Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: dr. Peter Verlič, mag. Branko Grims, dr. Vinko Gorenak po 13. uri, Alojz Posedel, mag. Štefan Tisel in Franc Jurša. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RADIOTELEVIZIJI SLOVENIJA, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima Majda Širca, ministrica za kulturo.
Lep pozdrav, spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Smo v zadnji, sklepni točki obravnave zakona o RTV Slovenija in mogoče je prav, da naredimo hiter pregled, da bi utrdili vedenje in zavedanje odločitev pri sprejetju tega zakona. Naj najprej povem, da predlog zakona ohranja osnovno organizacijsko strukturo RTV, vendar jo spreminja tako po vsebini kot pristojnostih, in to na način, ki naj zagotovi optimalno delovanje organizacije v vsebinskem in poslovnem delu. Zakon ne spreminja tistih dosedanjih rešitev, ki so se v praksi izkazale za uspešne, prav tako pa Republika Slovenija še naprej ostaja edina ustanoviteljica in lastnica RTV Slovenija. Statusna oblika RTV Slovenija se spreminja iz javnega zavoda v samostojno pravno osebo javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena. Gre za posebno sui generis ureditev – mimogrede, sui generis je na nek način že sedaj –, ki delovanje RTV Slovenija opredeli v zakonu, za nepredvidljive situacije pa napoti za uporabo zakonskih določil, veljavnih za zavode. To ob zagotovljeni pravni varnosti omogoča zadostno razlikovanje od okorele zavodske ureditve in omogoča nov način korporativnega upravljanja. S tem je povečana fleksibilnost delovanjazelo potrebna, hkrati pa je zaostrena odgovornost članov organov RTV Slovenija. Velika večina konstitutivnih elementov zavodske ureditve je v predlogu urejena drugače, se pravi glede uslužbencev, premoženja, sistema korporativnega upravljanja, osebne odgovornosti članov organov RTV Slovenija, načina njihovega imenovanja in načina financiranja, če na kratko povzamem. Potreba po natančni sui generis ureditvi izhaja ravno iz prakse delovanja RTV Slovenija, ki kaže na to, da nasilno pokrivanje drugačnih oblik delovanja in poslovanja s formo javnega zavoda vodi v številne težave, nejasnosti in tudi na rob zakonitosti. Posebna statusna oblika zato pomeni bolj transparentno delovanje, saj so vse pomembnejše finančne odločitve v zakonu do potankosti urejene. Predlog zakona torej uvaja določene inštitute, kot so način imenovanja članov organov, drsno določanje višine prispevka brez vpliva izvršilne oblasti, večjo neodvisnost zaposlenih od plačnega sistema javnega sektorja in podobno, kar pa vse zagotavlja večjo avtonomnost javne radiotelevizije in tudi večjo neodvisnost. Predlog zakona uvaja tudi pomembno novost, sankcije za upravo, in to v primeru neizpolnjevanja javne službe, kot je opredeljena, in doseganja zahtevanih deležev programskih vsebin, česar sedaj ni bilo. S tem se preprečuje komercializacija in ohranja prvenstvena naloga RTV Slovenija, to pa je kvalitetno izvajanje javne službe, seveda odvisno tudi od optimalnih kadrovskih rešitev, ki jih omogoča sama struktura in ogrodje tega zakona. Na koncu naj povem še to, da je v dosedanji obravnavi v okviru Državnega zbora prišlo do nekaterih pomembnih izboljšav besedila predloga zakona. Med temi velja še posebej izpostaviti 3. člen, ki ureja splošna načela definicije javne radiotelevizije, ter spremembo dosedanjega 3., sedaj 4. člena, ki v okviru javne službe vrača tako imenovani parlamentarni program. S temi in tudi z nekaterimi drugimi rešitvami, drugimi manjšimi izboljšavami, ki smo jih skrbno uskladili v dosedanjem postopku, za to smo si vzeli tudi čas ne samo v okviru parlamentarne obravnave, temveč skrbnega strokovnega posvetovanja znotraj pripravljanja zakona, menimo, da je zakon primeren za dokončno potrditev na tej obravnavi in za bodoče boljše delovanje javne RTV Slovenija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil mag. Vasja Klavora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini DeSUS se strinjamo, da je čas za prevetritev naše osrednje medijske hiše. Ugotavljamo, da se z zakonom želijo vtkati v radiotelevizijo zelo pomembna načela, ki po svoji vsebini in sporočilu sledijo poslanstvu, ki naj ga javna nacionalna radiotelevizija izpolnjuje v korist uporabnikov, zato bomo zakon tudi v tretjem branju in v končni predlagani vsebini podprli. Ključne nove točke v razmerju do veljavnega zakona se nanašajo na statusno preobrazbo javnega zavoda v samostojno pravno osebo javnega prava posebnega nacionalnega in kulturnega pomena. S tem bo postala neke vrste sui generis gospodarska družba v nacionalnem interesu. Zanjo poleg posebnih določil tega zakona veljajo glede na potrebe in zahteve konkretnih situacij tudi določila predpisov, ki urejajo področje javnih zavodov. Naloge nacionalne medijske institucije so bistvenega pomena za slehernega državljana in prebivalca v Republiki Sloveniji. Zato nekako vidimo smisel v predlogu, da javna RTV preko svojih programov zagotavlja optimalne možnosti za celovito informiranost, široko in vsestransko razgledanost in ob tem zadovoljivost potreb prav vsakega televizijskega uporabnika. Ocenjeno je, da se to da in mora doseči preko javnega servisa, ki podaja roko tržni usmerjenosti. Komercialna dejavnost je danes v tržno naravnanem okolju nujna za preživetje, zato s podporo uvedbi takih dejavnosti znotraj RTV v naši poslanski skupini nimamo težav sploh zaradi tega, ker bo z zakonsko ureditvijo možna transparentnost, poleg tega pa ostaja primarno poslanstvo naše nacionalke še vedno delovanje v javnem interesu. Prenova nacionalke je potrebna in strinjamo se s predlagateljem, da je to v luči povečanja njene avtonomije in neodvisnosti v odnosu do centrov politične in kapitalske moči v doseganju optimalne učinkovitosti poslovanja, ki mora biti usmerjena v visoko kakovost programov, uvajanje novih tehnologij in storitev ter visoko dostopnost različnih vsebin za posamezne cilje skupine, ki morajo biti zajete prav vse, ki krojijo naš ozemeljski prostor, in tudi tiste, ki ohranjajo slovensko identiteto zunaj meja. Ključna novost, ki jo glede na veljavno ureditev prinaša novi zakon, ki je po našem prepričanju veliko bolj primerna, je tudi oblikovanje, struktura in odgovornost programov družbe oziroma njenih članov. Ko je bilo rečeno, bomo svoje glasove namenili v podporo zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Milan Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ne želim reči, da se mi zdi nesmiselno, vsekakor pa smo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke skrajno pesimistični glede naših pričakovanj pri upoštevanju naših in sploh opozicijskih pripomb in stališč, ki so, ko že trikrat ali štirikrat opozarjamo na nekatere nesprejemljivosti in nepravilnosti, v predmetnem predlogu zakona o RTV Slovenija. Kljub temu smo si vzeli čas in opravili natančen pogled v urejenost področja, vezanega na javne radiotelevizije, v nekaterih drugih primerljivih evropskih državah in naša splošna ugotovitev je, da povsod obstajajo različne specifične rešitve ali ureditve. Drži, da bolj ali manj sledijo evropskemu dogovoru o financiranju in delovanju javnih radiotelevizij, to je amsterdamskemu protokolu iz leta 1997, po katerem se daje deželam članicam dokajšnjo svobodno odločanje o obliki delovanja in financiranja – z eno samo bistveno omejitvijo, to je, da financiranje ne sme vplivati na tržne pogoje v EU oziroma ne sme biti v nasprotju skupnim interesom. Tako nam je res dopuščeno, da si uredimo našo nacionalno radiotelevizijo po svoji lastni slovenski meri in prepričanju, kakšna nacionalna RTV bo najbolje koristila in zadovoljevala želje in potrebe Slovenk in Slovencev. Žal v Slovenski nacionalni stranki menimo, da s sedaj že skoraj dokončno obdelanim predlogom nismo bili prav srečne roke. Predlagatelj sicer navaja kar nekaj zvenečih ciljev, ki naj bi jih dosegli s tem novim zakonom o RTV Sloveniji. Ti so, če omenim le nekaj najbolj spodbudnih, na primer povečanje avtonomije javnega servisa v odnosu do centrov politične in kapitalske moči na področju informiranja in ustvarjanja programskih vsebin; zagotavljanje večje učinkovitosti poslovanja, ki bo usmerjeno v večjo kakovost programov, hitrejše uvajanje novih tehnologij, večjo dostopnost vsebin za posamezne cilje skupine; dopolnjene zakonske rešitve, ki naj ne bi bile usklajene s pravom EU in prenos zahtev v notranji pravni red, s poudarkom na preglednosti delovanja javne RTV in zagotavljanja izvajanja načela finančne preglednosti; pa še kakšnega bi našli. S tem namenom naj bi tudi prišlo do statusne preobrazbe javnega zavoda RTV Slovenija v samostojno pravno osebo javnega prava posebnega nacionalnega in kulturnega pomena. Kot takšen naj bi bil zavod tudi vpisan v sodni register. Žal v tem smislu nismo vsi enakega prepričanja in imamo različna mnenja o realnosti uresničitve prej omenjenih ciljev. Tako ni bil sprejet noben amandma opozicijskih poslanskih skupin, niti se predlagatelj ni preveč ukvarjal s problemom oblike zakona sui generis, ki za RTV Slovenija po našem mnenju ni primeren, saj novi status nikakor ne zagotavlja večje neodvisnosti od političnega in kapitalskega vpliva, kar sem omenil kot enega od najpomembnejših ciljev predloga zakona. Tudi trditev, da bo takšna statusna oblika zagotavljala bolj transparentno delovanje in poslovanje RTV Slovenija, ni prav prepričljiva. Že vrsto let pozitivno poslovanje zavoda dokazuje, da dejansko ni potrebe za takšno spremembo. Da ne govorimo o ignoriranju amandmajskih predlogov Sindikata novinarjev Slovenije in koordinacije novinarskih sindikatov RTV Slovenija v zvezi s splošnimi načeli avtonomije novinarskega dela, ki zavezujejo zavod tudi po ustavi. In da ne omenjam Sindikata kulturnih in umetniških ustvarjalcev RTV Slovenija, saj njihov dopis ste verjetno vsi kolegi poslanke in poslanci dobili. In ne nazadnje, kot ste vsi seznanjeni, ugotavlja naša Zakonodajno-pravna služba številne pomanjkljivosti in vprašljivost skladnosti vsebine predmetnega predloga zakona z Ustavo Republike Slovenije in pravnim sistemom. Mislim, da je bilo takšnih zadržkov, pomislekov in pripomb na desetine. Žal je bilo le malo tega upoštevano v končni verziji predloga. Ne spomnim se primera predloga zakona, ki bi imel toliko pomanjkljivosti, ki bi sprožale toliko pravnosistemskih pomislekov, no, če odmislimo včerajšnji predlog pokojninskega zakona. Zato iz te razlogov in zaradi mnogih drugih zadržkov in pomislekov v Slovenski nacionalni stranki tega predloga zakona o RTV Slovenija ne bomo podprli in bomo v poslanski skupini glasovali proti. Ker mi je ostalo še nekaj časa, bi to izkoristil, da tudi širšo slovensko javnost seznanim z dopisom in z nekaj treznih, utemeljenih mnenj, stališč Sindikata kulturnih in umetniških ustvarjalcev RTV Slovenija, ki ugotavljajo, da se skozi zakon nakazuje korak k marginalizaciji kulturnih in umetniških vsebin na radiu in televiziji in posredno rušenju enega od stebrov nacionalnosti. Se popolnoma strinjam. In tudi, da spremembo statusa RTV Slovenija podpira le zunanji zastopnik poklicnih novinarjev. To pa je za ustvarjalce kulturnih in umetniških vsebin nesprejemljivo. Kot da je zakon o RTV Slovenija spisan zgolj za utrditev sprege, ki je v obrazložitvi predstavljena s trditvijo, da bo zakon omogočal večjo avtonomijo novinarskega poklica. In ne nazadnje zaključna misel Sindikata kulturnih in umetniških ustvarjalcev RTV Slovenije, "nesistemskost, pravna nedorečenost in odmik od prave namembnosti nacionalne radiotelevizije so idealna podlaga za finančno in vsebinsko razgradnjo javnega zavoda RTV Slovenija". Polagam vam na srce, da v nadaljevanju razmislite o tem. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Po mnenju Poslanskega kluba Liberalne demokracije so specifike javnih medijev, v tem primeru RTV Slovenije, po katerih se razlikuje od državnih in zasebnih medijev,določene v odnosu do civilne družbe. Slednja bi morala imeti odločitev vpliv tudi na delovanje RTV Slovenija. Tako novi zakon s postopkom imenovanja članov sveta in z njegovo 17- člansko sestavo to tudi omogoča. Ta rešitev predstavlja bistveno razliko od sedaj veljavnega zakona. Gre za sestavo, ki predstavlja raznolikost skupin, ki sestavljajo civilno družbo. Sicer pa je poglavitni problem medijske regulacije ravno v tem, da posega v številne interese nosilcev družbene moči. Najti ravnotežje med pogosto izključujočimi se interesi različnih akterjev, kot so denimo lastniki, ki jim mediji služijo kot sredstvo maksimiranja dobička, oblastne institucije in civilnodružbene skupine, je temeljni problem tovrstne regulacije, ki zaradi tega nujno sproža tudi konflikte. V LDS podpiramo predlog zakona. Naj navedem le nekaj argumentov za to podporo. Podpiramo ga predvsem zato, ker veča avtonomijo RTV Slovenija v odnosu do politične in kapitalske moči. Javna RTV Slovenija mora služiti javnemu in nacionalnemu interesu ne pa sektorskim, političnim in ekonomskim interesom. Sedanji še veljavni zakon je omogočil ravno nasprotujoče si učinke. Omogočil je politizacijo RTV Slovenija. Civilna družba je za prejšnjo vladajočo garnituro postala moteč in nepotreben element. Razglasila jo je zgolj za masko političnih strank. Sicer pa je težko izbrati najboljšega med mnogimi dokazi za to, na kakšen način se je politika vmešavala v delo javnega servisa RTV Slovenija bodisi posredno bodisi neposredno. Nadalje. Novi zakon v Poslanskem klubu LDS podpiramo zato, ker uvaja preglednost med javnim in zasebnim, ker uveljavlja mehanizme za večjo učinkovitost poslovanja, kar bo omogočilo tudi večjo kakovost programov, učinkovitejše uvajanje novih tehnologij in storitev. Pri tem v LDS obžalujemo, da se več pozornosti ni namenilo zapletenim vprašanjem televizijskega medija kot takega, ki se s hitrim razvijanjem aplikacij digitalne tehnologije vse bolj bliža sintezi z internetom. Glede unikatne ureditve statusa sedanjega javnega zavoda RTV Slovenije in izločitve zaposlenih na RTV iz sistema javnih uslužbencev, je treba povedati, da zakon uredi posebno ureditev, za situacije, ki jih morebiti ne ureja, pa zakon določa, da se uporablja zakonodaja, ki se je uporabljala do sedaj, torej enako kot v primerih drugih javnih zavodov. Po mnenju predlagatelja, s katerim se lahko strinjamo tudi v LDS, gre za prožnejšo ureditev od sedanje zavodske ureditve, in to tako, da se bo lahko opravljajo z večjo odzivnostjo in večjo odgovornostjo vseh članov organa RTV Slovenija. O predlagani spremembi statusa zaposlenih je treba znova poudariti, da v veljavi še naprej ostanejo njihove pogodbe o zaposlitvi, enaka ostanejo delovna mesta, še vedno se za njih uporabljajo določbe veljavnih kolektivnih pogodb in zakona o sistemu plač v javnem sektorju, in to vse do takrat, dokler se ne izpogajajo z vodstvom za drugačno ureditev, ki pa brez njihovega soglasja ni mogoča. To želimo še posebej poudariti. Plačni sistem zaposlenih na RTV se določi s kolektivno pogodbo RTV Slovenija, ki jo sklene uprava po predhodnem soglasju nadzornega sveta in reprezentativni sindikati v RTV Slovenija. Položaj zaposlenih je v tem smislu zaščiten tako v prehodu, ker glede na dikcijo zakona po našem mnenju ne more biti govora o posegih v kakršnekoli pravice, kot, glede na določbe 57. člena, tudi v prihodnosti. V Poslanskem klubu LDS podpiramo večanje avtonomije, in to odločno, torej avtonomije novinarjev, strokovno, finančno in racionalno RTV, ki mora kot javna služba v javnem interesu uresničevati interese prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. V tem smislu je ta zakon zagotovo precejšnji napredek. V Poslanskem klubu LDS smo prepričani, da mediji, ki se sprevržejo v center moči ali jih monopolizirajo centri moči, niso več mediji, temveč so orodja za uveljavljanje interesov ozkih skupin in pritiskov ter uveljavljanje določene moči. Takšni mediji niso in ne morejo biti javni servis. Takšni mediji so omejitev demokracije, katere podmena je participacija državljanov pri oblikovanju odločitev. Zato mora RTV Slovenija delovati v interesu javnosti kot celote in zaradi javnosti kot celote. V nasprotnem primeru bi bilo bolje, da je ne bi bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Narodnih skupnosti bo predstavil dr. Lazslo Göncz. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Naj uvodoma povem, da kljub pomislekom v zvezi s predlagano rešitvijo novega statusa Radiotelevizije Slovenije, razlage o dosedanji fazi sprejemanja zakona nas niso v celoti prepričale, bo z moje strani predlagani zakon deležen podpore. O nekaterih dvomih, ki smo jih v zvezi z določenimi rešitvami in dopolnitvami zakona v prejšnjih razpravah izpostavljali, danes v okviru tretje obravnave zakona ne bom več govoril. Vzrok za podporo zakonu so predvsem pozitivne vsebinske rešitve, prevladalo pa je dejstvo, da smo v okviru narodne skupnosti in naše poslanske skupine zadovoljni z določbami zakona o Radioteleviziji Slovenija, ki se nanašajo na RTV programe omenjenih skupnosti. Kot smo že v preteklih tednih večkrat poudarjali, so bila na tem področju usklajevanja sicer dolga in težka, vendar uspešna in korektna, rezultat česar je bistveno boljše zakonsko besedilo na tem specifičnem področju, kot se je prvotno predlagalo. Menim, da je to v korist tako narodnim skupnostim oziroma izvajalcem narodnostnih RTV programov kot tudi predlagatelju zakona in zakonodajalcu. Naj spomnim, da je v predlaganem besedilu zakona za tretje branje primerno rešena zastopanost narodnih skupnosti v Svetu RTV, nadalje tudi vprašanje kompetenc programskih komisij narodnih skupnosti za njune RTV programe ter nekatera druga pomembna vprašanja z vidika organiziranosti in vodenja narodnostih RTV centrov. Formalno se tudi lahko šteje za uspeh, da smo na področju financiranja narodnostnih programov v primerjavi s precej slabšo prvotno predlagano verzijo uspeli ohraniti dosedanjo obliko financiranja. Žal pa že težave v proračunih za leti 2011 in 2012 potrjujejo naša predhodna opozorila, da je tudi ta dosedanja oblika in tudi predlagana oblika financiranja precej ohlapna in ne zagotavlja potrebne stabilnosti na področju optimalnega izvajanja programov. Nedorečene določbe, kar se tiče konkretnega razmerja finančnih deležev iz RTV prispevka in državnega proračuna, v precejšnji meri vplivajo na kontinuirano podhranjenost RTV programov italijanske in madžarske narodnosti. S problemom se srečujemo tudi v sedaj, kot sem že omenil, predlaganih proračunih in zgolj upamo lahko, da bomo z vloženimi amandmaji ob dobri volji vladajoče koalicije in drugih poslancev do neke mere uspeli. Urejanje financiranja narodnostnih RTV programov torej v zakonu ostaja na dosedanji ravni oziroma v dosedanji obliki, kar je v danih okoliščinah z vidika sprejemanja novega RTV zakona sprejemljivo, vendar omenjena določba optimalne rešitve nikakor ne prinaša. Na koncu mi dovolite še to, da zaželim vsem nam, predvsem pa RTV,da bo novi zakon popestril ter vsebinsko in z vidika kvalitete okrepil vse programe, ki jih izvaja Radiotelevizija Slovenije, kar je nedvoumen interes vseh državljanov Republike Slovenije ter ostalih zainteresiranih gledalcev in poslušalcev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcema, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da je vsako poseganje v medijsko zakonodajo zelo občutljivo, deležno posebne pozornosti zainteresirane javnosti, ki nujno polarizira in ob kateri se le stežka doseže vsesplošnikonsenz. Prepričani pa smo, da spremembe, ki bi bile same sebi namen, nimajo nobenega smisla in v javnosti ne bodo dobile podpore, če ne bomo znali odgovoriti na temeljno vprašanje, in sicer, ali novi zakon zagotavlja kakovosten javni servis, kar bo posledično vrnilo zaupanje v javno radiotelevizijo in bo zaustavilo zlasti padanje gledanosti televizijskih in zagotovilo visoko poslušanost radijskih programov. Ko smo si v Poslanski skupini Socialnih demokratov pred tretjim branjem zakona skušali odgovoriti na to temeljno dilemo, smo ugotovili, da lahko zakon podpremo. Izjemi se bosta pa tako sami razkrili. Novi zakon končuje zakonodajni postopek sredi mandata, čeprav je bilo med ljudmi mogoče slišati zahteve po hitrem ukrepanju. Vendar smo se odrekli hitrim kadrovskim menjavam in se lotili priprave zakona, ki mu je osnovo postavila stroka. 20-članska delovna skupina medijskih strokovnjakov je tako povedala svoje, politiki pa prepustila odgovornost za predlog, ki je v tretji obravnavi. Prepričani smo, da se je v pripravi in med sprejemanjem v središče postavljalo prav vprašanje, ali predlagane rešitve sledijo temeljnemu cilju, to je zagotavljanju kakovostnega javnega servisa, ker mora ta imeti absolutno prednost pred zahtevami in pričakovanji posameznih interesnih skupin. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov je zato ključno vprašanje, ali je svoja stališča imela možnost povedati tudi zainteresirana javnost. Pa poglejmo, kako je tekla obravnava. Najprej se bom zaustavila pri mnenju zainteresirane javnosti, ki je imela priložnost izreči se o osnutku zakona o RTV Slovenija na javni predstavitvi mnenj sredi marca letos. Treba pa je opozoriti, da se je besedilo od takrat do obravnave v Državnem zboru spremenilo. Predvsem so postale jasnejše določbe o pravnem statusu RTV Slovenija in določila o nagradah zaposlenim, upravi in nadzornemu svetu. V razpravi smo slišali različna mnenja, in sicer, da se uvaja sistem gospodarskih družb, da je porazdelitev časa med volilno kampanjo nepravična, da morata biti v svetu predstavnika obeh avtohtonih narodnostnih skupnosti, da bi bilo treba najprej sprejeti novelo zakona o medijih, da bi bilo treba uvesti soglasje zaposlenih pri imenovanju odgovornih urednikov, da je z uvrstitvijo zaposlenih v sistem javnih uslužbencev plačni sistem postal bolj urejen in transparenten, da bi bilo treba predvideti direktorja radia in TV za italijansko in madžarsko narodno skupnost, da je treba v zakonu jasno definirati vlogo regionalnih centrov, da bi zaposleni morali ostati javni uslužbenci, da so invalidi nezadovoljni z manjšim številom članov v svetu. Natančen pregled pripomb pokaže, koliko od njih je sprejetih v končno besedilo. Ker je pri večini zakonov mogoče slišati očitke o neupoštevanju socialnih partnerjev, naj omenim, da je iz poročila Ministrstva za kulturo o usklajevanju predloga mogoče povzeti, da je bilo upoštevanih 11 predlogov sveta delavcev RTV Slovenija in 9 reprezentativnih sindikatov RTV Slovenija. Pripominjam pa, da številke ne povedo vsega, saj gre za različno obsežne spremembe z različno pomembnimi posledicami in učinki. Poslansko skupino Socialnih demokratov je presenetilo, da med zaposlenimi ni enotnega mnenja o tem, kakšen naj bo njihov status. Spomnimo se namreč, na kakšen odpor je naletela uvrstitev novinarjev med javne uslužbence. Znani so številni zapleti, celo nepravilnosti v zvezi s plačno reformo ob koncu prejšnjega mandata, kar je morala reševati zdajšnja vlada. Zlasti strokovnjaki so na predstavitvi mnenj opozarjali, da v nobeni državi niso zaposleni v javnem servisu javni uslužbenci. Nekateri so bili razočarani nad parcialnostjo izraženih interesov in slišati je bilo poziv politiki, naj s sprejetjem zakona naredi konec temu, da je ta institucija politični poligon. Dejstvo pa je, da noben zakon sam po sebi ne prinaša avtonomije, ampak se je zanjo treba znati boriti in pogajati. Seveda pa je za Poslansko skupino Socialnih demokratov bistveno, da Predlog zakona o RTV Slovenija krepi vlogo zaposlenih v najpomembnejšem organu RTV Slovenija,v svetu, kjer bodo imeli zaposleni tudi v bistveno manjšem svetu 3 predstavnike. Razmerje se je z 29 zmanjšalo na 17. Kaj se je še dogajalo z zakonom v obravnavi na matičnem delovnem telesu in na drugi plenarni obravnavi? Prvič. Izrecno je zapisano, da je edini ustanovitelj in lastnik RTV Slovenija Republika Slovenije. To je bil poslanski amandma, ki ga je odbor sprejel. Očitno nerazumevanje spremembe statusa RTV Slovenija, ki ostaja javna, izhaja po moje iz prvotnega osnutka novega zakona, ki je predvidel vpis nove organizacije v register gospodarskih družb in bi zanjo veljala pravila delniških družb. Predlog zakona temu ni sledil. Po široki javni razpravi je bila sprejeta odločitev, da RTV Slovenija postane pravna oseba javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, za katero se, če posamezne zadeve v zakonu niso drugače urejene, uporabljajo zakoni, ki urejajo javne finance, računovodstvo pravnih oseb javnega prava, javno naročanje in zavode. Poleg tega do ureditve obdavčitve v zakonu, ki ureja obdavčitev pravnih oseb, se RTV Slovenija šteje za zavezanca, ki opravlja nepridobitno dejavnost. Poglavitna kritika zakonu je, da naj bi pravni status omogočil komercializacijo javnega servisa in bi preusmeril njegovo delovanja v pretežno pridobitno dejavnost. A poleg že omenjenih je varovalka pred komercializacijo tudi določilo tretjega odstavka 6. člena, da mora uprava vsako leto pripraviti poročilo o zagotavljanju večinskega deleža kulturnih, umetniških, informativnih, dokumentarnih in izobraževalnih vsebin. Če večinski delež teh vsebin ni zagotovljen, svet začne postopek za razrešitev članov uprave. Drugič. Posebej so omenjeni pripadniki narodov nekdanje Jugoslavije kot skupnosti, za katere mora RTV Slovenija pripravljati programske vsebine. S tem se poudari pomen narodnih skupnosti republik nekdanje Jugoslavije, ki so imeli dejansko konstitutivno vlogo v vseh republikah bivše države in so enakopravno integrirani v slovensko družbo. Zagotavljajo se pogoji, ki omogočajo ohranjanje njihove identitete, kar je tudi ena izmed pomembnih nalog pluralne javne televizije. Z dopolnitvijo sledimo mnenju varuha človekovih pravic in številnim nevladnim organizacijam, ki opozarjajo, da so v Sloveniji tudi druge narodne skupnosti, katerih pripadniki z mesečnim prispevkom financirajo delovanje javne Radiotelevizije, zato na institucije Republike Slovenije naslavljajo pobude za zagotavljanje programskih vsebin o njihovih skupnostih v javnem mediju. Varuh človekovih pravic je tako v poročilu za leto 2008 med drugim Državnemu zboru priporočil opredelitev do pobud za sprejetje dodatnih ukrepov za spodbujanje, razvoj in ohranitev identitete za tiste manjšine, ki v ustavi niso posebej opredeljene. Med ključne politike varuh uvršča prav prisotnost v javnih medijih. V poročilu za leto 2009 varuh ugotavlja, da na teh področjih ni bilo napredka. Podobno priporočilo v zvezi z navedenimi narodnimi skupnostmi Sloveniji daje tudi Svet Evrope v okvirni konvenciji za varstvo narodnih manjšin. Odbor ministrov Sveta Evrope po priporočilu svetovalnega odbora namreč slovenske oblasti poziva, da je treba poiskati načine za povečanje državnih pomoči pri njihovih prizadevanjih za razvoj identitete prek izobraževanja, kulture in medijev. In ne nazadnje, razprava na odboru je pokazala, kako nizko je zavedanje o pomenu teh narodov v našem prostoru, zato je njihova omemba v normativnih aktih te države nujna. Zanimivo je, da so nasprotniki te določbe govorili o tem, da so ti narodi že tako omenjeni med, navajam, "drugimi narodnimi in etničnimi skupnostmi v Republiki Sloveniji", konec navedka, a v isti sapi dodali, kako bo ta določba imela finančne konsekvence. Po tej logiki so torej strošek že danes. In samo spomnim naj, s kakšno težavo so se uveljavljale tudi pravice senzornih invalidov v medijih, prav tako na opozorila varuha človekovih pravic in civilne družbe. Tretjič. V zakonodajnem postopku se je prisluhnilo tudi italijanski in madžarski narodni skupnosti. Tako bosta le-ti imeli vsaka svojega predstavnika v svetu, ki ga bosta imenovali neposredno. Prej je bil predviden le en predstavnik, ki bi ga skupnosti imenovali posredno prek predsednika republike. Na predlog narodnih skupnosti je bil sprejet tudi amandma, ki določa, da programski odbori za narodne skupnosti dajejo soglasje k imenovanju vodstvenih delavcev narodnostnih programov ter odločitvam uprave v zvezi z narodnostnimi programi. Četrtič. Nedvoumno je postalo, da javna RTV zagotavlja avtonomnost, pluralizem, svobodo oblikovanja mnenj, to je bil predlog Poslanske skupine SDS – toliko glede tistega, da ni bil noben opozicijski predlog sprejet – četudi je to že prej jasno navedeno v besedilu 5., sedaj 6. člena. Naj opozorim na to, da je v 6. členu 28 različnih postavk, ki jih mora RTV Slovenija uresničevati v okviru obveznosti javne službe glede vsebin, programov in storitev. In vse to je že implicitno vključeno v ta člen. Vendarle smo prisluhnili temu, naj bo to vključeno, da bo brez kakršnegakoli dvoma, da je to jasen namen pripravljavcev zakona. Petič. V okviru javne službe se ohranja tretji parlamentarni program. Glede parlamentarnega programa smo imeli v Poslanski skupini Socialnih demokratov različna stališča. Po eni strani naj bi trenutna ureditev dopuščala večje možnosti za predstavitev stališč ter obravnavo tem, ki v siceršnji dnevnoinformativni program težje zaidejo ali ne pridejo tam do izraza. Po drugi strani pa naj bi program preraščal namen ustanovitve, torej prenašanja sej Državnega zbora, Državnega sveta in Evropskega parlamenta. V Poslanski skupini Socialnih demokratov verjamemo, da bo umestitev, kot jo določa zakon, omogočila bolj kvalitetno oblikovanje obstoječega programa. Šestič. Na seji matičnega delovnega telesa je bilo na predlog invalidov sprejeto določilo, da člane v programski odbor za invalide po novem predlaga nacionalni svet invalidskih organizacij in ne reprezentativna združenja invalidov. Pomembni dopolnili sta tudi sedmo in osmo, in sicer, da zagotavljanje kakovostnih glasbenih vsebin in glasbena produkcija postaneta del javne službe ter da je ena izmed pristojnosti uprave tudi zagotavljanje strokovnega izobraževanja zaposlenih na RTV. To je bil predlog zaposlenih na RTV. Zakaj sem omenila teh osem točk, ki jih štejemo Socialni demokrati za pomembne izboljšave prvotnega predloga zakona? Zato, da bi na konkretnih primerih dokazala, kako je zakon v zakonodajnem postopku doživljal pomembne spremembe, nisem omenjala vseh tistih dopolnil, ki so sledila pripombam Zakonodajno-pravne službe in tako je pred nami v tretji obravnavi Predlog zakona o RTV Slovenija, ki ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo z omenjenima izjemama. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Aleksander Zorn. Prosim.
Lepo pozdravljeni. Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki zakona oziroma predloga ne bomo podprli. Za to je precej razlogov, o katerih smo že govorili, to je navsezadnje tretjič pred tem zborom. In nekatere bom ponovil, večine pa ni treba. Naj pa povem, da ima zakon svojo zgodovino. Ta zgodovina se začenja v prejšnjem mandatu pri prejšnji vladi, ko je bil sprejet nov zakon o RTV, ki je naletel na burne odzive s strani takratne opozicije, ki so se izkazali, da so pravzaprav neumestni. Ni se zgodila nobena kadrovska strahotna zamenjava, noben cunami ni nastopil. Nič takega ni bilo. Edini očitek, ki je od tega vsega ostal, je, da je svet preštevilen. Vse ostalo se je v teh štirih letih izkazalo, da dobro funkcionira. Se pravi, da je sprememba prejšnjega zakona bila prej prestižne narave, za katero se je zavezala koalicija. Vendarle pa se skriva za to zamenjavo še nekaj, o čemer bomo morali govoriti. Ampak še nekaj. Kljub strašnim burnim odzivom na prejšnji zakon, je zakon dobil referendumsko potrdilo. To je zelo pomembno. Težko to vzporejam s tem zakonom, ki tako rekoč ni dobil dovolj močno potrdilo, razen v koaliciji. Velikanski del zaposlenih ga ne sprejema, velikanski del javnosti, ki se ukvarja z zakonodajo, ali strokovnjakov, če hočete, ga ne sprejema, ne sprejemajo ga nekateri sindikati, zaposlene sem že omenil in tako naprej. Nanj pa je imela bistvene pripombe tudi Zakonodajno-pravna služba. In te pripombe še držijo. V prvi varianti zakona, ki ga je ministrstvo umaknilo, ker je modro spoznalo, da ne bi vzdržal ustavne presoje, se je pojavila nenadoma gospodarska družba, ki se ji reče delniška družba in se sedaj skriva za drugim imenom. Ta delniška družba pa je gospodarska družba take vrste, da ne more pobirati naročnine. Ko se je to izkazalo, je bil zakon umaknjen in sedaj imamo drugačno imenovanje. Namesto javnega zavoda posebnega kulturnega in nacionalnega pomena smo dobili samostojno pravno osebo javnega prava posebnega pomena. Ampak kljub temu, da je spremenjeno ime, ki je nekoliko manj radikalno, kot je kakšna delniška družba, pa so osnovne značilnosti gospodarske družbe ostale, če to hočemo ali ne. In pravna služba je na to opozorila. Zato še zmeraj ostaja temeljno vprašanje, ali je lahko kakšna samostojna pravna oseba javnega prava takšna, da lahko pobira naročnino od vsakogar, ki ima elektriko. Tisti hip, ko bo nekdo sprožil spor pred Ustavnim sodiščem, češ, da tega noče plačevati, se bo odkrilo, kaj to zares pomeni. Kaj takšna družba zares pomeni? Še nekaj. Če je to družba, ki ima mnogo značilnosti gospodarskih družb, potem je ta zadeva, ki ji pravimo sui generis, vendarle takšna, da bo treba spremeniti precejšen del zakonodaje, da bo lahko pobirala naročnino oziroma težave so tudi drugod. Ampak če bo že registrirana, ali bo zares lahko opravljala svojo dejavnost? Na kakšen način? Kot javni zavod ali kot gospodarska družba? In zaposleni. Zaposleni v gospodarstvu imajo drugačne panožne pogodbe, drugačne sindikate in sploh drugačen odnos do dela in so drugače zaposljivi in odslovljivi. Javni uslužbenci imajo glede tega povsem drugačno usodo in so tako rekoč, vsaj v sedanji zakonodaji, večni. Kateri del bo torej gospodarski in kateri bo javni, kateri bo zaščiten, kot so javni uslužbenci, kateri bo tako slabo zaščiten, kot so uslužbenci v gospodarstvu, je velikansko vprašanje. In nastal bo znotraj podjetja kaos, kajti treba je povedati, da bodo morale biti pogodbe z vsakim zaposlenim posebej podpisane na novo. Tam se bo razporedilo tudi delo na novo, kajti pri pogodbah se to vedno zgodi, opis delovnih nalog bodrugačen, plače bodo drugačne, zaščite bodo drugačne in nastal bo precejšen kaos, da ne rečem še kaj drugega. Posebej zato, ker se bo kmalu izkazalo, da je ta mešanica gospodarstva in javnega lahko takšna, da se bodo marsikateri zaposleni raje odločali za ta ali oni sindikat, za to ali drugo varianto, ki naj bi ga bolj zaščitila. To je tista težava, ki vam jo napovedujem. In ni edina. Druga je komercializacija, o kateri smo že govorili v dvakratni razpravi. Gospodarska družba mora skrbeti zase, mora skrbeti za tisto, za kar je ustvarjena, to je profit. Gospodarska družba se mora preživeti, to je njena naloga, sicer je popolnoma nesmiselno, da jo ustanavljamo. Če misli gospodarska družba živeti od naročnine, potem je ne rabimo. Ko pa rečemo profit, potem rečemo tudi marsikaj, potem je treba imeti program, ki prinaša profit, ki prinaša oglase. Potem je treba imeti še marsikaj, kar prinaša profit. Treba je biti povsem drugačen, kot je javni zavod zdaj. In potem se tudi vprašamo, če je to profitna družba, ali ne sodelujemo pri tem tudi mi. Če plačujem naročnino neki gospodarski družbi, ki ustvarja profit, zakaj ne bi bil njen delničar? Zakaj ne bi nekaj od tega imel, saj vanjo vlagam? Tudi to se bo še odprlo in še marsikaj. Morda še beseda ali dve o posebni navedbi narodov bivše Jugoslavije, ki naj bi prišli zdaj notri, čeprav so že imeli mesto in se izkazuje, kot da je že vse v redu, vendar ni to formalizirano do te mere, kot si zaslužijo. Tukaj nastanejo določene težave. Imamo namreč avtohtono manjšino, ki je tudi zapisana v ustavi, to sta italijanska in madžarska, to pa so narodnosti, ki zaenkrat niso avtohtona manjšina in niso v ustavi. Tukaj napovedujem določene zaplete. Kar se tiče financ, češ, da ne bo nič več stalo, ker je to že zdaj, moram povedati, da tisti hip, ko je to formalizirano in zapisano, bo treba napraviti tudi uredništvo, in to najmanj pet, s svojim posebnim osebjem. To se pravi, to se širi. In ko se enkrat širi, se pač širi naprej in ko bodo enkrat zapisani in imeli svoje uredništvo, ali ni samo še korak do tega, da jih bo treba zapisati v ustavo? In ko jih bo treba zapisati v ustavo, spoštovani poslanci, jih bo treba dati v parlament, pet novih in dva manjšinca, ki sta zdaj, to je 7 novih članov parlamenta ali kar krepka stranka. V parlament bomo dobili Jugoslavijo z vsemi prepiri. Toliko mimogrede. No, naj pač gre to svojo pot. Mislim, da bo vendarle treba narediti ustavno presojo vsaj zaradi tega, da bomo izvedeli, kakšna družba je vendarle ta sui generis, kakšen hibrid je to, je dober namen, ampak v naši zakonodaji za enkrat še nima podlage. Toliko za zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani sodelavci iz Ministrstva za kulturo, kolegice in kolegi! Verjamem, da bomo danes potrdili nov zakon o Radioteleviziji Slovenija, na katerega smo čakali dolgo, bi rekel celo predlogo. Končno ga imamo, končno bomo lahko spremenili kvaliteto upravljanja z radiotelevizijo na način, ki bo preprečeval nadaljnje vmešavanje dnevne politične volje in dežurnih vlad v samoupravljanje te pomembne javne ustanove. Vemo, zakaj je priprava zakona trajala več kot leto dni. Ker ga ni pisala zgolj ena oseba po svojem okusu, ampak je Ministrstvo za kulturo vključilo v njegovo pripravo številne strokovnjake z medijskega pravnega področja in široko civilno in zainteresirano družbo. V demokraciji stvari gredo bolj počasi, seveda, ampak rezultati so na koncu bistveno boljši. Pripombe, pomisleke in vprašanja, ki so se izpostavljala v javni obravnavi osnutka zakona, so predlagatelji upoštevali. Tako so redefinirali statusno ureditev, v usklajevanju s sindikati Radiotelevizije so povečali sestavo sveta z 9 na 15 in te rešitve že pred obravnavo v Državnem zboru smiselno umestili v predlog zakona. Prav tako je Vlada, Ministrstvo za kulturo je upoštevalo pričakovanja avtohtonih narodnosti, ki so sedaj v polni sestavi v bistveno manjšem programskem svetu. To je pomemben dosežek, ni samo ohranitev prejšnjih pravic, kar je bilo samoumevno, ampak to pomeni tudi zagotovitev večje specifične teže predstavnikov avtohtonih narodnih skupnosti. Ob razpravi v prvi obravnavi predloga zakona smo v Poslanski skupini Zares izpostavili odprta vprašanja in izrekli pričakovanja, da skupaj poiščemo rešitve, glede števila predstavnikov narodnih skupnosti v svetu RTV in glede primernega urejanja in umestitve tretjega parlamentarnega programa znotraj Državnega zbora. Za ta vprašanja smo našli tudi primerne rešitve. Na predlog nekaterih poslancev in poslanke se je ustrezno popravilo besedilo 2. člena. Tako je poudarjeno, da je ne samo edini ustanovitelj, ampak je tudi edini lastnik RTV Slovenija Republika Slovenija. S sprejetjem zakona smo omogočili večjo odgovornost, avtonomnost, zavezanost javnosti, bolj transparentno poslovanje in možnost oblikovanja kvalitetnih raznolikih programov, ki ne bodo zgolj po okusu kapitala ali trga. S tem se potrjujejo tudi zaveze iz koalicijske pogodbe. Ena večjih in tudi ključnih sprememb je preoblikovanje statusa iz javnega zavoda v samostojno osebo javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, kar tudi sledi koalicijski zavezi, da mora RTV prevzeti bolj prožno organizacijsko strukturo. Sprememba statusa je pomembna zaradi neizogibnega dejstva, da RTV opravlja dejavnost na trgu, je vpeta v realno stanje in mora upoštevati tudi pravila okolja, v katerem deluje. RTV izvaja isto dejavnost, ki jo ostale televizije opravljajo zgolj zaradi dobička. Cilj javne radiotelevizije pa je bistveno drugačen. S tem bomo omogočili tudi pogoje za večjo samostojnost javnega medija, saj Svet RTV v imenu države v celoti izvaja ustanovitvene pravice, javna radiotelevizija bo samostojno upravljala z lastnim premoženjem. Tako organom upravljanja, svet, nadzorni svet in uprava, ki so tudi manj številčni, zakon določa večje odgovornosti, podobno kot se ureja odgovornost članov organov vodenja in nadzora v delniških družbah. Spremenjena je tudi sestava organov. V poglavitnem organu, Svetu RTV, večjo vlogo ponovno dobivajo reprezentativne organizacije civilne družbe, ki so bile na račun političnih imenovanj iz tega organa izločene. Delovni zbor bo imenoval zgolj tretjino oziroma pet članov sveta prek javnega razpisa nevladnim organizacijam. Zdaj jih Državni zbor imenuje kar 16 od 29. Če ne štejemo še tistih pet, ki jih imenuje na predlog političnih strank. V nadzornem svetu Vlada Republike Slovenije obdrži zgolj enega predstavnika, eden od treh predstavnikov Državnega zbora pa je določen s strani Komisije za nadzor javnih financ Državnega zbora. In to bo seveda predstavnik opozicije. V skladu z osnovnim ciljem zakona, to je omogočiti največjo možno neodvisnost RTV Slovenija v odnosu do oblasti, uslužbenci RTV ne bodo več javni uslužbenci. Namesto da bi puščali kakšno možnost, da imata izvršilna in zakonodajna veja oblasti kakršnokoli možnost, da posegata v plačni položaj zaposlenih na RTV Slovenija, se bo njihov položaj urejal samostojno v socialnem dialogu uprave RTV Slovenija z reprezentativnimi sindikati in brez njihovega soglasja ne bodo možne nikakršne spremembe. Do takrat, in to se nam zdi zelo pomembno, ko bo sprejeta nova pogodba, pa ostajajo na predlog reprezentativnih sindikatov v veljavi določbe veljavne kolektivne pogodbe RTV Slovenija in določbe ostalih dokumentov. Posebna pozornost je namenjena tudi skrbi za nujno tehnološko posodobitev, zagotavljanje novih avdiovizualnih in informacijskih storitev, da bo RTV lahko uspešno sledila razvoju in raznovrstnosti dejavnosti v digitalni dobi. Že ob sprejemanju veljavnega zakona smo, takrat še v opoziciji, zatrjevali, da višina RTV prispevka ne sme biti odvisna od politične motivacije oblasti. Spomnimo se, leta 2008 tedanja koalicija zaradi bližajočih se volitev ni želela dvigniti RTV prispevka, z vsemi posledicami, ki so temu sledile. Finančno luknjo, o kateri je govorila uprava RTV Slovenija, oni so pričakovali potem hitro spremembo, oni so bili prva žrtev, in delavci RTV Slovenija, te politične odločitve. Tisto finančno luknjo na televiziji je z zvišanjem RTV prispevka zakrpala šele sedanja ministrica oziroma sedanja vlada. Ne pozabimo tega. Zato se z namenom izogibanja vsakokratnemu posredovanju Vlade višina prispevka po novem usklajuje z rastjo življenjskih stroškov. RTV prispevek, sredstva iz državnega proračuna ter druga javna sredstva in prihodki iz naslova opravljanja javne službe se lahko porabijo samo za opravljanje javne službe. RTV Slovenija je dolžna presežke iz opravljanja vseh dejavnosti RTV Slovenija in tudi komercialnih dejavnosti ter z njo povezanih oseb v deležu, ki pripada RTV Slovenija, nameniti za opravljanje dejavnosti, ki jo RTV Slovenija opravlja kot javno službo. Za večjo transparentnost delovanja na trgu pa se predlog zakona v celoti usklajuje z zakonom o preglednosti finančnih odnosov in ločenem evidentiranju različnih dejavnosti. Tudi zaradi te varovalke ne bo moglo prihajati do znanih anomalij. Ne trdimo, da bo na Radioteleviziji kar naenkrat vse delovalo brez napak, brezhibno. To je odvisno predvsem od ljudi. Ampak novim organom in vsem zaposlenim na RTV Slovenija ponujamo in dajemo v roke orodje, s katerim bodo lahko delovali boljše in učinkovitejše. Pred nami je dobro pripravljen zakon, ki ponuja kvalitetne in v času, v katerem živimo, primerne rešitve. V Poslanski skupini Zares bomo zakon seveda podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovane poslanke in poslanci! Ko že od poletja dalje v parlamentu poslušamo razpravo ob sprejemanju zakona o RTV, dobimo občutek, da je treba ob vsaki zamenjavi vlade spremeniti tudi zakon o RTV Slovenija. In to več kot očitno samo zato, da se lahko zamenjajo ljudje v vodstvu in tudi novinarji, ki ne ustrezajo trenutni politični strukturi. Seveda vse pod krinko povečanja neodvisnosti javnega zavoda RTV. Če bi temu res bilo tako in bi se ob vsaki spremembi neodvisnost povečala, bi ta zavod sedaj bil že tako neodvisen, da tako močno neodvisnih ljudi, kakršne bi ta zavod potreboval, sploh ne bi bilo več mogoče najti. Pa šalo in cinizem na stran. Z zakonom uvajamo izjemno pomembne statusne spremembe RTV. Uveljavljamo popolnoma novo in posebno statusno obliko pravne osebe javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena. Takšne oblike v Sloveniji še ne poznamo, zato lahko s pravnega stališča pričakujemo celo vrsto zapletov okoli samega poslovanja. Gre za neke vrste eksperiment, kar je po našem mnenju neodgovorno. Gre namreč za javno nacionalno televizijo, mi pa se obnašamo tako, kot da bi imeli opravka z le še enim podjetjem iz sosednje ulice. Gre pravzaprav za izjemno pomemben vzorčni primer, ki bi bil v primeru uveljavitve usoden tudi za status drugih javnih zavodov na področju šolstva, znanosti, izobraževanja in kulture. Namesto krovnega zavoda v javnih zavodih se skozi stranska vrata pod nazivom modernizacija sedaj že drugič poskuša uvesti komercializacija in posledično njihova privatizacija. Krovni zakon naj bi očitno prišel kasneje, predstavlja pa legalizacijo tako imenovanih dobrih praks, ki bi jih do tedaj na takšen način uvedli. Ne nazadnje takemu eksperimentu nasprotuje tudi večina novinarjev, ki se zavzema za to, da RTV Slovenija še naprej ohrani status javnega zavoda, zaposleni v njem pa ohranijo status javnih uslužbencev. To kaže tudi izid ankete, ki jo je med novinarji zavoda med 8. in 10. junijem izvedla koordinacija novinarskih sindikatov. Ta združuje 8 reprezentativnih sindikatov. Anketa je pokazala, da preoblikovanje RTV Slovenija v samostojno pravno osebo javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, kot je določeno v predlogu, podpira 22,9 %, nasprotuje pa 77,71 % vprašanih novinarjev. Predlog, po katerem zaposleni na zavodu ne bi bili več javni uslužbenci, je podprlo 33,12 % anketiranih, proti pa je bilo 66,88 %. Odstop od statusa javnega zavoda v novo tako imenovano posebno ureditev sui generis postavlja pod vprašaj status zaposlenih. Po predlogu zakona ne bodo več javni uslužbenci, takšna opredelitev odstopa od opredelitve po Zakonu o javnih uslužbencih, ki javnega uslužbenca opredeljuje kot posameznika, ki je v delovnem razmerju v javnem sektorju. Del javnega sektorja pa so poleg državnih organov in uprave v samoupravnih lokalnih skupnostih, javnih agencij, javnih skladov, javnih zavodov in javnih gospodarskih zavodov tudi druge osebe javnega prava, če so posredni uporabniki državnega proračuna. RTV seveda je. Kdo je in kdo ni uslužbenec, ne more biti predmet rešitve nekega področnega zakona. Zakon kar v nekaj členih govori o uresničevanju javne službe. Kdo pa naj opravlja javno službo, če ne javni uslužbenci? Če niso javni, morajo delati nekaj drugega. Če bodo pa javno službo opravljali tako, kot piše v zakonu, potem pa so javni uslužbenci. Na poslance se je z odprtim pismom obrnil tudi Sindikat kulturnih in umetniških ustvarjalcev, ki trdijo, da bi izvzem zaposlenih iz sistema javnih uslužbencev pomenil vrnitev v neko staro stanje in s tem prej ali slej tudi pokop vsebin, ki, kakor ugotavlja predlagatelj zakona, niso tržno zanimive. To so številne umetnostne zvrsti, širok spekter izobraževalnih vsebin, otroške in mladinske oddaje, dokumentarne zvrsti, paleta kulturno-informativnih zvrsti, morda le razvedrilne in športne oddaje ne. To pravijo v sindikatu, tega si nismo izmislili mi. Pa najbrž ne moremo reči, da le-ti situacije v javnem zavodu ne poznajo. Na koncu naj povem le še to. V Slovenski ljudski stranki bi podprli le takšen predlog zakona o RTV, ki bi pri ustvarjanju in pripravljanju programov zagotavljal spoštovanje človekove osebnosti in dostojanstva, načela nepristranskosti, neodvisnosti in resničnost informacij mnenjskega, svetovnonazorskega in verskega pluralizma ter politične neodvisnosti in avtonomnosti. Ta zakon pa žal po našem mnenju ni takšen, zato naše podpore ne bo deležen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona v celoti. Besedo ima Franco Juri.
Jaz sem se sicer javil nekoliko kasneje, verjetno je prišlo do pomote.
Vi ste se javili pozneje. Prišlo je do spremembe. Vaša poslanska skupina je predlagala spremembo. Prosim, gospod Juri, če želite razpravljati.
V redu, ker bi izgubil sicer to možnost, bom to izkoristil, čeprav veste, da v razpravi poslanec raje nastopa nekoliko kasneje, ker tako odgovarja na nekatere trditve. Verjetno so me kolegi poslanci že naveličani, ker sem dolgo govoril v imenu poslanske skupine, bom vseeno še nekaj dodal. Veliko je bilo govora in največ polemik se je razplamtelo v zadnjih časih v zvezi s 6. členom tega zakona, navajanjem nekaterih narodnih skupnosti, ki jih je treba upoštevati pri oblikovanju vsebine RTV. Tudi danes je bilo nekaj takih namigov. Jaz menim, tako kot meni tudi strokovnjakinja za medijsko področje Sandra Bašič Hrvatin, da je eden največjih civilizacijskih dosežkov v tem zakonu, da odpira možnost upoštevanja pričakovanj dela naših državljanov tudi tam, kjer so do sedaj veljali tabuju, da se o tem ne govori. To pa v nobenem primeru ne načenja pravic in tudi ustavne vloge, ki jih imajo predstavniki avtohtonih narodnih skupnosti, ki so potrjeni v programskem svetu, in to na boljši način. Sedaj je programski svet manjši in je specifična teža vsakega člana tega sveta bistveno večja. Mislim, da smo dosegli s tem zakonom nekaj rešitev, ki so zgledne tudi vizavi Evrope in v odnosu do civilizacijskih pričakovanj naše družbe. Polemika se odvija tudi o samem statusu, o sui generis statusu te javne ustanove. Mislim, da je jasno, in to smo že v prejšnjih obravnavah večkrat povedali, da je RTV tudi kot izključni javni zavod opravljala komercialne dejavnosti. Torej jih je opravljala, četudi jih ne bi smela opravljati. In če jih ne bi opravljala, kaj bi se zgodilo? Da bi morale državljanke in državljani plačevati bistveno večjo naročnino. V glavi imam še članarino OZN, oprostite. To vprašanje se postavlja tudi v rešitvi, ki ga ponuja zakon oziroma Vlada, to je sui generis hibrid med javno in gospodarsko družbo, ki v ničemer ne posega v lastninske pravice države. To naj bo jasno, da je edini lastnik in edini ustanovitelj te ustanove država Republika Slovenija. Tukaj ni nobenega dvoma. In namigovanja o privatizaciji te javne ustanove, so povsem neutemeljena. Ni nobenih možnosti privatizacije. To je javna ustanova, ki bo opravljala tudi na legalen način, na jasen način tudi del svojih gospodarskih oziroma komercialnih dejavnosti. In s temi komercialnimi dejavnostmi bomo financirali tiste dejavnosti, ki so v javnem interesu in za katere ne bo treba dodatno plačevati državljanom dodatnih naročnin. Vezani paket sui generis sistem, ki naj bi deloval učinkoviteje, ki naj bi legaliziral to, kar je tako in tako ta javna ustanova počela, ampak na jasen in transparenten način. Zato ne vidim nobenih posebnih problemov. In tukaj bom tudi končal, ker imamo še 10 minut in jih bom pustil z veseljem svojemu kolegu Vitu Rožeju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andreja Rihter.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ministrica, sodelavec! Sama bom podprla tako kot v prvo in drugo tudi v tretje zakon. Imam zelo veliko razlogov za to in eden izmed njih je, da zakon prinaša veliko avtonomijo dela. In druga zadeva. Sprememba statusa prinaša zelo veliko odgovornost tistih, ki bodo sprejeli to odgovornost in jim bo zaupana vloga vodenja hiše, ki pomeni javni interes. Kako napačno je bilo posredovanje, mnenje tistih, ki so govorili in še kar govorijo, da se bodo zmanjšali programi v javnem interesu in bo prišlo do krčenja celo tistih delov programa, ki niso toliko zanimivi, ko govorimo o mladinskem programu, izobraževalnem programu, športnem programu in tako naprej, saj je v tem zakonu zelo jasno, konkretno definirana javna služba in vse tisto, kaj v to ne nazadnje spada in kaj je poslanstvo javnega zavoda Radiotelevizije. Podprla bom zakon zaradi tega, ker prinaša avtonomijo dela in predvsem zaradi tega, ker smo v celem postopku poslušali predlagatelj in tudi mi poslanci, ki sedaj sprejemamo z vso odgovornostjo zakon, predlagatelje oziroma strokovno javnost. Ta strokovna javnost je tukaj sedela in nam z argumenti dopovedala in razložila, kaj je tako pomembno. In z vsemi temi pripombami je zakon tudi dopolnjen. Kolegica Potrata je uvodoma zelo razločno, jasno, konkretno precizirala, kaj je bilo v prvotnem predlogu zakona in kaj je bilo tudi upoštevano. In to so konkretna dejstva in tudi podatki. Sama pa se bom absolutno naslonila na stroko in na tiste konkretne ljudi, ki zelo dobro poznajo medije in vedo, kaj je poslanstvo in kaj je medij javne televizije. Na žalost sindikati, takšni in drugačni, spreminjajo mnenja. Sama sem imela veliko zgodbo z njimi v letih 2001–2004. Njihovo mnenje je bilo takrat drugačno. In tukaj imam na žalost problem sama s seboj, da ti zaposleni in sindikati mislijo predvsem nase in na svoj status, ne pa na to, da so uslužbenci, ki naj izvajajo javno službo, kakor je v tem zakonu zapisana. In če lahko rečem in povzamem besede, ki so bile tukaj povedane, da v nobeni državi niso zaposleni v javnem servisu javni uslužbenci, se temu pridružujem, ker tudi sama zelo dobro poznam javni servis televizije po Evropi. In bilo je tudi povedano, da je razočaranost nad parcialnostjo izraženih interesov in je bila pozvana ne nazadnje politika, da sprejme ta zakon, ki je bil pred nami, da naredimo tudi konec instituciji, kot je politični poligon, ki ga imamo tukaj in vedno znova politiziramo o tem, kaj bi bilo dobro in kaj ne bi bilo dobro. Zakon je dober, vendar zakon je veliko premalo. Treba ga je uresničevati – tisti, ki ga bodo uresničevali, ki bodo prevzeli odgovornost za vodenje te ustanove, in vsi tisti, ki bodo bdeli nad vsemi pravilnostmi. In potem se bodo verjetno slovenski gledalci spraševali, ali so informacije ali je informativni program toliko zaupanja vreden, da bo gledanost programov slovenske televizije naraščala. To je še moj tretji argument, ki me pa skrbi. Gledanost naše nacionalne televizije oziroma programov upada. To pa pomeni, da je zaupanje v informativnost teh novic, ki jih imamo na nacionalni televiziji, vprašljiva. In zaradi tega menim, da je z novo strukturo vodenja, upravljanja, na katero smo opozarjali v zakonu, predlog takšen, da bodo lahko tisti, ki bodo imeli odgovornost vodenja in zaupanja, lahko obrnili trend zaupanja in gledanost nacionalne televizije navzgor. To pa je ne nazadnje tudi cilj, da imamo nacionalno televizijo, ki jo radi gledamo, ki jo imamo zato, da z njo pridobivamo na področju izobraževanja, kulture, informativnosti, ne nazadnje tudi vseh programov, ki se tičejo naših ostalih skupin. Mislim, da je zakon ravno zaradi tega, ker vse to omogoča, vreden podpore in tudi realizacije v najbližji prihodnosti.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Tudi sam bom podprl ta predlog zakona, ker menim, da glede na dosedanjo učinkovitost in sprejemljivost zakona o RTV, ki smo ga sprejeli leta 2005, je več kot očitno, da to takrat ni bila dobra rešitev. Pod plaščem javnega interesa so se dogajale številne manipulacije in tudi nečednosti, in to od imenovanja programskega sveta s tako imenovanimi plonk listki do škandaloznih pogodb o odpravninah vodilnih delavcev RTV Slovenija. Ne gre samo za to, da so se na tem razkritem škandalu – koliko je ostalih prikritih in zakritih ne bomo nikoli vedeli – videle vse posledice izbire tistih, ki bi morali nadzorovati ta javni servis. Še več. Šlo je za kršenje zakonodaje, saj so takšne pogodbe v direktnem nasprotju z zakonom o javnih uslužbencih, na podlagi katerega se tudi določajo plače vodilnim delavcem na RTV. Ker pa so to počeli s pomočjo in ob vednosti tistih, ki bi jih morali nadzorovati, se je to v tem javnem servisu dogajalo. Zato je bil po mojem mnenju skrajni čas, da se v te anomalije poseže z novelo zakona o RTV. In predvsem zato ta nova statusna oblika RTV, ki pretvarja RTV Slovenija iz javnega zavoda v samostojno pravno osebo javnega prava posebnega kulturnega in nacionalnega pomena. Gre za pomemben korak naprej od okorele zavodske ureditve, o katere posledicah sem govoril, k novemu in učinkovitejšemu, predvsem pa upravljanju s povečano odgovornostjo vseh članov, vseh organov, predvsem pa še članov uprave RTV. Zato zakon tudi opredeljuje sankcije v primeru neizpolnjevanja javne službe in doseganja zahtevanih dosežkov programskih vsebin. In to je odgovor vsem tistim, ki opozarjajo in strašijo pred komercializacijo in privatizacijo RTV hiše. Menim tudi, da je način imenovanja 17-članskega programskega sveta in 7-članskega nadzornega sveta korak naprej k depolitizaciji in v bistvu uresničitvi te velike želje nekdanjega kulturnega ministra, ki si je v letu 2005 želel, da bi ta zavod doživel to depolitizacijo. Iz nekdanjega velikega programskega sveta, v katerega je Državni zbor imenoval celih 72 % članov, jih danes Državni zbor imenuje samo 5 oziroma 29 %. In kar je še pomembnejše, v nadzornem svetu, kjer je v prejšnjem ali sedanjem veljavnem zakonu vlada imela večino, se pravi izvršna oblast večino, ima zdaj izvršna oblast samo enega člana. Še enkrat poudarjam, uresničujejo se želje nekdanjega ministra po depolitizaciji te hiše. Menim, da s temi rešitvami nastajajo pogoji, da se naredi konec temu, da bi RTV Slovenija, kot je bilo danes že rečeno za to govornico, bila del politizacije ali politični poligon vsakokratne izvršne veje oblasti. In kot je rekla v predstavitvi stališča Poslanske skupine kolegica Majda, zakon sam po sebi ne prinaša avtonomije. Za to avtonomijo se je treba nenehno boriti in pogajati. In ta zakon preprosto to omogoča. Na koncu, ker sem tudi v teh dveh parlamentarnih obravnavah slišal mnoge neresnice, laži in izmišljotine, bom odgovoril na eno, ki jo je izrekel ali pa v zvezi s tem postavil poslansko vprašanje velik ekspert političnih znanosti, moj kolega parlamentarec Branko Grims. Branko Grims je namreč na delovnem telesu prepričeval ostale člane delovnega telesa, da je ta predlog zakona o RTV eden najdražjih zakonov v zgodovini države. Zato je tudi na Vlado naslovil vprašanje in je dobil odgovor na to vprašanje. V tem odgovoru, o katerem več ne govori javno, je bilo zapisano, da so stroški avtorskih honorarjev ekspertne skupine za zakon o RTV in za zakon o medijih skupaj znašali 26 tisoč in nekaj evrov, za pravno svetovanje pa je bilo izplačanih še 22 tisoč in nekaj evrov. Za primerjavo pa poglejmo, katere so pa res bile najdražje zadeve, štiri ali pet let nazaj, in jih bom navedel samo nekaj. Recimo, 49 tisoč in nekaj evrov je stala priprava zakona o pristaniščih, 49 tisoč in nekaj evrov je stal zakon o prevoznih sredstvih v cestnem prometu, 48 tisoč evrov je stal zakon o javnih cestah, 47 tisoč in nekaj evrov je stal zakon, ki bo urejal insolventno materialno procesno pravo. In zdaj pridejo tisti zanimivi finančni izdatki: 27 tisoč in nekaj evrov je stalo naročilo študije nekdanjega ministrstva za kulturo za pripravo strokovnih podlag za izdelavo uredbe o enotni metodologiji za izdelavo programov za javno naročanje na področju kulture. In naprej: 30 tisoč evrov je to isto ministrstvo plačalo za pripravo okolja za projekt Priprava Predloga zakona o varstvu kulturne dediščine in 38 tisoč evrov je plačalo samo za ovrednotenje letnega medijskega razpisa in tako dalje in tako dalje. Kolegu Grimsu, ki ga danes ni, bi rad povedal, da je bilo veliko, veliko izdatkov mnogo višjih s strani tega kulturnega ministrstva, kjer se niso pripravljali zakoni, ampak samo neke podlage ali pa ekspertne ocene. Toliko za velikega eksperta politoloških znanosti.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavcema, kolegice in kolegi! Pri Radioteleviziji Slovenija moramo najbrž izhajati tudi iz obstoječega stanja in vedeti, da gre v tem primeru za javno službo, ki se dogaja na izrazito tržnem področju in je zaradi tega specifična. Če bi ponazoril, ker gre v Sloveniji za majhen kulturni prostor in tudi majhen trg, je Radiotelevizija Slovenija v tem prostoru na nek način delfin med morskimi psi. Funkcijo ima podobno, nam je pa morda malo bolj všeč kot kakšne druge, zna pa najbrž kaj več kot kdo drug, vsaj po zakonu mora to znati. In je zaradi tega tudi logično, da moramo njen status opredeliti drugače kot status kakih drugih javnih zavodov, ker oblika javnega zavoda za plavanje z morskimi psi ni primerna, če zdaj združim ti dve primerjavi. Že ob prejšnjem branju tega zakona sem jasno povedal, da imamo pri nas več takih pravnih oseb sui generis, pa našteval tiste, ki imajo svoj zakon, na primer Vzajemna, Študentska organizacija Slovenije, ali kakšne podzakonske akte, Fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij pa Fundacija za šport. Kolega Zorn me je najbrž nalašč razumel, da govorim ošportnih društvih in kasneje tudi glasilo, za katerega ne morem reči, da je medij, ker ne upošteva ravno pravil novinarstva, da bi raziskovalo dejstva, Demokracija je napačno povzela, prosto po kolegu Zornu. Zato je seveda važno, kar se tiče uresničevanja javne funkcije, bo RTV še naprej podobna zavodom, ampak zaradi te, bom rekel, zunanje obrambe v tem surovem tržnem prostoru pa bo morala prevzeti tudi nekatere oblike gospodarskih družb. Preveč enostavno bi bilo trditi, kot je koleg Kres rekel, kdo drug pa bo , če ne javni uslužbenci, opravljal javno službo. Javno službo pri nas lahko na primeru gospodarske javne službe opravljajo tudi javnogospodarska podjetja, katerih uslužbenci niso javni uslužbenci. Še več. To lahko delajo tudi koncesionarji, njihovi uslužbenci pa seveda sploh niso javni uslužbenci. Opravljanje javne službe ni nujno, da to počnejo zgolj in samo javni uslužbenci. Tudi s koncesijo se da to narediti in na nek način bi lahko to ureditev RTV Slovenija sedaj videli kot koncesijo tej pravni osebi. Jaz ne vidim resnične nevarnosti, da bi se tako pojmovanje lahko razširilo tudi na javne zavode v šolstvu in v kulturi. To pa trdim z gotovostjo in iz lastnih izkušenj. Medijski svet, radio, še posebej pa televizija, je v primerjavi z ostalimi mediji na področju kulture, gledališča, na primer, tako zelo močan oziroma močnejši, da tega ne gre primerjati. Še tako vrhunski umetnik se lahko leta in leta dokazuje na odrskih deskah, njegova popularnost bo v primerjavi s tem, kar počne 30 let na odrskih deskah, mnogo manjša, kot če se bo enkrat pojavil v eni televizijski oddaji oziroma, še več, v televizijskem oglasu. Moč televizije kot medija je v primerjavi z gledališčem neprecenljiva, in to mi lahko, upam da, na besedo verjamete. Razlika, ki pa tudi obstaja med ostalimi zavodi na področju šolstva in kulture pa tem na področju medijev, je komercialni interes. Težko si predstavljam, da konkurenca na področju gledališča, čeprav imamo tam tudi komercialna gledališča, še zdaleč ni taka, kar se oglasov tiče, ta medij, če mu lahko tako rečemo, niti približno ni tako zanimiv kot pa televizijski. Iz tega razloga je treba razumeti, zakaj RTV Slovenija potrebuje statusno obliko sui generis, da bo sploh lahko hodila v korak s časom. To je ta za enkrat še javni zavod počel že do sedaj, čeprav, kot smo slišali, tudi na tak način, kot ne bi smel. Jaz vem, da zaradi tega, ker so se določene vsebine na RTV Slovenija, recimo športne in razvedrilne, lažje in bolje tržile. In to je vplivalo tudi na notranja razmerja v zavodu. Jaz sam sem bil in sem, kolikor mi čas in sklep Mandatno-volilne Komisije dopuščata, še vedno tudi sodelavec otroškega programa Radiotelevizije Slovenije in vam v praksi povem, da če smo mi bili v četrtek zmenjeni, da bomo v ponedeljek dopoldne snemali oddajo otroškega programa, se je znalo v petek zgoditi, da se je termin spremenil in da je ponedeljkov dopoldanski termin recimo dobil razvedrili oziroma športni program, otroški program pa je imel na voljo rezervni termin, ki je bil v "zelo ugodnem terminu", v petek zvečer od šestih do polnoči. Zaradi takega stanja jaz razumem zaskrbljena pisma Sindikata kulturnih ustvarjalcev na RTV Slovenija. Prepričan pa sem, da sedanje zakonske določbe ravno tako samovoljno preprečujejo. Pogoji, pod katerimi so sedaj zaposleni na RTV Slovenija, se po določbah tega zakona ne bodo mogli slabšati, če za to ne bo soglasja reprezentativnih sindikatov. S tega vidika je bila pretekla uvrstitev uslužbencev RTV med javne uslužbence dobra, ker so se nekatera notranja razmerja, ki so desetletja bila napačno zastavljena, sedaj postavila pravilno. Tako bo ostalo tudi naprej. Tisto, kar se mi zdi, da je prednost tega zakona in so na to tudi že predgovorniki pred menoj opozorili, pa je zakonska zaveza, da bodo te vsebine: umetniške, izobraževalne, kulturne, mnogo bolje zaščitene znotraj samega programa in da se primer, ki sem ga prej iz lastnih izkušenj navedel, ne bo več dogajal oziroma se bo dogajal čim manjkrat. Če RTV Slovenija ne bo izpolnjevala kvot na področju kulturnih, izobraževalnih in podobnih vsebin, bodo sankcije, podobno kot so pri sankcijah o gospodarskih družbah, za nadzornike in upravljavce hude. Prepričan sem, da ta zakon opremlja RTV Slovenija za bodočnost dobro in bolje ter da bo na tem področju, ki ni prijazno in je v gospodarski krizi še bolj ostro, vse izzive, ki jih ima pred seboj RTV, zaradi tega zmogel bolje. Jaz bom ta zakon z veseljem podprl.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo. V treh minutah, kolikor mi jih je ostalo, se res ne da veliko povedati. Ampak bi vseeno želela opozoriti na nekatere stvari, ki so pomembne v tem zakonu in zaradi katerih menim, da Državni zbor tega zakona ne bi smel sprejeti. Opozorila bi na študijo, ki jo je naročilo Ministrstvu za javno upravo, ki ne govori v prid zakonskim predlogom. Tudi tista določba zakona, da je RTV Slovenija edini lastnik tega zavoda, za to določbo gre zahvala pravzaprav meni in dvema poslancema, ki smo vztrajali pri tem amandmaju, ki smo ga vložili. Hkrati zakon omogoča privatizacijo, in to zaradi tega, ker naj bi RTV Slovenija postala finančno avtonomna organizacija, ki ima tudi možnost odsvojitve premoženja RTV Slovenija. Hkrati bi opozorila na to, da se povsod v obravnavanih državah v omenjeni študiji dejavnost komercialne narave, kadar se izvaja, izvaja v ločenih organizacijah od pravnih oseb, ki izvajajo javno službo. Predlog zakona o RTV Slovenija pa ne predvideva izločitve komercialne dejavnosti iz RTV Slovenija v drugo organizacijo. Nasprotno, zakon omogoča in spodbuja izvajanje komercialne dejavnosti v škodo javne službe. Dobiček RTV Slovenije iz komercialne dejavnosti namreč ne bi bil namenjen le izvajanju javne službe, kot to velja drugod po svetu v urejenih državah, temveč bi si dobiček iz komercialne dejavnosti lahko delili uprava, nadzorni in strokovni svet ter zaposleni. RTV Slovenija bi s tem zakonom tudi pravno postala profitna organizacija. Predlagatelj zakona se tudi ni zmenil za mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki govori o neustreznosti v predlogu zakona predlagane statusne ureditve javnega zavoda RTV Slovenija. Zaradi tega je predlog zakona v nasprotju z javnim interesom, ker omogoča izvajanje komercialne dejavnosti v škodo javne službe, ker je v neskladju z namenom ustanovitve javnega zavoda RTV Slovenija in tudi njegovega financiranja z javnimi sredstvi. Ta zakon torej legalizira privatizacijo in komercializacijo javnega zavoda RTV Slovenije. To pa je zadosten razlog, da ga Državni zbor, ki bi moral zagovarjati javni interes, ne bi smel sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa ministrica! Najprej naj rečem, da se strinjam v popolnosti s predhodnim mnenjem, da je zakon v nasprotju z javnim interesom. In zaradi tega je bil tudi izdelan. Prvenstveni politični cilj je politizacija javnega zavoda, ki se izvaja na perfiden način. Jaz moram dati priznanje sedanji oblasti, da zna takšne zadeve, ki so v izrazitem političnem interesu te opcije, izpeljati na zelo perfiden način. Dolgo se tisti, ki jih tangira, predvsem pa je to slovenska javnost, tega sploh ne zaveda, ker je dosti pravnega in političnega leporečja. Tistim, ki pa odstranijo meglico, postane zelo jasno, kaj so politični cilji. In politični cilj je politični prevzem in politično šikaniranje urednikov, novinarjev na javnem zavodu RTV. To se bo doseglo s spremembo teh rešitev o statusu javnega zavoda in statusu zaposlenih. S tem se bodo v šahu držali zaposleni, kajti nove pogodbe bodo zahtevale včasih celo servilnost javnih novinarjev in urednikov. To je eden od prvenstvenih političnih ciljev, ki je bil ves čas zasledovan pri pripravi tega zakona. Seveda daje zakon tudi neomejene možnosti podražitve RTV prispevka, kar bodo čutili praktično vsi državljani Slovenije. Moram pa reči, da so v zakonu uvedene nekatere novosti, ki jih nekateri predstavljajo kot izrazit napredek, ampak vse skupaj je seveda z enim zelo velikim političnim podtonom. Moram se nekako opredeliti do tega vključevanja vsebin v 6. členu, ki govorijo o obveznostih javne službe glede vsebin, programov in storitev. To, kar ste prinesli s strani koalicijske vladne opcije glede vključevanja vsebin, namenjenih kulturnim in drugim dosežkom pripadnikov narodnih skupnih republik nekdanje Jugoslavije in tako naprej, je tu izrazit poudarek, kako naj bi se ti kulturni dosežki s področja nekdanje Jugoslavije uveljavljali čim bolj na slovenskem prostoru. Tukaj sta dve stvari. Jaz mislim, da v Sloveniji ta kulturna identiteta pripadnikov narodnih skupnosti iz drugih delov nekdanje Jugoslavije ni bila podhranjena in da jim slovenska ustava zagotavlja popolno širino izražanja kulturne in nacionalne identitete. Seveda pa je v tem predlogu tudi neka nevarnost, ki pa mislim, da je tudi bila eden od podtonov. Jaz tukaj čutim vpliv, če bom obnovil, nekdanjih nemškutarskih krogov s področja Štajerske, da se zopet privede v slovenski prostor nemška manjšina. Seveda tukaj ta člen to omogoča posledično, še pred tem pa se implicitno predvideva sprememba slovenske ustave. Kot je že bilo omenjeno, se bo s tem dolgoročno skušala zagotoviti sprememba strukture parlamenta, da bi poleg dveh avtohtonih manjšin pač prišlo do institucionalne zastopanosti tudi drugih manjšin. Moram reči, da je to treba gledati tudi v luči zelo sveže izjave nemške kanclerke, da je na področju Nemčije multikulturnost zavozila. Ta člen skuša nekako institucionalizirati ta prizadevanja, da se Slovenija čim bolj balkanizira. To je treba strogo ločiti od strpnosti in zagotavljanja vse te kulturne identitete vsem pripadnikom. Vendar pa je treba imeti pravo mero. In če se povsod po Evropi praktično sprašujejo, kako daleč je s takšnimi politikami treba iti, je pravilno, da se tudi v Sloveniji vprašamo. Jaz moram reči, da sem ob tem malo zaskrbljen. Želel bi pa reči še nekaj o zadevi, ki bi jo bilo treba spremeniti bolj korenito. To je 12. člen. ki govori o volilni kampanji, vsebinah, programih, storitvah RTV Slovenija. Jaz lahko opažam in zasledujem, kako se volilne kampanje izvajajo v drugih državah okoli nas. Gledamo lahko avstrijske programe, hrvaške programe, italijanske programe. In tako malo kot je pri nas volilne kampanje, sedaj smo ravno v času volilne kampanje, ne samo na javnem servisu, ampak v naših časopisih in drugod, je ni v nobeni drugi državi, vsaj v času vladanja te leve opcije. Bilo je dosti več kampanje v času prejšnje vlade, ko se je moral dajati prostor takratni opoziciji. Takrat je bilo. In ste na tisti strani zainteresirani dolgoročno, dokler imate oblast, za čim manj volilne kampanje. Če bi sedaj bila pred temi volitvami, ne bi bila tako omrtvičena volilna kampanja v vseh medijih, bi prišli na plano realni problemi te družbe in Slovenije in bi padlo po vladi, ki nas je pripeljala v katastrofo in prepad. Tako se je pa to onemogočalo. In pravzaprav vidim, da tudi novi zakon ne omogoča, da bi bile volitve tisti praznik demokracije, da bi se za ta praznik demokracije nekaj naredilo tudi skozi javni servis. Tako mizerne vsebine, kampanje, kot je tako na naši javni RTV kot v časopisih, glejte Delo, Večer, je bilo to minimalizirano, v Dnevniku je bilo še največ. Popolnoma je bilo minimalizirano zaradi interesa, da se ne bo predstavljal kakšen kandidat, ki sedanji opciji ni povšeči. In takšnih stvari, ki so pa res v javnem interesu, pa sedanji zakon ne rešuje, ker ščiti in brani in formalizira ter institucionalizira vse rešitve, ki so v političnem interesu sedanje opcije. Zaradi tega še enkrat, ta zakon ni v javnem interesu in je v nasprotju z javnim interesom, zato ga ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Andrej Magajna, 7 sekund.
Tudi v sedmih sekundah se da veliko povedati. Spoštovana ministrica in gospa Potrata, prebrali ste verjetno stališče Sindikata kulturnih in umetniških ustvarjalcev. Brali, ampak ali ste ga prebrali? To je tako kot gledati in videti. Pa vam bom vseeno citiral njihov stavek, ki pa je izredno pomenljiv. [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. V 15 sekundah in 7 sekundah se da zelo malo povedati. Hvala. Besedo ima Ljubo Germič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Seveda želel bi si, da bi te razprave, ki jih lahko danes poslušamo, imele isti interes, kajti vsi govorimo o tem, da si želimo neodvisno javno Radiotelevizijo Slovenije, ki bo delovala v interesu javnosti, torej v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. Seveda pa je velikokrat te besede moč čutiti na drugačen način. Jaz bom potegnil samo eno paralelo med enim in drugim zakonom, torej zdaj veljavnim in tem, ki ga danes obravnavamo, v odnosu do priprave. Če lahko za prvega, torej zdaj veljavnega, ki smo ga sprejeli v prejšnjem mandatu, ugotovimo, da je avtorstvo bilo dolgo zamolčano, nato pa s strani enega od poslancev javno priznano kot edinega in izključnega avtorja, lahko danes ugotovimo, da ima v smislu zagotavljanja javnega interesa ta zakon danes bistveno drugačno podlago, kajti v pripravi so sodelovali neodvisni strokovnjaki, ki so pripravili podlage za vsebino tega zakona. Želel bi opozoriti, da ne gre pozabiti teh elementov, ko govorimo in izražamo besede v javnem interesu. Ko sem v začetku dobil ta predlog zakona, ker je prinašal vrsto novosti, sem izrazil veliko pomislekov, tudi v osnovi tega statusnega urejanja radiotelevizije – posebnega statusa zakona lex specialis. V času razprave in nekaterih opozoril strokovne javnosti, zakonodajno-pravne službe ter argumentov, smo v razpravi prihajali do realnosti o vlogi Radiotelevizije Slovenija v današnjem prostoru,in se je postavljala vrsta vprašanj, na katera se je dajala tudi vrsta odgovorov. Danes z bistveno večjo garancijo gledam na uspešnost predloga Radiotelevizije Slovenije kot samostojne pravne osebe javnega prava posebnega kulturnega nacionalnega pomena. Tukaj se je bilo treba vprašati, ali omogoča ta status realno dejavnost tega, kar danes RTV Slovenija počne. Ko govorimo o tem strahu komercializacije, prav je, da se nanj opozarja, seveda pa je prav, da tudi korektno ugotovimo, kakšne so rešitve v tem zakonu, da do tega ne bi prišlo – to se mi zdi izredno pomembno povedati – in ali je lahko danes odločitev, da Radiotelevizija Slovenije ne vstopa tudi v okviru svojih dejavnosti na področje trga, da opravi nekaj, da izboljša recimo kakovost svojega delovanja. In zakon prinaša jasno delitev javnega in zasebnega in upam, da bo čas potrdil, da to jasno razmejevanje ne bo omogočalo komercializacije in odlivanja sredstev, ki morajo iti v javni interes, pa so pridobljena na tržni dejavnosti. To se mi zdi izredno pomembno povedati, ker je to povezano tudi s samo pristojbino naročnine. Na ta način je tudi lahko delovanje RTV Slovenija bistveno bolj kakovostno, kot v primeru, če bi rekli, da za trg pa z vso to opremo z vsem tem znanjem ni mogoče nastopiti. Drugo zelo pomembno vprašanje, ki se je pojavilo tukaj, je odnos do statusa javnih uslužbencev. Tukaj sem danes tudi že v stališču jasno povedal, da ne more biti nobenih sprememb, če ne bo dogovora med upravo in na drugi strani z zaposlenimi v tem javnem zavodu. In če rešitve ne bodo usklajene in dobre za obe strani, do te spremembe v nadaljevanju tudi ne more priti. To se mi zdi izredno pomembno poudariti, ker še vedno poslušamo ta opozorila, da je z izključitvijo iz sistema javnih uslužbencev in iz sistema zakona o sistemu plač v javnem sektorju je ogroženo njihovo nagrajevanje, njihove plače, sprememba kolektivnih pogodb. To se bo lahko zgodilo, samo če bodo partnerji, ki sodelujejo v tem procesu, našli skupen dogovor. Zelo pomembna bo odgovornost. Tukaj se mi zdi, da je zelo pomembna nova ureditev okrog programskega sveta in imenovanja uprave. In tukaj bosta ta neodvisnost, hkrati pa zagotavljanje neodvisnega nadzora zagotavljala bistveno večjo stopnjo neodvisnosti v odnosu do zakona, ki smo ga lahko v praksi spremljali vsa ta leta. Na to sem tudi opozoril v stališču poslanskega kluba, kjer je bila vrsta primerov, ko smo lahko neposredno spremljali, na kakšen način je prišlo do določenih vmešavanj v samo vsebino dela RTV Slovenija. Jaz upam, da bo čas pokazal, da je statusna oblika RTV Slovenija in vsebina tega zakona prava, da bo potrdila to, kar danes govorimo podporniki tega zakona, seveda za zagotavljanje javnega interesa, izboljšanje kakovosti programskih vsebin, v interesu državljank in državljanov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miro Petek.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Danes imamo tretje branje oziroma tretjo obravnavo zakona o RTV Slovenija in večina tega je bila skozi vse te obravnave že povedana. Nekaj sprememb je dobrih, nekaj sprememb pa je po moji oceni povsem neprimernih, ki jim v Poslanski skupini SDS nasprotujemo in tudi sam jih ne morem podpreti. Je pa v tem zakonu nekaj rešitev, ki pa so resnično unikum in je težko napovedati, kako se bodo v praksi obnesle; sam glede tega nimam ravno dobrega občutka. Glede tega bi podpisal vse, kar je maloprej povedala kolegica Julijana Bizjak Mlakar. Seveda se s to spremembo zakona politizaciji ne bo mogoče izogniti, tako kot se tudi z obstoječim zakonom ni bilo mogoče izogniti političnim posegom. In kdor to trdi, ta zavaja samega sebe. Skrbi pa nekaj drugega. Poglejte, v mednarodni javnosti zaznavajo vse te posege, velikokrat tudi grobe posege v slovensko radiotelevizijo in ostale medije, in tudi zaradi tega je Slovenija znatno padla na lestvici svobode tiska. Podatki so povsem sveži in so bili pred kako uro objavljeni na STA: organizacija Novinarji brez meja je Slovenijo za letošnje leto umestila šele na 46. mesto. V lanskem letu je bila Slovenija na tej lestvici na 37. mestu. V zadnjem letu Vlade Janeza Janše je bila Slovenija na 30. mestu. Se pravi, v dveh letih Vlade Boruta Pahorja je Slovenija na lestvici, ki jo meri mednarodna organizacija, s sedežem v Parizu, Novinarji brez meja, padla za 18 mest. Mislim, da takega padca ne beleži nobena država od teh 130 in nekaj več, ki jih merijo na tej lestvici. Organizacija Novinarji brez meja pa gradi svojo raziskavo na osnovi več kot 50 vprašanj, ki jih zastavljajo novinarjem, raziskovalcem, pravnikom, predstavnikom civilne družbe, tudi diplomatskim predstavništvom. Zanimajo jih grožnje novinarjem, koliko novinarjev v posamezni državi ubijejo – hvala bogu, v Sloveniji zaenkrat novinarjev še ne pobijajo –, kakšna je cenzura, kakšni so državni posegi v medije, kakšni so monopoli in podobno. In vse to se je v zadnjih letih drastično povečalo. Slovenija je padla na tej lestvici za 18 mest, pa ta raziskava sploh še ni zaznala, ker ni mogla zaznati, grožnje Jureta Jankoviča novinarju Financ Jaki Elikanu. Zato, spoštovana ministrica, tako v Vladi kot v parlamentu bomo morali temu velikanskemu padcu v prihodnje nameniti veliko pozornost. Upam, da oba soglašava, da se po tej razpravi o zakonu o RTV Slovenija moramo posvetiti zaskrbljujočemu padcu svobode tiska, medijske svobode v Sloveniji, da poiščemo vzroke, zakaj se to dogaja, da naredimo slovensko medijsko krajino civilizirano in spodobno, predvsem pa svobodno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. O zakonu o RTV smo povedali že veliko. Predvsem se nam zdi problem to, da pri nekaterih pripombah nismo bili uspešni in ministrstva nismo prepričali, da rešitve, ki jih predlagajo, ne bodo prinesle tistih rezultatov, ki bi jih želeli. Praktično ne vemo, v kaj gremo z neko novo obliko, ki je še ne poznamo. Ne glede na to, da so nekatere stvari bile potem bolj določene, kdaj bomo upoštevali zakon o gospodarskih družbah, kdaj zakon o zavodih, sem sama prepričana, da bo taka nedoločna oblika povzročala velike probleme, zato jaz takega predloga zakona ne morem podpreti. Bomo pa v nadaljevanju verjetno videli, ali se bo in v katero smer bodo tekli dogodki, kaj se morda lahko še tudi zgodi z zakonom, ki mu toliko uslužbencev v RTV zavodu in tudi drugih nasprotuje.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Zorn. [[Se odpoveduje.]] Želi besedo predstavnica Vlade, gospa ministrica? Prosim, ministrica Majda Širca.
Hvala lepa. Kljub temu da smo o nekaterih vprašanjih, ki ste jih tudi danes bodisi v imenu poslanskih skupin, bodisi v vašem lastnem imenu poudarili in smo jih v preteklosti že slišali, bi vseeno želela komentirati nekatere izjave. Tudi zaradi korektnosti do javnosti, ki morebiti sledi tej diskusiji, in zaradi strahu, da bi mogoče javnost verjela določenim interpretacijam zakona, ki ne držijo. Recimo, ni korektno, da se znotraj razprav občanom in občankam sporočajo laži, kot je recimo interpretacija, da ta predlog zakona, ki upam, da bo z današnjim glasovanjem postal realni zakon, prinaša neomejene možnosti podražitve RTV prispevka. Gospod Jerovšek, upam, da boste pojasnili ali pa povedali, da ni nikjer to zapisano, da pa zakon prinaša korekten način urejanja RTV prispevka na ta način, da se usklajuje z rastjo življenjskih potrebščin, kar pomeni, da RTV Slovenija ostaja na nek način neodvisna v luči tistih, ki sicer lahko odpirajo ali zapirajo višino RTV prispevka. To pa je bila v preteklosti Vlada. Slišano je bilo tudi že danes, da je s tem, vsaj v zadnjih letih, manipulirala, ker je zaradi ohranitve svojega obraza in obljub, ki jih je dajala, v bistvu zmanjševala možnosti prihodkov iz tega naslova, ki jih ni odprla. V tem smislu je tudi treba poudariti in sporočiti, da so zelo nevarne in občutljive trditve, ko se predlog zakona razume kot balkanizacija slovenskega prostora, zato verjamem, da je treba pri tistih, ki na tak način lahko, še posebej v teh prostorih, razmišljajo, odpreti vse občutljivosti in razmisleke in samorefleksije, ki so očitno odsotne. Pri razpravah, ki je bila v segmentih nekaterih razpravljavk in razpravljavcev prisotna in ker grem pri komentiranju navzgor, se bom ustavila pri interpretaciji gospoda Jerovška, ki ponavlja, tako kot gospa mag. Julijana in še drugi, da pomeni recimo na nek način ta zakon politizacijo javnega zavoda. Gre dobesedno za projekcijo svojih lastnih razmišljanj in početij v preteklosti na početje drugih. Če ste to kdaj tisti, ki ste ta zakon, veljavni zakon, podpirali, projecirali to politizacijo in jo počeli, potem ni treba misliti, da tako, kot ste delali vi, mislijo tudi drugi. Mi smo ta zakon dejansko in vse korake na področju medijev delali s skrbnostjo, z javno demokratično razpravo, brez nasilja, ki smo ga bili priča v preteklosti. V zakon ni mogoče napisati ali pretvoriti člen, ki bi recimo govoril v konkretnem zakonu: prepovedana je mizerna kampanja. Volitve so vas bolele. Pri tem je treba poudariti, ko govorimo o pravilih, ki jih ureja zakon o volitvah, jaz sicer menim, da bi bistveno bolje in da bi se to poglavje moralo znajti v drugem zakonu, zakonu o volitvah, ne pa v tem, ampak vendarle. Treba je vzdrževati pravila, ki so nastavljena, in ne puščati praznih prostorov, je treba povedati, da smo prisluhnili pripombam, ki so bile dane v javni razpravi, in spreminjali zakon v tisti luči, da je participacija strank sedaj bolj široko prisotna in možna znotraj volitev, kot jih prinaša rešitev zakona. Rada bi komentirala stališče predstavnika Slovenske nacionalne stranke, ki pravilno ugotavlja, da so specifike pri ureditvi prostora in oblik po Evropski uniji zelo različne, da pa so podrejene skupnemu načelu, ki ni zapisan zgolj v Amsterdamski pogodbi, ampak v vedno na novo dograjenih principih zagotavljanja javnega interesa skozi javne servise, ki so unikatni in v Evropi zelo zaščiteni, trdno ostajajo kot resničen branilec medijske svobode in zastopanja javnega interese, za katerega vemo, da je zelo podvržen in lahko tudi ogrožen znotraj sodobnih trendov v svetu, ki so zmeraj bolj usmerjeni v komercializacijo. Vemo, kaj se dogaja. Zato Evropa ščiti ta segment nenehno. Ampak državam, pravilno je bilo povedano, prepušča, kako se ta segment ureja znotraj osnovnih gabaritov, ki pa so zelo precizno definirani. Ujetost, vsaj v slovenskem in dosedanji diskusiji, v zgolj zelo ozke in rigidne principe javnega zavoda in tudi tako globoko ukvarjanje s sistemom, ki je tako fleksibilen, tako široko razvit v Evropi, in to smo v analizah tudi predstavili, kjer se ne sprašujejo, ali je to gospodarska družba, ali je delniška družba, ali je društvo, ali kakršnakoli druga, ali je tudi javni zavod. Tega se v Evropi dobesedno tako ne oklepajo, ker se oklepajo sistema, ki ga lahko uokvirja sam princip upravljanja, imenovanja, ki mora biti podrejen principom, ki veljajo na sploh na tem segmentu. Vprašanje, ki je bilo izpostavljeno, recimo tudi predstavnik Slovenske nacionalne stranke pravi, da se strinja s sindikati, da je kultura ogrožena. Tukaj moram zelo zelo avtoritativno nasprotovati razmišljanju, interpretiranju in manipuliranju s tem zakonom, ko govorite o tem in posnemate ali sledite nekemu zelo napačnemu interpretiranju enega od sindikatov na RTV Slovenija, da naj bi bila kultura ogrožena. Ogroženo je ignoriranje kulture, kot se je do sedaj dogajalo. Vemo, da v preteklosti, konec koncev že sedaj vidimo, da v zadnjem času so se termini za kulturno-umetniške oddaje izboljšali in niso več v poznih nočnih urah. Tudi prizadevanja za nekatere izginule programe s tega področja, ki so dajali prednost zelo komercialnim ali, bom rekla, manj žlahtnim vsebinam, so se ponovno začelavračati oziroma pripravljati. Še enkrat bom povedala, kar ste tudi nekateri končno spoznali, da je največja možna varovalka, ki zastopa interes širšega kulturnega prostora, razmišljanja, izobraževanja in umetniških ter ostalih vsebin – zaščitena je s tretjim odstavkom 6. člena, ki pravi, da če se ne skrbi za večinski delež umetniških vsebin, kot jih definira zakon, se mora začeti postopek za razrešitev članov uprave. In vemo, kako je bilo, da se je ta delež v preteklosti ignoriral, da se niso spoštovale kvote, ki so bile, da smo na to tudi v Državnem zboru pred časom opozarjali in da so zaradi tovrstnega nespoštovanja v preteklosti nekateri osveščeni člani nadzornega sveta celo odstopili, ker niso očitno v instituciji, ki so jo kot nadzorniki nadzorovali, dosegli tega, da bi uprava spoštovala tisto, kar ji zakon določa. In tu je bila kultura zapostavljena. Prav zaradi tega, in zaradi tega, da je kultura opisana že v samem imenu tega zavoda, z njegovim poslanstvom oziroma te institucije, je s tem dokazano, da je za pripravljavce zakona bila to prvenstvena in zagotovo zelo pomembna skrb. V pogovorih s sindikati, ki so bili bogati in smo tudi v veliki meri upoštevali njihove pripombe in sugestije, to veste, – konec koncev tudi zadnji ob drugi obravnavi je bil prav predlog sindikatov skozi amandma poslanca Grimsa podprt in s tem se je dopolnil osnutek zakona. Toda sindikati se v trenutku, ko se je marginalizirala kultura v preteklosti, v širšem pomenu besede "kultura", niso sekirali in se tudi niso borili zanjo, če se danes borijo za to, da se ohranja status quo. Mi tega statusa quo ne bi želeli. Gospod Germič je govoril o delu novih tehnologij, ki naj bi jih zakon v določeni meri premalo prepoznal. Nove tehnologije, kot so izmuzljive in so tudi podvržene nenehni levitvi in tako rekoč spreminjanju ter uvajanju posledično novih prijemov, so vključene v zakon, še posebej skozi tisto poglavje, ki govori o pomembnih novih storitvah, tudi skozi direktivo. Kot ste lahko videli, področje multimedijskega centra, ki je opredeljen kot javna služba, ter drugih multimedijskih storitev je opredeljeno, verjamem pa, da jih bo življenje v bistveni luči sproti tudi nadgrajevalo znotraj tega, kar prinaša praksa. Tudi v tistem segmentu, ki govori o digitalizaciji oziroma ohranjanju samega gradiva. RTV Slovenija je namreč eden najbogatejših arhivov našega spomina, s skrbno obdelanim in skrbno varovanim arhivom. In ta zakon to skrbnost samo podaljšuje, utrjuje in jo krepi. Vrniti se moram k zelo izpostavljenim vprašanjem glede statusa sui generis, kaj je sedaj to, kakšen eksperiment. Sui generis je že danes. Zakon o RTV Slovenija kot zakon o javnem zavodu, ki trenutno velja, ima toliko odstopanj od klasičnih pravil javnega zavoda in specifik, kar je logično, ker je to ogromen zavod, z 2 tisoč in več zaposlenimi, in opravlja določen interes. To, ne bom rekla podtikanje, ampak ta sumničenja, dvom, tesnoba pred drugimi oblikami je ena bolj bolečih ran našega prostora, ki je zelo konservativen, kar se tiče odpiranja novim fleksibilnejšim oblikam urejanja ne samo javnih, ampak tudi drugih zadev. Vemo, da je Zakon o javnih zavodih star 30 let, da znotraj kulture našega segmenta, kjer je večina javnih služb organiziranih s tem principom javnih zavodov, kjer je tako rekoč zelo malo ali skoraj nič skladov, agencij, fundacij, ustanov, ker se oklepamo sistema, ki se sploh niti ni kaj prida razvijal in ki, pravim, duši velikokrat določene fleksibilnejše možnosti, večje ambicije, tudi večjo transparentnost in ki v marsikaterih krogih ustvarja neko samozadovoljstvo in posledično tudi zaradi tega inertnost, ki ni koristna. Zato smo znotraj Ministrstva za kulturo zelo bogato razpravo o reformi javnega sektorja posvetili temu vprašanju in prišli do ugotovitev, kjer opažamo, da je javni zavod lahko neka oblika, ampak premalo za tako širok spekter različnih organizacij, ki po vsej verjetnosti dejansko potrebujejo bolj fleksibilne pristope tudi v okviru zaposlovanja, verjamem. In v tej luči moram nasprotovati trditvam mag. Julijane, ki pravi, da študija, ki jo je naročilo Ministrstvo za javno upravo, govori o rigidnosti, nekako ne podpira rešitev k večji fleksibilnosti, odprtosti in k iskanju nekih stičnih točk tistih sistemov, ki so dobri, kar ta zakon recimo prinaša. Vzame tisti del, recimo Zakona o gospodarskih službah, kar je v osnutku že prvi vzel, nikoli ni bilo govora, da se RTV Slovenija spremeni v gospodarsko službo, to ste se izmislili, in potem en nekaj reče, pa ne samo mediji, ti najraje potem to mantro vlečejo naprej brez preverbe, ker preverba pomeni študirati, preverjati, se posvetovati, vendarle nekaj prebrati, ampak najlažje je tako multiplicirati neko trditev, ki je kratka in potem s tem ustvarjati tudi škodo. Ker ni bila gospodarska služba, bil pa je zakon, ki je napeljeval k nekaterim rešitvam gospodarske družbe. In bil je dober. Ampak ta prostor se ga še boji, mogoče bo enkrat drugače sprejet, ko bo kultura prinesla tudi bistveno bolj odprta obzorja nam vsem skupaj in ko bo manj strahov in ko bo manj tudi vztrajanj na inertnosti in na nepremičnem sistemu, ker vendarle vsak mali potres bi prinesel preveč tveganj, preveč odprtosti, rizikov in še kaj. Najlažje je biti tako zaprt v miru. Ta študija govori prav o tem, da ne moremo 30 let peljati ene smeri za sisteme, ki so zelo različni – ali je to zdravstvo, ali je to kultura – in vse postaviti v skupni imenovalec. In trditev, da zakon legalizira privatizacijo in komercializacijo, je najbolj lažna in mislim, da je škodljiva za poslušalce in poslušalke in za tiste, ki sedaj mogoče kaj takšnega poslušajo ali potem povzemajo. Ta zakon poskuša odpirati zaprte, rigidne ventile enega sistema, ki, če ne kdaj, v zadnjih štirih letih in tako rekoč do predvčerajšnjim ali še do danes, ustvarja težave ne samo pri dobri produkciji, ampak anomalije in ropa zakonitosti, ker se ustvarjajo različne možnosti za sporne pogodbe o zaposlitvi, ki so nezdružljive s statusom javnega zavoda. To dobro veste. Če bi bili bolj zlobni, bi jih zdaj še nekajkrat ponovili ali pa sploh odkrili. In odpravlja tudi dejansko komercializacijo, ki se je v zadnjih letih dogajala. V Cankarjevem domu je bil forum glasbenikov. O čem je govoril? Kvote. V redu, kvote so bile konec koncev izraz za simptom, ki je bil čisto drugje. Govorili so o tem, kam so izginile odprte vsebine glasbenega področja, kam je izginil jazz, kam je izginil garažni bend, kam so izginile druge vsebine, ko pa so na RTV Slovenija ostale določene razvedrilne vsebine. In vemo, katere so te. Komercializacija se je dejansko dogajala, konec koncev se dogaja že s tem, ko se z oglasnimi EPP-sporočili prekinja informativni program ali še kaj drugega. Neracionalizacije so se dogajale. Konec koncev na dveh programih imamo prenose iz Državnega zbora, na tretjem in na drugem. Ali je to racionalno, ali je to urejeno? Seveda naštevam le delček, ker mi zvoni, na žalost.
Hvala lepa. Replika, gospod Jerovšek. Izvolite.
Spoštovani gospe ministrici, ker me je večkrat omenila oziroma je odgovarjala meni. Jaz vztrajam pri svojih trditvah. Niste me poslušali. Jaz sem vam večkrat povedal, da ste mojstri v perfidnosti zapisa, to se pravi zvitosti in pretkanosti besedil in členov, ki omogočajo vse tisto, kar sem poudaril – tudi zvišanje prispevka. Še bolj pa sem prepričan skupaj s koalicijsko poslanko, da gre za politizacijo javnega zavoda in rešitve, ki so v nasprotju z javnim interesom. Ko predlagate samorefleksijo s poskusi balkanizacije Slovenije. Jaz bi to samorefleksijo priporočal tudi vaši strani, kajti dejstvo je, da je lomljenje nacionalne hrbtenice Slovencev in nacionalnega slovenskega ponosa eden od glavnih ideoloških in političnih ciljev jedra sedanje oblasti. To se izvaja tudi, bom rekel, na pretkan način. Tudi vsi uradni mediji so razumeli tisto in tako tudi predvajali nedavno neuradno inavguracijo nekega župana, ki je bila spremljana s hrumečo glasbo iz južnih logov, kot provokacijo. Vsi so razumeli tako, tudi jaz jo razumem kot provokacijo. In to je del projekta. Vaš očitek, razmišljate, da bomo delali, kot ste delali vi. To je meni šlo, ampak tudi širši opciji. Ne, ne pričakujemo. Delali boste bolj trdo z uredniki in novinarji, to se že vidi, in bolj pretkano. Pod prejšnjo vlado ne more nihče reči, da javni zavod ni delal avtonomno in politično korektno. Večkrat sem že poudaril, Studio City je bil izrazita [[...]]
Gospod Jerovšek, tri minute so potekle za repliko.
Samo še trenutek, ker je ministrica imela možnost večkrat se me dotakniti, jaz pa [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim, če sklenete misel in končate z repliko.
Bom se še javil k dodatni delitvi časa. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim več prijav. Prosim za prijavo za razpravo. Gospod Jožef Jerovšek, računajte na 5 minut.
Če nadaljujem s tistim, ali mislite, da bomo delali tako, kot ste delali vi. Ne, ne mislim, to še enkrat poudarjam. In to se kaže že v tem mandatu tudi skozi oddaje na javni RTV. Vem, da so novinarji pod pritiskom. Verjamem, da tudi uredniki želijo biti pokončni in samostojni, ampak se morajo ukloniti. Večkrat navajam primer oddaje Studio City, ki je bila v času prejšnje vlade izrazita opozicijska oddaja – glede na vabljene goste. Verjamem, da bi želel urednik imeti opozicijsko oddajo tudi v času sedanje – vaše vlade, vendar, žal, mu to ni omogočeno. Vidim, da je po vabljenju gostov naenkrat postala izrazito provladna oddaja. V zabavnih programih in pogojno humorističnih sekvencah so v času prejšnje vlade negativne vloge imeli politiki iz vladajoče opcije. Sedaj imajo naenkrat negativne vloge v teh zabavnih oddajah politiki iz opozicije, kar je neevropsko, če gre za neko kritičnost, v teh negativnih vlogah vedno nastopajo vladni politiki. Sedaj naenkrat pa ne. Tarča so opozicijski. To potrjuje, da vi delate popolnoma drugače. Moram reči, gospa ministrica, tudi sedaj me niste prepričali, da je kakšen resen interes, da bi se odpovedali politizaciji in pritiskom. Moram vam priznati, da ste poiskali rešitve, ki vam bodo to omogočale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dobro bi bilo, če bi se bolje poslušali in tudi skušali svoja stališča od prvotnih malo korigirati, če so za to argumenti tisti, ki kažejo,da je treba stališče spremeniti. Jaz ne bom govorila o statusu RTV Slovenija, ker je bilo o tem statusu dovolj govora, pa tudi, zakaj je prav, da so uslužbenci RTV oziroma novinarji izvzeti iz sistema javnih uslužbencev. Zadnji dogodki so celo mene, ki sem dolgo časa zagovarjala stališče, naj ostanejo javni uslužbenci, prepričali, da je s stališča zagotavljanja informacij v interesu ali opravljanju nalog javnega servisa kar prav, da so iz tega sistema izločeni. Tudi ne želim vsebinsko urejati programa RTV. Ampak vse, kar je bilo danes mogoče slišati kot opombo ali pripombo na račun tega, kar se na RTV dogaja, se vendarle dogaja še po veljavnem zakonu – tudi če je kdo nezadovoljen z volilno kampanjo, kakršna je. Novi zakon pa seveda dodeljuje večji delež zunajparlamentarnim strankam za možnost predstavitve, vendar res ne v takem obsegu, da bi vse stranke dobile enak delež, kot ga imajo parlamentarne stranke, kar je navsezadnje presojalo tudi Ustavno sodišče. Ampak bolj nesramna pa je trditev, ki ne pove, zakaj je Slovenija na lestvici svobode medijev padla po zadnjih ugotovitvah.Jaz nimam zdaj pri sebi dokumenta ameriškega zunanjega ministrstva, ki smo ga obravnavali na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kjer je pri postavki Svoboda medijev izrecno napisano za leto 2009, da ni zaznati pritiskov izvršne veje oblasti na medije. To velja za leto 2009. In še več, da vlada ni posredovala, kadar so bile o vladi ali o izvršni veji oblasti izrečene kritične misli v medijih. Je pa treba vedeti, da je zaznati pri takih ocenah vedno to, če je fizični obračun z novinarjem, če je novinarju onemogočen dostop do informacij. In vse to se je dogajalo v preteklem letu, če se spomnite. Največji pritisk na medije pa so tožbe nekdanjega predsednika vlade, gospoda Ivana Janše, na novinarje. In to je tudi v tistem poročilu, na katerega je opozoril spoštovani kolega Miro Petek, nekdanji novinar, v imenu svoje profesije bi lahko bil toliko natančen, da bi povedal, kaj je povzročilo padec. In to je v informaciji. Ampak jaz sem pri poslankah in poslancih Slovenske demokratske stranke navajena, da prvi stavek citirajo, drugega pa ne, ker bi se v tistem razkrila celotna informacija. Žal je tako, da se moramo ukvarjati s takimi rečmi. Ko se kdo sprašuje, zakaj padamo na lestvici svobode medijev in tiska, bi bilo prav to upoštevati in vedeti. Ne bom se tudi spuščala v odgovor kolegu Magajni, ali sem brala ali nisem brala prispevka sindikata novinarjev oziroma ustvarjalcev kulturno- umetniške redakcije, pač pa bi spomnila na to, da smo na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino ob obravnavi poročil nadzornega sveta slišali od zaposlenih na RTV alarmantne podatke o tem, kako je v preteklem mandatu padal delež produkcije v teh območjih ustvarjanja kulturnih vsebin, vsebin za otroke in mladino. Še enkrat povem, poglejte, kaj piše v zakonu, je težko brati, ampak je koristno, zato da si ustvarimo pravo sodbo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Današnja razprava izraža določeno zadrego tistih, ki temu zakonu nasprotujejo, kajti dobro se zavedajo, da če želimo zagotoviti prijazno okolje novinarstvu in svobodi besede, je treba zagotoviti zakonodajo, ki to neodvisnost in svobodo jamči. Danes imamo na mizi prvi zakon, zakon o medijih pa je drugi steber te novinarske neodvisnosti in svobode. Žal, kot sem na začetku povedal, prihajamo prepozno s temi zakonodajnimi predlogi, kajti s strani opozicije in s strani dela javnosti ni bilo zaznati želje, da bi spremenili sistem, ki je omogočal hitro upadanje ugleda Slovenije na lestvicah novinarske svobode. In tisto, kar je bilo prej omenjeno, je bil predvsem rezultat prejšnjih manevrov in prejšnjih zakonov. Samo enkrat se je zgodilo, da je Državni zbor namenil, mislim, da, šest ur razpravi o novinarjih. Tisto je bil prvovrstni škandal in se je zgodilo v času prejšnje vlade in prejšnjega državnega zbora. Mislim, da smo se takrat prikazali pred svetovno javnostjo kot nezreli in tudi zelo labilni, kar zadeva medijsko svobodo in demokracijo sploh. Od takrat smo se zavedali, da bo treba to zakonodajno strukturo, na kateri sloni tudi kvaliteta poročanja, obveščanja javnosti radikalno spremeniti. Z nekaterimi členi smo končno zagotovili mehanizem, ki bo v bistvu preprečeval nadaljnje vmešavanje politike: desne ali leve ali sredinske – sploh ni važno, ampak vmešavanje politike v odločanje, kadrovanje in vse tiste postopke, ki določajo in opredeljujejo javne ustanove, kot je Radiotelevizija Slovenija. Zato je ta zakon pomemben Javnosti je treba povedati, da smo končno sanirali vse tisto, kar je bilo z nekaterimi hitrimi potezami omogočeno oblasti – takratni in tudi današnji oblasti. Zato mi nismo uspeli zajeziti tega padca ugleda Slovenije glede odnosa oblasti do medijev, ker dejansko ni bilo zakonodajnih instrumentov, ki bi preprečili še nadaljnje vmešavanje politike, paradoksalno, celo opozicijske politike v javne medije. In ko nekateri kolegi navajajo novinarje in oddaje, s tem samo dokazujejo, za kaj jim pravzaprav gre – da bi še naprej lahko vplivali na konkretnega urednika, na konkretnega novinarja, na konkretno oddajo. In jim gre na živce Studi City, ker je inteligentna oddaja, ni ne desna ne leva, je dobra neodvisna oddaja. Ampak to jih moti in stalno opozarjajo na tiste oddaje, kjer oni ne morejo obvladovati novinarjev. Zdaj te možnosti nimajo več – ne oni, ne mi. Zdaj končno dobimo zakon in RTV, kjer novinarji ne bodo več javni uslužbenci, ampak bodo spet novinarji in bodo lahko uredniki delovali na podlagi sveta, ki bo določen nepolitično, kjer bo prevladujoča navzočnost civilne družbe. Zato mislim, da ni nobenega dvoma, in tudi ta razprava je dokazala, da je ta zakon dober, idealnih zakonov ni, ampak je dober, zlasti v primerjavi s prejšnjim, in da se začenja s tem morda, upamo, novo obdobje za Radiotelevizijo in tudi medijsko svobodo.
Hvala lepa. Izčrpana je lista dodatno prijavljenih, zato zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Državni zbor bo o predlogu zakona v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločal danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda, najkasneje pa ob 19.55 . S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA: DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O NORDIJSKEM CENTRU PLANICA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem državni sekretarki Ministrstva za šolstvo in šport, gospe Alenki Kovšca, za dopolnitev obrazložitve predloga. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci in ostali prisotni! Planica je naravna in kulturna dediščina Slovenije in del javnega interesa na področju športa. Za dolgoročno ureditev in da bo začeta investicija Republike Slovenije v vrhunske objekte Nordijskega centra Planica lahko končana, nujno potrebujemo zakonsko podlago. Projekt izgradnje Planice je kompleksne narave, hkrati pa izjemnega pomena za Republiko Slovenijo, in to z vidika promocije države in tudi z gospodarskega in razvojnega vidika. Planica je v središču medijske pozornosti konec marca, ko se karavana svetovnega pokala ustavi v zibelki poletov, in takrat, ko beremo o številnih nesoglasjih glede lastništva. Spori naj bi bili že del zgodovine. Pred nami pa je celovita obnova, ki bo zagotovila končno podobo v obliki elitnega Nordijskega športnega centra. Z odkupom zemljišča si je Vlada Republike Slovenije oziroma Ministrstvo za šolstvo in šport naložilo odgovornost, da Planici prepeči dokončni propad. Še več, da Planici povrne sloves in gradi na pomembno prepoznavni blagovni znamki doma in v svetu. Kompleks Nordijski center Planica je že do sedaj služil za tekmovanja in priprave športnikov. Kako pomemben prostor ima Planica, je težko izmerljivo. Dejstvo pa je, da smo Slovenci zbrali polete v Planici za slovenski športni in nacionalni praznik. S tem je Planica postala tudi del slovenske nacionalne identitete. Temeljni cilj sprejetja zakona je realizacija projekta Nordijskega centra Planica v zastavljenih rokih in tako je dana tudi možnost črpanja sredstev iz evropskih strukturnih skladov. Pomen sprejetja zakona o Nordijskem centru Planica pa je naslednji: prvič bo definiran pojem Nordijskega centra Planica, natančno bodo opredeljene meje območja, opredeljen bo javni interes za izgradnjo in delovanje, urejeno bo upravljanje in delovanje Nordijskega centra Planica oziroma Zavoda za šport Republike Slovenije Planica in opredeljene njegove naloge, urejeno bo izvajanje posegov v prostor, kdaj, kdo in na kakšen način lahko posega na območju Nordijskega centra Planica, dokončno bo urejeno lastništvo Republike Slovenije na območju, kjer bo potekala izgradnja Nordijskega centra Planica, in omogočila se bo realizacija projekta v projektno zastavljenih rokih in posledično zagotovljena možnost črpanja sredstev iz evropskega sklada za regionalni razvoj. Zakon o Nordijskem centru Planica je nujno potreben za realizacijo projekta Nordijski center Planica, ki se je pričel z odkupi zemljišč že v letu 2008 v obdobju prejšnje vlade. S sprejetjem zakona bo omogočeno, da se projekt dokončno realizira v obsegu, ki je opredeljen v resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici mag. Majdi Potrata za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka in direktor direktorata z Ministrstva za šolstvo in šport, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je Predlog zakona o Nordijskem centru Planica obravnaval na 21. seji 6. oktobra letos. Zakon je obravnaval po rednem postopku. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon preučila z vidika svojih pristojnosti, se pravi skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika, in dala pripombe k 14 členom. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla, pomisleke je imela le o oceni finančnih sredstev, ki bodo potrebna za odkup preostalih zemljišč na področju Nordijskega centra Planica. Ustno je mnenje na seji odbora predstavil Anton Peršak. Pripomnim pa naj, da ste zdaj dobili tudi mnenje Državnega sveta k temu zakonu. Odbor za okolje in prostor je v svojem mnenju predlog zakona podprl in nanj ni imel nobenih pripomb. Amandmaje so v poslovniškem roku vložile štiri poslanske skupine koalicijskih strank, se pravi Socialni demokrati, Zares, Demokratična stranka upokojencev Slovenije in Liberalna demokracija Slovenije k 12 členom. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagatelja, predstavnik Ministrstva za šolstvo in šport, minister za šolstvo in šport dr. Igor Lukšič, predstavnica Zakonodajno-pravne službe Marta Briški ter predstavnik Državnega sveta Anton Peršak. Predstavnik predlagateljev dr. Igor Lukšič je uvodoma podal dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona. Povedal je, da je namen zakona podrobneje pravno urediti področje Nordijskega centra Planica, ki obsega ureditev upravljanja in delovanja, opredelitev javnega interesa ter ureditev lastništva na ožjem območju Nordijskega centra Planica. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da njihove pripombe obsegajo tri sklope. V prvem pozivajo k večji jasnosti določb predloga zakona, v drugem opozarjajo na možne kršitve ustavnega načela poseganja v lastninsko pravico in v tretjem opozarjajo na rešitve v predlogu zakona, ki odstopajo od ustaljenih rešitev. Menila je, da amandmaji, vloženi s strani koalicijskih poslanskih skupin, sledijo pripombam prvega in drugega sklopa, na tretji sklop pripomb pa je bilo opozorjeno že ob obravnavi predloga zakona o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor. Po končani krajši razpravi o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih, v kateri je bilo s strani razpravljavcev izraženo zadovoljstvo ob skorajšnji uresničitvi projekta Nordijskega centra Planica, je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k 12 členom predlaganega zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga, jih sprejel in glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila in predlagamo Državnemu zboru, da predlog zakona podpre. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v okviru Slovenske nacionalne stranke.
Lep dober dan vsem skupaj! Človek bi pričakoval, da bo ministrstvo ob tako pomembni zadevi, kot je Nordijski center Planica, uporabilo bolj točne podatke. Že v oceni stanja vidimo, da nikjer ne piše, da je prvo planiško skakalnico naredil Janez Rožman, da je bil prvi skok, ki je ponesel ime Planice v svet 4. februarja 1934, ko je nek Avstrijec skočil 92 metrov daleč, kar je bil takrat čudež v svetu. Tako da sodim, da je tudi ostali del zakona pisan malo bolj približno in bo treba zelo podrobno gledati in ne "na prvi skok" potrditi vsega skupaj. Kaj je tisto, kar človeka moti pri zadevi. Ob podrobnejšem branju predloga zakona ima človek občutek, kot da je glavni cilj zgolj prisilno razlastiti preostale lastnike zemljišč, da bo neka športna organizacija imela proste roke za poenostavljeno pisanje poljubnih gradbenih dovoljenj za športne in spremljajoče objekte v Planici, kar pomeni degradacijo celotnega ozemlja. Že to, da je območje Planice amputirano iz Triglavskega narodnega parka, človeka navdaja z nekim čudnim občutkom, da nam pri nas res ni kaj dosti do ohranjanja kulturne in naravne dediščine, ampak se podrejamo nekemu kapitalu, ki pa ni ravno najboljši. Dejstvo je, da tu tudi ne bo šlo za kakšno posebno trajno in razumno rabo objektov, ampak predvsem za kampanjsko rabo, kajti Planica je, kot je že gospa sekretarka povedala, v določenem obdobju res v špici sveta, pa vendar ta špica sveta le ni tako velika in ni tako svetovna, kot bi hoteli nekateri povedati. Smučarske zadeve so zanimive v šestih, sedmih državah Evrope in praktično nikjer drugje. Drugje so to obrobni športi. To se lahko pogleda tudi na Eurosportu ali na kakšni drugi mednarodni televizijski mreži, kjer se vidi, kako visoko promovirajo športne panoge. V Slovenski nacionalni stranki se tudi bojimo, da se bodo dogajala uničevanja biotopov, tako kot se je že dogajalo.V času, ko so z buldožerji in bagerji enostavno posneli tam v tistem koncu celotno zgornjo plast nenadomestljivega zgodovinskega stotisočletnega, milijonletnega nalaganja naravnih usedlin. To je bilo uničeno zaradi Planice. Seveda takrat nismo imeli v zakonu kaznivega dejanja uničevanja biotopa, takrat je bil v parlamentu še gospod Kocjančič, ki se je zelo trudil, da ni bil sprejet ta amandma Slovenske nacionalne stranke, ki je hotel v kazenski zakonik uvesti tudi uničevanje biotopa. Glede na tiste zadeve, bi bil gospod Kocjančič prvi odgovorni za to zadevo. Mislim, da je poenostavitev postopkov za pridobivanje gradbenih dovoljenj nesprejemljiva, konec koncev se človek vpraša, kaj pa direktive Evrope v zvezi z Naturo 2000 in pa zakona o ohranitvi narave in pa seveda na splošno o tem, kaj kdo čuti do narave in do okolja, v katerem živimo. Pri nas se bojimo, da bo zadeva enostavno namenjena temu, kot piše v zakonu," površine, ki so namenjene ureditvi tekaških in rolkarskih prog, sprehajalnih, kolesarskih in interventnih poti ter prometne in komunalne infrastrukture in začasnih ureditev za potrebe Nordijskega centra Planica". Težko se je odločati o zakonu, ki ima tudi pozitivne strani. Vendar o pozitivnih stvareh govori Vlada. In Vlada hvali svoje izdelke vedno in povsod. Treba pa je opozoriti na tisto, na kar sem opozoril jaz – da morda bi bilo smiselno ta zakon še enkrat prevetriti, pregledati, predelati in ga ponovno poslati v parlament. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem še enkrat lep pozdrav! V letih 1935, 1936 je konstruktor Stanko Bloudek zgradil v Planici smučarsko skakalnico poimenovano po kritični točki K 120. V tej dolini skakalnica ni zrastla po naključju, ampak zaradi odličnih geografskih ter podnebnih danosti, ki so pri izvedbi smučarskih skokov odločilne. Njegova skakalnica je bila učni center za izgradnjo bodočih skakalnic ne le pri nas, ampak v širšem evropskem in svetovnem prostoru. Za vedno je zapisana Planica ter K 120 v zgodovino, da je bil na njej opravljen prvi skok preko 100 metrov. Slovenci smo smučarske skoke hitro prevzeli za svoj nacionalni šport in Planica je postala najbolj znan športni kraj v Sloveniji. Ko sta v letu 1969 v isti prostor brata Gorišek umestila velikanko, torej letalnico s kritično točko K 185, se je v Planici vzpostavila tudi panoga smučarski poleti. Primat na tem področju in rekord drži Planica še danes. Pri nas pa iz leta v leto opazujemo, kako prostor Planica propada oziroma imamo do njega precej brezbrižen status. In to kljub temu, da velja Planica za nacionalni simbol in objekti zavarovani tudi kot kulturni in tehnični spomeniki. Običajno jo uspemo zakrpati le za vsakoletni marčevski svetovni pokal oziroma svetovno prvenstvo. V Poslanskem klubu LDS zato pozdravljamo predlog zakona o Nordijskem centru Planica, ki bo končno omogočil ureditev območja Planice v sodoben športni in turistični center, ki bo služil profesionalnim športnikom, rekreativcem, obiskovalcem, občudovalcem skakalnic in letalnic in drugim. Planica kot zibelka smučarskih skokov in poletov mora postati urejena ter tudi v bodoče center razvoja skakalnega športa pri nas, saj gre za panogo, v kateri Slovenci beležimo velike uspehe in si tega želimo tudi v prihodnje. Seveda pa pri tem pričakujemo, da bodo vsi posegi v prostor narejeni v skladu z visokimi standardi varovanja okolja. Nordijski center je bil prvič zapisan v državnih programih leta 2006 v Resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2013. Po tistem je država začela z odkupi zemljišč v dolini, vendar vse ni šlo gladko, zato je nekaj parcel v ožjem delu nordijskega centra še vedno v privatni lasti. Ker gre za objekt izjemnega pomena za državo ter razvoj in ohranjanje smučarskih poletov in skokov, je edina pravilna odločitev, da je treba na ožjem območju centra pridobiti 100-odstotno lastništvo parcel v državno last. Na širšem območju pa je treba omogočiti normalno pridobivanje služnostne pravice. Ravno nesoglasja glede lastništva so bila največkrat tista, ki so preprečevala celovito ureditev in obnovo Planice. Ravno zato zakon prinaša rešitve glede pridobivanja nepremičnin za gradnjo in posege v prostor na območju nordijskega centra. Opredeljeni so postopki, glede sporazumevanja za odkup in postopki za pridobitev služnosti ter sam proces razlastitve. Postopki so urejeni v skladu z Zakonom o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor. Ker gre za občutljivo poseganja v zasebno lastnino, je bil ves postopek skrbno proučen, besedilo pa dopolnjeno tudi na podlagi mnenja in opozoril Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Na območju Nordijskega centra Planica bodo dodatni objekti, ki bodo služili za trening športnikov, vendar pa bodo na razpolago tudi domačinom in turistom, kar je izjemno pomembno, saj bodo tako objekti bolje izrabljeni. Celovita ureditev Nordijskega centra Planica pa bo pomenila tudi dodatno turistično ponudbo celotne gornjesavske doline in omogočila večjo ekonomsko korist vsem sodelujočim. Za potrebe opravljanja in trženje objektov bo ustanovljen Zavod Planica, ki bo skrbel za izvajanje gradnje in njeno gospodarnost. Izvajal bo postopke za pridobivanje dovoljenj za gradnjo ter urejanje lastništva nad nepremičninami in, drugo, kot javna služba bo v njegovi pristojnosti še upravljanje centra Planica v celoti, tudi priprava tekmovanj na najvišji ravni. V Poslanskem klubu LDS smo posebej veseli in upamo, da se bo uresničil tudi načrt za postavitev muzeja, ki bo končno predstavil razvoj in zgodovino smučarskih skokov in poletov pri nas, ki so del naše športne zgodovine. V LDS podpiramo zakon o Nordijskem centru Planica in upamo na čimprejšnjo ureditev vsega potrebnega v dolini pod Poncami, da nam bo Planica dejansko v ponos kot ena izmed prepoznavnih značilnosti Slovenije v svetu. Upamo, da bo ta ureditev potekala tudi v sozvočju z tam živečim prebivalstvom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Tomaž Tom Mencinger.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane, spoštovani! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla Predlog zakona o Nordijskem centru Planica, ki predstavlja še enega izmed tistih projektov s področja izgradnje infrastrukture, ki uživajo širok družbeni konsenz. Posebej pa me veseli tudi konsenzualna razprava in glasovanje na matičnem delovnem telesu, ki je predlog zakona sprejel soglasno. Predlog zakona, ki je pred nami, je praktično nujna in edina možna pot do realizacije projekta izgradnje sodobnega vadbenega in tekmovalnega središča. Poleg določitve območja programskih izhodišč in načina delovanja nastajajočega centra je poglavitna rešitev ureditev lastniške strukture. Pri tem si želimo, da bi bilo mogoče zemljiško stanje urediti na podlagi skupnega dogovora, ki je bil do sedaj sklenjen z veliko večino lastnikov, a kadar to ne bo možno, predlog zakona kot drugo rešitev predvideva postopek razvrstitve. Država je danes sicer že večinski lastnik na območju, predvidenem za Nordijski center. 100-odstotno lastništvo države pa je predpogoj za izgradnjo projekta, za katerega je le še do jeseni leta 2013 predvidenih okoli 40 milijonov evrov pretežno evropskega denarja. Projekt Nordijski center Planica presega mandat te ali one vlade, saj prve zamisli zanj segajo že nekaj desetletij nazaj. Njegov pomen je prepoznala tudi prejšnja vlada in ga v Resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023 uvrstila med prvo prioriteto z naslovom Konkurenčno gospodarstvo in hitrejša rast. Ob njem je zapisala, da je poleg pozitivnih plati Planica poznana po negativnih dogajanjih, ki so povezana z urejanjem in vzdrževanjem objektov, lastništvom zemljišč in razmerji med združenjem in organizatorji. Četudi so nekateri v volilnem letu 2008 optimistično napovedovali konec planiške jare kače, se to do danes ni zgodilo. Prepletene lastniške strukture na območju Nordijskega centra, ki je zavrla realizacijo projekta, ni bilo moč rešiti. Sedanja vlada pa je skupaj z ministrom za šport dr. Igorjem Lukšičem pospešila tempo odpravljanja ovir na poti celovite posodobitve Planice. Njena namera je bila nedvoumno izražena že v koalicijskem sporazumu, kjer je med ukrepi na področju športa aktivna zemljiška politika navedena kot pot k razrešitvi lastninskih vprašanj pri zagotavljanju nacionalne športne infrastrukture. Poleg tega je vzpostavila delujočo organizacijsko strukturo, ki bo v Planici skrbela za izvajanje investicij, opravljanje in vzdrževanje, promocijo ter opravljala druge dejavnosti na področju znanstvenoraziskovalnega, vzgojnega izobraževalnega dela. Če povzamem. Predlog zakona o Nordijskem centru Planica rešuje bistveni problem, to je ureditev lastništva, ki je pogoj za črpanje evropskih sredstev do leta 2013. Zgodovino zelo dobro poznamo od leta 1934 do praktično danes. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je končno nastopil čas, da zibelko smučarskih poletov razvijemo v modern objekt, ki bo zgled ostalemu športnemu svetu. Nordijski center Planica kot vadbeno, tekmovalno, športno središče, skoki, tek, zasneževanje, atletski nogometni štadion, priprave, ki bodo povezovale Kranjsko Goro, kolesarske, sprehajalne poti, in še bi lahko našteval. Vse te stvari povezujejo in lahko rečem, da je svetovno prepoznavna blagovna znamka nacionalno povezanega projekta Planica dejansko tudi velika promocija Slovenije. Je velika priložnost za vse, naj bo to turizem, razvoj, ostala infrastruktura in še bi lahko našteval. Pomemben element so pa tudi delovna mesta na tem območju. Zato bomo, kot že rečeno, predlog z veseljem podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Darko Menih.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Namen zakona je podrobneje pravno urediti področje Nordijskega centra Planica, ki obsega ureditev upravljanja in delovanja Nordijskega centra Planica, opredelitev javnega interesa v Nordijskem centru Planica ter ureditev lastništva na ožjem območju Nordijskega centa Planica. Temeljni cilj sprejetja zakona je realizacija projekta Nordijskega centra Planica v projektno zastavljenih rokih. Gre za neke vrste unikum, ki dopolnjuje zakone s področja gradenj, urejanja prostora in še katerega. Po naši oceni ni nujno potreben. Vsi zapisani postopki in obveznosti se lahko opredelijo s sklepom ministra ali Vlade. Postopki za izvedbo odkupa nepremičnin ali njihova razlastitev je opredeljena v predmetni zakonodaji. Način dela in pooblastila javnega zavoda Planica so lahko opredeljeni v statutu zavoda ali v sklepu Vlade oziroma ministra. Zakon opisuje pot za dosego dveh ključnih ciljev: določiti upravljavca Nordijskega centra Planica in s tem zaščito obstoja zavoda Planica, razlastiti lastnike zemljišč na določenih delih območja Planice. Opredeljuje torej neke vrste operativni načrt, kar zakon naj ne bi bil, izvedbe postopka pridobitve zemljišč na območju Nordijskega centra Planica v javno last. Eden osnovnih ciljev pa je tudi zaščita novoustanovljenega zavoda Planica. Primer. Leta 2005 je Vlada ukinila Javni zavod Republike Slovenije za šport, nato je ustanovila Inštitut za šport in leta 2009 ustanovila novi Javni zavod Republike Slovenije za šport Planica. Gre torej za poskus obvladovanja strokovnega področja športa, ki je sicer že 30 let primarno v domeni Fakultete za šport in Olimpijskega komiteja Slovenije. V zadnjih letih je bil javni zavod bolj prostor za zaposlovanje administrativnih kadrov in servis Olimpijskemu komiteju Slovenije. Hkrati pa so uspeli prenesti kar velik sveženj evropskega denarja na Zavod Planica, ki bo po večini namenjen administraciji. Zakon v osnovi ščiti Zavod Planica in njihove zaposlene, opredeljuje javno službo Zavoda Planica, kar se definira po navadi v statutu, zakon govori tudi o poslovnem delovanju Zavoda Planica ino višini najemnin, kar mora biti definirano v poslovnem načrtu in ne v zakonu. Zakon opredeljuje celo vire financiranja. Zakaj je ravno Zavod Planica najustreznejši subjekt za upravljanje z Nordijskim centrom Planica? Spomnimo se primera vodenja investicij na Centru šolskih in obšolskih dejavnosti, ki ga je vodil gospod Jelko Gros. Država je morala zaradi neučinkovitega in negospodarnega ravnanja z javnimi sredstvi vrniti v evropski proračun zajeten kup denarja. Ironija je, da sedaj z njim upravlja ista oseba. Tudi dodatna obrazložitev pridobivanja nepremičnin v 14. členu je nepotrebna, saj je to postopek, ki je opredeljen v predmetni zakonodaji. V 16. členu se lahko za namen gradnje in delovanja Nordijskega centra Planica nepremičnine znotraj njegovega ožjega območja razlastijo. Postopek razlastitve se izvede kot nujen postopek po pravilih razlastitve postopka, urejenega v zakonu o urejanju prostora. Gre torej za cilj čim hitreje priti do nepremičnin, zemljišč. Prejšnja vlada je obljubila dialog, sedanji postopki tečejo brez usklajevanja in sodelovanja z lastniki zemljišč. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino podprla vse amandmaje, ki so sledili pripombam Zakonodajno-pravne službe. Sprejetju zakona ne bomo nasprotovali, čeprav menimo, da ni nujno potreben. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Planice se desetletja drži svetovni sloves. O njej tistim, ki čakajo tisti posebni marec v letu, ni treba govoriti. V začetku 90. let prejšnjega stoletja je Planica zamudila precej razvojnih priložnosti, a nikdar ni izgubila mesta prestolnice smučarskih poletov. Na te zatike je zato pravilno odgovorila Vlada Republike Slovenije, ki je leta 2006 projekt Nordijski center Planica uvrstila med prve razvojne prioritetne strategije razvoja Slovenije. Če je Resolucija o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023 naštela, kaj je predmet projekta, potem danes obravnavamo potrebno zakonsko regulativo, s poudarkom na javnem interesu na področju športa in kulturne dediščine, ki je zaradi kompleksne narave, predvsem promocije države in gospodarskega razvoja, izjemnega pomena za našo državo. Če povzamem na kratko in morda prepovršno, predlog zakona podrobneje pravno ureja področje Nordijskega centra Planica, opredeljuje način in obliko upravljanja Nordijskega centra, ureja parcelacijo in pridobivanje nepremičnin za gradnjo in posege v prostor na tem območju in ureja dovoljevanje posegov v prostor. Ni posebna skrivnost, da so bila in so številna nesoglasja glede lastništva glavni temelj spotike pri celoviti obnovi Planice v eliten nordijski športni center. Zato je bilo pričakovano in razumno, da se bo predlagatelj v mreži številnih predpisov in nasprotujočih si interesov pri urejanju vprašanj pridobivanja zemljišč in pravic na njih poslužil načela prevlade javnega interesa. Poslanska skupina Zares meni, da je predlagana specialna ureditev na tem področju po vseh zapletih upravičena in nujna, čeprav sprva v prvih letih državnosti ni bila njena edina pot. Zdi se nam tudi pomembno, da se vsi posegi ravnanja in dejavnosti na tem območju izvajajo v skladu s predpisi s področja ohranjanja narave, varstva kulturne dediščine, varstva okolja in voda, po že predpisanih postopkih. Z vidika povečane mednarodne prepoznavnosti Kranjske Gore pa bo realizacija projektaspodbudila še dodaten razvoj turistične dejavnosti v tem tradicionalno gostoljubnem območju Gorenjske. Poslanska skupina Zares predlog zakona podpira. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Planica, slovenski ponos in slovenska sramota hkrati. Naša prva in poleg še nekaterih svetlih izjem verjetno najmočnejša svetovna blagovna znamka, kraj, kjer so se postavljali standardi, podirali rekordi. Planica, kraj, s katerim je močno povezan športni delavec in konstruktor planiške lepotice gospod Stanko Bloudek. Po njem se imenuje največja vsakoletna nagrada na področju športa v Sloveniji – Bloudkova priznanja. Žal se že nekaj časa v Planici podira tudi še vse kaj drugega. Ob vsakoletni svetovni medijski pozornosti beremo vedno znova tudi o številnih nesoglasjih glede lastništva kompleksa, glede financiranja, glede sporov okoli izkupičkov od prodaje vstopnic in tako dalje. Planica je postala del slovenske nacionalne identitete. Čas je že, da razmere ustrezno uredimo. Vlada je leta 2006 sprejela Resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023, v kateri je v predstavitvi projekta za doseganje ciljev prve razvojne prioritetne strategije razvoja Slovenije uvrstila tudi projekt Nordijski center Planica. V skladu z resolucijo so predmet projekta obnova skakalnic, oprema skakalnic, gradnja tekaškega stadiona in spremljevalnega objekta za tekaške proge, sistem za umetno zasneževanje, žičnice, atletsko-nogometni stadion, kolesarske in sprehajalne poti, park kulturne dediščine in tako dalje. S takšnim razvojem bo Planica tudi v prihodnjih letih odigrala neprecenljivo vlogo pri prepoznavnosti države Slovenije ter njene splošne in športne kulture v svetu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona, ki državi daje ustrezno zakonsko podlago za ureditev tega vprašanja, z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil mag. Vasja Klavora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona ureja območje kompleksa Nordijskega centra in opredeljuje status in rabo ožjega in širšega območja. Opredeljuje upravljanje centra v duhu javnega interesa, ureja pridobivanje zemljišč, ki zapadejo v ožje območje, ter ureja področje dovoljevanja posegov v prostor. Vse našteto sledi temeljnemu cilju, ki smo si ga zastavili z Resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023, kamor je uvrščen tudi projekt Nordijski center Planica. Da bi bilo projekt moč izvesti, je potrebna zakonska regulativa, ki bo dala ustrezne pravne podlage tudi za to, da ga bo moč izpeljati pravočasno in kvalitetno ter pravno korektno v vseh vidikih. Zlasti pa je pomembno, da se omogoči črpanje evropskih sredstev, saj bi se sicer Slovenija sama težko spopadala s celotnim finančnim zalogajem investicije projekta. Glede tega smo malo da ne že v časovni stiski, saj naj bi bil evropski denar za ta projekt na voljo do septembra 2013. Postopki pridobivanja preostalih parcel v ožjem območju – bilo naj bi še okoli 20 % neodkupljenega zemljišča, ki mora biti v državni lasti, kar je pogoj za pridobitev evropskih denarnih sredstev – se lahko vlečejo še kar nekaj časa. Posledica bi lahko bila izguba evropske pomoči za Gorenjsko regijo in Slovenijo ter posledice bi lahko bile neizmerne. Zato je prav, da se v miru in v skupnem interesu pogovorimo oziroma se pogovorijo vsi zainteresirani, da se pride do rešitve tudi ob zemljiščih, ki bi bila potrebna, da bi vse skupaj šlo v javno korist, v korist slovenskega naroda in ohranitvetradicije ter veličine planiških skokov in poletov. Sicer pa država v duhu enakopravnosti tudi vsem planiškim lastnikom nudi odkup zemlje po enaki ceni. V naši poslanski skupini ne dvomimo, da so predlagane rešitve in prispevek tega zakona za razvoj športa, gospodarstva, ohranitve kulturne dediščine nedvomno visok skok. Zato na koncu naslednje. Vsak Slovenec je ponosen na Planico. Mislim, da nas je mnogo, ki poznamo Planico, in ko gledamo, kako žalostno propadajo nekateri zgodovinski objekti tega športa, na katerega smo Slovenci res ponosni, želimo, da bi planiške fanfare še odmevale po svetu, zato bomo tudi v naši poslanski skupini v duhu tega, kar sem povedal, ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDNARODNI ZAŠČITI, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Dopolnilno obrazložitev predloga zakona bo predstavil mag. Damjan Lah, državni sekretar Ministrstva za notranje zadeve.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pri pripravi novele Zakona o mednarodni zaščiti smo se osredotočili predvsem na prosilce za mednarodno zaščito in osebe s priznano mednarodno zaščito ter njihove pravice. Sedanji zakon, ki ureja področje mednarodne zaščite, se je namreč pri izvajanju v praksi pokazal kot pomanjkljiv. Na pomanjkljivosti zakona so nas opozarjale tudi nevladne organizacije. In tudi zaradi tega smo se pri pripravi te novele zakona odločili, da v delovno skupino, ki pripravlja nove predloge, imenujemo tudi predstavnike nevladnih organizacij. S spremembo postopka za priznanje mednarodne zaščite, s sistemsko ureditvijo zakonitega zastopništva za mladoletnike brez spremstva in s širitvijo pravic prosilcev za mednarodno zaščito ter oseb s priznano mednarodno zaščito bomo dvignili predvsem standarde tako pri prosilcih za mednarodno zaščito kot tudi pri osebah s priznano mednarodno zaščito. Dovolite mi, da omenim vsaj nekaj bistvenih sprememb pri postopku mednarodne zaščite. Rok za vložitev tožbe zoper odločbo, izdano v pospešenem postopku, se podaljšuje z dosedanjih 3 na 8 dni. Uvaja se obvezna izvedba glavne obravnave v postopku pred upravnim sodiščem, če sodišče ugotovi, da je bilo dejansko stanje nepopolno in nepravilno ugotovljeno, ali če je bil iz ugotovljenih dejstev izveden napačen sklep. Namen te predlagane rešitve je predvsem dvig kvalitete odločitev v postopku podelitve mednarodne zaščite, skrajšanje postopkov za priznanje mednarodne zaščite ter dvig standardov celotnega postopka mednarodne zaščite. Uvaja se tudi brezplačna pravna pomoč na prvi stopnji, to seveda pomeni, do izdaje odločitve v postopku mednarodne zaščite. Upoštevali smo več predlogov nevladnih organizacij, med drugim glede delitve postopka na predhodni postopek in postopek mednarodne zaščite, povečali obseg prevajanja odločitev, uvedli dodatno informiranje prosilcev, zožili možnosti za opustitev osebnega razgovora in spremenili razloge za obravnavanje zadev v pospešenem postopku. Prošnja za mednarodno zaščito se ne more več zavrniti v pospešenem postopku zgolj zaradi dejstva, da prosilec brez utemeljenega razloga ni izrazil namena za vložitev prošnje v najkrajšem možnem času. Pomemben sklop sprememb se uveljavlja tudi pri mladoletnikih brez spremstva. Sistemsko se ureja celotno področje zakonitega zastopništva, in sicer se zastopništvo širi s strogega zastopanja v postopku mednarodne zaščite tudi na izvrševanje pravic mladoletnikov na področju šolstva in na področju zdravstva, določajo pa se tudi pogoji za postavitev zakonitega zastopnika in uvaja njihovo obvezno usposabljanje. Zvišujejo se standardi za usposobljenost uslužbencev za delo z mladoletniki, dviguje se raven zdravstvenega varstva pod enakimi pogoji, kot veljajo za državljane RS, in lajša se dostop do izobraževanja za mladoletnike, pri tem pa morajo sodelovati tudi zakoniti zastopniki prosilca. Med novimi pravicami prosilcev za mednarodno zaščito so uvedba brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji, uvedba žepnine za prosilce za mednarodno zaščito, ki so nastanjeni v azilnem domu, dostop do trga dela po devetih mesecih od vložitve prošnje, sedanja ureditev govori o 12 mesecih od vložitve prošnje, dostop do visokošolskega in univerzitetnega izobraževanja pod pogoji, ki so veljavni za slovenske državljane. Pri osebah s priznano mednarodno zaščito smo rešili definicijo družinskih članov, uvedli denarno nadomestilo za begunce, ki niso nastanjeni v integracijskih hišah, uvedli enkratno denarno pomoč za begunce, podaljšali obdobje za denarno pomoč za šolajoče osebe in uvedli obveščanje o pogojih za podaljšanje subsidiarne zaščite. Predlog zakona prinaša tudi nekaj novosti glede listin. Tako se uvaja dovoljenje za prebivanje kot samostojna listina, in sicer v obliki biometrične kartice, ki bo izkazovala tudi istovetnost osebe, ter biometrični potni list za begunce, katerega veljavnost se podaljšuje z enega na pet let. Ker predlog zakona prinaša veliko pozitivnih sprememb, ki bodo izboljšale položaj prosilcev za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito, predlagamo, da predlog novele zakona sprejmete. Prav tako predlagam, da Državni zbor sprejem sklep, da se zaradi obsega sprememb pripravi tudi uradno prečiščeno besedilo zakona, ki ga Državni zbor potrdi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Antonu Colariču za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 23. seji 7. oktobra 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev in pripombami Varuha človekovih pravic. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve mag. Damjan Lah, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da predlog zakona odpravlja pomanjkljivosti, ki so se od uveljavitve zakona o mednarodni zaščiti pokazale pri izvajanju postopkov za priznanje mednarodne zaščite ter pri implementaciji pravic prosilcev za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito ter se usklajujejo z mednarodnimi standardi na tem področju. Predlagani zakon predvideva predvsem naslednje rešitve: dvigujejo se standardi pravic prosilcev za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito, določa se pravica mladoletnika brez spremstva do pomoči svetovalca za begunce tudi v postopkih na prvi stopnji in širi se obseg pristojnosti zakonitega zastopnika mladoletnika brez spremstva, širi se obseg družinskih članov, s katerimi lahkooseba s priznano mednarodno zaščito zaprosi za združevanje družine. Predvidevajo se spremembe v postopku za priznanje mednarodne zaščite, med drugim se postopek deli na predhodni postopek in postopek mednarodne zaščite. Spremembe so predvidene tudi glede svetovalcev za begunce in tolmačev ter na področju sodnega varstva, prenehanja statusa osebe s priznano mednarodno zaščito in listin za osebe z mednarodno zaščito. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi njihovega pisnega mnenja opozorila, da predložena novela glede na obsežnost zakonodajnega poseganja v veljavno zakonsko besedilo terja pripravo novega zakonskega besedila, saj se predlagane spremembe ali dopolnitve nanašajo na pretežni delež skupaj 142 členov osnovnega zakona, hkrati pa je predlagala tudi uvedbo določenih novih členov. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Državnega sveta gospod Bogomir Vnučec, ki je predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev in predlagani zakon podprl. Na seji je sodelovala tudi namestnica varuha človekovih pravic gospa Kornelija Mrzel, ki je podala pripombe varuha človekovih pravic. V razpravi je člane odbora zanimalo, ali so pri pripravi novele sodelovale tudi nevladne organizacije. S sprejetimi amandmaji so sledili predlogu varuha človekovih pravic glede zagotovitve brezplačne pravne pomoči tudi na prvi stopnji postopka mednarodne zaščite. Predstavnik predlagatelja je povedal, da so se pri pripravi novele nevladne organizacije aktivno vključevale. Glede brezplačne pravne pomoči v postopkih na prvi stopnji, pa je povedal, da se je s predlogom zakona zagotavljalo mladoletnikom spremstvo, ostalim pa ne, saj bi lahko v takem primeru v neenakopravni položaj postavili slovenske državljane, sicer pa predlagatelj drugačni uredbi ni nasprotoval. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 3., 4. členu, 4.a člen, 10., 12., 42., 60., 72., 104., 106., 107., 108. in 112. členu ter amandma Poslanskega kluba LDS k 99. členu, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine SDS k 2., 57., 72., 73. in 76. členu. Odbor je sprejel tudi svoje amandmaje k 12., 13., 102. in 103. členu. Na podlagi 128. člena Poslovnika je na koncu glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Predstavitev stališča Poslanskega kluba LDS bo podal gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem še enkrat lep pozdrav! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli novelo zakona o mednarodni zaščiti. Besedilo zakona se spreminja v korist in izboljšanje statusa oziroma položaja prosilca za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito ter njihovih pravic. S predlaganimi spremembami se sistemsko ureja področje mednarodne zaščite, širi se krog pravic, ki pripadajo prosilcem ter osebam s priznano mednarodno zaščito. Veljavni zakon se je v praksi oziroma pri izvajanju izkazal za pomanjkljivega, na kar so opozorile med drugim tudi nevladne organizacije, ki so s svojimi predstavniki sodelovale pri pripravi zakona, in to prvič doslej. Sodelovale so v medresorski delovni skupini, imenovani s strani Vlade, zato so nekatere od rešitev tudi delo nevladnih organizacij. Tako je vrsta rešitev oblikovanih prav na predlog nevladnih organizacij. Na tem mestu bi zato želel pohvaliti predstavnike Ministrstva za notranje zadeve, ki so v pripravo novele zakona vključili nevladne organizacije, saj slednje nemalokrat ostajajo preslišane in neupoštevane. Pomanjkljivosti, ki se odpravljajo s predlaganimi spremembami in dopolnitvami zakona se dotikajo predvsem uskladitve z mednarodnimi standardi na področju mednarodne zaščite, s ciljem zagotavljanja varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Določene rešitve so usmerjene v dvig standardov, določenih v skladu z evropsko azilno politiko in ostalimi mednarodnimi standardi. Nekatere rešitve se osredotočajo v izboljšanje pogojev za uspešno integracijo oseb s priznano mednarodno zaščito v slovensko družbo, a z ohranitvijo mehanizmov in inštrumentov za preprečevanje morebitnih zlorab. Če na kratko povzamem glavne novosti besedila zakona. Spreminja se postopek za priznanje mednarodne zaščite. Do težav je prihajalo na področju mladoletnikov brez spremstva, zlasti glede postavitve zakonitih zastopnikov v določitvi njihovih vlog. Sistemsko se ureja zakonito zastopništvo za mladoletnike brez spremstva, širi se krog pravic oziroma uvajajo se nove pravice za prosilce. Po našem mnenju gre prav v tem delu novela zakona v pravo smer, saj v Poslanskem klubu LDS podpiramo in se zavzemamo za izboljšanje standardov na področju mednarodne zaščite. Novela nadalje uvaja razširjeno definicijo družinskih članov pri osebah s priznano mednarodno zaščito in dodaja razloge za prenehanje statusa mednarodne zaščite, spreminjajo se določbe glede tolmačev ter spremembe in dopolnitve v postopku mednarodne zaščite, ki je po novem razdeljen na dva dela: na prehodni postopek in postopek mednarodne zaščite. Uvajajo se tudi spremembe na področju ponovnih prošenj s ciljem uskladitve zakonskih določb s postopkovno direktivo, na področju sodnega varstva pa se predlaga podaljšanje rokov za sprožitev upravnega spora. Pomemben del novele so nove pravice za prosilce za mednarodno zaščito, in sicer uvedba brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji, uvedba žepnine za prosilce za mednarodno zaščito, dostop do trga dela po devetih mesecih od vložitve prošnje ter dostop do visokošolskega in univerzitetnega izobraževanja. Glede na vse navedeno, zakonsko besedilo prinaša izboljšanje in dvig standardov na področju mednarodne zaščite, kot jo priporočajo evropska azilna politika in tudi ostali mednarodni standardi. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo prepričani, da predlagane rešitve nedvomno dvigajo ugled Republike Slovenije, zato bomo v Poslanskem klubu LDS Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Predlagana novela zakona o mednarodni zaščiti, ki jo danes obravnavamo, je posledica ugotovljenih pomanjkljivosti pri izvajanju veljavnega zakona. Vsebinske novosti posegajo predvsem na področje obravnave mladoletnikov brez spremstva, saj gre za specifično populacijo, pozitivne rešitve pa se nanašajo tudi na svetovalce za begunce. Prav ti svetovalci lahko s spoznavanjem problematike preprečijo marsikatero konfliktno situacijo, obenem pa ti svetovalci dvigujejo kvaliteto pravne pomoči prosilcem za mednarodno pomoč. S sprejetjem amandmaja k 12. členu na matičnem delovnem telesu in terminoloških popravkov na Državnem zboru, ki govorijo o brezplačni pravni pomoči tudi na prvi stopnji, pa še dodatno dvigamo standard pravic prosilcev za mednarodno pomoč. V Poslanski skupini Socialnih demokratov upamo, da se bo tudi v praksi izkazalo, da je takšna rešitev dobra. Poleg odprave ugotovljenih pomanjkljivosti pa ta novela prinaša dvig standardov v postopkih za priznanje mednarodne zaščite ranljivim kategorijam oseb. Uvaja žepnino in dostop do visokošolskega in univerzitetnega izobraževanja. Na področju zdravstvenega varstva pa se širi obseg pravic iz zdravstvenega varstva za mladoletnike. Vse to bo pripomoglo k hitrejši vključitvi, če hoteče, integraciji oseb v življenje in delo v našem okolju, kajti zakon o mednarodni zaščiti temelji na načelu integracije in ne vračanja. Novosti pa so tudi v zvezi z listinami za osebe z mednarodno zaščito, ki uvajajo dovoljenje za prebivanje tujcev v novi obliki, ki bo vsebovala biometrične zaščitne elemente obrazne prepoznave in prstnih odtisov, predvideva pa se tudi prenova varnostnih standardov potnega lista za begunce. Vse to pa je v skladu s pravnim redom Evropske unije. Predlagatelj novele tega zakona v gradivu pojasnjuje, zakaj nekaterih pripomb varuhinje človekovih pravic in drugih nevladnih organizacij, ki se ukvarjajo s prosilci za mednarodno pomoč, ni bilo mogoče sprejeti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo se vedno zavzemali za spoštovanje mednarodnih norm pri zagotavljanju in varovanju človekovih pravic ter temeljnih svoboščin, tudi tistim osebam, ki zaradi političnih, gospodarskih ali drugih razmer ne morejo več živeti v svoji domovini. Prav tako pa smo se vedno zavzemali, da se osebam, ki iščejo pomoč v naši državi, zagotovijo višji standardi, kot so določeni kot najnižji v direktivah Evropske unije. Predlog novele zakona o mednarodni zaščiti in amandmaje, ki smo jih vložile koalicijske poslanske skupine, bomo Socialni demokrati podprli. Za nas tudi ni in ne more biti vprašanja, ali bomo spoštovali denimo ženevske konvencije ali ne. Za nas je to enostavno conditio sine qua non. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jožef Jerovške. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da se v aktualnem mandatu že drugič v dobrem letu dni srečujemo z obravnavo novele zakona o mednarodni zaščiti, zato menimo, da je tako obsežno poseganje v besedilo zakona, ki ga ugotavlja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, zgolj kulisa oziroma krinka ministrstva za nedejavnost ministrstva na drugih bolj akutnih področjih. Pri lanski noveli zakona je šlo za noveliranje določila, ki opredeljuje pogoje za preselitev oziroma nastanitev na zasebnem naslovu ob izpolnjevanju zakonsko določenih pogojev. Namen zakona o mednarodni zaščiti, ki je bil sprejet konec leta 2007 in je začel veljati 4. 1. 2008, je bil celovita ureditev mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji in je nadomestil tedaj veljavni zakon o azilu. Takšen krovni zakon je bil potreben zaradi prenosa evropskega pravnega reda v slovenski pravni red, pomeni vzpostavitev enotnega evropskega azilnega sistema. Zakon o mednarodni zaščiti, sprejet v prejšnjem mandatu, sledi nepravnim aktom, ki tvorijo enotni evropski azilni sistem, zato se nanaša izključno na državljane tretjih držav in osebe brez državljanstva. Enotni evropski azilni sistem se je in se vzpostavlja na podlagi določil večletnega haaškega programa, zato je zakon o mednarodni zaščiti v skladu z direktivo sveta o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah določil temeljno varovalko pravnega varstva prosilcev za mednarodno zaščito, in sicer brezplačno pravno pomoč v sodnih postopkih. To nudijo svetovalci za begunce v postopku pred upravnimi organi in sodiščem. V Poslanski skupini SDS se ne strinjamo s predlogom rešitev, ki za podelitev mednarodne zaščite uvaja ugodnejše oziroma spremenjene standarde. Menimo, da veljavna ureditev mednarodne zaščite v Republiki Sloveniji in pogoji za dodelitev mednarodne zaščite sledijo direktivam, ki tvorijo enotni azilni sistem oziroma je primerljivo ter usklajeno z ureditvami, ki jih imajo druge države članice Evropske unije. V zvezi s predlogom rešitev v zakonski noveli velja izpostaviti primer predloga glede uvedbe žepnine za prosilce mednarodne zaščite, ki so nastanjeni v azilnem domu, oziroma predloga za uvedbo enkratne denarne pomoči, kjer smo v Poslanski skupini SDS v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu s predlogom amandmaja predlagali ohranitev veljavne ureditve, ureditve ki sledi namenu mednarodne zaščite in sredstvom za dosego njegovih ciljev. V zvezi s tem smo upoštevali pomislek, ki ga je izrazila Komisija Državnega sveta za državno ureditev. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je treba skladno z evropskimi normami preprečevati ilegalne migracije, ki niso posledica političnega preganjanja in varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Obenem poudarjamo, da se strinjamo z rešitvami na področju mednarodne zaščite, ki sledijo postopkovni direktivi in ostalim direktivam Evropske unije, ki gradijo enotni evropski azilni sistem, nasprotujemo pa nekritičnim rešitvam azilnih pravic, kar je predlagatelj zakona dodal ob predlaganih spremembah, zato se bomo pri glasovanju vzdržali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! Pri predlogu zakona, ki je danes pred nami, gre predvsem za uskladitev z mednarodnimi standardi na tem področju, kot so povedali že predgovorniki. Njegov glavni namen je zagotavljanje in varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin prosilcev za mednarodno pomoč. Skupna evropska azilna politika gre v smeri dvigovanja standardov, kar predvideva tudi ta pričujoča novela. Nekatere predlagane rešitve pa so usmerjene v izboljšanje pogojev za uspešno vključitev oseb s priznano mednarodno zaščito v slovensko družbo. Tako se predlagane spremembe nanašajo predvsem na svetovalce za begunce, tolmače, na mladoletnike brez spremstva, družinske člane prosilca, prav tako pa tudi na postopke za priznanje mednarodne zaščite ter sodno varstvo. V Poslanski skupini Zares – nova politika smo na matičnem delovnem telesu predlagali amandmaje odbora k 12. in 13. členu, to je uvedbo pravne pomoči na prvi stopnji. Veseli nas, da je bil ta amandma sprejet. Že s koalicijsko pogodbo smo se partnerji zavezali, da bomo povečali varnost in pravice prosilcev za mednarodno pomoč. V naši poslanski skupini smo namreč mnenja, da je brezplačna pravna pomoč na drugi stopnji pred sodiščem lahko popolnoma neuporabna, kajti prosilec je zavezan navesti dejstva in dokaze že na prvi stopnji postopka in pravica do brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji bo nedvomno zagotovila učinkovitejše zavarovanje njegovih pravic, na kar je opozorila tudi varuhinja človekovih pravic. Dostop do brezplačne pravne pomoči na prvi stopnji bo torej izboljšal pravičnost in učinkovitost in kakovost odločanja na prvi stopnji, torej se bo zmanjšala tudi verjetnost pritožbenih postopkov ter z njimi povezanimi stroški. V naši poslanski skupini želimo opozoriti tudi na dejstvo, da je vse manj odvetnikov pripravljenih sodelovati na področju mednarodne zaščite. Po podatkih ministrstva je na tem področju registriranih le 9 odvetnikov, od tega pa so dejavni le trije. Prepričani smo, da je treba to težavo ustrezno urediti, najbrž da v sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje, in s tem povečati pravno varnost prosilcev za mednarodno zaščito. Kot rečeno, veseli nas, da je prišlo do omenjenih sprememb in zakon bomo z veseljem podprli, ker z njim uvajamo v Sloveniji standarde, ki so enake evropskim in morda na nekaterih področjih celo prednjačimo in mislimo, da smo na to lahko ponosni. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o mednarodni zaščiti je leta 2007 nadomestil Zakon o azilu iz leta 1999. Zaradi odločbe Ustavnega sodišča, ki je v delu zakona ugotovila neskladnost z ustavo je v letu 2009 že doživel prvo spremembo. Danes je pred nami obsežna novela, ki spreminja mnogo več kot eno tretjino členov osnovnega zakona, za kar bi bilo po pravilih treba predlagati nov zakon, ne pa njegove spremembe in dopolnitve. Obseg tolikšnih sprememb nam je nejasen, saj predlagatelj v obrazložitvi pravi le, da so se od uveljavitve zakona leta 2008 pri izvajanju postopkov za priznanje mednarodne razrešitve ter implementacij pravic nosilcev za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito pokazale določene pomanjkljivosti, ki jih je treba popraviti. Novela uveljavlja tudi redakcijske popravke zakonskega besedila, in to s 113 členi v zakon, ki ima v osnovi 142. členov. Nekoliko nenavadno je najmanj, kar bi lahko rekli, sploh glede na to, da je bil sprejet šele pred kratkim. Temeljni cilj predloga zakona je dopolniti obstoječo zakonsko besedilo z redakcijskimi popravki v smislu terminološkega poenotenja zakonskega besedila. Poleg tega se zakon dopolnjuje tudi z minimalnimi vsebinskimi popravki, katerih namen je zagotoviti jasnejšo implementacijo obstoječih določb. V vsebinskem smislu zakon precej dviguje standarde pravic prosilcev za mednarodno zaščito in oseb s priznano mednarodno zaščito. Ali je to res pravi trenutek in ali je to res potrebno, pa se le smemo vprašati. Finančne posledice ta zakon prinaša, ne velike, pa vendar v času, ko smo soočeni z mnogimi pomembnejšimi problemi, lahko ta zakon nekoliko počaka in ga v Slovenski ljudski stranki v tem trenutku ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo. Spoštovani, gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Novela Zakona o mednarodni zaščiti prinaša nekaj pomembnih novosti, ki bodo služile dvigu standarda postopka o pridobivanja mednarodne zaščite in dvigu standarda pravic osebam pod mednarodno zaščito oziroma prosilcem zanjo ter odpravlja pomanjkljivosti, ki so se pokazale ob izvajanju zakona v praksi. Rešitve, ki so usmerjene v dvig standardov, so sledile skupni evropski azilni politiki in mednarodnim zahtevam. Druge rešitve pa so usmerjenje v izboljšanje pogojev za uspešnejšo vključitev oseb s priznano mednarodno zaščito v slovensko družbo. Konkretne rešitve prinašajo z uvedbo žepnine, enkratne denarne pomoči in denarnega nadomestila ter hitrejšo možnostjo vključitve na trg dela boljši ekonomski položaj. Dviga se raven zdravstvenega varstva in povečuje se dostopnost visokošolskega in univerzitetnega izobraževanja. Pomemben prispevek je tudi v večjem poudarku na združevanju družine. Med novostmi, ki bistveno povečajo kvaliteto in hitrost postopkov za priznavanje statusa pod mednarodno zaščito, je zagotovo uvedba brezplačne pravne pomoči in svetovalca že na prvi stopnji odločanja. Spremembe in dopolnitve zakona bodo zagotavljanje varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin tako prosilcev za mednarodno zaščito kot tudi oseb, ki ta status že uživajo, zato novelo zakona v Poslanski skupini DeSUS podpiramo.
Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Silven Majhenič.
Spoštovani, gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar! Namen noveliranja Zakona o mednarodni zaščiti je predvsem, da se odpravijo pomanjkljivosti obstoječega zakonskega besedila, ki so se pokazale v izvajanju v zakonskih določb veljavnega zakona. Gre predvsem za uskladitve z mednarodnimi standardi na področju zaščite in varovanja človekovih pravic ter svoboščin, ko gre za prosilce oseb, ki jim je mednarodna zaščita v Sloveniji že priznana. Z novelo se nekoliko dviguje standard, saj to zahteva in določa evropska civilna politika, pelje pa tudi v izboljšanje pogojev za uspešno integracijo oseb v slovensko družbo, vendar brez možnosti zlorab na področju mednarodne zaščite. Predlog zakona uvaja novosti predvsem na področju nastanitve oseb s priznano mednarodno zaščito, denarne pomoči, zdravstvenega varstva in izobraževanja. Spreminjajo pa se tudi določbe, ki govorijo o pravicah oseb, ki so v Slovenijo sprejete na podlagi kvote. Uvaja se tudi kartična oblika, ki bo vsebovala biometrične zaščitne elemente, obrazne prepoznave in prstne odtise. Gre za celovit prenos določb skupnega evropskega azilnega sistema v nacionalno zakonodajo in uvedbo učinkovitih in hitrih azilnih postopkov, ko se obravnavajo državljani tretjih držav, ter zagotavljanje mednarodnih standardov. To najbrž ni tisto, kar bi po moji oceni celovito reševalo problematiko, saj v tem niso zajeti državljani Evropske unije. Po drugi strani pa se pripravljajo novi predpisi Evropske unije, ki bodo to področje na novo uredili in bo usklajevanje zopet potrebno. Glede na veliko število vloženih amandmajev smo v Slovenski nacionalni stranki mnenja, da bi bilo bolj pametno pripraviti nov zakon, ki bi reševal celoviteje in bolj dokončno usklajeno z Evropsko unijo. Glede na to, da so v pripravi Evropske unije kvalifikacijske direktive, ki urejajo to področje, pa bi kazalo še malo počakati, da vaje ne bomo ponavljali. Kljub vsemu v Slovenski nacionalni stranki sprejetju dopolnitev zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 10. 2010. Poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS so vložile amandmaje k 12., 13. in 106. členu. Amandmaji so vsebinsko med seboj povezani, zato jih dajem v razpravo. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Ker ne želi nihče razpravljati, razpravo zaključujem. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O STVARNEM PREMOŽENJU DRŽAVE IN SAMOUPRAVNIH LOKALNIH SKUPNOSTI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predstavniki Vlade so z Ministrstva za javno upravo, ki so na poti, zato prekinjam sejo za pet minut. Nadaljevali jo bomo ob 12.55.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo s sejo in s 14. točko dnevnega reda. Besedo dajem predstavnici Vlade, ministrici za javno upravo gospe Irmi Pavlinič Krebs. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci! Temeljno vprašanje, na katerega je morala Vlada takoj ob nastopu mandata zaradi posledic krize odgovoriti takoj, se je glasilo tudi, kako ustaviti rast stroškov, ki jih država v najširšem pomenu besede porabi za delovanje nje same in podsistemov, ki distribucijo javnih dobrin izvajamo, oziroma jih celo znižati, da bo javnofinančno stanje države ohranilo spodobno kondicijo. Smeri smo začrtali tudi v izhodni strategiji. Če povzamem odločitev Vlade, bi lahko bistvo odločitve podkrepila s sledečimi besedami: ne bomo nižali ne standardov in ne obsega javnih in upravnih storitev, ki so bili tudi pred krizo zagotavljani našim državljanom, preden na podlagi natančne analize stanja, natančno ne odgovorimo na dve temeljni vprašanji. Ali so vse naloge in postopki, kot jih danes določajo predpisi in za izvajanje katerih obstajamo, nujno v javnem interesu in za zaščito le-tega? Ali smo ustanove, ki te naloge izvajamo, optimalno organizirane in za svoj obstoj morebiti ne potrošimo preveč? Analiza stanja je pokazala, da na področju ravnanja z namenskim nepremičnim premoženjem, ki ga državni pravosodni in drugi organi potrebujemo za svoje delovanje, nismo stroškovno in ne postopkovno racionalno organizirani in je z optimizacijo poslovnih procesov mogoče poiskati prihranke ter povečati učinkovitost in transparentnost resnično omejenih finančnih sredstev ter tudi z bolj gospodarnim ravnanjem z nepremičninami oziroma poslovnimi prostori, ki jih državne ustanove danes vsaka zase kupujemo, gradimo, najemamo in vzdržujemo. Potrebne spremembe, optimizacija poslovnih procesov, institucionalni preskok, predstavljata oba predpisa, ki ju boste danes obravnavali. Enega imate v obravnavi sedaj. Novosti zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti se v pomembnem delu dotikajo centralizacije upravljanja nepremičnega premoženja, so pa tudi odgovor na pomanjkljivosti, ki so se ob izvajanju tega zakona pojavile v preteklosti. V pomembnem delu pa odpravljamo posamezna administrativna bremena. Novosti, če jih podčrtam v nekaj točkah, so: nova ureditev načrtov ravnanja, tu dodajamo načrt najema nepremičnin, da bosta na enem mestu tako lokalna skupnost kot država videli, koliko sredstev se potroši za najeme poslovnih prostorov. Načrti ravnanja, torej nakupov, gradenj, najemov, bodo po novem predloženi ob pripravi proračunov Državnega zbora oziroma občinskih na lokalni ravni, enako za nakupe premičnega premoženja nad 10 tisoč evrov ob pripravi proračuna. Novost je tudi ta, da bo treba o realizaciji teh načrtov enkrat na leto ob predložitvi zaključnega računa na lokalni ali državni ravni poročati, kaj od tega, kar je bilo napovedano, se je, v kakšnem obsegu in kako skrbno tudi v javnofinančnem smislu realiziralo. Nepotrebno nepremično premoženje, ki bo ugotovljeno, bo preneseno na podlagi sklepa Vlade na Javni nepremičninski sklad, ki bo moral gospodariti s tem premoženjem. Vlada po novem ne bo več odločala o sklepanju pomembnejših pravnih poslov kot do sedaj, ampak bo v okviru potrjenih letnih načrtov to obveza posameznih uporabnikov, upravljavcev oziroma javnega sklada, ker gre čisto za strokovne naloge, ker bo to izvajano na podlagi zakonsko določenih postopkov. V tem zakonu so določeni obvezna cenitev, javna dražba in tako naprej. V nadaljevanju predpisa se posodabljajo posamezni instituti, kot je centralna evidenca nepremičnin, glede instituta brezplačne odtujitve državnega premoženja zaostrujemo pogoje in samo odločitev o tem vprašanju je pridržana Vladi. Predlagam, da ta predlog zakona, ki je v pomembnem delu povezan z zakonom v nadaljevanju, spoštovane poslanke in poslanci, podprete. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Antonu Colariču za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 23. seji 7. 10. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo prejeli poleg predloga zakona še pripombe Skupnosti občin Slovenije, pripombe Mestne občine Velenje, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev. K predlogu zakona pa so bili na matičnem delovnem telesu vloženi še amandmaji poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS in amandmaji poslanske skupine SDS. Predstavnica predlagatelja, ministrica za javno upravo Irma Pavlinič Krebs, je v dopolnilni obrazložitvi predloga zakona predstavila podlage in razloge za pripravo predloga zakona ter temeljne rešitve, ki jih ta prinaša. Predlog zakona prinaša centralizacijo procesov ravnanja z nepremičnim premoženjem in odpravlja nepotrebno administriranje. Podlaga za njegovo pripravo je bila temeljita analiza stanja na tem področju in poročilo Računskega sodišča iz leta 2008, ki je opozorila na neusklajeno in ekonomsko neoptimalno nepremičninsko politiko. Predlagatelj se je iz razlogov centralizacije ravnanja z nepremičninami v lasti države odločil za nov konceptualni okvir na tem področju ter predlagal ustanovitev nove osebe javnega prava nepremičninskega sklada, na katerega bo prenesen pretežni del nepremičninskega premoženja države. Novemu centraliziranemu vodenju in upravljanju nepremičnega premoženja države je treba prilagoditi tudi institute ravnanja s stvarnim premoženjem države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Poglavitni cilj predloga zakona so zato prilagoditev veljavne zakonodaje novi centralizirani obliki ravnanja z nepremičnim premoženjem države, opredelitev javnega sklada v odnosu do drugih upravljavcev nepremičnega premoženja v lasti države, prilagoditev instituta ravnanja s stvarnim premoženjem države novi ureditvi, na primer letni načrti ravnanja s stvarnim premoženjem države, interni trg nepremičnin, centralna evidenca nepremičnin, poenostavitev postopkov ravnanja s stvarnim premoženjem in tako naprej. Na seji je sodelovala tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je v predstavitvi povedala, da so pripombe Zakonodajno-pravne službe v pretežni meri upoštevane v vloženih amandmajih koalicije. Opozorila pa je na 41. člen in na podlagi tega njenega opozorila je odbor sprejel tudi svoj amandma na ta člen. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, iz katerega izhaja, da komisija predlog zakona podpira. Odbor se je seznanil tudi s pripombami Skupnosti občin Slovenije in Mestne občine Velenje, ki so se delno povzele v amandmajih koalicije. Odbor je sprejel dva amandmaja odbora, in sicer na 12. in 41. člen, sprejel pa je tudi amandmaje poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 9. členu, naslovu četrtega poglavja in podpoglavja in k 11., 12., 13., 14., 15., 16., 23., 29., 33., 37., 40. in 41. členu. Amandma poslanske skupine k 12. členu pa je postal brezpredmeten. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni amandmaji, je danes pred nami in dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala. Gospod Colarič lahko kar ostanete za govornico, kajti imate besedo, da predstavite stališče Poslanske skuine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Kadar govorimo o premoženju države ali samoupravnih lokalnih skupnosti, mislimo tudi na vrednost nepremičnin, ki so v lasti države ali samoupravnih lokalnih skupnosti. Prav tako pa povezujemo dobro gospodarjenje z nepremičninami tudi s tem, ali država in občine s premoženjem ravnajo tako, da se vrednost le-teh ohranja ali celo poveča. Zato tudi marsikdaj slišimo, da se prav s prodajo nepremičnin ali na kakšen drug način odtujeno nepremičnino prodaja državna ali občinska srebrnina ali pa se s tem premoženjem ravna, se opravičujem, kot svinja z mehom. Predlagatelj je posebej opozoril, da je sprejetje tega zakona potrebno tudi zaradi uvedbe nove konceptualne ureditve ravnanja z nepremičninami v lasti države, ki bo uvedena z ustanovitvijo javnega nepremičninskega sklada. Cilj obravnavanega predloga zakona je, da se vse nepremičnine vnesejo v centralni register nepremičnin, da se instituti ravnanja s stvarnim premoženjem države prilagodijo novi ureditvi, da se poenostavijo postopki ravnanja s stvarnim premoženjem in postopki sprejemanja letnih načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem. Vsi ti ukrepi pa naj bi sledili načelu gospodarnosti, odplačnosti, enakega obravnavanja, preglednosti in javnosti. Pri obravnavani odloka o letnem načrtu razpolaganja z nepremičnim premoženjem države v posamični vrednosti nad tristo tisoč evrov smo prav poslanke in poslanci opozarjali na nepopolne evidence, na morda tudi ne vedno racionalne odločitve pri menjavi, oddaji ali najemu nepremičnine. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je državno in občinsko nepremičninsko lastnino treba nujno urediti. Če bo Predlog zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti sprejet, bo nadomestil sedanji veljavni zakon o stvarnem premoženju države, pokrajin in občin in menimo, da bi lahko morda še izboljšali kakšno določbo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je zadnji čas, da se vse to premoženje uredi in zakon bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Predlog zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki ga imamo pred seboj v drugi obravnavi, je povezan s predlogom zakona o javnem nepremičninskem skladu, ki ga bomo obravnavali kasneje in ki daje podlago za ustanovitev centraliziranega javnega sklada Republike Slovenije v zvezi z upravljanjem z državnim nepremičnim premoženjem. Zato v Poslanski skupini SDS menimo, da je treba biti previden tudi pri rešitvah tega zakona. Predmetni zakon prinaša centralizacijo procesov ravnanja z nepremičnim premoženjem in iz navedb predlagatelja zakona izhaja, da je podlaga za njegovo pripravo analiza stanja na tem področju ter poročilo Računskega sodišča iz leta 2008, ki je opozorilo na neusklajeno in ekonomsko neoptimalno nepremičninsko politiko. S predlogom zakona se iz razlogov centralizacije ravnanja z nepremičninami v lasti države predlaga nov konceptualni okvir na tem področju, in sicer ustanovitev nove osebe javnega prava nepremičninskega sklada, na katerega bo prenesen pretežni del nepremičninskega premoženja v lasti države. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v okviru razpolaganj z nepremičnim premoženjem države podpiramo vse rešitve, ki zagotavljajo takšno organiziranost, ki omogoča hitrejše doseganje cilja in učinkovito gospodarjenje s sredstvi. Nasprotujemo pa rešitvam. s katerimi se ustanavljajo nove osebe javnega prava. kar je v tem mandatu postalo že pravilo. Ko se ustanovi nova oseba javnega prava, je treba zagotoviti tudi kadrovske rešitve ter prostorske zmogljivosti. Ali je to pravi način oziroma prava rešitev v času, ko bi bilo treba sprejemati protikrizne ukrepe in ko Vlada in Ministrstvo za javno upravo govori o varčevanju v javnem sektorju? Menimo, da ne. Namesto da bi se danes pogovarjali o vsebini področja učinkovitega razpolaganja z nepremičnim premoženjem države, se pogovarjamo o obliki. Novemu centraliziranemu vodenju upravljanja nepremičnega premoženja države se s tem zakonom prilagajajo tudi instituti ravnanja s stvarnim premoženjem države in samoupravnih lokalnih skupnosti, kot so na primer letni načrti ravnanja s stvarnim premoženjem države, interni trg nepremičnin, centralna evidenca nepremičnin. Ali takšen način predstavlja poenostavitev postopka ravnanja s stvarnim premoženjem in poenostavitev postopka sprejemanja letnega načrta ravnanja s stvarnim premoženjem, bo odgovorilo njegovo izvajanje. Ob tem velja dodatno opozoriti tudi na vprašanje ustreznosti nomotehničnega pristopa, ker bi se lahko obe materiji uredili v enem zakonu. Na podvajanje določenih norm obeh zakonov, ki ju imamo danes pred seboj, je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlaganemu zakonu sicer ne bomo nasprotovali, bomo pa spremljali njegovo izvajanje z vidika njegove učinkovitosti v okviru razpolaganja z nepremičnim premoženjem države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Spoštovani podpredsednik, gospa ministrica! Po podatkih Geodetske uprave Republike Slovenije je na seznamu nepremičnin vpisanih več kot 500 upravljavcev nepremičnega premoženja Republike Slovenije, kar prinaša neenotnost in nepreglednost ravnanj ter hkrati onemogoča usklajeno in gospodarno nepremičninsko politiko. Zato zakon prenaša upravljanje in last državnega nepremičnega premoženja na javni nepremičninski sklad, kar bo zagotovilo usklajeno, gospodarno in ekonomsko optimalno nepremičninsko politiko. Tako bo z zakonom o javnem nepremičninskem skladu, ki je sicer 2. točka današnje seje, a neposredno povezana s točko, ki jo obravnavamo sedaj, preneseno nepremično premoženje v lasti Republike Slovenije na javen nepremičninski sklad z določenimi izjemami. Spremembe in dopolnitve zakona niso predlagane zgolj zaradi njegove prilagoditve novi zasnovi centralnega vodenja stvarnega premoženja in ravnanja z njim, ampak se v določenem delu nanašajo tudi na učinkovitejše izvajanja zakona v praksi. Zato se spreminjajo določbe o pristojnosti odločanja o sklepanju pravnih poslov v zvezi s stvarnim premoženjem države ter določbe o urejanju metod ravnanja s stvarnim premoženjem, določbe, ki urejajo neodplačni prenos stvarnega premoženja, in določbe v zvezi z obremenjevanjem stvarnega premoženja. Zakon prinaša vrsto novosti, ki so potrebne za gospodarnejše in učinkovitejše ravnanje z državnim nepremičnim premoženjem, zato bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika zakon podprli.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegi! Zakon o stvarnem premoženju države, pokrajin in občin je bil uveljavljen v začetku leta 2007. To je bil prvi splošni predpis o ravnanju s stvarnim premoženjem države, ki je sistematično in enovito uredil postopke pridobivanja stvarnega premoženja države in občin, razpolaganje z njim in njegovega upravljanja ter je zelo pripomogel k gospodarnejšemu in preglednejšemu upravljanju in razpolaganju s stvarnim premoženjem države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Navedeni zakon so po besedah predlagatelja tudi upravljavci stvarnega premoženja dobro sprejeli, nanj niso imeli večjih pripomb in njegove določbe so se v praksi tudi izvajale. Predlog novega zakona, ki je pred nami, je pravzaprav posledica predloga zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije in je z njim tesno povezan. Ustanovitev nove pravne osebe javnega prava nepremičninskega sklada zahteva določene spremembe, tudi zakonodajne, s področja ravnanja s stvarnim premoženjem države. Poleg tega pa predlog odpravlja še nekatere pomanjkljivosti, ki so se v praksi pokazale ob izvajanju določb sedanjega veljavnega zakona. Več kot 500 upravljavcev nepremičnega premoženja Republike Slovenije dejansko ima za posledico neenotnost in nepreglednost ravnanj ter tako onemogoča usklajeno in gospodarno nepremičninsko politiko. Sistem upravljanja je tako prepuščen v odločanje posameznih upravljavcem, kar onemogoča usklajeno in ekonomsko optimalno nepremičninsko politiko. Zaradi tega idejo o vzpostavitvi sistema, ki bo omogočal usmerjenje k enotnemu ravnanju vseh organov prava, podpiramo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa kljub načelnemu strinjanju z idejo in teoretičnimi prednostmi, ki jih takšno vzdrževanje in upravljanje lahko nudi, za predlagano konkretno rešitev nismo najbolj prepričani, da bo prinesla želene učinke. Ali z ustanavljanjem nove pravne osebe javnega sklada res ne bomo povzročili le dodatnih finančnih posledic za državni proračun? Ali bo samoupravljanje in nadzor nad upravljanjemtega premoženja res učinkovitejši? Prav nobene garancije nimamo, da bo temu res tako. Vladi preprosto o njeni dobronamernosti ne moremo kar slepo zaupati. Lepo zveneče napisane ali povedane besede so eno, praksa pa se žal na vseh področjih kaže čisto drugače. V Slovenski ljudski stranki smo, kot rečeno, do predlaganih rešitev močno skeptični in predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica! Razlog za sprejetje zakona je centralizacija upravljanja države s premoženjem ter ustanovitev javnega nepremičninskega sklada. Kot je razvidno iz predloga, se država zavzema za transparentnost podatkov o posamezni nepremičnini pa tudi o njeni orientacijski vrednosti, opozarja se tudi na cenilne zapisnike, ki pa ne smejo biti starejši od šest mesecev na dan sprejetja letnega načrta ravnanja s stvarnim premoženjem. Tako se novela zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti ter predlog zakona o nepremičninskem skladu Republike Slovenije na nek način prepletata, saj se podlagi za obe noveli nanašata na področje ravnanja z nepremičnim premoženjem države. Predlagatelj zagotavlja, da do danes ni bilo politične volje, da bi se v smislu optimizacije poslovnih procesov izvedla centralizacija. Oba predloga temeljita na spoznanju, da je treba stroške znižati. Želeni cilj pa dosežemo le z odpravo nepotrebnih procesov, ki se nanašajo na ravnanje z nepremičnim premoženjem. Da je potrebno na tem področju nekaj spremeniti, je opozorilo že leta 2008 Računsko sodišče, ki je opozorilo na neskladje in na ekonomsko neoptimalno nepremičninsko politiko, kar je tudi razlog, da se je predlagatelj odločil za nov konceptualni okvir na tem področju ter predlaga nove osebe javnega prava, na katerega bo prenesel pretežni del nepremičnega premoženja v lasti države. Temelji pa predvsem na načelu učinkovitosti ter načelu preglednosti. V Slovenski nacionalni stranki verjamemo, da je predlog zakona dobronameren, vendar ocenjujemo, da ga ne sprejemajo vse udeleženke v postopku. Še posebej so tukaj občine, ki se jih ta zakon direktno tudi tiče in je treba prisluhniti tudi njim. Kot ugotavljajo, bi bilo s sprejetjem novele zelo oteženo njihovo delovanje občinske uprave in izpeljava postopkov pri prodaji, oddaji, nakupih za potrebe investicij, kar pa bi vplivalo negativno tudi na občinski proračun. Zato bi bilo prav, da se ne hiti s sprejetjem zakona, da se upoštevajo vsi predlogi k izboljšanju, kajti sedanja ureditev je ustrezna tudi s stroškovnega vidika, saj doslej pri uvrščanju nepremičnin v letni načrt ni bilo treba ocenjevati vseh nepremičnin, ampak le za potrebe posameznih programov. Novela zakona v Slovenski nacionalni stranki ne bo dobila podpore.
Hvala. Gospod Ljubo Germič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Dejstvo, s katerim je bila soočena aktualna koalicija, je pripeljalo tudi do teh dveh zakonov, ki sta danes pred nami. Če do danes ni bilo potrebne politične volje, jo je ta koalicija zmogla v smislu optimizacije poslovnih procesov, ki jih do zdaj ni bilo mogoče urediti, kajti predloga obeh predpisov sta dejansko posledica spoznanja po nujnem znižanju stroškov, ki jih danes porabimo za plačilo prostorov, potrebnih za delovanje državnih inštitucij, in nujnega znižanja stroškov, ki jih bomo po predlogu te in naslednje novele, torej predloga zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije, dosegli z optimizacijo poslovnih procesov. Podlaga za obe noveli je tudi skrbna analiza stanja na področju ravnanja z nepremičnim premoženjem države, potrebnim za delo državne administracije tako na državni kot na sekundarni ravni, in poročilo, ki ga je Računsko sodišče izdalo v letu 2008, ko je presojalo ravnanje s tem nepremičnim premoženjem. V Poslanskem klubu LDS bi želeli poudariti, čeprav gre pri naslednjem predpisu za ustanovitev nove osebe javnega prava, da gre za združevanje obstoječih podpornih služb, danes razpršenih na vseh ministrstvih in drugih državnih organih in ne gre za zaposlovanje novih javnih uslužbencev, ampak za optimizacijo poslovnih procesov, ki jih obstoječi uslužbenci opravljajo danes razpršeno po različnih ministrstvih in ostalih državnih organih. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o stvarnem premoženju pokrajin in občin je torej posledica najprej ustanovitve javnega nepremičninskega sklada Republike Slovenije, vsebina je vključena v zakon, ki ga bomo obravnavali pod naslednjo točko dnevnega reda. Ministrstvo za javno upravo je skrbno presodilo vse poslovne procese, ki so se dandanes opravljali, in jih optimaliziralo ter skušalo odgovoriti na vse nejasnosti in ovire, ki jih je praksa izvajanja predpisov pokazala v vseh teh letih. V sklop prvih sprememb, ki so v tej noveli, sodi nova vsebina načrtov ravnanja z nepremičnim premoženjem. Nadalje se dodaja načrt najema nepremičnega premoženja. Vsem nam je znano, da ta država nima centralne evidence najemnih pogodb, ki jih sklepajo posamezni organi za potrebe zagotavljanja prostorov za svoje delo, tako da se uvaja tudi to. Drugačen je tudi postopek sprejemanja teh načrtov. Le-te bo Državni zbor ali občinski svet na ravni lokalne samouprave sprejel v postopku sprejemanja proračunskih dokumentov, kajti vsak proračunski uporabnik mora že ob pripravi aktualnega proračuna za naslednje leto predvideti te stroške. Ukinjajo se posamični programi ravnanja s stvarnim premoženjem države, kajti njihova vsebina se po vseh svojih elementih prenaša v načrt ravnanja z nepremičnim premoženjem. Predlog zakona tudi določa, da se bodo vse nepremičnine, ki niso potrebne za zadovoljevanje prostorskih in ostalih potreb za delo državnih organov, redno prenašale s sklepi na nepremičninski sklad. Tem novim nalogam javnega sklada se prilagodijo tudi evidence, določbe o centralni evidenci nepremičnin, ki jo bo vodil sklad. Pomembno določilo pa je, da bodo ob pripravi zaključnega računa vsako leto priložena tudi poročila o realizaciji načrtov o ravnanju z nepremičnim premoženjem države, kar pomeni pomembno transparentnost tudi za Državni zbor. Do zdaj so bile te proračunske postavke skrite v sicer pomembnem dokumentu, to je v zaključnem računu, zdaj pa bo sestavni del poročilo, kako se je v okviru potrjenega načrta dejansko izvajalo ravnanje z nepremičnim premoženjem. Ker menimo, da oba predloga zakona, torej zakon o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti ter predlog zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije, pomenita napredek k transparentnosti in omogočata odgovornejše ravnanje z davkoplačevalskim denarjem, bomo v Poslanskem klubu LDS oba predloga zakona podprli. Zavedamo se napora, ki ga je v pripravo obeh predpisov vložilo resorno ministrstvo in njihovo delo pozdravljamo. Obenem pa opozarjamo, da bo delovanje sklada pod drobnogledom javnosti in tega zbora, zato pričakujemo, da bo v primeru kakršnihkoli nepravilnosti zdaj popolnoma jasno, kdo so tisti, ki nosijo odgovornost za napake ali nepravilnosti, ki bi se morebiti pojavile. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNEM NEPREMIČNINSKEM SKLADU REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade gospe Irmi Pavlinič Krebs za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala lepa, ponovno za besedo. Spoštovani in spoštovane! Z natančnim pregledom primerjalnih ureditev – če hočete – Republike Avstrije, Zvezne republike Nemčije, lahko vidite, da so to države, ki imajo opravljanje z nepremičnim premoženjem, ki je namenjeno za potrebe državnih organov in ostalih javnih oblasti, urejeno v centraliziranih osebah javnega prava. V Nemčiji se to imenuje zvezna pravna oseba javnega prava, zavod za nepremičninske naloge, ki ima v lasti vse nepremičnine. V Avstriji je to agencija v 100 % državni lasti. V Italiji gre za podjetja v 100 % državni lasti. Ureditev, kateri smo bili priča v Republiki Sloveniji, je stroškovno in organizacijsko preveč potratna. Ne omogoča gospodarjenja z nepremičnim premoženjem. S tem, ko posamezni državni organi počnejo stvari, najemajo prostore, opravljajo izgradnje, investicijsko vzdržujejo te prostore, opravljajo naloge, ki niso njihove primarne naloge, in to razpršeno – imamo 500 upravljavcev nepremičnin – ni transparentnosti, kot je spoštovani gospod Germič ugotovil, ni centralnih evidenc, najemnih pogodb in še marsikaj drugega ni, kar bi odgovarjalo na temeljno vprašanje, kako se najbolj racionalno gospodari z nepremičnim premoženjem. Organizacija centralne osebe javnega prava na način, kot ga predlagamo, je popolnoma evropsko primerljiva – s tega mesta ponovno poudarjam, in to je razvidno tudi iz predloga zakona – in na ta nepremičninski javni sklad bodo prišli vsi uslužbenci, ki danes opravljajo te naloge na resornih ministrstvih razpršeno. Ne zgolj oni sami s svojimi osebnimi dohodki, tudi vodstvo tega javnega nepremičninskega sklada bo izmed teh zaposlenih, kajti za nove zaposlitve ni nikakršnih sredstev. Dolgoročno bo zagotovo za te potrebe manj zaposlenih. To je tudi ocena stanja. Ker ne bo potrebno nadomeščati tistih, ki bodo zapustili javni nepremičninski sklad, ker bo mogoče bolj optimalno organizirati poslovne procese. Šli bomo skupaj z ljudmi s tistih ministrstev, s katerih gre največ javnih uslužbencev v ta sklad. Zmanjšala se nam bodo tudi sredstva, materialni stroški. Računalniška oprema in sorazmerni del kadrovnikov, strokovnih služb bodo šli skupaj z nalogami na to centralno osebo javnega prava. Informacijski sistem bomo zagotavljali še na Ministrstvu za javno upravo, ker črpamo iz evropskih strukturnih skladov za vzpostavitev centralne evidence nepremičnega premoženja. Ponovno poudarjam, gre za popolnoma finančno, nevtralno situacijo. Razlog za nepodporo v tem delu, da tukaj za novo osebo javnega prava ne optimiziramo poslovnih procesov ali racionaliziramo tudi z zmanjševanjem stroškov, enostavno ne drži. Temeljne naloge tega javnega sklada bodo načrtno in enotno gospodarjenje z državnimi nepremičninami in oblikovati bo treba enotne standarde za zadovoljevanje prostorskih potreb. V tem delu je to jasna naloga tega sklada. Ti standardi in merila bodo potrjeni enotno za vse na Vladi RS. Ne bo samostojnega odločanja v ta sklad, ampak bo to vezano na načrt najemov, nakupov, izgradenj, ki ga bo Državni zbor sprejel na predlog Vlade. Strokovno bodo izvajali samo opravila, ki so strokovno-tehnične narave, pri čemer bodo upoštevali Zakon o stvarnem premoženju na podlagi metod, ki bodo povečevale vrednost državnega premoženja in dejansko vsaj ohranjale vrednost le tega. Kar je pa pomembno, bo to vse skupaj opozorilni zbrano na enem mestu. V smislu varčevalnih ukrepov predlagam, da poslanke in poslanci podprete to institucionalno spremembo, ki gre v smeri zmanjševanja stroškov za delo države. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Antonu Colariču za predstavitev poročila odbora.
Še enkrat hvala lepa za besedo. Gospod podpredsednik, ministrica, minister, kolegice in kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 23. seji 7. oktobra 2010 kot matično delovno telo obravnaval tudi Predlog zakona o Javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Članice in člani odbora smo kot gradivo za sejo prejeli predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev in pojasnila Ministrstva za javno upravo na mnenje Zakonodajno-pravne službe. K predlogu zakona so bili za obravnavo na matičnem delovnem telesu vloženi tudi amandmaji koalicije in amandma Poslanske skupine SDS. Predstavnica predlagatelja ministrica za javno upravo Irma Pavlinič Krebs je v dopolnilni obrazložitvi predloga zakona povedala, da je ravnanje s stvarnim premoženjem države trenutno izrazito decentralizirano, saj se z njim ukvarja okrog 500 upravljalcev, kar ima v praksi številne slabosti. Predlog zakona prinaša centralizacijo na tem področju tako, da bo z večjim delom nepremičninskega premoženja v lasti države upravljal en sam upravljavec, to je Javni nepremičninski sklad Republike Slovenije. Glavni razlog za ustanovitev javnega sklada je nujnost načrtnega in enotnega gospodarjenja z nepremičninami države, ki bodo prenesene bodisi v last bodisi v upravljanje javnega sklada s čim manjšimi stroški in na podlagi metod, ki bodo omogočale najugodnejše rezultate za njegovo poslovanje. Razlogi so še potreba po hitrejšem in učinkovitejšem reševanju prostorske problematike državnih organov z usmerjanjem sredstev v prioritetne projekte, zagotovitev pravne in dejanske urejenosti nepremičnin ter njihov vpis v uradne evidence in v centralno evidenco nepremičnin, razbremenitev Vlade in drugih organov državne uprave ter nekaterih posrednih proračunskih uporabnikov ravnanja z nepremičninami, enoten in usklajen nastop s potencialom nepremičnin na trgu, postopno zniževanje stroškov upravljanja ter dobra praksa tistih evropskih držav, ki imajo uveljavljen način ravnanja z nepremičninami preko specializirane osebe, ki nastopa kot titular lastninske pravice. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je povedal, da ZPS v mnenju uvodoma ugotavlja, da predlagatelj sprejetje tega predloga zakona povezuje s sprejetjem Predloga zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. V zvezi s tem je ZPS opozorila na podvajanje norm v obeh zakonih in možnost, da bi se ta materija urejala v enem zakonu. V okviru pripomb k posameznim členom je ZPS pri nekaterih členih opozorila na potrebo po dodatnih obrazložitvah, na kar se je Ministrstvo za javno upravo odzvalo s svojimi pisnimi pojasnili. Pretežni del pripomb ZPS pa je upoštevanih tudi v vloženih amandmajih koalicije. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predloga zakona ni podprla. Komisija Državnega sveta je menila, da ni tehtnih razlogov, ki bi narekovali nujnost prenosa lastninske pravice na javni sklad, saj bi bilo cilje predloga zakona mogoče doseči tudi brez tega ukrepa. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k 7., 9., 11., 14., 19., 20., 31. in 37. členu in amandma Poslanske skupine SDS k 6. členu. Amandma Poslanske skupine SDS k 20. členu pa je postal brezpredmeten. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Jerovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim!
Še enkrat hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Predlog zakona o javnem nepremičninskem skladu, ki ga imamo pred seboj v drugi obravnavi, daje podlago za ustanovitev centraliziranega Javnega sklada Republike Slovenije v zvezi z upravljanjem z državnim nepremičnin premoženjem. Gre za zakon, ki je po mnenju naše poslanske skupine sicer všečen na prvi pogled, vendar je ob tem treba pogledati samo bistvo zakona. Javni sklad naj bi razbremenil vse tiste dosedanje upravljavce nalog upravljanja z nepremičnim premoženjem, katerih nepremično premoženje bo preneseno v last upravljanja javnega sklada. Z vzpostavitvijo evidenc nepremičnin ter njihove pravne in dejanske urejenosti naj bi bila v prihodnje zagotovljena večja preglednost ravnanja z nepremičnim premoženjem. V Poslanski skupini SDS menimo, da je kredibilnost takšnih zagotovil Vlade treba obravnavati v luči dosedanjih zagotovil in odločitev Vlade na drugih področjih, kjer kaže praksa na hudo odstopanje od proklamiranih ciljev. Ob pričetku delovanja javnega sklada se bo izvedel obsežen prehod lastništva nepremičnin v lasti Republike Slovenije na javni sklad. Ob upoštevanju predlaganih sprememb Zakona o zemljiški knjigi bodo skrbniki za zemljiškoknjižne vpise postali notarji. To bo pri tako obsežnem prehodu lastništva prineslo precejšnje stroške v breme denarja davkoplačevalcev ter velike zaslužke za notarje. Stranke, ki sestavljajo aktualno koalicijo, so v svojem koalicijskem programu zapisale naslednje: uveljavili bomo potrebne spremembe v gospodarjenju s premičnim in nepremičnim premoženjem države, to je z upoštevanjem vseh stroškov izvedbe posamezne javne storitve oziroma javnega naročila, ter izboljšali organiziranost upravljanja z nepremičninami. Če navedeno pogledam v luči dosedanjega delovanja Vlade Republike Slovenije v okviru razpolaganja z nepremičnim premoženjem, je videti velik razkorak med besedami in dejanji. V prvem kvartalu letošnjega leta smo v medijih zasledili številne informacije glede prodaje nepremičnin s strani Vlade Republike Slovenije. Spomnimo se prodaje stavbe mestne otroške bolnišnice v Ljubljani in to za nerazumno nizko postavljeno ceno. V tem obdobju smo se tudi veliko ukvarjali z vprašanjem najemnin, ki jih Vlada in njene službe ter drugi državni organi plačujejo za najete prostore. Za nove prostore Nacionalnega preiskovalnega urada bo država na letni ravni plačevala najemnino oziroma bo za družinskega prijatelja ministrice plačevala lizing v višini 1,6 milijonov evrov. Hkrati pa namerava za daleč pod realno ceno prodati mestno otroško bolnišnico. Najemnima in stroški za upravljanje stavbe v novih najetih prostorih Komisije za preprečevanje korupcije, prej je ta komisija bila v državnih prostorih, torej brez najemnine, znašajo 37 tisoč evrov na mesec za 24 zaposlenih funkcionarjev in javnih uslužbencev ali 440 tisoč evrov na leto. Lastniki teh prostorov lahko torej z veliko lahkoto že z enoletno najemnino, ki jo dobijo od države, kupijo prostore v državni lasti. V Poslanski skupini SDS menimo, da glede na dosedanje ravnanje Vlada s tem skladom veliko obljublja, po drugi strani pa napoveduje, da bo kupila več tisoč stanovanj, kar ni nič drugega kot reševanje špekulantov zavoženih gradbenih podjetij in bančnih tajkunov. Pri tem tudi ni nobenega zagotovila, da ta novi javni sklad ne bo deloval po političnih direktivah v prid velikemu kapitalu in tajkunom. Ustanavljanje novih in novih skladov ter podobnih institucij ne pomeni samo večjih stroškov državne uprave, ampak vladajoča koalicija s tem na vodilne in vplivne položaje postavlja svoje ljudi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v okviru razpolaganja z nepremičnim premoženjem države podpiramo rešitve, ki zagotavljajo takšno organiziranje, ki omogoča učinkovito gospodarjenje s sredstvi. Nasprotujemo pa nekritičnim rešitvam, s katerimi se ustanavljajo nove agencije in skladi, kar je v tem mandatu že pravilo. To ni pravi način oziroma prava rešitev v času, ko bi bilo potrebno sprejemati protikrizne ukrepe in ko Vlada in Ministrstvo za javno upravo govorita o varčevanju v javnem sektorju. Zato bomo predlaganim rešitvam, s katerim se ustanavlja nov sklad, nasprotovali. Hvala.
Hvala. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospa ministrica! Naj na začetku še enkrat spomnim, da je že v slovenski izhodni strategiji za leti 2010–2013 Vlada napovedala ustanovitev Javnega sklada za ravnanje z nepremičnim premoženjem države. Z njegovo ustanovitvijo se vzpostavljajo evidence, zagotavljajo pravna in dejanska urejenost, preglednost prihodkov nad odhodki iz naslova ravnanja s tem premoženjem ter njegove največje izkoriščenosti. Predvsem pa je namen in naloga sklada učinkovitejše in hitrejše reševanje prostorske problematike državnih organov. Razlogov za ustanovitev nepremičninskega sklada je veliko. Naj naštejem le nekatere: potreba po načrtnem in enotnem gospodarjenju z nepremičninami, potreba po hitrejšem in učinkovitejšem reševanju prostorske problematike državnih organov, razbremenitev Vlade, vladnih služb, ministrstev in številnih upravnih enot. Po novem bo vpis nepremičnin potekal preko centralne evidence nepremičnin, s tem pa se bo zagotovila pravna in dejanska urejenost nepremičnin. Poudariti je treba, da bo sklad razbremenil vse dosedanje upravljavce nalog upravljanja z nepremičnim premoženjem. Njihovo premoženje pa bo preneseno v last in upravljanje javnega sklada. Pri tem pa je potrebno omeniti, da se bodo dosedanji upravljavci lahko potem v celoti posvetili svojim primarnim dejavnostim. Zagotovljeno bo torej jasno, strokovno in preglednejše ravnanje z nepremičnim premoženjem, katerega osnovni cilj je predvsem gospodarnejše ravnanje. V Poslanski skupini Zares – nova politika bomo zakon podprli.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani ministri! Kot rečeno že v predstavitvi mnenja k prejšnjemu zakonu, idejo o vzpostavitvi sistema, ki bi omogočal usmerjanje k enotnemu ravnanju vseh organov v zvezi z upravljanjem z nepremičninami, podpiramo. Naj ponovim še enkrat, v Sloveniji imamo več kot 500 upravljavcev nepremičnega premoženja Republike Slovenije, kar dejansko onemogoča usklajeno, gospodarno in ekonomsko optimalno nepremičninsko politiko. Nujni so: vzpostavitev evidenc nepremičnega premoženja, zagotovitev njegove pravne in dejanske urejenosti, preglednost prihodkov nad odhodki iz naslova ravnanja s tem premoženjem, njegova optimalna izkoriščenost, hitrejše in učinkovitejše reševanje prostorske problematike državnih organov. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa kljub temu načelnemu strinjanju z idejo in teoretičnimi prednostmi, ki jih takšno združevanje in upravljanje lahko nudi, o predlogu zakona, ostajamo skeptični in nezaupljivi. Preveč vprašanj ostaja: Ali z ustanavljanjem nove pravne osebe javnega sklada res ne bomo povzročili le dodatnih finančnih posledic za državni proračun? Ali se število javnih uslužbencev kljub zagotovljenemu prenosu iz resorjev javne uprave ne bo preveč povečalo? In, še bi lahko našteval. Govori se eno, praksa pokaže, da se dela drugo. Tako ali tako pa v končni fazi nihče nič ne odgovarja. V Slovenski ljudski stranki, kot rečeno, predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, minister! Predlog zakona določa način ustanovitve, namen ustanovitve ter temeljna načela, ki temeljijo predvsem na gospodarnem ravnanju z nepremičnim premoženjem v lasti javnega sklada. Predlagatelj ugotavlja, da gospodarjenje z obstoječimi predpisi in razpršenimi upravljavci nepremičnega premoženja ni bilo dovolj gospodarno in ne sledi racionalizaciji zastavljenih ciljev. To pa je bil tudi razlog, da se ustanovi nepremičninski sklad, ki bo zagotavljal enotno gospodarjenje in optimalno ekonomsko izkoriščenost. Predlog pa temelji tudi na hitrejšem reševanju prostorske problematike državnih organov in usmerjanju sredstev v prioritetne projekte. Ugotovitve in predlogi so vsekakor smiselni, saj, kot ugotavlja predlagatelj, razpršenost ne daje možnosti pregleda in nadzora nad premoženjem, saj je upravljavcev kar 500. Ugotavlja se tudi, da upravljavci premoženj niso vpisovali v centralno evidenco ta svoja premoženja, kar se je pokazalo kot nepregledno ter posledično kot nepotrebno breme, ki bi ga kazalo prodati, dati v najem in s tem pridobiti tudi določena sredstva, kar pa v zdajšnjem načinu ni bilo izkoriščeno. Predlagatelj zagotavlja, da bo sistem, kot ga zagotavlja novela zakona, za poslance bolj transparenten, saj bo iz vsakoletnega zaključnega računa, ki ga bo spremljalo tudi poročilo o realizaciji načrtovanega tudi o najemih, ovrednoteno in izkazana bo dodana vrednost. Predlog temelji na optimalizaciji in zmanjševanju stroškov poslovanja javne uprave. Zaposlenost se naj ne bi povečala. Prizadevalo bi se k optimalni stroškovni strukturi porabe prostorov, ki jih administracija in ostali državni organi potrebujejo za svoje delo. Do tu je vse lepo in prav. Vendar, kot je razvidno iz zapisnika komisije Državnega sveta, se zadeve prehiteva in ni tehtnih razlogov za nujnost prenosa lastninske pravice na javni sklad, saj bi bilo možno doseči enak cilj tudi brez tega ukrepa. Vsekakor pa nas v Slovenski nacionalni stranki ne prepriča, da ni učinka na dodatno finančno obremenjevanje proračuna. Ne prepriča nas tudi, da se ne bo povečala zaposljivost, saj iz dozdajšnje prakse vemo, da si vsak šef poišče še dodatni krog svojih sodelavcev. In tako se število kar hitro poveča na nekaj 10 dobro plačanih delovnih mest. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo prepričani, da gre le še za enega od mnogih predlogov Vlade, ki jih vodi le politični interes, zato predloga zakona v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Dušan Kumer bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim!
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegi in kolegice! Še ena tranzicijska zgodba, zgodba gospodarjenja z državnim nepremičnim premoženjem končno dobiva svoj epilog. Vsako leto, ko smo v Državnem zboru obravnavali odlok, smo v bistvu odpirali steklenico, v kateri je bilo veliko megle in nevidnih, danes so bili imenovani tajkuni, tajkunčiči. Zato smo v Poslanski skupini SD na 16. seji Državnega zbora aprila letos, ko smo obravnavali letni načrt razpolaganja z nepremičnim premoženjem države, z velikim zadovoljstvom podprli napoved Vlade, da pripravlja nov koncept centralizacije upravljanja z nepremičnim premoženjem. Zato danes, ko imamo pred seboj predlog zakona, le-tega tudi podpiramo. Podpiramo predvsem zato, ker menimo, da zagotavlja nujnost odprave nenačrtnega in neenotnega gospodarjenja z nepremičninami države. Skrajni čas je bil, da zagotovimo centralno evidenco vseh nepremičnin v državni lasti in tako sploh ugotovimo dejanski pregled in na tej podlagi, kar je še pomembnejše, tudi dejansko vrednost tega premoženja. Na drugi strani pa bomo Vlado in številne druge organe državne uprave ter številne posredne proračunske uporabnike razbremenili upravljanja s temi nepremičninami. Posledica tega bo postopno znižanje stroškov upravljanja enot in gospodarjenj ter ekonomsko upravičena stopnja na nepremičninskem trgu pri odprodaji, najemu in nakupu teh nepremičnin. In kar je še posebej pomembno, poenoteni bodo prostorski standardi za potrebe različnih uporabnikov, s katerimi bo sklad sklepal pogodbe. Prav tako pa bo zadoščeno potrebi po hitrejšem in učinkovitejšem reševanju prostorske problematike državnih organov. Javni sklad bo postal tudi lastnik nepremičnega premoženja, ki bo na dan ustanovitve javnega sklada v lasti Republike Slovenije vpisano tudi v zemljiško knjigo. V 39. členu zakona je točno tudi zapisano, katere nepremičnine bodo prišle v last javnega zavoda in katere nepremičnine zaradi svoje posebnosti ne bodo in bodo samo v upravljanju zavoda. V Poslanski skupini SD so glede učinkovitosti realizacije različna mnenja o tem, po našem mnenju najzahtevnejšem členu. Toda poenotili smo se v stališču, da bo šele implementacija zakona pokazala in razkrila dejansko stanje in možnosti realizacije, ki bodo lahko pripeljale tudi do tega, da bo kasneje potrebno zakon v tem delu novelirati. V Poslanski skupini SD menimo, da so skozi ta zakon udejanjeni glavni razlogi za ustanovitev javnega sklada. To je nujnost načrtnega in enotnega gospodarjenja z nepremičninami države, ki bodo prenesene bodisi v last, v upravljanje javnega sklada s čim manjšimi stroški in gospodarnim poslovanjem. Kar je najpomembnejše, zagotovljeni bodo tudi pravna in dejanska urejenost nepremičnin ter njihov vpis v uradne evidence ter centralna evidenca nepremičnin. Zato bomo zakon tudi podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS so 19. 10. 2010 umaknile amandma k 11. členu dopolnjenega predloga zakona, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODŠKODNINI ŽRTVAM KAZNIVIH DEJANJ. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Aleš Zalar, minister za pravosodje, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Kdor stori kaznivo dejanje, mora plačati svoj dolg, dolg družbi in posamezniku, ki je bil morda s kaznivim dejanjem oškodovan. Zato imamo med drugim tudi Zakon o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, ki je bil sprejet v naš pravni red predvsem zaradi implementacije Direktive Sveta. Namen te direktive pa je, da se uveljavi pravica do poštene in primerne odškodnine za škodo v primeru nasilnih kaznivih dejanj v tako imenovanih čezmejnih primerih. Vendar pa se je v dosedanji praksi izvajanja zakona pokazalo, da takih čezmejnih primerov v RS doslej ni bilo. Odškodnino so uveljavljali izključno domači oškodovanci in te nepredvidene posledice v smislu uporabe zakona so pravzaprav povzročile tudi nepričakovan razvoj uporabe tega zakona, zato to stanje terja ustrezne spremembe in dopolnitve. Te se nanašajo na same materialne pogoje za uveljavljanje tovrstnih odškodnin, na natančnejšo določitev pravnih podlag za posamezne vrste škod, vključno z njihovo višino. Na ta način želimo, da bodo državljani RS postavljeni v enakovreden, primerljiv položaj z drugimi državljani članic EU glede uveljavljanja odškodnin po tem zakonu. Ta primerljivi položaj je posebej primeren v tistih primerih, ko je posamezniku odškodnina, do katere je upravičen zaradi nasilnega kaznivega dejanja, težko dosegljiva. To pride v poštev zlasti takrat, kadar storilec kaznivega dejanja nima zadostnih sredstev, da bi škodo povrnil, ali pa, če storilca ni mogoče identificirati ali preganjati. Glavne novosti so v tem, da je določena konsistentnejša shema državnih odškodnin, vključno s spremenjenimi materialnimi pogoji in natančnimi pravnimi podlagami za določitev škod z namenom, da bi se preprečilo vlaganje zahtevkov za odškodnino v bagatelnih primerih, kot so na primer gostilniški pretepi in podobno. V takšnih primerih prosilec ne dosega meril za določitev odškodnine in se mu torej ta pravica ne prizna. Bistveno bolj pomembno pa je, da ta novost v tem zakonu prinaša boljši položaj ranljivim družbenim skupinam. To so zlasti otroci, invalidi in vse žrtve nasilja v družini. Njim olajšamo dostop do odškodnin zaradi tega, ker bodo te zahtevke lahko uveljavljali neposredno od države. Potem pa bo država tista, ki bo poskrbela za ustrezen zahtevek v razmerju do storilca kaznivega dejanja. Novost je tudi v tem, da se določi obveznost uveljavljanja premoženjskega zahtevka s strani upravičenca, kadar je storilec kaznivega dejanja znan. Pomembna novost je tudi ta, da bo predlog zakona omogočil uveljavljanje odškodnin tudi vsem tistim osebam, ki jim je bila odškodnina priznana v sodnem postopku, pa storilec sodbe ni mogel izpolniti. Kot novost lahko opredelim še povračila stroškov zaradi uveljavljanja odškodnin zlasti v zvezi z zdravstvenimi storitvami, ki so potrebne za uveljavljanje odškodnin po tem zakonu. In na primer spremembe in dopolnitve materialnih pogojev, vključno tudi s procesnimi določbami, ki se nanašajo na samo vsebino zahteve za uveljavljanje odškodnine in na rok za vložitev takšne zahteve. Ta rok je namreč določen. Zlasti pride v poštev v primerih, če storilec ne more izpolniti odškodninske sodbe. V zvezi s tem zakon določa tudi, katere listine morajo biti priložene k zahtevi. Posebej je urejeno tudi vprašanje delovanja komisije, ki ji je naložena obveznost, da odločbo o dodelitvi odškodnine, če gre za otroka, posreduje pristojnemu centru za socialno delo in poskrbi, da je ta odškodnina porabljena v korist otroka. Hkrati pa je center seznanjen z dogajanjem v takšni družini. To so poglavitne novosti v zakonu. Predlagam, da ta zakon v nadaljevanju podprete. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Antonu Colariču za predstavitev poročila odbora. Prosim!
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, kolegice, kolegi! Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 23. seji 7. oktobra 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je bil predhodno seznanjen tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. Predstavnica predlagatelja, na seji je bila generalna direktorica za zakonodajo na Ministrstvu za pravosodje gospa Andreja Lang, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da Zakon o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj zagotavlja možnosti za uveljavitev pravice do poštene in primerne odškodnine za škodo v primeru nasilnih kaznivih dejanj v tako imenovanih čezmejnih primerih, ko žrtve kaznivih dejanj od storilca ne bodo mogle dobiti odškodnine, ker je ta brez zadostnih sredstev, se ga ne da identificirati ali preganjati. V takšnem primeru odškodnino žrtvi izplača državno pravobranilstvo na podlagi odločbe pristojne komisije. Tudi čezmejnih primerov do zdaj ni bilo. Zato se s predlogom zakona oži dostop do državnih odškodnin tako, da se zaostrujejo pogoji za njihovo uveljavljanje ter natančneje določajo pravne podlage škod, za katere se priznava odškodnina ter njihova višina. Hkrati se posebej ranljivim družbenim skupinam, žrtvam nasilja v družini, otrokom in invalidom s spremembo materialnih pogojev omogoča lažji dostop do odškodnine. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji ob predstavitvi njihovega pisnega mnenja povzela pripombe k 1. in 2. členu, ki se nanašata na nasilno naklepno dejanje. Spremenjeni pomen tega dejanja pomeni vsebinsko spremembo. Z opustitvijo sklicevanja na znake kaznivih dejanj po Kazenskem zakoniku se po njihovem mnenju vnaša nejasnost, v katerih primerih bo odškodnino mogoče uveljavljati, hkrati pa se z nižanjem dokaznega standarda iz gotovosti v verjetnost odstopa od načela materialne resnice. Predstavnica predlagatelja je pojasnila, da je postopek odločanja o odškodnini končan pred koncem kazenskega postopka, zato se z nižanjem dokaznega standarda sledi pogojem za uvedbo kazenskega postopka. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje koalicije k 14., 15. in 19. členu, ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine SDS k 2., 4. in 6. členu. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Tadej Slapnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospod minister in državni sekretar! Spremembe in dopolnitve Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj sledijo ciljem Direktive Sveta Evrope o odškodninah žrtvam kaznivih dejanj. Omenjena direktiva žrtvam kaznivih dejanj v Evropski uniji zagotavlja učinkovito uresničevanje pravic do poštene in primerne odškodnine za poškodbe, ki so jih utrpele ne glede na to, kje v Evropski uniji je bilo kaznivo dejanje storjeno. Naj naštejem le nekaj novosti, ki jih prinaša zakon. Natančneje so določeni materialni pogoji za priznanje odškodnine predvsem glede dokaznega standarda, ki mora biti izpolnjen, da je oseba upravičena do odškodnine. Dodan je tudi pogoj, da žrtev izkaže za verjetno, da odškodnine od storilca ne bo mogla dobiti. Posledično je določena tudi zakonska domneva, da določen osumljenec ali storilec ne bo mogel plačati žrtvi odškodnine. Domneva neplačljivosti določa primere, na podlagi katerih je že iz zakona jasno določeno, kdaj storilec ne bo mogel izpolniti svoje odškodninske obveznosti. V Poslanski skupini Zares – nova politika smo mnenja, da je treba žrtvam družinskega nasilja, otrokom in invalidom omogočiti čim lažji dostop do odškodnin. Zato nas veseli, da zakon omenjenim skupinam daje možnost neposrednega terjanja odškodnine od države. Ta pa bo dodeljeni znesek nato terjala od storilca samega. Naj zaključim. Zakon torej na eni strani oži dostop do državnih odškodnin, po drugi strani pa posebej ranljivim skupinam s spremembo materialnih pogojev za dodelitev odškodnine zaradi osebnih lastnosti ter žrtvam kaznivih dejanj v družini omogoča lažji dostop do odškodnine. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Zares – nova politika zakon podprli.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister! Aprila 2004 je bila sprejeta Direktiva Sveta Evrope o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Republika Slovenija je direktivo v slovenskem pravnem redu uveljavila s sprejetjem Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj leta 2005. Temeljni namen direktive je bila predvsem zagotovitev možnosti za uveljavitev pravice do poštene in primerne odškodnine za škodo v primeru nasilnih kaznivih dejanj, to je v tako imenovanih čezmejnih primerih. Za take primere naj bi posamezne države članice zagotovile sheme odškodnin v primeru, ko žrtve kaznivih dejanj od storilca ne bodo mogle dobiti odškodnine, ker je ta brez zadostnih sredstev ali ker se storilca ne da identificirati ali preganjati ali pa je ugotavljanje vsega navedenega oteženo, ker žrtev in storilec nista iz iste države. V praksi izvajanja zakona pa naj bi se pokazalo, da takih čezmejnih primerov ni bilo. Ker je z zakonom uveljavljena shema odškodnin dostopna tudi za žrtve kaznivih dejanj, ki so državljani Republike Slovenije in prebivajo na območju Republike Slovenije, so odškodnine uveljavljali samo taki domači oškodovanci. Nepredvidene posledice v smislu uporabe ZO, ZKD le za državljane Republike Slovenije naj bi terjale ustrezne spremembe in dopolnitve. Uveljavljena ureditev naj bi bila preširoka ali preohlapna, zato je eden od temeljnih namenov zaostriti pogoje za uveljavljanje tovrstnih odškodnin, po drugi strani pa posebej ranljivim družbenim skupinam in žrtvam kaznivega dejanja v družini omogočiti lažji dostop do odškodnine. Zaradi te dvosmernosti in nekaterih tehtnih pomislekov Zakonodajno-pravne službe o ustreznosti rešitev predloga zakona v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli in se bomo pri glasovanju vzdržali. Hvala.
Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim!
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Zakon je bil sprejet pred petimi leti zaradi uskladitve slovenske zakonodaje z evropsko na podlagi Direktive Sveta o odškodninah žrtvam kaznivih dejanj, katere cilj je zagotoviti prost pretok ljudi med državami članicami EU. Namen določbe zakona v skladu s to direktivo je zagotavljanje odškodnine s strani države, na ozemlju katere je bilo storjeno kaznivo dejanje, torej Slovenije, za tiste primere kaznivih dejanj, ko gre za značaj čezmejnosti in je zaradi tega izterljivost odškodnin otežena. V praksi izvajanja zakona se je pokazalo, da se ta zakon uporablja izključno za dodeljevanje odškodnin slovenskim državljanom, saj komisija, ki je pristojna za priznavanje odškodnin, od začetka uporabe zakona ni odločala niti v enem primeru, ko bi državljan druge države članice EU uveljavljal odškodnine zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki je bilo storjeno v RS. Namen novele gre tako v smeri primerljivosti položaja domačih žrtev kaznivih dejanj z državljani drugih držav članic EU. Prav tako je praksa izvajanja zakona pokazala, da je ureditev problematike, ki jo obravnava zakon, preohlapna in preširoka. Materialni pogoji za pridobitev odškodnin niso dovolj natančno zapisani, zato se mora pristojna komisija obračati tudi na uporabo sodne prakse, da o odškodnini sploh lahko odloči. Temeljni cilj zakona je tako zaostritev pogojev za uveljavljanje odškodnin in natančnejša določitev pravnih podlag za uveljavljanje škod in posledično višine odškodnin. Spreminjajo se kriteriji za dodelitev odškodnin, da bi tako preprečili vlaganje zahtevkov za odškodnino v tako imenovanih bagatelnih primerih. Bistvo novele je na eni strani oženje dostopa do državnih odškodnin, po drugi strani pa novela ustvarja primerljive pravice žrtvam, ki prebivajo na ozemlju Republike Slovenije, katerim je odškodnina težko dosegljiva. V tem smislu gre še za eno novost zakona, ki ranljivim skupinam otrokom, invalidom in žrtvam nasilnih dejanj v družini omogoča lažji dostop do povračila škode s strani države. V Poslanski skupini DeSUS bomo spremembe dopolnitve zakona sprejeli.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Še enkrat vsem skupaj lep pozdrav! Gre za dopolnitev že obstoječega zakona iz leta 2005 z Direktivo Sveta EU, ki govori o odškodninah žrtvam kaznivih dejanj, katerim se bosta zagotovili pravno varstvo in odškodnina, torej tistim, ki se jim bo zgodilo kaznivo dejanje v tuji državi in za katere bo veljal pravni red enako kot za državljane države, kjer se je kaznivo dejanje zgodilo. Torej, gre za zagotavljanje možnosti za uveljavitev odškodnine v primeru nasilnih dejanj v čezmejnih primerih, ko žrtve od storilca ne bodo mogle dobiti odškodnine, saj gre za osebe različnih držav. V primeru navedenega bo žrtvi izplačalo odškodnino državno pravobranilstvo na podlagi pristojne komisije, vendar kot navaja predlagatelj, do sedaj tujih čezmejnih primerov ni bilo. Zato se s predlogom zakona oži dostop do državnih odškodnin. Istočasno pa se žrtvam nasilja v družini, otrokom in invalidom omogoča lažji dostop do odškodnine. Predlog zakona zajema ranljive družbene skupine, določa višino odškodnin, preprečuje vlaganje zahtevkov za odškodnine v bagatelnih primerih. Skratka, sledi ciljem o spremembah in dopolnitvah Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. V Slovenski nacionalni stranki bomo zakon podprli.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim!
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni poslanke in poslanci! Lepo pozdravljen državni sekretar, lepo pozdravljen pa tudi podpredsednik Državnega zbora! Zakon o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj v slovenski pravni red implementira Direktivo Sveta o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Temeljni namen direktive je zagotovitev možnosti za uveljavitev pravice do poštene in primerne odškodnine za škodo v primeru nasilnih kaznivih dejanj, tako imenovanih čezmejnih primerov. V ta namen države članice zagotavljajo sheme odškodnin za tovrstne primere in so vključene v sistem sodelovanja med državami za olajšan dostop do odškodnine. V dosedanji praksi izvajanja zakona se je pokazalo, da takih čezmejnih primerov v Republiki Sloveniji ni bilo. Odškodnino so namreč uveljavljali samo domači oškodovanci. Poglavitne novosti predloga zakona so, da ranljivim družbenim skupinam, otrokom, invalidom in žrtvam nasilja v družini omogoča lažji dostop do odškodnine, ki jo le-ti zaradi osebnih lastnosti težje uveljavljajo. Predlog zakona omogoča uveljavljanje odškodnine po tem zakonu tudi tistim osebam, ki jim je bila odškodnina dodeljena v sodnem postopku, a storilec sodbe ni mogel izpolniti. Povračilo škode za uničenje stvari je omejeno le na primere, ko je škoda nastala na medicinskih pripomočkih, če oseba do njih ni upravičena po predpisih Republike Slovenije, ki urejajo zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. Zakon je usklajen z direktivo glede povračila stroškov zaradi uveljavljanja odškodnine. V zvezi s spremembami in dopolnitvami materialnih pogojev so dopolnjene tudi procesne določbe. Na novo je določen rok za vložitev zahtevka za uveljavitev odškodnine, če storilec ne more izpolniti odškodninske sodbe, ter listine, ki morajo biti predložene k zadevi. Komisiji je naložena obveznost, da odločbe o dodelitvi odškodnine otroku posreduje pristojnemu centru za socialno delo, ki poskrbi, da je odškodnina porabljena v korist otroka, hkrati pa je center s tem in z dogajanjem v neki družini seznanjen. Ker v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije menimo, da predlog zakona prinaša pozitivne novosti v pravni red in na nek način tudi zagotavlja večjo varnost oškodovancem, bomo predlog zakona tudi podprli.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister! S predlagano novelo zakona se v slovenski pravni red vključuje Direktiva Sveta Evropske unije o odškodninah žrtvam kaznivih dejanj. Evropska unija želi z direktivo zagotoviti odškodnino žrtvam kaznivih dejanj v tako imenovanih čezmejnih primerih, ko škodo zaradi kaznivega dejanja v tuji državi utrpijo predvsem turisti, obiskovalci različnih prireditev, poslovneži in podobno, zoper katere se kaznivo dejanje ne zgodi v državi njihovega prebivanja. Žrtve pa se po storjenem kaznivem dejanju praviloma vrnejo v svojo državo in morajo odškodnino uveljavljati drugje. Rešitve v noveli zakona so torej usmerjene k temu, da se predvsem ranljivim družbenim skupinam, žrtvam družinskega nasilja, otrokom, invalidom in starejšim omogoči lažji dostop do odškodnine zaradi naklepnih kaznivih dejanj, storjenih v danih okoliščinah. Da se določi shemo odškodnin, po kateri bo komisija lahko odločala o vloženih zahtevkih žrtev kaznivih dejanj, da pa se hkrati prepreči vlaganje zahtevkov za odškodnino v bagatelnih primerih, ki ne dosegajo meril za delitev odškodnine, in v primerih, za katere shema za dodeljevanje odškodnin žrtvam kaznivih dejanj ni predvidena. Menimo, da bodo predlagane rešitve pomagale pri urejanju vprašanja odškodnine v tako imenovanih čezmejnih primerih, čeprav doslej naši organi niso zasledili primerov, ko bi bila taka odškodnina v Sloveniji zahtevana. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je štiri in pol letno delovanje komisije prineslo nekatera spoznanja o primernosti in pomanjkljivosti obstoječega zakona ter da bodo predlagane rešitve pripomogle k boljšemu in učinkovitejšemu delu komisije, kot tudi večjim pravicam žrtvam kaznivih dejanj. Zato bomo predlog zakona podprli.
Hvala. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo. Pred seboj imamo novelo Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Zakon o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, ki je bil sprejet leta 2005, je določil pravico do odškodnine žrtvam nasilnih naklepnih dejanj in njihovim svojcem. Določil je tudi postopek za uveljavljanje teh pravic ter opredelil organe, ki odločajo in sodelujejo v postopku odločanja o teh pravicah. Z zakonom se je prenesla vsebina Direktive Sveta Evropske unije o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj v slovenski pravni red. Države članice Evropske unije so tako morale zagotoviti, da ima žrtev nasilnega naklepnega dejanja, če je bilo kaznivo dejanje storjeno na njenem ozemlju, možnost, da uveljavlja odškodnino pri pristojnem organu v državi, kjer ima prijavljeno svoje stalno prebivališče. Predlagatelj novele Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj navaja, da je eden od temeljnih namenov zaostriti pogoje za uveljavljanje tovrstnih odškodnin ter na drugi strani natančneje določiti pravne podlage škod, za katere se priznava tako odškodnina kot njihova višina. Z novelo obravnavanega zakona se zagotavlja možnosti za uporabo sheme odškodnine v polni meri le za tiste žrtve, ki jim je potrebno olajšati dostop do odškodnine, ki bi jo drugače morali uveljavljati v tujini, in sicer zoper državljana tuje države. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pa nasprotujemo nekaterim nekritičnim rešitvam, kot je na primer ta, da se s predlogom novele krči nekatere dosedanje pravice, kot je, recimo, tista, da se izključuje odškodnine za telesne poškodbe, ki začasno prizadenejo ali pa okvarijo zdravje. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pa pozdravljamo vse tiste rešitve, s katerimi se sledi načelu socialne države, načelu pravične denarne odškodnine, enake obravnave državljanov Republike Slovenije in državljanov drugih držav članic Evropske unije, načelu varstva koristi otroka po 56. členu Ustave Republike Slovenije. Pri slednjem gre izpostaviti predlog, da se posebej ranljivim družbenim skupinam s spremembo materialnih pogojev za dodelitev odškodnine zaradi osebnih lastnosti ter žrtvam kaznivega dejanja, nasilja v družini, ki ga določa 191. člen Kazenskega zakonika, omogoča lažji dostop do odškodnine. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v okviru druge obravnave na matičnem delovnem telesu na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje s predlogom amandmaja predlagali črtanje rešitve, s katero se v okviru postopka za uveljavljanje pravic uvaja standard, ki pomeni odstop od načela materialne resnice in določa, da je potrebno v postopku ugotoviti vsa dejstva, pomembna za zakonito in pravilno odločbo, kar predstavlja višji standard od tega, ki ga je predlagala Vlada. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Po našem mnenju sedanja ureditev postopka po tem zakonu ne bi smela odstopati od temeljnih načel splošnega upravnega postopka, ki zagotavljajo procesno in materialno pravno varstvo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlagane rešitve, pri čemer pa poudarjamo, da bo v okviru predlaganega odstopa od načela materialne resnice potrebno aktivno spremljati izvajanje zakona in popraviti rešitve, za katere bo mogoče kasneje praksa pokazala, da se niso izkazali za ustrezne. Najlepša hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODVETNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedemindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina sedemindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici predlagateljev zakona gospe Alenki Jeraj za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav sem! Predlog zakona, ki smo ga vložili poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke v zakonodajni postopek, sledi sklepu 55. nujne seje Odbora za notranjo politiko in pravosodje z dne 9. julija 2008, ki je določil, da Vlada Republike Slovenije pripravi takšno spremembo zakonodaje, ki bo onemogočala neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike, tako imenovano konkurenčno klavzulo, kot je to urejeno na nekaterih drugih področjih. Novela zakona tako določa, da kdor je v zadnjih štirih letih opravljal funkcijo sodnika ali državnega tožilca, ne more biti odvetnik. Predlogi rešitev v predmetni zakonski noveli se nanašajo na omejitev odvetniške dejavnosti v zakonsko določenih primerih ne le v zvezi z zastopanjem, temveč tudi v zvezi s pravnim svetovanjem in zagovarjanjem strank pred sodišči in drugimi državnimi organi ter na preprečitev neposrednega prehajanja sodnikov in državnih tožilcev med odvetnike. S predlogom zakonske novele se predlaga tudi sprememba terminologije, kot jo je ponovno uvedla novela ministra za pravosodje, Zalarja, iz leta 2009 in jo tako še vedno uporabljamo, in sicer gre za izraz "organi za notranje zadeve". Ta izraz v zakonu in v spremembah zakona spreminjamo skladno s tisto, ki je v Zakonu o policiji, in sicer termin "policija" namesto "organi za notranje zadeve". Najpomembnejši razlog za neizogibnost sprememb, ki jih predlagamo v noveli, je dejstvo, da brez določene omejitve dostopa do opravljanja odvetniškega poklica za nekdanje sodnike in državne tožilce nevarnosti za učinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja, kar opredeljuje 23. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa pravico do poštenega sojenja, ni mogoče odpraviti. Pri tem seveda ne gre le za to, da sojenje dejansko je pošteno, temveč tudi za to, da mora imeti vsakdo, ki se znajde v takšnem postopku, tudi občutek, da je sojenje res pošteno. Naša skupna naloga in skrb, ki smo zakonodajno telo, je, da se z zakonsko ureditvijo ne le zagotovi pošteno sojenje, temveč da se z njo izključijo tudi vsi elementi, ki bi lahko zbujali dvom o poštenosti sojenja. Omenjeno stališče je Ustavno sodišče Republike Slovenije posebej poudarilo v svoji odločbi z dnem 25. maj 2006. Iz obrazložitve navedene odločbe izhaja, da se mora pri uresničevanju pravice do nepristranskega sojenja ta odražati tudi navzven. Gre za tako imenovani videz nepristranskosti sojenja. Pomembno je torej, da sodišče pri zastopanju o konkretni zadevi ustvarja oziroma ohrani videz nepristranskosti. V nasprotnem primeru je lahko ogroženo tako zaupanje javnosti v nepristranskost sodišč sploh kot tudi zaupanje strank v nepristranskost sojenja v konkretni zadevi. V primerih, ko kot odvetnik pred sodiščem nastopa nekdanji sodnik ali tožilec tega ali drugega sodišča, se s stališča sodnika, ki sodi, lahko zastavi vprašanje videza nepristranskosti, če je odvetnik njegov nekdanji stanovski kolega ali nekdanji sodelavec. Predlagana omejitev dostopa do opravljanja odvetniške dejavnosti posega v 49. člen Ustave, ki opredeljuje svobodo dela in se v skladu s 15. členom uresničuje neposredno na podlagi ustave. Vendar so na podlagi tretjega odstavka 15. člena Ustave Republike Slovenije dopustne omejitve zaradi varstva pravic drugih, kar izhaja iz 23. člena Ustave in ki med drugim zagotavlja, da o pravicah, dolžnostih ter obtožbah proti vsakomur odloča nepristransko sodišče. Neizogibno je, da je zaradi pravnega varstva in pravice do poštenega sojenja potrebno zagotavljati pravico do poštenega sojenja ne zgolj videza, ampak dejansko občutek o poštenosti sojenja, zato predlagamo novelo zakona o odvetništvu in predlagamo, da jo podprete.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospod Boštjan Škrlec, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, izvolite, imate besedo.
Gospod predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanske in poslanci, lepo pozdravljeni! Pred vami je obravnava Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o odvetništvu, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru poslala skupina poslancev in poslank s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog zakona uvaja dve novosti. Prva je, da naj bi v primerih iz drugega odstavka 5. člena Zakona o odvetništvu odvetnik odklonil ne le zastopanje, temveč tudi pravno svetovanje in zagovarjanje stranke. Druga novost pa je v tem, da naj bi se določil dodaten pogoj za pridobitev pravice do opravljanja odvetniškega poklica, v skladu s katerim bi oseba, ki je opravljala funkcijo sodnika ali državnega tožilca, štiri leta od prenehanja te funkcije ne izpolnjevala pogojev za pridobitev te pravice. Smiselno enako naj bi veljalo tudi za odvetniške kandidate. Po mnenju Vlade Republike Slovenije je predlagana dodatna določitev dolžnosti odklonitve odvetniške dejavnosti v delu, ki se nanaša na zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi, nepotrebna, saj je ta prepoved oziroma ta dolžnost že zajeta v veljavni ureditvi. Pri zagovarjanju gre namreč za posebno obliko zastopanja, ta pa je že prepovedana v takih primerih, zato prepoved zastopanja, ki vključuje tudi prepoved zagovarjanja stranke pred sodišči in drugimi državnimi organi, že vključuje omenjena omejitev. To izhaja tudi iz sistematike celotnega veljavnega 5. člena Zakona o odvetništvu, ki pojem zastopanja uporablja kot širši izraz, ki vključuje tudi zagovarjanje. Menimo pa, da je predlagana dodatna določitev dolžnosti odklonitve odvetniškega svetovanja, torej dejavnosti pravnega svetovanja, lahko primerna, saj lahko odvetniki pravno svetovanje kot vrsto odvetniške storitve nudijo tudi povsem ločeno od zastopanja. V zvezi z drugo predlagano novoto pa Vlada Republike Slovenije meni, da je sporna predlagana omejitev neposrednega prehajanja sodnikov in državnih tožilcev med odvetnike. To pa je tudi osrednji vsebinski sklop predlagane novele. Po našem mnenju gre pri tem za nesorazmeren poseg v 49. člen Ustave Republike Slovenije, ki opredeljuje svobodo do dela in katerega omejitve so dopustne samo zaradi varovanja drugih pravic. Predlagatelj novele poseg v ustavno določbo o svobodi dela utemeljuje s tem, da tako varuje pravico do sodnega varstva iz 23. člena Ustave Republike Slovenije, vendar pa Vlada meni, da predlagatelj pri tem ne izkazuje niti nujnosti, niti primernosti, niti proporcionalnosti navedenega posega. Poleg tega bi predlagano štiriletno obdobje po prenehanju funkcije, med katerim nekdanji sodniki in državni tožilci ne bi mogli pridobiti pravice do opravljanja odvetniškega poklica, morda zahtevalo tudi določitev, kakšna je finančna odmena s strani države, s katero bi bile te osebe primerno odškodovane. Določitev tovrstne odmene pa bi zopet sprožila vrsto dilem, povezanih predvsem z njeno javnofinančno in etično sprejemljivostjo. Glede na to, da se zahteva po nepristranskosti in neodvisnosti iz 23. člena Ustave Republike Slovenije nanaša na sodnike, bi morda omejitev prehodov, če je ta sploh potrebna, morala veljati kvečjemu v obratni smeri, saj se zlasti s prehodom v funkcijo sodnika lahko ustvari videz pristranskosti. Zaradi vsega navedenega se Vlada Republike Slovenije ne strinja z vsebino 2., 3. in 4. člena predlaganega zakona. 1. člen je sicer delno sprejemljiv, vendar pa se pri tem postavlja vprašanje smiselnosti novele, ki bi poleg prehodnih in končnih določb vsebovala le en člen, ki pa vsebinsko niti ni nujno potreben. Na koncu naj navedem, da sta odklonilno mnenje k obravnavanemu predlogu zakona podala tudi Sodni svet in Odvetniška zbornica Slovenije. Vrhovno sodišče posebnih pripomb k predlogu zakona sicer ni podalo, je pa opozorilo na dejstvo, da se je do vsebinsko enakih, vendar celo milejših zakonskih omejitev glede omejitev prehoda sodnikov med odvetnike že opredelilo tudi Ustavno sodišče. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Predlagatelji zakona ugotavljajo, da v praksi prihaja do vedno več primerov prehodov sodnikov ali državnih tožilcev med odvetnike, kar v nekaterih primerih zbuja dvom o poštenosti in nepristranskosti sojenja. Zato predlog zakona predlaga, da bi se onemogočilo neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike in s tem odpravilo nevarnost za učinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja. Ne gre namreč le za to, ali je sojenje dejansko pošteno, temveč tudi za to, da mora imeti vsakdo, ki se znajde v sodnem postopku, tudi občutek, da je sojenje res pošteno. V primerih, ko kot odvetnik pred sodiščem nastopa nekdanji sodnik ali tožilec tega ali drugega sodišča, se s stališča sodnika, ki sodi, lahko zastavi vprašanje videza nepristranskosti, če je odvetnik nekdanji stanovski kolega. Glede na zadnje čase tako izpostavljena neformalna omrežja in povezave bi se s tem lahko popolnoma strinjali. Je pa verjetno tudi res, da je predlagana rešitev kar precejšnji poseg v pravico svobode dela, ki je zagotovljena po Ustavi Republike Slovenije, njena omejitev pa je dopustna le zaradi varstva pravic drugih. Tudi ta omejitev pa je dopustna le, če je v skladu z načelom sorazmernosti. Dolžnost zagotavljanja pravice do poštenega sojenja pa se po drugi strani nanaša predvsem na sodnike in ne na odvetnike in bi tako logika lahko bila tudi obrnjena. Kljub različnima vidikoma bomo poslanci Slovenske ljudske stranke zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo. Ponovno vsi pozdravljeni! Pred seboj imamo zopet besedilo, katerega namen je spremeniti Zakon o odvetništvu v smislu nove ureditve glede prehajanja sodnikov in tožilcev med odvetniške vrste. Zakaj poudarjam, zopet, ker gre tudi tokrat za besedilo, ki ni bilo prvič vloženo v zakonodajno proceduro s strani istega predlagatelja. Namreč, na naših mizah je danes že tretjič – prvič konec prejšnjega mandata, takrat je bil zakonodajni postopek tega predloga končan zaradi prenehanja mandatne dobe Državnega zbora, drugič jeseni lanskega leta in zdaj ga imamo tu že tretjič. Osnovna ideja tega predloga, to je onemogočiti neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike, je bila že predmet vročih razprav tudi na izrednih sejah v teh prostorih, povod za takšen ukrep pa je bil vsem znan primer Penka. Na kratko. Predlagatelj predlaga prepoved opravljanja dela tistim, ki bi želeli zapustiti sodišče in iti med odvetnike, s tem da jim prepoveduje tudi pravico svetovanja. Stališče poslancev DeSUS-a je glede tega jasno. Poslanci DeSUS-a takšnega predloga, ki ga smatramo kot skrajno radikalnega, nikakor ne podpiramo. Namreč, nezdružljivost opravljanja funkcij je v obstoječi zakonodaji že ustrezno urejena – tako za odvetnike, tožilce kot tudi za sodnike. Seveda se strinjamo, da mora imeti država oblikovan takšen pravosodni sistem, ki bo zagotavljal pošteno sojenje, nepristranskost in neodvisnost sodnikov in spoštovanje ustavnih pravic, vendar takšna rešitev, kot je predlagana, ki bistveno posega v sistemsko ureditev tako odvetništva kot sodstva zagotovo ne bo pripomogla k ciljem, h katerim predlog teži. Kot dodaten argument za nepodporo tega predloga z naše strani vidimo tudi v ne dovolj tehtnih in razumnih argumentih, podanih v obrazložitvi, ki bi nas prepričali v nasprotno. Zato menimo, da predlagano omejevanje prehoda v odvetniške vrste ni zasnovano celovito in ne bo zadostilo namenu, ki ga predlagatelj zasleduje. Kot zanimivost naj navedem, da predlagatelj ne smatra kot neprimernega obratnega prehoda, torej prehoda odvetnikov v vrste sodnikov, kar je še dodaten razlog, ki vnaša dvom v ustreznost predlagane ureditve. Skratka, poslanci DeSUS-a predlagane neustavne omejitve svobode dela ne podpiramo, saj slednje ni potrebno niti zaradi varstva pravic drugih niti ni v skladu z načelom sorazmernosti oziroma nujnosti takšnega ukrepa. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Vsem skupaj še enkrat lep pozdrav! V maju 2009 je bil sprejet Zakon o odvetništvu, ki pa se je očitno izkazal kot pomanjkljiv, sicer v Državnem zboru potrjen z večino, vendar ni prepričal takrat poslancev opozicije, da je takšen, kot je sprejet, tudi v praksi optimalen za izvajanje. Sigurno je bil ugoden za odvetnike, ki so uspeli obdržati odločanje o določanju tarif, o disciplinskih kršitvah ter sam disciplinski postopek, ki je bil dan v pristojnost Odvetniški zbornici Slovenije. Predlagatelj predmetne novele ugotavlja, da se vse več sodnikov in tožilcev odloča za odhod iz sodniških vrst med odvetnike, kar sigurno vzbuja dvom o nepristranskosti sojenj, pri katerih je prisoten kot odvetnik in bivši kolega. Vsekakor pa je to močna marketinška poteza, ki vleče, saj daje upanje stranki v postopku, ki se morda slepi, da je to prednost za sojenje v njeno korist. Namen predlagane določbe je zagotoviti pravico do poštenega sojenja, ki pa ne sme nikomur sprožiti dvoma, da sojenje ni pošteno. Zakonodajalec je dolžan zagotoviti, da so občutki dvoma izključeni, kar pa v primeru prestopa sodnikov tako rekoč čez noč v vrste odvetnikov ne more zagotoviti. Leta 2008 je Odbor za notranjo politiko predlagal Vladi Republike Slovenije, da pripravi spremembo zakonodaje, ki bo onemogočala neposreden prehod sodnikov in tožilcev med odvetnike, vendar ni bil argument dovolj prepričljiv. Zakon o odvetništvu določa, da mora odvetnik odkloniti zastopanje, če zastopa v isti zadevi nasprotno stranko, če zastopa stranko odvetnik, ki dela v isti odvetniški pisarni, ali pa če je v isti zadevi delal kot sodnik ali tožilec, vendar pa, kot ugotavlja predlagatelj, zakon navedene omejitve veže zgolj na zastopanje. Moral bi vključiti tudi omejitve, ki so nujne zlasti pri preprečevanju nezdružljivosti interesov med subjekti. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog podprli.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni ponovno! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom je v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije predložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu. Prvič. Po našem mnenju je predlagana dodatna določitev dolžnosti odklonitve odvetniške dejavnosti v delu, ki se nanaša na zagovarjanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi, nepotrebna, saj je ta dolžnost zajeta že v veljavni ureditvi. Predlagana omejitev prehajanja nekdanjih sodnikov in državnih tožilcev med odvetnike predstavlja poseg v 49. člen Ustave Republike Slovenije. Predlagani poseg v Ustavo Republike Slovenije je po našem mnenju nesorazmeren, saj ni v zadostni meri izkazano, da lahko cilji poštenega sojenja utemeljujejo predlagani poseg v pravico iz Ustave Republike Slovenije. Tretjič. Predlagano štiriletno obdobje po prenehanju funkcije, med katerim nekdanji sodniki in državni tožilci ne bi mogli pridobiti pravice do opravljanja odvetniškega poklica, bi morda zahtevalo določitev finančne odmene s strani države, s katero bi bile te osebe primerno odškodovane. Vendar pa bi tudi določitev takšne odmene sprožila vrsto dilem. Še posebej glede na dejstvo, da se zahteva po nepristranskosti in neodvisnosti iz 23. člena Ustave Republike Slovenije nanaša na sodnike, bi morala omejitev prehodov, če je sploh potrebna, veljati v obratni smeri, saj se zlasti s prehodom v funkcijo sodnika lahko ustvari videz pristranskosti sodišča. Zaradi vsega navedenega v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije predloga spremembe zakona ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar! Prav je poudariti, da tokrat v Državnem zboru že drugič v enem letu obravnavamo po vsebini pravzaprav skoraj dobesedno enak predlog sprememb in dopolnitev zakona o odvetništvu. Zanimivo je, da so pri tem predlagatelji isti – obakrat je to storila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke – in vsebina je pravzaprav enaka. Cilj te vsebine je prepoved prehoda iz funkcije sodnika ali državnega tožilca v funkcijo odvetnika – šele po določeni dobi. Prvi predlog je kot pogoj postavil triletno, sedanji predlog, o katerem danes razpravljamo, je ta pogoj zaostril in zahteva štiriletno obdobje, ko v njem ni mogoč prehod iz funkcije sodnika ali državnega tožilca v funkcijo odvetnika. V vsem ostalem gre za enake ali zelo podobne predloge, ki naj ločijo dejavnost odvetnika od možnosti sodelovanja v funkciji sojenja, kar je že z zakonodajo onemogočeno in prepovedano, in ki naj posebej ločijo kot odvetnikovo dejavnost tudi sodelovanje, ne pa samo zagovarjanje ali zastopanje, kar je sicer možno, ampak ni treba posebej poudarjati. Sprejemljiv je predlog, ker bi pomenil uskladitev z obstoječo zakonodajo, da se besedna zveza "pooblaščena uradna oseba organov za notranje zadeve", zapiše kot "policijska" – v drugih zakonih je tako urejeno. Vprašanje je, ali samo zaradi tega prav in potrebno spreminjati zakon. Prava vsebina predloga zakona torej ni zamenjava poimenovanja ali osebna dejavnost svetovanja, temveč nezmožnost prehoda iz funkcije sodnika ali državnega tožilca v funkcijo odvetnika. Zakaj, ni jasno, ker prav gotovo ni povezano z možnostjo neodvisnega sojenja, saj se neodvisno sojenje odraža in izraža v času, dokler je nekdo sodnik, ne pa v tistem času, ko iz sodniškega poklica preide v funkcijo odvetnika in opravlja popolnoma drugo delo. Možno je torej razumeti, da je to lahko le omejitev opravljanja poklica. Glede omejitve opravljanja poklica pa tako v sodniškem društvu kot tudi v podobnih primerih v Ustavnem sodišču menijo, da bi lahko bila takšna odločitev o nezmožnosti opravljanja poklica pred določenimi leti, v tem primeru štirimi, ustavno sporna. Vse to so razlogi, zaradi katerih Poslanska skupina Socialnih demokratov soglaša z mnenjem Sodnega sveta in mnenjem Vlade, da bistveni vsebinski predlogi niso sprejemljivi in da bi lahko pomenili tudi kršitev ustave glede svobode opravljanja odvetniške dejavnosti in zaradi tega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Najlepša hvala za besedo. Danes se torej vnovič v tem mandatu srečujemo z novelo zakona o odvetništvu, ki smo jo poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke vložili v zakonodajni postopek. Gre za predloge rešitev, ki se nanašajo na omejitev odvetniške dejavnosti v zakonsko določenih primerih. Predlagane rešitve so namreč v zvezi z zastopanjem strank, s pravnim svetovanjem ter zagovarjanjem strank pred sodišči in drugimi državnimi organi. Zagotovo pa je ena od najpomembnejših rešitev znotraj tega zakona – in so ga večkrat tudi moji predhodniki omenili – preprečitev neposrednega prehajanja sodnikov in državnih tožilcev, kar čez noč, med odvetnike; sploh glede na dejstvo, ko smo bili v preteklosti priča nekaterim odmevnim primerom, ko je na primer tožilec kar čez noč postal odvetnik in je potem pravzaprav v istem hipu začel zastopati tistega, ki je še prej obravnaval v okviru svojega tožilskega dela. Tukaj sta seveda najbolj znana primera primer Penko in primer gospoda Zidarja. Ne moremo tudi mimo nedavno objavljene informacije o odvetniku, ki je tudi bil nekoč že državni tožilec in tudi vodja gospodarskega oddelka, zoper katerega preiskovalna sodnica ni odredila pripora, saj tožilstvo naj ne bi dovolj dobro utemeljilo razlogov za odreditev pripora, kar vsekakor lahko kaže tudi na to, da je tukaj prisotna neka vez oziroma kolizija interesov med tistimi odvetniki, ki so bili prej tožilci. Zato je potrebno to zakonsko spremeniti. Predlog novele zakona o odvetništvu torej določa, da kdor je v zadnjih štirih letih opravljal funkcijo sodnika ali državnega tožilca, ne more kar čez noč postati odvetnik. Najpomembnejši razlog za neizogibnost predlaganih sprememb je dejstvo, da brez določene omejitve, ki se kaže v dostopu do opravljanja odvetniškega poklica za nekdanje sodnike in državne tožilce, obstoji nevarnost za neučinkovito uresničevanje posameznikove pravice do poštenega sojenja. Ta pa je, kot veste, določena v 23. členu Ustave Republike Slovenije. Pri tem seveda ne gre le za to, da sojenje dejansko je pošteno, temveč za to, da mora imeti vsakdo, ki se znajde v sodnem postopku, tudi občutek, da je sojenje resnično bilo pošteno in je pošteno. Naloga Državnega zbora, kot zakonodajalca je, da z zakonsko ureditvijo ne le zagotovi pošteno sojenje, temveč da preko zakonodaje tudi izključi vse elemente, ki bi kakorkoli lahko vzbujali kakršenkoli dvom v poštenost sojenja. Takšno stališče je Ustavno sodišče Republike Slovenije posebej poudarilo tudi v svoji odločbi 25. maja leta 2006. Iz 42. točke obrazložitve te odločbe, v kateri se je Ustavno sodišče sklicevalo na stališče Evropskega sodišča za človekove pravice, izhaja namreč naslednji poudarek. Po stališču Evropskega sodišča za človekove pravice sta za obstoj nepristranskosti sojenja odločilna tako subjektivni kriterij, pri katerem gre za ugotavljanje osebnega prepričanja sodnika, ki določa v konkretnem primeru, kot tudi objektivni kriterij, kjer gre za presojo, ali je sodnik v postopku zagotavljal uresničevanje procesnih jamstev tako, da je izključen vsak upravičen dvom v njegovo nepristranskost. Pri uresničevanju pravice do nepristranskega sojenja se mora ta odražati tudi navzven. Gre za tako imenovani videz nepristranskosti sojenja. Pomembno je torej, da sodišče pri postopanju o konkretni zadevi ustvarja oziroma ohrani videz nepristranskosti. V nasprotnem primeru je lahko ogroženo tako zaupanje javnosti v nepristranskost sodišč sploh kot tudi zaupanje strank v nepristranskost sojenja v konkretni zadevi. V primerih, ko kot odvetnik pred sodiščem nastopa nekdanji sodnik ali tožilec, že prej sem omenila primer Penko, tega ali drugega sodišča, se s stališča sodnika, ki sodi, lahko jasno zastavi vprašanje videza nepristranskosti, če je odvetnik nekdanji stanovski kolega ali pa nekdanji sodelavec. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je potrebno zagotavljati pravico do poštenega sojenja – ne zgolj videza, ampak dejansko občutek o poštenosti sojenja. Zato bomo podprli predlagane rešitve novele zakona o odvetništvu.
Hvala. Gospod Franci Kek pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala za besedo. Predlog zakona ureja položaj, kadar odvetnik v isti zadevi zastopa nasprotno stranko, kadar nasprotno stranko zastopa odvetnik, ki dela v isti odvetniški pisarni ali pa dela v odvetniški pisarni odvetnika, ki je zastopal nasprotno stranko, in sicer kot odvetniški kandidat, odvetniški pripravnik ali kot zaposleni odvetnik v tej pisarni. Po mnenju predlagatelja novele zakona o odvetništvu stranke ne bi smel zastopati, kdor je v isti stvari sodil, deloval kot državni tožilec, pooblaščena uradna oseba organov za notranje zadeve ali uradna oseba v pravnem postopku. V vseh naštetih primerih bi omenjeni subjekti morali odkloniti ne le zastopanje, temveč tudi pravno svetovanje in zagotavljanje strank pred sodišči in drugimi državnimi organi. Predlagana novost glede dolžnosti odklonitve zagovarjanja strank pred sodišči in državnimi organi je nepotrebna, saj je to že urejeno v veljavni zakonodaji. Prepoved zastopanja, ki velja že sedaj, namreč vključuje tudi prepoved zagovarjanja strank pred sodišči in drugimi državnimi organi. Predlagatelji nadalje v zakonu predlagajo dodatni pogoje za pridobitev pravice do opravljanja odvetniškega poklica, in sicer da oseba, ki želi postati odvetnik, ne bi smela v zadnjih štirih letih opravljati funkcije sodnika ali državnega tožilca. V Poslanski skupini Zares-Nova politika menimo, da predlagatelj s to novostjo posega v 49. člen Ustave Republike Slovenije, kjer je opredeljena pravica do svobode dela. Ta pravica pa se uresničuje neposredno na podlagi ustave. Takšno pravico pa je možno omejiti zgolj zardi varstva pravic drugih, pri tem pa je potrebno upoštevati tudi načelo sorazmernosti. Predlagatelji ta poseg opravičujejo s pravico do sodnega varstva, torej pravico do neodvisnega in nepristranskega sojenja. In prav ta pravica, pravica do poštenega sojenja, se nanaša predvsem na sodnike. Odvetnik že po naravi stvari mora biti nepristranski in mora delovati v korist stranke, ki jo zastopa. Prav tako je po načelih odvetniške poklicne etike dolžan ravnati skrbno, vestno in pošteno pri zastopanju svoje stranke. Zaradi navedenega ne prepoznamo dejanskih nevarnosti, na katere opozarjajo predlagatelji. Skratka, v Poslanski skupini Zares nas argumenti, s katerimi predlagatelji utemeljujejo in opravičujejo hud poseg v ustavno pravico do svobode dela, niso prepričali, zato zakona ne bomo podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospod Zanoškar, Györek, Urh, Jelinčič – jih ni. Gospod Rezman, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Pri tem zakonu, ki ga imamo sedaj v premisleku, izhajajo tisti, ki so ga predlagali, iz podmene, da je močno zamajano zaupanje v pravno državo, v sistem, v sojenje, da je zamajano zaupanje v učinkovitost in tako naprej. In čisto v celoti tega seveda ne bi mogli zavreči. Zagotovo je cela vrsta pomanjkljivosti, ki jih mnoge perpetuirajo tudi politični prepiri med različnimi strankami, ki se rade poslužijo kakšnih primerov zato, da bi podkrepile svoj prav. Ampak to, da so postopki precej dolgi, to, da so zaradi tega nastajali in še niso odpravljeni zaostanki v sojenju, to, da je sojenje zelo pogosto tudi neučinkovito, in zlasti to, da niso nekateri medijsko zelo prepoznavni primeri ustrezno sankcionirani, pač zmanjšuje zaupanje v ta sistem in zato so pač oprli predlagatelji svoje predloge ravno na to omajano zaupanje, ki bi naj izhajalo iz tega, da sodniki ne sodijo neodvisno in da so sodniki tisti, ki bi morali imeti večjo neodvisnost in s tem zagotavljati nepristranskost in poštenost v sojenju. Kar se tiče njihovih predlogov razumemo oba; en predlog je ta, ki skuša omejiti dejavnost odvetnika takrat – našteto je, v katerih primerih – in to razširiti, razen na zastopanje tudi na pravno svetovanje in zagovarjanje pred državnimi organi ali pred organi v pravosodju, kar jaz razumem in se mi ne zdi nič tako zelo posebnega, da tega ne bi bilo vredno premisliti in morebiti celo podpreti. Vendar to ni tisto, kar je predvsem bilo želeno s tem predlogom dopolnitev in sprememb doseči. Tisto, kar so želeli doseči, je dejstvo, da so nekateri, kakor sami pravijo, prehodi iz enih vrst v druge vrste zamajali zaupanje, in sicer na osnovi, če citiram: "vedno več tovrstnih primerov prehodov", ki pa niso dokumentirani ne statistično ne kako drugače, da bi lahko rekli, da je tega toliko, da se je treba nad tem resnično zamisliti, niti niso primerjani z drugimi praksami v drugih državah, da bi lahko mi imeli pomisleke zavoljo tega, da je to neka posebnost pri nas. Torej, teh argumentov niso našteli. Razen tega v nadaljnjem citatu piše, da v nekaterih primerih pride do zbujanja suma o tem, ali je ta prehod lahko korekten ali ne. Iz tega, da se lahko kdaj zgodi tudi kaj takšnega, česar ne bi podpirali, česar ne bi odobravali, pa je po moji sodbi nemogoče izpeljati absolutno prepoved za vse tiste, ki bi želeli preiti iz enega poklica v drug poklic. Predvsem zato ne, ker en sam razlog, ali primer, ali dva ali trije, ali posamični ne morejo biti dovolj trdni dokazi za to, da bi morali uvajati neke vrste Berufsverbot, da bi tisti, ki so opravljali neko delo korektno in pošteno in ga želeli spremeniti in preiti v neke druge vrste, imeli prepovedanega. Tisto, kar je bolj vprašljivo morebiti pri tem, vsaj zame, je, zakaj se dogajajo ti prehodi, zakaj nekdo iz sodniških, iz tožilskih in drugih vrst gre raje med odvetnike. To vprašanje, ki se meni zdi bolj bistveno, pa v tem predlogu zakona ni bilo ne odprto kaj šele diskutirano. Mislim, da bomo več storili, če bomo preprečili to, da bi morebiti prehajali iz teh vrst, o katerih se govori, v vrste odvetnikov zgolj zaradi tega, ker je tam možna večja svoboda dela, ker je tam več sredstev, ker je tam več denarja in še kakšnih drugih prednosti, zato menim, da moramo vrniti, ampak na drugačen način, trdno zaupanje v pravosodje in na ta način preprečiti to, kar se nam sedaj večkrat dogaja: dvom v to, ali je sojenje korektno in pošteno. Torej, jaz tega predloga ne bom podprl.
Hvala. Gospod Barovič – ga ni. Gospod Jerovšek, izvolite, imate besedo.
Glejte, tematika, ki je s tem predlogom zakona odprta, je izjemno pomembna tematika v današnji slovenski družbi. Gre za neke konkurenčne klavzule v različnih poklicih, danes jo obravnavamo tu v zvezi z odvetniškim poklicem in nastopom ali prehodom v odvetniško funkcijo. Mislim, da se vsi strinjamo, da bi neki limiti, neke omejitve morale biti, kajti takšno neomejeno prehajanje dejansko vodi do konflikta interesov. V tem se verjetno strinjamo. Jaz ne bom rekel, da so časovne dimenzije teh limitov tu optimalno zapisane, to je stvar diskusije, da to v nadaljnjem procesu sprejemanja zakona uredimo. Ampak, kaj se dogaja v družbi, kjer ni nobenih konkurenčnih klavzul ali pa se ne spoštujejo? Vi veste, da v urejenih državah so določeni poklici, ki imajo zelo ostre konkurenčne klavzule, kdaj lahko začneš zastopati z isto dejavnostjo drugo firmo, če tako rečem. Pri nas so na različnih področjih nekaj povzeli, ampak se to ne spoštuje. In tako je pri odvetniškem poklicu, sodniškem poklicu, tožilskem poklicu, neka razmejitev bi moral biti, kajti tak človek pride v konflikt, v kolizijo interesov. In tako bi moralo biti tudi v drugih poklicih. Meni je razumljivo, da vi iz koalicijskih vrst niste zagovorniki tega. Danes berem v časopisu Delo hvalnico vašemu direktorju Topleku iz Taluma. Tisti novinar ima vzroke za to, da je napisal hvalnico, to vem. Ampak, hvalnico tudi za to, da je on tihi lastnik tihega lastnika – tu bi morali imeti vsi individualno pogodbo in določeno konkurenčno klavzulo. Ampak zaenkrat se je razkrilo samo solastništvo direktorja državnega podjetja v dveh firmah, ki poslujeta z državnim podjetjem. Tam ne piše, kot v drugih podatkih, obvestilih, da je tudi solastnik Factor banke in tako naprej – jaz dobivam obvestila, da še številnih drugih – in ta novinar piše hvalnico samo za podjetje, državno delo. Jaz pa na lastni koži vem, da je predvsem zase delal, predvsem zase, ves čas, takrat ko sem bil jaz 20 let v firmi, in da bi državna firma pod drugim vodstvom oziroma država bistveno več denarja ohranila in ga reinvestirala. In tu je podobna situacija. Sprenevedamo se. Za to konkretno področje ne trdim, da je to najbolj optimalna oblika, ampak je jasno – tako s pravosodnega ministrstva kot drugod –, da ne želite jasne razmejitve. In tudi to, kar v 4. členu piše, da bi se v Zakonu o odvetništvu zahtevalo, da se spoštuje to, ali lahko istočasno v eni zadevi nasprotni stranki svetuješ in jo zastopaš, takoj nato pa drugo. To so netransparentni posli, netransparentne zadeve in zato jaz iz načelnih razlogov smatram, da so rešitve, ki so tu zapisane, principialne. Ali so z lekarniško natančnostjo odmerjene, to je stvar nadaljnje obdelave zakona, zato ga je treba podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je javila gospa Alenka Jeraj kot predlagateljica. Prosim.
Hvala za besedo. Mogoče še nekaj poudarkov, ki jih v tistem prvem delu nisem uspela povedati. Naše državljanke in državljani pravno državo ocenjujejo zelo nizko. V anketah, ko jih sprašujejo, ali je Slovenija pravna država, odgovarjajo, da ne. Večinoma verjetno zato, ker pač tudi njihovi postopki dolgo časa trajajo na sodiščih. Poleg tega ocenjujejo, da so odvetniki, ki jih drago plačajo, vedno nekaj korakov pred policijo, tožilci in na koncu tudi sodniki. Zato so lumpi na prostosti, državljanke in državljani pa plačujemo drago, a pogosto neučinkovito pravno državo, plačujemo dolgotrajne postopke, plače sodnikov, materialne stroške in tako naprej. To sicer vse sodi k pravni državi in normalno, da je tako, torej da se javni sektor tako financira, vendar pa smo na seji Odbora za notranjo politiko 9. 7. 2008 sprejeli sklepe, in dovolite mi, da enega od teh preberem: "Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlaga Vladi Republike Slovenije, da pripravi takšno spremembo zakonodaje, ki bo onemogočala neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike [[konkurenčna klavzula]] , kot je to urejeno na nekaterih drugih področjih." In Vlado sprašujem, kaj je v tem času naredila na tem področju, kajti sklepi, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, torej kot zakonodajalec, naj bi bili nekako zavezujoči oziroma neki napotki, tukaj je res samo predlog, vendar pa pričakujemo, da Vlada naše predloge jemlje resno. Zanima me, kaj ste v zvezi s tem naredili v tem času. Če pa, ker nam nekateri pač očitate, da smo podoben zakon predlagali že pred enim letom, pa da nam mogoče poveste, kaj ste od tistega prvega našega predloga pred letom, ko smo vložili ta zakon, naredili. Do danes spremembe ni, kljub temu da se vsi zavedamo, da gre za problem in da bi stvari morali urediti. Vlada v svojem mnenju pravi, da posegamo s predlogom zakona v varovanje pravice do dela, vendar pa takšnih težav nima takrat, ko takšno delo omejuje policistom. Namreč, 10 tisoč slovenskih policistov, prav tako štiri leta po tem, ko prenehajo opravljati službo policista, se ne smejo zaposliti v varnostnih oziroma detektivskih organizacijah. Zakaj pa potem njim omejujemo pravico do dela?! Tudi oni imajo, kot vsi, pravico do dela! Nekateri ste nas spraševali, zakaj ne predlagamo obratno, da odvetnik ne more postati sodnik. Zaenkrat takih primerov ni, pa bi morda raje razglabljali, zakaj je temu tako. Prej sem že nekaj o tem povedala. Verjetno pa je problem v denarju in najbrž še kje. Mi kot zakonodajalci in Vlada kot izvršna oblast bi morali biti zainteresirani, da vrnemo zaupanje državljank in državljanov v pravno državo. Pri tem bi se lahko zgledovali po državah, ki si jih tudi sicer radi postavljamo za zgled in včasih kakšno zakonodajo od njih kopiramo. Že prvič, ko smo to predlagali septembra lani, smo te primere navedli. Kolega Rezman je rekel, da nismo dali nobenih primerov. To ni res. V našem predlogu, če boste prebrali, oziroma obrazložitvi k predlogu zakona smo to jasno navedli. Švedska zakonodaja pravi: "Sodniki in tožilci ne morejo postati odvetniki". Nikoli, niti po štirih letih niti po ne vem koliko letih! Enako Nemčija: "Prošnja za vstop med odvetnike se mora zavrniti sodnikom in tožilcem." To najbrž niso kar neke države, ki nas ne bi zanimale. In zakaj imajo taka določila na Švedskem in v Nemčiji, na primer? Najbrž tudi tam velja pravica do dela, ki naj bi je ne omejevali nikomur, ampak je očitno pomembnejša pravica državljana do poštenega sojenja. Tak predpis imajo, in je uveljavljen zato, da je sodni oziroma pravosodni sistem učinkovit in da pravna država deluje; to, o čemer se kar naprej pri nas pogovarjamo, da je nek problem. Toliko o tem, da nismo našteli argumentov in da ni primerjav. Poleg tega je treba poudariti, da ne govorimo o absolutni prepovedi, ker naša novela zakona predlaga, da štiri leta ne more tega opravljati, potem pa lahko, ker pač ocenjujemo, da je v tem obdobju vseeno toliko oddaljen od spisov, ki jih je prej obravnaval, in od stvari, ki jih je prej počel, da bi morda to lahko bilo po štirih letih manj sporno. Nekdo je omenil, da moramo zaupati, da so delali prej pošteno in da bodo zdaj delali kot odvetniki pošteno. Normalno, saj tudi policistom zaupamo, da delajo pošteno, takrat ko so policisti, in morda čez mesec, ko bi postali detektivi! Tak naj bi bil princip, če prisežejo, da bodo delali pošteno. Omenjen je bil danes primer Penko: do včeraj tožilec v posebni skupini, ki je preiskovala tudi gradbene posle, tudi to podjetje in tega direktorja, pri katerem se je potem zaposlil. Čez noč je postal odvetnik te družbe. Do takrat je imel vpogled v spise, morda je pridobil dokumente; bom rekla "morda", ker pač ne vem, čeprav so bili tudi ob aretaciji zaseženi nekateri dokumenti, na podlagi katerih bo zagotovo gradil obrambo tega gospoda, ko bo stvar prišla na sodišče, če bo sploh prišla. Morda pa tudi zato še ni doživela nobenega epiloga in se še nič ni zgodilo, ker vemo, da temu omenjenemu podjetju, direktorju in lastniku še celo država in sam premier pomagata do poslov. Očitno je tako pomemben za to državo, da se moramo vsi ukvarjati z njim, kljub temu da ima 800 tisoč evrov neto plače, to je na delovni dan 3 tisoč 200 evrov, kar pomeni, da najbrž nima težav najeti kateregakoli odvetnika v tej državi, še bolje kar tožilca, ki spis z druge strani klopi že pozna in bo lahko pripravil kvalitetno obrambo.
Hvala lepa. Želite besedo? Prosim, državni sekretar, gospod Škrlec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mislim, da je poleg tega, kar smo povedali že v uvodni predstavitvi, vendarle treba povedati še nekaj več v zvezi s predlogom, ki je danes pred vami. V razpravah je bilo večkrat slišati, da obstoječi sistem nekako nima varovalke, ki bi preprečevala, da bi oseba, ki je bila včeraj tožilec ali sodnik, jutri v isti stvari nastopala kot odvetnik. V tej zvezi je treba zelo jasno povedati, da obstoječi Zakon o odvetništvu tako situacijo prepoveduje. 5. člen v svojem drugem odstavku piše, da odvetnik mora odkloniti zastopanje, če je bil v isti zadevi pred tem sodnik, državni tožilec ali pooblaščena uradna oseba Ministrstva za notranje zadeve, kar pomeni policist. Torej, ne drži, da tovrstne situacije niso popolnoma v ničemer urejene in da bi trenutno stanje terjalo tako radikalen poseg, kot je ta, ki se predlaga. Namreč, ta pomeni štiriletni moratorij na opravljanje poklica, ki je verjetno ena redkih izbir za tiste, ki so bili nekoč sodniki ali tožilci. Zakaj se ljudje odločajo, da gredo iz sodniških in tožilskih vrst v odvetniške? Razlogov je verjetno toliko, kot je ljudi. Lahko povem, tudi iz lastnih izkušenj, da v pravosodju ne delajo ljudje, ki bi jih gnala želja po zaslužku, tako da povsem dvomim, da to počno zaradi želje po zaslužku. Bolj verjetno je, da je razlika med odvetništvom in sodniškim delom tako v naravi dela, kot v organizaciji dela, kot tudi v čutenju nekega osebnega izziva v tem poslanstvu, ki sodniška funkcija gotovo je. Če bomo osebam, ki so sodniki in tožilci in ki zaradi kateregakoli razloga več ne čutijo želje oziroma motivacije in osebnega izziva v opravljanju tega zahtevnega poslanstva, preprečili, da odidejo iz tega dela v neko drugo delo, potem ne vem, če delamo uslugo pravni državi. Bojim se, da nasprotno. Sicer pa argumentacija, da je v zadnjem času veliko prehodov sodnikov v odvetniške vrste in tožilcev v odvetniške vrste, se bojim, da ni v skladu s tem, kar izkazujejo podatki. Morda je ta argumentacija ustrezala razmeram v letu 2008, takrat vemo, da so pravosodje pretresali dogodki v zvezi s plačno reformo, ki je bila sprejeta na silo, ki je bila na Ustavnem sodišču dvakrat razveljavljena, za katero ni kazalo, da bo dosežen sporazum z Vlado, in takrat so odhodi bili bolj številčni od današnjih. Če pogledamo podatke samo v letih 2008 in 2009, bomo videli, da je med tistimi sodniki, ki so odšli iz drugih razlogov kot upokojitvenih, to pa še ne pomeni, da so vsi postali odvetniki, bilo v letu 2008 takih sodnikov 9, v letu 2009 pa zgolj 2. Tudi če bi vsi bili in postali odvetniki, dvomim, da je to razlog za sprejem tako korenitih omejitev, kot se predlagajo v predlogu novele. Primerjalnopravna analiza, ki jo je predlagatelj zakona pripravil, pokaže, da nikjer ni take prepovedi. Zakonodaje držav, ki ste jih omenili, Švedska, Nemčija, Avstrija, govorijo o tem, da sodnik ne sme postati odvetnik, ampak naj vsa spomnim, tudi v Sloveniji sodnik ne more biti odvetnik. Če hoče sodnik postati odvetnik, mora najprej prenehati biti sodnik, potem pa lahko postane odvetnik. Ne želim, da bi se me razumelo kot pravniškega drobnjakarja, ampak dejstvo je, da zakonodaja držav, ki ste jih omenili, govorijo o sodnikih, ki ne morejo in ne smejo postati odvetniki, in ne o ljudeh, ki so nekoč bili sodniki in tožilci. Predlog, ki ga imamo na mizi, pa seveda govori o ljudeh, ki so bili sodniki, danes niso več, in jim mi želimo prepovedati, da bodo še naslednja štiri leta ta poklic opravljali. V tej zvezi naj omenim nemški primer, ki je tudi naveden v gradivu zakona oziroma gradivu predloga novele. Tam sodniku, ki se odloči postati odvetnik, celo mirujejo pravice iz sodniške funkcije. To pomeni, ko preneha biti odvetnik, se avtomatično vrne v sodne vrste. Torej, tam niti problema s tem nimajo, da odvetnik postane sodnik, kaj šele, da bi imeli težavo s tem, da sodnik lahko postane odvetnik. Prepričan sem, da prehajanje strok pravosodja iz tožilstva v sodstvo, iz sodstva v tožilstvo, iz tožilstva v odvetništvo, iz odvetništva v sodstvo in iz sodnih vrst v odvetniške vrste prinese samo boljšo kvaliteto dela. Boljšo kvaliteto dela tistih, ki želijo opravljati poslanstvo, ki si ga izberejo, in ta svoboda je danes omogočena. Ta svoboda je pa omejena, kot sem že povedal, v 5. členu zakona. Ne more odvetnik zastopati zadeve, v kateri je bil pred tem tožilec. To v zakonu trenutno jasno piše. Videz nepristranskosti, ki ga naj bi varovala predlagana novela. Ne vem, koliko je videz nepristranskosti sodišča povezan s tem, kdo nastopa pred sodiščem. Mislim, da je videz nepristranskosti veliko bolj povezan s tem, kako sodišče ukrepa in kako sodnik ravna. In nepristranski sodnik je tisti, ki je osebno prepričan, da je to, kar počne, njegovo poslanstvo, ki to poslanstvo opravlja popolnoma predano in odgovorno. In če tega več ne čutimo, je treba omogočiti, da to svoje poslanstvo prekine in nadaljuje svoj profesionalni izziv kje drugje. Če zaključim; obstoječa ureditev prepoveduje situacije, ki so sporne; prepoveduje, da bi odvetnik opravljal zastopanje stranke v primerih, kjer je prej deloval kot sodnik ali tožilec. Obstoječa zakonodaja s področja procesnih zakonov, ki se uporabljajo na sodiščih, zapovedujejo sodniku, če začuti, da bi utegnil biti pristranski, da se izloči. Če stranke ocenijo, da je sodnik lahko pristranski, imajo možnost zahtevati njegovo izločitev. Ta instrument je dodobra preizkušen v praksi, morda celo preveč. Mislim, da obstoječa ureditev ne terja zaradi vzpostavljanja večje neodvisnosti sodstva ureditve, ki bi omejevala in nasilno zadrževala ljudi v sodstvu. Posledica takšne prepovedi bo namreč prav to; štiriletna prepoved pomeni strokovno smrt, če se izrazim malo slikovito. Tudi dveletna pomeni isto. Že po enem letu pravnik, ki je vajen dela v sodni dvorani, če tega dela ne opravlja, je bistveno hendikepiran pri ponovni reaktivaciji. In ta ukrep ne le da ne bo prispeval k večjemu dvigu večjega občutka nepristranskosti, ampak se bojim, da bo prispeval tudi k temu, da bo delovanje pravosodnih organov v celoti manj kvalitetno. Kar se tiče omejevanja konkurence. Prav s tem, ko se omogoča prehajanje, se odpira konkurenca in konkurenca pomeni kvaliteto. Tako bi moralo biti. Če konkurenca ne povzroča kvalitete, potem ni vzrok v tem, da se zapre konkurenca. Ampak kot že povedano, ni podlage za trditve, da obstoječa ureditev vodi v nekvalitetno delo sodstva. Če želimo analizirati vzroke, zakaj se sodniki odločajo za to, da prihajajo v druge pravniške poklice, kot sem že povedal, številke ne kličejo k alarmu. Ne kličejo k temu, da moramo z nekimi res napol interventnimi ukrepi zamejevati to svobodno prehajanje. Ne nazadnje bi bilo takšno omejevanje te svobode tudi protiustavno, še bolj pomembno se mi zdi pa to, da ne bi doprineslo k večji kvaliteti in s tem gotovo ne bi vplivalo na občutek boljše pravne države v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite [[...]]Ja, gospa Jerajeva, kot predlagateljica. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz bi potem rada samo enkrat slišala od vas, gospod državni sekretar, da je ureditev, kar se tiče odvetništva, ustrezna in da je vse tako, kot mora biti, kar pomeni, da najbrž naslednje neko obdobje ne bomo tega spreminjali, če trdite, da je to res; torej, da so stvari tako v redu, kot pravite. Jaz bi pa vseeno želela, da ne govorimo, da bomo mi komu kaj preprečili, ker ne preprečujemo, ampak jim samo za štiri leta omejimo. In če je za odvetnike oziroma za sodnike ali pa tožilce strokovna smrt štiri leta, ko ne morejo delati tistega, za kar so usposobljeni in kar znajo, kaj to potem pomeni za policista, ki ni več policist? Kaj naj štiri leta dela kot trgovec, potem bo pa varnostnik čez štiri leta?! Tako so to zelo taki argumenti [[...]] Mi smo pač ocenili, da neko obdobje – torej ne omejujemo za vedno, pač pa v nekem odboju, mi smo v prejšnji noveli ocenili, da tri leta, zdaj štiri, ker sicer bi nam očitali, da smo vse dobesedno napisali tako, kot je bilo takrat. Če je kdo odmaknjen od tistega, kar je prej počel, recimo ne bo prišlo do izkoriščenja podatkov, ki jih ima, in stvari, na katerih je delal. Lahko so nekatere omejitve, to je vedno [[...]]Torej, so že sedaj v Zakonu o odvetništvu, s tem se strinjam, vendar mi ravno s tem širimo predlog tudi ne samo na zastopanje, pač pa tudi na svetovanje. To se nam zdi pomembno, zato smo takšen predlog vložili.
Hvala lepa. Želite državni sekretar? Če želite seveda. Prosim, gospod Boštjan Škrlec.
Hvala lepa. Čisto na kratko. V zvezi s primerjavo ureditve policijskega statusa po prenehanju službe policista in sodniškega statusa mislim, da je bistvena razlika med delom, ki ga opravlja policist, in podatki, ki jih pridobiva policist, od tistih, ki jih pridobi sodnik. Predvsem pa gre za nekaj drugega. Gre za to, da že obstoječa zakonodaja omejuje odvetnika, če ta prihaja iz sodniških ali tožilskih vrst, pri njegovi dejavnosti. Kot sem že povedal, 5. člen omejuje njegovo pravico zastopanja. Omejuje jo na tiste primere, v katerih prej ni sodeloval v svoji prejšnji službi. Torej na primere, v katerih je, če se smem tako izraziti, čist, neomadeževan z delom v prejšnji službi. To 5. člen že določa. Da pa so razmere v odvetništvu take, da boljših ne moremo niti ustvariti niti želeti, take izjave pa niti ne želim niti ne morem podati. Vedno težimo k izboljšavi sistema. In odvetniški poklic je gotovo tak, ki je zaradi svoje specifike in težavnosti, pa tudi izpostavljenosti razmer, v katerih odvetniki nastopajo, tak, da vzbuja mnoge očitke, pogosto tudi neupravičene, včasih upravičene. Izboljševanje takega sistema je pot, ampak trenutna ureditev daje odgovore na dileme, ki ste jih izpostavili. Trenutna ureditev to daje. Za tak radikalen poseg, po naši oceni, ni potrebe niti podlage. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč.
Hvala lepa. Saj gre bolj za ponovitev nekaterih ugotovitev kot za to, da bi jih povedali na novo. Ampak, ker se ustvarja občutek, da je dejansko stanje, kakršno je danes, drugačno od tistega, ki je resnično, mislim, da je prav to ponoviti: ni res, da bi lahko sodnik, ki je sodil v določeni zadevi, zastopal stranko kot odvetnik. Ni res, da bi nekdo, ki je bil kot tožilec, lahko kasneje opravljal v isti zadevi zastopanje stranke. Ni res, da nekdo, ki je danes zastopal eno stranko, lahko jutri zastopa drugo stranko. Že sedaj v tej smeri obstajajo prepovedi. Vem, da je zelo prijetno, no "prijetno" ni pravi izraz, da je zelo prijazno sploh do ljudi, če smo kritični do sodnikov in do odvetnikov, mnogokrat tudi z razlogom, zelo velikokrat pa tudi brez razloga. Do tožilcev nekoliko manj. Do tožilcev bolj takrat, kadar gre za napačne sorodstvene vezi ali za napačne obtožbe, pri sodnikih, odvetniki pa običajno vedno menimo, da ravnajo nekaj narobe. Prav je, da smo do tega dela kritični, vendar stvari ne poenostavljajmo. Primerjava tudi s policisti, po tistem, kar jaz razumem in sem bral, je pač velika razlika v tem, da kdorkoli zastopa stranko kot odvetnik, zastopa stranko – razen pri svetovanju, ki se ga ne da ugotoviti, ker svetovanje je drugačen oseben odnos – zastopa pred sodiščem, pred državnim organom in se tam to zastopanje vidi, lahko ugotovi, lahko nasprotna stranka, če izve, da je prej zastopal nekoga drugega, temu ugovarja. Pri policijskem delu je nekaj čisto drugega. Tisti policist, ki je odšel med detektive, nosi s seboj informacije, ki jih je imel. In te informacije lahko komu posreduje, ki so za tega drugega koristne, vendar tega tretji enostavno ne ve, ker se to ne obelodani v nekem postopku. Zato je ta položaj drugačen in je pač sedaj predvideno, da naj se za določeno časovno obdobje prepove prehod iz dela policista, ki je po svoji naravi dobival nekatere informacije, ki niso za vse, v posel detektiva, da bi lahko kot detektiv te stvari uporabljal. Jaz mislim, da resnično ni potrebe za sprejem tega zakona. Jaz argumentov ne razumem, razen če argumenti temeljijo na napačnih dejstvih. Upam, da ne, ker sicer v nasprotnem primeru ne vidim razloga, zakaj nekdo, ki že sedaj ne sme zastopati druge stranke, če je sodeloval v nekem prejšnjem procesu kot sodnik, kot tožilec ali v okviru odvetniške pisarne, ki je zastopanje opravljala, da ne bi smel preiti iz sodniškega v odvetniški poklic in opravljati odvetniško dejavnost za nekoga čisto tretjega, ki nima s tem nobene zveze. Veste dobro, da je bilo vprašanje ustavnega spora povezano pravzaprav z mnogo ožjim in enostavnejšim vprašanjem, ali smeš v nekem okolišu zastopati stranko oziroma prehajati, pa je bilo rečeno, da se te omejitve ne more predvideti. Takrat Ustavno sodišče sploh ni presojalo, ali je sploh prepoved prehoda v drug poklic možna. Kakšna bi bila odločitev, se ne ve, vendar sklicevati se na to, da je Ustavno sodišče dalo možnost, da to dejavnost prepove, zaenkrat enostavno ni mogoče. Prej obratno! Zato bi res želel, če je lahko kakšen močnejši argument dan, da bi o njem razpravljali, ker ti, ki so zdaj dani, po moji oceni, poskušam jih vrednoti kar se da objektivno, ne odgovarjajo ciljem, ki jih predlagatelji poskušajo doseči. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo še predstavnik Vlade? [[Ne želi.]] Želi besedo predlagateljica? Gospa Jerajeva, želite še besedo? Prosim, izvolite.
No, mislim, da mi gospod državni sekretar vseeno ni odgovoril na to, kako ocenjuje sklep, ki ga je sprejel Odbor za notranjo politiko in člani odbora, ki so pred dvema letoma ugotovili ali pa ocenili, da je to lahko problem, prehajanje na tak način. Poleg tega, če je res samo toliko, 9 in 2 – ali koliko ste rekli, se opravičujem, samo da najdem –, potem najbrž res ni tak problem oziroma bi se morali najbrž res vprašati, zakaj prehajajo, na kakšen način in koliko je tega. Morda imamo res napačen vtis, ampak vtis imamo seveda na podlagi nekaterih zelo odmevnih primerov, ki sem jih že omenila: gospoda Penka, zdaj tudi gospoda Železnika, za katerega ni bil odrejen pripor. Lahko upravičeno dvomimo, zato ker pač izhaja in prihaja iz nekaterih vrst. Jaz ne vem, na podlagi česa vsega se je sodnica tako odločila, kakor se je, ampak navaden državljan bo rekel, da vrana vrani [[...]]in tako naprej. Tu bo vedno obstajal dvom in bomo vsi skupaj dvomili v poštenost in korektnost, če imamo pred očmi take primere. Tudi če jih je malo, so pa ti tako očitno razvpiti, da težko rečemo, da je to stvar slučajnosti in da ne moremo vseh soditi po nekaterih najbolj problematičnih in odmevnih primerih. Še vedno mislim, da je naš predlog korekten, ne glede na vse. Nikomur ne jemlje za vedno možnosti, da se zaposli kot odvetnik, pač pa določa neko obdobje, v katerem se pa ne more. In mislim, da bi bil tak predlog sprejemljiv. Tudi me ni prepričal argument kolega Potrča, da policist, ki tamle usmerja promet, ima pa toliko informacij, da bi jih pa kot detektiv zlorabljal. No, to se mi zdi pa vseeno malo preveč poenostavljeno. Manj se mi zdi to škodljivo ali problematično, ko bo delal kot detektiv, kot pa v primerih, ki sem jih že omenila, torej državnega tožilca, ki pa ima res mnogo več informacij in dostop do mnogo več dokumentov, pa potem postane odvetnik in nekoga zastopa. Saj vemo, da stvari ne gredo tako, da so omejitve, normalno, in najbrž se na sodišču ne bo pojavil gospod Penko, se bo pa pojavila odvetniška pisarna, v kateri je zaposlen in delajo njegovi kolegi. Inštrukcije pa, vemo, kje bodo dobili tisti, ki bodo potem zastopali gospoda Zidarja v tem primeru.
Hvala lepa. Replika, gospod Potrč.
Zelo na kratko. Jaz sem vajen, da se dajejo grozno grobe poenostavitve in žaljive poenostavitve. Jaz o prometnih policistih, gospa Jerajeva, nisem govoril. Glede prehoda pa samo še to. Ne da bi očital karkoli, ampak tudi minister v prejšnjem mandatu je glede prehoda sodnikov v odvetniški poklic bil kategoričen, kot je zdaj kategorična ali jasna sedanja vlada in ministrstvo. Poglejte, v nekem odgovoru je povedal – ko je dr. Šturm odgovarjal na poslansko vprašanje o prehajanju sodnikov v odvetniške pisarne, šlo je za primer v Kopru – je odgovoril sledeče:" V zvezi z odhodom predsednika koprskega sodišča" – ne bom navedel imena, tukaj pa je navedeno – "v odvetniško družbo" – tudi ime je navedeno –", naj ponovim že znano stališče, da to ni nič nenavadnega, to se je že zgodilo in tudi nič ni nezakonitega." [[oglašanje iz dvorane]] Vem, ampak nič tudi ni nenavadnega. In v podkrepitev, da temu dejanju ni mogoče očitati nobene pravne nepravilnosti – podobno kot nepravniki lahko menjajo zaposlitev, se tudi pravniki lahko poslužijo te pravice. Tu ni nič spornega. Hočem samo reči, da ni res, da gre tukaj za nek političen pogled, ampak gre enostavno za dejstvo, kaj pomeni nezdružljivost, kaj pomeni konkurenčna klavzula, kaj pa so stvari, ki takšno razlago in takšen cilj po naši oceni presegajo. In to velja za ta predlog zakona.
Hvala lepa. Prosim, gospa Alenka Jeraj kot predlagateljica.
Ja, tudi drugače ni mogel odgovoriti gospod Šturm takrat, ker tako zakon velja in ta trenutek res ni nič narobe, saj zaradi tega pa predlagamo spremembo zakona. Do takrat, ko pa zakon ni spremenjen, pa je to dovoljeno in vsak lahko to naredi.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Je prošnja za razpravo. Želi še kdo? Tiste, ki želite še razpravljati, prosim za prijavo. Torej, en prijavljen, ki ima 5 minut časa. Besedo ima Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ko sem jaz skušal utemeljiti, zakaj ne bom podprl tega zakona, zlasti v tistem delu ne, ki govori o tej vsesplošni prepovedi, sem hotel povedati sledeče – in upam, da je bilo tako tudi, vsaj pri večini, razumljeno. Prvič, povedal sem, da ni analitičnih podatkov, ki bi govorili o tem, kar piše v gradivu, da imamo vedno več primerov prehodov sodnikov in državnih tožilcev med odvetnike, kar v nekaterih primerih zbuja dvom v poštenost. Če sem prav razumel gospoda državnega sekretarja, je tudi z absolutnimi številkami demantiral to trditev in povedal, da je trend drugačen. Torej, da tisto, kar naštevajo predlagatelji v svoji argumentaciji, govori ravno o nasprotnem v zvezi s tem, kar se dejansko dogaja. Torej, ne da je vse več teh primerov, kakor jaz razumem, jih je vse manj. In zato so mi manjkali analitični podatki, ki bi govorili o tem, koliko je teh tožilcev in sodnikov, ki so v zadnjem obdobju prešli v odvetniške vrste. Ker gre za zadnje obdobje, tako pač piše v tej argumentaciji predlagatelja. Drugič. Obstoječa ureditev omejuje zastopanje posameznega odvetnika v treh primerih, zdaj ne bomo naštevali. Taksativno je našteto, kdaj kdo ne more tega opravila početi. Novi predlog, predlog, ki je zdaj predlagan, pa je omejitev absolutna za vsa zastopanja za štiri leta. Torej, ne samo da ne sme zastopati tistega, kjer bi se lahko ugotavljal konflikti interesov, ampak nikogar. In če ne smeš nikogar, je to absolutna prepoved, ki je omejena v vašem predlogu na štiri leta. Ko sem govoril o tem, da ni mednarodnih primerjav, ki bi bile v prid predlaganemu zakonu, je treba samo še enkrat prebrati to, kar ste sami navedli. Torej, v nobenem od primerov, ki ste jih navedli, ni najti argumentov, ki bi podpirali vaš predlog tovrstnih omejitev. In hotel sem povedati tudi to, da mi manjkajo tudi analize ali pa neki statistični podatki, ki bi govorili o tem, da v drugih deželah, ki jih navajate, ni tovrstnih prehodov, pri nas so pa enormni in da je zaradi tega treba dvigniti glas. Torej, zaradi tega, kar mi je bilo oporekano v eni izmed replik, menim, da so ti moji navedki, o katerih sedaj govorim, korektni in da na osnovi teh ugotovitev, ki jih sedaj navajam, je povsem razumno biti zoper predlog, ki omejuje, ki določa, da je Berufsverbot za štiri leta za vse sodnike in tožilce.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam 21. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 16.05.
Spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Radioteleviziji Slovenija. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Aleksander Zorn, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Glasovali bomo proti tej instituciji sui generis javnega prava, ker je nekonsistentna, prinesla bo kup težav, televizija se bo kar naprej ukvarjala sama s sabo in program ne bo nikakor nič boljši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Pardon. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ne želi. Prosim za prijave za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Obrazložitev glasu v svojem imenu Andrej Magajna. Prosim.
Ja, bom obrazložil glas. V razpravi sem imel na razpolago 7 sekund in kot veste, nisem mogel veliko povedati, razen da sem opozoril na stališče sindikata kulturnih delavcev, za katerim tudi sam nekje stojim, bom rekel, povzemam njihove besede, ki so tudi obrazložitev mojega glasu. Javna RTV in sploh javne službe niso namenjene za trženje, namreč za široko, najširšo razgledanost, za kultiviranje odnosov med ljudmi, do ljudi, narave in idej, odpiranje vsebin v domačem okolju in po svetu med izbrano in znano ustvarjalnostjo in iskanjih na družbenih, umetniških, človeških obrobjih. Nesistemskost, pravna nedorečenost in odmik od prave namembnosti nacionalne radiotelevizije so idealna podlaga za finančno in vsebinsko razgradnjo javnega zavoda RTV Slovenija. In kot še dodajam, model za razgradnjo tudi drugih javnih zavodov, pa kot slišimo javnih podjetij, hibridnih modelov, ki bodo uvajale trženje in možnosti zaslužkarstva z javnimi sredstvi. Glasoval bom proti zakonu, navkljub grožnji, ki sem jo prejel prejšnji četrtek ob 16. uri in jo bom drugi teden tudi obelodanil. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Rudolf Petan, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani! Torej tudi jaz bom proti, in to iz sledečega stališča; danes smo veliko slišali, da bo ta zakon omogočil novo kvaliteto upravljanja. Začelo se je katastrofalno, novi programski svet naj bi imenoval novega generalnega direktorja in v vseh pravilih je bilo napisano, da je za to potrebna večina petnajstih, ampak tam jih je bilo samo štirinajst. Ampak to ni motilo predsednika novega programskega sveta gospoda Pikala, sicer baje super strokovnjaka za medije, da ne bi izdal uredbe o imenovanju novega generalnega direktorja. To njegovo početje je seveda moralo preprečiti Delovno in socialno sodišče, ki mu je povedalo, da štirinajst ni večina, da je petnajst večina in ta večina mora veljati tudi za novo oblast. To je zelo slaba popotnica za upravljanje in tudi za ta zakon o RTV-ju, ki bi naj dodelal še nekatere stvari. To pa zato, ker očitno stojite na stališču, da "za nas vendar zakoni ne veljajo" in "če mi rečemo, da je štirinajst večina in ne petnajst, bo to verjetno potem tudi dovolj". In to bi naj bila tista nova paradigma in novi vzorec, po katerih se dela. Koalicija baje zna bolje in drugače, ampak jaz se sprašujem, kako in za koga bolje in drugače. Če je ta primer tisti značilen, kako se je začelo na RTV-ju, da "za nas" – vas, seveda – zakoni ne veljajo in če mi rečemo, da je štirinajst dovolj za petnajst, potem me je zelo strah, kako bo tudi ta zakon deloval. Tudi pri tem zakonu si očitno niste dali dopovedati nekaterih stvari, na katere smo opozarjali, in se bojim, da bo tudi tukaj moralo kakšno sodišče kaj povedati in nam dokazati, da tudi za vas velja, da štirinajst ni petnajst. Zato bom seveda glasoval proti. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu, Julijana Bizjak Mlakar. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Sama zakona ne morem podpreti zaradi tega, ker zakon ni v javnem interesu. V javnem interesu pa ni zato, ker omogoča izvajanje komercialne dejavnosti v škodo javne službe, kar je v neskladju z namenom ustanovitve javnega zavoda RTV Slovenija in tudi njegovega financiranja z javnimi sredstvi. To potrjuje tako vsebina zakona, študija o statusni ureditvi radiotelevizije v drugih državah, tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe pa tudi različni magnetogrami sej. Čeprav gospa ministrica dosledno ponavlja neresnice o vsebini tega zakona, kar je bilo tudi v njenem zaključnem govoru. Hvala.
Hvala lepa. Torej glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 21. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Nordijskem centru Planica v okviru rednega postopka Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o mednarodni zaščiti v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 12. členu. Pri tem opozarjam, če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja k 13. in 106. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SD, DeSUS, Zares in LDS k 13. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 4. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 106. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 6. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije v okviru rednega postopka Ker so poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS 19. 10. 2010 umaknile amandma k 11. členu dopolnjenega predloga zakona, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 17. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo sprekinjeno 16. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. Že prej sem v uvodu povedala, da pravno državo in delovanje le-te naše državljanke in državljani ocenjujejo nizko in velikokrat na vprašanje, ali je Slovenija pravna država, odgovarjajo z "ne". Ocenjujejo, da so odvetniki vedno nekaj korakov pred policijo, tožilci in sodniki in da zato vsi skupaj plačujemo pravno državo, ki pa je pogosto precej neučinkovita. Na 55. seji Odbora za notranjo politiko je bil sprejet sklep oziroma predlog Vladi, da pripravi spremembo zakonodaje, ki bo onemogočala neposredno prehajanje sodnikov in tožilcev med odvetnike. Ta sklep je bil sprejet že julija 2008. Od takrat smo lanskega septembra prvič predlagali novelo zakona in sedaj to predlagamo drugič. Torej menimo, da bi z omejitvijo prehajanja sodnikov in tožilcev med odvetnike štiri leta po tem, ko prenehajo biti sodniki oziroma če so v zadnjih štirih letih opravljali funkcijo sodnika ali državnega tožilca, štiri leta ne morejo postati odvetniki. Menimo, da ni dovolj, da rečemo, da verjamemo, da je sojenje pošteno in da ima vsak državljan pravico do poštenega sojenja, pomembno je tudi, da imajo tak vtis državljanke in državljani. Podobne zglede smo navedli tudi iz drugih držav. Državni sekretar je sicer temu prej oporekal, vendar ocenjujemo, da v teh državah, ki imajo tako ureditev – omenili smo Švedsko in Nemčijo –, so se za tak korak odločili zato, da njihova pravna država deluje. In kar je glavni argument, da Vlada ta zakon zavrača, je, da s tem nekomu omejujemo pravico do dela. Tudi tam imajo ljudje pravico do dela, vendar pred njo postavljajo pravico državljanov do poštenega sojenja. Zato menimo, da je zakon primeren in bi bilo prav, da ga podpremo. V naši poslanski skupini bomo seveda to storili.
Halo?! Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Pozval sem vas z besedo "halo". Upam, da ste to razumeli. Vidim, da odziva ni. V svojem imenu? V imenu poslanske skupine ali v svojem imenu? Še kdo v imenu poslanske skupine? V svojem imenu še kdo? Prosim, v svojem imenu Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Odzivam se na vaš "halo".
Ni treba, ni treba.
[[smeh]] Ampak, kar je bilo, je bilo. Jaz seveda ne moremo podpreti tega predloga zakona zaradi tega, ker se mi zdi, da je bil vložen pravzaprav iz nekih drugih razlogov, kot bi pričakovali, da je bil. Čeprav je bilo rečeno, da je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje že julija 2008 sprejel nek sklep, ki bi napotoval Državni zbor, da vloži takšno spremembo zakona – namreč, že do zdaj je bilo onemogočeno neposredno prehajanje iz ene službe v drugo, in to, s čimer se danes soočamo, je popolnoma neprimerno. Še več. Gre po mojem mnenju za mešanje jabolk in hrušk. In v tem smislu je ta predlog zakona zelo diletantski in v nobenem smislu ga ni mogoče podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 41. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI STABILIZACIJSKO-PRIDRUŽITVENEGA SPORAZUMA MED EVROPSKIMA SKUPNOSTMA IN NJUNIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER REPUBLIKO SRBIJO NA DRUGI STRANI S SKLEPNO LISTINO. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Poslanci Socialnih demokratov smo se vedno zavzemali za nadaljnjo širitev Evropske unije na države Zahodnega Balkana, zavedajoč se seveda, da mora približevanje teh držav evropskim integracijam potekati ob polnem izpolnjevanju pridružitvenih pogojev. Ker je v tem oziru Slovenija pomembno prispevala k približevanju Republike Srbije k evropsko-atlantskim integracijam, kar ne nazadnje dokazuje tudi današnji obisk srbskega zunanjega ministra Vuka Jeremića v Sloveniji, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo ratifikacijo stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma med Evropsko unijo njenimi državami članicami ter Republiko Srbijo. Sporazum je bil sicer podpisan že pred dobrima dvema letoma. Njegova ratifikacija pa je bila do junija letos v državah članicah Evropske unije zadržana zaradi nezadovoljivega sodelovanja Srbije z mednarodnim sodiščem za vojne zločine v Haagu. Danes pa lahko ugotovimo, da je Srbija od leta 2008 dosegla napredek in da v tem trenutku ostaja nerešenih samo še nekaj vprašanj, med njimi izročitev dveh državljanov Republike Srbije, obtoženih vojnih zločinov na sodišču v Haagu, in ureditve odnosov z Republiko Kosovo, vendar je zdaj pravi trenutek, da Srbijo dodatno spodbudimo k nadaljnjemu konstruktivnemu dialogu z oblastmi na Kosovu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato podprli ratifikacijo stabilizacijsko-pridružitvenega sporazuma, saj predstavlja spodbudo evropskim silam v Srbiji, da vztrajajo na poti približevanja Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Najprej bomo obravnavali Predlog Vlade Republike Slovenije za imenovanje predsednika in članov Uprave Agencije za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije. Predlog za imenovanje je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija, kot matično delovno telo, ki je zboru predložila predlog sklepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SDS, Slovenske demokratske stranke bo predstavil Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! V Poslanski skupini SDS smo glasovali proti zakonu, ki je prinesel omenjeno spremembo, ker krepi paradržavo in predvsem ker krepi nepregledno zakulisno politično odločanje, kar se je pokazalo pri zadnjih razrešitvah nadzornikov v energetiki in Pošti Slovenije. Tarča te spremembe je preostanek državnega premoženja v Kadu in Sodu in v družbah, ki bodo prenesene pod okrilje agencije, na primer energetika, ki jih bosta novo imenovana in navidezno neodvisna uprava in svet agencije po nalogu interesov nove politike predlagala s portfelja v portfelj, menjavala ali prodajala. Vse to bo zapakirano pod krinko strokovnosti in neodvisnosti. Kako bo to delovalo, je lepo pojasnil premier Pahor, ko je dejal, da Vlada v mnogih od teh družb predstavlja tudi skupščino, ni odgovorna za upravljanje z državnimi deleži. Zato se tam lahko pasejo razni lobiji, dogajajo se nepremišljene in nepodprte ter politično motivirane kadrovske spremembe mimo paradigem predsednika Pahorja. On na koncu, ko je vse mimo, da samo še posvečenje in blagoslov. Mnogim družbam v večinski državni lasti so prisesane tihe družbe, v katerih so tihi družbeniki direktorjev družb v državni lasti, ki na skriven, nepregleden način kanalizirajo denar iz teh družb na svoje ali druge zasebne račune. Organi, ki bi morali po uradni dolžnosti reagirati, ne storijo ničesar, ne odzove se Vlada kot skupščina in ne razreši nadzornikov, ti ne razrešijo direktorjev, ne uvedejo se nikakršni postopki: niti preiskovalni niti kazenski. Protikorupcijski ali pa preiskovalni organi so tiho, eventualni postopki na sodiščih so blokirani. Predsednik Vlade pa se v odgovorih spreneveda ali pa sploh ne odgovori, kar pomeni, da Vlada tako pranje in odlivanje denarja ščiti oziroma podpira. Verjetno bo ali pa je že enako tudi v primeru stanovanjske hiše v Murglah, Pod brezami 7. V zadnjem času je Vlada spremenila celo svoj poslovnik, zaradi česar razprave ministrov, ki se bodo prepirali o spornih zadevah, v magnetogramih ne bodo niti zabeležene. Vlada postaja tako tajna loža. Iz nadzora nad državnim premoženjem se predvsem izloča Državni zbor, da o opoziciji v Državnem zboru niti ne govorimo, se pa v plenjenje vključuje celo podmladke koalicijskih strank, kar kaže, kako globoko so "naši", to se pravi vaši, posegli v preostanek državnega premoženja. Glasovali bomo seveda proti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslanca. Besedo ima Dušan Kumer. Odreka se besedi. Zaključili smo razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednika [[....]]Proceduralno? Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Skladno s Poslovnikom v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov prosim za pol ure odmora.
Takoj, samo da preberem to napoved, potem bom dal na glasovanje. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednico Uprave Agencije za upravljanje kapitalskih in naložb Republike Slovenije imenuje Dagmar Komar, za člana se imenujeta mag. Danilo Grašič in Marko Golob. Predlog sklepa bo v skladu z drugim odstavkom 18. člena Zakona o upravljanju kapitalskih družb Republike Slovenije sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Pred tem moramo opraviti še obrazložitev glasu. Želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne. V lastnem imenu? Gospod Frangež, prosim.
Najlepša hvala za besedo. Jaz moram priznati, da v tem primeru v oči bode eno dejstvo, in to je, da ima Državni zbor z načini tovrstnih imenovanj pravzaprav relativno zvezane roke. Naj uvodoma povem, da bom jaz odločitev podprl, ker si želim, da nova institucija na tem področju, ki je prepotrebna za to, da uveljavimo novo korporativno politiko države, da bom torej imenovanje organov podprl ravno iz tega razloga, da čim prej pridemo do ustreznih oseb. Hkrati pa vendarle preseneča dejstvo, da poslanci ob nedvomnem zaupanju v Vlado in kadrovske odločitve Vlade kot predlagatelja v tem primeru nimamo pravzaprav niti najmanjše možnosti, da te ljudi, ki bodo z našim zaupanjem odločali o tem, na kakšen način se bo upravljalo državno premoženje, možnosti vprašati niti enega samega preprostega vprašanja. Zaradi tega, ker menim, da je čas, da agencija zaživi, da čim prej dobi vse svoje organe in da pred Državni zbor čim prej pripelje tudi napovedano strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, bom vendarle predlog, kot ga je podala Vlada in je danes pred nami v Državnem zboru, podprl.
Hvala lepa. Še kakšna obrazložitev glasu, v svojem imenu? Ugotavljam, da ne. Zaključujem obrazlaganje glasu. Odrejam prekinitev. Seja Državnega zbora se bo nadaljevala z glasovanjem ob 17.05. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Nadaljujemo prekinjeno sejo. Smo pri 31. točki dnevnega reda – Mandatno-volilne zadeve, pod točko A.Glasujemo o Predlogu Vlade Republike Slovenije za imenovanje predsednika in članov Uprave Agencije za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije. Ker je bila želja za prekinitev, ali želi besedo gospod Kontič? [[Ne želi.]] Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 13. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga Vlade Republike Slovenije za imenovanje predsednika in članov Sveta Agencije za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije Predlog za imenovanje je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila predlog sklepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Borut Sajovic želi predstaviti [[...]] [[Ne želi.]] Prijavljenih k razpravi ni, zato zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin in razpravo poslank in poslancev. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za predsednico Sveta Agencije za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije imenuje mag. Alja Markovič Čas, za člane pa se imenujejo dr. Tomaž Keresteš, Mitja Močivnik, dr. Otmar Zorn in mag. Mojca Majerič. Predlog sklepa bo v skladu z drugim odstavkom 18. člena Zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 14. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo sklepa o imenovanju predstavnika Državnega zbora v Slovensko nacionalno komisijo za Unesco. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi razprava poslancev. Želi Bojan Kontič besedo? [[Ne želi.]] Razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana Slovenske nacionalne komisije za Unecso imenuje Samo Bevk. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavoPredloga sklepa o imenovanju člana izbirne komisije za izbiro primernih kandidatov za imenovanje namestnika predsednika Komisije za preprečevanje korupcije.Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Alenka Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. SDS je nasprotovala nedavno sprejetemu zakonu o integriteti, ki je ukinil edini nadzor nad tako imenovano Kosovo, zdaj Klemenčičevo protikorupcijsko komisijo, ki ga je po prejšnjem zakonu izvajal parlament. Razlog za ukinitev parlamentarnega nadzora je bila zahteva državnozborske komisije, ki je zahtevala dopolnitev poročila o delu tako imenovane Kosove komisije za leto 2008 z aktivnostmi Kosa in njegovih članov v aferi Patria doma in v tujini. Ker pritiski koalicijskih poslancev na predsednika komisije Mariniča niso prinesli zahtevanega odstopa Mariniča in ker Kos kar trikrat ni uspel s svojimi zahtevami za razveljavitev poslovnika državnozborske komisije, ki ga je nadzirala, na Ustavnem sodišču, sta Vlada in njen poslušni koalicijski glasovalni stroj sprejela nov zakon, ki je državnozborsko komisijo ukinil. Nova komisija, ki jo bo vodil Goran Klemenčič, bo delala povsem brez nadzora. Ker sedanja komisija povsem v nasprotju z demokratičnimi standardi deluje brez nadzora, nasprotujemo tudi vsem kadrovskim imenovanjem, ki so izpeljana na osnovi tega zakona. Da pa kadrovanje ne poteka v skladu s pričakovanji predsednika republike, predsednika Vlade in koalicije, pa kaže odstop enega od že izbranih članov nove komisije Jožeta Končana. Pravzaprav gre za veliko blamažo vseh, ki so v izbirnem postopku sodelovali, od predlagatelja predsednika republike do članov izborne komisije. Končan je v odstopni izjavi zapisal, da si je, ko je kandidiral za to delo, za glavni kriterij, pod katerim bo sprejel to funkcijo, postavil ustrezno sestavo komisije, in da je želel, da bi delal s strokovnimi ljudmi, ki ne bi bili obremenjeni s politiko. Vendar pa je ugotovil, da sta ostala člana komisije v očeh javnosti politično zelo profilirana in da ju politika in širša javnost sprejemata zelo bipolarno. Končan je torej ugotovil, da je že z imenovanjem članov komisije kršeno temeljno načelo politične neodvisnosti in politične ekvidistance do oseb, ki bodo vpletene v koruptivne in klientelistične zgodbe. Zamenjava Dušana Kumra, ki ga je Državni zbor kot člana Državnega zbora imenoval v prehodno komisijo z novim članom, čeprav bo iz opozicije, ne bo spremenila ničesar. Problem je koncept. In v SDS bomo glasovali proti konceptu.
Hvala lepa. Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sam bom ta predlog podprl. Slišal sem danes in na seji matičnega delovnega telesa precej pomislekov o trenutni ureditvi. V preteklih letih sem poslušal tudi, da prejšnja ureditev ni bila dobra, s predsednikom komisije tisti niso bili zadovoljni, sedanja ureditev ni dobra. Dobra bi bila samo tista, kjer bi poslanci nadzirali samega sebe. Mislim, da je ureditev, ki je s tem zakonom urejena, takšna, da zdrži kritično presojo. Glede imenovanja, kar pa je točka dnevnega reda, torej imenovanje člana izbirne komisije za izbiro primernih kandidatov, pa naj povem, da je komisija v prejšnji sestavi delo dobro opravila, da ni mogoče dela komisije ocenjevati po tem, če kdo po končanem postopku odstopi in ne želi opravljati te funkcije, to je pač pravica vsakega, ki kandidira. Tako se je odločil, tudi spoštujem njegove razloge, ki jih je naštel, čeprav lahko pa rečem, da povsem razumem pa tega ne. Takrat, ko smo izbirali kandidata za to komisijo, je bil za izbiro edini predlagani Dušan Kumer in veliko polemike je bilo v smeri: saj nimamo nič proti Dušanu Kumru, smo pa proti temu, da ima koalicija člana v tej izbirni komisiji. Pa ni nihče drug bil prijavljen. Zdaj smo imeli edini predlog s strani Slovenske ljudske stranke in ga bomo v poslanski skupini podprli, ampak to ni koalicija, to je opozicija. Zdaj tudi ti argumenti, da je to koalicijski človek, koalicijski poslanec, odpadejo. Torej, želimo si, da bi bila ta komisija bolj uspešna pri izbiri tega, ki bo v tej komisiji tudi član, in takšno popotnico ji bom tudi z glasovanjem za ta predlog [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Kumer. [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana izbirne komisije za izbiro primernih kandidatov za imenovanje namestnika predsednika Komisije za preprečevanje korupcije imenuje Gvido Kres. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 12. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Spoštovani, prehajamo na obravnavo predlogov imenovanj sestav dveh preiskovalnih komisij. Če se strinjate, naslovov teh preiskovalnih komisij ne bi bral v celoti, samo toliko, da se ve, za katero gre, ker je pač to bolj primerno. Najprej prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma zlorabe uradnega položaja nosilcev javnih funkcij z namenom vplivati na rezultat volitev v Državni zbor leta 2008. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Sledi razprava poslanke. Besedo ima Melita Župevc. [[Se odreka.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so bili vpleteni v financiranje spornih menedžerskih prevzemov. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika ter članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Prehajamo na obravnavo Zahteve Okrožnega sodišča v Mariboru o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper sodnico Okrajnega sodišča v Lenartu. Zahtevo je v obravnavo Državnemu zboru posredovalo Okrožno sodišče v Mariboru. Zadevo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru predložila predlog sklepa. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi drugega odstavka 134. člena Ustave Republike Slovenije ter 99. člena Zakona o sodniški službi v zvezi z zahtevo Okrožnega sodišča v Mariboru opr. št. I Kpr 4257/2010 z dne 9. 6. 2010 za odločanje o dovoljenju za začetek kazenskega postopka zoper sodnico Okrajnega sodišča v Lenartu Mirjani Pintarič zaradi suma storitve kaznivega dejanja zlorabe uradnega položaja in uradnih pravic po tretjem v zvezi s prvim odstavkom 261. člena Kazenskega zakonika prizna imuniteto sodnici Okrajnega sodišča v Lenartu Mirjani Pintarič in ne dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 214. člena v zvezi z 207. členom Poslovnika Državnega zbora odloči Državni zbor o predlogu sklepa brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 13. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Zahteve Okrožnega državnega tožilstva v Kranju za dovoljenje za kazenski pregon zoper poslanca Državnega zbora. Zahtevo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno državno tožilstvo v Kranju. Zahtevo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila predlog sklepa. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z zahtevo Okrožnega državnega tožilstva v Kranju, št. KT01373/098RV/NP z dne 8. 9. 2010 za dovoljenje za kazenski pregon zoper poslanca Državnega zbora Branka Mariniča zaradi utemeljenega suma, da je storil kaznivo dejanje napeljevanja h kaznivemu dejanju ponarejanja listin po prvem odstavku 206. člena Kazenskega zakonika v zvezi s 26. členom Kazenskega zakonika, ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Branku Mariniču in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 207. člena Poslovnika Državnega zbora zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 1. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Obvestila Okrajnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, v zvezi z obtožnim predlogom Vrhovnega državnega tožilstva v Ljubljani zoper poslanca Državnega zbora. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrajno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru predložila predlog sklepa. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrajnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, opravilna številka 2K2457/2010 z dne 23. 9. 2010 o vložnem obtožnem predlogu zoper poslanca Državnega zbora Janeza Janšo zaradi utemeljenega suma storitve kaznivega dejanja sprejemanja daril za nezakonito posredovanje po prvem odstavku 290. člena Kazenskega zakonika v zvezi s 95. členom Kazenskega zakonika ne prizna imunitete poslancu Državnega zbora Janezu Janši in dovoli vodenje kazenskega postopka. Na podlagi 207. člena Poslovnika zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloči brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Včeraj Državni zbor v okviru glasovanj v zvezi s 1. točko dnevnega reda pomotoma ni glasoval o predlogu poslanca Marijana Pojbiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve na njegovo poslansko vprašanje. Zato ponovno odpiram 1. točko dnevnega reda. V skladu s predlogom poslanca Marijana Pojbiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve na poslansko vprašanje Marijana Pojbiča v zvezi z varstvom pravic delavcev. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Preden bom začel razpravo na to temo, moram povedati, da mi danes gre na bruhanje, da sedim v Državnem zboru. Res. To vam moram povedati. Bom pa tudi to napisal. Spoštovani predsednik, razlog, da sem se odločil predlagati širšo razpravo na to temo, o kateri ste govorili, je naslednji. Gospod minister mi je na vprašanje, ki sem ga zastavil, odgovoril zelo nezadovoljivo, zato se mi je zdelo, da je ta tematika, o kateri sem govoril, ko gre za ustanovitev slamnatih podjetij, tako pomembna, da bi bilo o tem vprašanju potrebno širše razpravljati v Državnem zboru. Gospod minister mi je odgovoril, da je bila Vlada na podlagi sklepa, ki ga je sprejel na nujni seji Odbor za delo, družino, socialne zadeve, ki ga je sklicala Slovenska demokratska stranka, do neke točke zavezana, da pripravi ustrezne rešitve v roku treh mesecev, vendar, kot je minister odgovoril na vprašanje, so se predstavniki Vlade z Ekonomsko-socialnim svetom o tem vprašanju pogovarjali, vendar niso našli nobene rešitve, kako to problematiko razrešiti. Meni se pa zdi, da je ta problematika preveč pomembna, tukaj gre za izkoriščanje zaposlenih, torej najbolj ranljive skupine delavcev, skupine ljudi v naši državi in za njih ministrstvo v treh mesecih skupaj s socialnimi partnerji ni našlo ustrezne podlage, kako bi to zadevo razrešili v korist zaposlenih. Tukaj je bilo zelo izpostavljeno eno izmed zelo odmevnih hčerinskih podjetij SCT-ja, kjer je bilo 120 zaposlenih prenesenih iz hčerinskega podjetja na slamnato podjetje in potem je čez nekaj časa tisto slamnato podjetje šlo v stečaj. Tisti delavci, ker je bilo to podjetje brez vsakega premoženja, se niso mogli potem na kaj obrniti, ker enostavno so jim bile kratene pravice v smislu izplačila zaostalih plač – okoli 6 mesecev niso dobili plač, ne regresa, ne odpravnin in tako naprej. In ker tisto slamnato podjetje ni imelo nobenega premoženja, se niso mogli na kaj obrniti in so ostali brez vsega. To je tisto in teh vprašanj in problemov je še veliko. Zato se mi je zdelo, da je nujno potrebno o tem problemu širše spregovoriti v Državnem zboru, zato sem predlagal tudi, da o tem danes glasujemo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še katera poslanska skupina obrazložiti svoj glas? Ne želi. Poslanci? Gospod Petan, v svojem imenu. Še kdo? Najprej gospod Rudolf Petan v svojem imenu, potem gospod Marijan Pojbič v svojem imenu.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bom ta predlog podprl. Ta slamnata podjetja niso zrasla včeraj, vendar pa so še vedno aktualna in zgleda, da so vsak dan zopet bolj aktualna, ker tiste kulminacije verjetno še nismo dosegli, znani so samo tisti najbolj razvpiti primeri. Moj predgovornik je omenil enega, to je SCT, kjer so žal delavci ugotovili, da so v bistvu bili zaposleni v slamnatem podjetju takrat, ko so se znašli na cesti brez vseh pravic in brez kakršnekoli socialne zaščite. Glede na to, da tudi sodniki so sedaj že imunitetno zaščiteni, da preiskava proti njim ni mogoča, to smo danes prvič naredili, potem je še toliko bolj pomembno, da mi to razpravo opravimo. Seveda, je bil zelo odmeven takšen primer tudi v primeru Pivovarne Laško, kjer je celo direktorica nekega slamnatega podjetja dobila neko veliko nagrado v zvezi z menedžerstvom, se pravi menedžer leta, če se ne motim, je celo bila. Tako to ni tako osamljena inovacija, ki se je v zadnjem času pojavila, me je pa strah, da se zna ugotoviti, da je kakšno slamnato podjetje nastalo tudi v zvezi z Vegradom in da tisti delavci, ki so delali v Murglah Pod brezami 7, da mogoče ni tako slučajno vse skupaj bilo in da je verjetno bilo vse dobro naštudirano. Seveda, delavci niso nič krivi, ostali so na cesti, delali so tam za korist nekoga posameznika, menedžerji so jih poslali, ki se sedaj sprenevedajo, z materialom, ki bi se moral vgraditi v neka stanovanja, za katerega so neki drugi državljani že plačali. Zato menim, da je takšna razprava zelo potrebna in celo nujna, zato seveda podpiram ta sklep. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu. Marijan Pojbič. Prosim.
Torej, gospod predsednik, ker sem predlagal širšo razpravo o tem problemu, bom razložil, zakaj. Jaz sem prepričan, da so delavci tista najbolj ranljiva skupina v tej državi in prav cel kup smo imeli v zadnjem času možnosti videti in na to so nas opozarjali tudi vsi častniki, sindikati in tako naprej, kako se izkoriščajo delavci v tej državi! Kako so nezaščiteni v tej državi! To je nekaj neverjetnega, nekaj neverjetnega! In ta vlada, ta koalicija ima čas za vse, ima čas, da pripravi, kako zamrzniti pokojnino upokojencem, kako zamrzniti socialne pomoči, nič pa ne stori za zaščito zaposlenih v tej državi. Nič, popolnoma nič! In tri in pol mesece je imela Vlada časa, da pripravi ustrezne rešitve, s katerimi ne bi dovolili oziroma onemogočili vse tiste, ki so zlorabljali zakonodajo – in od tega ni storila ničesar! In še, ko je odgovarjal gospod minister na moja vprašanja, je povedal, da so se petkrat dobili pa ne vem kaj še vse, zapravljali davkoplačevalski denar, a rezultatov ni nikakršnih. Zato ker se socialni partnerji niso strinjali s predlogom Vlade, niso poiskali ustrezne rešitve. Jaz sem gospodu ministru zelo jasno povedal, naj poiščejo nove temelje za razpravo s socialnimi partnerji in bodo zagotovo našli ustrezno rešitev v korist zaposlenih v tej državi. Čisto za vse drugo imamo čas, za vse druge, da se ne bom grdo izrazil, ker sem danes zelo zelo žalosten zaradi enega od dogodkov, ki se je danes tukaj zgodil. Neverjetno je, a za zaposlene, za tiste, ki se pa komaj preživljajo, ki ne morejo živeti, za tiste pa ta oblast, ta vlada in ta koalicija nima časa. Za tiste vam je pa popolnoma vseeno! Vas zanimajo elite, vas zanimajo odvetniške zgodbe, vas zanima vse tisto, ker tistim elitam stojite ob strani, ker zagotovo je to zgodba, ki je med seboj povezana, pa ne bom rekel, na kakšen način [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 39. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Obveščam vas še, da ste danes dobili na klop vrstni red razpravljavcev za jutri, za četrtek 21. 10. Samo poudarjam, da jutri Državni zbor o predlogih odločitev ne bo glasoval, ta glasovanja bomo opravili v okviru predvidenih glasovanj v torek, 26. 10., v okviru predvidenih glasovanj. Prekinjam 21. sejo zbora, ki jo bomo nadelavali jutri ob 9. uri. Hvala lepa in nasvidenje.