Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 14. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Melita Župevc, Alenka Jeraj, Milenko Ziherl, Vili Rezman, dr. Peter Verlič do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O UREJANJU STATUSA DRŽAVLJANOV DRUGIH DRŽAV, NASLEDNIC NEKDANJE SFRJ V REPUBLIKI SLOVENIJI, po skrajšanem postopku. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Katarina Kresal, ministrica za notranje zadeve. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Predstavljam vam zakon, ki bi moral biti po odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2003 sprejet najkasneje do oktobra 2003. Torej pred več kot šestimi leti. Namen zakona je skladno z vrsto odločb Ustavnega sodišča in v duhu slovenske Ustave, po kateri je Slovenija pravna in demokratična država, ki spoštuje človekove pravice, celovito urediti tisti del krivic izbrisanim prebivalcem Republike Slovenije, ki se nanašajo na njihov odvzet status izpred 18 let. Poleg izvrševanja ustavnih odločb, predlog zakona odpravlja tudi določene pomanjkljivosti, ki so se pokazale v praksi ob izvajanju zakona in izdajanju dopolnilnih odločb in ki so prav tako posledica izbrisa iz registra stalnega prebivalstva državljanov drugih republik nekdanje SFRJ. Temeljne rešitve zakona so naslednje. Določa pogoje, pod katerimi lahko tujec, ki je bil na dan 25. 6. 1991 državljan druge republike nekdanje SFRJ in ki dovoljenja za stalno prebivanje v naši državi še nima. Ne glede na določbe zakona o tujcih, pridobi dovoljenje za stalno prebivanje. Določa, v katerih primerih se šteje, da so imeli državljani drugih republik nekdanje SFRJ, ki so bili izbrisanih iz registra stalnega prebivalstva, dovoljenje za stalno prebivanje in prijavljeno stalno prebivališče tudi za nazaj, to je od prenehanja prijave stalnega prebivališča dalje. Nadalje določa merila za ugotavljanje izpolnjevanja pogoja dejanskega življenja v Republiki Sloveniji in katere odsotnosti iz države pogoja dejanskega življenja, ne prekinejo. Na novo je urejena izdaja dovoljenja za stalno prebivanje tudi za otroke izbrisanih, ki so se rodili v Sloveniji po 25. 6. 1991 in ki v Republiki Sloveniji dejansko živijo od rojstva dalje. Na novo je urejena izdaja posebne dopolnilne odločbe za izbrisane, ki so bili v zadnjih 18 letih po izbrisu sprejeti v slovensko državljanstvo, ne da bi jim bilo pred tem izdano dovoljenje za stalno prebivanje. Po mnenju predlagatelja mora biti tudi za njih urejena možnost pridobitve posebne odločbe za nazaj. V nasprotnem primeru so namreč v slabšem položaju od tistih izbrisanih, ki so pridobili dovoljenje za stalno prebivanje in katerim so bile dopolnilne odločbe izdane že na podlagi odločbe Ustavnega sodišča. Zakon določa triletni rok za vložitev prošnje za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje, postopke bodo individualno vodile upravne enote. Predlagam, da Državni zbor predlagani zakon sprejme, če ne iz etične zaveze do ljudi, ki jim je pred 18 leti novonastala država storila krivico, pa iz spoštovanja do slovenske Ustave. S tem zakonom ničesar nikomur ne podarjamo, ne odškodnin ne državljanstev ne volilne pravice. Odpiramo zgolj pravno korektno in po mnogih letih edino možno pot za ureditev statusa ljudem, ki so bili pred mnogimi leti protipravno izbrisani. Nič več in nič manj. Da to počnemo 18 let po izbrisu in 7 let po tem, ko nam je popravo kršitev človekovih pravic naložilo Ustavno sodišče, je dejstvo, ki govori samo zase. Je dejstvo, ki obsoja nadaljnje sejanje populizma o špekulantih in vojnih zločincih, obsoja vzbujanje netolerance ter strašenje ljudi z milijonskimi odškodninami. Upanje umre zadnje. Želim si spodobne in dostojne razprave. Prav tako predlagam, da Državni zbor sprejme sklep, da se zaradi obsega sprememb pripravi tudi uradno prečiščeno besedilo zakona, ki ga zbor potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku, gospodu dr. Vinku Gorenaku, za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 14. seji 13.1.2010 ter na 1. nadaljevanju 14.1.2010 ter na 2. nadaljevanju 3.2.2010 obravnaval omenjeni predlog zakona, ki ga je predložila Vlada v postopek. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 46. seji 4. decembra 2009 sklenil, da se zakon obravnava po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so imeli gradivo, to je predlog zakona in mnenje Zakonodajno-pravne službe. K predlogu zakona so bili za obravnavo na matičnem delovnem telesu vloženi amandmaji Poslanske skupine SDS z dne 6.1.2010 in poslanskih skupin koalicije z dne 7.1.2010. Še pred pričetkom druge obravnave predloga zakona je poslanec mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS predlagal, da se razprava in odločanje o predlogu preloži na eno od naslednjih sej. Razlog, seveda, predstavitev javnih mnenj, vezanih na to. Odbor tega predloga ni sprejel. Predstavniki predlagatelja so okvirno povedali to, kar smo pravkar slišali. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v nadaljevanju predstavila stališče Zakonodajno-pravne službe. Nastopili sta tudi gospa Neža Kogovšek iz Mirovnega inštituta in Marjana Učakar iz Amnesty International. V zadnjem nadaljevanju sta nastopila tudi nekdanji minister za notranje zadeve Andrej Šter in mag. Slavko Debeljak, ki sta osvetlila okoliščine tako imenovanega izbrisa oziroma dogajanja v zvezi s tem. V razpravi so se posamezne članice in člani odbora zavzeli za popravo krivic. Koalicijski poslanci so zagovarjali sprejem zakona v predloženem besedilu, opozicijski pa so mu nasprotovali. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS ter LDS k 1. členu, k 1.A., 1.B., 1.C., 1.Č in 1.D členu ter k 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9. in 10. členu. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval tudi o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje, zakon z amandmaji tudi priložen poročilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Vito Rožej v imenu Poslanske skupine Zares.
Spoštovani predsedujoči, gospa ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi! Danes bomo v tem visokem zboru ponovno govorili o izbrisanih - posameznikih, ki jim je bilo 26. februarja leta 1992 nezakonito odvzeto stalno prebivališče, kot je to ugotovilo Ustavno sodišče Republike Slovenije. Ti posamezniki, o katerih bomo govorili danes, so bili stalni prebivalci naše države že v času osamosvajanja. Bili so tudi med tistimi, ki ste bili, ki ste takrat že bili polnoletni, povabljeni k temu, da soodločate o nadaljnji usodi in osamosvajanju Slovenije. Posledice izbrisa pa so bile hude: izguba službe, zdravstvenega zavarovanja, socialnega varstva, dostopa do izobraževalnega sistema in še bi lahko naštevali. Mnogi izmed danes omenjenih so bili izgnani, za seboj so morali pustiti družinske člane, ki so bili slovenski državljani, niso se smeli vrniti v Slovenijo in podobno. Ne samo Ustavno sodišče tudi seveda mnogi med nami označujemo ta izbris za diskriminatoren in nezakonit ukrep predvsem pa za hudo kršitev človekovih pravic, večjo kot katerakoli druga kršitev človekovih pravic, ki jih je ta naša država v svojem kratkem obstoju naredila. V pol leta po razglasitvi samostojne države se je življenje izbrisanih korenito spremenilo, seveda govorimo samo o osebah iz drugih republik bivše skupne države. Posamezniki so si morali kasneje začeti urejati svoj status kot vsi ostali tujci, ki so v Slovenijo šele vstopili. Drugim tujem, ki so imeli dovoljenje za stalno bivanje v Sloveniji že pred razpadom bivše skupne države, se je pa ta status avtomatično prenesel tudi v obdobje po osamosvojitvi. Novonastali položaj je mnoge izmed danes omenjenih zadel šele, ko so recimo želeli podaljšati dokument, ko jih je ustavila policija, ko so želeli nadaljevati šolanje in podobno. Na odločitev države se niso mogli pritožiti, saj jim nikoli ni bila izdana odločba o tem izbrisu. Težko si predstavljamo, kaj vse so ti ljudje morali doživeti. Veliko nam seveda povedo njihove zgodbe. Nekatere izmed njih bodo najbrž danes tudi slišane v razpravi. V Poslanski skupini Zares smo odločeni, da se krivice tem ljudem popravijo v najkrajšem času in bomo zato predlog zakona seveda podprli. Ministrica je jasno navedla načine in spremembe, ki jih ta zakon prinaša. V Poslanski skupini Zares bi želeli ob tem poudariti, da bo najbrž razprava danes pokazala tudi naš odnos do državnih institucij, do ustavnega sodišča in do ustave kot temeljnega akta naše državnosti. Seveda pa tudi naš odnos do individualnih človekovih in državljanskih pravic v odnosu do kolektivne pravice našega naroda, da si sodbo piše sam. Upamo, da bomo danes pisali eno lepših poglavij v tej sodbi. Hvala.
Besedo ima gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine SLS.
Dober dan. Spoštovani prisotni! Lepo pozdravljam, poslanke in poslance, gospo ministrico! Razprave o tako imenovanih izbrisanih so povzročile zaostreno politično ozračje in že leta razburjajo javnost. Izveden je bil celo referendum, na katerem so državljani odločno povedali, da ne sprejemajo zakona, s katerim bi urejali zakon za nazaj in dajali odločbe za nazaj. S tem so potrdili mnenje Slovenske ljudske stranke, ki je prva takoj po ustavni odločbi opozorila na nesprejemljivost izdajanja odločb za nazaj brez ugotavljanja dejanskega stanje o dejanskem bivanju teh oseb v Sloveniji. Zaradi tega je takratni predsednik Vlade Rop celo izgnal Slovensko ljudsko stranko iz Vlade. Status v novi državi, pa naj si gre za stalno prebivališče ali za urejanje državljanstva, bi morali po našem trdnem prepričanju in po mnenju mnogih uglednih pravnikov urejati s predpisom enakega ranga, kot smo to urejali ob osamosvojitvi, torej najmanj z ustavnim zakonom, če ne celo s spremembo Ustave. V novi državi smo veljali vsi, tudi sedanji državljani Republike Slovenije, za bivše državljane SFRJ, zato je morala nova država zakonsko določiti za vse, kako se bo uredil njihov in naš status. Tu ni torej nobene diskriminacije, za vse je zakon določil pogoje. Tudi pravno in državno kontinuiteto je bilo treba postaviti. Vse od osamosvojitve dalje se je večkrat poskušal urediti status nekdanjim državljanom SFRJ, ki so prebivali na ozemlju Slovenije in ki si kljub temu, da so bili večkrat pozvani, nekateri niso želeli urediti novega statusa v novi državi. Nedopustno je tudi, da bi dovoljenje za bivanje v naši državi dobili nekdanji agresorji. V razpravi o interpelaciji ministrici v tem mandatu se je tudi izkazalo, da na ministrstvu zbrani podatki nikakor ne morejo biti pravilni, da ne rečemo resnični, kar vse kaže na interese nekaterih in na poizkus izigravanja parlamenta kot zakonodajalca v naši ustavni ureditvi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se sprašujemo, ali ta vlada odreka legitimnost in legalnost sklepov takratni osamosvojitveni vladi in skupščini Republike Slovenije. Dne 16. 9. 1992 je takratna vlada sprejela sklep, da se šteje kot pogoj takrat zahtevanega triletnega bivanja po 16. členu Zakona o tujcih dejansko bivanje vsem, ki so takrat dejansko bivali v Sloveniji, tudi pred 26. 2. 1992, torej pred datumom, ko so začele veljati odločbe zakona o tujcih, ki naj bi bile sporne. Predlog zakona, ki je pred nami, sicer predvideva individualne postopke odločanja o dovoljenjih za stalno prebivanje izbrisanim, torej njihovo individualno obravnavo, ki se začne na prošnjo posameznika. Hkrati pa predvideva izdajo posebne odločbe, s katero se šteje, da je imel tujec prijavljeno stalno prebivališče tudi za nazaj, to je od izbrisa dalje. To ni v skladu z zakonom o upravnih postopkih. To je pravno nedopustno in dejansko nemogoče in realno, ker ne moreš vzpostaviti nekega statusa za nazaj. Očitno je, da se želi s tem ustvariti pravdni temelj, na podlagi katerega bodo lahko te osebe terjale odškodnine od države. To odkrito povejte, da bodo državljani vedeli, kakšne so posledice vašega zakona. Tudi prepričevanje, da so v zakonu določbe, iz katerih izrecno izhaja, da izdana dovoljenja za stalno prebivanje ali posebne odločbe po tem zakonu ne pomenijo izpolnjenega pogoja dejanskega življenja v Republiki Sloveniji v postopkih za pridobitev državljanstva Republike Slovenije, verjetno ne bodo zdržale pred presojo Ustavnega sodišča, če upoštevamo, kako je leta 2002 presodilo Ustavno sodišče. Iz vseh naštetih razlogov poslanci Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli sprejetega zakona, čeprav želimo, da bi status tem ljudem in njihovim otrokom enkrat dokončno uredili. Če bi to uredili s konsenzom in s sprejetjem ustavnega zakona, za katerega je potrebna soglasnost vseh parlamentarnih strank, bi tako imenovani izbrisani in tudi naši državljani spoštovali to rešitev kot najbolj pravično, kot edino možno in ustavno dopustno. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Urh v imenu poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav, naslednic nekdanje Socialistične federativne Republike Jugoslavije v Republiki Sloveniji. Po naši oceni je zdaj resnično skrajni čas, da naša država popravi storjene krivice in po osemnajstih letih uredi status tistim izbrisanim, ki si tega še niso sami uredili. Tako bodo izbrisani po vložitvi vloge in ob izpolnjevanju zakonskih pogojev in v individualnem postopku lahko pridobili dovoljenje za stalno prebivanje v Sloveniji za naprej ter s posebno dopolnilno odločbo legalizacijo njihovega bivanja v Sloveniji od izbrisa dalje. Predlagani zakon v skladu z odločbo Ustavnega sodišča opredeljuje pojem dejanskega bivanja ter izrecno govori, da se ugotovitev bivanja ne šteje za pridobitev državljanstva. Izrecno tudi določa, da statusa ne more dobiti oseba, ki je bila obsojena genocida, zločinov proti človeštvu ali vojnih grozodejstev ter tudi ne tiste osebe, proti katerim teče kazenski postopek zaradi katerega od naštetih kaznivih dejanj. Kot korektno ocenjujemo tudi določbo, da se mora izbrisani, ki trenutno ne živi v Sloveniji, bila pa mu je odobrena prošnja za stalno bivanje v Sloveniji, stalno naseliti v roku enega leta. Predvidevamo lahko, da bomo danes ponovno priča zgodbam o enormnih odškodninah s strani opozicije, zato bi v Poslanski skupini DeSUS radi spomnili, da je bilo vloženih 52 zahtevkov za odškodnine, ki so jih sodišča polovico zavrnila, nobena odškodnina pa še ni pravnomočno dosojena. Zaradi navedenih rešitev, ki jih ponuja predlog zakona in jih ocenjujemo za dobre, bomo, kot že rečeno, v Poslanski skupini DeSUS predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, v imenu Poslanske skupine SNS.
Lep pozdrav vsem skupaj! Izbrisa ni bilo. In tako tudi izbrisanih ne more biti. Bile so zakonske rešitve, za katere je bila Republika Slovenija na vseh mednarodnih forumih pohvaljena, češ, tako dobre ureditve še ni bilo na svetu. Kar na lepem, čez določen čas, se je zgodilo to, da se je koalicija odločila, da bo zamrznila svoj odnos do domovine, da se bo obrnila stran in da bo v želji po čim večji politični podpori nekaterih, kajti ta številka tako imenovanih izbrisanih raste iz dneva v dan, da jim bo, v želji, da tisti ljudje dajo glas koalicijskim strankam, dala vse, kar bodo hoteli. Dala jim bo denar, dala jim bo pozicije, dala jim bo službe in še opravičila se jim bo v imenu naše skupne domovine. V Slovenski nacionalni stranki ne pristajamo na to in nikoli ne bomo pristali na to. Tudi tistih približno 200 tisoč državljanov Republike Slovenije, ki so si uredili svoj status, mislim, da se zdaj počutijo izigrane in oklofutane. Konec koncev so se ljudje odločili za pravno pot in jo potrdili, zdaj jim koalicija to jemlje in jih prikazuje kot bedake, ki niso znali špekulirati, tako kot je tistih najprej 6 tisoč pa 8 tisoč pa 12 tisoč pa 20 tisoč pa 25 tisoč pa 28 tisoč in čez mesec dni zagotovo kakšnih 30 tisoč, odvisno od tega, kje ima kdo prijatelje in kakšne prijatelje ima. Mislim, da se tudi ti ljudje čutijo ogoljufane, kajti še huje se čutijo ogoljufane tisti državljani in tisti ljudje, ki živijo pri nas, ki nimajo kaj jesti, ki nimajo službe, ki ne morejo plačevati šolnin za svoje otroke, ki ne morejo plačati elektrike, ki si ne morejo plačati gretja, ki se jim nad glavo podira hiša - ampak to nikogar ne briga. Tudi tisti, ki so jih gospodje iz koalicijskih strank in v povezavi s koalicijskimi stranki pripeljali na beraško palico, tudi to ni pomembno. Ti ljudje so izbrisani. To so tisti, ki bi jim morali pomagati, ne pa ne vem komu, špekulantu, goljufu in komu še vse, ki poskuša na račun današnje Slovenije pridobiti. So primeri, kjer so se zgodile krivice. Ampak tiste primere se rešuje ad personam. Ampak koalicija ni za to, kajti potem bi se pokazalo, da je bilo zlorab, napak in tega zelo zelo malo. Treba je to po dolgem in po čez in po možnosti še popljuvati državo. Konec konce, ko Pahor dela novo SHS, pa ne vemo, kam je tukaj vtaknil Slovence, zagotovo na zadnje mesto, kot ga poznamo, v tem primeru je jasno, da bo poskušal narediti vse, da se bodo zrinili skozi tudi ni takšni zakoni, po katerih se bomo spet klanjali levo-desno-gori-doli. Pričakujem, da bodo v naslednji rundi koalicija in njene stranke vložile zakon, da imajo tudi italijanski fašisti in nacisti in tisti pripadniki wermachta, ki so v drugi svetovni vojni harali po Sloveniji gori-doli, neke pravice. Tudi tisti so bili tukaj tri leta. Seveda so bili, še več kot tri leta. A zdaj bomo še njim priznali. Saj jim že priznavamo vse mogoče, saj Vlada si ne upa nič reči, niti Italijanom, niti Avstrijcem, niti Madžarom, še najmanj pa Hrvatom. Na Hrvaškem se tak zakon nikoli ne bi sprejel, ker navkljub vsemu, navkljub temu, da se ne strinjam z njihovo politiko - oni cenijo svojo domovino. Naša koalicija je pripravljena domovino popljuvati. Noben problem ni, ko se pišejo peticije za odpravo Slovenske vojske, tako kot so se pisale bele listine ob napadu JLA, pa v glavnem to delajo isti ljudje. In ta ista druščina danes poskuša slovenskim državljanom dati klofuto [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]in jih ponižati pred vsemi tistimi, ki so nas nekoč hoteli potolči.
Besedo ima gospod Anton Anderlič, v imenu Poslanskega kluba LDS.
Spoštovani! Pisalo se je 26.2.1992, ko je tedanja Demosova vlada, prva demokratično izvoljena, naredila napako, nekateri pravijo, zločin in podobno. Napaka, ki je prizadela mnoge ljudi, številka se je ustavila na 25 tisoč 761 osebah. Minilo je obdobje za eno polnoletnost od takrat. Bilo je veliko poskusov, veliko javnih polemik o tem, kaj storiti, kako storiti, da bi ta madež popravili. Politične volje in predvsem zadostnega števila glasov v parlamentih na različnih zasedanjih ni bilo, da bi to storili. Ni treba naštevati odločb Ustavnega sodišča, priporočil mednarodnih organizacij, zahtev človekoljubnih organizacij in raznih nevladnih organizacij, ki so tako rekoč kulminirale tudi na letošnjem Svetu Združenih narodov za človekove pravice v Ženevi pred kratkim, ko je vendarle posijalo na koncu tunela nekaj svetlega, ko smo lahko tej organizaciji predstavili, da končno rešujemo vprašanje, staro 18 let. Gre za demokratične, civilizacijske pridobitve, ki jih mora vsaka država, ko spozna krivico, ko spozna napako, tudi popraviti ter ravnati odgovorno. In verjamemo, da danes ne bodo prevladale vse tiste diskusije, ki so se pojavljale in se pojavljajo, delijo državljanke in državljane Republike Slovenije na tiste, ki so zavedni, ki kažejo s prstom na domnevne izdajalce, kolaborante in podobne, ki so se znašli na tem spisku, in na tiste, ki mislimo, da vsak tisti, ki ni bil procesiran, ki ni bil pred sodiščem, ki ni bil obtožen, za katerega ni nobenih dokazov, se ne more obravnavati na tak način, kot se to dela tukaj. Govori se o tem, kako bodo obubožani naši otroci in naslednje generacije zaradi domnevno izplačanih odškodnin, ki naj bi jih povzročilo naše dejanje, torej dejanje tistih, ki bomo danes, sem prepričan, sprejeli ta zakon. Ne, še tista ena sodba, ki je bila v neki fazi pozitivna, je na višji instanci bila razveljavljena. Torej, ni te nevarnosti. Vsekakor pa v pravni državi velja, da je pri popravi krivic mogoče na tak ali drugačen način, na moralen, materialen ali kakršenkoli drugi način popraviti krivico, ki se nekomu zgodi. Ali je mogoče, da še danes tisti, ki so bili naši sodelavci, sosednje, znanci, itd., po enem celem polnoletnem obdobju za nekega človeka nimajo urejenih pravic? Ali je mogoče brati eno samo odločbo Ustavnega sodišča ali katerakoli drugo priporočilo mednarodnih institucij drugače, kot da je skrajni čas, da nekaj storimo mi sami in nihče drug tega ne more storiti? Lahko verjamem, da je bil potreben čas in da se bodo tisti, ki ne verjamejo, ki dvomijo, ki še celo danes mislijo, da gre za zaroto tistih, ki popravljajo krivico, ne pa za zaroto tistih, ki so to povzročili, da bodo vendarle spoznali, da je človeško dostojanstvo, da so demokratične pridobitve, da je pravica in dolžnost tistih, ki imajo oblast v rokah, da popravijo vse tisto, kar je treba popraviti, če že je preteklo kljub temu predolgo časa. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije ni nobenega dvoma. V vsem času, odkar smo sodelovali pri teh procesih, smo dajali glas za pozitivne rešitve. In tudi danes ga bomo.
Besedo ima gospod Miran Potrč, v imenu poslanske skupine SD.
Hvala lepa. Gospa ministrica, državni sekretar, predsedujoči! Minilo je 18 let, odkar je bil 26. 2. 1992 izvršen nezakoniti izbris cirka 25 tisoč prebivalcev Republike Slovenije iz registra stalnega prebivalstva. Nezakonitost je nekajkrat ugotovilo Ustavno sodišče, najprej leta 1994, popolnoma nesporno pa posebej leta 2004. Nezakonito ravnanje je bilo povzročeno s tem, da smo tujcem, se pravi osebam, ki so bili državljani bivše SFRJ ob nastanku svoje lastne samostojne in neodvisne Slovenije in niso zaprosili za slovensko državljanstvo Slovenije, da si status tujca pridobivajo na novo, ne pa tako kot vsi drugi, ki so bili tujci drugih držav in brez posebne trnove poti, na katero so se morali podati. V takih pogojih je Ustavno sodišče ugotovilo, da so bili diskriminirani in zato obravnavani nezakonito, kar je povzročila odločitev v letu 1990 ob sprejemu Zakona o tujcih. Da bi realizirali svojo namero, je danes jasno in potrjeno tudi s strani predstavnikov takratne oblasti na seji matičnega delovnega telesa, da so bili veljavni dokumenti tem osebam preluknjani, da niso imeli nikakršnih dokumentov za bivanje v Sloveniji, da so morali začeti trnovo in dolgotrajno pot pridobivanja statusa tujca na novo, kar je pomenilo najprej tri leta začasnega prebivanja, seveda s pogoji, ki so za to bili potrebni, iskanje dokumentov od svojih bivših republik, sedanjih držav, ki so bile v vojni, in podobno. Ta dejstva danes niso več sporna in mislim, da smo jih zadnjič na seji matičnega delovnega telesa kot nesporna ugotovili. Zato poslanke in poslanci Socialnih demokratov pričakujemo, da se bo to ob odločanju o predlaganem zakonu upoštevalo in da bomo končno danes zakon sprejeli. Pri tem naj vnaprej povem, da so predlogi, ki jih je kot amandmaje predlagala opozicija, enaki, kot je v njih govorila vsa leta nazaj ob tako imenovanem ustavnem zakonu. Problem ustavnega zakona ni forma, ampak vsebina. Z njim se namreč želi izrecno izničiti vsebina ugotovitev Ustavnega sodišča. Danes pa je glede teh opozoril opozicije jasno, upam, vsem naslednje: da niso točna opozorila, da se bo delalo "on blok", ne pa individualno. Nedvomno je, da se bodo upravičenja po zakonu ugotavljala individualno, pod v zakonu točno določenimi in tudi strogimi pogoji. Ta trditev opozicije je torej neresnična. Drugo. Ni res, da se bodo na podlagi zakona delile odškodnine. Zakon ne predvideva nobenih odškodnin in tudi vsi doslej vloženi zahtevki za odškodnine so bili zaradi zastaranja ali ker zahteva ni imela pravnega temelja doslej zavrnjeni. Vsi strahovi o milijonskih odškodninah in škodi za državo so postali za vse objektivne udeležence procesa odločanja izmišljeni in strašenje z neresnicami. In končno. Neresnične so tudi trditve, da bodo dobili pravico ljudje, ki so organizirano in dokazano delovalo priti interesom naše države, skratka okupatorji in špekulanti, kot so jih doslej radi imenovali v delu opozicije. Gre torej za korekten predlog in bi bilo prav, da ga v Sloveniji končno sprejmemo. Naj povem še dvoje. Besedilo zakona, kakor ga je določilo matično delovno telo, je v celoti v skladu z mnenji Zakonodajno-pravne službe, amandmaji opozicije pa vloženi na podlagi vsebine prejšnjega, po vsebini neustavnega, zakona, kakor so ga predlagali. Celo tako so amandmaji vloženi, da so ponekod pozabili datume spremeniti, pa so uporabili kar stare datuma izpred nekaj let. Ne gre za prestižno razpravo, ampak da se končno popravijo krivice, ki jih je storila leta 1990 in leta 1992 takratna Demosova oblast [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod mag. Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani! Vsem zbranim prav lep pozdrav in dovolite, da začnem s tistim, kar sem nekoliko pogrešal na začetku te seje. Danes je namreč 8. marec, dan žena. Zato dovolite, da v svojem imenu, v imenu Slovenske demokratske stranke, torej SDS, in prepričan sem, vseh nas v tem Državnem zboru, iskreno čestitam vsem ženam ob njihovem mednarodnem prazniku! Med njimi seveda tudi vsem kolegicam poslankam, gospe ministrici, gospe sekretarki Državnega zbora in tudi vsem tistim ženam v službah Državnega zbora, ki morda niso opazne, vendar s svojim delom tudi na ta nad omogočajo, da ta seja poteka! Je pa to dan, ko bi zagotovo v državi, ki spoštuje vrednoto domoljubja, morali imeti eno skupino žena še posebej v mislih. To so žene padlih v vojni za Slovenijo. Vsako leto jih srečam ob različnih praznovanjih ob spominu na dogodke izpred sedaj že skoraj dvajsetih let. Vsako leto. One pač pogrešajo ljudi, ki so za to državo dali največ, kar so sploh lahko. Marsikdo je dal tudi svoje zdravje, marsikdo je izgubil koga, ki ga je poznal. In vprašajmo se, kakšno darilo je ob 8. marcu pripravila ta koalicija tem ženam. V Poslanski skupini SDS smo pripravili amandma, ki je bistven in sega v samo jedro te zgodbe, ga razgalja. In izključuje iz možnosti, da bi uveljavljali pravice, kakršnekoli odškodnine, pravice za nazaj, vse ostalo, izključno tiste, ki so Slovenijo napadli z orožjem oziroma špekulante. Samo njih. To je kategorija, za katero smo celo ravnokar v tem Državnem zboru slišali, da je v tej skupini sploh ni. In vendar je bil ta amandma, ki bi bil edino logičen, edino človeški in do teh žena tudi edino spoštljiv, na odboru zavrnjen. Danes bo koalicija imela popravni izpit. Jaz upam, da ga bo uresničila in bo glasovala za amandma poslanske skupine SDS in iz možnosti za uveljavljanje pravic za nazaj, za uveljavljanje odškodnin, za uveljavljanje bonitet po tem zakonu izključila vsaj tiste zadnje okupatorje pod rdečo zvezdo, ki so Slovenijo napadli z orožjem oziroma špekulante. To ne samo, da dolguje ženam padlih v vojni za Slovenijo, to bi bilo tudi darilo vsem tistim novim državljankam, ki so leta 1991 želele spoštovati pravni red te države in so se odzvale same in v imenu svojih otrok, svojih družin uredile vse potrebno bodisi za začasno bodisi za stalno prebivanje ali državljanstvo za svoje družine. In marsikdo od teh je bil kasneje zasramovan, celo izpostavljen grožnjam ali fizičnemu nasilju tistih, ki so danes kot neke žrtve, tako imenovani izbrisani, agresorjev torej. Spomnil bi vas na primer, ki ga je zelo lepo opisal gospod Alijeski prav v tej dvorani Državnega zbora na prvi javni predstavitvi mnenj, ko je povedal, kako so ga zmerjali z izdajalcem nekateri srbski oficirji, danes na čelu izbrisanih na tistem delu Gorenjske, in kako so napovedovali, da bodo pobili njega in vso njegovo družino. Ker je storil tisto, kar je izhajajo iz pravnega reda in je pač uredil status zase in za svojo družino. In takih primerov je bilo kasneje predstavljenih še veliko. Ne nazadnje dolgujete sprejetje tega amandmaja vsem tistim ženam v Sloveniji, ki so skupaj s svojimi možmi in sinovi soustvarjale to samostojno državo Slovenijo. In poseben razlog, ki to še dodatno utemeljuje, je, da se ta zakon v tej obliki, kot je, sploh ne bi smel pojaviti pred Državnim zborom, ker tako kot tranzicijska levica in njena ideologija temelji na laži. V njem namreč piše: "Predlog zakona ne bo imel finančnih posledic za državni proračun." Lepo vas prosim! Na osnovi tega zakona bodo nastali stroški za izvedbo postopkov [[opozorilni znak za konec]] , za kontrolo postopkov, za vse morebitne pritožbe, za vse tožbe na sodiščih, na koncu za izplačilo odškodnin in še za uveljavljanje pravic za nazaj, kar je vsota, ki lahko bistveno preseže tiste formalne odškodnine. In zato je sprejetje tega amandmaja, ki smo ga danes vložili, simbolno in zelo pomembno dejanje.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 5. 3. 2010. Vsi vloženi amandmaji, razen amandmaja k 4. členu predloga zakona, so vsebinsko povezani z amandmajem k 1. členu predloga zakona, zato bo zbor hkrati z razpravo ob 1. členu opravil tudi razpravo o vsebinskih povezanih amandmajih, to je amandmajih k 2., 3., 7. in 8. členu, nato pa bomo opravili še razpravo o 4. členu predloga zakona. V razpravo dajem 1., 2., 3., 7. in 8. člen ter amandmaje Poslanske skupine SDS k tem členom. Želi kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Anton Anderlič, imate besedo.
Bom očitno moral še enkrat [[...]]
Gospod Anton Anderlič, imate besedo. Ampak, ne to.
Katero? Tisto, od prej.
Tisto, zakaj ste se prej javili. Izvolite.
Ja, seveda. Verjetno se bom moral še enkrat pri tem oglasiti, ker tako ali tako gre za več členov. Uvodoma je treba povedati, da je pri vseh amandmajih tako rekoč besedilo osnutka ustavnega zakona predstavljeno na malo drugačen način in želja, da se na ta način popravijo ti členi. Če bi bilo to sprejemljivo in če bi ti amandmaji urejali stvari na ustrezen način, potem bi to že zdavnaj bilo urejeno tudi po vaše. Kako je potem mogoče danes sprejeti te amandmaje? Po mojem ne, zato jih tudi ne bom podprl. Rad bi kljub vsemu povedal, da bi bili tudi argumenti za zavrnitev amandmajev, povezanih s tem amandmajem, bolj razumljivi. Govorite o tem, da smo dolžni nekaterim sprejeti amandmaje. Resnica je obratna. Državni zbor je dolžan urediti ta vprašanja. In ni res, da je bilo 5360 otrok sovražno nastrojenih proti novonastali državi Sloveniji. Ni res in ni dokazov za to, da je bilo 10 tisoč 896 žensk v vrstah, ki so se borile ali špekulirale na račun nove države Slovenije. Zato seveda po vsem tem času je vendarle mogoče slediti razpravam, ki so bile na Svetu Združenih narodov za človekove pravice v Ženevi v februarju mesecu tega leta, kjer je bilo nesporno pozdravljeno dejstvo, da Slovenija uresničuje tiste zahteve iz odločb Ustavnega sodišča in tudi splošne norme, standarde, ki veljajo v demokratičnih državah, ki veljajo v civiliziranem svetu, in to je, da popravljajo krivice, če so bile storjene, v tem primeru so bile, in dokončno urejajo nekatera vprašanja. Bilo je mnogih osebnih zgodb in usod. Tudi na Odboru za notranjo politiko, ko smo obravnavali zakon v drugem branju, je bilo nekaj takšnih predstavljenih. Pa na drugi strani grobo zavračanje, etiketiranje diskvalifikacije, češ, kaj se pa greste, saj mi že vemo, so nam povedali razno razni ljudje, kaj vse so nekateri počeli. Kot rečeno uvodoma, ker se ti amandmaji praktično ponavljajo iz nekaterih prejšnjih predlogov ustavnega zakona za izvedbo Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in tudi nekaterih drugih predlogov, tega ne bom podprl. Tudi zaradi tega, ker je v pravni stroki, po vsem tistem, kar smo lahko slišali v zadnjih desetih letih, da so o istem vprašanju trije, štirje, pet pravnikov mislili povsem drugače in so zapisani mnogi elaborati, bili so vključeni mnogi strokovnjaki, če so se pred časom še ta mnenja razlikovala, potem ob tem zakonu lahko beremo, da ti nekateri isti, pa tudi drugi pravniki, menijo, da je to ustrezen odgovor na zahteve iz odločbe Ustavnega sodišča in drugih zahtev glede urejanja tega vprašanja. Zato verjamemo, sam verjamem, ker govorim v svojem imenu, ko razpravljam o tem amandmaju, da je dozorel čas, ko lahko brez teh amandmajev ta zakon podprem.
Besedo ima gospod Miran Potrč.
Hvala lepa. 26. junija 1991 je takratna tridomna skupščina sprejemala pomembno zakonodajo, zakonodajo pomembno za osamosvojitev Slovenije. Med drugimi so bili tudi zakoni, ki so urejali statusne pravice državljank in državljanov Slovenije in ljudi, ki so do samostojnosti, neodvisnosti Slovenije živeli v takratni skupni državi in so se imeli po naši zakonodaji možnost odločati, ali sprejmejo državljanstvo nove samostojne slovenske neodvisne države brez vsakih pogojev, z edinim pogojem, da so takrat na dan plebiscita prebivali v Sloveniji, in z zahtevo oziroma prijavo, da si slovensko državljanstvo želijo. V tistem času se je sprejemal tudi zakon o tujcih, ki je tujcem, ki so bili državljani drugih, da rečem poenostavljeno, evropskih držav, ne pa držav, ki so že ali so bile v teku nastajanja iz bivših republik nekdanje SFRJ, dajali pravice kakršne so bile 26. junija zatečene. Ni jim bilo treba ne prijaviti ne stalnega bivališča, ne statusa tujca, obdržali so status, kakršnega so imeli. Tretja skupina državljanov pa so bili tisti, ki se niso prijavili za sprejem slovenskega državljanstva samostojne neodvisne države, ampak so želeli postati v tej državi tujci, z državljanstvom bivših republik nekdanje SFRJ, ki so zdaj tudi postajale države. Za te je tekla takrat v parlamentu razprava, za te je bilo ugotovljeno, da bi bilo napačno, če bi se jim postavljali neki posebni pogoji in da mora biti njihov status urejen na enak način kot za druge. In temu tudi ni nasprotovala tudi takratna Demosova vlada. Nasprotovala pa je večina poslank in poslancev, takrat še delegatov v zborih slovenske skupščine in amandmaja, ki bi to vprašanje uredil, večina ni sprejela. Kasneje je še tekla razprava in predlagano je bilo, da se ta vprašanja ustrezno statusu uredijo v posebnih medsebojnih sporazumih med državami, ki so nastajale na območju bivše Jugoslavije. Na žalost taki sporazumi niso mogli biti sklenjeni brez krivde Slovenije, ker je prišlo do vojnih razmer, posebej na območju Srbije, Hrvaške, Bosne in Hercegovine, in to z zelo zelo tragičnimi posledicami. Na tej podlagi je nastala pomembna, velika - danes se govori, da he to približno 25 tisoč ljudi - skupina ljudi, ki svojega statusa ni imela urejenega. Nova zakonodaja jim statusa tujca ni priznala, za državljanstvo niso zaprosili - iz mnogih razlogov. Mislim, da je skrajno krivično, večino njih ali vse razglašati za okupatorja ali špekulante, ker so bili razlogi zelo različni, pravno gledano, in mi smo, gospe in gospodje, pravna država ali bi naj bili. In konec koncev Državni zbor ne odloča samo o političnih, ampak predvsem tudi o pravnih vidikih, in je jasno, da je vsak takrat imel možnost svobodno se odločati za enega od dveh statusov: ali za status državljana nove države, za kar se je odločila velika večina, cca 170 tisoč, danes govorimo, ali se odločati za to, da pridobiš v novi državi status tujca, s stalnim prebivališčem, kot si ga imel. Toda država, ne da bi to bilo napisano v zakonu, napisano v zakonu je bilo dovolj nejasno, da si morajo na novo status pridobiti, je tem ljudem obstoječe dokumente uničevala. Danes vemo, da je to res, ne glede na to, kakšne so bile oblike. Gospod Debelak je sam na zadnji seji matičnega delovnega telesa rekel, da on ve, da so se preluknjali dokumenti, se pravi uničili dokumenti, in je popolnoma nebistvena oblika uničenja, važno je, da so dokumenti bili uničeni, važno je, da so takšni uničeni dokumenti potem onemogočili ljudem, ki naj bi te dokumente imeli, da se v novi državi identificirajo in od njih je bilo zahtevano, da si svoje dokumente pridobijo od države, v kateri so še vedno imeli državljanstvo in ga tudi želeli, vendar je ta država bila v vojni. Čez mejo, da bi si te dokumente uredili mnogi niso mogli, mnogi, ki jim je uspelo čez mejo priti, pa niso mogli nazaj v Slovenijo, ker se niso mogli izkazati z nikakršnim dokumentom, ki bi jim pravico da bivanja v Sloveniji in do stalnega bivališča v Sloveniji dajal. Tako je nastal ta problem, ki bi ga bilo mogoče zelo hitro rešiti, pa ga takratne oblasti - to ni bila samo prva Demosova vlada, ampak tudi kasnejše, niso uredile na ustrezen način. Problemi se zdaj 18 let vlečejo. Jaz upam, da jih bomo danes uredili, ker se je med tem tudi Ustavno sodišče nekajkrat angažiralo in imelo vedno enaka stališča, kako naj se pravice uredijo. Amandmaji, o katerih danes razpravljamo in ki so jih predlagale opozicijske stranke, so na vseh pomembnih vsebinskih točkah v nasprotju z izrecnimi stališči Ustavnega sodišča. So v izrecnem nasprotju, ker postavljajo kot pogoj za to, da bi nekdo pridobil status, njegovo angažiranje v času od 26. februarja dalje, po predpisih, ki so takrat veljali, tudi po predpisih, ki jih je Ustavno sodišče razglasilo v nasprotju z Ustavo. To je prvi pogoj, za katerega je Ustavno sodišče reklo, da je nesprejemljiv. Drugič. Ustavno sodišče je izrecno reklo, ker je bil izbris 26. februarja 1992 nezakonit, je treba status stalnega bivališča vrniti s tem datumom. Predlogi amandmajev izrecno govorijo o tem, da se s tem datumom status ne sme povrniti, in so na tej drugi točki v izrecnem nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je zahtevalo, da se pogoji dejanskega življenja v Sloveniji bliže opredelijo in da se postavi rok, ki bo najmanj leto dni zahteval odsotnost iz Slovenije, zato da se status ne bi priznal. Gospodje iz opozicije predlagajo ta rok 6 mesecev, izrecno drugače, kot piše v odločbi Ustavnega sodišča. Postavljene so zahteve, da se že sprejete odločbe, posebej tiste, ki so bile izdane na podlagi tako imenovane 8. točke, Ustavnega sodišča, se pravi, ob posebnem postopku, da se vse te odločbe postavijo pod vprašaj in da se za njih zahteva obnova postopka. To je v izrecnem nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča, ki pravi, da je treba tem osebam pravico do stalnega bivališča zagotoviti z datumom 26. februar. In še bi se dalo kaj našteti. Gospe in gospodje, predlagatelji amandmajev! Izrecno govorite o vsebini, ki je v nasprotju z odločbo Ustavnega sodišča. Dobro veste, da to, kar govorim, je res, ni pa demagogija, ki jo boste vi uporabljali in boste povezovali ta zakon z osamosvojitvijo, s težkimi problemi, s katerimi se Slovenija srečuje, z ogromnimi stroški, s pokloni, ki jih bo država dala, vendar to so strahovi, ki se doslej v zadnjih letih vaših razprav niso pokazali kot resnični. Imamo individualne postopke, vsak bo v skladu s kriteriji zakona preverjen. Nimamo določb o pravici do odškodnine in vse dosedanje zahteve so bile pred sodišči zavrnjene. Da, gospodje. Vi pa pišete, da nikoli nobena odškodnina ne bo mogoča, kar je Ustavno sodišče izrecno ugotovilo, da se mora ugotavljati po sodnih postopkih, ne pa po vsebini zakona. In sodni postopki nam pritrjujejo, saj nobeden od dosedanjih ni bil ugoden za vlagatelje eventualnih odškodnin in še bi se dalo naštevati. Jaz pričakujem, da če že bomo vodili danes razpravo, da jo bomo vodili o dejstvih, da bomo vodili o vsebini predlaganih rešitev, da bomo vodili o amandmajih in kaj zares pomenijo, ne pa, da bo razprava namenjena obtoževanju ljudi, ki že 18 let ne morejo uveljaviti pravice, ki jim jo dalo Ustavno sodišče. Zaradi tega bomo v Poslanski skupini te amandmaje zavrnili. Hvala.
Besedo ima gospod mag. Branko Grims.
Ponovno slišimo isto zgodbo. Da v tej skupini ni tistih, ki so nekoč napadli Slovenijo z orožjem, da torej ni špekulantov v tej skupini. Če je to res, potem je to kronski argument, da boste z obema rokama pograbili naš amandma in glasovali zanj. Ves čas ste to trdili. Mi pa opozarjamo, da je ta trditev, ki jo ves čas ponavljate, neosnovana, očitno neresnična. So. In vi to dobro veste. In zaradi tega bežite pred tem amandmajem kot hudič pred križem. Zaradi tega, ker bi ta amandma izločil tiste, ki so napadli Slovenijo z orožjem oziroma špekulante. Prej je eden od predgovornikov iz vrst sedanje koalicije povsem zmotno dejal, da je to, kar se predlaga, povsem enako, kot je bilo z ustavnim zakonom, ki smo ga nekoč dali kot izhodišče in opozorili, da je bilo to mišljeno kot izhodišče za dogovor za iskanje konsenza, saj smo se zavedali, da je za to potrebna dvotretjinska večina, vendar ves čas naleteli na gluha ušesa. Kajti tisti trenutek, ko bi bodisi ustavno ali neko drugo pravno sito presejalo, bi na situ ostali tisti, ki so napadli Slovenijo z orožjem. In za te v resnici vam gre, za kupovanje volilnih glasov. Ustavni zakon, kot smo ga nekoč mi predlagali, je namreč predvideval možnost popolne izločitve odprave vseh možnih načinov uveljavljanj odškodnin za nazaj, in to za vse kategorije. Možna bi bila tudi pavšalizacija. Tudi o tem smo se enkrat pri enem od prvih osnutkov ustavnega zakona tudi pogovarjali. Pavšalizacija, če bi bil tisti znesek nižji, kot je povprečen znesek enega sodnega postopka na sodišču, bi bila z vidika narodnega gospodarstva seveda racionalna rešitev. Ampak v vsakem primeru je bil temelj ustavnega zakona tisti, ki posega v jedro zgodbe in ki ga danes ponavlja tudi ta amandma. Izločili bi tiste, ki so Slovenijo napadli z orožjem, okupatorja, torej. Če boste ta amandma zavrnili, potem bo ostalo očitno, da gre izključno za to, da se prvič v zgodovini nagrajuje okupator oziroma sodelavce okupatorja. Kaj bo to za seboj pustilo si lahko komaj predstavljamo. To bo precedenčen primer, ki bo zagotovo zanimal tudi vse druge za nazaj. Jaz osebno upam, da se to ne bo storilo. To bi bil precedenčen primer, namreč nagrajevanje okupatorjev, ne samo za Slovenijo, ampak za celotno demokratično Evropo in ves demokratični svet. Zaradi tega trdim, da bi tak amandma, ki izloči izključno tiste, ki so Slovenijo napadli z orožjem, prestal tudi načelo tehtanja ustavnih pravic ob njegovem sprejetju na Ustavnem sodišču Republike Slovenije. Nikoli nisem v nobeni odločbi Ustavnega sodišča prebral, da Ustavno sodišče zapoveduje, da je treba nagraditi okupatorja in vse tiste, ki so nekoč najprej poslali svoje družine v matične republike in pri tem jih seveda niso odjavili. To je bila za povrh vsega celo kršitev takratne zakonodaje. Zato je, mimogrede, tako veliko število žensk in otrok med tako imenovanimi izbrisanimi. Potem so napadli Slovenijo z orožjem, se osramočeni umaknili, ker so bili poraženi in se potem čez nekaj let spet vrnili, potem pa pod krilatico obračunavanja z vsem, kar je pomenila slovenska samostojnost, ker je bilo treba obračunati z nosilci osamosvojitve, začeli dvigovati svojo glavo. Zadnja njihova domislica, ki smo jo lahko sedaj kar nekajkrat zasledili, da bi morali celo kazensko obračunati z vsemi, ki so jih spravili v ta položaj. Sedaj, ne vem, koga mislijo, tiste, ki smo se borili v vojni za Slovenijo, tiste, ki so korektno na osnovi takratne zakonodaje in podzakonskih aktov izvajali svojo službeno nalogo v okviru pravnega aparata države Slovenije? Tisti, ki so sprejemali politične, druge rešitve, ne vem koga vse, ampak kaj takega, oprostite, svet še ni videl. To je pravi presedan, ki ga dobesedno ni mogoče drugače razumeti kot izključno tako kakor sem osebno prepričan, da je že od začetka jedro te zgodbe, institucionalen poizkus ponižanja osamosvojitve Slovenije kot celote in vseh, brez izjem, na levici, desnici, ultra levici, kjerkoli, ki smo iskreno gradili to državo. In potem se iz tega potegne tisto za lase privlečeno krilatico, da je itak to kar imamo samo nadaljevanje vsega, kar je bilo po II. svetovni vojni. S Hudo jamo ta država nima prav nič skupnega, ampak predstavlja njeno nasprotje, to samo mimogrede, ko gre za vprašanje človekovih pravic. V nasprotju z ustavnim zakonom, ki je izključeval možnosti odškodnin, pri čemer ne razumemo mi kot odškodnine samo tiste formalne, ki jih dosodi sodišče, ampak tudi uveljavljanje drugih pravic za nazaj. Še enkrat opozarjam, ta znesek je lahko mnogo večji kot pa so tiste formalno dosojene odškodnine. Predstavljajte si samo razliko v nekaterih pravicah med Slovenijo in drugimi nekdanjimi jugoslovanskimi republikami, recimo kakšno plačo ali penzijo. Če bo kdo to lahko uveljavljal za nazaj, bo to zelo zanimivo in to bo obremenilo ne samo to generacijo, še dve generaciji naprej ob tem, ko ste že sicer zapufali to ubogo Slovenijo za 6,3 milijarde evrov v enem samem letu in se v takih okoliščinah, ko se ob tem, ko ste zapufali Slovenijo za 6,3 milijarde evrov in še povečali število nezaposlenih za 40 tisoč lotevate takih projektov pa še kakšnega drugega, ki gre tudi mimogrede zelo lepo v ta kontekst. V javnosti se skoraj ne govori o tem, kako je pomembna tista pogodba, ki jo je šla sedanj vlada vključno s predsednikom države podpisati v Srbijo. Vsak mesec, po pisanju enega največjih časopisov, gre iz proračuna 5 milijonov evrov davkoplačevalskega denarja sedaj v Srbijo na osnovi tega. Ne bi ga bilo treba podpisati, lahko bi se še malo počakalo. Zato pa boste ukinili štipendije, ukinili topole obroke. Tukaj se vidi, kaj so vaše prioritete. To apriorno zavračanje tega amandmaja je neracionalno tudi za vas. To, mislim, da tudi odraža živčnost, s katero ste nekateri komunicirali, ker dobro veste, da tudi v vaših vrstah so brez dvoma ljudje, ki so dokazano iskreno od prve minute soustvarjali to državo. Oni zagotovo ne bodo odobravali tega, ker vi počnete. Nihče med njimi tega ne bo odobraval. Če pa želite to preveriti, pa pojdimo vsi skupaj s tako rešitvijo na referendum. Samo postavimo vprašanje, ali ste za to, da dobijo odškodnine in vse druge pravice iz naslova, tako imenovanega izbrisa, tudi okupatorji, torej ljudje, ki so Slovenijo napadli z orožjem oziroma špekulanti. Gremo s tem vprašanjem na posvetovalni referendum, vas pozivam k temu, pa se potem naprej odločajmo o usodi tega amandmaja. Ampak sami dobro veste, kaj bi se zgodilo. Več kot plebiscitarna večina, več kot tista večina, ki je nekoč zavrnila vaš prvi, tako imenovani tehnični zakon o izbrisanih, pa je proti glasovalo 94 in še nekaj odstotkov ljudi, ki bi zavrnili tako rešitev, ker ste v nasprotju s temeljnimi vrednotami slovenske osamosvojitve. In še nihče, ki je bil v nasprotju s temeljnimi vrednotami slovenske osamosvojitve, ni iz tega potegnil kakršnekoli koristi. Vi lahko zaustavljate resnico, kolikor jo hočete, ampak tudi vi ne boste iz tega, da ste v nasprotju s temeljnimi vrednotami slovenske osamosvojitve, potegnili prav nobene koristi. Morda boste res kupili za ogromen denar kakšnega dodatnega volivca, toda še več jih boste izgubili, ker tega človek z zdravim razumom, z minimalnim občutkom za spoštovanje svoje domovine, zagotovo ne bo podprl, pa kakršnekoli politične usmeritve je sicer. Še nekaj besed o tem, kar se je spet pojavilo, "ja, saj tu ne bo stroškov." To je pa tako velika in debela laž oziroma, kot se zdaj reče, napaka, po predsedniku - saj vemo, da kadar v sedanji koaliciji kdo izreče kakšno veliko laž, pride predsednik in reče: "Veste, to je bila samo napaka." Ko se oblikuje kakšen drug zakon, samo za primerjavo, zmeraj so primerjave poučne, se je zgodilo pred dnevi, da je bil naš zakon postavljen pod vprašaj, ker smo samo predlagali, da bi določene podatke, ki jih institucija že zbira, gre konkretno za poslovanje sindikatov, tudi javno objavili, recimo, na spletni strani. Stroškov za to praktično ni, in smo napisali, da ni posebnih stroškov. In je bilo posebej zavrnjeno, da to pa ni res. Zdaj pa poglejmo, kaj tu piše: "Predlog zakona ne bo imel finančnih posledic za državni proračun." Steklo bo na tisoče postopkov. Vse to zahteva ljudi, njihov čas. Potem bo verjetno prišlo do pošiljanja in s tem povezano do eventualnih pritožb, do upravnega postopka na drugi ravni, in tudi to je povezano s stroški. Tako imamo že dvojne stroške. Potem bo zanesljivo vsaj del teh, nihče ne more ta hip še napovedati, kakšen bo, zahtevalo povračila bodisi določenih pravic bodisi bodo šli direktno na sodišče zahtevat odškodnine, ali pa oboje. In tudi tu bodo sodni stroški, pa če nihče v končni fazi ne bi dobil nič, kot vztrajno zatrjujete, bodo sodni stroški. Sami ste sprejeli Zakon o brezplačni pravni pomoči, ki jim garantira zastonj advokata, ki ga bomo plačali seveda davkoplačevalci. Saj ne bo zastonj, mi ga bomo plačali, vsi ljudje, občanke in občani, ki bodo imeli zato nižjo kvaliteto življenja. Tudi to bodo stroški. Potem bodo stroški sodnih postopkov na več ravneh; vsi veste, da gre to preko instanc. In potem na koncu bo še izplačilo vseh teh pravic, v vseh primerih, kjer bodo ti ljudje uspeli. In najbrž bodo, glede na to, da jim dajete pravno osnovo. To je velikansko sprenevedanje, kot se reče, da to z odškodninami pa z državljanstvom nima nič. Prvič, izdaja tovrstnih odločb je seveda pravni temelj za to, da začnejo roki teči na novo, to je zdaj najbrž že vsem jasno. Drugič, ko se govori o višini stroškov postopkov, je jasno, da gre za veliko časovno obdobje. In predstavljajte si samo že pri neki minimalni zadevi, ki jo nekdo uveljavi, kaj pomeni v takem primeru še izračun obresti za nazaj. O tem govorimo. In o tem, da bo tragikomedija slovenske osamosvojitve in tega, kar vi počnete, popolna, da naj bi do tega imeli celo pravico tisti, ki so napadli Slovenijo. In ne govoriti, da tega ni! V tem trenutku je še vedno živ, in to na drugi stopnji, ker je bilo ponovno, ker je šel človek na višjo stopno, ker je bil na nižji zavrnjen, ampak je živa tožba za izjemno visok, skoraj milijonski znesek zoper Državo Slovenijo s strani prav tiste osebe, ki je bila dokazano na čelu tankovske kolone JLA, ki je prodirala in teptala mimogrede človekove pravice, streljali celo na civiliste proti enemu ob mejnih prehodov na severni meji. To je pa realno stanje. Zanimivo, da smo lahko v teh dneh spet brali vse mogoče o kakšni čistilki in podobnem, tragični primer, če se je res zgodil. Gotovo je treba, če je bila komu res krivica storjena, jo ugotoviti in popraviti, ampak to v individualnem postopku. Nihče me pa ne bo prepričan, da je bila kakršnakoli krivica storjena v vseh tistih primerih, ki sem jih navedel prej. In zato v resnici gre. In kakšna logika je to, naj citiram kar vas same. Danes spet pravite tukaj, ne, ne gre za to, ampak ko smo enkrat obravnavali naš predlog ustavnega zakona, je eden od najbolj znanih poslancev koalicije tam odgovor na temo opombe dejal, citiram: "Veste gospod Grims, če me kaj moti, je to, da očitate tem ljudem, da so špekulirali." Citiram. "Kaj pa je narobe, če so špekulirali. Ali je to prepovedano?" In zato, da zdaj ne bi mogli uveljavljati vseh pravic odškodnin, itn. In vsi drugi iz koalicije, ki so bili tisti trenutek zraven, so si skoraj zlomili vrat, ker so mu tako hiteli prikimavati in z navdušenjem odobravati te besede. Oprostite, iz tega izhaja tisto, kar je tudi nekatere zmotilo v moji uvodni razpravi. Dolžnost, sem uporabil izraz, da se sprejme ta amandma, to je moralna dolžnost. Moralna dolžnost do žena, padlih v vojni za Slovenijo, do njihovih mater, hčera, do žena vseh tistih novih državljanov, ki so doživljali nasilje, grožnje, zato ker so uredili svoj status lojalno do države Slovenije. In seveda je to moralna dolžnost do vseh tistih žena, in če hočete, vseh ki smo skupaj iskreno soustvarjali to državo Slovenijo. In ta naš amandma razkriva bistvo te zgodbe, zakaj pri celi tej zgodbi v resnici gre.
Gospod Rožej, izvolite. Postopkovni predlog.
Hvala lepa predsedujoči. Želel bi vas in tudi seveda vse prisotne spomniti, da danes, zdajle razpravljamo o členih in amandmajih k členom 1, 2, 3, 7 in 8. Govorec je zdaj približno 15 minut govoril o amandmajih k 4. členu in o 4. členu, kar bi seveda od človeka, ki se zdi "čistak", s takšnim pravnimi poslovniškim znanjem, ne bi pričakoval. Hvala.
Hvala lepa, ker ste me opomnili. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, ker ste me opomnili. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani, danes imamo na sporedu pomemben zakon in s sprejemanjem tega zakona je na preizkušnji odnos do osamosvojitve, do domoljubja, do drugih vrednot, ki so povezane z nastankom slovenske države. Mi vemo, da na podlagi tega zakona se želi vrniti status za stalno prebivanje za nazaj, za množico ljudi, ki je v času sedanje vlade zrasla z 18 tisoč na 25 tisoč. Za enkrat. In seveda se ob tem tudi danes tu striktno trdi, da so celotni tej kategoriji bile kršene človekove pravice. Na podlagi trditev sedanje vlade, sedanje koalicije se Slovenijo izdatno blati v tujini, se ji skuša zmanjšati renome države, ki je v tistih časih nastajanja samostojne države ravnala zgledno za Evropo in Evropsko unijo in ne nazadnje je to izhajalo tudi iz stališča iz ekspertnega mnenja Mirjam Škrkove, poznejše ustavne sodnice, priznane avtoritete. Politični vzroki, da sedanja koalicija ne želi in da že v preteklosti ni želela, da se to podeljevanje statusa za nazaj vrši selektivno, ti vzroki so politični. Vsi, jaz nisem slišal politika iz tako imenovanih pomladnih strank ali iz teh strank, ki ne bi rekel, da so se zgodile, mogoče, napaka in imamo tudi krivice, in da je tisto treba popraviti in da smo intenzivno popravljali, vendar pa je danes na delu druga politika. Politika, ki tudi mnogim tistim, ki so bili na strani okupatorja, ki so bili izraziti špekulanti se dajejo neke pravice na podlagi katerih bodo tisti, ki so se opredelili za Slovenijo, 170 tisoč in drugi državljani Slovenije, v bodoče tudi materialno kaznovani z odškodninami, ki bodo šle na ta račun. In poglejte, pred dvema mesecema je zgledalo, da bo ta manipulacija slovenske javnosti končno uspešna. Na pohodu je bil, ministrica je to zagovarjala kot pravno državo, pravne rešitve in v povezavi s tem je bil seveda tudi v javnosti celoten postopek nekakšne apoteoze, vnebovzetja gospe ministrice, osebnost leta, obraz leta, Slovenka leta - vse skupaj je bilo tako narejeno, da je šlo v tej smeri, kako vzvišeno je delovanje gospe ministrice. Ampak zgodile so se vmes tudi druge zadeve. Zgodile so se zadeve, ki so vas presenetile. To je zadeva Baričevič in zadeva Pogačar, stavba Pogačar.
Gospod Jerovšek [[...]]
Dovolite, da [[...]]
Jaz vam bom moral dati opomin, če me ne boste poslušali in če ne boste razpravljali o tem, o čemer razpravljamo, to se pravi, o amandmajih.
Jaz razpravljam o 1. členu.
Prosim.
Razpravljam o 1. členu in argumentiram, zakaj je [[...]]
Prosim, mir [[...]]Gospod Jerovšek, bodite toliko dobri in me poslušajte in sprejmite moje navodilo in razpravljajte o amandmaju k členom, o katerih razpravljamo. Prosim. Bom zelo [[...]]
Sprašujem se ves čas in ta argumentacija je izjemno pomembna, gospod predsedujoči in me ne motite prosim v bodoče, zaradi tega, ker je sedaj drugačen čas, ko sprejemamo to, kot je bil pred enim mesecem, ko še ni bilo nekaterih drugih zadev, ki pojasnjujejo celoten spekter.
Gospod Jerovšek. Nisem motil jaz vas, ampak vi mene. Hvala.
In zaradi tega, gospe in gospodje je to, kar je v 1. členu predlagano v amandmaju, da se tak status podeli samo tistim, ki so neprekinjeno živeli, ki niso bili na strani okupatorja, ki niso bili izraziti špekulanti, seveda nujni pogoj, da se ne razžali do kraja slovenskih državljanov in tistih, ki so zavzemali za slovensko državo. Na Odboru za notranjo politiko 3. 2. sta sodelovala tedanja funkcionarja gospod Šter in gospod Debeljak. Zelo jasno sta razložila ukrepanje pravnih organov, kako so se pošiljala vabila. Samo za Jesenice 1700 vabil, da naj si pridejo urediti status. Prišlo jih je 60. Potem je gospod Debeljak tudi povedal, da je tisto leto v Postojni, učiteljica mu je povedala, da septembra ni bilo celega razreda otrok ljudi, ki so se odselili, da je enostavni zginil. Vsi ti ljudje so se odselili in vsi ljudje so se pozneje vrnili in želijo od države Slovenije, ki je urejena država, dobiti nazaj status in vse pravice, ki s tem gredo, in odškodnine. Takrat, gospe in gospodje, ste gledali v tla, ko sta gospod Debeljak in gospod Šter to razlagala. Bili ste poparjeni in niste argumentirano nič odgovarjali. Gospod Šter je tudi predlagal, da so ti ljudje, kot je dejal, delovali legitimno, legalno in da si to ugotovitev tudi iz Državnega zbora zaslužijo, tudi priznanje. In jaz sem na podlagi tega, gospe in gospodje, predlagal sklep, da odbor ugotovi, da je bilo ravnanje upravnih organov o sprejetju Zakona o tujcih glede na takrat veljavno zakonodajo legalno in legitimno. Vi ste ga zavrnili. Sprejeli ste sklep, da je bilo nelegalno, da je bilo kaznivo. Sprašujem vas, proti koliko delavcem upravnih organov ste vložili kazenske ovadbe. Sprejeli ste tak sklep. Vložite kazenske prijave proti najbolj odgovornim delavcem in funkcionarjem, da so delovali nelegalno in protizakonito, kajti v tem slučaju vas bo srečala ljudska sodba in ljudski gnev, kot se je ljudski gnev pojavil tudi ob zadevi Baričevič, ko se je videlo, koliko ministrov, funkcionarjev je v Sloveniji ustvarilo ljudi na dve kategoriji. Na tiste, ki lahko z vezami ministrov in funkcionarjev dosežejo vse in tiste, ki ne. Danes so najbolj glasni tisti, ki govorijo, da so se v Sloveniji zgodile krivice, da so se kršile človekove pravice. Tisti, ki so danes izbrisali človeško dostojanstvo delavcem na stadionu, naredili so jih sužnje, kot poročajo. Na tej strani pa Slovencem očitajo, da so kršili človekove pravice. Skoraj ista kategorija ljudi. Najprej vrniti človeško dostojanstvo ljudem, ki morajo tam delati, pa so tudi iz drugih republik, in morajo delati samomore, ker se jih je ponižalo. In to je dvoličnost. Tukaj, ko vidijo koristi za določeno kategorijo ljudi, tukaj govorijo o kršenju človekovih pravic, ko vidijo koristi, ogromne koristi za odvetnike v bodočih letih, ki bodo lahko služili še pa še na ta račun, sesali kri slovenski draži. In kaj vse se je naredilo, da bi ta projekt uspel? Baje so iz teh strank urgirali, da naj končno zamenjajo gospoda Todorovića v društvu izbrisanih. To je bilo na vaš poziv, ker je nekredibilen, ker škoduje tej politike, ker so znane njegove robote, kaj vse se ji dovolil in kaj vse toži, neopravičeno in seveda se je zgodilo, po navodilih iz ministrstva, iz koalicije, so sedaj zamenjali predsednika društva izbrisanih. Ja, gospe in gospodje, kaj vse je za to politiko? Kaj vse, kakšni nizkotni nameni? Kako ponižati to slovensko državo? In mnogi iz te kategorije, eden od teh je bil gospod Todorović, ki je rekel, ne bom prosil za kakršnokoli zadevo ali za državljanstvo te države, ker je to necivilizirana država. Še vztrajate na stališču izbrisanih, da je Slovenija necivilizirana država? Še vztrajate? Ja, gospodje, čas je, da slovenski državi priznate, da je to domovina dveh milijonov ljudi, ki tukaj živijo. Ki so se takrat, ko se je ustanavljala, s ponosom zavzeli za to, ki so bili toliko hrabri, da so šli v plebiscit in se plebiscitarno odločili. Ne pa, da se sedaj diktira nekaj ljudi, ki je zastraševalo to množico tako imenovanih izbrisanih. Mnogi so bili žrtve njih in to bi razčistili in tiste postavili tudi pred sodišča, ki so takrat govorili o necivilizirani državi, kako ne smejo državljani iz drugih republik vzeti državljanstva in statusa pri tej državi, necivilizirani. In vi podpirate to, vi s svojim ravnanjem govorite, da je Slovenija zanič država, da je necivilizirana, da jo je treba ukiniti. Ne bomo jo ukinili in ne bo sprejeta vaša rešitev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Danes je bilo že veliko povedanega, seveda še več je bilo povedanega v preteklosti na to temo. Ampak vedno se ponovi ista zadeva. Poslušam stvari in dobim občutek, kot da ne bi bil v Sloveniji, ampak v kateri drugi državi, kjer bi se zavzemali za pravice državljanov katerekoli druge države ne pa Slovenije. Res je, da od teh vzrokov, ki so pripeljali tudi do tega zakona, ki ga danes obravnavamo, mineva že skoraj 20 let in zanimivo je, da so še izredno glasni tisti, ki se teh dogodkov, teh vzročnih dogodkov spominjajo mogoče ne toliko po podrobnosti zato, ker so bili takrat še premladi, ker jih to niti ni zanimalo, v tem kontekstu hočem zadevo povedati, bili so premladi, ampak danes govorijo vse tisto kar slišijo od drugih, pa če je res ali ni res, predvsem pa mislim na tisto, kar ni res. Jaz v osnovi ne podpiram tega zakona, ampak, ker je predmet obravnave ta zakon, potem je potrebno edino, kar je možno. Da se zakon izboljša so amandmaji. Naše amandmaje pa zato podpiram, zato ker ne razumem tega, da se lahko začne pa danes urejati neka stvar retroaktivno za nazaj. Kar nekaj časa sem že v parlamentu in vem, da ste me pravniki učili, kako za nazaj nekaj ni mogoče urejati, ni mogoče, ker gre retroaktivno, to ni mogoče. A zanimivo, pri tem zakonu je pa mogoče retroaktivno za daleč nazaj, pa za vse potomce, pa še vse živo, kar se lahko zraven pripne. Danes je pa možno retroaktivno, prej pa nikoli. Če ni bil drugi argument, je bilo za nazaj se pa stvari ne dajo urejati. Tu se pa da. Slišali smo tudi, kako je bilo nekaj nezakonito odvzeto. Lepo vas prosim, nič ni bilo nezakonito odvzeto, zato, ker ti ljudje za to tudi niso zaprosili in če niso zaprosili, niso mogli imeti in zato jim ni bilo možno odvzeti, oprostite, in zato niso bili izbrisani. In nekajkrat sem že povedal v tem parlamentu, pa bom še danes, ampak zelo na hitro, da ne bom tratil časa. Zakaj sem omenil prej, da ste nekateri bili premladi, pa vas to ni zanimalo? Sam sem v tistem času pred 20-mi leti opravljaj takšno službo, da sem bil direktno zadolžen tudi za te stvari in vem, kaj je bilo. Dobili smo navodilo, kako moramo te ljudi obvestiti, da si bodo uredili vse, kar je potrebno. Verjetno veste, da v času prejšnje države nismo imeli državljanstva SFRJ, ampak seštevek državljanstev posameznih republik, seveda je res, gospa Pečanova, pa še kako je res, posamezne republike so vodile državljanstvo in vsak, ki je bil tam rojen, je dobil avtomatsko status in državljanstvo republik je bilo direktno, SFRJ pa posredno seštevek posameznih državljanstev republik. In če tega ne veste, potem se ne čudim, da je takšen zakon tu tudi predmet. In ker se je vodilo državljanstvo Republike Slovenije so tisti, ki so bili vpisani v to knjigo, avtomatsko potem tudi priznano državljanstvo Slovenije nove države, države Republike Slovenije. Tisti, ki pa niso bili vpisani so si pa morali ta status pridobiti. In občine, takrat tiste velike, kjer so bile še službe sedanjih upravni enot, smo dobili nalog od republiškega sekretariata za notranje zadeve, to je bilo takrat ministrstvo, da moramo te ljudi, za katere smo vedeli, seveda, če so bili tu prijavljeni, smo imeli njihove naslove, ker drugače jih tako ali tako ni bilo, smo jih morali obvestiti, dobili smo obrazec in jim natančno povedati, zglasiti se morate tu, boste podpisali obrazec, plačali boste tako, kot je danes rekel, pol evra. Da boste pa dokazali, da ste živeli tukaj, morate pa prinesti en račun, en račun ali za elektriko ali za vodo ali za stanarino - in, če boste prinesli en račun, si boste avtomatsko uredili status in boste s tem imeli urejeno, da ste dokazali, da ste tukaj živeli, z enim računom. Ko to ljudem povemo v Evropi, se primejo za glavo. Se primejo za glavo. Vam bom dal primer z Latvijo. In sedaj, ko pravite, da so bili izbrisani ti ljudje, da se jim je nekaj vzelo, dovolite, da vam povem [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]
Veste, res se mi zdi nekoliko [[...]]Opomnil sem enkrat, dvakrat. Izvolite, prosim, debatirajte, imejte dvogovore. Gospod Petan, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Ti tako imenovani izbrisani so leta se 2006 postavili na Šentilj, takrat še ni bil schengenski režim in smo še vedno imeli mejo na Šentilju, bili smo pa v Evropski uniji. Ti ljudje so se postavili na Šentilj, imeli velike transparente in delili vsem, ki so prišli v Slovenijo ali pa odhajali, tujci, iz Slovenije letake, kako imamo tukaj neciviliziran odnos do nekih "erase people". V Evropi se pod "erase people" razume nekaj drugega. Ti ljudje so na Šentilju to delali, blatili Slovenijo, pa še to ni bilo dovolj, šli so v Bruselj in tam jih je sprejel, mislim, da pomočnik komisarja, tako me je eden od kolegov popravil, pomočnik komisarja za begunce pri Evropski komisiji. In tam so razlagali svojo pravljico o izbrisanih. Ampak ta človek ni bil tako neumen in jih je vprašal, oprostite, če prav razumem, ste morali preiti svojo državno mejo, dobro, v Šentilju, kako ste prišli v Bruselj? S kakšnimi dokumenti so vas spustili v Avstrijo? In so jim pokazali neke dokumente, jaz ne vem katere. Potem je pa rekel, oprostite, gospodje, če pa imate kakršenkoli dokument, potem pa niste izbrisani in zadeva je bila zaključena. In do takrat je bil medijski pomp o teh ljudeh, o teh herojih, ki blatijo Slovenijo, potem se je pa zadeva utihnila. Zato, ker jim je ta pomočnik komisarja dokazal, da niso izbrisani. Zato, ker so imeli nek dokument, kakršenkoli. To za izbrisane ni značilno. In sedaj, da počasi zaključim, ker bodo še kolegi tudi kaj povedali. Veste, govorite o kršenju človekovih pravic. Jaz ne trdim, da v tistih obvestilih, ki smo jih mi takrat pošiljali 1991 leta in pa še 1992, trikrat smo morali tem ljudem poslati. V občini, kjer sem bil jaz v Slovenskih Konjicah je bilo 312 takšnih oseb, ki smo jih morali obvestiti. V prvi rundi, ko smo jih poslali leta 1991, se jih je več kot polovica vrnilo in gor je bilo, ne boste verjeli - ne boste verjeli - ali napisano neznani naslov ali pa je bilo gor nekaj narisano, v tistem zelo živahnem govoru, ki ga uporabljajo naši ljudje, naši sosedje, narisano je bilo v tisti obliki. Potem smo še enkrat poslali tistim, ki si niso pripravili tega statusa in še enkrat in če smo jih trikrat obvestili, naj si to uredijo pa si niso, potem ne moremo reči, da so bili izbrisani. Nikomur se ne kršijo človekove pravice v teh, razen mogoče kakšnih izjem, ki se pa vedno godijo, če gre za veliko število. 180 tisoč ljudi, si je uredilo status, ne vem, 7 tisoč po takratnih podatkih si jih pa ni, ali pa, potem 18 tisoč, ko so jih preverjali, si jih pa ni uredilo. Potem, če se jih je 180 tisoč nekaj pa ne, potem je verjetno, ne vem, ne vem, kaj naj rečem, lahko si mislim svoje, da človekove pravice niso bile kršene. Če se pa že danes kršijo, ko toliko govorite o kršenju človekovih pravic pa bi lahko rekel, da človekove pravice ima tudi tistih 100 tisoč, ki so danes na cesti, pa ne kažem s prstom na nobenega v krivdi, ampak pravim, da ti ljudje imajo tudi človekove pravice pa njihovi otroci, ker so izbrisani, izbrisani pa so v trgovini, ker ne morejo v trgovino, ker nimajo denarja, da bi si kaj kupili, pa njihovi otroci so tudi za to prizadeti. Tudi ti ljudje imajo človekove pravice pa še kateri drug v Sloveniji ima človekove pravice, zato ker sodišča delajo nenormalno dolgo pa zastarajo stvari. Kaj ti ljudje pa nimajo človekovih pravic? Sedaj bomo pa mi nagrajevali tiste, ki si neke stvari niso želeli urediti in so celo, pljuvali, po Sloveniji, po tej državi, od kateri bi pa danes želeli imeti, ne vem, neke pravice, na osnovi katerih bi si potem izposlovali preko sodišč, advokatov, odvetniških pisarni pravice za nazaj, za delovno dobo, za socialno varnost, pa kaj vem kaj še vse. To, kar vi pravite, da ta zakon ne bo povzročil odškodnin, seveda, to je res, ampak to je podlaga za tisti neki drugi zakon, ki ga boste prav gotovo tukaj sprejeli ali pa ga bodo odvetniki pripravili po svoje. Saj znajo marsikaj narediti, ker bo potem to podlaga za neki drugi zakon in ta zakon pripravlja podlago za nekaj drugega. Jaz seveda podpiram te naše amandmaje, ki pravijo, da pravice lahko pridobijo tisti, ki so dejansko neprekinjeno živeli v Republiki Sloveniji. Veliko teh ljudi je odšlo v druge republike takrat, ko so se po drugih republikah začeli zaostrovati odnosi, ali na mednacionalni bazi ali versko to je vseeno, veste, da po Slovenijo so se začeli taki dogodki tudi na Hrvaškem, tudi v Bosni pa še kje drugje, da ne bi omenjal. Ti ljudje so tudi šli z Jugoslovansko armado, ki je bila v Sloveniji okupatorska vojska, v druge republike in so pač tam pričakovali, kaj se bo zgodilo s Slovenijo. Lahko vam povem, da sem tudi sam doživljal razne telefonske klice, ko so grozili, kaj bo z mojimi otroki. To se je dogajalo, verjemite mi. In so tudi čakali ti ljudje, da bodo prišli nazaj v Slovenijo kot zmagovalci, zato ker bo Jugoslovanska armada tu uredila tako, kot so si oni predstavljali in kot je bilo zamišljeno; ne vem, kaj vse je s tem mišljeno. To samo dokazuje, da so imeli ti ljudje tudi neke druge načrte in Slovenije niso smatrali za svojo državo, za svojo domovino. Seveda danes, ko so pa stvari takšne, ko so drugod stvari še hujše, bi pa vsak imel slovenski potni list, čeravno je nekdo rekel, kdo bi pa hotel vzeti potni list take države, kot je Slovenija. Ampak se je pokazalo, da ljudje želijo imeti potni list Republike Slovenije. Predvsem pa bi imeli pravice, na osnovi katerih bi še kaj iztožili. In, oprostite, to, da bi sedaj nekomu dajali pravice, ko si nečesa ni želel urediti, je v tem času, ki ga danes živimo, res malo izven konteksta. Ko danes pripravljate zakonodajo, da boste črtali dijaško prehrano in vse ostale socialne pravice, je pa malo hudo, da boste pa to dajali nekomu, ki se ne čuti ali se ni čutil pripadnika in ni imel občutka, da je Slovenija njegova domovina. V tem je problem. Če se pa je zgodila kakšna krivica, tudi to se lahko zgodi, potem pa to uredimo tako, kot se to spodobi. Zato imamo tudi zapisano v svojih amandmajih, "ki je neprekinjeno živel v Republiki Sloveniji" in podobno. Naj se prikroji za vsakega posameznika, ne pa generalno za vse. Tega ni nikjer, tudi v pravu tega ni, da se pravice nekih skupin rešujejo kar z nekim odlokom in potem vsi padejo v to. Tako ne gre, ker to ni pošteno. To ni pošteno, in ne vem, zakaj se toliko temu upirate. Za zaključek pa samo še primer, kako so nekatere druge države urejale status v teh primerih, pa so kljub temu bile sprejete v Evropsko unijo in Evropska unija ni rekla ničesar, ker se je v tistem času dogajalo. Navedel bom primer Latvije. Tam imajo še bistveno večjo rusko manjšino, kot smo mi imeli v tem primeru iz drugih jugoslovanskih republik. Tam so ti ljudje lahko dobili dokumente samo, če so spremenili ime in priimek. Če pa tega niso naredili, pa tega niso dobili. Tega niso dobili! Preverite, pa boste videli. To se dogaja. In celo več, tudi njihove šole jim ne priznavajo. Ne priznajo jim, zato ker je bila velika manjšina in so imeli svoj šolski sistem. Zato so pred dvema letoma sprejeli zakon, da so njihove diplome veljavne le, če je bil študij v njihovem domačem jeziku, to je latvijščini. Tako pač je. [[Oglašanje v dvorani.]] Ja, ne morem pomagati, če je država Latvija. Oprostite! Latvijščina. Latvijščina, sem rekel, gospod Anderlič, latvijščina. Meni se to ne zdi smešno. To so dejstva. Prej jih boste priznali, prej se bodo te stvari umirila. Spomnite se dogodka, ki sem ga povedal, v Bruslju, ko je pomočnik komisarja ugotovil, da če imajo eni identifikacijski dokument, potem niso izbrisani. To naj vam bo v poduk. Podpiram te amandmaje, ki stvari spravljajo kolikor toliko v normalno mero in primerno današnjemu času, kljub temu pa se krivice, če so se komu zgodile, lahko popravijo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. V upanju, da bom lahko do konca povedal, da ne bom moten s strani koalicije, naj rečem naslednje oziroma naj štartam od boljšega k slabšemu. Reči je treba takole. V javnosti nastaja vtis, kako se politična levica bojuje za 18, sedaj že 26 tisoč tistih naših nekdanjih sodržavljanov, ki jim je bila storjena strašna krivica. Desnica pa, seveda, je proti temu in uporablja demagoške izraze. Temu seveda ni tako. Treba je zelo jasno reči, da je v vsej tej skupini tako imenovanih izbrisanih tudi, če štartamo od pozitivnega, so tudi ljudje, ki so jim bile storjene krivice. Jaz sam nekaj takih primerov poznam. Ta skupina ljudi sodi med tiste, ki so bili rojeni pred letom 46, recimo, tukaj v Sloveniji, pa so leto 47 dočakali nekje drugje, ker so jih vpisali v državljanske knjige in so se leta 48 vrnili, tak primer poznam tudi osebno, in niso bili vpisani v slovenske knjige državljanstva oziroma niso imeli slovenskega državljanstva. Tem ljudem je treba zadeve urediti, jim je treba popraviti. Vendar, treba je reči tudi to, da si je velika večina teh ljudi to že uredila. Lahko pa so bili leta 1992 v zmoti. Vendar, da vsemu temu ni tako kar govorite, kažejo tudi nekateri drugi podatki, ki jih kolegi niso omenili. V Ljubljani 7 tisoč vabil, gospe in gospodje, 7 tisoč vabil, pridite, uredite si v skladu s slovensko zakonodajo ali državljanstvo ali status tujca. Temu vabilu se je odzvalo 500 do 700 ljudi. To je uradni podatek takratnega mestnega sekretariata oziroma takratne mestne občine Ljubljana. Od teh 500 do 700 ljudi, ki so se odzvali, si je status uredila približna polovica. Vsi ostali ali so to odklonili, ali pa so se pisemske pošiljke vrnile z oznako "neznan" ali "odpotoval". Gospe in gospodje, to je torej podatek, ki, če ga posplošimo na Slovenijo in ga lahko, ni nobenega problema, ker so vsi to počeli z vidika vabil, zelo jasno govori, da je v masi 26 tisoč ljudi peščica tistih, ki jim je bila storjena krivica in ogromna večina, to je 99% po moji oceni, ki jim lahko rečemo špekulanti. Špekulanti. Dejstvo. Ni treba nič odkimavati. Demagogija, ki je bila izrečena tudi v vaših dosedanjih nastopih potrjuje naslednje, "erased", "poništeno". Tukaj spet gledam, na enem medijskem portalu, spet imamo "poništeno". Ni res, gospod Debelak vam je zelo jasno povedal. Uradno je bilo zelo jasno, preluknjani so bili dokumenti, ki niso bili veljavni, tudi meni, tudi vam in tudi njim. Tudi moj potni list, ki ni bil več veljaven, je bil preluknjan, tako kot vaš ali osebna izkaznica, ko ji je potekla veljavnost. Seveda je pa treba reči zelo jasno, da tega niste priznali. Strašen napredek. Danes je že bilo priznano, da je to bilo uradno uničevanje dokumentov in ne tisti izrazi, ki so tam gor pisani. Seveda, treba je reči tudi naslednje. Problem, jaz sem leta 2005 vodil delegacijo v Ženevi. Moja predhodnica je bila gospa dr. Šelihova, leta 1995. Tudi Šelihova ni v Ženevi zaznala nič, leta 2005 problema tako imenovanih izbrisanih ni bilo. Ga ni bilo. Zakaj? Ker je trajala še vojna. In ker so bili še tam dol. Velika večina med njimi. In ker so špekulirali in čakali, kakšen bo razvoj dogodkov. Ker še takrat niso verjeli v samostojno Slovenijo. To je dejstvo. Leta 2005 pa je bil v Ženevi, ker sem sam vodil to delegacijo, že velik problem. Jasno, da je bil, ker smo ga sproducirali in naredili v institucijah države Slovenije. Da ne bom predolg, čisto na kratko še nekaj dejstev. Poglejte, novi predsednik tako imenovanih izbrisanih je v eni zadnjih oddaj dejal, da gre tudi za stanovanja po Jazbinškovem zakonu. Mi vemo, da je to bilo vezano na slovensko državljanstvo. Vemo tudi to, da dovoljenje za stalno bivanje, ki jim ta zakon omogoča, so vstopnica, predpogoj, eden od pogojev, najpomembnejših morebiti za državljanstvo. To pa pomeni, kaj? Da se predsednik tega društva tako imenovanih izbrisanih že zaveda tudi vsega tistega, kar bo iz tega izhajalo. Da gre še za eno, da omenim še eno zadevo. 1. aprila lansko leto je ministrica tukaj zelo jasno povedala, nobenih odškodnin, ni govora. Vse je zastaralo. Vse je zastaralo. To izhaja iz magnetograma. "Zastaralni roki tečejo od takrat, ko je izšla odločba Ustavnega sodišča." To je bila prva trditev, na osnovi katere ste zavrnili, tudi na osnovi tega zavrnili interpelacijo. In druga trditev: "Dopolnilna odločba ne služi za podlago ničemur za naprej, ker to nima nobene zveze s kakršnimikoli drugimi postopki." Štirinajst dni kasneje je sodišče na Ptuju reklo: "Ne, dan izdaje dopolnilne odločbe je šele čas oziroma trenutek, ko je prizadeti človek spoznal, da mu je bila storjena krivica." Od takrat naprej tečejo tudi zastaralni roki. Glejte, ne mi govoriti o neki demagogiji na naši strani, saj je na vaši še veliko večja, pa tudi na Vladini. In to je dejstvo, to so dejstva. Sicer pa za zaključek, gospod predsedujoči. Značilno je nekaj v tej državi, tudi po udeležbi v Državnem zboru. V petek smo govorili o, recimo, enakopravnem ali pa enakomernem regionalnem razvoju, o pokrajinski zakonodaji, in smo videli, da se je SD zelo potrudila, moram priznati, in jih pohvaliti, tako gospo Potrata in gospoda Kontiča, ki sta se trudila, pa še nekateri drugi, ki so sedeli v Državnem zboru. Namreč, govorili smo o pokrajinski zakonodaji 6 ur. Gospa ministrica, nobenega vašega poslanca ni bilo v tej dvorani. 6 ur! Seveda, ker nismo govorili o denarju in volivcih. Danes govorimo o denarju in volivcih, in imate jih kot vojake. Hvala lepa.
Ker so še želje za razpravo, odpiram prijave. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Moram povedati nekaj v bran tudi veteranov. Danes nisem najboljšega zdravja, imam povišano temperaturo, pa sem kljub temu prišel, da povem nekatere stvari. Spoštovana ministrica! Takrat, ko se je to odvijalo, ste bili verjetno vi obremenjeni z drugimi problemi, in prav je tako. In verjamem, da drugače jemljete ta del slovenske zgodovine kot mi, ki smo bili poklicani, da branimo Slovenijo. Meni se je tudi, gospod Petan, grozilo, doma domačim, da se bo zgodilo marsikaj. Na srečo od teh groženj ni bilo nič. Verjamem, da ne morete priznate, da je v Sloveniji socialno stanje tako, kot je, in zato si moramo izmišljati druge probleme. In, glejte, komaj smo zaključili s homoseksualnimi pravicami, prej smo imeli Cigane oziroma Rome, danes imamo že izbrisane. Te tematike se vedno znova ponavljajo. Socialno ogroženi vas ne zanimajo. Tudi delavci, ki delajo polni delovni čas, pa ne dobijo toliko v svoji kuverti, da bi dostojno živeli, tudi ti vas ne zanimajo. Socialni demokrati govorite o pravicah, ki jih je tudi ministrica omenila, se pravi ureditev za nazaj s posebno odločbo. In da je etnična zaveza in spoštovanje Ustave osnovni razlog, da se k temu pristopi takoj. A veste, koliko neustavnih zakonov imamo, ki negativno vplivajo na gospodarstvo, pa nikogar v tej državi to ne zanima? Socialno stanje je pravica posameznika, je ta pravica do dela, izhaja tudi iz Ustave, pa tudi to nikogar ne zanima. Socialni demokrati s tem postajate socialni "demonterji" te družbe in če se bo to nadaljevalo v takem kontekstu, bo temu primeren tudi volilni rezultat. Ne bi bilo prav, spoštovana ministrica, če špekulirate zgolj s tem, kako boste dobili 25600 in nekaj glasov. In špekulacija tukaj s strani vladnih organov je prisotna. Naj vam povem, kaj je bil prvi korak; ureditev brezplačne pravne pomoči. Mene zanima, kateri pravniki se bodo ukvarjali s temi primeri in koliko denarja bo šlo iz državnega proračuna, ker govorite, da niti enega evra ne bomo odvedli za te zaščite tako imenovanih izbrisanih. Jaz sem dejansko tudi razočaran zaradi tega, ker tisti, ki smo bili v vojni za Slovenijo, lahko rečemo zelo odgovorno, da smo zelo humano postopali z vsemi tistimi, ki smo jih zajeli ali pa ki so se predali. Jaz sem bil v sam v diverzantskem odredu, vsi so dobili civilne obleke in seveda denar za vozovnico, hrano in pospremljeni so bili na železniško postajo. Nikakršnih kršitev pravic ni bilo. Tisti, ki so ostali tukaj za ceno ene steklenice piva, so imeli možnost, toliko so pač stali ti obrazci, urediti državljanstvo po postopku, ki ga je že Petan prej razlagal, se pravi, da so predložili en račun, da so tukaj neki davčni zavezanci ali kakorkoli drugače, da morajo plačevati stanovanje, elektriko, vodo ali televizijske storitve. Skratka, govoriti o tem, da se je tukaj dogajala neka krivica posameznikom, je neodgovorno. Neodgovorno je tudi to, da danes branimo nekega Aksentijevića, ki je v tem Državnem zboru sovražno govoril do Slovenije. Gospod Jelinčič je celo tožen s strani njega osebno in tudi on je član tako imenovane druščine izbrisanih. Ali je kdo stopil v bran našemu poslancu in rekel, ja, ta gospod, ki je generalski čin dobil za to, ker je sovražno deloval proti Sloveniji, pa res ne more biti v tej skupini. Ali je kdo med vami? Samo mi smo to storili. Nihče v tem Državnem zboru nima pravica na tak način, na tak goreč način zagovarjati izbrisane, pri tem pa pozabljati na svoj lasten narod. Vsi ministrice in ministri ste podpisali v tej dvorani, da boste delali v dobrobit slovenskega naroda. Koliko vas to počne? Zelo malo. Ministrica za trenutek opustite delo in poslušajte, prosim. Bo zelo lepo, če boste kakšno besedo slišali. Aroganca je toliko bolj vidna tistim, ki nas gledajo. Poprava krivic: da, ampak na kakšen način. Krivice so bile storjene tudi nekaterim. To je že moj predsednik danes povedal, ko je imel uradno predstavitev stališča poslanske skupine. Jaz verjamem, da za te otroke, ki so rojeni tu zaradi birokratskih postopkov, ki so bili vodeni tako, kot so bili, je treba nekaj narediti. Tudi za žene, ki so ostale same tu, zaradi tega, ker so možje špekulirali in šli v vojno, in se tam šli vojne dobičkarje, od čad do časa prišli sem na dopust, da tudi te žene lahko dobijo državljanstva. Vendar pa ne tisti, ki so bili na drugi strani, ki so bili tudi klavci in ki so danes iskani s strani mednarodnih organizacij. Tudi taki so med njimi. Zagovarjati samo to, da je treba te krivice popraviti, pri tem pa spregledati dejstvo, da izbrisani rastejo hitreje kot gobe po dežju, je tudi nekaj silno narobe na tem področju. Zato je komisija in upam, da bo pokazala, ta državnozborska komisija, kje so tiste nepravilnosti, zakaj država kar naenkrat priznava 25.600 tako imenovanih izbrisov. Vemo, da izbrisa niti enega ni bilo. In še nekaj vam bom povedal, to kar vem. Pošta se je masovno vračala, ko smo pozivali tiste, ki so zapustili Slovenijo, tudi zardi tega, ker so tako imenovani izbrisani, mi jih ne imenujemo tako, prvo, izpraznili tekoče račune, naredili minus na svojih tekočih računih, potem pa zapustili Slovenijo in so se bali dvigati uradno pošto, ker so mislili, da prihaja za njimi kakšna terjatev. Tudi te terjatve bodo še prišle. Nekatere banke od takrat veljavnih so tudi že propadle. In take pravice vi danes zagovarjate. Zakaj nihče ne govori o tem? Spoštovana ministrica, povejte mi, kdo bo plačal strošek za 25.600 pravdnih zadev, ker vemo, da prvi korak, ki ste ga storili je bil ta, da ste uredili brezplačno pravno zaščito za tako imenovane izbrisane? Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Vprašanje je, ali lahko po 20 letih samostojne države govorimo o nekih stvareh racionalno, korektno predvsem pa v duhu neke tolerance, strpnosti, priznavanja nekih pravic tudi drugim, ki jim po vaše niso bile kršene. Dejstvo je, da, gospod Gorenak, če govorite, nikjer v Ženevi nobenih besed o kakršnikoli izbrisanih v Sloveniji. Februarja meseca letos poročilo, ki se dela na tem standardnem vprašalniku se dela univerzalni, periodični pregled stanja človekovih pravic v vseh 192 članicah Organizacije Združenih narodov. Točka 47. in točka 48. Letos februarja je bil naš minister Žbogar, tri ure so obravnavali vprašanja Slovenije in med drugim 47. in 48. točka govorita ravno o tem, kako se je urejal status za osebe prenesene iz evidence stalnega prebivalstva v evidenco tujcev. Bilo je mnogo vprašanj, tako je tudi minister na Odboru za zunanje zadeve poročal na zadnji seji, ki smo jo imeli, vendar ko so vsi ti udeleženci slišali, na kakšen način se stvar ureja so pritrdili, da gre za pravo pot, da gre za urejanje stvari, ki se v demokratičnih, civiliziranih, tolerantnih družbah dogajajo tako, kot je odločilo Ustavno sodišče, ne enkrat, tako kot smo dobili priporočila mednarodnih organizacij, ne enkrat, večkrat, itd. Danes, ko je sodišče, ne enkrat, odločilo, nič menilo, odločilo, da je izbris bil, mrtvo hladno trdite - ne vi, gospod Gorenak, ampak nekateri drugi - da izbrisa ni bilo, in to tisti visoki uradniki takratne države. Te države v času izbrisa. Ne poveste [[...]]Kakšna žalitev?! Tisti, ki je bil na občini zadolžen, da je s tem upravljal, danes trdi, da ni bil izbris, ima pa vsaj dve odločbi Ustavnega sodišča, pomeni, da ne ravna v duhu tistega, kakršno je stanje na tem področju danes, po izbrisu, po odločbah Ustavnega sodišča, po mnogih razpravah in podobno. Tudi tukaj je bilo danes govora o tem, kako gospod Debeljak trdi, kaj vse, da je bilo, ampak ne citirate pa tega. Gospod Debeljak je tudi rekel: Leta 1991, ko smo sprejemali Zakon o tujcih, je naša kolegica Metka Mencin predlagala amandma k zakonu, ki bi preprečil takšna početja. In je obžaloval, da ta amandma ni bil sprejet. Takratna Demosova, prva vlada v tej Republiki Sloveniji, tega, seveda poslanci, takrat so bili poslanci tudi ministri, eni v istih vlogah, so to gladko zavrnili. In pol leta za tem se je zgodilo to, kar se zgoditi ne bi smelo. In zato tukaj lahko zoperstavimo samo to - ali nekdo misli, ko govori o človekovih pravicah, o popravah krivic in o individualni obravnavi, resno ali ne. Trdim, da tisti, ki lahko, tudi z odločno zavrnitvijo nekaterih insinuacij, da so tudi med nami bili nekateri, ki so bili za stvar, da se zgradi država, da se jo naredi in tako naprej. Lepo vas prosim, ali je treba po 20 letih vzpostavljati neke delitve, vzpostavljati neka vprašanja - ja, za mnoge, ki to danes govorite, ne vem, kje ste bili, kaj ste počeli, za mnoge druge, ki so bili domnevno stran od teh teženj, pa vem, kje so bili in vem, kaj so počeli. Nihče se ni zoperstavljal vašim tezam, da je treba vse, ki so prekršili pred zakonom, ki so delovali sovražno, da so želeli slabo Sloveniji in tako naprej, da opravite vsak svojo dolžnost in da te ljudi prijavite. Sprocesirajte, tako kot mora vsak odgovarjati, tudi če opusti neko dolžno dejanje na delovnem mestu in kdo utrpi kakšne posledice, podrejeni, seveda mora za to odgovarjati. Ne, pri nas ni vedno tako, saj veste o čem govorim. Tako, da bi bilo prav, da po tem, ko očitate: Ja, saj, za vraga, čez noč je kar nastalo ne vem koliko novih izbrisanih in podobno. Interpelacija je bila v Državnem zboru, stokrat pojasnjeno, dokazano. Zdaj poteka preiskovalna komisija, vse boste prekopali. Ampak ne verjamem, da boste pri štetju lahko kaj odkrili, kajti za štetje pa res ni potrebna preiskovalna komisija, ker šteje se, tako kot matematika - pravzaprav štetje spada še v računstvo, ne v čisto matematiko, ker matematika je še malo več. Za štetje rabite preiskovalno komisijo, do 25.671? Cilj je nekaj drugega. In ne podtikati, da gre za kakršnokoli namero, da se bodo okrepile horde ljudi, tistih, ki so bili tako rekoč sovražni do Slovenije, bodo kar naenkrat najbolj prijazni in bodo to ne vem kakšni volivci in tako naprej. To preprosto ni res, ker tudi veste, kaj pomeni stalno prebivališče in kakšne pravice izhajajo iz tega statusa. Povsem neke druge. Jasno, ljudem je treba še dodatno vcepljati strah. Treba jih je tako rekoč opozarjati, da ta Vlada tako ali tako na vsakem koraku odstopa od tistega, kar je demokratično, kar je državotvorno, kar je v korist državljankam in državljanom. Ne, v tem primeru opravljamo to, kar v 1. členu piše - da se tistim osebam, ki so utrpele te posledice, te stvari popravijo. In če v tem času ni tega mogoče narediti, potem je vprašanje, kdaj bo to mogoče. Za nas je stvar nesporna in ne sprejemamo teze, ki jo stalno ponavljate. Mi smo intenzivno popravljali krivice. Intenzivno smo delali na primeru rešitve vprašanja izbrisanih. Ja, na koncu je bilo tudi štetje, očitno, vprašljivo, ampak za to ne rabite preiskovalne komisije. Kot rečeno, iz argumentov, ki jih v tem amandmaju navajate, preprosto kar veje neko obtoževanje, tako tistih, ki so se znašli v položaju, da se jim je zgodila krivica, kot tudi tistih, ki želijo krivice popraviti, vzpostaviti stanje, ki bo dostojno za državo, kakršna Slovenija je, še bolj pa kakršna bi rada bila. To je za nas nesprejemljivo in amandma bom vsaj jaz zavrnil in kot sem rekel uvodoma, tudi kolegi.
Hvala lepa. Replika, dr. Vinko Gorenak, prosim.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, narobe ste me razumeli ali pa namenoma, zdaj jaz ne vem kaj, zato sem vam dolžan v repliki pojasniti. Jaz sem rekel v mojem nastopu, leta 1995 je bilo tako in tako. In pri temu vztrajam, ker je tako tudi bilo. Leta 1995 problema tako imenovanih izbrisanih v Ženevi ni bilo, to izhaja iz poročila gospe Šelihove. Tisto, kar pa vi citirate, je pa dokument iz februarja letošnjega leta, kot sem rekli, [[..]]lanskega, letošnjega, pa je situacija jasna in dokaz temu, kar jaz govorim, da leta 1995 tako imenovanih izbrisanih ni bilo, da so se pojavili po tem času. Danes pa jasno, da lahko to poročilo, ta dokument govori o obdobju do leta 1992. Torej, izbrisanih, ponavljam, leta 1995 v Ženevi po poročilu dr. Šelihove ni bilo. Ponavljam, ni bilo. Po mojem prejšnjem nastopu, ko sem govoril o prisotnosti poslancev LDS, sta me obvestila gospod Germič, da je bil službeno odsoten, gospod Gumzar pravi, da je bil tukaj. No, prosim, več ali manj sta bila tukaj gospod Kontič in gospa Potrata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Po navadi so amandmaji prispevek ene ali druge politične opcije k temu, da se zakon popravi ali izboljša. In z amandmaji dosežemo nek konsenz in dosežemo cilj, da bi bil v konkretnem primeru Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, sprejet. Očitki, da iz amandmajev veje ne vem kaj, so samo znak, da jih nihče ne prebere. Amandma k 1. členu: s predlaganim amandmajem se državljanom drugih držav, naslednic SFRJ, ki so imeli na dan 23.12.1990, to je torej sprememba, v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče in so že pridobili dovoljenje za stalno prebivanje po Zakonu o urejanju statusa državljanov drugih držav, omogoča pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje za nazaj, pod pogojem, če so kadarkoli pred pridobitvijo dovoljenja za stalno prebivanje v Republiki Sloveniji že vložili prošnjo za izdajo dovoljenj. Če me kdo prepriča, da je s takšnim amandmajem kaj narobe, saj zasleduje isti cilj, postavlja drugi datum in še en pogoj, da so za izdajo dovoljenja že enkrat prosili. 2. člen - ta daje celo možnost, da je pogoj dejanskega neprekinjenega življenja izpolnjen tudi takrat, ko je oseba zapustila Republiko Slovenijo in bivala drugje, ne glede na razlog odsotnosti, če odsotnost ni bila daljša od šestih mesecev. Celo to možnost daje in olajšuje tisti pogoj, češ, velja samo za tiste, ki so bili ves čas v Sloveniji. Kaj je narobe s tem amandmajem? In 3. člen je pa tudi zelo logičen in sploh potreben. Z amandmajem se opredeljujejo razlogi, zaradi katerih se izdaja dovoljenja za stalno prebivanje, zavrne stranki oziroma osebi, ki bi sicer izpolnjevala pogoje za izdajo dovoljenja. Dejanja, ki so razlog za zavrnitev, pa so težje oblike kaznivih dejanj tistih, ki so naperjeni zoper Republiko Slovenijo. Kaj je narobe s tem amandmajem? Ali si ne sme neka država dati neko varovalko, da res tisti, ki so kazniva dejanja storili, pač ne morejo tega dobiti. Nič ni narobe s temi amandmaji. In ne razumem, da ob tako veliki želji za sprejetje tega zakona, da te amandmaje zavračate. Ne razumem. Popolnoma ne razumem. In za konec. Dovolite še dve vsebini. Prva. Ni mi bilo vseeno, ko smo pri družinskem zakonu pravzaprav manipulirali ves čas z besedami, "ste" ne "smo", z otroki. Pustimo otroke pri miru. Nič niso krivi za grehe staršev. In ne z otroki mahati in kazati na njih. To je po zakonu celo prepovedano. In enako vas prosim, kolegice in kolegi, danes sem že ničkolikokrat slišal, ne se izgovarjati sedaj na otroke pa na ženske. Bodite vsaj toliko fer. Vsem je logično, da otrok, ki se je rodil 1993. leta, ni bil agresor. In vi to ves čas poudarjate. Toda jaz kot oče in mož žene, vse bi naredil, da bi v letu, dveh ali treh popravil krivico in bi poskrbel, da bi bil moj sin državljan tiste države, kjer jaz živim. Da bi moj sin dobil status, bi poskrbel, ker sem dober oče pa mož. Ne mi govoriti o otrocih, ker je staršem prav, da živijo, kakor pač živijo in jih nič ne briga za lastne otroke. Sedaj se ne izgovarjati na njih. Čisto za konec. 18 let stara zgodba je, o kateri danes govorimo. Od teh 18 let je bila približno podobna koalicija na oblasti 10 let, le, da je bila takrat Liberalna demokracija Slovenije močnejša od Socialnih demokratov. Kaj ste v teh desetih letih konkretno na tem področju naredili, da se danes po 18 letih, potem ne bi pogovarjali. Imeli ste možnost 10 let. Kaj ste storili? Nič.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Verjetno je 18 let res dolga doba, tako zelo dolga, da verjetno nekateri že pozabijo, kakšna je bila koalicija takrat, ko se je izbris iz registra stalnega prebivalstva dogodil. Ampak 18 let je doba, v kateri pravijo, da otrok dozori in da oblikuje neka spoznanja. Meni se je v teh letih v Državnem zboru vedno znova zgodilo, da nekatera spoznanja, nekateri pač niso prešinili, ampak je značilnost razpravljanja o izbrisanih taka, da se na njihov problem in na krivico, ki jim je bila storjena, lepijo še aktualne politične teme. Ne bom rekla, da nekateri govorijo neresnico, ampak bom rekla, da nekateri lažejo, ker zavestno potvarjajo stvari. In kako me naj prepričajo v svoj prav ljudje, ki trdijo, da ukinjamo toplo prehrano? Kako me naj prepričajo ljudje, ki trdijo, da ukinjamo vse ostale socialne pravice? To je čista demagogija in laž. Ureja se zadeva drugače, ne ukinja. Ostaja po predvidenih osnutkih zakonov taka v enakih finančnih okvirih, kot je bila. Žalostno je, da na tak način poskušamo vzbujati tudi domovinska čustva. Kdaj pa so ta lahko vzbujena? Takrat, kadar smo na državo, v kateri živimo, ponosni. Meni ni v ponos, da država Slovenija ni sposobna v teh dolgih letih urediti zadeve, ki jo je napačno takrat uredila. Ali je kdo med vami včeraj poslušal Slovenijo 1 in pričevanja o tem, kaj vse se je dogajalo. Kako je lahko kdo tudi zaradi tega, ker je bil v bolnišnici, in ni mogel urejati stvari, izgubil možnost, da bi prišel do urejenega statusa. Kako so uradniki dobivali depeše in hodili na izobraževanja, kako morajo ravnati, ko se kdo obrne nanje z določenimi zahtevami. Zato ne morem podpreti tega prvega amandmaja, ki govori o tem, da smejo dobiti status stalnega prebivališča vrnjen samo tisti, ki se lahko izkažejo, da so zaprosili za status ali za državljanstvo. Mislim, da je tudi temelj državljanske vzgoje to, da ločimo med državljanstvom, stalnim prebivališčem in začasnim prebivališčem. In demokratičen standard je, da je dopuščeno vsakemu posamezniku, da se odloči, ali bo v neki državi živel kot državljan ali pa bo v neki državi živel samo s stalnim prebivališčem. Lahko pa bo zadovoljen s tem, da bo samo začasno prebival v tej državi. In zato je stalno prebivališče kategorija, ki se ji reče, da je temeljna človekova pravica. In zame je kršitev, ki se je zgodila tem ljudem, 25.671 po zadnjem štetju, najhujša možna kršitev, ker jim je bilo odvzeto stalno prebivališče. In nemogoče je zdaj presojati stvari z vidika 170.000, govorim o okrogli številki, si je uredilo državljanstvo, teh 25.671 pa si tega ni uredilo. Treba je izhajati iz tega, kakšne možnosti, kakšne pravice so človeku dane in kaj iz posameznega statusa izhaja. Govoriti o tem, ko je 9 odločb Ustavnega sodišča v zvezi z izbrisom iz registra stalnega prebivanja, da je to larifari, oprostite, je pa že malo za lase privlečeno. In če so tisti, ki so bili izbrisani, po nacionalnosti Neslovenci, imajo pravico v svojem maternem jeziku izreči tisto, kar se jim je zgodilo, in da so jim uničili dokumente, da je čez ta dokument napisano "poništeno". Jaz ne vidim v tem absolutno nobenega problema. In nihče ne trdi, da je bil tak žig. To je občutek, ki ga na intimni ravni najgloblje občutijo in ga tako tudi poimenujejo. Ne morem soglašati s tem, da bi rekli, da so predlagani amandmaji prispevek k izboljšanju zakona. Kako le, če so pa navsezadnje jasen dokaz, kako hočejo zaobiti odločbo Ustavnega sodišča. Reči pa, da tudi predlagani zakon, v obliki, v kakršni je, ne odreka pravice do pridobitve statusa tistim, ki so bili pravnomočno obsojeni ali jim je dokazano, to pa oprostite, je pa treba zakon prebrati, da vidite, da je to napisano tudi v tem predlogu zakona. Zato bom podprla zakon v taki obliki, kot je pred nami v dopolnjeni obliki, in upam, da bomo to sramoto enkrat za vselej spravili iz države Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Predlagani zakon bo imeli po mojem trdnem prepričanju, takšna je tudi njegova vsebina, samo eno bistveno posledico. Ugotovil bo, da imajo ljudje, ki so bili 26. februarja preneseni iz evidence stalnega bivališča v tako zvano mrtvo evidenco - da je bilo to dejanje nezakonito in da so pod določenimi pogoji, to je, da so morali so prebivati tukaj, niso smeli storiti kaznivega dejanja in podobno - od takrat naprej lahko stalno prebivališče v naši državi. In to je vse. In vprašanja, ki jih vi postavljate ob tem dejstvu, so povezana z nepoznavanjem stvari ali pa prepričanjem, da se Demosova oblast ni mogla zmotiti, da ne bom rekel kaj več. Jaz pa mislim, da se vsaka oblast lahko zmoti in da je to tej Demosovi oblasti in poslancem v takratni Demosovi večinski skupščini, bila je še skupščina, da mi ne bi kdo kaj očital, enostavno sporočeno, da je prav, da takšno odločitev opravijo. In ne razumem, da, ne vem, kolikokrat moramo o istih stvareh govoriti. Kako različno razumemo dejstva, bi rad opisal ne mojem doživljanju, trdim pa, da je popolnoma korektno z vidika magnetograma, ki sem ga vsaj še dvakrat prebral, razprav, ki sta ju imela gospod Šter in gospod Debelak na seji Odbora za pravosodje in notranjo politiko. Gospod Šterk je govoril izključno o okoliščinah v katerih so se sprejemale odločitve. In jaz jim v osnovi ne oporekam. In govoril je o pogojih za pridobitev državljanstva. Z eno besedo ni omenil tujcev in izbrisanih. In kar zadeva možnost pridobitve državljanstva je trdil, da je mednarodna skupnost pohvalila naš zakon. Vem, soglašam, tudi sam enako mislim. Bolj demokratičen tisti zakon ni mogel biti, ker je res samo na podlagi prijave s pogojem stalnega prebivanja in izraženo voljo, da je to želja prizadetega, bilo pridobljeno državljanstvo nove slovenske države. Enostavnejši pogoji skorajda niso mogoči. Če bi jih ugotavljal, bi jih najbrž ne našel. Gospod Šter je govoril samo o državljanstvu. To, da se danes v določenem delu ponovno povezuje državljanstvo, samo kaže, da se želi temeljna problematika zamegliti. Problematika izbrisanih z državljanstvom, ni povezana niti v eni sami točki, razen časovno, da se istočasno odločalo o zakonu o državljanstvu in zakonu o tujcih. Glede gospoda Debeljaka, ki je bil, po moje, zelo iskren, zelo prizadet, zelo iskren. Jaz njemu osebno ničesar ne očitam, tudi nikomur drugemu, razen politiki, ki se je zavestno lahko za to odločila, pa še to bi bilo treba bolj skrbno proučiti. Gospod Debelak je jasno povedal, da prenos iz evidence stalnega prebivanja v tako imenovano mrtvo evidenco je bil opravljen. In to smo mi ves čas trdili. Ampak s tem je izgubilo teh približno 25.000 pravico do stalnega prebivališča, ki so ga že imeli. In iz tega izhajajoč so imeli določene dokumente in iz tega izhajajoč so imeli tudi nekatere pravice, ki niso bile izrecno vezane na državljanstvo. Na državljanstvo pa je bila gotovo vezana pravica voliti, certifikati so bili vezani, stanovanjski zakon je bil vezan, pa še nekaj materialnih stvari, ki so se jim oni odpovedali, ampak so se odločili, da želijo ostati tujci s stalnim prebivališčem. Zaradi tega govoriti o tem, da to ni bilo narejeno, da ni bil izbris ali prepis, ampak dejansko iz evidence stalnega prebivališča so bili izbrisani in preneseni v drugo evidenco, ki je bila mrtva in se ni uporabljala. Tam niso bili ljudje, ki bi imeli kakršenkoli status v naši novi državi, niti državljanstva, niti stalnega, niti začasnega prebivališča. Bili so osebe brez vsakega statusa. Kaj je bilo, ne dobesedno, na podlagi citata, ampak smiselno mogoče razumeti iz te razprave? Da so res bili uničeni na poseben način, s preluknjanjem, lahko pa tudi drugače, dokumenti, ki so jih ti prebivalci Slovenije imeli iz Slovenije. Se pravi, slovenski potni list, slovenska osebna izkaznica, zdravstvena izkaznica, vozniško dovoljenje, izdano od slovenskih državnih organov pred tem datumom, še v času bivše skupne države. Ti dokumenti so bili uničeni. Gospod Debeljak je rekel s preluknjanjem, lahko tudi kako drugače. Samo nesporno je rekel, da so bili uničeni. Uničeni, gospod Gorenak, niso bili na ta način kot vaš potni list, ki je bil najbrž uničen takrat, ko mu je pretekel rok veljavnosti, ampak so bili uničeni z datumom 26. februar 1992 zaradi sprejema zakona o tujcih, načina njegovega izvajanja in navodil, ki so bila za izvajanje tega zakona od državnih organov takratnega ministrstva za notranje zadeve izdana. Zato govoriti, da so bili obveščeni, ni resnica. Bili so pozvani, vendar so bili pozvani zato, da bi se jim dokumenti uničili. Vsakemu, ki je prišel tja, je bil dokument uničen - to je tudi gospod Debelak povedal - in je bil napoten v oddelek, ki govori o tujcih, da si začne pridobivati status tujca. In to so neka dejstva, ki jih je prav povedati. In to so razlogi zaradi katerih je Ustavno sodišče že mnogokrat reklo, dajmo ta problem rešiti, ki ne bo pomenil nič drugega, nobene krivice, nobene nove pravice, nobenih posebnih stvari, nobenih odškodnin, omogočil bo pač, da je nekomu priznano, da mu je država 26. februarja status nezakonito odvzela. Zato tudi predlagamo, da se ta zakon podpre in zato tudi ne podpiramo amandmajev. Amandmaji niso v smeri izboljšanja besedila, ampak v smeri besedila, ki ga je Ustavno sodišče že ugotovilo za protiustavno. Hvala.
Hvala lepa. Replika dr. Gorenak.
Hvala lepa. Jaz sem bil zelo vesel vašega nastopa, gospod Potrč, ker ste začeli uporabljate izraze, na nek način si štejem sam sebe za avtorja, in so bili preneseni. Vendar v nadaljevanju to, kar ste povedali, pa ni točno. Poglejte, ni res to, kar vi trdite, po 26. 2. so bili pozvani, da bi jim bili dokumenti preluknjani. To ni res. Resnica je druga. Vsi pozivi v slovenskem prostoru, vključujoč Ljubljano, ki sem jo prej citiral, so bili pred 26. 2. 1992. In pozivi so bili: "Pridite in uredite ali državljanstvo ali status tujca." To je resnica. Pridite in uredite si status državljanstva ali tujca. Torej, nekaj si uredite, ker danes nimate urejeno. Tak je bil poziv. Ker si do 26. 2. teh približno 26 tisoč ni uredilo statusa - prej sem utemeljil zakaj trdim, da so špekulirali, večina med njimi - zato so se pojavljali po 26. 2. 1992 na upravnih enotah oziroma na takratnih občinah in takrat jih ni nihče pozival, naj si pridejo dokumente urejat, ampak ko so prihajali, ko so spoznali, da je bila poteza narobe narejena, da niso uredili statusa, ko so prihajali po 26. 2. vse do leta 1995, takrat so jim rekli, "ne, vi pa nimate statusa urejenega, ta dokument ni več veljaven". To je resnica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Hrovat. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Na začetku moram ugotoviti, da pravzaprav med nami, ki sedimo tukaj v Državnem zboru, sploh ni neke velike razlike. Sploh ni velike razlike. Dejstvo je, da predlog zakona, ki ga predlagate, določa pogoje, pod katerimi lahko tujec, ki je bil na dan 25. 6. 1991 državljan druge republike nekdanje SFRJ, in ki dovoljenje za stalno prebivanje v Republiki Sloveniji še nimane glede na določbe Zakona o tujcih, pridobi dovoljenje za stalno prebivanje. Kaj pa predlagamo mi? V Slovenski demokratski stranki predlagamo amandma, ki le določa v svoji vsebini, da dobijo to tisti, ki so neprekinjeno živeli v Sloveniji, in pa da izločamo špekulante in tiste, ki so izvajali agresijo na Slovenijo. In to je vse. Samo tukaj je razlika. In tukaj jaz mislim, da je potreben en razmislek, predvsem v vrstah koalicije ali je naš amandma res tako ogrožajoč za določeno skupino ljudi, da tega ni moč podpreti. Jaz mislim, da enostavno ni tako. Poglejte, strinjamo se, najbrž vsi, da je absolutno treba popraviti krivice vsem tistim, katerim so se zgodile. Ampak govorimo o krivicah, ne govorimo pa o špekulacijah. In tukaj je ta temeljna razlika med vami in nami. Veliko se je govorilo o individualni obravnavi. Tudi na prvem zaslišanju, ki smo ga imeli v okviru komisije, kjer je bivši minister Bohinc govoril o individualni obravnavi, da se je vse obravnavalo individualno. Ali veste, kaj za mene pomeni individualna obravnava? Za mene pomena individualna obravnava odgovor tistega določenega človeka, zakaj si tega statusa ni uredil. To je individualna obravnava, da bo razložil, zakaj tega ni takrat uredil na takšen način, kot je bilo pač potrebno. Jaz mislim, da se je tukaj treba poenotiti. Prej je gospod Potrč na nek način lepo obrazložil, kako so stvari tekle v tistih časih, ko se je sprejemala ta zakonodaja. Dejstvo je, jaz sem se sedaj v tem času nekoliko bolj poglobil v vso to zakonodajo iz tistih časov, in je dejstvo, da je bila predvidena sklenitev bilateralnih sporazumov med Slovenijo in državami bivše Jugoslavije. To je dejstvo. Ta zakon, ki je bil takrat sprejet, absolutno ni bil slab. Seveda pa so razmere na Balkanu privedle do tega, da je prišlo do velikega navala, za ureditev statusa v Sloveniji. To pa tudi vsi vemo, da je to res. Preko 170 tisoč oseb si je uredilo državljanstvo. Približno 30 tisoč si je uredilo status tujca s stalnim bivališčem. Vse to je bilo na podlagi individualne odločitve vsakega posameznika. Da je pa dobil takrat državljanstvo dotični človek, sta bila pa samo dva pogoja: da je prebival v Sloveniji in da je zaprosil za državljanstvo. In to je bilo vse, kar je bilo treba storiti. In je bilo večkratno obveščanje, da si to lahko zadevo uredijo. Jaz ne pristajam na to, da je bilo pavšalno kršeno vsem tistim, katere številke se danes pojavljajo. Še nekaj let nazaj je bila številka 18 tisoč 305, sedaj je številka narasla na 25 tisoč 671 tako imenovanih izbrisanih. Jaz tej številki ne verjamem, enostavno ji ne verjamem. Do rezultata bomo prišli, jaz sem prepričan, na preiskovalni komisiji. Že prva priča, gospod dr. Bohinc je rekel, da tej številki 25 tisoč 671 ne verjame in da se mu zdi pretirana. Ne verjame. Tu si bo treba naliti čistega vina, kdo ima tu prav. On trdi, da so bile takrat izdane odločbe na podlagi te številke prave. Zdaj se govori o številki, ki je za 7.000 oseb višja. Zelo zanimivo je tudi to, da bi bilo treba za izpolnitev odločbe Ustavnega sodišča izdati 7.153 dopolnilnih odločb. To je res. Ampak poglejte, kaj je zajeto v teh odločbah: 125 oseb, ki so rojene po datumu 26.2.1992, 256 oseb, ki sploh niso imele prijavljenega stalnega prebivališča, 111 oseb ni bilo državljanov nekdanje Republike Slovenije. To pomeni 492 oseb, kar prestavlja kar 7%. Poslušajte, 7% od števila prvotno izkazanih dopolnilnih odločb! Kaj to pomeni? Da so bile vsem tem 492 osebam izdane odločbe, zdaj se pa izkazuje, da niso bili upravičeni do teh odločb. Poglejte, to je smisel preiskovalne komisije, o kateri govorimo. In tudi gospod Bohinc je rekel, da temu podatku enostavno ne verjame, ker so njegovi uslužbenci takrat vse tako delali, kot je prav. Ampak ta dokument smo dobili z Ministrstva za notranje zadeve. In to so številke in to so dejstva. Zato predlagam, da ta naš amandma podprete, ker s tem ne kršimo nobenih človekovih pravic, pač pa le izločamo tiste, ki so v tistem času špekulirali in si niso zadeve uredili tako, kot bi si lahko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Silven Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, državni sekretar! V Temeljni ustavni listini je bilo zapisano, da imajo državljani drugih republik nekdanje Jugoslavije s stalnim prebivališčem v Sloveniji pravico do slovenskega državljanstva po 40. členu Zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Postopek je bil zelo enostaven in na podlagi tega zakona si je 170.000 prebivalcev do 26. februarja 1992 pridobilo slovensko državljanstvo. In pri komu se je zapletlo? Pri tistih, ki so začutili pripadnost lastnemu narodu in republiki, iz katere so bili. Znašli so se na razpotju, kaj narediti, vendar je bila to le njihova osebna odločitev. Državi Sloveniji ni mogoče očitati, da ni bilo poskrbljeno in zagotovljeno, da sleherni ne bi mogel pridobiti ustreznih dokumentov, kot se zdaj očita s strani izbrisanih. Zato je prav, da se spomnimo na začetke po osamosvojitvi Slovenije. Slovenija je prva na edinstven način rešila državljanstvo z vidika sukcesije na temelju notranjepravnih predpisov, kar je povsem v skladu z mednarodnim pravom, in to je bilo leta 1996 tudi potrjeno in nihče ni tega zanikal. Odnosi med državami, ki so nastale na novo, so se zaostrili in tudi zapletli, kajti zakonodaja, ki je bila sprejeta v decembru 1991 in februarju 1992, je razmere bistveno spremenila. V določenem zakonskem roku si je 170 tisoč posameznikov pridobilo državljanstvo Republike Slovenije, okoli 30 tisoč oseb si je pridobilo status tujca, s stalnim ali začasnim prebivališče, vsi po prostovoljni odločitvi. Pogoj za pridobitev državljanstva je bil zelo enostaven. Moral je biti v tistem času v Sloveniji in za državljanstvo zaprositi. Status tujca je dobil tisti, ki ni želel državljanstva, ampak si je izbral manj trajen status, za središče življenjskih interesov pa si je izbral neko drugo okolje, za katero pa je moral podati tudi vlogo. Novi status v novonastali državi si je brez zapletov uredilo več kot 10% skupnega prebivalstva Republike Slovenije. Ves čas je bilo znano, na kakšen način je možno pridobiti eden ali drugi status. Vsi pa so sigurno tudi vedeli, da gre za povsem novo državo, kjer veljajo predpisi, kot v vseh drugih evropskih državah. Sigurno je bila odločitev njihova, kajti sorodstvene vezi s te ali one strani so bile v večini primerov tudi odločilne. Vsak se je pač odločal po svoji vesti in pripadnosti državi, pa tudi verska pripadnost je odigrala odločilno vlogo. Nekih zagotovil za boljši jutri ni bilo. Z razvojem dogodkov so se odločitve posameznikov pač pokazale ali kot dobre ali pa napačne. Seveda je čas pokazal svoje. Eksistenčne težave v številnih primerih so prisilile ljudi, da ponovno razmislijo o tem, kje in kako bodo živeli in so skušali spremeniti prvotno odločitev. Sigurno pa so nastali novi pogoji v procesu odločanja, ki pa je vse prej, kot enostaven. Saj gre v tem primeru za srbske oficirje, ki jim je grozilo aktivno sodelovanje na bojiščih bivše Jugoslavije ali pa ureditev statusa bivanja v novonastali državi Sloveniji. Leta 1993 so eksperti Sveta Evrope menili, da je zakonodaja skladna z vsemi tedaj uveljavljenimi standardi za urejanje statusa in državljanstva v primerih nasledstva držav. Enako velja za komisijo človekovih pravic v organizaciji Združenih narodov v Ženevi, ki je po obravnavi poročila iz leta 1995 ugotovila skladnost z vsemi potrebnimi zakoni in normami brez pripomb v prisotnosti predstavnikov drugih držav naslednic. Vse skupaj pa je potrdil še odbor OZN za pravne zadeve. Ravnanje upravnih organov v teh zadevah je bilo ves čas zakonito. Tako je nekorektno govoriti o kakršnekoli nepravilnosti s strani države in njenih organov. Sigurno pa je kolesje zgodb, ki se ponavljajo že leta, producirala politika v slovenski javni prostor, za kar bodo pa morali nositi odgovornost tudi tisti, ki so ves čas verjeli, da je zakonodaja, ki je veljavna in se mora izvajati, predpis, ki velja, in se ga čez leta ne sme spreminjati za nazaj. Zakoni so šli v parlamentarni proceduri gladko skozi, tako Zakon s področja potnih listin, nadzoru državne meje, Zakon o tujcih in zakon o državljanstvu. Tako ni bilo dvomov o kakšni nepravilnosti. Dne 26. 6. 1991 se je v registru prebivalstva vodilo vso prebivalstvo, tudi državljani Jugoslavije, kar se je kasneje seveda ločilo na državljane Slovenije in tujce. Nihče ni bil izbrisan, temveč prenesen v drugi register, ker je šlo preprosto za tujce brez volilne pravice. Šlo je za pregledno evidenco, ki je narekovala, da osebe, ki niso državljani Republike Slovenije, ne morejo biti v registru stalnega prebivalstva. Osebni karton se je izločil v posebno kartoteko, v namene evidenc tujcev. Tukaj se je pa začel proces pošiljanja vabil osebam, za katere se je ugotovilo, da si niso uredile statusa in so za njih začele veljati s 26. 2. 1992 določbe Zakona o tujcih. Vabila so se pošiljala v vseh večjih upravnih enotah. V manjših ni bilo potrebe, ker so se več ali manj poznali in je bila informiranost popolna, pa tudi odklonov ni bilo. Težave so bile v večjih krajih, kjer se ljudje niso odzvali na vabila, kot na primer Jesenice, kjer je bilo poslanih 1600 vabil, odzvalo pa se jih je le 60, ter Sežana, kjer je od 400 carinikov Slovenijo zapustilo kar 200 od njih. To pa je tisto, ko se ljudje odločajo za pripadnost lastnemu narodu in državi. Vsem, ki si niso uredili dokumentov na novo, so se stari dokumenti, ki so bili izdani v Sloveniji za časa skupne države, luknjali, ker niso bili več veljavni. Bilo je pa možno pridobiti takoj nov dokument ali pa potrdilo, če so to želeli. Iz vsega tega je razvidno, da je država Slovenija poskrbela za vsakogar, ki je hotel postati državljan ali pa si pridobiti status za bivanje. Očitati, zakaj ni bilo avtomatizma v prenosu, je nekorektno, saj nekomu vsiliti, kar noče, je pa le malo preveč za pravno državo. Tako bi bilo prav, da tisti, ki odločajo o ustavnosti, postopku, malo zastanejo, preden odločijo. In potem zapišejo tisto, kar je ljudstvo tudi želelo in je bilo zapisano tudi v zakonodaji. Amandmaje podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Amandmajev ne morem podpreti preprosto iz razloga, ker ignorirajo odločbo Ustavnega sodišča. Zakon namreč rešuje zadeve prav na način, kot jih Ustavno sodišče zahteva. Ustavno sodišče je zame eden najvišjih institutov naše države in ga spoštujem, zato o tem, ali je to prav ali ne, nima smisla razpravljati. Govoriti o tem, da amandmaji in rešitve v zakonu nimajo razlik, je pa nedostojno. Nedostojno zaradi tega, ker amandmaji želijo prav to, kar je eden od razpravljavcev dejal: "Izločite tiste, ki jim to, kar jim očitajo, nikoli ni bilo dokazano." Namreč, špekulante, borce proti osamosvajanju, zločince, ne vem kaj še vse. Seveda na splošno, ker ni imen, ker ni dokazov, ker nihče ni bil obsojen, je to treba posploševati do dna in na ta način ustvarjati v javnosti, prepričanje, da se bodo tem ljudem dale neke pravice, ki jim ne pripadajo in ki jim niso bile kršene. Težava je v tem, da zakon ne more popraviti posledic izbrisa, ki so bile strahotne za tiste, pač pa bo zakon vrnil samo pravico do stalnega bivališča, ki jim je bilo nezakonito odvzeto. Seveda na način, kot se to lahko zgodi, kar pomeni, da je o tem nekdo odločil po svoje, mimo zakonov. In nasprotovati temu, da se to vsem, tako kot zahteva Ustavno sodišče, tudi uredi, je zame nespoštovanje pravne države in negiranje institucije Ustavnega sodišča in odločbe, ki jo je to Ustavno sodišče izdalo. Moram tudi reči, da je nekdo govoril o predpisih, ki naj bi takrat veljali in da naj bi se vsi po njih ravnali. V tem je problem. Vsi so se ravnali po takrat veljavnih predpisih. In tisti, ki so bili izbrisani, jih niso kršili. Kršil jih je tisti, ki jih prenesel z enega seznama na drugega in jim na ta način odvzel temeljne človekove pravice - do danes. In prav nesrečno se počutim, da imamo v tej dvorani ljudi, ki jim to ni prav, da želimo rešiti. Namreč, ta izbris je naredil sramoto Sloveniji, ne to, kar se danes želi storiti, da bi se ta sramota oprala, da bi se ugled Slovenije zaradi korektnega ravnanja do ljudi, ki so jim bile odvzete človekove pravice, popravil. In v tem smislu je treba podpreti ta zakon, ki nima "tadla", kot se temu reče, če beremo odločbo Ustavnega sodišča. Lahko pa najdemo hude težave v amandmajih, ki so predlagani in so nesprejemljivi, ker so pritlehni v tem smislu, da se slišijo, kot da se želi nekaj narediti, v resnici pa imajo povsem nasproten in negativen namen. Če bi podprli te amandmaje, bi ostal madež na Sloveniji, ne bi ga izbrisali, ker bi se stvari komplicirale še naprej. Zaradi tega teh amandmajev ni mogoče podpreti. Podprl bom zakon, ki ima najboljši namen. In skrajni čas je, da ga po toliko letih sprejemamo. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijave. Besedo ima Anton Colarič.
Hvala lepa. Danes je eden izmed uvodničarjev omenil, da je danes poseben dan, ker sprejemamo poseben zakon. Osebno mislim, da je to res. Poseben zakon, vendar na žalost po sedmih letih, odkar je bila izdana odločba Ustavnega sodišča, ki je Državnemu zboru naložila, da uredi to zadevo, da uredi stalno prebivališče izbrisanim. Danes je bilo tudi rečeno, da sta si vsebina zakona in amandma SDS zelo blizu. Če sta tako blizu, potem pozivam kolege iz opozicije, da podprejo zakon, kot je bil predložen, še posebej zato, kar je bilo danes sicer že omenjeno, da se je, lahko bi rekel, pristopilo k vlaganjem amandmajem malo z levo roko. Zakaj tako govorim? Če boste zelo pozorno prebrali amandmaje, boste zlahka ugotovili, da so ti amandmaji nekdaj bili ustavni zakon. Da se predlagatelji niso niti toliko potrudili, da bi to skrili, kaže, na primer, ena izmed določb 1.c člena, kjer v zadnjem delu govori ravno o tem, da se, na primer, postopki uredijo skladno z določili tega ustavnega zakona. In da so pozabili tam zbrisati, se kaže tudi v obrazložitvi, kjer ponovno govorijo, da se zadeve uskladijo s predlaganim ustavnim zakonom. Že zato ni možno podpreti teh amandmajev. In mislim, da je že čas po 18 letih, da se nehamo odzivati samo čustveno, da poskušamo urediti tiste zadeve, ki so jih naši kolegi v teh klopeh malo drugače pred 18 leti in so imele zelo hude posledice za marsikoga, ki živi v Sloveniji. Zato pozivam vse, da amandmaje zavrnemo in podpremo osnovno besedilo zakona. Hvala.
Hvala. Besedo ima Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi se ozrla samo na ta recimo temu mednarodno pravni vidik tega problema, ker je bilo danes tukaj že povedano nekaj stvari, ki pa ne držijo v celoti oziroma ne morem si kaj, da ne bi videla v teh predstavitvah danes tukaj nek slab namen, namen zavesti javnost, ko se govori, da problema v mednarodnih inštitucijah, ki na nek način skrbijo za spoštovanje človekovih pravic v državah članicah, niso zaznali in da tega problema ni bilo. To ne drži. Svet Evrope je že v svojih nekaj poročilih opozoril na ta problem izbrisanih v Sloveniji, posebej v poročilih komisarja Sveta Evrope za človekove pravice je bilo to nekajkrat izpostavljeno. In Slovenija mora v Svetu Evrope vedno tudi pri obravnavi teh poročil odgovarjati na ta vprašanja, ki so tam, verjemite, zelo neugodna. In ni prijetno odgovarjati na ta vprašanja, vedoč, da dejansko ta problem pri nas ni razrešen in da se pri tem uporabljajo vsa sredstva, da se ta problem ne bi razrešil, kot denimo direktno zaobidenje odločb Ustavnega sodišča v zvezi s tem problemom in tudi ne nazadnje referendum, ki je bil glede tega z več vidikov vprašljiv, ne glede na to, da se danes nekateri na njega sklicujejo, ker izpeljan je bil, rezultat je bil takšen kakršen je bil, ampak zastavlja se pa vprašanje ali se je smelo na referendum postaviti vprašanje, ki zadeva elementarno vprašanje, spoštovanja človekovih pravic in temeljih svoboščin. V zadnjem pol leta leta 2009 je Slovenija predsedovala Svetu Evrope. Tudi v Državnem zboru smo takrat pripravili posebno konferenco o spoštovanju otrokovih pravic. Takrat je komisar Sveta Evrope za človekove pravice tukaj posebej poudaril kako je zadovoljen, da smo se v Sloveniji vendarle lotili reševanja tega vprašanja. Pri tem je omenjal ta zadnji zakon, ki je danes tukaj v obravnavi. In je navedel takrat, da se je pozanimal tudi pri ministrici za notranje zadeve, kako se tega problema lotevamo. Članica Poslanske skupine SDS, ki je sicer brezprizivna bojevnica za spoštovanje človekovih pravic, takrat ni ugovarjala komisarju Sveta Evrope za človekove pravice, češ, da je način, kako se lotevamo reševanja tega problema, nesprejemljiv, kar me je zelo začudilo. Mi je pa dalo vedeti, da tukaj igramo ali igrajo neko dvolično igro in z njo poskušajo spodbuditi tudi zelo, bom kar povedala, negativna čustva med ljudmi v Sloveniji, ki so pod vtisom tega ustrahovanja, češ, kaj bomo s tem, ko se bo ta zakon sprejel, vsega slabega povzročili za državo Slovenijo. Povedala bi samo to, krivice so bile storjene. Krivice so bile storjene toliko ljudem, da enostavno tega ni mogoče prezreti in se ne sme prezreti. In kaj mora storiti država Slovenija? Država Slovenija mora storiti to, da te krivice popravi. In če nekdo govori, da leta 1995 ali 1997 ni bilo nikjer izpostavljenega vprašanja izbrisanih. Morda formalno ne. Leta 1995 v Ženevi so se ukvarjali z vprašanjem, ali je bilo zlorabljeno mednarodno vojno pravo na tleh bivše Jugoslavije. Takrat veste je bil posebni poročevalec gospod [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]], ki je obravnaval v tistem sklopu vprašanj tudi Slovenijo in je v tem poročilu tudi povedal, da tega problema v Sloveniji ni bilo. So pa bili, ti problemi drugod v bivših republikah bivše Jugoslavije. Vedeli pa smo, da ta problem obstaja, ni pa še bil predstavljen na formalen forumu neke mednarodne organizacije. Jaz osebno kot poslanka sem imela nekaj takih primerov. Takrat sem bila poslanka, izvoljena v volilnem okraju na Jesenicah. Cela vrsta ljudi je prišla k meni s temi problemi. Veste, kakšne probleme so imeli? Da niso niti mogli povedati, dokazati pravnoformalno, da sploh obstojijo. Pri meni se je oglasila neka čistilka, Bosanka po rodu, ki je več kot 30 let delala kot čistilka v enem od hotelov v Kranjski Gori. Stanovala je v tako imenovanem samskem domu, zato niti ni mogla imeti prijavljenega stalnega prebivališča, ker ji lastnik tega samskega doma ni dovolil, da bi s tem naslovom uveljavljala stalno prebivališče v Sloveniji. Reva je tukaj zaslužila penzijo, zbolela za rakom in se ni mogla zdraviti, zato ker je ni bilo. Raka je imela, nje pa ni bilo. Prosim, bodimo malo bolj človeški in dopustimo možnost, da se je mnogim zgodila krivca. In tem mnogim je to krivico treba popraviti. In to, kar je prej govoril in omenjal že kolega Anderlič, da je februarja zasedala posebna delovna skupina, v Ženevi, delovna skupina sveta za človekove pravice, ki je sprejela 97 priporočil Sloveniji, v katerih pogledih bi naj Slovenija izboljšala stanje na področju človekovih pravic. Od teh 97 priporočil se jih kar 12 nanaša, če sem prav preštela, 11 ali 12, nanaša prav na problem odprave krivic izbrisanim. Tukaj se lahko še toliko prepričujemo, da tega problema ni, da tisti, ki so ta problem prenesli na mednarodne organizacije, katerih ponosni člani smo, to sprenevedanje ne pomaga, dragi moji. Če hoče Slovenija biti pravna država, če hoče biti država utemeljena na varstvu človekovih pravic in spoštovanju človekovih pravic, potem je to treba urediti. Ti amandmaji, o katerih zdaj teče beseda, so pa eklatanten primer, kako želite zaobiti temeljne pravne norme, ki zadevajo človekove pravice, vključno z odločbami Ustavnega sodišča. In to je vse, kar je. Zato jaz povem, da teh amandmajev ne morem podpreti. Apeliram pa vendarle na neko naše dostojanstvo, da bomo vendarle spoznali, da je treba krivice, ki so bile povzročene, popraviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Bredo Pečan.
Hvala lepa. Najprej bi rada povedala, da mešati boj za enakopravnost žensk v družbi s sprejemanjem zakona, ki končno popravlja krivice, ki so bile narejene ljudem leta 1992 oziroma leta 1991 s sprejetjem zakona o tujcih, mislim, da je najmanj, kar je, poniglavo, demagoško, pokvarjeno. Jaz mislim, da ena in druga stvar sicer lahko po 100 letih praznovanja 8. marca oziroma takrat še 19. marca, danes pa 8. marca, lahko na nek način se približuje ena drugemu, ker je bila takrat delana tradicionalno stoletja in stoletja krivica enemu delu človeštva in je bil zaradi tega ta datum določen, kot datum, ko naj bi priznali ženskam pravico do enakopravnosti. Da pa ima to kakršnokoli zvezo z ljubeznijo do domovine, patriotizmom, itd., je pa navadna sprevrženost in pokvarjenost kaj takega trditi. K amandmajem, ki so jih vložili gospodje in gospe v Slovenski demokratski stranki, bi pa se pridružila tistim, ki pravijo, da so ti amandmaji navadno sprenevedanje in by pass, bi človek rekel, o odločbah Ustavnega sodišča. Rada bi povedala, ko pogledamo pravzaprav zakon, ki je povzročil to pravico oziroma zakon, s katerim je bila povzročena krivica državljanom, tukaj bi popravila kolega, ki trdi, da nismo bili državljani SFRJ, ker smo bili državljani samo republik v nekdanji Jugoslaviji, to ne drži. Mi smo bili najprej državljani SFRJ in potem še državljani svojih republik, če smo se vpisali v državljansko knjigo svoje republike. Mnogi državljani SFRJ, ki so živeli v Sloveniji, delali v Sloveniji desetletja in desetletja, se niso šli domov vpisati v državljansko knjigo Srbije, Hrvaške, Bosne in Hercegovine, Makedonije, Črne Gore, niso se šli vpisat, ampak so bili samo državljani SFRJ. Ko niso zaprosili za državljanstvo Slovenije, ker pač so menili, da so Črnogorci, da so Srbi, da so Hrvati in so čutili pripadnost svoji novi domovini, lahko rečemo, in so se odločili, da bodo ponujeno državljanstvo ali pa, bom rekla, državljanstvo, ki bi ga lahko pridobili, glede na to, da so desetletja in desetletja živeli v Sloveniji, da se niso odločili zanj, jaz ne vem, zakaj temu rečemo špekuliranje. Kakšno špekuliranje? Se pravi, da če nekdo, ki je Slovenec in je delal v Nemčiji 30 let in se ni odločil, da bo prevzel nemško državljanstvo, čeprav mu je bila dana možnost, ampak je ostal Slovenec, da je za Nemce špekulant. V kakšnem smislu? Če bi takrat leta 1991 junija meseca, ko je bil sprejet Zakon o tujcih, namesto da bi v 81. členu napisali, "da za državljane SFRJ, ki so državljani", pazite, celo zakon je pisal obratno, kot smo danes slišali, [[..]]"za državljane SFRJ, ki so državljani druge republike, ki ne zaprosijo za državljanstvo Republike Slovenije v roku iz prejšnjega odstavka ali jim je izdana negativna odločba, začnejo veljati določbe tega zakona dva meseca po preteku roka, v katerem bi lahko zaprosil za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije oziroma od izdaje dokončne odločbe." Če bi bilo tukaj napisano, da se tem ljudem avtomatično prizna stalno bivališče oziroma pusti stalno bivališče, kakor so ga pač imeli, s tem, da niso državljani, bi bila stvar popolnoma normalna. Mi smo stvar zakomplicirali do neprepoznavnosti. Mnogi ljudje sploh niso za to vedeli, kljub temu da so jim bila baje poslana obvestila, da naj se javijo na občini, da bodo tam uredili stvari. Mnogi med njimi niso bili tiste dni prisotni, jaz vem za ljudi, ki so bili v bolnišnici, jaz vem za ljudi, ki sploh niso stopili v svojo kvazi državo, ker so se rodili sicer na oni strani meje, na hrvaškem ozemlju, vendar od rojstva naprej niso živeli niti en dan na Hrvaškem, so bili otroci stoprocentno slovenskega para, moža in žene, poudarjam, glede na razpravo prejšnji teden je treba verjetno to posebej poudariti, oče tega človeka je bil župan v Hrpeljah v Kozini. Takrat je bila še bila občina Hrpelje Kozina, pozneje sta se združila. Župan je bil v Sloveniji, fant se je pa rodil na oni strani meje. In zaradi tega ni bil državljan Slovenije, ker so pač tako odločili nekateri uradniki, ki so dobivali navodila iz republiškega centra. To so bili tisti, ki so na nekem sestanku rekli, da ni dobro, da bi z avtomatizmom, po uradni dolžnosti priznali stalno bivališče tem ljudem, ker bo to državo Slovenijo preveč stalo, ker bi v primeru, da ti ljudje postanejo brezposelni, dobivali nadomestilo za brezposelnost, ker bi morali postopek za odpuščanje peljati na enak način, kakor za državljane Slovenije in tako naprej in tako dalje. To smo na vso srečo danes, včeraj, predvčerajšnjim lahko tudi slišali, da je bilo z dokumenti dokazano, na kakšen način je Vlada Republike Slovenije v tistem času oziroma Izvršni svet, takrat še, odločal o tem, zakaj in zakaj je tako odločal glede zakona o tujcih in priznavanja stalnega prebivališča. Danes se upate reči, da ne smemo priznati tem ljudem pravice do stalnega bivališča vse od prvega dne, odkar jim je bilo stalno prebivališče odvzeto. Ti ljudje so bili dejansko brez vsega. Ker niso bili državljani, dajmo recimo reči, kakor v tem primeru Hrvaške [[...]] [[Kaj je?! Ali boš ti še govoril?! Dobro, bom nehala.]]
Prosim, gospa Pečanova, hvala lepa. Mislim, da ima besedo Janez Janša. Prosim!
Hvala za besedo. Če boste sprejeli zakon brez predlaganih amandmajev, bo to eden od najbolj absurdnih aktov, kar jih je sprejel slovenski parlament od osamosvojitve naprej. Prav je, da se tudi za nazaj uredi status tistim, ki si tega statusa niso mogli urediti. Absurdno pa je, da se status ureja tistim, ki si ga niso želeli urediti. In to danes počnete. V isti koš mečete ubogo snažilko z rakom iz Kranjske Gore in generale Jugoslovanske armade, ki so krivi za smrtne žrtve v agresije na Slovenijo. O tem, da je Slovenija izbrisala nekaj 10 tisoč ljudi, je prvi spregovoril leta 2003 znani predsednik društva samoimenovanih izbrisanih in temu so pritrdili tudi nekateri generali, recimo general Aksentijević. Ta je govoril o 30 tisoč izbrisanih. To njegovo izjavo je marca 2003 komentiral bivši predsednik Kučan, ki je dejal: "No, številka je izmišljena, ampak ni prva stvar, ki si jo je Aksentijević izmislil. Kolikor je meni poznan podatek, je to približno 4 tisoč ljudi, za katere ni ugotovljeno, ali so vsi še v Sloveniji ali so iz Slovenije odšli. Kar se meni zdi ali bi se meni zdelo najmanj dopustno, je, če bi kdorkoli s stiskami tistih ljudi, ki morebiti res niso znali urediti svojega statusa, zdaj politično manipuliral celo s trditvami, da je prišlo v Sloveniji do etičnega čiščenja." Točno to zdaj vladna koalicija počne. Po sedmih letih je vladna koalicija izumila številko, ki je blizu številke, o kateri je leta 2003 govoril Aksentijević, bivši predsednik Kučan pa je rekel, da je izmišljena in da gre morda za največ 4 tisoč ljudi. Skratka, delate nekaj, kar gre na škodo temeljne pravičnosti in tudi na škodo v posledicah blaginje Slovenije in vseh njenih državljank in državljanov.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej.
Hvala lepa. Pravzaprav sem hvaležen, da sem dovolj mlad, da v dogodkih pred 18-imi leti več kot toliko nisem bil osebno udeležen. In kar je še dobrega pri tem, je, da se mi citiranje tega ali onega, 96, 70 ali koliko let starega člana, nekdanjega partijskega sodruga, ne dotakne, ker sam član nobenih od teh strank nisem bil, in se mi besede starejših gospodov malo manj usedejo v glavo, mogoče malo več želodec. In sem prepričan, da se zaradi tega lahko racionalneje odločam o stvareh, o katerih se moram odločati. Seveda je mogoče trditi, kot je bilo danes izrečeno tudi za tole središčno govornico, da izbrisa ni bilo, tako kot se še danes najdejo ljudje, ki trdijo, da holokavsta ni bilo. Te trditve so možne, resnične pa seveda niso. In držalo bo, da je bila Slovenija v mednarodnih institucijah pohvaljena, če se je primerjala z baltskimi državami glede urejanja državljanstva. Vsekakor pa ne moremo tega reči za urejanje stalnega bivališča. In mislim, da se na to pomembno razliko nalašč pozablja tudi ob današnji razpravi. Ob osamosvajanju je novonastajajoča država obljubila vsem, ki prebivajo na njenem območju, da se pač njihove pravice ne bodo zmanjšale zaradi tega novega dejstva, zaradi nove državnosti. In prav do tega je prišlo. Ampak ne na način, kot je bilo tudi danes tukaj narobe razumljeno, kot da gre za neke kolektivne pravice. Kolega Petan je govoril o kolektivnih pravicah neke skupine. V tem primeru je res šlo za kolektivno kršenje individualnih pravic, ki se bodo s tem zakonom lahko spet individualno popravljale na podlagi predloga, prošnje, zaprosila. Kolega Horvat ima svoje videnje individualne obravnave, zakaj bi nekdo za nazaj obrazlagati zakaj si statusa že prej ni uredil, čeprav smo danes tudi iz razprave kolegice Pečanove lahko slišali, da pravzaprav si tem ljudem tega statusa ni bilo treba ponovno zagotavljati. Ustavno sodišče je seveda to v svojih številnih sodbah potrdilo to trditev. Skratka, na nek način je država Slovenija, kljub temu da ima v svoji ustavi zapisano presunkcijo nedolžnosti, najprej predvidela, da so ljudje krivi, in kasneje so morali individualno po famoznem 40. členu Zakona o tujcih pridobivati te svoje statuse za nazaj. Prepričan sem, da v primeru zakona, ki ga sedaj sprejemamo, ne gre za nikakršno uničevanje države, kar je kolega Jerovšek očital. Če kaj, je uničevanje države zanikanje odločb Ustavnega sodišča in seveda tudi poniglavo vlaganje amandmajev, kakršni so ti, ki jih imamo pred seboj, ki želijo zaobiti te odločbe, izrecne odločbe Ustavnega sodišča. Jaz se seveda težko strinjam, da gre za kakršnikoli absurden akt, se strinjam pa, da je bil absurden akt ta, ki ga danes spreminjamo. Imeli so takratni delegati in delegatke oziroma ne vem, ali so bile že poslanci in poslanke, možnost sprejeti amandma gospe Metke Melicin, s sprejetjem katerega bi se tem stvarem izognili. Tudi takrat Demosova vlada, za katero nekateri kolegi, kolega Potrč, tudi domnevajo, da je možna bila delati napake, temu amandmaju ni nasprotovala. Pač ni se opredeljevala takrat do njega, so se pa proti opredelili poslanci Demosa. Današnji poslanci upam, da te napake večinsko ne bomo naredili, da bomo znali videti resnico in pač popraviti krivice za nazaj. Jaz se bom ob tem seveda tudi spomnil na moj osebni primer. Moja dva sinova imata možnost po svoji mami sprejeti tudi nizozemsko državljanstvo, kar bi konec koncev danes v Evropi ne pomenilo nikakršne razlike za njuno prebivanje tukaj v Sloveniji. Kot evropska državljana bi imela najbrž da vse pravice, kot jih imata tudi kot slovenska. V primeru, da se karkoli v Evropi zgodi in bi Slovenija želela izstopiti iz Evropske unije oziroma bi Evropska unija razpadla in da bi prišlo še do kakšnih hudih, ekonomskih nasprotij med Slovenijo in Nizozemsko zaradi, kaj pa vem, interesov koprskega in notredamskega pristanišča, bi si nikakor ne želel, da v tej državi ostanejo vrednote takšne, kakršne so do danes, do sprejetja tega zakonskega dopolnila; da skratka ostanejo tudi v bodoče, da se slučajno ne bi tudi mojim otrokom kaj podobnega zgodilo, kot se je nesrečnim izbrisanim. Podprl bom zakon. Amandmajev k členom, ki jih sedaj trenutno obravnavamo, ne. Tudi k amandmaju k 4. členu se mislim še javiti, čeprav so se večinoma o njem izjasnjevali v okviru te razprave. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Györek. Trenutek, gospod Györek. Proceduralno gospod Grims.
Hvala. Poglejte, gospod predsednik, ne samo določbe samega Poslovnika, ampak tudi pravna praksa so nekaj, kar naj bi veljalo enako in enako za vse [[...]]
Proceduralni predlog, če ne vam bom vzel besedo [[...]]
Zadnjič ste prav vi osebno, ko je nekdo samo dal primerjavo, če bo [[...]]
Hvala lepa, gospod Grims. Jemljem vam besedo. Zlorabljate proceduralno možnost, ker pač nimate več časa.
Gospod predsednik [[...]]
Besedo ima Miran Györek.
Dobro, da ste se zmenili. Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bi dal tudi kakšen komentar k tem amandmajem, ki jih smatram za smiselne, utemeljene, sprejemljive, tolerantne, nesovražne. Ne vem, zakaj takšna polemika okoli tega. Predvsem mislim na 1. člen, ki govori o tem, da se državljanu druge države naslednice SFRJ na dan 23. 12. 1990, ki je bival prijavljen na stalno prebivališče od tega dne dalje tudi dejansko neprekinjeno živi, lahko pridobi dovoljenje za stalnem prebivanju, na podlagi in pod pogoji tega zakona. Popolnoma smiselne so tudi vsebine alinej v nadaljevanju, kot na primer tista, ki govori, da lahko pridobi dovoljenje za stalno prebivanje, če je bila prošnja zavrnjena, ali zavržena, ali organ ni izdal dovoljenja, pa bi ga po zakonu moral - in še nekatere. Torej, so upoštevani tudi izjemni pogoji, tako da govoriti o izključenosti ne moremo. Tudi k 2. členu popolnoma dobra obrazložitev za dejansko neprekinjeno življenje v Republiki Sloveniji, kar pomeni, da ima posameznik v Republiki Sloveniji središče življenjskih interesov, ki se presoja na podlagi njegovih osebnih, družinskih, socialnih in drugih vezi, ki kažejo, da med posamezniki in Republiki Slovenijo obstajajo dejanske trajne povezave. Jaz v tem ne vidim nič spornega. Takšne osebe so dejansko izkazale svoj odnos do Republike Slovenije oziroma utemeljeno zvezo s Slovenijo. Na tak način in s takimi pogoji pogojujejo tudi druge države članice Evropske unije, in še kje, pridobitev dovoljenja za bivanje oziroma v nadaljevanju po potrebi državljanstva. Nekatere celo še bolj strogo, rigorozno, da jih ne naštevam - Švica in tako naprej. Se pravi, čemu bi lahko sebi očitali, da s temi amandmaji delamo krivico nekomu. Vsak od nas prihaja iz določenega lokalnega območja in natančno ve, za kakšne osebe gre pri izbrisanih. Mnogi so pred in še po nastanku samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije pozivali k demonstracijam, protestnim shodom, izvajali protislovensko propagando, da ne govorim o sovražnostih ali sodelovanju z okupatorjem; pa to ni nikjer uradno zavedeno. Ni bilo preganjano, niso se vodili postopki. Morda ima kje policija kakšne zapiske, me res zanima. Se pravi, de facto so te osebe danes čiste in kot take lahko vložijo enakopravno zahtevek za pridobitev tega dovoljenja. Saj so izjeme, saj ne rečem, so se dogajale krivice, sem jih tu nekaj slišal, ampak ravno zato je takšen selektiven pristop smiseln. Saj je treba upoštevati take primere, ne govorimo, da je zdaj treba res vse strogo metati v isti koš. Mislim, da gre za zelo sprejemljive amandmaje. In me čudi, ne razumem, čemu, ali gre zopet za tisti a priori ne, zato ker jih je predlagala opozicija. Pa jih ne zagovarjam, ampak ne gre za to. [[Gospod Anderlič, boste takoj za mano na vrsti.]] Se pravi, imamo različne poglede, očitno, ne glede na to, ali smo iz opozicije ali koalicije. Vsak poslanec tudi mora imeti svoje razumevanje, svoj pogled na to zadevo. Tu ne gre za sovražnosti, tu ne gre za delanje nekomu krivico. Gre za normalen, sprejemljiv, civiliziran pravni red. Se pravi, ne moremo pa v isti koš metati Aksentijevića kot tiso ubogo gospo, ki je v takih in takih okoliščinah zbolela za rakom in se ni mogla zdraviti. To razumem in imam sočutje do tega, in v vsakem primeru je treba takim popraviti krivico. Pa mimogrede, a propos razpravljavki pred mano - pečat "poništeno". Po tem datumu ni bilo več pečatov "poništeno", so bili pečati "uničeno". Ali gospa še zmeraj živi v SFRJ, ne vem, da ji je tako všeč ta izraz "poništeno". Bilo je uničeno, ker je bila to že slovenska država. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Anderlič.
Ja, saj ravno za to gre. Ni bilo pečatov, bilo je hujše, imeli so luknjač, s čimer so tudi fizično uničili. Lahko vi imenujete to pečat ali karkoli, to je skrajna in zadnja možnost, da ti nekdo odvzame in uniči dokumente, te poniža in podobno. Bilo je povedano nekajkrat, kako nikjer v mednarodnih organizacijah od Ženeve do Strasbourga ni bilo problematizirano to vprašanje in šele potem, ko so prišli izdajalci, ko so imeli prvi miting, ko je nekdo, samozvani, prvič leta 2003 šele rekel, "lepo vas prosim, 1999. leta se je že odločba zgodila, pa 2003 druga odločba, pa še celo vrsto drugih stvari. Meni je žal, da moj kolega iz razreda ni tukaj, ampak zakaj mora citirati nekatere politike iz naše preteklosti, drugi citirajo nekatere druge. In, če kaj, potem bo sedaj prilika, da ta odgovorna vlada na čelu z ministrico, državnim sekretarjem prešteje točno brez preiskovalne komisije, koliko je res tega bilo. Saj to se vendarle da ugotoviti. Ne zlorabljati izjav gospoda Bohinca, nekdo jih je tukaj danes, kaj da je rekel na preiskovalni komisiji. On je rekel, da dopušča to možnost, da je druga številka, ker je bila drugačna metodologija, itd. Tudi jaz sem bil na seji tiste preiskovalne komisije in je prav neverjetno, ko bomo pogledali magnetogram bomo videli, za kaj pravzaprav gre. Posluževati se toliko nekih manipulacij, toliko nekih zavajanj, zato da bi se dokazalo, da so bili neki zarotniki, da je šlo za prekucništvo, da je šlo za, tako rekoč ja, pravzaprav tukaj gre mogoče za razumevanje, tukaj je šlo za nekatere ljudi, ki nekaterim, ki danes hočejo deliti na prav in narobe in prav je samo njihovo, vse ostalo je narobe - da so jim povedali: "Oprostite, tisto, kar so takrat delali, ni prav!" In to so delali tako v okviru mednarodnih institucij, tako je naredilo ustavno sodišče, tako je več ali manj jasno vsakomur, ki hoče to razumeti. Da grozite ali pač strašite ljudi s tem, kaj da bo vse priznano zločincem, sovražnikom, itd., potem je treba, da poveste tudi to, da je že v sedaj veljavnem zakonu nesporno jasno napisano, da ministrstvo lahko zavrne izdajo za dovoljenje za stalno prebivanje, če je bil tujec s pravnomočno sodbo obsojen za kaznivo dejanje na zaporno kazen najmanj treh let, obsojen na zaporne kazni, katerih skupna dolžina presega 15 let in še in še - tri alineje so potem v sedaj veljavnem zakonu. Dodan je novi odstavek, ki pravi: "Če je zoper tujcev v Republiki Sloveniji v drugi državi ali pred mednarodnem sodiščem odrejen kazenski postopek za kaznivo dejanje iz določenih alinej, se postopek izdaje dovoljenja za stalno prebivanje prekine do pravnomočne odločitve v kazenskem postopku." Pogovarjajmo se o stvareh, o dejstvih, ne o posplošenih zadevah in ljudi še naprej, po 20-ih letih, konec koncev, prej sem citiral, koliko otrok je bilo, koliko žensk je bilo. To so po vaše vsi špekulanti, vsi sovražniki te države. Mnogi so pomrli, nekatere mrtve tudi pokopati niso mogli, po rodu Slovence, Slovenke, recimo iz Istre, ker se ni moglo dobiti mrliškega lista, ker je bila na tem seznamu takrat. Vse to smo poslušali, vse to je javno, jasno, ampak vi še kar. Ne, da niste prijazni do drugih, ne, da vam človekoljubje in sočutje do tistih, ki so na slabšem, ki si ne morejo pomagati, da vam to ni blizu, ampak zahtevate od države, da jih tretira kot neljudi, necivilizacijsko, nemoralno, neetično. Kako? Pridite s spiskom, če ga imate, in povejte, kdo vam gre toliko na živce. Povejte, koga ste sprocesirali v vseh teh letih, ko je bil generalni državni tožilec zvesti oproda. Ali kasneje z rahlim premorom druga tožilka in podobno. In nič! In nič. Tukaj pa govorite. Jaz se res ne počutim dobro, ko pravite, da je v tujini država osovražena zato, ker nekdo tam govori to pa to. Ampak vendarle, saj to ne more nastati kar tako! Bilo je danes večkrat govora, o raznih zborovanjih na to temo in sestankovanjih itn. In najbolj nadzorno je to lahko pojasnila kolegica Beblerjeva, ki dolga leta sedi v mednarodnih institucijah in se na to spozna in to spremlja. In v kar mi je prej gospod Gorenak oporekal, v tem dokumentu, ki sem ga citiral, ne da nikjer ne omenja izpred 2003. 26. 2. 1992 itn. Tako da, preberite vse.
Želite repliko? Šest sekund imate. Zelo hitro.
Ne govorite točno. Govorite o dokumentu, ki je tega izvora in govori za nazaj. Jaz sem govoril, da je od leta 1995 [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o amandmajih k 1., 2., 3., 7. in 8. členu? Ja, gospod Kontič. Prosim za prijavo. Besedo ima Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Da mi ne bo zmanjkalo časa, najprej odgovor dr. Gorenaku. Nobenega poziva za urejanje statusa tujca ni bilo pred 26. 2. 1992. Prej se je urejalo državljanstvo, status tujca pa po izbrisanih, po ukrepu, ki je bil izveden. Glede teh amandmajev. Ni jih potrebno podpreti, ker je v zakonu to urejeno. Tudi ta zakon predvideva, to kar je že kolega Anderlič povedal, da zoper tiste, ki so obsojeni za dejanja, ki jim jih očitate, kot tudi za tiste, za katere poteka postopek - gospod Grims - pred sodišči, se prekine postopek dodeljevanja. Tako je to, da z zakonom urejeno. Seveda pa niso dovolj obveščevalni podatki SDS-a. Bo potrebno kaj storiti, če boste želeli to dejansko tudi izpeljati. Tako ti amandmaji dejansko niso potrebni. Težava je pa v tem, da ne problematizirate vzroka za izbris. Vi problematizirate posledice oziroma odpravljanje le-teh, in to je največja težava, s katero se srečujemo.
Hvala lepa. Želi o tem, o amandmajih k 1., 2., 3., 7. in 8. členu še kdo razpravljate? Torej nimate ves časa, gospod mag. Grims. Žal nam je zelo žal, ne morem vam dati časa. Ker ne želi oziroma ker ne želi in ne more več razpravljati nihče, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 4. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo o tem razpravljati? Vidim samo [[...]]Torej prosim za prijavo. Besedo ima Vito Rožej.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi glede tega amandmaja bi se seveda dalo enostavno reči, da je že Ustavno sodišče jasno povedalo, kaj si o njegovi vsebini mislil. V 5. točki svoje odločbe z dne 26. februarja leta 2004 je odločilo, da je referendumsko vprašanje, da upravičenci niso osebe, ki se niso odzvale pozivu Predsedstva Republike Slovenije za prestop iz JLA oziroma sestave zveznih organov v določenem času, v nasprotju z ustavo. Torej bi bilo v zakon dajati neustaven amandma seveda nesmiselno. Obenem bi moral reči, da razumem, da je predsedstvo Slovenije lahko pozvalo državljane Republike Slovenije, da storijo nekaj in ti so se seveda lahko odločili, ali bodo ali ne bodo upoštevali. Večina se je odločila, da bo upoštevala ta poziv. V zakonu o katerem govorimo, pa ne govorimo o državljanih Republike Slovenije. Govorimo o državljanih drugih držav, urejamo pa seveda stalno bivališče v Sloveniji. Tukaj se spet kaže temeljno nerazumevanje problematike, ki očitno ne temelji na nekem razumevanju državljanskih pravic in loči med stalnim in začasnim prebivališčem, državljanstvom, pravico do socialnega zavarovanja enega, drugega, ampak vse meče v isti kotel nacionalnih frustracij. Tako se iz tega razloga ne da podpreti tega amandmaja. Treba je tudi reči, da se po eni strani lahko razume navedbe predlagateljev tega amandmaja, da se od državljanov, pa očitno, da tudi od ljudi s stalnim bivališčem v naši državi, pričakuje neka lojalnost tej državi. Zaradi njihovih domnevnih omalovaževanj takrat še nastajajoče države naj bi si stalnega prebivališča niti ne zaslužili. V tej državi smo imeli nekaj referendumov, resda noben ni bil tako dobro obiskan in da na nobenem odločitev ni bila tako enoznačna kot na tistem o samem začetku države, skratka o odločitvi za njen nastanek. Da pa kljub temu, recimo, vsem tistim, ki so, da v navednicah rečem, napačno glasovali na referendumu o telekomunikacijah," zaradi tega še ne prepovedujemo telefonirati v tej državi. Recimo, jaz sem tudi glasoval za biomedicinsko oploditev samskih žensk, pa zaradi tega upam, da če bo do tega kdaj prišlo - zaenkrat moram reči, da ne kaže tako - da bom potreboval kakšno biomedicinsko pomoč pri novih rojstvih, da mi ta država te pomoči ne bo odrekla in še nekaj takšnih slikovitih primerov bi se dalo najti. Skratka že zaradi vseh prej naštetih in teh se tega amandmaja ne da podpreti. Glasoval bom proti.
Hvala lepa. Želi o amandmaju k 4. členu Poslanske skupine SDS še kdo razpravljati? Nekateri ne želijo, drugi ne morejo, kot smo rekli, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnem zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima mag. Goran Klemenčič, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve. Obveščen sem, da želi ministrica govoriti. Počakali bomo minuto, dve, če je v dvorani. Lahko, da je zunaj. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Zato, ker smo prijazni, gospod dr. Gorenak. Če bi bila kje drugje, bi šlo naprej tudi brez predstavnikov Vlade. Če pa rabi 10 sekund, da pride v dvorani, smo prijazni in jo bomo počakali. Prav? Kolega Anderlič, prosim mir v dvorani. Besedo ima ministrica za notranje zadeve Katarina Kresal.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Nacionalni preiskovalni urad NPU, kot vsi veste, že obstaja in dela. Formalno je bil ustanovljen 14. 11. 2009, ko je začel veljati vladni akt o spremembah in dopolnitvah akta o notranji organizaciji, sistemizaciji delovnih mestih in nazivih v policiji. Za NPU se je začel uporabljati s 1. 1. 2010. NPU je specializirana kriminalistična preiskovalna enota na državni ravni za odkrivanje in preiskovanje zahtevnih kaznivih dejanj s področja gospodarske in finančne kriminalitete ter korupcije v določenih primerih pa tudi organizirane kriminalitete, kriminalitete povezane z novimi informacijski tehnologijami ter zahtevnejših oblik klasične kriminalitete, na primer posamezni umori ali ropi. Obenem NPU vzporedno s kriminalističnim preiskovanjem posameznih kaznivih dejanj vodi tudi finančne preiskave z namenom identifikacije, izsleditve in zavarovanja premoženjskih koristi, nastale s kaznivimi dejanji. Ker je NPU del policije imajo njegovi preiskovalci status policista kriminalista in njegove naloge ter pooblastila temeljijo na Zakonu o policiji, in Zakonu o kazenskem postopku, tako kot to velja za vse ostale kriminaliste. Ustanovitev torej ne zahteva sprememb obstoječe zakonodaje, predlogi dopolnitev zakona o policiji pa zagotavljajo, da se z organizacijskega vidika zagotovi še večja operativna samostojnost NPU in specifičen položaj zaposlenih v njem. Dopolnitve zakona o policiji tako prinašajo naslednja zagotovila in izboljšave. Izbor direktorja NPU, ki ga bo za dobo šestih let z možnostjo enkratnega ponovnega imenovanja imenoval generalni direktor policije, bo pri odločitvi vezan na pozitivno mnenje posebne neodvisne strokovne komisije. Kandidat za direktorja NPU bo moral med drugim izpolnjevati tudi kriterij, da je mogoče na podlagi njegovega dosedanjega dela, ravnanja ali obnašanja utemeljeno sklepati, da bo funkcijo opravljal strokovno, pošteno in vestno ter da bo varoval ugled, nepristranost, zakonitost delovanja in operativno avtonomnost NPU. Dopolnitve zakona prinašajo tudi varovalko pred samovoljno razrešitvijo NPU, razrešil ga bo generalni direktor policije iz razloga kršitve dolžnosti ali hujšega oškodovanja ugleda, zakonitosti delovanja ali operativne avtonomnosti NPU, vendar le ob soglasju strokovne komisije. Neodvisnost NPU oziroma njegovega direktorja pri odločitvah, katere sume kaznivih dejanj bo prevzel v obravnavo, posebne pogoje za zaposlitev v NPU in delovanje izborne komisije v postopkih izbire vodij preiskovalcev in preiskav. Fleksibilnost pri projektnem začasnem vključevanju zunanjih strokovnjakov v delo NPU. Ker je NPU integralni del policije je že v obstoječi zakonodaji podvržen enakim nadzornim mehanizmom in varovalkam pred morebitnimi zlorabami pooblastil, kot to velja za ostali del policije. Direktor NPU bo zaradi preverjanja učinkovitosti, transparentnosti ter posrednega nadzora moral z letnimi poročili o delu urada seznanjati tudi Vlado ter pristojni odbor Državnega zbora. Poudarjam, da je NPU projekt, ki ima zelo široko strokovno podporo med pristojnimi državnimi institucijami in organi. Projekt je nastal znotraj stroke na podlagi širokega strokovnega konsenza, podkrepljenega tudi s priporočili organizacij, kot so OECD, Evropol, Svet Evrope in GRECO. Dejstvo, da je preteklo zgolj eno leto od prve zaveze, da bo novo vodstvo Ministrstva za notranje zadeve skupaj s policijo in drugimi pristojnimi državnimi organi vzpostavilo institucionalne, kadrovske in finančne pogoje za trajnosti, kakovostni preboj na področju preiskovanja zahtevnega gospodarske in finančnega kriminala, pa do tega, da je NPU postal operativen, pa ga verjetno postavlja ob bok najhitreje izpeljanim državnim projektom tovrstnega obsega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku dr. Vinku Gorenaku za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa. Pričakujem, da boste tudi mene počakali kdaj, če bom zamudil. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je predloženi zakon obravnaval na drugem nadaljevanju 14. seje 3. februarja 2010. Predlog je predložila Vlada Republike Slovenije, Kolegij pa je odločil, da ga obravnavamo po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so se seznanili z mnenjem Državnega sveta, mnenjem Zakonodajno-pravne službe in stališčem Vlade do mnenja Državnega sveta. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar gospod Klemenčič je pojasnil in predstavil zakon, približno v tej podobi kot smo slišali s strani ministrice. Predstavnik Državnega sveta, državni svetnik gospod Vnučec, je predstavil njihovo pisno mnenje in izrazil podporo zakonu. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je povedala, da so nekatere pomanjkljivosti, na katere so opozorili, večinoma ustrezno odpravljene z vloženimi amandmaji. V razpravi so sodelovali tako koalicijski kot opozicijski poslanci. Koalicijski so zakon podpirali, medtem ko smo opozicijski poslanci vložili nekatere amandmaje, o katerih bo govora tudi v nadaljevanju razprave, in smo pogojevali sprejem oziroma podporo zakonu s sprejetjem amandmajev. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje Poslanskih skupin SD, Zares in DeSUS ter Poslanskega kluba LDS, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine SDS. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval tudi o vseh členih predloga zakona, ki so sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke seveda podpiramo vsako prizadevanje k bolj učinkovitemu pregonu organiziranega kriminala. Verjamemo, da je bil projekt ustanovitve Nacionalnega preiskovalnega urada zahteven in obsežen, se pa obenem nadejamo, da bo tudi samo delovanje tega urada obsežno in uspešno. Pri sami ustanovitvi pa bi si, tudi glede na obsežnost in zahtevnost projekta, želeli malo več preudarnosti in dorečenosti. Nacionalni preiskovalni urad se je ustanovil praktično včeraj, danes pa v Državnem zboru sprejemamo zakonodajo prav o tem uradu. Čisto logično je razmišljanje vsakega, ki pomisli, da torej urad danes deluje brez prave pravne podlage. Konec koncev ste tudi predlagatelji sami v predlogu zakona zapisali, da, citiram: "Predlagane dopolnitve zakona zagotavljajo ustrezno pravno podlago za delovanje Nacionalnega preiskovalnega urada, kar predstavlja nujen institucionalni predpogoj za realizacijo implementacije celovitega projekta Nacionalnega preiskovalnega urada." Govorite torej o zagotavljanju ustrezne pravne podlage, ki pa si jo želite zagotoviti po sami ustanovitvi urada. Dobra strategija! Zdaj pa naj nasprotuje kdo, če upa! In ko pomislimo še na vse malverzacije okrog najema stavbe, v kateri bo uradoval Nacionalni preiskovalni urad, in ko se nam zdi edino logično, da takšnega zakona ne bi podprli, se spomnimo, da je urad že ustanovljen, in da ste vse naredili brez parlamenta, sami in po svoji volji. Zato naj v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke še enkrat povem leto, da podpiramo vsa prizadevanja za dolgoročno, strokovno in učinkovito, predvsem pa operativno in avtonomno delovanje organov pregona in odkrivanja na področju organiziranega kriminala in da imamo zelo pozitiven odnos do vseh tistih, ki se vsakodnevno iskreno in aktivno s tem pregonom ukvarjajo in pri tem tvegajo tudi svoja življenja. Menimo pa tudi, da bi ravno zaradi teh ljudi bilo fer, da bi se ministrstvo malo bolj resno lotilo najprej temeljev in potem nadaljnje gradnje urada. Zagnan pristop je seveda dobrodošel in marsikdaj premakne stvari naprej. Pa vendar bi se morali zavedati, da zaletava zagnanost ni tista, ki prinaša dobre rezultate za družbo, pač morda le kratkoročne koristi določenim posameznikom. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Osnovni namen predlaganih dopolnitev Zakona o policiji je precizneje določiti pogoje za delovanje Nacionalnega preiskovalnega urada, ki je danes predmet številnih političnih polemik, vendar ne kot samostojen organ pregona za preiskovanje najtežjih oblik gospodarskega kriminala, korupcije ter ostalih oblik resne kriminalitete, temveč kot sredstvo za napad na ministrstvo za notranje zadeve v zvezi z lokacijo delovanja tega organa. Nekateri bodo ob tem predlogu zakona po vsej verjetnosti razpravljali o nečem povsem drugem in ne o samem predmetu novele, ki jo imamo sedaj pred seboj. Razpravljali bodo o sedežu tega organa, o pravilnosti oziroma nepravilnosti pri najemu stavbe za Nacionalni preiskovalni organ, ne bo pa pričakovati konstruktivne razprave o potrebnosti in smotrnosti ustanovitve tega organa, niti o pozitivnih učinkih odkrivanja in pregona najzahtevnejših oblik kaznivih dejanj s področja gospodarstva, javnofinančne kriminalitete, korupcije ter drugih najhujših oblik kriminalitete, ki zahtevajo specializirana znanja. Če je moje predvidevanje napačno, se že vnaprej opravičujem. Poslanci DeSUS-a bomo predlog zakona, ki v ničemer vsebinsko ne posega v obstoječi Zakon o policiji, soglasno podprli. Pravna podlaga praktično že sedaj omogoča ustanovitev tega urada, to sploh ni sporno. Z noveliranjem Zakona o policiji pa se vzpostavlja sistemizacijski oziroma organizacijski okvir delovanja urada. Določneje se opredeljuje samostojnost in odgovornost. Zaradi tega v Poslanski skupini DeSUS glede podpore tej noveli nismo skeptični in jo bomo podprli, v upanju, da bodo aktivnosti pooblaščenih oseb pri odkrivanju teh kaznivih dejanj še učinkovitejše; dela jim ne bo zmanjkalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič.
Spoštovani! Vlada Republike Slovenije ustanavlja Nacionalni preiskovalni urad z namenom, da se povrne zaupanje ljudi v pravno državo. NPU naj bi bila neodvisna institucija, ki bi preganjala najhujše oblike gospodarskega kriminala in korupcije. Za trajnostni preboj na področju pregona in preiskovanja najzahtevnejše organizirane finančne kriminalitete in korupcije pa je treba Nacionalnemu preiskovalnemu uradu zagotoviti operativno samostojnost. Za učinkovitost delovanja urada je nujno, da je le-ta avtonomen in neodvisen, in sicer znotraj struktur policije, odgovoren pa le Državnemu zboru Republike Slovenije in njegovemu pristojnemu odboru, ne pa generalnemu direktorju policije, ki je politična funkcija. Le tako se bodo lahko raziskovala kriminalna dejanja brez vplivov posameznih političnih veljakov. Predlagana ureditev, po kateri mora direktor NPU pripraviti letno poročilo in ga preko generalnega direktorja policije posredovati ministrici, ministrica pa Vladi, ima izrazit političen predznak. Edina rešitev za popolno neodvisnost urada od politike bi bila predložitev letnega poročila v obravnavo Državnemu zboru, v katerem so zastopane vse politične strukture in ne le vladajoče. Prioriteta raziskav ne sme biti dirigirana s strani direktorja policije in ministrstva, ampak po strokovni oceni ekipe NPU. Če hočemo zagotoviti učinkovitost skupine za odkrivanje kriminalitete, jo moramo popolnoma ločiti od politike in njenih morebitnih vplivov, v nasprotnem primeru je brez pomena ustanavljati nekaj, kar je že vnaprej obsojeno na neuspeh. Treba je zagotoviti pooblastila, ki bodo zagotavljala uspešno odkrivanje in dajala rezultate tudi v kasnejšem procesu sojenja. V Sloveniji moramo dobiti organ, ki bo sposoben odkrivati in preprečevati širjenje vseh vrst kriminala v Sloveniji, a kot rečeno, biti mora avtonomen, neodvisen, predvsem pa apolitičen. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o policiji iz že navedenih razlogov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Anton Anderlič.
Lepo pozdravljeni! Seveda, od odbora do zbora se stvari spreminjajo in, kot je rekel kolega, to je politika. Pa vendar, po drugi strani je težko razumeti to dvojnost, to, lahko bi rekel, tudi dvoličnost. Na eni strani zahteva, da mora biti policija, organi pregona učinkovitejši, da morajo odkrivati kriminalna dejanja, vse zlorabe in podobno, na drugi strani pa nasprotovati rešitvam, ki bi omogočale boljše delovanje, ki bi omogočale delovanje na način, ki je primerljiv z drugimi državami in ki je po strokovnih primerjavah lahko bolj učinkovit. V Liberalni demokraciji Slovenije se zavedamo, da je varnost državljanov in državljank, poslovnih subjektov in vseh, ki se na teritoriju Republike Slovenije kakorkoli znajdejo v kakršnemkoli svojem interesu na prvem mestu. In za varnost je treba poskrbeti tako na organizacijski način, materialni, kadrovski in podobno. Ta organiziranost sedaj to omogoča. Lahko bi kdo rekel, ni važno, kakšne barve je mačka, važno je, da lovi miši. Ampak ni res, da nekatere stvari lahko delujejo tudi mimo nekaterih pravil, nekaterih ureditev, ki jih tudi ta sprememba tega zakona prinaša. Gotovo je, da boste lahko rekli, ja, prehitevate zakon. Ustanovili ste ta organ, še preden ste zakon spremenili. Ampak, koliko časa je potekala razprava o tem, da se nekaj mora narediti, in podobni predlogi so bili v igri celoten prejšnji mandat in zamisli mogoče še bolj v preteklem času. Dozorel je čas, ko lahko podpremo po vseh strokovnih zagotovilih boljšo rešitev. V Liberalni demokraciji zagotovo sledimo temu, da bo pravna država tudi skozi način odkrivanja organiziranega in drugega kriminala bolj učinkovita. In težko je verjeti, da tisti, ki iz formalnih razlogov ne nasprotujejo določenim ureditvam - tudi boljših predlogov v razpravi ni bilo, ne na odboru, ne v javnih predstavitvah mnenj - ampak so bili ti predlogi, ki so sedaj vsebovani v zakonu. Nam to zadošča, predvsem pa, kar je bistveno, omogoča organom, da se organizirajo na način, ki jim bo zagotavljal na eni strani avtonomnost in dajal pooblastila, zagotavljal materialne okvire in ostalo, da bodo pri svojem delu lahko učinkoviti. Pričakujemo, da bodo rezultati dela tega urada boljši kot v mnogih primerih do sedaj. Zato nimamo nobenih zadržkov, da zakon podpremo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Anton Colarič. Prosim mir v dvorani!
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ministrica, kolegice, kolegi. Koalicijski partnerji smo se zavezali, da bomo zagotovili pogoje, da se v Sloveniji izboljša preventivno delovanje in raziskanost kaznivih dejanj na področju gospodarske in organizirane kriminalitete. Z dosego teh ciljev je potreben dvig strokovne usposobljenosti kriminalističnih kadrov na področju preiskovanja teh kriminalnih dejanj. Vlada se je tega projekta lotila resno in na podlagi širših razprav v strokovnih krogih tako v Sloveniji kot v tujini ter primerjalnih analiz ugotovila, da je primer finskega modela nacionalnega preiskovalnega biroja lahko izhodišče za pripravo podobnega urada tudi v Sloveniji. Jeseni 2009 so na Ministrstvu za notranje zadeve pripravili tudi delovni pogovor o načrtovanjih strukturnih reformah s področja dela policije. Prav na tej predstavitvi je nam, članicam in članom Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, bil predstavljen projekt postavitev Nacionalnega preiskovalnega urada. Nosilec tega projekta je Ministrstvo za notranje zadeve v sodelovanju z ministrstvi za pravosodje, finance, javno upravo, generalno državno tožilko, vrhovnim državnim tožilstvom, carino, davčno upravo ter drugimi nadzornimi institucijami v Sloveniji. Z novim letom se je torej izoblikoval nacionalni preiskovalni organ. Z novelo zakona o policiji, katero danes obravnavamo in jo bomo poslanke in poslanci Socialnih demokratov podprli, pa se vzpostavlja institucionalni okvir za kvalitativni in trajnostni preskok na področju omejevanja, odkrivanja in pregona zahtevnejših oblik gospodarske, javnofinančne kriminalitete in korupcije ter drugih oblik kaznivih dejanj. Novela zakona o policiji daje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu kot specializirani kriminalistični enoti na ravni države poleg institucionalnega še pravni okvir. Nacionalni preiskovalni urad bo imel na ta način zagotovljeno ustrezno pravno avtonomijo glede na zahtevnost in kompleksnost delovanja pa tudi specifičen položaj zaposlenih v njem. Namen tega urada je, da se z najboljšimi kadri z različnih področij s proaktivnimi oblikami dela odkrije več kaznivih dejanj, da se vloži več kvalitetnih obtožnic ter zaseže več protipravno pridobljene premoženjske koristi. V Poslanski skupini Socialnih demokratov si želimo, da bo Nacionalni preiskovalni urad v doglednem času vzpostavil dobro prakso delovanja in izpolnil pričakovanja tistih, ki se zavzemamo, da se finančnemu, gospodarskemu in drugemu kriminalu stopi na prste oziroma, da se ga preprečuje. Kot rečeno, Socialni demokrati bomo novelo zakona podprli, ne pa tudi amandmajev Poslanske skupine SDS. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupini Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Sedaj verjetno ne bo treba nobenega opozarjati, da se mora biti tiho biti v dvorani, ker tako nobenega ni. Kar se tiče predlaganega zakona [[...]]
Prosim, mir v dvorani.
Hvala lepa. Je treba povedati, da s predlaganim zakonom počnemo nekaj, kar smo že videli v tej dvorani. Meseca oktobra oziroma takoj po nastopu mandata sedanje ministrice je pač ta ugotovila, da bo potrebno nekaj urediti v vrhu policije, vnaprej izbrala osebo, vnaprej povedala, da je to edini kandidat, najboljši in najlepši kandidat, potem pa spremenila Zakon o policiji, zato da je lahko tega istega kandidata imenovala na delovno mesto generalnega direktorja policije, ki pa seveda je bil že vnaprej znan, mi smo pa cirkus peljali v tej dvorani, zato da smo pokrili to, kar je ona že prej naredila. Sedaj počnemo nekaj podobnega, očitno, v tej dvorani. Namreč, govorimo o Nacionalnem preiskovalnem uradu, kar je bistvena sprememba tega zakona, ki ga ministrica že ima, ministrica tudi že ima torej vodjo tega urada, tako je bilo vsaj zaznati iz medijev, to je gospod Hari Furlan, tako so pisali mediji. Potrebno je povedati, da kar se tiče generalnega vprašanja, ali potrebujemo neko specializirano obliko odnosno enoto za boj proti organiziranemu kriminalu oziroma najhujšim oblikam kriminalitete, je naš odgovor: "Da, absolutno jo potrebujemo!" In jo tudi mi podpiramo, vendar ne v taki obliki, kot si je izmislila ministrica, ker je pač to policija v policiji. To, kar imamo mi pred seboj, pravzaprav predstavlja, da bo znotraj generalne policijske uprave oziroma znotraj policije delovala policija gospe Kresalove. To ni dopustno, naj to utemeljim. Nacionalni preiskovalni urad bo avtonomen. Zakaj pa? Policija mora biti avtonomna, taka je bila postavljena leta 1998 z zakonom. Policija mora biti avtonomna in ni nobene potrebe, da govorimo o avtonomnem nacionalnem preiskovalnem uradu, če pa mora biti policija avtonomna, če je nacionalni preiskovalni urad njen sestavni del. V zakonu piše, da je, v resnici pa ni. Zakaj? Poglejte. Direktor Nacionalnega preiskovalnega urada, Nacionalni preiskovalni urad je del kriminalistične policije, to piše v zakonu. Pa vendarle, kriminalistična policija za njegovo delovanje zagotavlja materiale pogoje za delo in Nacionalni preiskovalni urad ni odgovoren za svoje delo direktorju kriminalistične policije in ni odgovoren za svoje delo niti generalnemu direktorju policije. To se je zgodilo prvič po letu 1998, da del policije izdvajamo iz avtonomne policije in ga vežemo na ministrico. Zakaj? Tukaj piše v predzadnjem odstavku 6a. člena: "Direktor Nacionalnega preiskovalnega urada letno poročilo o delu preko generalnega direktorja policije posreduje ministru." Pomeni, zapakira v kuverto, pošlje ga generalnemu direktorju, ta pa ga prepošlje ministrici. Kaj piše v nadaljevanju: "Ta s poročilom seznani Vlado", ne piše da pošlje, ampak piše "seznani vlado", lahko tudi s povzetkom, lahko s polovičko, ne vem kako. Nihče ni pripravljen napisati, da ga pošlje Vladi, ta pa pristojnemu odboru Državnega zbora. Pomeni, da vodja Nacionalnega preiskovalnega urada bo poslal poročilo ministrici, vsi ki pa so za tem, to je Vlada in odbor Državnega zbora, bodo pa "seznanjeni" s to zadevo. Sprašujem vas kako - verjetno z izvlečkom. Na odboru je bilo rečeno, "pripravljeni smo spremeniti, tako da bo jasno pisalo, da bo seznanjen Državni zbor oziroma pristojni odbor, da bo dobil poročilo v roke." Ne vidim nobenega amandmaja, ki bi ga bili vložili. Pomeni, skrivate in prikrivate. Naši amandmaji, naj to javno povem, gredo v smeri - in v tem primeru bomo tudi zakon podprli, sicer pa ne - da je Nacionalni preiskovalni urad sestavni del kriminalistične policije, odgovoren vodji kriminalistične policije in generalnemu direktorju policije, in nobenemu drugemu. Tukaj nima ministrica kaj iskati, ko se tako rada hvali, kadar ima kakšno neprijetno vprašanje, pa reče: "Ne, ne, policija je avtonomna." Torej, tudi tukaj ne potrebuje prav nobenih poročil, dobi lahko poročilo policije, in ne samo tega urada. V nadaljevanju pa več v razpravi o ostalih členih in utemeljitvah. Hvala.
Hvala. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi. Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o policiji določa pogoje za delovanja nacionalnega preiskovalnega urada kot avtonomne kriminalistične preiskovalne enote generalne policijske uprave. V Macionalnem preiskovalnem uradu bodo zaposleni kriminalisti, vrhunski preiskovalci, ki so se s svojim dosedanjim delom izkazali, da znajo in zmorejo preiskovati najhujše oblike finančne in gospodarske kriminalitete. Z ustanovitvijo Nacionalnega preiskovalnega urada se bodo tem preiskovalcem in preiskovalkam pridružili tudi strokovnjaki s področja davkov, specializirani preiskovalci s področja izvajanja transakcij in špekulacij v času lastninjenja in uvajanja tržnega gospodarstva, kot tudi transakcij, ki potekajo v tržnem gospodarstvu danes. V Poslanski skupini Zares od Nacionalnega preiskovalnega urada pričakujemo, da bo učinkovit pri pregonu oseb, ki izvajajo najtežje oblike organiziranega gospodarskega kriminala, in predvsem, da bo sposoben protipravno pridobljeno korist tudi zaseči in denar vrniti tja, kamor sodi - to je v državni proračun. Ustanovitev nacionalnega preiskovalnega urada, tudi sledi ideji stranke Zares - nova politika, da je treba na finančnem področju, mi smo takrat govorili o finančni policiji, v Republiki Sloveniji zagotoviti zadosti preiskovalcev, ki bodo na tem področju naredili red. Predlog za ustanovitev finančne policije je stranka Zares predlagala v prvi polovici leta 2008, to je v času, ko se je v Sloveniji zelo intenzivno govorilo o boju proti korupciji in klientelizmu in ko smo bili priča pojavom procesa nenadzorovanega pretakanja premoženja med posamezniki v Sloveniji in tudi iskanju načinov, kako proti temu nastopati. Na eni od izrednih sej prejšnjega sklica parlamenta je Matej Lahovnik, v imenu poslanske skupine tudi predstavil pobudo za vzpostavitev neodvisnega organa finančne policije in jo naslovil na takratno vlado. Žal so pobudi sledili le načelni odgovori v smeri "proučujemo, bomo še preučili in če, in ko" in tako naprej. Zato je Poslanska skupina Zares avgusta leta 2008 v parlamentarno proceduro vložila predlog zakona o finančni policiji. V Poslanski skupini Zares smo zadovolji, da je Vlada pri pripravi Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o policiji upoštevala tudi namene in cilje iz predloga zakona o finančni policiji. Opozarjamo pa, da je avtonomna in strokovno kompetentna skupina le nujni, vendar ne zadostni pogoj za končni uspeh. Za to, da nam bo uspelo na tem področju, moramo preiskovalcem in preiskovalkam v Nacionalnem preiskovalnem uradu dati tudi zadosti časa, hkrati pa morajo njihovemu zavzetemu delu slediti tudi na tožilstvu in sodišču. Prepričani smo, da bomo čez leto ali dve lahko ocenjevali, da je bila ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada modra in predvsem prava odločitev. Zato bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o policiji v Poslanski skupini Zares podprli.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 5. 3. 2010. V razpravo dajem 1. člen ter štiri amandmaje k temu členu. Odpiram prijavo za razpravo o členu in amandmajih k temu členu. Gospod Jerovšek, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ko sprejemamo to spremembo zakona o policiji, upamo vsaj, da vsi delamo na tem, da bi se kazniva dejanja res učinkovito preiskovala. Moramo reči, da doslej pravzaprav najzahtevnejša kazniva dejanja niso bila primerno obravnavana oziroma niso bila dovolj uspešno obravnavana, zato je pohvalno, da je prejšnja Vlada končno kriminalistično policijo konstituirala tako, da bo sčasoma imela kadre, ki se bodo v stanju boriti s temi zahtevnimi kaznivimi dejanji organiziranega kriminala. Seveda pa je v tem kontekstu izjemno pomembno, da so organi, kot je kriminalistična policija ali pa sedaj Nacionalni preiskovalni urad, neodvisni od politike. Tisto, kar je v tem predlogu zakona slabo ali pa vzbuja dvome, da se res želi preiskovati takšna kazniva dejanja, da se želi preiskovati organizirani kriminal - predvsem tu mislim na gospodarski kriminal, kriminal belih ovratnikov - je v tem, da se Nacionalni preiskovalni urad praktično podreja politiki. To je slabo in to slabost naš amandma odpravlja. Glejte, kako lahko slovenski javnosti danes zagotovite, vi iz vladne koalicije, da bo ta organ neodvisen, če bo tako pri imenovanju kot tudi poročanju odvisen od politike. Kdo vam danes po zadevi Baričevič in, recimo, tudi po zadevi Pogačar - glede stavbe - verjame, da je tu neodvisnost zagotovljena, ko pa je jedro zadeve Baričevič ravno v tem, da je politika vplivala in naredila vse, da se je zgodilo, kar se po pravni poti ne bi smelo zgoditi. In kljub tem da je kontekst tak, vztrajate pri takšnih rešitvah. In kljub temu, da je pri selitvi tega urada v tisto Pogačarjevo stekleno palačo bilo zagotovljeno, da ni nobenih personalnih povezav, pa danes že imamo na mizi slike in dokaze, da so te personalne povezave izjemno močne. Poleg tega danes prihaja na dan, da je tudi pri tej palači bilo podobno kot pri Jankovićevem stadionu, da se je delavcem vzelo dostojanstvo, da so bili praktično nekateri podizvajalci, izgleda, tudi tu neplačani in da je to povezano s kupom nečednih dejanj. Kako se na takih osnovah lahko potem neodvisno preiskuje? Ne more se. In morate priznati slovenski javnosti, da zamegljujete, da se dela dimne oblake zato, da se bo lahko ribarilo v kalnem še naprej. Takšno stanje je treba presekati. Če smo pripravljeni dati temu preiskovalnemu uradu vse resurse, strokovne, tehnične in tako naprej, potem moramo zagotoviti, da bo lahko tudi delal neodvisno, ne pa, da bo vzvod v tem primeru sedaj ministrice, dokler še bo, potem pa tudi oblasti, Vlade in tako naprej. Dajmo končno enkrat narediti tako, da bo ta organ neodvisen, da bo res brez vplivom politike lahko deloval. V predlogu, ki ste ga napisali, je to zabloda. Tu je jasna in popolna povezava politike oziroma nadoblast politike nad preiskovalnim uradom. In tega enostavno ni možno tolerirati, zato je treba ta zakon v tem delu spremeniti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gorenak.
Hvala lepa. Na nek način želim nadaljevati tam, kjer sem končal. Se pravi, kar se tiče naše poslanske skupine je in bo sprejemljivo sprejetje amandmajev. Amandmaji pa so tisti, ki ohranjajo avtonomno policijo, namreč v 6.a členu je situacija jasna. Mi imamo že danes Zakon o policiji, ki velja 10 let in več, natanko 12 let praktično velja, od leta 1998, kjer je zelo jasno zapisano, da je policija organ v sestavi, ki je za svoje delo odgovorna ministru. Mi pa danes počnemo - kaj? Koalicija pa danes počne - kaj? Znotraj policije ustvarja neko organizacijsko enoto, ki se imenuje Nacionalni preiskovalni urad, in kriminalistična policija sme zagotavljati zgolj materialne pogoje za njegovo delo. Vodja Nacionalnega preiskovalnega urada za svoje delo ni odgovoren direktorju kriminala, kriminalistične policije, ni odgovoren direktorju policije, poudarjam, to se je prvič zgodilo po letu 1998, ampak je odgovoren ministrici. Torej ministrici, ki s poročilom o delu te službe seznani - samo seznani, ne pošlje, - Vlado oziroma pristojno delovno telo v Državnem zboru. To pomeni čisto politizacijo policije tudi zaradi členov v nadaljevanju. Namreč, direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada formalno imenuje generalni direktor policije, člen 6b, ta pa mora imeti pozitivno soglasje neke komisije, sestavljene na tak ali drugačen način, ki je opredeljena v tem členu, vendar to komisijo imenuje, pravzaprav na ta način jo bo lahko posredno vsaj imenovala ministrica, tako kot je v zakonu zapisano. In zgodilo se bo popolnoma enako, kot se je zgodilo v lanskem letu oziroma po sprejetju prejšnje novele zakona, ko smo prvič v zgodovini imeli enega kandidata za direktorja policije, še nikoli se to ni zgodilo, vedno jih je bilo 15 in več, vedno, poudarjam, pri vseh vladah. Lansko leto po famozni spremembi Zakona o policiji, ki je bil po trditvah ministrstva in ministrice najbolj transparenten in demokratičen, pa se je prijavil en kandidat. Seveda, jasna zadeva, ker je bilo to naprej izbrano in dogovorjeno, komisija pa je bila tista, ki je formalno to stvar pokrila. Ta zakon v 6.b členu predvideva popolnoma isto situacijo. Pomeni, če prevedemo ta člen v ljudski jezik, ministrica je tista, ki bo izbrala vodjo Nacionalnega preiskovalnega urada. In to za dobo šestih let. O stavbi ne bom govoril. Razrešitev šest let - ja, fino, če bi na volitvah izgubili, bomo vsaj še tega imeli. Je tako? Ampak razrešitev praktično ni mogoča. Tukaj v predzadnjem odstavku piše, da morajo biti soglasni tisti člani te komisije, sicer razrešitev ni mogoča. Jasno, da bodo tisti člani politično všeč sedanji ministrici in jasno je, kaj bodo izbrali in kako bodo glasovali - tudi v primeru razrešitve. Zaokrožate krog. Še ena stvar. 6.c člen, nabor kaznivih dejanj, ki jih obravnava Nacionalni preiskovalni urad. Vse v redu, tam do 5. točke nimam nobenih težav: najtežja kazniva dejanja, korupcije, kriminala in tako dalje. Poglejte, kaj piše v 6. točki, v narodni slovenščini, pa vendarle: "domnevno vključenost v kazniva dejanja nosilcev javnih funkcij in direktorjev v javnem sektorju". Kaj to pomeni? Ne vem, ali se zavedate, kaj to pomeni, ali se ne zavedate, kaj to pomeni. Kdorkoli izmed nas tukaj sedečih je lahko predmet tovrstne obravnave. Nekdo spiše anonimko in - ali se vas lahko sposodim, gospod Potrč, zelo hipotetično, nimam nobenih slabih namenov, ampak vi ste tukaj, drugih pa skorajda ne vidim. Poglejte, zelo hipotetično, nimam slabih namenov: nekdo si bo izmislil, da vas je videl nekje na tržnici, da ste ukradli kilogram solate. Napisal bo anonimko in to ob obravnaval ta urad, namreč vi ste funkcionar. Trdim, da bi v tem primeru vi bili celo v ustavno neenakopravnem položaju. Zakaj? Ker tovrstno kaznivo dejanje pač ni hud kriminal, ampak je blažja oblika kriminalitete. Mi moramo biti po zakonu vsi enaki pred zakonom. Se pravi, tatvina kilograma solate, ne glede na to, ali si funkcionar ali nisi - obravnavati te mora isti organ. Hudo korupcijsko kaznivo dejanje pa spet ne glede na to, ali si, ali nisi funkcionar, pa morajo obravnavati, recimo, v Nacionalnem preiskovalnem uradu. Prvih šest točk je jasnih. Ne glede na to, kdo bo storil ta kazniva dajanja, ga bo obravnaval Nacionalni preiskovalni urad. S tem nobene težave. Ne vem, zakaj bi moral za tovrstne stvari, kakršne sem omenil, pa poseči Nacionalni preiskovalni urad. Vemo pa, kako je z anonimkami v tej državi, in vemo, da tudi Kosova komisija največkrat reče, da so anonimno prijavo prejeli. Ta anonimna prijava bo šla direktno na Nacionalni preiskovalni urad, ki bo to obravnaval pa tudi, če bo šlo sum najmanjšega kaznivega dejanja. To ni prav. Jaz mislim, da je to celo protiustavno. Kar se tiče naprej, je pa situacija taka. Mi smo predlagali tudi amandma, kjer želimo zavarovati na nek način sedanje policiste in kriminaliste, ki imajo torej status policista, kar je pogoj za opravljanje teh nalog. Vsak policist, vsak kriminalist je moral pridobiti tako imenovano policijsko izobrazbo na tak ali na drugačen način. Načinov je več, šolanje, tečaji, kriminalistični tečaji, itd. V tem zakonu to zaenkrat ni predvideno. Ljudje, ki bodo prišli iz policije, niso problematični, ljudje, ki pa bodo prišli od zunaj, v priznani finančni davčni itd. strokovnjaki, pa bodo prišli v ta urad, po moji oceni, brez tega. Ali drugače povedano, niso zadolženi. Verjamem, da bo obrazložitev državnega sekretarja taka, da to piše v nekem drugem členu, jaz to verjamem, vem tudi, v katerem členu to piše, pa vendar, nobene garancije ni, ker ste amandma že na odboru zavrnili, da tudi tukaj ne bomo šli mimo. In čisto nenazadnje: vzemimo sedaj ta nacionalni preiskovalni urad, ki bo obravnaval ta kazniva dejanja, kakršna pač bo obravnaval. So pomembna, razen tiste 6. oziroma zadnje točke, ki po mojem mnenju ne sodi notri. Vendar, gospe in gospodje, ali vi mislite oziroma če kdo misli, da to ne bo povzročilo notranjih težav v policiji, se grobo motite. Zakaj? Nekdo, ki obravnava uboj v Tekačevem. Gre za štirikratni umor, ki ga policija preiskuje že 13 let, ali kakršnikoli drugi umor, ali kakršnokoli drugo kaznivo dejanje. Ali mislite, da tisti kriminalist ne zasluži - bom kar z imenom šel, ali mislite, da gospod Delakorda Darko, ki je po dolgih letih bil, po mojih podatkih, tisti, ki je preiskal napad na tega fanta v Novi Gorici, pri vas, ki je ne vem koliko let ležal v komi, potem pa umrl. Ali vi mislite, da tak kriminalist ne bi zaslužil take plače kot jo bodo imeli kriminalisti v Nacionalnem preiskovalnem uradu? Po mojem mnenju - ja. Skratka, problematiziram tako velike razlike da samo na tej osnovi, da je nekdo zaposlen v Nacionalnem preiskovalnem uradu, bo imel praktično enkrat večjo plačo. To po mojem ni pošteno napram ostalim kriminalistom, ki tudi preiskujejo zelo zahtevna kazniva dejanja, in to ni prav, čeprav tukaj nismo posegali. Naj ministrstvo tukaj reče, kar želi reči. Mislim, da bodo tako ali tako sami imeli težave. Da zaključim. Naš temeljni cilj je: nacionalni preiskovalni urad - da, dobi tudi našo podporo, vendar v okviru policije odgovoren šefu kriminalistične policije, odgovoren šefu policije in nikomur izven tega. In nikomur izven tega! V Državni zbor ali na vlado naj prihaja poročilo o delu policije kot celote. To, kar je pa zdaj, je pa bolj za masko kot pa za kakršnokoli vsebino. Toliko za zdaj. Hvala.
Hvala. Ker je še interes za razpravo, odpiram ponovno možnost prijave za razpravo o tem členu in amandmajih k temu členu. Gospod Grill, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da se vsi strinjamo, da v Sloveniji je problem korupcije, je problem veliko neraziskanega gospodarskega kriminala, za katerega se sicer v javnosti ve, da obstaja, vendar nekih konkretnih obtožnic pa tudi obsodb, žal, tega v Sloveniji ni bilo. Tako menim, da bi veliko veliko prej Slovenija potrebovala ali finančno policijo ali ne nazadnje mogoče tudi neko tako institucijo, kot se je sedaj v tem mandatu tudi ustanovila. Vendar sam ocenjujem, da pot in način delovanja, izbire, ni pravi. Ne nazadnje smo danes lahko ponovno slišali, da naj bi to ekipo sestavljala elitna skupina strokovnjakov, najbolj uspešnih kriminalistov, najbolj uspešnih poznavalcev financ oziroma vsega tistega, kar je povezano z raziskavo takih kaznivih dejanj. Pa smo bili priča v preteklem tednu prvi, vsaj medijsko je bilo tako zaznati, blamaži delovanja tega instituta oziroma te institucije, kjer je odvetniška hiša že sedaj napovedala, da so vse preiskave bile protizakonite, v nasprotju z zakonodajo, da vse, kar koli se je tam izvajalo, da bo to zagotovo padlo, da smo celo pred tem, da bomo mednarodno blamažo doživeli pa tako naprej. Ali je to tista elitna skupina? Pa ne želim komentirati, če je bilo to s strani odvetniške hiše upravičeno ali ne, ampak bojim se, če je to prvi tak primer dobrega dela, da se tistim, ki bi potrebovali, da se jih loti delovanje take institucije, nimajo česa bati. Upam, da bo ta institucija delala drugače. Mislim, da ni dovolj, da se takšni instituciji namenja in zagotovijo pregrešno dragi prostori, ki jih bomo plačevali davkoplačevalci, to ni dovolj, ravno tako ni dovolj, da se na ta način postavlja direktorja, ker zagotovo vemo, da bo to politično dirigiran in tudi politično nastavljen organ. Če se tako sklicujete, da bo to neodvisen organ, da bo po ne vem kakšnih kriterijih ta oseba, direktor tega izbran, pa dajte v zakon zapisati, da ga izberemo v Državnem zboru, ampak z dvotretjinsko večino, kjer ne bo glasovalni stroj vladajoče koalicije lahko imenoval kogarkoli bo želel. Če bi bilo tako zapisano, potem bi lahko bolj verjel ali bolj zaupal, da so nameni takšnega imenovanja korektni, vendar se bojim, da temu ni tako. In tudi, glejte, v naši družbi ni dovolj, tudi če bomo imeli policijo ali pa ta nacionalni preiskovalni organ še tako učinkovit, problem se skriva še v eni drugi instituciji, na katero pa, žal, nimamo dovolj vpliva: govorim o sodiščih. Danes sem imel v Državnem zboru na obisku državljana, ki mi je prinesel dokumentacijo o očitnih kršitvah, če ne celo o kaznivih dejanjih enega izmed aktualnih ministrov, ki je ta domnevno kazniva dejanja opravil oziroma bil za njih odgovoren v preteklih letih. In ko jih je institucija preiskovala, tako policija so bili prepričani, da bo na podlagi dokazov, ki jih imajo, obsojen oziroma da se bo postopek speljal, vendar je okrožno tožilstvo na podlagi zbranih dokazov bilo trdno prepričano, da obstajajo vsi elementi kaznivega dejanja, je dalo to v presojo oziroma da se naredi sodna preiskava in glej ga zlomka, okrožno sodišče je to zahtevo zavrnilo. In zopet smo tam. Kaj nam bo v pomoč, če bodo preiskovalni sodnik, nacionalni urad ali ustrezna institucija predložili vse dokaze, vse tisto, kar je, če se bo pa potem zalomilo na sodišču? In zopet smo verjetno tam, kjer smo se že velikokrat pogovarjali: o mrežah, o vplivih. Verjetno je bil takrat potreben samo en telefonski klic ali mogoče dva, pa se je sodnik ali sodišče odločilo, da tega kaznivega dejanja, domnevno govorim, ne bo preiskovalo. Tako se resnično bojim, da v Sloveniji še kar nekaj časa ne bomo deležni tega, da se bodo kazniva dejanja, korupcija, gospodarski kriminal, ustrezno preganjala, še manj pa, da se bodo obsodila. Ne nazadnje tudi zakonodaja, ki se je od leta 1991 naprej sprejemala, verjamem, da poslanci, ki ste bili v preteklih mandatih tukaj, niste niti vedeli za vse tiste namenoma vnesene zakonske praznine ali luknje, na kar se sedaj pregnani odvetniki ali poznavalci tega sklicujejo in tudi tožbe za tožbami padajo. Takih praznin, takih lukenj je v naši zakonodaji verjetno več kot v švicarskem siru. Zato se bojim, da še kar nekaj časa naša družba ne bo deležna neke enakopravne, predvsem pa učinkovite obravnave vseh prestopkov, prekrškov in kaznivih dejanj. Tako bi ta urad sicer podprl, vendar če bi se ga ustanovilo in bi deloval na tak način, kot je predhodno povedal kolega Vinko Gorenak, kot eden izmed poznavalcev tega resorja. Tako pa ne vidim smisla in neke učinkovitosti delovanja te institucije. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Majhenič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Po izjavi predsednika Vlade NPU ni bil ustanovljen, ker bi kdo to zahteval od Vlade, pač pa ga je Vlada ustanovila, ker so okoliščine zahtevale, da se povrne zaupanje ljudi v pravno državo. Poudaril je, da bo NPU preganjal najhujše oblike gospodarskega kriminala in korupcije. Seveda je vse skupaj vezano na velike stroške. Za prvo leto delovanja bo potrebnih kar 7,5 milijona evrov. Gotovo se bo ta strošek povrnil, če bodo dovolj uspešni. Korupcija, gospodarski kriminal, organiziran kriminal tako na področju prepovedanega prometa in proizvodnje mamil, orožja in podobno, tudi terorizem je področje, ki se je do sedaj pokazalo kot premalo pokrito področje, kar je gotovo narekovalo ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada, v katerem bodo ljudje, ki bodo imeli potrebno znanje in dovolj samozavesti, da bodo kos tako zahtevnemu področju, ki ga do sedaj ni obvladovala nobena institucija, seveda iz različnih razlogov. Če hočemo, da bo urad deloval dobro in učinkovito, mora biti avtonomen in neodvisen, odgovoren pa le parlamentu in odboru. Prioriteta raziskav ne sme biti dirigirana s strani direktorja policije in ministrstva, ampak po oceni ekipe NPU. Če hočemo zagotoviti učinkovito skupino za odkrivanje kriminalitete, jih moramo popolnoma ločiti od politike in njenih vplivov, kajti v nasprotnem primeru je brez pomena ustanavljati nekaj, kar je že vnaprej obsojeno na neuspeh. Država bi imela samo stroške, efekta pa nobenega. Potrebno je dati pooblastila, ki bodo zagotavljala uspešno odkrivanje in dajala tudi kasneje rezultate v procesu sojenja. Vse pa mora biti v skladu s predpisano zakonodajo. Menim, da je NPU potreben, sicer pa mora biti apolitičen in učinkovit. Ne bi se spuščal v polemiko, zakaj je v funkciji, še preden je bil potrjen v Državnem zboru. Kajti kot vemo, stvari, ki se prehitevajo, imajo po navadi politični predznak, česar si v tem primeru sigurno nihče ne želi, kajti če je tako, potem vemo, kaj to pomeni vnaprej. Že do sedaj smo policijska država, katere državljane nadzirajo in kontrolirajo že vsi, ki imajo določena pooblastila, jih tudi kaznuje. Menim, da ni produktivno izvajati zakon le z namenom, da se polnijo državni in občinski proračuni na račun ubogih ljudi. Istočasno pa, kot vidimo, kriminal narašča v vseh pogledih. Tako se lahko vprašamo, ali vsi tisti, ki imajo pooblastila, kontrolirajo samo poštene Slovence, bojijo pa se mafijskih združb ali pa so tako skorumpirani, da ne vidijo stvari, ki niso po zakonu. Tistih, ki producirajo nasilje, "šverc" in vse ostalo, pa ne vidijo. Iz izkušenj vem, da se je vedelo za vse, ki so kršili zakone in se jih je tudi spremljalo. Danes ne verjamem, da je kaj drugače, vendar je korupcije vedno več. Vse bolj se ugotavlja, da smo naivna družba, saj zaposlujemo ljudi iz drugih republik na pomembnih položajih, kot je razvidno iz primera ljubljanskega okrožnega sodišča, ko sta dva tam zaposlena preprodajala mamila in orožje in celo plastični eksploziv in imela pogled v sodne spise, kar je zaskrbljujoče, saj je tako možno, da določeni spisi tudi izginejo. Povedali so, da so se zaposlili na sodišču striktno zaradi tega, da lažje opravljajo kriminalno dejavnost. Zaradi vsega tega je potrebno, da dobimo v Sloveniji organ, ki bo sposoben odkrivati in preprečevati širjenje vseh vrst kriminala po Sloveniji, vendar takšnega, ki bo politično neodvisen ter odgovoren le odboru v parlamentu. Če bo amandma SDS sprejet, bo zakon dobil sigurno več glasov. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Colarič.
Hvala lepa. Moj spoštovani kolega dr. Gorenak je v tem trenutku odsoten, ampak ne glede na to, danes je vsaj že trikrat ponovil, da na naši strani Socialnih demokratov tako rekoč ni nikogar. Ugotoviti moram, da kljub vsemu nekaj nas je, pa da me tudi v tem dobrem letu dela v tem parlamentu ni toliko pobralo, da me ne vidi. Namreč, vseskozi govori, da ni nikogar, jaz pa tudi nisem tukaj ravno zrak - malo za šalo. To je prva zadeva. Druga. Če se prav spomnim, gospod predsedujoči, ste povedali, da razpravljamo o amandmaju k 6. a členu. Do sedaj so bile več ali manj vse razprave o vseh členih, o vseh amandmajih in splošne. Jaz se bom pa poskušal držati, če razpravljamo o 6.a členu. Osebno smatram, da se besedilo 6.a člena v zadnjem odstavku, ki govori o tem, da se z letnim poročilu o delu Nacionalnega preiskovalnega urada seznani tudi pristojni odbor Državnega zbora, vseeno mislim, da je to nova kvaliteta v zakonu in da je tako rekoč prvič, da bo tudi pristojni odbor razpravljal o delu - Državnega zbora. Skratka, jaz osebno mislim, da tega amandmaja SDS-ja ne moremo podpreti, ker je sedanja formulacija v 6.a členu bistveno boljša in daje tudi nam možnost, da se seznanimo z delom. Hvala lepa.
Hvala. Ja, vidim še roke, zato ponovno odpiram prijavo za razpravo o 1. členu in vseh amandmajih, to se pravi o vseh štirih členih 6a, b, c in č. Gospod Černač, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Ministrica je predstavitev danes začela nekako s temi besedami NTU, kot veste, že obstaja in dela, formalno je bil ustanovljen 14. 11. 2009. Spoštovane kolegice in kolegi! Čemu torej danes tukaj sedimo? Ali je Državni zbor postal samo orodje posameznih ministrstev in Vlade oziroma tistega, kar se že v naprej zgodi in kar se v naprej dogovorijo? Se pravi, mi parlamentarizma pod to vlado ne potrebujemo več. Če bomo na to na način pristali, potem mislim, da bomo derogirali tisto zaradi česar se Slovenija imenuje parlamentarna demokracija. Dejansko pa smo tukaj že derogirali zaradi tega, ker se je podoben primer že zgodil. Ministrica si je izbrala, kdo bo direktor policije, potem pa je prišla v Državni zbor in spremenila zakon, zato da ga je tistega, ki ga je že malo prej izbrala, tudi imenovala. Vsa ta ravnanja utrjujejo prepričanje v javnosti, da je policija vedno bolj politizirana, da jo vedno bolj obvladuje ena politična opcija, ne samo ta ravnanja, o katerih sem govoril sedaj in h katerimi bo ta sprememba glede NPU-ja dodala samo še en kamenček ali pa eno veliko skalo na tej poti utrjevanja nezaupanja javnosti v policijo in bo povzročila, da bo to nezaupanje, kljub temu da se želi nekaj dobrega narediti, še toliko večje. Jaz ne razumem, zakaj to počnete in tudi vsi ti členi, od 6a do 6č so napisani v smeri vse večje politizacije policije. Če bi bil resničen namen preganjanja najtežjih kaznivih dejanj, potem bi se skozi dosedanjo prakso in skozi dosedanje aktivnosti ti dvomi v javnosti že razblinili na zelo enostaven način, če bi vsak nekaj primerov, ki ležijo že nekaj časa v predalih in v katerih so udeleženi vaši politični sopotniki, potegnili na plano in bi jih ta tako imenovani NPU začel preiskovati ali vsaj pripeljal katerega izmed njih, ki v teh predalih stoji že nekaj časa, do prve faze, torej do sodišča. Tisto, kar je grozljivo in kar napotuje na to, da bo ta organ služil predvsem političnim obračunom, je pa točka, ki govori o domnevni vključenosti v kaznivo dejanje nosilcev javnih funkcij in tako naprej, o domnevni vključenosti v kaznivo dejanje. O tem bo sodil direktor NPU-ja, ki je izrazito politična terminirana oseba, in bo v skladu s signali - ki jih bo imel na podlagi tega, ker je prej govoril gospod Gorenak, in si sposodil enega izmed poslancev na vaši strani, vendar sem trdno prepričan, da takega ne bo, da se bodo ti primeri iskali nekje drugje - potegnil nekega v neko zgodbo, ga očrnil v javnosti in to je to. Mislim, da take določbe so sramota za demokratično državo in nas oddaljujejo od tistega, zaradi česar bi dejansko morali poenotiti te sile, se pravi, od odkrivanja resničnega in od pregona resničnega kriminala. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči, za besedo. Pozdrav ministrici, kolegicam in kolegom. Moram reči, res zanimiva debata, ki ima eno skupno stično točko. To ocenjujem kot dobro, pozitivno, da se vsi strinjamo, da je dejanj, ki niso zakonita, ki niso primerna, v tej državi toliko, da nacionalni preiskovalni urad potrebujemo. To je prvo dejstvo V ušesih mi še zelo odzvanja nastop nekega gorečega poslanca, ki danes sicer zagovarja drugo, da za boljše delo policije, za ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada ne potrebujemo nobene dodatne pravne podlage. To seveda ostaja zapisano v magnetogramih te seje in velja prebrati. S tem, kar pa delamo danes, pa bomo pravno podlago, ki za to je in obstaja, še izboljšali in nadgradili. Kar se mene osebno tiče, amandma k 6.a členu ni amandma, ki bi zakon izboljševal in zgodbo vodil naprej. Moram pa reči, da v policijo obstaja v tej državi solidno zaupanje, ki se bo še utrdilo. Skrbi me pa, kaj se z začetimi, obdelanimi primeri dogaja na naslednjih stopnicah; kaj se dogaja na tožilstvu, ali imamo organizacijo in delo sodišč in njihovo neodvisnost tako, da ta nezakonita dejanja doživijo epilog. V včerajšnjem večernem omizju, ko je bil gost predsednik protikorupcijske komisije, sem se zgrozil ob navedbah kakšne pomembne zadeve že raziskane, že dokazane, so obstale v predalih na neki drugi instanci v tej državi, ki očitno ne opravi svojega dela. In to je tisto, kar mene še dodatno skrbi. Vesel pa sem, da se zaupa v policijo, da je preiskanost kaznivih dejanj solidna, da se bo na področju najtežjih kaznivih dejanj s strokovnimi ljudmi, z novo organiziranostjo še izboljšala in nadgradila. In vsakdo, ki si v tej državi želi reda, spoštovanja in zakonitosti, bo temu pritrdil in bo tega vesel. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ja, še vidim roke in odpiram prijavo za razpravo. Gospod Gorenak, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Veseli me, bom rekel, tudi mene, glede na predgovornika, da smo enotni pri tem, da je treba okrepiti vse možne oblike organizacije v policiji, ki bi doprinesle k boljši preiskanosti. Tudi mene skrbi nadaljevanje, tisto, kar potem od policije odide, ampak nekoliko manj me skrbi tisto, kar je na tožilstvu. Namreč, na tožilstvu so stvari v poročilu za leto 2008 bile relativno jasne, da se tožilsko delo v smislu vloženih obtožnic in tako dalje povečuje. Bolj me skrbi tisto, kar je na sodiščih. To me pa resnično skrbi, tam pa mislim, da je problematično stanje. Kar se tiče predloženega zakona, jaz še enkrat poudarjam, zakon lahko podpremo samo pod pogojem, da bo Nacionalni preiskovalni urad sestavni del kriminalistične policije in da bo odgovornost tega urada vezana in podrejena direktorju kriminalistične policije. Nič ne bi bilo narobe, če bi bila tudi generalnemu direktorju policije, lahko tudi direktno, tudi v tem ni nobenega problema. Na noben način pa ni mogoče pristati na politizacijo policije, zato ker ta urad in njegov direktor ni odgovoren za delo šefu kriminalistične policije - jaz vas lepo prosim, če to preberete, in ni odgovoren za svoje delo generalnemu direktorju policije. Ta dva predstavljata zgolj transmisijo in lahko zgolj pošljeta, prenašata poročilo do ministrice. Ministrica torej dobi na mizo poročilo. S tem je odgovornost jasno vezana na njo in ne na generalnega direktorja policije. V nadaljevanju je nesprejemljivo, da vse te informacije ostanejo pri ministrici in da ona samo seznani Vlado. Če bi poslala poročilo Vladi, bi razumel, ne pa, da seznani vlado. Še manj pa je razumljivo, da je potem Odbor za notranjo politiko oziroma pristojno delovno telo spet seznanjeno s poročilo, ki ga bo imela Vlada. Torej, Vladi odrekate pravico do tega poročila, Državnemu zboru odrekate pravico do tega poročila, ima ga lahko samo ministrica. Ne mi reči - in ne sme ga imeti ne generalni direktor policije in ne šef kriminala! In ne mi reči, da ne gre za politizacijo policije - seveda gre! In to počnete prvič po letu 1998, ko se je slovenska policija prvič v zgodovini odlepila od ministra in prvič v zgodovini dobila svojega šefa policije, ki je po zdaj veljavnem zakonu avtonomna institucija v okviru svojih pooblastil, odgovorna za svoje delo ministru oziroma ministrici. In nobenega razloga ni, da vesimo, tako kot v tretjem odstavku 6.a člena leporečenje, ki se mu reče avtonomen in ne vem kakšen. Ja, saj je avtonomna policija! Vi pa ga izločate in vežete na politiko! In to je narobe! Še huje pa je, da kakršnakoli kazniva dejanja, kakršnekoli sume kaznivih dejanj javnih funkcionarjev, torej funkcionarjev, bo preiskoval ta urad. Zakaj pa?! To je protiustavno, po mojem mnenju. Ta urad naj preiskuje kazniva dejanja, ki so taksativno našteta ali tako kot so našteta od točke 1 do 6 6. mislim da, C člena. To je v redu, ne pa, da funkcionarje izločate in kot sem prej dal primer, naj jih obravnava ta urad. Zakaj pa? Za to ni razlogov! Podprli bomo zakon pod pogojem, da boste podprli amandmaje. Hvala.
Hvala. Še kdo? Ja, odpiram prijavo. Gospod Anderlič, izvolite.
Nekatere stvari se preprosto ponavljajo, tudi že večkrat pojasnjene. Na odboru je bilo s strani državnega sekretarja in tistih, ki so pojasnjevali posamezne člene zakona, nesporno jasno povedano, da takšna interpretacija, kot ste jo zdaj ponovno predstavili, gospod Gorenak, da gre pri seznanitvi tudi za možnost selekcije posameznih informacij iz poročila na neki instanci, ki se reče pri ministrici ali ministru ali na Ministrstvu za notranje zadeve, ter da Vlada, pa tudi odbor - takrat ste se tudi zaklinjali, kako vi ne rabite nekih seznanitev z nekimi delnimi poročili in tako naprej, saj vendar policija oziroma ta urad preko policije in ministrstva, Vlade, tako kot procedura gre, ker odgovornost je porazdeljena na različnih nivojih za različne stvari, da je to neka povsem normalna pot. Vlada je tista, ki je odgovorna v končni fazi za vse institucije, za vse organe v tej državi, zato ker je ona tista, ki organizira svojo mrežo, če hočete - zdaj je moderno govoriti o mrežah, o mreženju in tako naprej. Ona je tista, ki z zakonom o organizaciji in delu ministrstev, zakonom o Vladi organizira vse področne ureditve. Te so potem še dodatno s posameznimi zakoni določene, kako mora kakšna stvar potekati in na koncu pride poročilo oziroma seznanitev ustreznih institucij s končnimi dejanji in s končnimi poročili, tudi s poročilom tiste institucije, ki ji očitno najbolj zaupate v tej državi, to je državno tožilstvo, še toliko bolj, ker najbolj zaupate generalni državni tožilki - kar jaz povsem razumem, tukaj ni dvoma - ampak seveda je treba zaupati tudi ostalim institucijam, da delajo ti ljudje po svoji vesti, v skladu z zakoni, najbolje, kar je mogoče in predvsem kar jim je naloženo. In karikirati, da gre za seznanitev, kar z nečem ne pa s poročilom o posameznih zadevah, pač ni korektno. Na odboru vam je bilo pojasnjen da to pomeni, da je samo tehnična pot, kajti bilo bi pa tudi nesprejemljivo, da gre mimo ministrstva, mimo organov, ki so na tem področju krovni, če hočete tako, kar direktno na Vlado ali pa še bolje, vi bi najbrž, tudi nekateri drugi so rekli, da bi bilo najbolj primerno, da bi se Odbor za notranjo politiko direktno seznanjal s temi poročili, z nekaterimi stvarmi. To bi bilo narobe! To bi bilo skregano z delitvijo oblasti. Izvršna oblast z vsemi svojimi pooblastili ima te stvari jasno predpisane in tudi na nek način je neiskreno, ne bom nič drugega rekel, ko pravite, da če boste pa sprejeli naš amandma in samo naš amandma, potem bomo pa zakon podprli, ker vsi podpiramo ta zakon, da se to uredi, in vsi verjamemo v to, da bodo organi pregona in tudi Nacionalni preiskovalni urad deloval najbolje, tudi tako kot je sedaj sestavljen, kakorkoli pravite, da nima še vseh pooblastil, ker zakon ni spremenjen, ampak to bo več ali manj narejeno, saj imate več prakse kot jaz. Sam poskušam razumeti, kaj se dogaja in kaj bi bilo dobro. Tako mi veleva vest, zato, da bi bile številke pri razkritem kriminalu, pri vseh stranpoteh, ki nastajajo, pač take, da bi z odkrivanjem in s tem tudi preprečevanjem bodočih podobnih primerov bili čim uspešnejši. Zato bi bilo bolj prav, da vendarle rečemo: ali gremo v smer, kjer izboljšujemo, nadgrajujemo določene ureditve na tem področju. Tako je bilo neštetokrat povedano. In tudi vi ste prispevali v diskusijah v preteklih štirih, petih letih kar precej - vsaj tako mi je bilo rečeno. Saj se pravzaprav ukvarjate 20, 30 let s temi vprašanji in ste tudi prišli do nekaterih ugotovitev, kaj bi bilo dobro za te organe, kaj bi jim omogočalo boljše delo itn. Tudi vas sem še slišal, da so to kar prave poteze, pravi pristopi. Zdaj vam pa ni všeč, da kaj vidi tudi ta ministrica, ker je odgovorna, ker je pooblaščena za te stvari. To pa je stvar, bom rekel nerazumnosti, ker tukaj le govorimo o institucijah in institucijam načelujejo ljudje, pa če hočete, od nacionalnega preiskovalnega urada do policije do ministrstva, vlade in tudi Odbora za notranjo politiko. Ne boste verjeli. Tudi Odbora za notranjo politiko, ki mu trenutno predsedujete in ki se več ali manj, razen kadar ne greste malo po svoje, ukvarja s kar težkimi vprašanji in tudi se mi zdi, da slej kot prej se bomo navadili drug na drugega in bomo tudi lahko uspešno v okviru odbora delovali.
Hvala. Gospod Gorenak, želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Saj v tem je problem, gospod Anderlič. Prav v tem je problem. Mi ne potrebujemo na Vladi pa v Državnem zboru nekega izsečka, ki se mu reče Nacionalni preiskovalni urad, ki bo šel mimo generalnega direktorja policije do ministrice. Mi potrebujemo, če potrebujemo, potem potrebujemo poročilo [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[..]]policije in tega imejmo. To je eno. In vlada in mi. Tako kot imamo tožilce, pravobranilce itd. Tisto, kar je pa problematično - in ker časa zmanjkuje, je naslednje: ne morete del policije jemati generalnemu direktorju policije in ga dajati ministrici. Ne morete. Ministrica pa tako ali tako tudi v obstoječem sistemu vidi več, kot bi bilo treba. Primer so tisti psi, ker je bila prej obveščena kot pa tožilci. Hvala lepa.
Hvala. Ker je še želja po razpravi, odpiram prijavo. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nisem imel namena diskutirati ob tej točki, ampak ko poslušam razpravo bivšega uslužbenca kabineta od predsednika Vlade in še prej na Ministrstvu za notranje zadeve, pa me malo zaskrbi, predvsem zato ker je ta diskusija ali pa argumenti, ki jih navaja, precej sprenevedava. Namreč, predvsem me je zbodlo tisto, ko je rekel, da po letu 1998 sprememba tega zakona ni večje politizacije policije, kot se to dogaja sedaj. Spoštovane kolegice in kolegi, zaradi javnosti: takšne politizacije policije, kot je bila v prejšnjem mandatu, mislim, da je od leta 1990 ni bilo vse do danes, pa tudi danes ne. Bom samo vprašal, če se kdo spomni, kdo je sploh bil direktor policije v prejšnjem mandatu. Namreč, direktor policije in minister za notranje zadeve je bila ena in ista oseba, ki je danes tudi strokovni sodelavec Poslanske skupine SDS. Tudi izjav direktor policije skoraj ni imel možnosti dajati v javnosti. Bom samo na dveh primerih ponazoril to politizacijo policije. Izgubljena depeša, direkten link ministrstva, ki je seveda to storil. Drugo. Notranji minister je direktno vodil operativno akcijo policije v primeru Ambrus. Spomnite se, imeli ste vsi možnost videti to preko TV ekranov. Kaj je politizacija policije? To niso samo informacije, ki jih je minister za notranje zadeve dobil, ampak on je neposredno operativno vodil policijo, pa še pri katerih drugih zadevah! Dal sem vam samo dve zadevi, ki sta to pokazali. Tako tisti, ki že govori o politizaciji policije, naj si zjutraj, ko vstanejo, nastavijo zares ogledalo in se pogledajo v to ogledalo, predvsem, ko to govorijo policijski stezosledci.
Hvala. Gospod Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa. No, prepričan sem, da bomo dopolnitev zakona danes, nocoj sprejeli, kar je dobro. Z rešitvijo tega vprašanja, z ustanovitvijo skupine za pregon posebno zahtevnih oblik kriminala sta se do zdaj ukvarjali že dve ali celo tri vlade. Ta Vlada, pod vodstvom te ministrice pa je besede pretvorila v dejanja in organ že deluje. To je prvo bistveno sporočilo. Drugič. Veliko je bilo govora o politizaciji. Mislim, da je predhodnik z nazornimi primeri o tem povedal vse. Večkrat je bilo slišati, kako je potekal razpis za direktorja policije. Vesel sem, da javnost in vsi tisti, ki se danes s tem ukvarjajo, ne govorijo, ali dela dobro ali slabo, očitno dela dobro, kajti če bi delal slabo, bi bil danes v tej državi že na naslovnicah vseh najpomembnejših medijev. Ključno sporočilo je tudi, da imamo izbrane dobre kadre. In nič ni narobe, če imajo kazniva dejanja, sumi ali dvomi, javnih funkcionarjev tak značaj, da spadajo med najbolj zahtevne, da jih tudi najbolj usposobljeni organi preiskujejo. Zagotovo se pa tak urad, kot je ta, ne bo ukvarjal s tistimi, ki so na tržnici vzeli kakšno glavico solate. Roko na srce, v politiki smo že imeli, tudi v Državnem zboru, ravno take javne funkcionarje, ki so bili obsojeni ali pa tudi ne, ker so v preteklosti imeli nek privilegiran položaj, danes pa tega ni več. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anderlič.
Politična higiena narekuje, da nasprotnikom, ki nimajo več časa in ne morejo ugovarjati temu, kar imam sam povedati, malce prihranim. Kljub vsemu pa je treba pojasniti nekatere stvari, ki jih gospod Gorenak stalno ponavlja. Da kako bo šlo za politično uzurpacijo, kako bo šlo za neke stvari, ki jih on tako ali tako že vnaprej pozna. Nekatere zaključke, nekatere primere, danes se je spet ponavljalo kar vmes, kaj vse se je zgodilo in kako je kdo kaj pred policijo naredil in tako naprej. Od kod pa vam vse te informacije? Od kje vam vsi ti podatki? Samo iz tega, kar preberete v medijih? Ali se mogoče bojite, da bi se pa kakšne spone, povezave, kakšne relacije, kakšne nasedle investicije v ministrstvu, policiji ali pa še kje drugje onemogočile, da bi lahko delovale tudi v prihodnje? Ali je morda tu skrb? Zato, seveda, dajmo razpravljati o tem, ali ocenjujete - seveda ne morete več, zato tudi sam ne bom nadaljeval s to razpravo - ali je to prispevek k temu, da bodo vse politične deklaracije in izjave zadnjih desetih - ali kakorkoli hočete - let, kako smo vsi za pregon organiziranega kriminala in ne vem še česa vse, zlorab, korupcije in podobno, ali pa je to samo prikladna retorika za to, da se ja ne bi nič zgodilo in po logiki "držite lopova", se vse pomete pod preprogo. Ne! Novi časi prihajajo očitno. Tem in takim načinom je treba narediti konec. Ne morejo biti prej vsi rezultati znani, ne morejo prej kot organi naredijo svoje - in to tisti, ki imajo pooblastila in tudi konec koncev so za to poklicani - in šele potem lahko politiki komentiramo ali pač povemo svoje mnenje, kaj si o kakšni stvari mislimo. Meni je žal, da ne razpravljamo o tem, ampak o nekih okoliščinah, ki da naj bi vplivale na to, kako si nekdo želi ta organ prikrojiti po svoji podobi.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Prej je poslanec Socialnih demokratov gospod Kumer izrekel eno grobo žalitev. Enega izmed mojih poslanskih kolegov je poimenoval z izrazom "policijski stezosledec" v slabšalnem smislu v takem smislu, ki govori o tem, da gre za tipičen primer sovražnega govora v tem parlamentu. Računal sem, da glede na to novo prakso, ki smo ji priča v zadnjem času, ko je poslanec ene poslanske skupine stalno opozorjen na ta sovražni govor, da bo tudi gospod Kumer doživel ustrezno sankcijo v smislu opomina v skladu s poslovnikom. Mislim, da si jo je zaradi tega izraza, pa tudi zaradi neresnic, ki jih je malo pred tem govoril, zaslužil. Predlagam, da poslovnik spoštujemo do vseh na enak način. Tista depeša, o kateri je bilo govora, je pomenila v tistem obdobju, ko je policijo vodil bivši direktor policije in ko je bil na ministrstvu nek drug minister, da se je sprožil disciplinski postopek in da je bil tisti človek tudi iz tega razloga prerazporejen na drugo policijsko upravo, v mandatu te ministrice pa je bil vrnjen nazaj, pazite, celo na isto mesto, kjer je to neprijetnost zagrešil. Torej, sedanja oblast ga je vrnila nazaj in ni res, kar je bilo prej govora o tem. In od kod podatki, da je bila ministrica uro po tistem, ko se je zgodila zgodba pri pokojnem Baričeviču, obveščena. Sama je to povedala v enem izmed medijev, javno je povedala, da je bila kakšno uro potem obveščena in o tem obvestila takoj za tem svojega partnerja, ki z zadevo nima nič. In šele kasneje sta bila obveščena preiskovalni sodnik in pristojno tožilstvo. Kakorkoli že, mislim, da ta izraz, ki je bil izrečen s strani gospoda Kumra, in etiketa, ki je bila mojemu poslanskemu kolegu prilepljena, češ da je policijski stezosledec, si zasluži obravnavo v skladu s poslovnikom Državnega zbora. Mislim, da si je zaslužil za te izraze, zaradi tega, ker jih je na neprimeren, na slabšalen, na žaljiv način prilepil mojemu poslanskemu kolegu, da si je zaslužil opomin. Prosim, spoštovani predsedujoči, da v skladu z določili poslovnika tudi ravnate. Hvala lepa.
Glede opominov pri sovražnem ali drugem neprimernem govoru nima predsedujoči po poslovniku, na katerega se sklicujete, nobenih pooblastil. Mislim pa, da bo predsednik Gantar pripravil ponovno predlog kodeksa in postopanja v takem primeru, čeprav sam nisem razumel, da bi v tem smislu gospod Kumer tudi govoril. Ni pa to bil proceduralni predlog, kakršnega se po poslovniku pričakuje. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ni časa, gospod Petan. Kdo drug? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DETEKTIVSKI DEJAVNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo Državnem zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa ministrica, Katarina Kresal, izvolite, imate besedo.
Spoštovani predsedujoči, poslanke, poslanci! Novela zakona, ki je pred vami, je predmet usklajevanja s pravnim redom Evropske unije, in sicer z direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu in direktive Evropskega parlamenta in Sveta o priznavanju poklicnih kvalifikacij. Z novelo se uvajajo naslednje novosti, pri čemer se bom omejila zgolj na bistvene. Pristojnemu organu, to je Detektivski zbornici Republike Slovenije, se podeli javno pooblastilo, da odloča o priznavanju poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v tujini, tako kot to že sedaj počne za slovenske državljane. Odpravlja se diskriminatorni pogoj državljanstva Republike Slovenije. Črta se tudi z vidika obeh direktiv in nekaterih sodb sodišča Evropskih skupnosti nesorazmerni pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika. Pomembno je poudariti, da ne glede na to, da pogoj znanja slovenskega jezika v predlogu ni več zapisan, v zakonu samem pa to ne zmanjšuje obveznosti uporabe slovenskega jezika, kadar bodo detektivi poslovali s strankami ali z organi državne uprave, kot to določa Ustava Republike Slovenije in Zakon o varstvu potrošnikov. Na novo se opredeljujejo pogoji, pod katerimi bodo lahko tuji detektivi opravljali detektivsko dejavnost v Republiki Sloveniji, bodisi na podlagi licence, pridobljene v Sloveniji, bodisi na podlagi licence, pridobljene v matični državi. Določa se način in pogoj za preverjanje poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v tujini pred prvim opravljanjem dejavnosti ali storitev v Republiki Sloveniji. Na ta način se zagotovi primerljivost znanj, pridobljenih v tujini, z znanji, ki jih morajo imeti detektivi v Sloveniji. Predlagamo, da Državni zbor sprejme predlagani zakon, s katerim se po predlagateljevim mnenju na ustrezen način prava Evropske unije prenese v prava red Republike Slovenije. Še vedno pa imajo državni organi možnost zaščite javnega interesa. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora dr. Vinku Gorenaku za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je ta zakon obravnaval na svoji 15. seji 9. 2. 2010, predlagatelj Vlada. Postopek po odločitvi Kolegija Predsednika Državnega zbora - skrajšani. Članice in člani odbora so imeli gradivo, in sicer predlog zakona, mnenje Komisije Državnega sveta z dne 21. 2. 2010 in mnenje Zakonodajno-pravne službe. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji Poslanske skupine SDS, 3. februar, in poslanskih skupin koalicije brez DeSUS-a z dne 3. 2. 2010. Na sejo odbora smo vabili predstavnike Ministrstva za notranje zadeve, Zakonodajno-pravno službo in pa komisije Državnega sveta. Predstavnik predlagatelja mag. Klemenčič je povedal v dopolnilni obrazložitvi, da gre za usklajevanje s pravnim redom Evropske unije, kar smo pravkar slišali tudi s strani ministrice. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi njihovega mnenja povedala, da so pripombe k posameznim členom, predvsem z vidika nomotehnike, večje jasnosti in pomenskosti, določnosti teh poenotenj na zakonska obvestila kar v največji meri upoštevani v amandmajih koalicije. K predlogu zakona je podala mnenje tudi Komisija Državnega sveta za državno ureditev, iz katerega izhaja, da komisija sporoča, zakona ne podpira. Predsednik komisije Bogomir Vnučec je v predstavitvi mnenja povedal, da je komisija izrazila pomislek o črtanju pogoja aktivnega znanja slovenskega jezika. Članice in člani odbora so razpravljali o 5. členu predloga zakona, ki s spremembo 16.c člena zakona ureja prepoved opravljanja detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel amandma k 5. členu, in sicer: "Besedilo 16.c člena se spremeni tako, da se glasi...," - kot je bilo predstavljeno. Odbor je sprejel tudi amandmaje poslanskih skupin SD, Zares in LDS k 1., 3., 4., 6., 7. in 9. členu ter amandma Poslanske skupine SDS k 9. členu. Poslanske skupine SD, Zares in LDS so umaknile amandma k 5. členu. Odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine SDS k 2. in 5. členu. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel, so pa v prilogi k temu poročilu. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Prejšnji teden smo obravnavali Zakon o storitvah na notranjem trgu, ki, če povzamem, implementira evropsko direktivo o storitvah na notranjem trgu. In ker se področje opravljanja storitev vsebinsko nanaša oziroma posredno vpliva na številne področne predpise, je ta novela ena izmed tistih, ki bo prilagajala notranjo zakonodajo omenjeni direktivi na področju detektivske dejavnosti. Konkretno se direktiva nanaša v delu, ki se nanaša na odpravo omenjenih dejavnosti. Zaradi tega se v predlogu novele Zakona o detektivski dejavnosti odpravlja diskriminatoren pogoj državljanstva Republike Slovenije, črta se nesorazmeren pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika, na novo se opredeljuje pogoj za opravljanje detektivske dejavnosti tujih državljanov, ki se glede pridobivanja licence v Republiki Sloveniji enačijo z našimi državljani, lahko pa opravljajo dejavnost tudi na podlagi licence, pridobljene v matični državi. Z določitvijo načinov in pogojev za preverjanje poklicnih kvalifikacij se primerja znanje, pridobljeno v tujini, z znanjem, ki ga mora imeti slovenski detektiv. Glede na to, da so možni tudi omejevalni ukrepi za izvajanje posameznih dejavnosti po tej direktivi, se v zakon zelo natančno vnašajo razlogi, pogoji in postopek, pod katerimi se opravljanje dejavnosti tujim državljanom prepove. Vse to so spremembe, ki posledično pomenijo spoštovanje evropske zakonodaje in omogočanje doslednega izvajanja svobode prostega trga storitev. Zato jih bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani! Novela zakona o detektivski dejavnosti je primarna v proceduri zaradi uskladite s pravnim redom Evropske unije, in sicer z direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu, ki je bila sprejeta 12. decembra 2006 in ureja prosto opravljanje storitev na notranjem trgu Evropske unije. Z navedeno spremembo odpiramo slovenski prostor za delovanje detektivov iz tujine, torej iz Evropske unije in Švicarske konfederacije. Predlagana novela zakona podeljuje javno pooblastilo Detektivski zbornici Republike Slovenije, da odloča o priznanju poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v tujini. Hkrati pa novela odpravlja pogoj državljanstva Republike Slovenije za pridobitev licence oziroma opravljanje detektivskih nalog in v istem členu črta pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika pri opravljanju detektivske dejavnosti. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke novele zakona o detektivski dejavnosti ne podpiramo. 11. člen Ustave Republike Slovenije namreč jasno in nedvomno določa, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina. Kljub dejstvu, da je Slovenija članica Evropske unije in je prost pretok delovne sile ena izmed njenih temeljnih svoboščin, smo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke mnenja, da je bilo potrebno pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika pri opravljanju detektivske dejavnosti v veljavnem zakonu ohraniti. V zakonu določen pogoj znanja slovenščine pri opravljanju detektivske dejavnosti nikakor ne omejuje opravljanja dejavnosti drugim državljanom držav članic Evropske unije in Švicarske konfederacije, saj lahko vsaka država članica Evropske unije proste predpisuje pogoje za opravljanje dejavnosti na svojem območju. Potrebno je le spoštovati načelo enakopravnosti, da torej enaki pogoji veljajo tako za domače kot tudi tuje državljane. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke novele Zakona o detektivski dejavnosti ne bomo podprli. Pri tem pa želimo apelirati na Vlado Republike Slovenije, naj posveti večjo skrb ohranitvi nacionalnega jezika, ki je nedvomno temelj in postavk vsakega naroda in vsake države, tudi Slovenije.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Gospa ministrica, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Novela Zakona o detektivski dejavnosti je v proceduri zato, ker moramo zakon uskladiti s pravnim redom Evropske unije, z direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah v notranjem trgu, ki je bila sprejeta 12. 12. 2006. leta in ureja prosto opravljanje storitev na notranjem trgu Evropske unije. Z omenjenim predlogom zakona odpiramo slovenski prostor tudi za delovanje detektivov iz tujine, se pravi iz Evropske unije ali Švicarske konfederacije. S 1. členom predlaganih sprememb se podeljuje javno pooblastilo Detektivski zbornici Republike Slovenije, da odloča o priznanju poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v tujini, tako kot ima že zdaj javno pooblastilo za podeljevanje licenc detektivov iz Slovenije. Skladno z evropskim pravnim redom smo dolžni odpraviti pogoj državljanstva Republike Slovenije za pridobitev licence oziroma opravljanje detektivskih nalog. V 2. členu novele se črta tudi pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika, o čemer bo najbrž še kasneje nekaj besed. Pri tem bi rad zelo jasno poudaril, da s tem nikakor ne posegamo v ostale predpise, kot so Ustava Republike Slovenije, Zakon o javni rabi slovenščine, Zakon o postopku priznavanja kvalifikacije državljanov članic Evropske unije, evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije za upravljanje regulativnih poklicev oziroma dejavnosti v Republiki Sloveniji. Vsi ti predpisi zahtevajo in podajajo neka temeljna pravila o javni rabi slovenščine kot uradnega jezika v Republiki Sloveniji. S tem zakonom ne obvezujemo tujih detektivov oziroma državljanov drugih članic Evropske unije ali Švicarske konfederacije, ki bi v Sloveniji pridobili licenco, da pri svojem delu ali pri poslovanju z uradnimi organi ne bi poslovali v slovenščini. V 3. členu novele se na novo opredeljujejo pogoji za opravljanje detektivske dejavnosti, gre za dve možni dejavnosti. Prva je, da bi tuji državljani v Sloveniji pridobili licenco za opravljanje detektivske dejavnosti po postopku, ki je povsem enak kot za slovenske državljane, vključno z opravljenim izpitom in tako naprej v slovenskem jeziku. Prav tako se odpira možnost, da se samo posamezni posli s strani detektiva neke druge članice Evropske unije opravijo v Sloveniji, pri čemer mora za to pridobiti dovoljenje zbornice. Členi, ki jih s predlogom zakona danes spreminjamo, ne posegajo bistveno v reguliranje detektivske dejavnosti v Sloveniji. Ostale določbe v zakonu ostanejo večinoma nespremenjene, zato v Poslanskem klubu Liberalnih demokratov Slovenije omenjeno novelo zakona podpiramo.
Hvala. Gospod Andrej Magajna bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Lep pozdrav vsem navzočim, posebno še kolegicam, gospe ministrici ob dnevu žena, 8. marcu! Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira sprejem Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o detektivski dejavnosti. Spremembe in dopolnila, ki so namenjena usklajevanju s pravnim redom Evropske unije, in to z direktivo Evropskega parlamenta in Sveta ES, usklajevanju s politiko evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije ter z direktivo o priznanju poklicnih kvalifikacij. Novele uvajajo več pomembnih novosti. Detektivski zbornici se podeli javno pooblastilo, da odloča o priznanju poklicnih kvalifikacij pridobljenih v tujini. Črta se nesorazmeren pogoj aktivnega znanja slovenskega jezika. Tuji državljani lahko enako kot slovenski pridobijo licenco v Republiki Sloveniji ali pa opravljajo detektivsko dejavnost na podlagi licence izdane v matični državi. Določa se način in pogoj za primerjanje poklicnih kvalifikacij pridobljenih v tujini. Določajo se pogoji za prepoved opravljanja detektivske dejavnosti, pogoji za opravljanje detektivske dejavnosti oseb, ki niso državljani EU oziroma evropskega gospodarskega prostora ali švicarske konfederacije in odpravljajo se različne diskriminatorne ovire o katerih je že govorila gospa ministrica. Na odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, pa je bilo izraženih več različnih dilem. 16.C člen zakona ureja prepoved opravljanja detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji osebam, ki na določen način resno ogrožajo javni interes. Ali naj se prepoved izenačitev teh oseb za državljani in pravnimi osebami v Republiki Sloveniji glede prepovedi izvajanja dejavnosti naveže tudi na odvzem licence in njeno prenehanje? S strani koalicijskih poslanskih skupin je bil predložen amandma, ki je bil tudi amandma odbora, ki po mnenju predlagatelja predloga zakona celoviteje ureja to situacijo. Predlog za amandma odbora namreč zajema različne situacije, ki so možne v zvezi s prepovedjo opravljanja dejavnosti tujim detektivom, situacije odvzema licence, če jo je tuj detektiv pridobil v naši državi in situacije prepovedi opravljanja dejavnosti zaradi razlogov javnega interesa, če je licenco izdal organ tuje države. Medtem ko je bil amandma SDS ožji, zajemal je le situacijo, ko je licenco izdala naša država in je zato bil pomanjkljiv. Druga dilema se je nanašala na zahtevo po aktivnem znanju slovenskega jezika. Sam predlagatelj se je že opredelil, da je sama po sebi ta zahteva umestna. Do nje se je opredelil tudi Državni svet, vendar je menil, da je podobno kot na drugih področjih veterina, nepremičnine, geodetske dejavnosti, ne smemo vztrajati na tako restriktivnih pogojih tudi načela sorazmernosti, o tem govorijo tudi sodbe sodišča Evropske skupnosti. Ne glede na to, da pogoj znanja slovenskega jezika v predlogu ni več zapisan v zakonu, pa to ne zmanjšuje zahteve po uporabi slovenskega jezika, kadar bodo detektivi poslovali s strankami ali organi državne uprave, kakor to določata Ustava Republike Slovenije inZakon o varstvu potrošnikov. Poslanska skupina SD torej predlaga, da Državni zbor sprejme predlog zakona o katerem govorimo, s katerim se na ustrezen način ureja, prenaša pravna ureditev Evropske unije v naš prostor.
Hvala. Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. V Poslanski skupini SDS ugotavljamo, da gre pri Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o detektivski dejavnosti več ali manj za usklajevanje z evropskimi predpisi. Tudi na samem Odboru za notranjo politiko javno upravo in pravosodje smo prispevali svoj delež z enim od amandmajev, ki je bil sprejet. Kljub temu smo za to plenarno obravnavo pripravili amandma, ki se nanaša na 10. člen, in sicer 10. člen je prehodna in končna določba, vendar se posredno nanaša na 2. člen zakona. Namreč, želimo, da se ta izenačitev z državami članicami Evropske unije, EGP in s Švicarsko konfederacijo opravi nekoliko kasneje, kot je v tem samem osnovnem besedilu predvideno. Kar se tiče Poslanske skupine SDS predlogu, takemu kot je, ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani. S spremembami in dopolnitvami Zakona o detektivski dejavnosti usklajujemo področni zakon s pravnim redom Evropske unije, konkretneje z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu, ki je bila sprejeta 12. decembra 2006. Rok za njeno implementacijo pa je bil 28. december leta 2009. Z zakonom odpravljamo omejitev, da licenca za opravljanje detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji lahko pridobijo samo slovenski državljani in spreminjamo določila in odpravljamo nekatere ovire za opravljanje posamezne detektivske storitve tujcev. V skladu z določili zakona lahko detektivi iz članic držav Evropske unije, EGP in Švicarske konfederacije opravljajo detektivsko dejavnost v Republiki Sloveniji, če so si za to pridobili pravico pod pogoji svoje matične države, torej tiste države, ki je detektivu izdala ustrezno dokumentacijo za opravljanje detektivske dejavnosti. Izvajanje detektivske dejavnosti predstavlja dejavnost, s katero lahko posamezniki z ukrepi kršijo človekovo dostojanstvo in zasebnost, ter s tem neposredno tudi njegove pravice in svoboščine. Zato je v javnem interesu, da se kršitve človekovih pravic in svoboščin zaščitijo. Da bi bila zaščita človekovih pravic in svoboščin res uspešna, morajo biti osebe, ki bi želele v Republiki Sloveniji opravljati posamezna detektivsko dejavnost, strokovno usposobljene. Ne smejo biti kaznovane za naklepno kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti in morajo imeti dokazila, da imajo v matični državi pravico opravljati detektivsko dejavnost. Pred prvim opravljanjem detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji morajo s tem pisno ali v elektronski obliki obvestiti zbornico. K pisnemu obvestilu morajo biti predložena ustrezna dokazila, na podlagi katerih je izkazana opravičenost opravljanja detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji. Zbornica z vpisom v evidenco tujemu detektivu potrdi pravico za opravljanje detektivske dejavnosti, o tem pa obvesti prosilca in ministrstvo, pristojno za notranje zadeve. S takšnim obveščanjem se vzpostavi nadzor in hkrati možnost prepovedi opravljanja detektivske dejavnosti. Obvestilo mora vsebovati podatke, ki bodo omogočali neposredno komuniciranje s tujim detektivom glede predhodnih navedb. Naj spomnim na aktualen primer, ki je pred kratkim nakazal potrebo po zakonski ureditvi izvajanja detektivske dejavnosti v Sloveniji s strani detektivov iz tujih evropskih držav. Pred mesecem dni so namreč mediji poročali o avstrijskih prodajalcih tobačnih izdelkov, ki so najeli detektive, da so na slovensko-avstrijski meji s kamerami spremljali kupce cigaret. Če so ti kupili več kot 10 dovoljenih škatel, so dobili kazen. Od decembra lani so po poročanju medijev kamere zasebnih detektivov zasačile več kot 200 avstrijskih kupcev, ki so v slovenskih obmejnih prodajalnah kupili več kot 10 dovoljenih škatlic cigaret. Skoraj polovica jih je prejela tudi položnice za plačilo 350 evrov kazni, kar je bilo po mnenju avstrijske javnosti absurdno in skregano z logiko odprtih evropskih meja. O tem, ali so avstrijske kupce snemali avstrijski detektivi in ali so pri tem kršili slovensko zakonodajo ter ali so jih pristojni slovenski organi kaznovali, se ob tem razkritju njihovih aktivnosti v javnosti ni govorilo. S sprejetjem novele, ki jo obravnavamo danes, pa se aktivnosti tujih detektivov v Sloveniji natančno opredeljuje in regulira in se s tem vsem tujim detektivom onemogoča morebitno izgovarjanje na zamude Slovenije pri uskladitvi slovenske zakonodaje za direktivo Evropskega parlamenta. V Poslanski skupini Zares bomo predlog novele zakona podprli.
Hvala. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o detektivski dejavnosti podprli, saj ne odstopajo od ciljev in načel veljavne zakonodaje in pomenijo nadaljevanje dosedanje prakse z uvedbo direktive o storitvah na notranjem trgu. Z zakonom se torej odpravlja omejitev, da licenco za opravljanje detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji lahko pridobijo samo slovenski državljani. Prav tako pa se spreminjajo določila in odpravljajo nekatere ovire za opravljanje posamezne detektivske storitve tujcev. Po novem bo torej slovenski prostor odprt tudi za delovanje detektivov iz tujine, se pravi iz Evropske unije ali Švicarske konfederacije. Poslanci Slovenske ljudske stranke menimo tudi, da je upravno sodelovanje med državami članicami nujno, ne samo za izmenjavo informacij, ampak tudi za vzpostavljanje učinkovitega mehanizma nadzora. Podpiramo tudi, da se iz razlogov zagotovitve javnega reda, javnega zdravja, javne varnosti, varstva okolja, varstva potrošnikov in ciljev socialne politike obdrži predhodno soglasje ministrstva, pristojnega za notranje zadeve, in predložitev posameznih dokazil, s katerimi družba ali posameznik dokazuje pravico opravljanja detektivske dejavnosti v matični državi članici Evropske unije. Na koncu naj omenil le še to, da se Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke pridružuje opozorilu Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki je izrazila pomislek o črtanju pogoja aktivnega znanja slovenskega jezika za opravljanje detektivske dejavnosti v Republiki Sloveniji, ker to ni v skladu z 11. členom Ustave, po katerem je uradni jezik slovenščina. Prav tako se strinjamo, da ima slovenski potrošnik pravico do dokumentacije v materinem jeziku in želimo si, da bi naša inštitucija tudi, ko se prilagajamo neki zakonodaji, posvetila več pozornosti jezikovni politiki in skrbi za uporabo lastnega slovenskega jezika doma in v institucijah Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o 10. členu in vloženem amandmaju k temu členu. Želi kdo razpravljati? Vidim roko. Prosim, da se prijavite, kdor želi razpravljati? Gospod Grims, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Slovenski jezik je vrednota, na kar vsi prepogosto pozabljamo. Brez slovenskega jezika, preprosto ne moremo govoriti o ohranitvi slovenske kulture. Konec koncev, slovenski jezik ščiti tudi slovenska Ustava. Zato se sprašujemo, zakaj tak odnos, kot je v danem primeru pokazan pri tem zakonu, do slovenskega jezika. Kako pomemben je slovenski jezik, ko gre za sporazumevanje v skupnosti in med skupnostmi, naj pokažem z nazornim primerom, ker imam šele zdaj priložnost. Poskušal sem prej, pa mi je predsednik Državnega zbora popolnoma v nasprotju s pravili odvzel kar besedo, preden sem sploh razložil, za kaj gre. In se bom kot človek, kot poslanec distanciral od zgodbe, ki je bila dopoldne v tem Državnem zboru, ko si je poslanec Zares vzel pravico, da je izenačil beseda holokavst in tako imenovani izbris, ki to sploh ni. To je dejanje, ki je sovražni govor in žali celotno judovsko skupnost, ne samo tisto v Sloveniji, ampak v Evropi, in je dejanje, ki je neprimerno kateregakoli poslanca, zlasti zato, ker moramo vedeti, da je konstrukt tako imenovanega izbrisa v tujini zaradi pojma, ki se v tujini bistveno drugače uporablja kot v Sloveniji, razumljen povsem drugače. Spomnil bi, da so rešitve, ki so bile uveljavljene v Sloveniji v času njene osamosvojitve, še leta po tem tudi v organih Evropske unije dajali za zgled. Zato je primerjava nezaslišanega, nepojmljivega nacističnega zločina pač konstrukt tranzicijske levice žal tudi na ustavno-pravni ravni v zvezi s slovensko osamosvojitvijo skrajno neprimeren in žaljiv do vseh tistih, ki so svoje delo v času slovenske osamosvojitve korektno opravljali tudi v organih za notranje zadeve. Vsem tem, sem prepričan, da Državni zbor dolguje opravičilo. K temu sem želel pozvati predsednika Državnega zbora, ki pa se je točno zavedal manipulacije, ki jo je naredil, zato mi je, preden sem sploh lahko karkoli povedal, vzel besedo. To samo za primer, kako je pomemben slovenski jezik in zaradi tega je težko razumljivo, da se tako enostavno odstopa od zahteve za aktivno znanje tujega jezika. Namreč celo direktiva Evropske unije je glede tega povsem jasna, da ta direktiva v ničemer ne posega v ukrepe in ne zahteva od države, da bi sprejemala karkoli, bi bilo v nasprotju z interesi ohranitve njenega jezika oziroma z ohranjanjem ali spodbujanjem kulturne ali jezikovne raznolikosti, če točno citiram to direktivo Evropske unije. V danem primeru je Državni svet, do katerega se dostikrat v Državnem zboru precej negativno obnašamo, mislim, da storil zelo korektno dejanje, ker je opozoril, da je preveč lahkotno, da se to kar opusti, in da bi veljalo to ponovno pretehtati. Zato tudi predlagamo ustrezno rešitev, po kateri bi pridobili neko obdobje, v katerem lahko to rešitev, ki je sicer sedaj zapisana v zakonu, ponovno pretehtamo. Mi bi predlagali njeno črtanje. Veste, da proceduralno to ni možno, glede na čas v katerem smo, glede na fazo postopka, zato predlagam, da se odloži njeno izvajanje. S tem ne morejo nastati škodljive posledice, ni nobenega problema, saj formalno je pač ta del odprt, le da ta pogoj ostaja za vse, ki bi želeli v Sloveniji to delati. In opozarjam, da se tudi tukaj srečujemo s problematiko varovanja človekovih pravic. Detektivi, veste, da izvajajo določene naloge, določena pooblastila, s katerimi se hitro znajdejo na zelo nevarnem, spolzkem terenu roba varovanja človekovih pravic. Zato je težko razumljivo, da se povsem opusti pogoje, da bi morali imeti aktivno poznavanje slovenskega jezika. Vsak državljan, vsaka državljanka upravičeno pričakuje, da bo tisti, ki bo karkoli imel z njim poslovni ali pa drug stik v skladu z delom, ki ga opravlja, da bo pač slovenski jezik obvladoval. In da bo torej jasno, da v sporazumevanju s tisto osebo ne more priti do nesporazumov ali pa še do česa hujšega. Pozval bi tudi, da se predlagatelji opredelijo do te pripombe, predvsem pa do posledic, ki jih opuščanje te določbe lahko ima. To pomeni, da se lahko znajdemo v položaju, ko bodo v Sloveniji opravljali detektivsko dejavnost ljudje, ki sploh ne bodo aktivno obvladali slovenskega jezika. Ali je to res skladno z Ustavo Republike Slovenije? V SDS smo prepričani, da ni in da bi torej veljalo pridobiti vsaj čas s sprejetjem tega amandmaja, da se to določbo ponovno pretehta, preuči in, trdno sem prepričan, najde ustreznejše rešitve.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Imate proceduralni predlog, gospod Tanko? Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Poslovnik Državnega zbora v 235. členu določa, da pri delu Državnega zbora sodelujejo predstavniki Vlade, pri predstavitvi stališč in v razpravi. Ugotavljam, da v razpravi pri teh treh točkah dnevnega reda, kljub temu, da je imela Vlada najavljenih 70 minut časa, praktično razprave Vlade ni bilo. Ves čas pa sta bila tu ministrica in večji del časa tudi državni sekretar. Mislim, da je treba to raven, to komunikacijo med predlagateljem, v tem primeru Vlado Republike Slovenije, in Državnim zborom dvigniti na primernejši nivo. Ker če te komunikacija v Državnem zboru ni, kjer je mesto soočenja mnenj, potem je pravzaprav neprimerno, da Vlada najavi 70 minut časa, potem pa ne govori pri tako pomembnih točkah, kot so izbrisani, kot je Zakon o policiji in kot je ta Zakon o detektivski dejavnosti. In se čudim, da so predstavniki Vlade sposobni tu štiri ure sedeti, ne da bi enkrat odprli usta v razpravi. Kot da očitno na svojem resorju nimajo drugega primernejšega dela, kot da sedijo v Državnem zboru in poslušajo, kaj vse poslanci govorijo, ne da bi z eno besedo to stvar komentirali. Predlagam, da vodstvo Državnega zbora na Vlado Republike Slovenije naslovi protest zaradi tako neprimernega odnosa Vlade Republike Slovenije do Državnega zbora. Imeli smo pri vsakem od zakonov nekaj amandmajev in niti eden predstavnik Vlade teh amandmajev ni komentiral in povedal stališča v razpravi, v komunikaciji s poslanci. Mislim, da je tako ravnanje, tak odnos predstavnikov Vlade Republike Slovenije do Državnega zbora povsem neprimeren. To se v prejšnjih mandatih ni dogajalo. Jaz res predlagam, da se delu v Državnem zboru tudi Vlada resno posveti in da Državni zbor ni samo neki aparat, ki tehnično legalizira vse tisto, kar Vlada predloži v Državni zbor, nato koalicija zagotovi glasovanje, zminimalizira vse razprave na minimum, Vlada se najavi neko veliko količino časa, razpravi ne opravi. Mi bi lahko, zaradi takega ravnanja Vlade v petek zaključili sejo Državnega zbora, pa imamo danes še ponedeljek, ko gre veliko časa v prazno. Potrebno je tudi pri teh zadevah biti racionalen. Hvala lepa.
Hvala. Mislim, da to ne sodi kot proceduralni predlog na samo sejo, ampak gospod Tanko, če želite, verjetno je dobro to vprašanje sprožiti na Kolegiju Predsednika Državnega zbora. Imate še proceduralni predlog? Gospod Žnidaršič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik Državnega zbora. Gospod Tanko si lahko misli, kar hoče, ampak nikjer v Poslovniku ne piše, da predstavniki Vlade morajo predstavljati zato, ker njega moti, če molčijo. O teh stvareh zlasti pri 1. točki je bilo že vse povedano, že zdavnaj s strani Vlade korektno, pošteno, podprto, dokazano, argumentirano. Jasno, da bi si nekateri želeli kar naprej prepirati, ministrica je pametno izbrala pot, da se v prepir ne spušča z ljudmi, ki lažejo, ki si izmišljajo, ki konstruirajo in zaradi tega mislim, da je predlog, ki je bil, da bi se Vlado pozvalo, ne vem kaj, neumnost, ki jo pač ne smemo nasesti. Vsak ima pravico ravnati, kot piše v Poslovniku. Predstavniki Vlade so danes ravnali prav tako. Hvala.
Hvala. Tudi to ni bil proceduralni predlog. Gospod Grims, imate vi proceduralni predlog?
Ja. Predlagam, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, da na Kolegiju preučite in se dogovorite o enotnem izvajanju Poslovnika za vse. Konkretno na dveh primerih, ki sta se zgodila na tej seji. Spomnil bi, da je predsednik Državnega zbora, ko je nekdo iz vrst SDS, ni šlo za mene, samo uporabil primerjavo v negativnem smislu, da zavrača možnost, da bi nekdo odlikoval Hitlerja, zato ker je dobro gradil ceste, mu je v hipu izklopil mikrofon in naredil cel izpad, da se ne sme v tak kontekst dajati aktualnega dogajanja in pa nacizem oziroma dogajanja v drugi svetovni vojni, pa sploh ni šlo za aktualno dogajanje, ampak za zgodbo povezano s prejšnjim režimom. V danem primeru pa je predsednik Državnega zbora dovolil, da je nekdo tako imenovani izbris enačil s holokavstom, to se pravi gre za popolnoma primerljivo zadevo, vendar tiste osebe, ker je bil seveda poslanec iste stranke, še opomnil ni. še več, ko je nekdo hotel predlagati opravičilo zaradi tega ravnanja, mu je vzel besedo in izklopil mikrofon. Potem pa se čudimo, če pri takšnih dvojnih merilih vodenja in sploh takšnem ravnanju predsednika Državnega zbora, parlament uživa vse manj ugleda v javnosti.
Tudi to ni proceduralni predlog. Jaz bi prosil, da problematiko vodenja ali kakorkoli, odpirate na Kolegiju predsednika Državnega zbora in ne na plenarni seji. S tem prekinjam to točko, še enkrat, dnevnega reda. Prekinjam 14. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali čez pol ure, to je ob 15.10.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Najprej bomo glasovali o amandmaju k 1. členu. Pri tem vas obveščam, da je amandma vsebinsko povezan z amandmaji istega predlagatelja, to je SDS, k 2. členu pod točko 1, 2, 3, 4 in 5 ter k 3., 7. in 8. členu, in če ta amandma, o katerem bomo najprej odločali, ne bo sprejet, bodo vsi ti vsebinsko povezani amandmaji postali brezpredmetni. Prehajamo na glasovanje. Prosim, gospod Grims, v imenu poslanske skupine. Če želi še kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas, naj se prijavi. Besedo ima gospod Janez Ribič. [[Ne, se odpoveduje.]] Gospod Branko Grims, v imenu Poslanske skupine SDS, izvolite.
Spoštovani! Amandma, ki ga je predlagala Poslanska skupina SDS, je bistven. Bistven, ko gre za vprašanje vrednot in v celoti osvetli pravi obraz zgodbe o tako imenovanih izbrisanih, ki se vleče že celo vrsto let. Vedno se je zapletlo, ko je šlo za individualno obravnavo, razlog za to pa je prav ključni del vsebine tega amandmaja. Z njim predlagamo samo eno: da tisti okupatorji, ki so Slovenijo napadli z orožjem, ne morejo uživati bonitet po tem zakonu. Da so torej okupatorji, napadalci, agresorji in špekulanti izločeni iz tega procesa v naprej in da se to za vsakogar ugotavlja v individualnem postopku. Ves čas, vsa leta smo poslušali, da te kategorije, torej agresorjev in špekulantov med tako imenovanimi izbrisanimi sploh ni. Tudi danes je nekaj ljudi zagovarjalo to tezo s strani vladajoče koalicije. Če je to res, potem boste zagotovo z obema rokama podprli ta amandma in z veseljem glasovali zanj, saj bo tisti trenutek konec velike večine očitkov, ki se pojavljajo pri tej zgodbi že od samega začetka. Če tega ne boste storili, potem bo jasno za kaj gre - da sprejemate absurden zakon, ki nagrajuje agresorja, da želite nagraditi okupatorja, kar je pravni precedens, ne smo v Sloveniji, ampak v celotni združeni Evropi, celo v celotnem demokratičnem svetu. Česa takšnega ne boste našli v nobeni primerljivi državi na zemeljski obli. Poleg tega je razlog, zaradi katerega je utemeljen sprejem tega amandmaja, tudi to, in ta je povezan s prvim razlogom, da je celoten zakon kot ideologija tranzicijske levice utemeljen na laži. Namreč, v gradivu, ki ga je poslala Vlada piše: "Ta zakon ne bo imel nobenih finančnih posledic za državni proračun." Lepo vas prosim, iz same razprave in celo iz gradiva, ki ga je poslal sam predlagatelj, in iz razprave predstavnikov ministrstva na seji odbora, je kristalno jasno, da bodo stroški za izvedbo več tisoč postopkov, da bodo stroški za eventualni nadzor in pritožbo že v upravnem delu postopka, potem bodo sprožene tožbe na sodiščih, potem imajo ti ljudje brezplačno zagotovljenega advokata, kar ste že uzakonili, in na koncu pride že vprašanje odškodnin in uveljavljanja različnih pravic, ki izvirajo iz statusa stalnega prebivanja v samostojni Sloveniji za nazaj, vključno z vsemi obrestmi. In pri tem si dovolite to, da zapišete, da ta zakon ne bo imel materialnih posledic, finančnih posledic za državni proračun. Posledice bodo in odplačevali jih bomo, ne samo v tej generaciji, v hudi krizi, vas je pa [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v lastnem imenu? Ja, potem dajem čas za prijavo. Besedo ima gospa Janja Klasinc.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana gospa ministrica, predsedujoči. Seveda bom podprla ta zakon, ki ga predlaga Ministrstvo za notranje zadeve, ta amandma, k zakonu, in to [[...]]Zdaj sem se pa zmotila, oprostite. Ne bom podprla, ne bom podprla amandmaja, ampak sem mislila, tako sem mislila na vsebino, da sem se zmotila in se opravičujem vsem. Zakaj? Zato, ker me je to, kar sem poslušala s strani gospoda Grimsa, še bolj prepričalo, da tako ne moremo delati. S to razpravo o izbrisanih moramo enkrat končati, se odločiti sprejeti zakonodajo, ki bo popravila krivice, ki smo jih zagrešili, in ne biti več tarča naše sramote napram njim in napram mednarodni javnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Grims.
Nadaljujem kar tam, kjer sem prej končal. Namreč, posledice bodo. In te posledice bodo obsežne. Celo če nobena tožba ali uveljavljanje pravic za nazaj ne bi uspela, bo še vedno tu zelo veliko stroškov s samimi postopki, z brezplačnim zastopanjem, ki ste ga uzakonili zagotovo prav za ta primer in ga bomo seveda tudi plačali davkoplačevalci iz svojega žepa, in stroški zaradi vseh tistih, ki na sodiščih ne bodo mogli uveljavljati svoje ustavne pravice do sojenja v razumnem roku, ker se bodo sodišča ukvarjala dodatno s temi zadevami. Tudi tišina predstavnikov ministrstva danes je zelo zgovorna. Kjer tišina šepeta, je neka znana knjiga, ampak ta tišina vpije, zaradi tega, ker točno veste, koliko je pri tej zgodbi ura, in potem to včasih prikrijete za zelo neprimernimi izrazi, ki so pa dodaten argument za to, da je treba sprejeti ta amandma. Konkretno, prej si je nekdo od poslancev iz vladajoče koalicije dovolil, da je [[...]]
Gospod Grims, ne polemizirati z mnenji poslancev, vi obrazlagate svoj glas. Izvolite.
Ja, saj ravno utemeljujem, zakaj je treba glasovati za in zakaj bom jaz glasoval za. Ker je bil izenačen v razpravi holokavst in tako imenovani izbris. Lepo vas prosim! Holokavst je eden največjih zločinov v zgodovini človeštva. To, kar se je pa zgodilo v Sloveniji, je pa bilo, da so vsem bile ponujene vse možnosti, da uveljavijo katerikoli status, državljanstvo ali katerikoli drug status, vključno s stalnim prebivanjem, če je kdo to le želel. Samo želeti je bilo treba in storiti je bilo treba ta ključni korak. Nobena država na svetu ni ravnala tako benevolentno, kot je ravnala država Slovenija ob svoji osamosvojitvi. Nagrajevanje napadalcev je zato še toliko bolj moralno sporno početje.
Besedo ima gospod Luka Juri.
Moram reči, da sem bil pred tem izvajanjem v precepu, ali verjeti Ustavnemu sodišču in ustavnim sodnikom, ko se bom odločal, kako glasovati, ali pa verjeti mnenjem ad hoc pravnikov. No, po zadnji razpravi pa sem ugotovil in me je prepričala v to, da bom glasoval proti temu amandmaju, kajti boljših argumentov kot to ni bilo mogoče najti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Amandma bom seveda podprl. Seveda pa je treba reči, ko govorimo o tem amandmaju, ki je povezan z ostalimi amandmaji in smo diskusijo vodili tudi prej in sem v diskusiji zelo jasno povedal, da je lahko bila peščici ljudi storjena tudi krivica. Navedel sem nekaj primerov. Da pa gre za goro ljudi, 99% morebiti ali več, ki jim krivica ni bila storjena. Zato je situacija taka,, kakršna je. Koalicija pač seveda tudi teh 99% sklicujoč se na odločbo Ustavnega sodišča pokriva za nazaj, zato ni nobenih razlogov. Ti ljudje so bili pozvani. Navedel sem vam primer Ljubljane, 7.000 vabil pred 26. 2., seveda, 1992 in prišlo jih je nekaj nad 500. Polovica se je odzvala, ostali so šli domov. Vsa ostala pisma so prišla nazaj kot "neznan naslovnik". Tudi logično je tako, saj jih tukaj očitno ni bilo. V nadaljevanju, da je problem izbrisanih kot tak nastal šele v letu 1995 in 1996, da tudi tujina ni zaznavala ničesar narobe na tem področju, da mednarodne inštitucije, ki se ukvarjajo z varstvom človekovih pravic, niso zaznavale ničesar posebnega, da pa je bil problem tako imenovanih izbrisanih izvožen kasneje v Evropo in da sem ga tudi sam zaznal v Ženevi ob obravnavi slovenskega poročila 2005. Amandma je vsaj z moje strani treba podpreti, zato da ločimo krivico od tistega, čemur se reče špekulantstvo. Hvala.
Hvala lepa. Prijavite se, kdor želi razpravljati. Odpiram čas za prijavo za obrazložitev glasu. Dajem še enkrat čas za začetek prijave za obrazložitev glasu. Izvolite. Besedo ima gospod Vito Rožej.
Hvala lepa, za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi. Spoštovana gospa ministrica. Mislim, da mene, tako kot tudi vse druge, ki bomo zavrnili ta amandma, vodi želja po resnici. Tudi prepričan sem, da predsedniki naših strank, kadar so pozvani pred sodišče, ne lažejo o razlogih svoje odsotnosti in nam jih ni treba ščititi pri tem laganju, tako kot mogoče koga drugega. In ravno v tej želji po resnici verjamem, da je tudi ministrstvo napisalo predlog zakona, kakršen je pred nami, zato amandmaji niso potrebni. Ustavno sodišče je v tej isti želji po ugotovitvi resnice jasno povedalo, kako stvari stojijo. Z amandmaji, če bi jih sprejeli, bi jih pa seveda vrnili tja, kamor jim ni mesto. Zato je to seveda potrebno zavrniti. Te amandmaje vse, ki so z njimi povezani, pri naslednjih pa se še oglasim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Zelo kratko. Po tolikih lažeh in toliki mržnji in tolikem blatenju ljudi pri Zakonu o družinskem zakoniku in tudi pri tem zakonu sem globoko prepričana, da takih amandmajev, kot so jih vložili poslanci SDS-a, ni vredno, ne da jih ni treba, ampak jih ni vredno podpreti zaradi tega, ker kažejo na njihovo naravo in njihov način razmišljanja.
Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Amandmaja ne bom sprejel, preprosto zaradi tega, ker zanika tisto izvorno, kar je pri tem členu pomembno, da se prizna krivico in da se jo ima namen popraviti. Ni mogoče, da bi 5.360 otrok, 10.896 žensk in ostalih, bilo zarotnikov proti državi, da bi bili tisti, ki so nam vsem skupaj želeli slabo, da bi sodelovali v mednarodni zaroti in da ne bi bili že po izvornem zakonu preganjani in sankcionirani oziroma da se jim ne bi moglo dovoljenje izdati, če so se prekršili pred zakonom, če so bili za kaznivo dejanje obsojeni in se jim je seveda to tudi dokazalo. Ta zakon celo dopolnjuje v tretji alineji to določbo na način, da če se zoper tujca v drugi državi ali pred mednarodnim sodiščem vodi kazenski postopek, ki bi sodil v to vrsto, o katerem govorite, da se, dokler se ta kazenski postopek ne konča, ne more podeliti tega statusa stalnega prebivanja oziroma se mora ustaviti. In na koncu seveda tudi zaradi tega, kajti če vam ni bil dovolj izvorni, pravni izbris, ki je dokazan z vsemi mednarodnimi ugotovitvami, je žalostno, da vztrajate na političnem, človeškem, lahko temu rečem tudi primitivnem izbrisu še kar naprej. Slabše kot to, da ne priznavate nekaj, kar se je takrat zgodilo, je to, da tiste pravice, ki so se ljudem zgodile, jih ne priznate tudi 18 letih deset dni po tistem, ko so se jim zgodile.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. In sicer o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu, ki je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 2. členu pod točko 1, 2, 3, 4 in 5, k 3., 7. in 8. členu. Glasujemo. Glasovanje tečen. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 45. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma k 1. členu in vsi povezani amandmaji niso bili sprejeti. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Želi kdo obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Dajem čas za prijavo. Gospod Gantar - ne. Gospod Branko Grims v imenu Poslanske skupine SDS.
Sprejem tega amandmaja je še toliko bolj nujen, glede na to, da prejšnji amandma ni bil izglasovan. S tem je vladajoča koalicija potrdila naslednji pravni absurd, da tisti, ki sami niso želeli slovenskega stalnega prebivališča ali nekega drugega statusa državljanstva, da jim je bila storjena krivica in jim je to treba priznati za nazaj. To je popoln pravni absurd. Ampak v primeru, ko pa govorimo o tem členu, gre pa izrecno za tiste, ki so Slovenijo napadli z orožjem in samo še zanje in za nič drugega. Kaj se želi s tem členom? Da se torej izloči tiste, ki so v okviru takratne JLA kot okupatorji oziroma sodelavci okupatorja Slovenijo napadli z orožjem in da se tem ne prizna temeljne pravice po tem zakonu. Torej, če boste tudi to zavrnili, pomeni, da boste uzakonili neko pravico, ne samo nekomu, ki je ni hotel, ampak je celo na silo hotel drugim preprečiti uveljavljanje te pravice, torej pravice do državljanstva oziroma do drugega ustreznega statusa. Kajti, to je pravno-formalno ta napad pomenil. To je pa že resnično nekaj, kar govori samo zase. Izgovarjati se samo na sodne postopke v slovenskih razmerah, sami dobro veste, da ne vzdrži resnega premisleka. Precedenčen primer je bila sodba celjskega sodišča, stara že približno 10 let, ki je presodilo, ko je imelo na razpolago vse dokaze, celo video posnetek, da so oficirji JLA pretepali nekega civilista, ga ugrabili, potem poškodovanega čez čas šele izpustili, kar je direktna kršitev človekovih pravic nad civilistom v vojnem času. Vsi so bili oproščeni. S kakšno obrazložitvijo? JLA do oktobra 1991 ni bila Sloveniji sovražna vojska. Potem se pa še kdo čudi, če kranjski advokat Klep govori o tem, da imamo v Sloveniji rdeče krivosodje. To sramotno sodbo je seveda mogoče kadarkoli navesti kot pojasnilo, zakaj nihče v Sloveniji ni bil dejansko pravnomočno obsojen za storjene zločine nad Slovenijo oziroma nad slovenskimi državljankami in državljani v času vojne za Slovenijo. Gre za to, da se te ljudi, samo te, iz tega procesa izloči, da se jim teh pravic ne prizna. Kajti v tem primeru, da boste tudi ta amandma zavrnili, bo jasno, da vam gre izključno samo še za nagrajevanja okupatorja, zato da bi sprevrgli zgodovinska dejstva in zato, da bi na račun že sicer težkega položaja vseh državljank in državljanov, zaradi krize, v katero ste jih sami porinili v veliki meri ali pa vsaj pripomogli k temu, da se je poglobila, sedaj še dodatno zaostrili z novimi obremenitvami in to na račun tistih, ki so nekoč [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v lastnem imenu? Dajem čas za prijavo. Prosim prijavite se, kdor želi? Besedo ima gospod Vito Rožej.
hvala lepa ponovno za besedo. Očim mojega deda, se pravi na nek način moj praded Jože Šajn je bil Maistrov borec. Doma iz Globasnice v Avstriji. Ko se je pač prva svetovna vojna in z njo povezani konflikti končala, je na Koroškem prišel čas plebiscita in večina ljudi na plebiscitarnem območju se je odločila, kot vemo, da se je pač na veliko žalost našega naroda. Njegova odločitev je bila, lahko sklepate glede na prej povedano, drugačna in zato se je odločil, da bo pač živel drugje, v matični domovini svojega naroda. Zato je njegov vnuk v 90-ih letih bil lahko tudi župan Cerknice in mogoče ima tudi zaradi tega Cerknica in okoliški kraji Notranjski regijski park. Ljudje se pač odločamo, kot se odločamo. Če pa bi se, seveda, sam želel odločiti in biti državljan Republike Avstrije, bi to lahko postal, kljub temu, da se je z orožjem v roki boril proti tej isti republiki. Ker Republika Avstrija tako kot Republika Slovenija ne pozna takšne predpostavke krivosti, ampak poznamo predpostavko nedolžnosti in podobno. Seveda bi veljalo reči tudi o predpostavkah lojalnosti oziroma nelojalnosti in predpostavljanja agresivnega ali drugačnega ravnanja ob tem, da je tudi Ustavno sodišče samo povedalo v svoji odločbi iz 26. februarja 2004, da bi bilo referendumsko vprašanje, ki bi se nanašalo na to isto tematiko, neustavno. Če sprejmemo torej ta amandma, sprejmemo neustavno materijo v zakon. Tega najbrž nihče izmed nas, ki spoštujemo to državo in spoštujemo njene inštitucije, ne želi, zato bom ta amandma zavrnil.
Besedo ima gospod Branko Grims.
Pravni red Republike Slovenije do sedaj ni poznal nagrajevanja okupatorja, niti njegovih sodelavcev. Prvič v zgodovini, če bo zavrnjen še ta amandma, bo to uzakonjeno z zakonom. To bo izjemen presedan, ne samo za slovenski pravni red, trdim, da je tudi sramota, ampak celo za Evropo in ves demokratičen svet. Nikjer na tem svetu, mimogrede tudi v odločbi Ustavnega sodišča ne boste našli osnove za to, da bi priznavali pravice za nazaj oziroma nagrajevali ljudi, ki so nekoč kalkulirali s samostojnostjo Slovenije in jo celo napadli z orožjem. Tega enostavno v odločbi Ustavnega sodišča, na katero se ves čas sklicujete, ni. Tega ni v nobene mednarodnem predpisu, ravno nasprotno. Vsi akti s področja mednarodnih odnosov, ki zajemajo podobne situacije, seveda, zelo jasno obsojajo tiste, ki so napadalci, ki so zločine zakrivili. Nihče v teh aktih ne obsoja tistega, ki se je legitimno branil. Enačiti holokavst z izbrisom, kar si je privoščila sedanja koalicija, je žaljivo, je groba manipulacija, je žaljivo do judovske skupnosti in je žaljivo do vseh, ki smo iskreno pomagali soustvarjati neodvisno in samostojno državo Slovenijo. Tudi to je razlog, gospe in gospodje, da je sprejem tega amandmaja nujen.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani. Glede na to, da ob razpravi niste bili vsi v dvorani, naj v svoji obrazložitvi, zakaj bom podprl ta amandma, preberem, kaj pravi 4. člen, h kateremu sprejemamo ali glasujemo o amandmaju. Piše: "Člen se spremeni tako, da se glasi: Upravna enota zavrne izdajo dovoljenja za stalno prebivanje stranki, ki je bila pravnomočno obsojena s strani tujega ali mednarodnega sodišča za kaznivo dejanje genocida, hudodelstva zoper človečnost, in vojna hudodelstva, tudi tisti osebi, ki je v času vojne za Slovenijo bila pripadnica oziroma zaposlena v JLA in se v roku ni odzvala pozivu Predsedstva Republike Slovenije za prestop v Teritorialno obrambo Republike Slovenije. Oprostite, pa še pravite, da ne želite nagraditi agresorjev! Celo več, celo osebe, ki so zagrešile dejanja genocida, hudodelstva zoper človečnost in vojna hudodelstva so za vas sprejemljiva in jih boste nagradili. Oprostite, tu pa človek ostane brez besed. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovalo je 77 poslank in poslancev, za 31, proti 44. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma Poslanske skupine SDS k 4. členu ni sprejet. S tem smo končali glasovanje o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Želi kdo v imenu poslanske skupine obrazložiti glas? Odpiram prijave za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Poslanci Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli zakon, ker menimo, da je po 18 letih in nekaj dneh prav, da v miru in brez kakršnihkoli predsodkov in slabe vesti podpremo zakon, ki bo uredil tisto, kar se ne bi smelo zgoditi. Verjamemo, da parlament ni javna tribuna ali primeren kraj, kjer se ugotavlja, kdo je bil agresor, kdo je bil odkriti sovražnik domovine, koga se sme in koga se ne sme nagrajevati. Preveč je bilo vsega povedanega danes in v preteklem času, kako so bili nekateri sami krivi, kako so nekateri delali zarotniško. Preveč je bilo tistega, kar nas kot državo ni uvrščalo med prijazne, med tiste, ki v temelju spoštujejo človekove pravice, tudi tistih, s katerimi se ne strinjamo, ki mislijo drugače, ki so delali drugače, ki so mislili, da bodo na drugačen način uredili svojo bodočnost, tako tudi za otroke, pa vendar je na koncu veličina tistega, ki je tako rekoč na zmagoviti strani, da prizna tudi probleme šibkih. Zakon bomo podprli tudi zaradi tega, ker smo prepričani, da v nobenem primeru nihče, ki je sodeloval v agresiji, vsak tisti bi moral biti pred sodiščem, ne bo dobil nikakršne odškodnine, ne bo dobil, če mu bo to v postopku dokazano, nikakršnega statusa. Neštetokrat je bilo povedano, kako se bodo ti primeri urejali in kaj pomeni to za tiste, ki so jim bile dokazane kršitve ali zločini, o katerih je tako veliko govora. Kakor smo tudi prepričani, da iz tega naslova ta zakon ne urejan nobenih odškodnin za kogarkoli, ki se bo znašel v postopkih ali pač za tiste, ki si tega statusa na tak ali drugačen način v tem času niso uredili. Zato je danes prilika in dolžnost, vsaj tako menimo Poslanci Liberalne demokracije, da odstranimo neko temno liso iz naše zgodovine in opravimo to dolžnost tako kot velevata ustava in naša vest.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Spoštovani! Lahko se samo sprašujemo, v kakšni državi živimo, če se tako lahkotno zanika vse temeljne vrednote Slovenske osamosvojitve. Nobenega primera ne boste našli v moderni Evropi, združeni Evropi, niti v modernem svetu, ko bi neka politična sila znotraj posamezne države s tako lahkotnostjo zanikala temeljne vrednote in tista dejanja, na katerih je nastala tista državna skupnost, kot to počne sedanja vladajoča koalicija v tem primeru. Zakaj v resnici gre, je sedaj vsakomur lahko jasno. Po teh dveh zadnjih glasovanjih je jasno, da gre za kupovanje volilnih glasov na račun že sicer obubožanega ljudstva, in da se pri tem računa celo na agresorje in špekulante, da bo prišlo prvič v zgodovini do tega, da bodo tudi oni vključeni v možnost za uveljavljanje nekega profita. In lahko si samo predstavljamo, kako je sedajle hudo vsem tistim novim državljankam in državljanom, ki so korektno do države Slovenije opravili tisto, kar je takrat od njih zahteval zakon in k čemur so bili prozvani, to se pravi, da so uredili svoj status, tako ali drugače, ko bodo sedaj tudi oni po vaši odločitvi obsojeni, da plačajo bodisi odškodnine, sodne postopke, izdajo upravnih odločb, vse ostalo, tudi tistim, ki so jih nekoč napadli, izsiljevali, špekulirali s samostojnostjo Slovenije. In kako je šele tistim, ki so v vojni za Slovenijo koga izgubili ali sami žrtvovali svoje zdravje? Njih bi morali imeti v mislih, ko ste oblikovali ta zakon, njih bi morali imeti v mislih, ko ste o njem odločali. Žal, se v vaših besedah te zgodbe sploh ne pojavijo, pa v tem trenutku največji odškodninski zahtevek, ki ga kdorkoli od tako imenovanih izbrisanih vodi zoper državo Slovenijo, pelje zdaj na drugi stopnji oseba, ki je bila dokazano na čelu tankovske kolone JLA, ki je v prodoru proti enemu od mejnih prehodov na sever streljala na civiliste in zagrešila zločine. To je dejansko stanje o katerem danes govorimo. Zato je ta zakon sporen in je nesprejemljiv, ker je v temeljnem nasprotju z vrednotami slovenske osamosvojitve, v temeljnem nasprotju z vrednotami slovenske državnosti in trdim tudi v temeljnem nasprotju s tistimi vrednotami, ki so zapisane v slovenski Ustavi. Izgovarjanje na Ustavno sodišče je tukaj brezpredmetno. Ustavno sodišče [[...]] [[znak za konec razprave.]] [[..]]ta način kot vi to počnete sploh ni ukazalo. To je odraz vaše politike, vaša suverena odločitev in zanjo prevzemate vso odgovornost. Mi bomo v SDS glasovali proti.
Hvala. Želi kdo obrazložiti glas v svojem imenu? Prosim, kdor želi naj se prijavi. Gospod Janez Janša, izvolite.
Tega zakona ni mogoče podpreti, vsebina tega zakona žali zdrav razum Slovencev. Že prej sem v razpravi dejal, da je ta koalicija v sedmih letih, od kar se je ta razprava izbrisanih začela, naredila vse, da bi se ta številka čim bolj pomnožila. Ko se je leta 2003, več kot deset let po osamosvojiti, ta kategorija sploh pojavila v javnosti, potem ko so bile vojne na Balkanu končane in ko je kazalo, ko je bilo jasno, da bo šla Slovenija v Evropsko unijo prej kot ostali del bivše Jugoslavije, je general Milan Aksentijević, ki je tudi v tej kategoriji, dejal, da je Slovenija izbrisala več deset tisoč ljudi. Bivši predsednik Milan Kučan je marca leta 2003 na to odgovoril: "No, ta številka je izmišljena. Ampak ni prva stvar, ki si jo je Aksentijević izmislil. Kolikor je meni poznan podatek, je to približno 4 tisoč ljudi, za katere ni ugotovljeno, ali so vsi še v Sloveniji ali so iz Slovenije že odšli." V sedmih letih je ta vladna koalicija oziroma ta politična struktura naredila vse, da bi dala prav Aksentijeviću, proti bivšemu predsedniku Kučanu, in dejansko danes operirate s številko 25 tisoč. Ob tem so pomešani tisti, ki si statusa dejansko niso mogli urediti, in tisti, ki si ga niso hoteli, ter tisti, ki so bili sovražno razpoloženi do slovenske države in si ga zato niso hoteli. To se dela brez kakršnekoli dejanske skrbi za človekove pravice. V ozadju so zgolj politične kalkulacije z novimi volivci. Če bi vam šlo toliko za človekove pravice, potem nekaj deset ali pa sto delavcev v Kočevju ne bi bilo že eno leto in pol brez plač.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa. Tudi sam ne morem v nobenem primeru podpreti takega zakona, ki je škodljiv za Slovenijo, škodljiv za slovenske državljane. V Slovenski demokratski stranki nismo nikoli nasprotovali temu, da se popravijo krivice tistim, ki so jim bile dejansko tudi storjene. Taka možnost je obstajala in verjamemo, da je bilo tudi nekaj takih primerov, vendar bi bilo treba te primere ugotavljati. Na ta način, ko se pa sedaj vsem povprek določa status, je to zagotovo prvi korak k temu, da se bodo lahko uveljavljale odškodninske tožbe. Zato te razlage, da v tem zakonu ni nikjer govora o odškodninah, ne držijo. To je v bistvu zavito v celofan, da bo v nadaljnjih postopkih do odškodnin tudi prišlo. Če bi bili v koaliciji res tako prepričani, da ne bo odškodnin, zapišite v zakon člen, da boste v primeru odškodnin sami iz svojega žepa pripravljeni te odškodnine tudi poravnati. Takrat bi vaša verodostojnost bila tudi zame prepričljiva, pa verjamem, da tudi za celotno Slovenijo. Ne nazadnje imamo v Sloveniji na desettisoče ljudi, ki so jim bile desetletja kršene človekove pravice, pa ne samo človekove pravice, materialne pravice, bili so šikanirani, pa ni za njih nihče naredil ničesar, še zdaj so prepuščeni sami sebi. In koliko ljudi sedaj dela v sužnjelastniškem odnosu v Sloveniji, tako slovenskih državljanov kot tudi tujcev, pa vam za te ni nič mar, pa so verjetno v večji stiski, v večjih težavah, kot pa so tisti špekulanti, ki so takrat špekulirali, in velika večina tudi ni bila v Sloveniji v času teh evidenc. Zato bodite odkriti in povejte, kakšen je politični namen tega zakona, kot je bilo velikokrat rečeno, zbiranje volivcev za naslednje volitve. Ampak verjamem, da jih boste več izgubili, kot pa dobili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 30. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 30.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. V zvezi s to točko dnevnega reda Vlada predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 153. člena Poslovnika Državnega zbora Državni zbor sprejme naslednji sklep: Zakonodajno-pravna služba pripravi uradno prečiščeno besedilo zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 25. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 25.]] Sklep je sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o policiji, skrajšani postopek. K 1. členu so vloženi štirje amandmaji. Vse amandmaje je vložila Poslanska skupine SDS. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju poslanske skupine SDS k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Želi še katera poslanska skupina obrazložiti glas? Odpiram čas za prijavo. Gospod Vinko Gorenak v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa. Ta amandma je povezan z vsemi ostalimi amandmaji, zato mi dovolite skupno obrazložitev. V poslanski skupini lahko podpremo tudi zakon, pod pogojem, da so ti amandmaji sprejeti. Gre preprosto za to, da že drugič pokrivamo politični projekt ministrice za notranje zadeve. Kot smo ga prvič podprli takrat, ko smo spremenili Zakon o policiji in retroaktivno vpeljali neke postopke o imenovanju direktorja, da je bil lahko izbran tisti, ki je bil izbran že zdavnaj pred vložitvijo zakona. Nekaj podobnega počnemo zdaj, in sicer gre preprosto za to, da formalno na papirju uvajamo tako imenovani avtonomni in neodvisen nacionalni preiskovalni urad, v resnici pa gre za naslednje. Gre za to, da znotraj policije, ki tako ali tako mora biti avtonomna in neodvisna, uvajamo nacionalni preiskovalni urad, katerega odgovornost peljemo mimo generalnega direktorja policije in mimo direktorja kriminalistične policije na ministrico za notranje zadeve. Formalno pa tudi potem na vlado in v parlament. Gre za to, da direktor nacionalnega preiskovalnega urada v svojem delu poroča preko generalnega direktorja policije ministrici. Ta pa seznanja vlado oziroma parlament. To kaže na tipičino politizacije policije, da za najbolj težka kazniva dejanja potegnemo iz kriminalistične policije en delček, ga vežemo na politika, ki se imenuje ministrica, in s tem lahko upravljamo, kot se temu reče. To je politizacija policije in zato tega ne odobravamo. Naši amandmaji gredo v smeri, da je nacionalni preiskovalni urad je del kriminalistične policije in mora biti za svoje delo odgovoren izključno in samo generalnemu direktorju policije oziroma direktorju kriminalistične policije. Policija kot taka pa je tako ali tako že odgovorna za svoje delo ministrici. In nobenega razloga ni, da si ministrica prisvaja en del policije. To je torej razlog tega. Poleg tega ministrica jasno politizira s tem predlogom delo nacionalnega preiskovalnega urada, saj v točki 6.č člena določa, da bo ta urad obravnaval tako imenovane sume kaznivih dejanj, ki bi jih eventualno naredili oziroma v njih bili vpleteni funkcionarji. To pa pomeni poslovanje na podlagi tako imenovanih anonimk, na podlagi česar se bodo preiskovalci lahko lotili tistih, za katere se bodo dogovorili v kabinetu ministrice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kdo obrazložiti glas v svojem imenu? Gospod Anderlič. Še kdo? Bom dal čas za prijavo. Kdor želi v lastnem imenu opredeliti glas, naj se prijavi. Besedo ima gospod Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Lahko nadaljujem tudi tam. Ta zakon je po drugi strani krivičen tudi do sistema policistov, zlasti do zaposlenih v policiji, ki opravljajo najodgovornejše naloge, ki rešujejo najtežja kazniva dejanja. Zakon, če bo sprejet v taki obliki, utegne sprožiti nesoglasja tudi znotraj stroke. Zakaj? Iz temeljnega razloga, ker je poskrbljeno za te preiskovalce v nacionalnem preiskovalnem uradu nadpovprečno z vidika plač. Praktično po poročanju medijev bi lahko imeli oziroma bodo imeli tudi do enkrat večjo plačo kot tisti kriminalisti, ki se ukvarjajo s preiskovanjem tudi najtežjih kaznivih dejanj. Lepo vas prosim, kakšna pa je razlika med kriminalistom, ki se 10 let ukvarja z ubojem in ga tudi reši, in med tem kriminalistom, ki bo tako rekoč preiskoval tudi neke sume najmanjših kaznivih dejanj, če jih bodo storili funkcionarji. Ne vidim tega razloga, ne vidim te potrebe. Je pa treba poudariti tudi zelo jasno, tako jaz kot poslanska skupina, podpiramo vse možne oblike organiziranosti, ki vodijo k boljšemu delu, da ne bo kakšnega očitka. Vendar ne politizacije policije in ni mogoče podpreti rešitev, ki peljejo k temu, da lahko politika posega v delo policije na najbolj občutljivem področju. Nenazadnje, preiskovalci Nacionalnega preiskovalnega urada se bodo ukvarjali tudi s prikritimi preiskovalnimi ukrepi oziroma njihovo implementacijo bodo imeli v rokah. Ni dobro in ni prav, da peljemo v to smer politizacije. Ministrica zelo rada poudarja, kadar se njej zdi pametno in dobro in reče: "Ne, ne, tega pa jaz ne smem niti vprašati. Niti vprašati ne smem, to so pa oni avtonomni." To seveda ni res. Zdaj to peljete mimo direktorja policije na ministrico in temu je tako. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Kazalo je na začetku obravnave spremembe tega zakona, da pravzaprav vsi želimo izboljšati delo policije, da želimo, da bi se čim več organiziranega kriminala in drugih kaznivih dejanj preiskalo na način, kot je to primerljivo tudi v nekaterih drugih državah, kjer imajo organizirane podobne institucije, kot so nacionalni preiskovalni uradi ali kakor koli se že imenujejo, nekateri radi rečejo FBI in podobno. Ampak kar naenkrat se je prikradla neka ideja, neka zamisel, da vendarle gre tukaj za zaroto. In tudi ta amandma pravzaprav izhaja iz tega, da ker gre za zaroto, je treba to popraviti. In če bo popravljeno tako, kot mi mislimo, potem bo pa prav. Ampak tukaj razen očitkov, ki jih poslušamo tako rekoč vse skozi in se reciklirajo razno razni primeri, ki so domnevno taki, da kar kličejo po tem, da je treba vprašati obstoječo Vlado, ministrstvo, ministrico: "Kaj pa delate? Ali ne greste v smer politizacije?" Čeprav rezultati, empirično dokazano, kažejo na to, da se popravljajo nekatere slabosti in tiste stranpoti ki so bile ali vgrajene v sistem ali pa je sistem omogočal, da se je delalo tako, kot bi vi to sedaj očitno radi očitali drugim, pa je do sedaj bilo tako. Sedaj se želi to odpraviti, narediti neodvisno, ampak to nima nobene zveze s tem, da kdorkoli selekcionira primere po svoji podobi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], ampak po tistem, kar je dejansko raziskano in dokazano v nadaljnjih postopkih. Samo za to gre in škoda, da ne želite sodelovati pri tem, da bi še bolj preganjali [[...]] [[Izključitev mikrofona.]] [[...]]
Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani podpredsednik! Zakon je treba podpreti, ker prinaša boljše delo policije. Nacionalni preiskovalni urad bo nekaterim stvarem prišel bolj do dna, kot pa je to bilo do sedaj. Če pa poskušam še samo malo pobrskati po spominu, samo za en dan nazaj, torej na včerajšnji dan, ko sem na nacionalni televiziji malo poskušal rezmirati to kar je predsednik protikorupcijske komisije Drago Kos razpredal, potem bi pa moral ta zakon biti sprejet že pred desetimi, dvajsetimi leti, da ne bi bili rdeči tisti, ki bi morali biti takrat, ko se o tem pogovarjamo. Zaradi tega je treba nujno podpreti, da se te stvari izboljšajo, da pridemo tudi v Sloveniji do tega, da so obelodanjeni tisti, ki delajo anomalije, ki so tudi tako daleč, da mejijo na kriminal. Hvala.
Hvala. Prehajamo na odločanje [[...]]Se želi še kdo prijaviti, da obrazloži glas v svojem imenu? Dajem čas za prijavo. Gospod Ivan Grill, izvolite.
Hvala lepa. Seveda tudi sam v nobenem primeru ne morem podpreti takšnih rešitev, čeprav zelo, zelo zagovarjam, da bi se resnično ukvarjala neka institucija z gospodarskim kriminalom oziroma s kaznivimi dejanji, ki zahtevajo posebno tudi strokovno obravnavo. Tako da sama ideja kot takšna tudi tukaj ni bila slaba. Vendar sam postopek, način, kako se bo pa to izvajalo v prihodnosti, pa ne sledi temu cilju. Tukaj je povsem očitno, jasno, da bo to podaljšana roka ministrstva, ministrice, na pobudo bo izbirala ljudi, kadre in prepričan sem, da tudi primere, s katerim se bo ta organ ukvarjal. Kaj prinaša ta organ? V prvi vrsti dodaten strošek za slovenske davkoplačevalce, milijon 600 tisoč evrov na leto za najem prostorov. Izgovori ali pa opravičila, da bo to ekipo sestavljala eminentna skupina strokovnjak s področja kriminalitete, financ, očitno to ne drži. Nekaj dni nazaj smo bili priča prvi blamaži take akcije, kjer je povsem jasno, vsaj tako je bilo s strani odvetniške hiše že najavljeno, da so delali v nasprotju z zakonodajo, da so delali v bistvu povsem na svojo roko in da bodo vsi postopki, ki so bili izvedeni, tudi padli. Če je to tista kvaliteta, ki jo želimo s tem organom zasledovati, se bojim, da ne bomo ujeli niti kurjih tatov, medtem ko vse tiste velike prestopnike, ki imajo verjetno za pokazati številne milijone, ki so jih pridobili na protipraven način, teh pa zagotovo ne bomo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]nikoli uspeli odkriti, še manj pa to dokazati na sodišču.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani! Mi smo že v imenu poslanske skupine o tem tudi v razpravi povedali, da proti samemu preiskovalnemu uradu nimamo v bistvu nič. Mi podpiramo te točke, v okviru katerih bi ta preiskovalni organ naj deloval. Naš kolega, ki je bil zadolžen tudi v imenu poslanske skupine to razložiti, vam je jasno prečital, da prvih pet točk, na osnovi katerih ali kaj zlasti bi naj upoštevali pri delovanju tega preiskovalnega organa, je za nas seveda sprejemljivo. Nesprejemljiva je pa 6. točka, domnevna vključenost v kaznivo dejanje nosilcev javnih funkcij in direktorjev v javnem sektorju. Zdi se nam, da direktorji javnih funkcij so že nekje na tapeti. Več ali manj večjih firm so že vsi kriminalizirani. Zdaj bo to postalo popolnoma legalno, ampak tisti prvi del, domnevna vključenost v kaznivo dejanje, to se pravi sume, nosilcev javnih funkcij in direktorjev. Meni se zdi, da smo nek tak podoben primer že doživeli in na osnovi tega izražamo določen dvom. Kaj zdaj to pomeni? Ali to mogoče pomeni, da se bodo ti vrhunski preiskovalci, kriminalisti morali ukvarjati z varovanjem na kakšni poroki kakšnega javnega funkcionarja ali pa direktorja? To smo že doživeli. Kje pa piše, da se ti preiskovalci, ki bodo avtonomno delali, podrejeni ministru ali ministrici, v tem primeru, ne bodo ukvarjali tudi s takimi stvarmi? Zadostuje, da najavijo, da obstaja sum, da kdo napiše kakšno anonimko in potem bo to glavna tema tega preiskovalnega organa, kjer bodo delali vrhunski kriminalisti. Sprašujem vas, ali ni dovolj dvomov za vsebino tega zakona in tudi tega člena. Jaz tega ne morem podpreti. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Branko Grims.
Spoštovani! Vprašanje, kdo bo nadziral nadzornike, je eno temeljnih vprašanj vsake demokracije. Pogoj, da se lahko to izhodišče uresničuje, da so tudi nadzorniki nadzorovani, je, da se v največji možni meri loči politično odločanje od strokovnih vprašanj. Iz tega razloga so amandmaji, ki jih je vložila SDS, vredni podpore, kajti v nasprotnem primeru, in to ne po kakšni teoriji zarote, kot je bilo prej rečeno, ampak očitno, ker to počnete z zakonom, bodo poti odločanja koncentrirane tudi pri strokovnih vprašanjih bolj, ko so bile do sedaj v rokah ene same osebe. In ta oseba bo politik, ta oseba bo minister oziroma ministrica osebno. In to je skušnjava, ki se ji mora upreti vsaka oblast. Ta se ji očitno ni bila sposobna, zato je tudi tak zakon predlagala. To postavlja pod vprašaj temeljno izhodišče, ali bodo vsi obravnavani enako in ali bo dejansko preganjana korupcija in kriminal, ali pa bo prihajalo do zlorabe policije v politične namene. Tega si zagotovo nihče, ki odgovorno opravlja svoje delo v Državnem zboru, ne želi. Zaradi tega bi bilo nujno potrditi amandmaje, ki so pred vami, da se vrne ureditev v okvir pravnega in ustavnega reda, kot je bilo to do sedaj. Razlogi, zakaj se koncentrira toliko oblasti v rokah ministrice, so, žal, znani samo njej. Kajti danes, ko je potekala razprava, smo bili kljub številnim vprašanjem priča grobnemu molku predstavnikov ministrstva. Tudi to veliko pove o tem, zakaj v resnici [[....]] [[Znak za konec razprave.]]
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o tretjem amandmaju, ki ga je poslanska skupina SDS vložila k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o četrtem amandmaju poslanske skupine SDS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Se opravičujem, nisem videl. Želi še kdo v imenu poslanske skupine? Dajem čas za prijavo. V imenu Poslanske skupina SDS, gospod Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ker ne morem polemizirati s poslanci niti z ministrico, lahko govorim samo na splošno. Rečeno je bilo, da vidimo neko strašno zaroto, vsi smo pa za itn., itn. Ni res. Mi vidimo konkretne stvari. Današnja policija je opredeljena v Zakonu o policiji, tam piše, v 2. členu, da je avtonomna, da je odgovorna ministrici itd. S tem zakonom pa ustanavljate nacionalni preiskovalni urad, ki je po 6.a členu operativno avtonomen, kriminalistična policija mu zagotavlja tehnične pogoje. In sem rekel, da ne vem, kaj to pomeni, ali jim bo direktor nosil kavico jim ali kaj to, ne vem, to je karikiranje. Nadalje. Rekel sem vam, da ustanavljate znotraj policije policijo, podrejeno ministrici. Dokaz je jasen. Direktor NPO letno poročilo o delu preko generalnega direktorja pošlje ministru. Preko direktorja pošlje ministru. Torej ministrica ima poročilo in ga dobi. Torej poroča njej in ne svojemu šefu. Kje ste to videli? To je isto, kot da se v Renaultu nekdo odloči pa reče: "Jaz bom proizvajal štirioglata kolesa, proizvodnjo avtomobilov pa naj prilagodi generalni direktor meni." Ja kje ste to videli? Potem pa imamo v nadaljevanju, ta pa seznani Vlado. Dragi moji, z izvlečkom jo seznani ali kaj? Prosil sem vas, da zapišemo vsaj to, da se poročilo pošlje Vladi in parlamentu. Ne. To je dokaz tega, da želite politično podrediti en pomemben del policije ministrici. Nič drugega. In nobene zarote ne vidimo. Treba je zakon podpreti, ker vse policije na svetu prilagajajo svojo organiziranost najnovejšim, najzahtevnejšim oblikam kriminala. Tudi sodišča, tudi tožilstva. Zato je zakon potreben v osnovi. Vendar ni potrebno na noben način, nobenega razloga ni, da vežete to na ministra. Ja zaboga, pustite to v policiji, pa ni več nobenih težav in ni več nobenih problemov! Treba je torej podrediti Nacionalni preiskovalni urad generalnemu direktorju policije, tako kot vse dele policije. Nič ne more biti izven njega. Danes boste pa imeli v zakonu napisano, da je generalni direktor policije odgovoren za delo policije, nima pa nobenega vpliva na preiskovanje najzahtevnejših kaznivih dejanj. To bo delal pa ta urad, ki bo tudi sam odločal, kaj sploh bo delal. In to je edina napaka tega zakona. In zato ni mogoče zakona podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi kdo v svojem imenu obrazložiti glas? Naj se prosim prijavi. Besedo ima gospod Vinko Gorenak.
Veseli me, da je vsaj nekdo poslušal, da ste vsaj poslušali to zadevo. To, da mi nihče ne replicira oziroma se nihče ne prijavlja k besedi, pa je dokaz tega, da ste razumeli. Ampak jaz bom dodatno utemeljil v času, ki mi ga določa poslovnik, upajoč, da boste vendarle glasovali tako, kot bi bilo strokovno korektno in potrebno za policijo in kot bi bilo strokovno in korektno potrebno za res dobro preiskovanje kaznivih dejanj na tem področju. Nobenega razloga ni, da je generalni direktor policije tisti, ki imenuje direktorja Nacionalnega preiskovalnega urada po neki v naprej znani komisiji, ki jo predvideva ta zakon, če pa ste ga že izbrali, tudi časopisi so o tem pisali. Nobenega razloga ni, da to zdaj pokrivamo z zakonom, če vemo, da je koalicija ali ministrica, kdorkoli že, povedala, da je to gospod Hari Furlan. To pomeni, da bo zdaj on prišel pred tisto komisijo, kjer bodo rekli, da je pravi. Ampak to je političen izbor kadrov, to je torej odstop od tistega, kar je tudi predsednik Vlade povedal na začetku in na osnovi česar ste pravzaprav na oblast tudi prišli, ko ste rekli, da se boste šli novo kadrovsko politiko. To je nova kadrovska politika: en kandidat, ki ga potrdi naknadno z zakonom določena komisija, je pa že v naprej znan. To je absurd. Da ne govorim o tistem delu, kjer sočustvujem s tistimi policisti, ki bodo tako ali drugače preiskovali tudi izjemno težka kazniva dejanja, pa zaradi tega ne bodo niti ficka več. Ne nazadnje, Nacionalni preiskovalni urad bo informacije dobival s terena. Ja, od kod pa? Na terenu bodo tisti kriminalisti informacije pridobivali in ti jih bodo uporabili. Nič drugega. In bodo preiskovali. Oni bodo manj plačani, drugi pa bistveno več. Narobe svet.
Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Tega zakona ne bom podprl iz več razlogov. Naj omenim samo dva. Eden je nepotrebnost. Danes je ministrica v uvodu dejala: "Nacionalni preiskovalni urad, kot veste, že deluje, ustanovljen je bil 14.11.2009." Čemu torej ta zakon? Potem, ko smo prebrali, kaj piše v njem, smo lahko videli, da je potreben zato, da omogoči neposreden političen link proti tistim, ki bodo posamezna dejanja preiskovali. In to je slabo. To mnenje javnosti, ki se vedno bolj utrjuje v tem, da je policija vedno bolj spolitizirana in da jo obvladuje samo ena politična opcija, je vedno močnejše. In ta sprememba zakona, ki jo boste, očitno, danes potrdili, je še en dodaten korak k večjemu utrjevanju tega mnenja v javnosti. Z določbami, ki jih boste uzakonili, boste to mnenje dodatno utrdili. Če bi sprejeli amandmaje, ki so bili predlagani, bi vsaj omogočili nek normalen postopek za začetek delovanja tega organa. In drugi razlog je sledeči. V tem zakonu boste sprejeli utemeljitev, da odločitev o tem, katere preiskave sumov kaznivih dejanj bo prevzel NPU, poleg tega, da to odločitev sprejme vodja tega NPU, pri tem izhaja iz domnevne vključenosti v kaznivo dejanje nosilcev javnih funkcij, in tako naprej. Mislim, da je v zadnjem obdobju bila izražena domnevna vključenost ministrice v sum kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja pri najemu prostora za MPU. Jaz osebno si ne želim, da bi policija preganjala lastno ministrico. Verjamem, da si tega ne želite tudi vi. S tem, ko boste za ta zakon glasovali, boste, če se to ne bo zgodilo ker je tako v zakonu napisano, sprožili sum, da je policija politično vodena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo o predlogu zakona. Glasujemo. Za je glasovalo 77 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 48, proti 27. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o detektivski dejavnosti, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženemu amandmaju k 10. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS. Želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Dajem čas za prijavo. V imenu Poslanske skupine SDS, gospod Branko Grims.
Spoštovani! Slovenski jezik je vendar sam temelj slovenstva, je neločljiv sestavni del slovenske kulture, ki brez njega v bistvu ne more niti obstajati. Zato je neverjetna lahkost, s katero se odrekamo v nekem zakonu pravici do uporabe slovenskega jezika. Da bi preprečili škodljive posledice, ki lahko zato nastanejo v zvezi s takšno rešitvijo v Zakonu o detektivski dejavnosti, SDS predlaga, da se uresničevanje tega odloži, da se torej v tem času spoštuje dosledno načelo uporabe slovenskega jezika, tako kot to določa slovenska ustava, in da ne more priti do škodljivih posledic. Ta čas pa se lahko izkoristi za to, da se ponovno preuči ta zgodbo in se poiščejo bolj ustrezne rešitve. Z veseljem bi povedal več o vsebini argumentov, vendar ne morem, ker nismo imeli sogovornika. Tako kot ga ni bilo v razpravi o tako imenovanih izbrisanih niti pri Zakonu o policiji, tudi tukaj, kljub izrecnim vprašanjem, zakaj takšna rešitev, ministrstvo za notranje zadeve sploh ni odgovarjalo. Očitno nima argumentov. Če bi imelo argumente, bi najbrž na to odgovorilo. Tako naj navedem argumente za rešitev, ki jo predlaga SDS. Prvega najdemo že v sami direktivi Evropskega parlamenta, ki govori, da se s tem ne posega v tiste ukrepe, ki jih v skladu z zakonodajo [[...]] v zvezi z ohranjanjem ali spodbujanjem kulturne ali jezikovne raznolikosti uveljavlja posamezna država. To odpira možnost, da se v danem primeru ohrani določilo, da je treba aktivno obvladovanje slovenščine za vse, ne glede na državljanstvo, ki bi želeli na ozemlju države Slovenije opravljati detektivsko dejavnost. Tu ne gre samo za vprašanje odnosa do slovenščine in slovenske kulture, ampak gre tudi za vprašanje človekovih pravic, gre tudi za vprašanje dostojnosti človeka, spoštovanja njegove zasebnosti, kajti vse to je povezano z opravljanjem detektivske dejavnosti z vidika povprečnega državljana oziroma državljanke Republike Slovenije. Kako lahko normalno komuniciraš, če ne obvladaš aktivno slovenskega jezika? To v praksi v mnogih primerih sploh ne bo mogoče. To lahko vodi do nesporazumov, pa tudi do česa bistveno hujšega, saj gre za detektivsko dejavnost, in lahko v končni fazi pripelje tudi do sistematičnih kršitev človekovih pravic v državi Sloveniji. Poleg razlogov, ki jih narekuje spoštovanje izročila slovenske kulture, slovenskega jezika kot vrednote, so torej tudi pravni razlogi, da se sprejme ta amandma in da se s tem da slovenščini tisto mesto, tisto veljavo in tisti pomen, ki si ga zasluži.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 47. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 47.]] Amandma ni bil sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na obravnavo predlog zakona v tretji obravnavi. Ker v drugi obravnavi ni bil sprejet noben amandma, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Gospod Grims, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Želi še katera poslanska skupina obrazložiti glas? Dajem čas za prijavo. Gospod Presečnik v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Žal, moram reči v imenu poslanske skupine, da ni bil sprejet ta amandma, ki je bil dober, ki so ga predlagali kolegi iz Poslanske skupine SDS. Vendar ne glede na to, menimo v Poslanski skupini, da je zakon potreben. Gre tudi za usklajevanje z zakonodajo Evropske unije, je da potreben za normalno delovanje te dejavnosti, zato bomo v Poslanski skupini ta zakon tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Branko Grims.
V SDS se zavedamo, da je bistvo tega zakona usklajevanje z direktivami Evropske unije. Žal pa se gre preko tega okvira. Nobene potrebe ni, da se ne spoštuje tistega določila direktive, ki dovoljuje državi, da zaščiti svoj jezik, da zaščiti jezikovno raznolikost Evropske unije, kot govori sama direktiva. Nasprotno, veliko razlogov je, ki govorijo za to, vendar jim žal, niste bili pripravljeni prisluhniti niti v tej meri, da bi z glasovanjem za naš amandma pridobili čas za to, da bi to vprašanje ponovno proučili, pa je izjemno pomembno vprašanje, in poiskali ustreznejše rešitve. Zato zakonu sicer ne bomo nasprotovali, vendar ga žal tudi ne moremo v obliki, kot je sedaj, podpreti. Lahko pa samo z razočaranjem ugotovimo še nekaj. Na nek način je bilo tako glasovanje glede tega amandmaja, ki smo ga dali v korist Slovenije, slovenščine, slovenskega jezika, in s tem slovenske kulture, pričakovano. Če nekdo ne spoštuje vrednot slovenske osamosvojitve, samega temelja svoje državnosti torej, če nekdo zaničuje sogovornika, kot smo bili ves čas izpostavljeni posmehovanju pri vseh argumentih v današnji razpravi, ko je šlo za tako imenovane izbrisane s strani vladajoče koalicije, potem je logično, da ne spoštuje niti lastnega jezika in lastne kulture.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Pri čemer vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za 51, proti 4. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 16. prekinjene točke dnevnega reda - na prvo obravnavo Predloga zakona o pokrajinah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o pokrajinah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Dajem čas za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS, Franc Bogovič. Prosim.
Lep dober dan. Lokalna samouprava je dinamičen proces in po tistem, ko so v Sloveniji v 60-ih letih nastale občine, ki smo jih imeli vse do srede 90-ih let, se je od leta 1994 začel proces nastajanja lokalne samouprave v takšni obliki, kot je današnja, se pravi s povečanjem števila občin. Ti pristopi so bili po Sloveniji različni, v nekaterih okoljih so se občine bistveno bolj razdrobile kot v ostalih, zagotovo pa nastala situacija in tudi siceršnji drugi razlogi kličejo po ustanovitvi pokrajin v Sloveniji. V prejšnjem mandatu je bila tudi spremenjena Ustava, ki je iz prej prostovoljne povezave zavezala Slovenijo in nas tudi, da sprejmemo zakonodajo in jo do konca tudi z dvotretjinsko večino tudi potrdimo, ko ustanavljamo pokrajine. Minister, odgovoren za lokalno samoupravo, je v prejšnjem mandatu pripravil skupaj z Vlado, z vsemi ministri, z jasno odločenostjo tudi predsednika Vlade v prejšnjem mandatu, da se pripravi celoten paket pokrajinske zakonodaje: Zakon o pokrajinah, pristojnosti pokrajin, financiranju, volitvah, volitvah v prvi pokrajinski svet, kakor tudi zakon o ustanovitvi pokrajin. Širom po Sloveniji je v prejšnjem mandatu potekala široka predstavitev te zakonodaje, hkrati pa tudi ugotavljanje tistih primernih funkcionalnih zaokroženosti nekih okolij, ki že danes in so tudi v preteklih letih funkcionirale kot neke zaokrožene pokrajinske enote. Tako je nastal tudi predlog zakonodaje, ki ga tudi sedaj imamo v podobni obliki pred seboj. Žal je v prejšnjem mandatu po mojem globokem prepričanju bila zamujena velika priložnost, da se praktično na začetku finančne perspektive 2007-2013 ustanovijo pokrajine in temu primerno tudi začne s politiko enakomernega regionalnega razvoja in temu primerno tudi usklajenih črpanj evropskih sredstev. Sedaj imamo priložnost, da popravimo tisto, kar se je po našem prepričanju napak storilo v prejšnjem mandatu, ko se ni zagotovila potrebna večina za sprejem te zakonodaje. V Slovenski ljudski stranki bomo podprli celoten paket vseh šestih zakonov in upamo, da bo dobil potrebno večino.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Pokrajine so razvojna priložnost. Da so res razvojna priložnost, se je zavedal tako sedanji predsednik Vlade, gospod Pahor, kot sedanja vladna koalicija. To zakonodajo je ta Vlada vključila v prvo leto svojega mandata. Vendar ko se je to leto izteklo, tega programa ni predložila Državnemu zboru. Celo več, ko smo ga mi vložili, ker ga Vlada ni vložila, je predsednik Vlade dejal, da to ni več prioriteta te koalicije in te Vlade. Če bi imeli pokrajinsko zakonodajo, če bi imeli pokrajine ustanovljene, potem se ne bi več ukvarjali v tem mandatu s tem, da Vlada popravlja Resolucijo o temeljnih razvojnih programih in iz te resolucije črta temeljne razvojne programe posameznih področij. Tak je primer, recimo, centra Oreh, ki je pomemben za osrednjo Štajersko, tak je problem črtanja razvojnih osi, 3.a razvojne osi in 4. razvojne osi. Ker nimamo sistemske podlage, ker nimamo te zadeve sistemsko urejene, Vlada poskuša te probleme odpravljati na nesistemski način, s posebnimi zakoni, kot je Zakon o razvojni pomoči Pomurju. Še prej rešuje najbogatejše, kot je Zakon o glavnem mestu, pa nekatere druge primere s posebnimi razvojnimi sredstvi, kot je, recimo, bil zadnji primer, ko je predsednik Vlade ustanovil Razvojni svet za Belo krajino in Kočevsko. Takih separatnih pristopov, posebnih pristopov, bo še več, ker ni celovitega sistemskega okvira. Ker Vlada tega projekta ni predložila, smo ga predložili v Slovenski demokratski stranki. Tokrat imamo drugič na mizi celoten paket pokrajinske zakonodaje, zakonodaja je, v celoti usklajena, primerna in sistemsko omogoča urejanje razvojnih problemov v Republiki Sloveniji. Dejstvo je, da se razvojne razlike povečujejo, da te razvojne razlike pospešujejo še posebni zakoni, ki jih Vlada sprejema, in posebne rešitve, kot je, recimo, za glavno mesto. In dejstvo je, da teh razvojnih razlik in razvojnih zaostankov ni mogoče urejati drugače kot s sistemskimi zakoni, ki urejajo ustanovitev pokrajin. Le to je način, da bodo ljudje, ki živijo v posamezni pokrajini, sami določali svoje prioritete in da tega ne bo določala Vlada na Gregorčičevi, ko s temi manevri izloča nekatere projekte, ki so posamezni pokrajini sami določevali svoje prioritete in da ne bo to določala Vlada na Gregorčičevi, ko s temi manevri izloča nekatere projekte, ki so temeljni za razvoj posameznih območij oziroma posameznih pokrajin. Mi bomo ta zakon in ostale zakone podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Želi še kdo? Prosim, gospod Bukovnik, v svojem imenu.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlaganega svežnja pokrajinske zakonodaje ne morem podpreti ravno zaradi razloga, zaradi katerega je bil ta predlog vložen v parlamentarno proceduro. Vendar pa naj že sedaj povem, da mojega glasu ne bo imeli nobeden predlog, ki ne bo vseboval tudi v prihodnje koroške pokrajine. To bi dodatno utemeljil z nekaj verzi, ki jih je spisal naš glasbenik Milan Kamnik in pravijo: " Vejkobarti kira kikla me bara, k'k' je vreme na klopajnerze, da me gvišno je g're spoznava, ko vsako leto na kopa'je gre. Ji prajim, pa klejem, da s'n od štot, pa n'č ne zastopi, si mislim, je gluha, pa povem ji še ka, ji slike pokažem, pa atlas raztegnem, pa s prstom umažem, cievo mejo na š'ti kuri, pa baba me gleda k'k jes to viem, če nemške 'mam šuve. Pol pa jo baram kejko učitlnu v Lublani, rado be vidvo Korošce v osami, na voho ji šrajam, da 'očmo regijo 'met, pa drč ne zastopi, ka 'očjo nam vzet, pa tulim: sodnike, fabrike pa štrom pa policijo pa ajznpon. Jes s'n pa ibržnik, s'n vsemo napoti, vsak se me loti, jes s'n pa ibržnik, bom meje postajo, pol 'mo pa kvit." In tretja razvojna os mora biti na Koroškem.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v svojem imenu, dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Ne samo ta, ampak celoten paket zakonodaje je treba podpreti, to je vsakomur jasno, mislim, da je bilo to še kako jasno tudi po pravkar končanem nastopu. V zgodovini je tako, da smo v prejšnjem mandatu prvič in celovito pripravili kompleten paket zakonov, ki je bil usklajen do največje možne mere tudi s terenom kot takšnim. Mi smo v preteklih dveh dneh slišali, češ, mi bomo to zavrnili, pripravili pa bomo konsistentno zakonodajo po meri ljudi. To je nekdo rekel v razpravi. Pravkar smo slišali tudi razpravo, kjer je bilo relativno jasno povedano glede Koroške, in jaz to izjemno spoštujem. Res je pa nekaj, vse to so na vsak način dokazi, na vsak način dokazi samo ene stvari, to je, da se bo treba poenotiti pri 13 + 1. Če se pri 13 + 1, kar smo mi predlagali, ne bomo poenotili potem bomo to pokrajinsko zakonodajo ne samo prestavili iz tega mandata v naslednji mandat, ampak še dlje naprej. In to ni dobro zlasti za regionalizem v Sloveniji To ni dobro za vse tiste predele, ki že danes trideset in več let zaostajajo za prestolnico. In jaz se čudim vsem tistim, ki živite v takšnih okoljih, med njimi sem tudi sam, in niste pripravljeni zaradi neke strankarske discipline reči bobu bob in reči: "Ne, pokrajine potrebujemo!" Tisti, ki imate to priložnost, to smo samo mi poslanci, zdaj je potrebno pritisniti na gumb, na katerem piše "za". Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Renata Brunskole. Prosim.
Hvala lepa, spoštovane kolegice in kolegi. Predlaganega paketa pokrajinske zakonodaje v tej obliki danes ne morem podpreti. Se pa strinjam z mojimi kolegi, posebej še s tistimi, ki so v petek vztrajali skupaj z menoj do konca, da je v zvezi z nekaterimi dilemami, o katerih je tudi gospod minister dr. Henrik Gjerkeš zelo jasno govoril, treba zelo jasno tudi opredeliti nekatere zadeve. Tudi s finančne osnove, tudi z vidika pristojnosti, mandata v pokrajinah, v pokrajinskih svetih in tako naprej. Ker pa je v povezavi s pokrajinami z zavzemanjem za razvoj posameznih območij veliko debate o tretji razvojni osi, tudi o tretji razvojni osi, južni del, naj povem in se najlepše zahvaljujem vsem kolegom, ki se velikokrat spomnijo name in govorijo o Beli krajini kot eni od gostoljubnih dežel, ki resnično nima kvalitetne prometne povezave. Vendar na osnovi tega, kar je bilo tudi v petek na razvojnem svetu pri predsedniku Vlade podano, se tudi s strani Ministrstva za okolje in prostor in Ministrstva za promet tretja razvojna os, južni del, aktivno pripravlja, predvsem dokumentacija, kasneje pa, kolikor vidim, ker je velikokrat sedaj Bela krajina in Kočevsko omejena, skoraj ne dvomim, da ne bi bilo takrat, ko bo treba podpreti, finančnih sredstev za celotno izgradnjo, petsto milijonov evrov, da bomo ta projekt tudi čim hitreje zgradili s pričetkom leta 2012. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Ivan Grill. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom seveda podprl ta predlog pokrajinske zakonodaje, ker sem prepričan, da Slovenija to potrebuje. In smo že v teh dvajsetih letih zelo veliko zamudili na področju decentralizacije. Me pa zelo zelo preseneča, da v prejšnjem mandatu, ko smo ta predlog zakonodaje v bistvu že pripravili in tudi obravnavali, je veliko županov, ki takrat niso bili poslanci, takšen predlog tudi podpiralo. In zdaj ne zelo preseneča, od kod ta sprememba in sprenevedanje, da danes ta predlog ni več primeren, takrat pa so celo svoje poslanske kolege lobirali v parlamentu, da bi zakonodajo, ki je potrebovala dvotretjinsko večino, tudi podprli. Od kod ta dvoličnost - me prav zanima. In trdno sem prepričan, če Slovenija ne bo imela pokrajinske zakonodaje, se bo neenakomeren razvoj nadaljeval. Prepričan sem, da Zakon o Pomurju ne bo prinesel tistih učinkov, v to sem trdno prepričan, in v to ste verjetno prepričani tudi sami, pa tega ne priznate. Ravno tako ta razvojni svet za Belo krajino - nič ne bo od tega, da bi imeli kaj pokazati. Izgubili smo projekt 3. razvojne osi, ki je ključnega pomena za Belo krajino, izgubili smo številne projekte, ki so že bili v nacionalnem razvojnem programu. Tako se centralizacija nadaljuje. In verjel bi, da mislite resno s pokrajinsko zakonodajo, če bi v petek, ko smo tukaj resnično veliko časa razpravljali, pa s strani koalicijskih poslancev ni bilo veliko interesa za razpravo, zelo malo vas je bilo, ki ste razpravljali, mi pa, ki smo bili tukaj kot predlagatelji, pa smo skušali skozi razpravo ugotoviti kje bi bilo treba to zakonodajo dopolniti, da bi se skupaj dogovorili za [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ustrezne rešitve. Ker pa politične volje ni, tega zakona oziroma te zakonodaje Slovenija ne bo imela, kar je slabo za vse nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim ponovno za prijavo. Obrazložitev glasu Anton Kampuš. Prosim.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Seveda je zakon treba podpreti. Je pa res, da je danes veliko govora, in tudi že prejšnjič smo poslušali o pomurskem zakonu. Za pomurski zakon vas moram na kratko obvestiti, da je bila objava v Uradnem listu, da so bile opravljene vse prezentacije, bili so povabljeni vsi tisti, ki se ukvarjajo s podjetništvom, firmami in tako naprej, dobili so eksaktne informacije in v tem trenutku tečejo priprave. Projekti so v pripravi in obetamo si, da bo že v tem letu kar precejšnje število firm prijavljenih, torej tistih, ki bodo zaposlili nove delavce v Pomurju. Tako ne vem, kaj bi s tem pomurskim zakonom toliko opletali, če se danes pogovarjamo o popolnoma drugi zakonodaji. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Branko Marinič. Prosim.
Hvala za besedo. Paket pokrajinske zakonodaje sem podprl v prejšnjem mandatu in ga bom tudi v tem. Jaz sem prepričan, da si vsi v tem parlamentu želimo, da bi do pokrajinizacije prišlo, ampak ko je treba konkretno pritisniti "za", pa smo nekako razdeljeni. Prav čudi me, kako se sedanji minister Gjerkeš znajde v tem pomanjkanju enega neurejenega področja, ko niso ustanovljene pokrajine. Nekako deluje kot nek gasilski častnik, ki iz klicnega centra pač mora ukrepati zaradi nekega nevzdržnega stanja. To lahko utemeljim na osnovi sprejetega zakona o razvojni pomoči Pomurju, pa o nujni udeležbi v petek, prav takrat, ko smo obravnavali pokrajinsko zakonodajo, njegova prisotnost na regijskem razvojnem svetu. In seveda se zdaj tukaj kaže ta razkorak. Ni samo Pomurje tisto, ki zasluži nek interventni zakon. In ni samo Bela krajina in Kočevska tista, ki zasluži neko dodatno finančno injekcijo. Tudi Haloze, Slovenske Gorice, Kras so mesta, ki si zaslužijo neko intervencijo oziroma neko obravnavo. Spoštovane kolegice in kolegi! Če ne bomo resno pristopili, a kaže vse, da v tem mandatu zagotovo pokrajin ne bo, se bomo znašli v nekem gašenju, v nekem sprejemanju nujnih ukrepov, kar bo Slovenijo še bolj razvojno ločevalo, namesto da bi jo združevalo. Če smo po nujnem postopku posebej sprejemali Zakon o glavnem mestu Ljubljana, smo naredili veliko krivico tistim krajem, ki so iz Ljubljane oddaljeni, zato se mi zdi prav, da pokrajinsko zakonodajo tudi tokrat podpremo.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Marjan Bezjak. Prosim.
hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljene kolegice in kolegi! Zakon ali paket pokrajinske zakonodaje je nujno treba sprejeti. Na koncu koncev moramo vedeti, da je bil pred časom sprejet Zakon o Pomurju. In ta Zakon o Pomurju rešuje samo en del Pomurja, ne rešuje Slovenskih Goric, ne rešuje Koroške. Sedaj je tudi Koroška v takem delu, kot jaz sem že zadnjič povedal, da ko je Mura ugasnila, je padla atomska bomba v Prekmurje. Tako je tudi sedaj, ko Prevent ugaša, pada atomska bomba ni koroško regijo, kaj šele v Slovenske Gorice. Nujno je treba podpreti zakonodajo 13+1 pokrajin, kjer bomo vsi enaki pod tem soncem na sončni strani Alp. Če pa ne boste podprli, pa žal že zdaj napovedujem, da bomo napravili avtonomno pokrajino Štajerske in takrat bomo videli, kje bomo in kaj si bomo želeli. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 25, proti 45. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo Predloga zakona o prenosu nalog v pristojnost pokrajin. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o prenosu nalog v pristojnost pokrajin je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 25, proti 46 [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo Predloga zakona o financiranju pokrajin. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o financiranju pokrajin je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa. Pri tem zakonu gre na nek način za hrbtenico celotne pokrajinske zakonodaje, pri čemer tudi ta izhaja iz koncepta, ki je bil utemeljen v letu 2003, ki so ga utemeljili takratni Socialni demokrati, ki so bili zadolženi za ta resor. Finančna operacija je v celoti nevtralna. S prenosom milijarde 421 milijonov 995 tisoč 144 evrov iz državnega nivoja na pokrajinski nivo in s prenosom kadrovskih resursov se omogoča, da lahko pokrajine delujejo v okviru vsebinskega koncepta, ki je bil predstavljen pri zakonih, ki jih niste potrdili. Za SDS število pokrajin ni osrednji problem, okrog katerega bi naj se odvijala podpora ali nepodpora regionalizaciji. Na to tezo enostavno ni mogoče pristati, ker teza o tem, da majhni niso uspešni, veliki pa so, ne vzdrži že ene preproste primerjave. V takem primeru bi bile vse male državne neuspešne, pa vemo, da ni tako. Tudi ko se bo regionalizacija zgodila, ni nikjer nobenega argumenta oziroma nobenega argumenta za to, da bi lahko govorili o tem, da bodo največji uspešni, najmanjši pa ne. Pri tem vprašanju je treba izhajati iz naslova učinkovitosti, povezanosti območja, ki se združuje v pokrajino iz zgodovinskih razlogov, in seveda pripadnosti tistega območja, ki je bila izkazana tudi skozi referendume, ki so bili v letu 2007 izvedeni. In to je bil koncept, na osnovi katerega smo v SDS gradili pokrajinsko zakonodajo in na osnovi katerega bi bilo po našem mnenju treba ta koncept nadaljevati tudi v tem mandatu. Če bi Slovenija bila razdeljena na pokrajine, smo trdno prepričani, da se ta razvojni zaostanek, ki smo ga beležili v letu 2009, ko je slovenski bruto domači proizvod izgubil skoraj desetino svoje vrednosti, ne bi zgodil. Del tega je seveda tudi v tem, da niso bila izkoriščena vsa sredstva, ki so bila operativno na voljo iz evropskih skladov. Govorim o 203 milijonih evrov sredstev iz petega razpisa, ki se v letu 2009 ni zgodil. Če bi o tem odločale pokrajine, smo trdno prepričani, ne samo, da bi se ti razpisi zgodili, ampak bi bili v projekte že vgrajeni. Na drugi strani je pomembno, da bi Slovenija bila razdeljena na pokrajine tudi iz zato, da ne bi stalno sprejemali neke parcialne rešitve, kot sta bili ti dve, ki ste jih sprejeli z dopolnitvijo zakona o glavnem mestu, kjer ste brez kakršnih koli kriterijev dodelili dodatna velika finančna sredstva eni občini v višini 15 milijonov in neznano količina evrov, in na drugi strani zakon o Pomurju, kjer pa ste, ne glede na to, da gre za resne probleme, vsa ta sredstva vezali na neke razpise, programe in tako naprej in Pomurje še do danes enega evra iz tega naslova ni videlo. Zaradi tega bomo seveda ta zakon v SDS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 47. [[Za je glasovalo 27.]] [[proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem tudi to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - prvo obravnavo predloga zakona o volitvah v pokrajine. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o volitvah v pokrajinah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Branko Grims. Prosim.
Zakon, ki je pred nami, je vreden podpore iz ustavnopravnih razlogov, kajti Ustava po določilu, ki smo ga vnesli vanjo v prejšnjem mandatu z visoko stopnjo konsenza, zahteva ustanovitev pokrajin. Pokrajine so torej dejstvo. Vprašanje je torej samo, kdaj bodo ustanovljene in koliko jih bo. Eden od ključnih delov paketa je tudi zakon o volitvah v pokrajinske svete, ki omogoča, da dobimo demokratično izvoljene organe, ki bodo pokrajine ustrezno vodili. To je pomembno iz vsebinskih razlogov, kajti marsikdaj danes pokrajinski razvoj motijo različni interesi posameznikov ali pa samo volja centralne veje oblasti, tako kot, ko gre za mojo Gorenjsko, ko si je centralna oblast vzela pravico, da je zavrnila ves denar za projekt Gorki, celo tisti poslanci z Gorenjske, ki so člani koalicije, so glasovali sami proti sebi, kar je zelo zanimivo, še župani ampak, če bi imeli pokrajine, si takšne samovolje zagotovo ne bi mogli dovoliti. Sprostili bi torej nek dodatni razvojni potencial in o tem govori tudi evropska listina v lokalni samoupravi. Ker je pokrajina v bistvu druga stopnja lokalne samouprave, je treba opozoriti, da evropska listina o lokalni samoupravi definira lokalno samoupravo kot protiutež in obrambo pred samovoljo centralne oblasti. V slovenskem primeru pa je še en argument, ki je morda še pomembnejši, glede na stanje, ki smo mu žal priča že več kot leto dni. V slovenskem primeru je vzpostavitev pokrajin na osnovi ustrezne zakonodaje ne samo zaščita pred samovoljo centralne veje oblasti, ampak bo predvsem tudi zaščita pred nesposobnostjo in nedejavnostjo centralne veje oblasti, pred nesposobnostjo, ki smo ji bili priče tudi v eni od predstavitev mnenj malo prej, ki je dokazalo, da se koalicija še sama pri sebi ne more zmeniti niti o tem, kaj hoče v zvezi z neko ustavno kategorijo, kot je ustanovitev pokrajin. Če bi vedela, koliko jih hoče, in če bi se bila sposobna dogovoriti o prenosu pristojnosti, o prenosu denarja, potem seveda SDS ne bi bilo treba predlagati te zakonodaje, ker bi to storila že Vlada sama. Tako pa to zakonodajo predlagamo kot izhodišče za možnost nadaljnjega dogovarjanja za uresničitev slovenskih pokrajin.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek po predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o volilnih enotah za volitve v prve pokrajinske svete. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o volitvah, o volilnih enotah za volitve v prve pokrajinske svete je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Branko Grims. Prosim.
Ta zakon je napisan na načelu, da se porazdeli vsaka od pokrajin na določeno število volilnih enot. To je ključnega pomena za to, da se zagotovi s tem bolj enakomerna zastopanost različnih delov pokrajine in da se ne bi zgodilo, da bi namesto sedanje izrazite centralizacije, ki smo ji priča že leto dni v škodo lokalne samouprave, prišli v položaj, ko bi imeli neko regionalno centralizacijo na škodo obrobij posameznega dela pokrajine. Ta zakon spoštuje načela, ki jih za postavitev volilnih enot postavlja ustavnopravna stroka, to se pravi geografsko zaokroženost, zgodovinske in vse druge vezi, ki oblikujejo enake oziroma podobne in glede na ustavno ureditev ustrezne volilne enote. Temeljni razlog za njegov sprejem pa je enak, kot sem navedel prej. Gre za uveljavljanje celotnega paketa pokrajinske zakonodaje, da do pokrajin pridemo, da sprostimo nek dodaten razvojni potencial in da preprečimo, da se Slovenija še naprej centralizira. Žal zadnje poteze vladajoče koalicije, ki že škodujejo celo mestnim občinam, kot je Mestna občina Kranj, da ne govorim o vseh ostalih občinah, ki sicer odlično opravljajo svoje delo, vse v korist zgolj mesta Ljubljane. To v praksi pomeni, da Slovenija ne spoštuje več niti tistih načel, ki so zapisana v njeni ustavi in ki so bila spoštovana ves čas, celo prejšnjega režima,in so bila izhodišče enakomernega razvoja celotne države Slovenije ves čas od nastanka samostojne države. Zato razumem, da se te zakone zavrača, ne razumem pa tistih, ki so danes, ko je šlo za tako imenovane izbrisane,ves čas prisegali na odločbo Ustavnega sodišča, pa je to zgolj odločba, ki je mimogrede tudi pravno izredno sporna. V danem primeru pa gre za uresničevanje prav načela same Ustave, kajti Ustavo, gospe in gospodje, smo dopolnili z določilom, ki pokrajine uveljavlja kot obvezne, to se pravi pokrajinsko zakonodajo smo dolžni sprejeti. Na kategorično zavračanje, celo dogovarjanje o tem, da bi iskali neke skupne rešitve, pušča to kot mrtvo črko na papirju in priča o tem, kako gre znova za dvojna merila vladajoče koalicije in z veliko očitno razliko med njenimi besedami in dejanji.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o ustanovitvi pokrajin. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o ustanoviti pokrajin je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem vas želim opozoriti, da morata skladno z drugim odstavkom 143. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati dve tretjini navzočih poslancev. Prosim za prijavo v imenu poslanskih skupin za obrazložitev glasu. V imenu poslanske skupine Marijan Pojbič. Prosim.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki bomo predlog zakona podprli, ker se zavedamo, kako prepotrebno in pomembno je sprejetje pokrajinske zakonodaje [[....]]
Mir v dvorani!
[[....]]temelj za skladnejši regionalni razvoj, da se ne bi dogajalo to, kar se dogaja sedaj, da je standard Ljubljančanov za 30% višji kot državljank in državljanov, ki živijo v Pomurju, ki živijo na Štajerskem, ki živijo na Koroškem, Beli krajini, Savinjsko-šaleški in tako naprej. Predlog zakona zajema členitev Slovenije na 13 regij plus ena, to je Ljubljana s pravnim statusom regije, torej 14. Prepričani smo v Slovenski demokratski stranki, da je bil dosežen najvišji možni politični kompromis, da bi lahko prišli do pokrajinske zakonodaje. Upoštevali smo predloge vseh političnih skupin, med drugim tudi politične skupine SD-ja, gospoda Kontiča, njegove skupine, ki so predlagali Savinjsko-šaleško pokrajino, prav tako smo upoštevali tudi predlog Ptujske pokrajine, med predlagatelji je tudi eden vidnih članov LDS-a, to je gospod Čelan, župan Ptuja. Prav tako je bil izveden referendum, ki je v večini in z večinskimi glasovi dal soglasje za predlagano členitev, prav tako je od 210-ih občin 184 občin dalo pozitivno soglasje k predlagani členitvi Slovenije. Jaz mislim, da je to dovolj kvalitetnih argumentov, da bi bila lahko ta zakonodaja, če bi bil interes večine v tem Državnem zboru, sprejeta. Ampak poglejte, na koncu figa v žepu, in kaj se je zgodilo? Prejšnja opozicija, sedanja koalicija se do te zakonodaje obnaša enako, kot se je obnašala takrat. Tudi tokrat ne želi sprejeti te zakonodaje. Ključni cilj je pa jasen. Kakor ta Vlada, kakor ta pozicija, če bi bilo sedaj, ne glede na to, kolikšno je število predlaganih regij, te zakonodaje ne bi sprejela, ker si ne želi decentralizacije te države. Želi, da je stanje takšno, kakršno je. In to gre predvsem na roko Mestni občini Ljubljana, gospodu Jankoviču, ker je bil predlagan tudi zakon, s katerim se mu dodelijo še dodatna sredstva, čeprav že tako ali tako Ljubljana presega povprečje za 30%, to pomeni je višji standard s tem denarjem, namesto da bi šel za razvitost kompletne države, gre za vzpostavljanje torej [[...]] [[Izključitev mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Prosim za prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu. Obrazložitev glasu v svojem imenu Vito Rožej. Prosim.
Spoštovani! Ni slučaj, da je pokrajinska zakonodaja ena od tistih redkih, za katero se v Državnem zboru zahteva dvotretjinsko soglasje. Zato bi bilo najbrž modro od vsakega predlagatelja, da si v resnici prizadeva pridobiti to dvotretjinsko soglasje. Na podlagi izjav, ponižujočih in žaljivih do mestnih občin, bi želel predlagateljem tega zakona povedati, da v tem parlamentu sedi kar nekaj, več kot ena tretjina, poslancev, ki smo izvoljeni v mestnih občinah. Ne boste verjeli, celo v vaši poslanski skupini se kakšen iz mestne občine najde. Je pa seveda res, da je to razmerje med, da tako rečemo, mestnimi in nemestnimi ali pa ostalimi poslanci, da je ta koeficient v vaši poslanski skupini najnižji. Kakor koli že, če se resnično želi sprejeti taka zakonodaja, bi najbrž veljalo k njej pristopiti na spoštljivejši način, spoštljivejši tudi za prebivalce mestnih občin, ne samo Ljubljane. 11 takih v Sloveniji imamo in tudi s z njihovimi predstavniki je treba računati. K temu se tako ni pristopilo. Tudi namen dvomim, da je tak kot je bil v obrazložitvi mnenj tudi slišan, tudi sam zato ne morem te zakonodaje podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Zvonko Lah, obrazložitev glasu v svojem imenu.
Hvala lepa. Govoriti tukaj z vaše strani oziroma pozicijske, da boste pripravili pokrajinsko zakonodajo, mislim, da je škoda, ker tako pripravljene, kot je ta, ki smo jo mi ponudili, verjetno ne boste uspeli pripravili do konca tega vašega mandata. Še več, to, kar je zdaj organizirano po pokrajinah oziroma regijah, po regionalnih razvojnih agencijah [[...]]
Prosim za posluh v dvorani [[...]]
[[...]]oziroma projekte, ki so zdaj pripravljeni nočete spraviti v življenje. Zavirate razpise za že pripravljene projekte, kaj šele, da bi razvoj odpirali po posameznih razvojnih regijah. Že zdaj se ukvarjamo v regionalnih razvojnih svetih in svetih regij s problemi, kot so na področju regionalnega razvoja, potem področju okolja in prostora, vemo, kaj je na področju odvajanja in čiščenja voda, pa ravnanje z odpadki, ko vozimo smeti gor in dol po Sloveniji na odlagališča. Da ni nobene prave politike na teh področjih, čeprav smo organizirani po razvojnih regijah in nekatere dobro funkcionirajo. S tem, da se je javni razpis za koriščenje iz programa razvoja regij, ki je bil objavljen 29. januarja, potem blokiral 26. februarja zaradi nedelovanja ministrstva oziroma kontrole teh razvojnih načrtov, mislim, da vse pove, da gre predvsem za centralizacijo in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]govoriti, da pripravljate neko pokrajinsko zakonodajo, je samo "farbanje" vseh nas in vseh tistih, ki so nas izvolili. In mislim, da tega ne bo. Bolje, da se pristojni ukvarjajo z realizacijo tistega, kar je že pripravljeno [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu Jože Tanko, prosim.
Hvala lepa za besedo. Prepričan sem, da ne bi prišlo do črtanja razvojnih osi in tudi ne do črtanja južnega kraka 3. razvojne osi, če bi imeli ustanovljeno Dolenjsko-belokranjsko pokrajino. Niti eden od 39, svetnikov, kolikor naj bi jih imel ta pokrajinski svet, ne bi glasoval za to. Prav tako sem prepričan, da ne bi prišlo do črtanja razvojnega jedra Oreh v osrednji štajerski pokrajini, če bi imeli osrednjo štajersko pokrajino. Niti eden izmed tistih 49 svetnikov, pokrajinskih, ne bi glasoval za to. Ker pa ni tako, pa je Vlada mnoge razvojne projekte črtala iz resolucije o nacionalnih programih za obdobje 2007-2013. In zdaj dobivamo pisma župana Mestne občine Maribor, ki odločno protestira proti temu, da bi se črtal razvojni projekt Oreh v osrednji štajerski pokrajini in seveda pisma županov dolenjsko-belokrajnske subregije, ki spada v dolenjsko-belokrajnsko območje, kjer protestira proti temu, da se nikamor ne premakne izgradnja južnega kraka tretje razvojne osi. In ker v tej državi ni mehanizma, da bi lahko pokrajinske enote odločale same o svojih razvojnih prioritetah, se sedaj srečujemo s problemom, da Vlada sklicuje razne razvojne svete, parcialno za neko območje, nekje poseže z nekim zakonom, kot je Zakon o razvojni pomoči Pomurski regije itn. Nimamo nobenega celovitega sistemskega pristopa. In zato bom podprl ta zakon, da pridemo do neke osnove, da lahko ljudje v svojih zaokroženih območjih sami odločajo o svojih prioritetah in o projektih, ki so za njihovo nadaljnjo usodo in njihov razvoj nujno potrebni. Glasoval bom za.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za 27, proti 46. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor prelaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Energetskega zakona v okviru rednega postopka. Državni zbor je v četrtek, 4. 3. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda tudi 14. sejo Državnega zbora. Hvala lepa.