se obranijo interesi kapitala. Izkazalo se je tudi, da niso razumeli poante predloga novele, kajti svetniki zatrjujejo, da so na trgu nepremičnin bolj prisotni ekonomsko močnejši državljani, kar po njihovem mnenju pomeni, da predlagana novela pravzaprav ščiti njih ne pa socialno šibkejših. Seveda imajo državni svetniki prav, če govorimo o nakupu in prodaji nepremičnin. Vendar gre pri tej noveli, ki jo bomo, mimogrede, poslanci Poslanke skupine DeSUS ponovno podprli, za zaščito najemnikov stanovanj, torej ne kupcev, najemnikov stanovanj, ki v svoji stiski stanovanja najemajo za krajši čas do enega leta, pa morajo vseeno plačevati provizije, kadar najemodajalec oddaja stanovanje preko agencije. Tako mora najemnik plačati storitev, ki je sploh ni naročil. Državne svetnike moti tudi regulacija cen storitev nepremičninskega posredovanja, češ, da naj država regulira tudi druge dobrine, ne samo to. Ob tem Državni svet pozablja, da je kar nekaj storitev reguliranih, ko država postavi omejitev višine cen, kot je na primer pri dimnikarskih storitvah, vozniških izpitih in tako dalje. Kot sem že omenil, poslanci Poslanske skupine DeSUS nismo spremenili svojega prepričanja glede podpore predlogu novele zakona o nepremičninskem posredovanju in bomo ta predlog ponovno podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Bojan Podkrajšek ima besedo v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Pred nami je ponovno odločanje o predlogu Zakona o nepremičninskem posredovanju. Mislim, da je vsem poslankam in poslancem jasen signal, glede na to da je bil izglasovan veto v Državnem svetu, ki nas opozarja, da je nesmiselno hitenje na področju tega zakona, predvsem nas pa opozarja, da je ta zakon nekvaliteten in gre v škodo vseh uporabnikov tega zakona. Naj navedem, zakaj v Slovenski demokratski stranki ne moremo dati podpore temu zakonu. Imamo pomisleke glede hitenja sprejetja tega zakona, ker ni potrebe ali nuje ter je v nasprotju z ustavnimi načeli, zato se mu obeta glede nekaterih institucij tudi ustavna presoja. Ker je omejitev višine plačila za posredovanje, je treba pretehtati z vidika svobode gospodarske pobude. Regulacija cen ni smiselna, saj udeležba nepremičninskega posrednika preprosto ni obvezna. Uvedba novih regulacij za potrošnika ne bo ugodna, saj s takšnim omejevanjem nepremičninski posredniki ne bodo sprejemali poslovnih nizkih vrednosti, potrošniki bodo tako na slabšem, pravna varnost bo nižja, siva ekonomija se bo pa povišala, ker ni opravljene temeljite analize, kakšen je obseg sklenjenih pogodb, kakšno je povprečno plačilo posredovanj ter kakšna je povprečna najemnina stanovanj. S sprejetjem takšnega zakona sledi tudi umik nepremičninskih družb s trga tega področja ter zmanjšanje preglednosti najemnega trga. Glede na omejitev poslovanja nepremičninskih družb bi bilo prav, da se pred sprejetjem takšnega zakona pridobi stališče Evropske komisije, saj je Slovenija članica Evropske unije. V Slovenski demokratski stranki tudi na današnjem glasovanju ne bomo mogli dati podpre takšnemu zakonu. Hvala za vašo pozornost.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča poslanske skupine. Gospod Robert Pavšič ima besedo v imenu Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani kolegice, kolegi, najprej lep dober dan! Najemniški trg v Sloveniji se še od tranzicije ne obnaša, če uporabimo ekonomsko primerjavo, homogeno. Najprej ga je ob spremembi političnega sistema pretresel Jazbinškov zakon, ki je veliki večini državljanov sploh omogočil dostop do lastnega bivališča, hkrati pa je omogočil tudi akumulacijo nepremičnin posameznikom, ki s stanovanji upravljajo kot s kapitalom in ga posledično plemenitijo z najemom ali pa s preprodajo. Seveda je to popolnoma legitimno in osnova za podjetniško oziroma zasebno poslovno iniciativo. Vendar je država že v prejšnjem tisočletju prepoznala, da je treba tako pomembno področje, kot je nepremičninski trg, regulirati, saj je prihajalo do preveč anomalij. Z raznimi ukrepi regulacije pa se je razvijala tudi domiselnost izogibanja zakonskim pričakovanjem po sistemu: če nekaj ni prepovedano, je pač dovoljeno. Danes smo pred podobnim vprašanje kot pri prejšnji točki današnje izredne seje. Tudi tokrat to ni strokovno vprašanje, ampak predvsem politično. Zakaj? Že ob spremljanju seje Državnega sveta, ki je očitno podaljšana roka enega političnega pola, je bilo jasno, da interesne skupine ali posamezniki vedno slišijo le tisto, kar jim ustreza, ne pa dejanske razlage, argumentov in stanja. Poskus novelacije Zakona o nepremičninskem posredovanju bi prinesel malo več varnosti najemnikom, če za trenutek odmislimo še eno pomembno posledico – uskladitev z zakonodajo Evropske unije. Povečal bi možnost, da se najemna razmerja lahko sklenejo za dalj časa in tako vsaj deloma omili kronično pomanjkanje najemniških stanovanj. Znižal bi prevečkrat napihnjene stroške nekaterih agencij in bi pokazal, da mora politika gledati malo bolj naprej, sploh kar se tiče regulacije črnega najema oziroma v zadnjem času Airbnbja. Je pač res tako, da je potreben poseg na trg, ne v samo vsebino, ampak eskalacijo stroškov, ki se v praksi vedno prenesejo na potrošnika. In naša naloga je, da preprečimo malverzacije in zaščitimo šibke. Zato bomo tudi tokrat v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca zakon podprli z zavedanjem, da se na tej točki obravnava tematike nikakor ne bo zaključila in da bo treba kmalu stopiti še korak naprej, najprej s spodbujanjem gradnje stanovanj in bolj doslednim reguliranjem nepremičninskega trg. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Soniboj Knežak ima besedo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju je z odložilnim vetom zaustavil Državni svet Republike Slovenije. V obrazložitvi, zakaj so izglasovali veto, so med drugim zapisali, da bi z uveljavitvijo zakona prišlo do grobega poseganja v ustavno zagotovljeno pravico gospodarske pobude, zaradi nekaterih rešitev, ki jih predlagajo predlagatelji, pa naj bi po mnenju Državnega sveta prišlo tudi do povečanja črnega trga na področju nepremičninskega posredovanja, ki ga po njihovem mnenju država v tem trenutku ne uspe urediti. Predlog zakona, ki naj bi bil v nasprotju s pravom EU in ustavo Republike Slovenije, je zaustavil veto. Zakonska materija, o kateri bomo danes ponovno odločali, bo uskladila določbe o pridobitvi kvalifikacij za nepremičninske posrednike z evropsko zakonodajo, nepremičninskim družbam omejila višino stroškov, ki jih lahko zaračunajo posameznemu naročniku, stroške nepremičninskega posredovanja pa bo prenesla na naročnike storitev in hkrati omejila najvišje dovoljeno plačilo za posredovanje pri najemu ali oddaji nepremičnine. Zakon bo iskalcem nepremičnin omejil stroške najema, najemodajalce bo spodbujal k oddajanju nepremičnin za daljše časovno obdobje, kar posledično pomeni večjo stanovanjsko varnost za najemnike nepremičnin oziroma stanovanj. Zdajšnja ureditev potiska iskalce nepremičnin v zelo težak položaj, saj morajo največkrat poleg varščin, plačanih najemnin vnaprej in najemnine za tekoči mesec plačati tudi stroške posredovanja, za katere pa niso bili naročnik. Začetni stroški za najem nepremičnine včasih v določenih primerih presegajo tudi tisoč evrov, kar pa je predvsem za mlade zaposlene in mlade družine ogromen začetni strošek in breme. Vlada Republike Slovenije je v svojem prvem mnenju zapisala, da se strinja s predlaganimi rešitvami, ki jih prinaša zakon, in meni, da bodo omenjene rešitve prispevale k večji dostopnosti stanovanj, večji varnosti najemnikov in spodbujale k dolgoročnejši oddaji nepremičnin. Kljub izglasovanemu odložilnemu vetu Vlada Republike Slovenije na podlagi že omenjenih razlogov ponovno podpira predlog zakona. Mladim družinam, mladim zaposlenim in vsem, ki svoje stanovanjsko situacijo rešujejo tako, da najemajo nepremičnino oziroma stanovanje, je treba omogočiti čim večjo stanovanjsko varnost in finančno vzdržnost pri najemu. V naši poslanski skupini ocenjujemo, da omenjene rešitve prinašajo razbremenitev in lažji dostop do stanovanj, večjo stanovanjsko varnost, finančno vzdržnost in dolgoročnejši najem. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zaradi navedenega zakon ponovno podprla. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča vaše poslanske skupine. Gospod Gregor Perič ima besedo v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani, hvala za besedo! Državni zbor je pred manj kot enim tednom sprejel novelo Zakona o nepremičninskem posredovanju, ki ga je v zakonodajni postopek vložila stranka Levica. Glavne spremembe, ki so bile tudi razlog, da je Državni svet izglasoval veto na zakon, se nanašajo na omejitev najvišje provizije za nepremičninsko posredovanje pri najemni pogodbi ter na omejitev višine dejanskih stroškov, ki jih lahko nepremičninska družba zaračuna naročniku. Poleg tega pa zakon predvideva tudi uskladitev z evropsko zakonodajo. Po mnenju predlagatelja zakona naj bi predlagane spremembe glede provizij in dejanskih stroškov pripomogle k boljši dostopnosti stanovanj. Državni svet je zahtevo, da poslanci o predlogu zakona ponovno odločamo, utemeljil s pomisleki, da predlagane spremembe v preveliki meri posegajo v svobodno gospodarsko pobudo ter izrazil skrb, da se bo zaradi dodatnih omejitev zmanjšalo število najemnih poslov, kar bi posledično povzročilo bistveno nižjo pravno varnost potrošnikov. Državni svet opozarja tudi na možnost povečanja nelegalnega oddajanja stanovanj ter posledični izpad davčnih prilivov. V luči vsega tega velja opozoriti, da je že sedaj v Sloveniji skoraj četrtina stanovanj oddanih nelegalno. Tako je stanje namreč opisano v Resoluciji o nacionalnem stanovanjem programu za obdobje 2015–2025, ki je bila sprejeta konec leta 2015. V SMC smo že ob sprejemanju zakona izrazili določene pomisleke v zvezi s predlaganimi spremembami, saj direktne povezave med tovrstno dodatno regulacijo nepremičninskega posredovanja in večjo dostopnostjo najemniških stanovanj ne vidimo. Treba se je zavedati, da je bistven problem, s katerim se srečujemo, cenovna dostopnost stanovanj. To se nanaša zlasti na višino najemnine. S tem razlogom velja biti previden pri napovedovanju učinkov predlaganih sprememb v smislu večje dostopnosti stanovanj. Ampak pustimo času čas. Ne glede na vse, v SMC pozdravljamo cilj, ki ga rešitve zakona predvidevajo, saj bi te rešitve lahko prispevale k večji stanovanjski varnosti najemnikom ter k spodbujanju dolgoročnejše oddaje in najema stanovanj. Dejstvo pa je, da to predstavlja le del reševanja problematike na področju stanovanjske politike. Ta je bil žal v preteklosti deležna premalo pozornosti in čas je, da to spremenimo. Država ustvarja pogoje za ustrezno izvajanje ustavno zapisane možnosti izbire pri reševanju stanovanjskega vprašanja svojih državljanov. Danes lahko k temu prispevamo tudi poslanci in ponovno potrdimo, da predlagane spremembe pomenijo korak naprej na področju stanovanjske politike. Na koncu naj še enkrat spomnim, da je bil v mandatu prejšnje vlade predlagan nov zakon o nepremičninskem posredovanju. Zakon po izglasovanem vetu v Državnem zboru ni dobil zadostne podpore, njegov cilj pa je bil isti, kot je cilj tega zakona danes: zaščita potrošnikov v prometu z nepremičninami. Še več. V obeh primerih so bile problematizirane vsebinsko enake rešitve in samo ugibamo lahko, zakaj.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Nataša Sukič v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite, gospa poslanka.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! V zadnjem obdobju smo že večkrat v Levici detajlno pojasnili, kaj prinašajo predlagane spremembe zakona. Prinašajo namreč omejitev višine plačila za posredovanje pri najemu nepremičnine na 4 % oziroma ne manj kot 150 evrov in ne več kot enomesečno najemnino; prinašajo odpravo možnosti delitve plačila za posredovanje med pogodbeni stranki, torej med kupca in prodajalca ali med najemnika in najemodajalca; omejitev višine dejanskih stroškov nepremičninskih posrednikov na 150 evrov, čemur mora slediti nov dogovor med najemodajalcem in agencijo o morebitnih dodatnih stroških. S tem bomo zagotovili transparentnost posla in preprečili špekulacije oziroma neko pavšalno zaračunavanje cen. Tukaj opozarjam na manipulativnost argumentacije Državnega sveta, ki smo mu že najmanj dvakrat v tem tednu pojasnili, da 150 evrov ne pomeni dejanske dokončne zamejitve, pomeni pa varovalko, da se potem pogodbeni stranki usedeta in pogovorita o dejanski potencialnih novih stroških. Tukaj resnično opozarjam, da ne nasedajte tem zavajanjem. Spremembe prinašajo tudi uskladitev zakona z evropsko zakonodajo v delih, ki se nanašajo na pogoje za opravljanje dejavnosti nepremičninskega posredovanja. S to novelo bomo torej zaščitili najbolj ranljive skupine prebivalstva. Govorim zlasti o mladih pa tudi o drugih ranljivih skupinah prebivalstva, brezposelnih, upokojencih, tistih z najnižjimi dohodki, prekarcih, študentih, ki jih vse večja ekonomska negotovost, posledica neoliberalnega razkroja delavskih pravic in socialne države, na eni strani, in pomankanje javnih najemnih stanovanj, na drugi strani, silita, da najemajo draga, predraga tržna najemna stanovanja. To je poglavitni razlog, zakaj smo se v prvem koraku prenove stanovanjskih politik lotili regulacije najemnega trga in omejevanja višin tržnih najemnin ter s tem špekulativne rasti cen. Vsak med nami, ki je kdaj iskal stanovanje za najem, ve, kaj to pomeni. Javljaš se na nepremičninske oglase, na ogledu si podvržen zaslišanju o svojem zasebnem življenju, moraš biti izobražen in zaposlen, ne smeš kaditi, ne smeš imeti otrok ali domačih živali, imeti moraš dovolj visoko plačo in tako naprej in tako naprej, da ne naštevam vsega. In če si na tej svojevrstni avdiciji na koncu celo izbran, moraš plačati stroške storitve nepremičninskega posredovanja, ki ga nisi niti naročil in si ga nisi niti želel, in to poleg tega, da najemodajalcu deponiraš še varščino. To pomeni preprosto, da te oberejo, ožamejo za najmanj tisoč evrov, še preden imaš v rokah sploh ključe tega tako želenega stanovanja. S spremembo zakona bomo torej stroške posredovanja pri najemu znižali najmanj za polovico in jih v celoti prevalili na naročnika storitve. Pa še ne nekaj bi opozorila. Skrbeti bi nas moralo dejstvo, da si skoraj vsi posredniki za posredovanje zaračunajo dve mesečni najemnini. To upravičeno zbuja sume kartelnega dogovora in naravnost kliče po državni intervenciji. V luči uresničevanja javnega interesa cenovno dostopnih stanovanj je argument za omejitve višine provizij ob zgoraj navedenem samo še močnejši. Z omejitvijo dejanskih stroškov nepremičninskih posrednikov na 150 evrov bomo tako onemogočili sporne prakse nepremičninskih agencij, na katere opozarjata tako Zveza potrošnikov Slovenije kot Tržni inšpektorat. Zaznanih je bilo več primerov, ko so si nepremičninski posredniki te stroške zaračunali za posle, v katerih na koncu niso niti zares posredovali. Ti stroški so bili visoki ali pa celo višji, kot bi bila provizija pri posredovanju. S sprejetjem zakona bomo uresničili enega od projektov, h katerim se je zavezala Vlada s podpisom sporazuma o sodelovanju z Levico v letošnjem letu. Zakon smo napisali v Levici in ga uskladili z Ministrstvom za okolje in prostor ter z vladno koalicijo. Na prošnjo Ministrstva za okolje in prostor smo vanj vključili tudi člene o prenosu evropskih direktiv. Gre za zaključek prvega izmed projektov prenove stanovanjskih politik. Seveda se zavedamo, da z omejitvijo višine provizij pri najemu in omejitvijo dejanskih stroškov ne bomo celostno rešili pereče stanovanjske problematike, seveda ne. Te spremembe so kvečjemu obliž na rano, imenovano stanovanjska politika Republike Slovenije, rano, ki je ni nihče zacelil že dolgih25 let. Hvala lepa.
Hvala za vaše stališče. Gospod Aleksander Reberšek ima besedo v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o nepremičninskem posredovanju je v nasprotju s 74. členom Ustave Republike Slovenije in direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu. Zakonodajno-pravna služba, Državni svet, Gospodarska zbornica Slovenije ter številni poslanci smo na to že opozorili. Prav tako je Evropska komisija opozorila, da bi že obstoječe določbe zakona lahko bile v nasprotju z evropskim pravnim redom, s to verzijo zakona pa se še odmikamo od zahtev evropskega pravnega reda. Veto Državnega sveta je priložnost, da koalicija premisli o svojem ravnanju. Bo v slovenski politiki sedaj zavestno kršenje ustave postalo politična norma, nekaj, kar se lahko stori z levo roko? Bomo od sedaj naprej kar z zakonom določili, koliko lahko stane kepica sladoleda? Jutri se nam bo zdelo, da so previsoke cene avtomehaničnih storitev in bomo z zakonom omejili uro avtomehanika na 15 evrov bruto. Z zakonom po vaši oceni rešujete problem premajhnega števila najemnih stanovanj, previsokih najemnin in dejstva, da se najemne pogodbe sklepajo za prekratek čas – vse z namenom zaščititi najranljivejše družbene skupine. Odkrito morate povedati, da s tem zakonom ne rešujete ničesar. Še več bo črnega trga, oddajanja nepremičnin na črno, manj pobranih davkov, nepremičninski posredniki teh poslov ne bodo več delali, s tem pa se bo poslabšala pravna varnost ravno najranljivejših skupin. Kaj pa bi morali narediti? V Sloveniji je ogromno praznih in nezasedenih nepremičnin. Ogromno ljudi je, ki so ostali v velikih hišah ali pa so določene hiše popolnoma prazne. Vprašajte se, zakaj teh nepremičnin ne ponudijo v najem. Pa bom jaz vprašal vas – bi jih vi ponudili v najem ob sedanjih davkih in pravnem varstvu najemodajalcev? Stopnja davka na oddajo v najem je 25 %. V enem letu najemodajalec da državi tri mesečne najemnine. To je veliko, še zlasti, če pogledamo riziko. Ogromno je primerov v Sloveniji, ko najemniki niso plačali najemnin, niso plačevali različnih stroškov, položnice za komunalo, elektriko. Da ne omenjam dejstva, da so velikokrat najemniki stanovanje uničili. In kaj lahko stori najemodajalec? Praktično nič. Če ima problematičnega najemnika, ga zelo težko odslovi iz stanovanja. Torej bi bilo treba najemodajalce ustrezno zaščititi za primere, ko najemnik ne izpolnjuje svojih obveznosti. Ne more biti zavarovan zgolj najemnik, najemodajalec pa je v popolnoma podrejenem položaju. Na koncu mu ostane uničeno stanovanje, kup neplačanih računov in sodni stroški, da najemnika sploh lahko odslovi iz stanovanja. In kaj se dogaja? Lastniki praznih nepremičnin se za najem ne odločijo ravno iz prej naštetih razlogov. Z zakonom želite reševati visoke cene nepremičnin. Edini način, da se to reši, je večja ponudba. Stopnja neprofitne najemnine je ostala neusklajena že od lega 2006, zato ni gradnje javnih neprofitnih stanovanj. Če se investitorju ne bo splačalo graditi, ne bo novogradenj, ne glede na vaš zakon. Novogradenj bo enako kot pretekla leta – praktično nič. Zato bomo v Poslanski skupini Nova Slovenija glasovali proti sprejetju zakona. Pa tudi zato, ker s tem predlogom zakona ne rešujete stanovanjskih problemov.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev stališča poslanske skupine. Zadnji imate besedo v imenu poslanskih skupin mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni! Danes ponovno odločamoo Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju. Tudi v SAB imamo v zvezi s tem zakonom določene pomisleke. Obstoječi Zakon o nepremičninskem posredovanju namreč že omejuje višino najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje v primeru nakupa in prodaje nepremičnin. Novela uvaja višino dovoljenega plačila za posredovanje pri najemnih poslih na največ 4 % pogodbene vrednosti, a ne več kot enomesečno najemnino in ne manj kot 150 evrov. Cilj novele je razbremeniti predvsem ekonomsko šibkejše stranke, ki jim začetni znesek v višini ene do dveh najemnin predstavlja velik finančni zalogaj. Omejitev najvišjega dovoljenega plačila za posredovanje, prenos celotnih stroškov nepremičninskega posredovanja na naročnika storitve, omejitev dejanskih stroškov in uskladitev določb z evropsko zakonodajo. Vse to so ukrepi za pridobivanje primernega stanovanja in zagotavljanje učinkovitega varstva potrošnikov. Določba 6. člena, ki določa, na kakšen način se lahko zahteva plačilo za dodatne storitve in kdaj je posrednik upravičen samo do plačila dejanskih stroškov, je predstavljena kot varovalka za potrošnika. Kot je v predlogu navedeno, ima nepremičninska družba pravico do plačila le, če je plačilo dodatnih storitev pisno dogovorjeno med strankama. Ukrepe, ki jih predlagatelj navaja za ustvarjanje večjih možnosti pridobitve primernega stanovanja, vidimo kot morebitno nedovoljeno poseganje države v prosti trg. Svobodna gospodarska pobuda oziroma pogodbena svoboda, zagotovljena s 74. členom Ustave, obsega tako svobodo sklepanja pogodb, svobodo vsebinskega urejanja kot svobodno oblikovanje tipa zaveze. V drugem odstavku istega člena je določeno, da se gospodarska dejavnost ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo. Pri tem predlagatelj ne izhaja iz sistemskih neravnovesij ali zlorab na trgu. temveč operira s pavšalnimi navedbami. Kot socialno-liberalni stranki se nam zdi sporno, da za dejavnost, ki se odvija na prostem trgu, uvajamo dodatno regulacijo. Da se torej oceniti, da ima v konkretnem primeru zakonodajalec precej široka pooblastila za oblikovanje gospodarske politike in uresničevanje njenih ciljev. Predlagatelj želi preko novele Zakona o nepremičninskem posredovanju nasloviti oziroma reševati težave najemnikov stanovanj. V resnici pa vzrok za pobudo predlagatelja tiči v povpraševanju po stanovanjskih nepremičninah, ki je močno preseglo ponudbo. Povečane potrebe po nastanitvenih zmogljivostih so idealne za napihovanje cen, lastniki nepremičnin bodisi kot prodajalci bodisi kot najemodajalci pa situacijo s pridom izkoriščajo. Najemniki resda plačujejo cene, ki v določenih regijah dosegajo vrtoglave zneske, vendar sem prepričan, da se bomo s problematiko učinkoviteje spopadli na drug način, in sicer z odpravo anomalij, vezanih na pomanjkanje urbanistično primernih zemljišč z odpravo dolgotrajnih postopkov pridobivanja gradbenega dovoljenja, z uskladitvijo vrednosti točke za določitev neprofitne najemnine in reševanjem drugih problemov, ki omejujejo obseg ponudbe. Stanovanj primanjkuje in od tod izvira glavnina težav, o kateri govorimo danes. V stranki SAB smo svoje poglede podrobno predstavili v zakonodajnem postopku. Na te in druge pomisleke naj v primeru sprejetja novele odgovori Ustavno sodišče. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ugotavljam, da smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. S tem prehajamo na ponovno odločanje o zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 21. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 25. izredno sejo Državnega zbora. Lep dan naprej!