Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani predsednik vlade, ministrice in ministri, spoštovani predsednik državnega sveta, spoštovani bivši predsednik republike! Cenjeni visoki predstavniki političnega in družbenega življenja, spoštovani diplomatski zbor in drugi visoke gostje! Danes prehajamo v okviru 34. redne seje na PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SEVERNOATLANTSKE POGODBE -19. TOČKA DNEVNEGA REDA. To je zadnje sklepno dejanje aktivnosti državnega zbora pri vstopanju Slovenije v Severnoatlantsko zavezništvo. Dovolite mi, da opravičim odsotnost predsednika republike, ki je danes na uradnem obisku na Finskem, in predsednico ustavnega sodišča, ki vodi sejo ustavnega sodišča prav sedaj. Minister za obrambo se bo, kot sem seznanjen, priključil delu državnega zbora kasneje. Vsem, ki ste se udeležili te točke dnevnega reda, še enkrat voščim dober dan in želim vsem uspešno in prijetno počutje pri nas. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. In prosim predsednika vlade mag. Antona Ropa, če želi dati dodatno obrazložitev predloga. Prosim, predsednik vlade, imate besedo.
Spoštovani predsednik državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, cenjeni visoki zbor, gospe in gospodje! Pred mesecem dni je državni zbor ratificiral pristopno pogodbo med Slovenijo in Evropsko unijo. Danes je pred nami še en pomemben dogodek, ratifikacija Severnoatlantske pogodbe. Včlanitev naše države v Evropsko unijo in Nato sta med temeljnimi zunanjepolitičnimi cilji že vse od osamosvojitve. Da bi zagotovili boljše, bolj varno in kvalitetno življenje slovenskih državljank in državljanov, da bi pospešili gospodarsko rast ter okrepili mednarodno vlogo, smo si vseskozi prizadevali za aktivno in enakopravno sodelovanje v mednarodnih organizacijah in ustanovah. Pri tem je bil našcilj tudi zagotoviti več varnosti za našo državo, narod, naše državljanke in državljane. In ob tem je dozorelo tudi spoznanje, da moramo k večji varnosti v Evropi in svetu prispevati še kako tudi sami. Odločitev za včlanitev v Nato je tako postala bistvena sestavina vseh državnih in vladnih programov v zadnjih 11-ih letih in o njej ves ta čas obstaja široko politično soglasje. Ni bila le projekt vlade, temveč je o tem obstajalo soglasje širših relevantnih političnih dejavnikov. Potrdil jo je državni zbor, marca lani smo jo potrdili tudi na referendumu. Prav široka javna razprava o včlanitvi v Nato, ki je zelo dobro osvetlila različne plati vključevanja Slovenije v zavezništvo, in večinska odločitev slovenskih volivcev na referendumu sta potrdili pravilnost političnih odločitev, da Slovenija svojo varnost okrepi s članstvom v kolektivni obrambni organizaciji. S članstvom v zvezi Nato in Evropski uniji, ki sama nima primerljivih obrambno-vojaških zmožnosti, bo končana pot slovenskega vključevanja v dve najpomembnejši organizaciji in lahko bomo odprli novo poglavje naše zgodovine. Danes lahko rečemo, da je uresničitev temeljnih zunanjepolitičnih ciljev, kot sta članstvo v Evropski uniji in Natu, zaveza za še bolj dejavno vključevanje naše države v širši mednarodni prostor, s tem pa tudi učinkovitejše doseganje večje blaginje in varnosti za naše državljane. Prav zagotovitev varnosti je temelj uspešnega gospodarskega, socialnega in političnega razvoja sleherne države in družbe. S tem bo tudi najbolje uresničeno naše lansko referendumsko geslo: Doma v Evropi, varni v Natu. Že decembra 1993 smo v resoluciji v izhodiščih zasnove nacionalne varnosti jasno zapisali, da je naš cilj polnopravno članstvo v Zvezi Nato. V stališču, ki ga je sprejel državni zbor aprila 1996, je zapisano, da želi Republika Slovenija svoj temeljni varnostni interes zagotoviti v okviru kolektivne obrambe, ki ga omogoča članstvo v Zvezi Nato. Leto dni pozneje je bila podpisana skupna izjava parlamentarnih strank v podporo slovenskemu vključevanju v Nato. Izjavo so podpisali tako predstavniki strank vladajoče koalicije kot tudi opozicije, kar dokazuje, da je projekt vključevanja v Zvezo Nato naš skupni nacionalni projekt. Tudi kritična mnenja in oporekanja so bila dobrodošla, saj so pomagala zbistriti in doreči marsikatero dilemo našega vključevanja v zavezništvo. Praški vrh leta 2002 je bil tako za Nato kot za Slovenijo zgodovinski dogodek. Za nas kot prelomnica pri našem vključevanju v zavezništvo, za Zvezo Nato pa odločnejši korak na poti k novemu Natu po koncu hladne vojne. V tem največjem in najpomembnejšem krogu širitve v zgodovini zavezništva so povabili sedem držav, med njimi tudi našo, k pristopnim pogajanjem in sprejeli niz ukrepov za izboljšanje vojaških zmogljivosti ter za krepitev novihodnosov s partnericami. Povabilo Zveze Nato k pristopnim pogajanjem 21. novembra 2002 na Praškem vrhu je bilo nedvomno priznanje in potrditev naše dolgoletne zavzetosti in odločenosti za dosego zastavljenega strateškega cilja, članstva v zavezništvu. Povabilo pomeni priznanje naši državi za storjeni napredek v desetletju naše državnosti in priznanje, da se je z uspešno realizacijo akcijskega načrta za članstvo in sodelovanje v operacijah Nata Slovenija preobrazila iz sprejemnice varnosti v sokreatorko varnosti. S tem je Slovenija začela postajati del velike evroatlantske skupnosti držav, ki jo družijo skupne demokratične vrednote in si v okviru sistema kolektivne obrambe zagotavljajo svoj temeljni varnostni interes. Zato tudi razumemo članstvo v Natu predvsem kot okvir in sredstvo, ki lahko učinkovito pripomore, da skozi proces širokih in temeljitih obrambno-vojaških reform vzpostavimo sodobno in dobro izurjeno slovensko vojsko, kot temelj varnosti naše države in prispevek h kolektivni obrambi zaveznic. Profesionalizacija vojske je bila v Sloveniji dobra novica. Možnost in priložnost, da se z vojaškimi aktivnostmi ukvarjajo tisti, ki to želijo in zmorejo, ter hkrati zagotovitev, da bodo za varnost in obrambo skrbeli vrhunski profesionalci. Rekel bi, da je prav to ena ključnih sorodnosti našega vstopanja v obe evroatlantski integraciji. Tako kot se nismo harmonizirali z Evropsko unijo zaradi nje, ampak zaradi našega lastnega razvoja, tako tudi vojske ne profesionaliziramo le zaradi kompatibilnosti s standardi Nata, ampak zaradi naše večje varnosti. Slovenska profesionalna vojska bo v službi varnosti vseh državljanov in državljank, bo v službi domovine. Desetletno obdobje odnosov med Slovenijo in Zvezo Nato je bilo zelo dinamično. Začelo pa se je že z našim sodelovanjem v Partnerstvu za mir. Sam proces vstopanja je potekal v zelo spremenjenih mednarodnih okoliščinah, ki so jih zaznamovali preoblikovanje svetovnih in regionalnih centrov moči, procesi globalizacije, nove oblike ogrožanja varnosti, dinamika razvoja transatlantskih odnosov, procesi stabilizacije razmer na Balkanu. Tako Slovenija kot Zveza Nato sta bili in sta še vedno v procesu reform. Slovenija je v tem obdobju od nastanka samostojne in suverene države razvijala in gradila svoje oborožene sile s ciljem postavitve poklicne Slovenske vojske, prilagajanja standardom zavezništva in delovanja v pogojih kolektivne obrambe. Kljub temu, da reforme v Slovenski vojski izvajamo predvsem v lastnem interesu, je bil to ob našem vključevanju v Nato tudi vzajemen in dvosmeren proces, ki je temeljil na izmenjavi znanja in izkušenj. Proces včlanjevana v Nato je nedvomno prispeval k pospešitvi naših obrambno-vojaških reform. Ta proces je bil izjemno koristen predvsem pri pospešenem oblikovanju transparentne strukture oboroženih sil pod demokratičnim in civilnim nadzorom. Tudi zveza Nato se je po padcu berlinskega zidu oziroma koncu hladne vojne, po razpadu Varšavskega pakta in še bolj pa po 11. septembru 2001 znašla v globokem in dinamičnem procesu preoblikovanja, spreminjanja in odzivanja na nove grožnje in varnostne izzive, ki jih prinaša 21. stoletje. V tem obdobju je Zveza Nato, če naštejem le nekatere mejnike, okrepila sodelovanje z državami nečlanicami skozi program Partnerstva za mir, v katerem smo uspešno sodelovali tudi sami. Odzvala se je na kršitev človekovih pravic v jugovzhodni Evropi in posredovala za njihovo vzpostavitev. Vzpostavila je trdno partnerstvo z Rusko federacijo in Ukrajino, razširila se je s tremi novimi članicami, po 11. septembru 2001 pa je prvič v svoji zgodovini aktivirala določila 5. člena washinghtonske pogodbe, ne nazadnje prevzela vodenje mednarodnih sil za stabilizacijo razmer v Afganistanu. Preoblikovanje zveze Nato še ni končano, vendar temeljna načela ostajajo nespremenjena. Danes vstopamo v združenje demokratičnih in razvitih držav, ki so v petih desetletjih in pol vzpostavile najbolj učinkovito politično obrambno zvezo na svetu, ki deluje na osnovi določil ustanovne listine OZN. Skozi desetletja hladne vojne je Nato zagotavljal pogoje za nemoten razvoj demokracij v Evropi in je posledično vzpostavil takšno raven varnosti, ki je omogočila poglobitev in širitev evropskih integracijskih procesov. Nato je zavezništvo demokratičnih držav, ki soglasno sprejemajo odločitve. Skozi washinghtonsko pogodbo svojim članicam zagotavlja garancijo kolektivne obrambe, sinergijo varnostnih obrambnih naporov in možnost optimalnega izkoristka razpoložljivih virov. Je tudi edina organizacija, ki zagotavlja čezatlantsko varnostno-obrambno povezavo in učinkovit dialog obeh strani Atlantika, ki je nujen za uspešno reševanje globalnih problemov. Države članice Nata se zavedajo, da so varnostni izzivi preveč kompleksni, da bi jim bila kos ena sama še tako zmogljiva organizacija. Zato Nato pri vzpostavljanju široke varnostne mreže sodeluje z različnimi ustanovami, organizacijami in državami. Zavezništvo krepi institucionalne odnose z organizacijami, kot so OZN, OVSE in EU, ter poglablja že vzpostavljene odnose s partnerskimi državami v evroatlantskem prostoru, v širšem Sredozemlju in še posebej z Rusko federacijo. Slovenija je že danes del te razpredene varnostne mreže. Kot članica Zveze Nato pa bomo dobili priložnost za še bolj aktivno vlogo. Varno in stabilno okolje je temeljni pogoj za nemoten gospodarski, socialni in kulturni razvoj vsake države, naroda in posameznika. Članstvo v Natu nam omogoča, da skupaj z drugimi članicami odločamo o varnostnih in političnih vprašanjih in dejavno sodelujemo pri umirjanju kriznih žarišč, hkrati pa z delitvijo bremen v zavezništvu zagotavljamo potrebno vojaško-obrambno varnost v naši državi. Kot enakopravni del mednarodne skupnosti sprejemamo tudi svoj delež obveznosti pri zagotavljanju mednarodnega miru, stabilnosti in varnosti. Slovenski vojaki v operacijah Podpore miru izvajajo vse zahtevnejše naloge. Zaradi naraščajoče povezovanosti in soodvisnosti sodobnega sveta, kakor tudi nedeljivosti svetovnega miru in varnosti je tako delovanje danes nujno. Vsaka država mora nositi svoj del odgovornosti za vzdrževanje miru in varnosti v svetu in ne more biti le potrošnik varnosti. Slovenija je pripravljena na prevzem dejavne vloge. Pripravljeni smo tudi na aktivno sodelovanje in soodločanje pri oblikovanju novega Nata, da se bomo skupaj lahko odzivali na zahtevne in ne vedno predvidljive varnostne izzive 21. stoletja. O tem bomo že polnopravno soodločali na bližajočem se istambulskem vrhu Nata. Spoštovane poslanke in poslanci, pred vami je predlog zakona ratifikacije Severnoatlantske pogodbe. Leto 2004 je za Slovenijo neponovljivo in zgodovinsko. Predstavlja vrh naših večletnih prizadevanj in naporov ter hkrati predstavlja začetek naše nove vloge v mednarodni skupnosti. Zato je prav, da ponovimo, da je varno in stabilno okolje predpogoj za nemoten gospodarski, socialni, kulturni, znanstveni, tehnološki in družbeni razvoj. S članstvom v Natu želimo zagotoviti varno okolje, okolje, ki bo v prid nemotenemu razvoju naše države in njenih prebivalcev. Z vključitvijo v sistem kolektivne obrambe se bo tudi Slovenija lažje soočala s sodobnimioblikami ogrožanja varnosti in stabilnosti. Seveda pa želimo tudi sami prispevati k varnosti vseh zaveznic v organizaciji, prav tako kot bi zaveznice prispevale k naši varnosti. Kot polnopravna članica, tako Nata kot Evropske unije, želimo prispevati k širitvi sodelovanja in partnerstva med obema organizacijama in doseganjem skupnih strateških interesov, še posebej na področju Balkana. Verjamem, da bomo uspeli tudi zato, ker se v celoti zavedamo ključnega pomena načela solidarnosti v zavezništvu. Te naše izkušnje bomo prenašali naprej vsem tistim, ki so jih potrebni in ki si želijo nadaljevati našo pot, še posebej pa našim sosedam v jugovzhodni Evropi. Želimo prispevati k okrepitvi varnosti vseh v evroatlantskem področju in k doseganju skupnega cilja celovite in svobodne Evrope, združenja v miru in s skupnimi vrednotami demokracije tržnega gospodarstva, vladavine prava in spoštovanja človekovih pravic. Ob tej priložnosti se želim zahvaliti vsem, ki ste sodelovali pri uresničitvi tega našega nacionalnega projekta. Prav tako se želim zahvaliti državam članicam zavezništva in zvezi Nato za vso podporo, spodbujanje in pomoč, ki smo je bili deležni na tej zahtevni poti. Kot partnerica in kandidatka za članstvo smo v teh letih intenzivnega sodelovanja pokazali, da smo vredni zaupanja in sposobni po naših najboljših močeh prispevati h krepitvi zavezništva in miru, varnosti ter stabilnosti v Evropi in v svetu. 4. aprila letos bo Zveza Nato praznovala 55. obletnico obstoja. In takrat bo kot polnopravna članica praznovala tudi Slovenija. To bo prva velika zmaga nove članice in storili bomo vse, da bomo tudi vse prihodnje slovenske zmage, zmage pravičnega miru, solidarnosti in miru, to je naša zaveza državljankam in državljanom, to je slovenska zaveza sodobnemu svetu. Hvala.
Hvala lepa vam, gospod predsednik vlade. Dodatno bo obrazložil predlog zakona minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, predsednik vlade, kolegi! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, visoki zbor! Danes dosegamo cilj, ki smo si ga zastavili že pred desetletjem, to je vključitev Slovenije v organizacijo Severoatlantske pogodbe oziroma potrditev te pogodbe. S tem se Slovenija vključuje v področje in postaja središče, izhodišče varnosti in miru v Evropi. Tako bo izpolnjena pomembna strateška zunanjepolitična ambicija naše države. V imenu Ministrstva za zunanje zadeve Republike Slovenije se vam najprej zahvaljujem za dosedanjo podporo na poti do tega cilja. Slovenijo je na tej poti odlikovala stalna, nedvoumna in aktivna podpora državnega zbora, jasna stališča tega zbora in intenzivno angažiranje MZZ, vlade, predsednika republike in nekaterih organizacij civilne družbe, kot sta na primer odbor za Nato in atlantski svet. Pred lanskim referendumom so ustvarili pogoje za prepričljivo potrditev slovenskih državotvornih prizadevanj. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! 5. februarja 2004, to se pravi pred nekaj dnevi, je še zadnja članica Severoatlanstkega zavezništva ratificirala pristopne protokole sedmih povabljenih držav. Washingtonska pogodba je s tem odprta za pristop in predvidoma 2. aprila bomo povabljene države deponirale listine o ratifikaciji pogodbe depozitarju, Združenim državam Amerike, ter postale članice Severnoatlantskega zavezništva. Predlagam vam, da potrdite Severnoatlanstko pogodbo. Danes smo lahko zadovoljni; spomnimo se, kako zelo smo si želeli vstopiti v Nato leta 1997 in kako razočarani smo bili, ko nam takrat ni uspelo. Pomislimo, kako so zadovoljni v drugih šestih državah, ki enako kot pri nas, tako rekoč istočasno potrjujejo washingtonsko pogodbo. Spomnimo se še, kako vroče si želijo vstopiti v Nato nekatere druge države, ki zaenkrat niso bile uslišane. Današnji dogodek je velik dosežek slovenske državotvornosti, seveda pa si nalagamo tudi veliko odgovornost. Slovenija je svojo jasno podporo ciljem politike Nata z aktivnim vključevanjem v operacije Nata in ne nazadnje z izpolnitvijo nalog iz akcijskega načrta članstva dokazala, da je zanesljiva in verodostojna partnerica, ki izpolnjuje zahtevana merila za članstvo, in da je upravičena do članstva v najbolj učinkoviti politični obrambni zvezi na svetu. Po rezultatih referenduma sodeč je bilo Natu v Sloveniji relativno malo resničnih nasprotnikov, vendar so bili vplivni in opazni. Trenutek referenduma je sovpadel z začetkom iraške vojne, ki so jo nekateri neupravičeno povezovali z Natom. Vendar so te dileme in spori zdaj za nami. Slovenski volivci so prepričljivo podprli članstvo Slovenije v Natu. Menim, da si tudi po zaslugi referenduma in aktivnosti, ki so bile povezane z njim, dobro zavedajo pomena tega članstva. Ko gre za usodna zgodovinska vprašanja, se Slovenci odločamo razsodno in državotvorno. V Sloveniji smo doživljali enake stiske in notranje boje, kot so jih doživljali v drugih evropskih državah. Po enem letu ugotavljamo, da so ti boji bolj ali manj končani. Sloga in solidarnost se vračata v Evroatlantsko skupnost. V državnem zboru in na ministrstvu za zunanje zadeve smo verjeli, da drugače ne more biti. Z vstopom v Nato manifestiramo pripadnost skupnosti držav, katerih razvoj temelji na demokraciji, osebni svobodi in vladavini prava, na miroljubnosti ter zaupanju v cilje in načela ustanovne listine OZN. Slovenija vstopa v družino držav, ki so se odločile, da bodo zaradi sinergičnih učinkov združile svoja varnostna prizadevanja. Članstvo v Natu krepi težo Slovenije v mednarodnem okolju in nam omogoča soodločanje pri oblikovanju varnostne politike Evroatlantskega prostora. Z vključitvijo v proces sprejemanja varnostnih odločitev je Slovenija dobila priložnost, da je kvalitetno in pravočasno seznanjena z informacijami in trendi, ki so relevantni za njeno varnost. Gre seveda za dvosmeren proces, saj zaveznice pričakujejo, da bo Slovenija v skladu s svojimi zmogljivostmi prepoznala svoj sorazmerni del odgovornosti za učinkovito in uspešno delovanje atlantskega zavezništva. Slovenija si bo z odgovornim odnosom do članstva v Natu okrepila verodostojnost tudi v širšem mednarodnem kontekstu. Večina članic Nata je tudi članic Evropske unije. Gre za države, s katerimi Slovenija uresničuje največ svojih političnih, gospodarskih in kulturnih interesov. Slovenija se s članstvom v Natu uvršča v skupino najuspešnejših in najbolj uglednih držav. Nato, kot vemo, je nastal v drugačnih razmerah od današnjih. Vendar se je po padcu berlinskega zidu začel uspešno prilagajati novim varnostnim izzivom. Gre za kontinuiran proces, katerega temeljni cilj je zagotavljanje optimalne ravni varnosti članic. Globalizacija presega nacionalne meje, kar še posebej velja za različne oblike varnostnega ogrožanja. Zato je razumljivo, da države svoje varnosti ne zagotavljajo samo na svojih mejah. Odgovornost in solidarnost pomeni tudi skrb za stabilnosti v sosednjih regijah. Neravnovesje v njih bi utegnilo imeti negativne posledice za varnostne razmere v državah članicah, v članicah Nata. Ilegalne migracije, vse vrste ilegalne trgovine, z drogami, ljudmi, orožjem in tako naprej, organizirani kriminal in terorizem so samo zunanji izraz varnostno neurejenih razmer v regijah ali državah, katerih notranja nestabilnost se širi preko njihovih meja. Novi Nato, dovolite, da o njem rečem nekaj besed, se vse bolj ukvarja z novimi nevarnostmi in grožnjami, med katerimi je na prvem mestu terorizem. Terorizem se pojavlja z različnimi imeni, včasih tudi takšnimi, ki so na prvi pogled sprejemljiva, upravičena ali celo [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Terorizem se pojavlja z izgovori o skrajni sili, o brezupnih večinah in manjšinah, o usodnih močeh in nemočeh, kar pogosto vzbuja čustva in sočutje, vselej pa podžiga nove spore. Kot ni mogoče sprejeti razlage demokracije, ki bi omogočala trajne večine in trajne manjšine, seveda tudi ni mogoče sprejeti nobenega nasilnega spodbijanja nobene večine in nobene manjšine. Reševanje teh problemov je mogoče le z upoštevanjem zakonov in mednarodnega prava. V skupnosti, kamor spada tudi Slovenija, za terorizem ni nobenega opravičila. Nato vse pogosteje zagotavlja okvir za nevojaške dejavnosti, ki jih izvajajo različne mednarodne, vladne in nevladne organizacije, ki si prizadevajo za ureditev razmer v kriznih območjih. Dosedanja angažiranja Nata v jugovzhodni Evropi in v Afganistanu, kjer Nato izvaja mirovno operacijo po pooblastilu OZN, lahko služijo kot dober primer. Prizadevanje mednarodne skupnosti v Afganistanu, katerega ključni del je tudi prisotnost Nata, je omogočilo vrnitev več kot enega in pol milijona beguncev, ki so zaradi nenehnega vojnega stanja vse od časasovjetskega vdora leta 1979 živeli v begunskih taboriščih zunaj svoje domovine. Dinamika sodobne varnosti zahteva, da Nato vodi proaktivno politiko, ki se ne odziva samo na situacije, ko se le-te razvijejo v težko obvladljive regionalne in mednarodne krize. To so spoznale tudi članice Nata, ki so na vrhu v Pragi sprejele sklep o postavitvi sil Nata za hitro posredovanje, tako imenovane "Nato response forces". Že sam njihov obstoj bo dejavnik odvračanja za države in skupine, ki bi utegnile povzročiti neravnovesje v svoji regiji. Za učinkovito in pravočasno delovanje zavezništva pa ne zadostujejo samo vojaške strukture, ki se lahko hitro odzovejo na krizne situacije, ampak je potrebno temu ustrezno prilagoditi tudi hitrost političnega odločanja, kar je glede na dejstvo, da gre za demokratične države, vsekakor zahtevna naloga. Vojaško angažiranje je samo ena od razsežnosti proaktivne politike Nata, medtem ko ostale tvorijo različne oblike partnerskega sodelovanje, ki nečlanicam Nata omogoča pomoč pri reformi njihovih obrambnih sistemov, istočasno pa jih usposablja za kvalitetno vključevanje v mednarodne operacije Severnoatlantskega zavezništva. To zavezništvo spodbuja preko Partnerstva za mir tudi regionalno sodelovanje partnerskih držav, ker predvsem v varnostno obremenjenih regijah prispeva k zmanjševanju napetosti in upadanju latentnih konfliktnih situacij. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Slovenija se vključuje v dolgoročno varnostno ureditev razmer v svoji jugovzhodni soseščini in spodbuja različne oblike sodelovanja tega področja z Natom. Naše članstvo v zavezništvu in sodelovanje z njegovimi članicami bosta pomembno okrepila možnosti slovenskega varnostnega angažiranja na zahodnem Balkanu, katerega trajna stabilizacija je v vitalnem interesu Slovenije. Kot je znano in razumljivo, ima ta stabilizacija za nas tudi gospodarske razsežnosti. Slovenija podpira širitev Nata z vsemi tistimi državami, ki si tega želijo in izpolnjujejo pogoje za članstvo. Dosedanja širitev je pomembno razširila območje institucionalne stabilnosti v Evropi in na ta način bistveno varnostno razbremenjuje države, ki so se nedavno izvile iz primeža avtoritarnih sistemov. Že napoved širitve Nata in intenzivno partnersko sodelovanje sta države tega dela Evrope uspešno vključila vsodobna evropska razmišljanja in prizadevanja za tesnejše povezovanje. Formalni vstop srednje evropskih držav v Nato pomeni nepovratne pozitivne varnostne procese v tem delu Evrope. Eden od ključnih elementov evropske varnosti in stabilnosti je čezatlantsko varnostno sodelovanje, ki je doseglo najvišjo stopnjo institucionaliziranosti prav preko obstoja Nata. Najbolj učinkovito in po vsej priliki edino mogoče je skupno soočanje z varnostnimi grožnjami sedanjega časa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe, gospodje, na vrhu Nata v Istanbulu, to bo 28. in 29. junija letos, se bomo že kot članica aktivno vključili v razpravo o prihodnji vlogi in pomenu atlantskega zavezništva. To bo priložnost, da skupaj tudi s tistimi, ki so bili do članstva bolj skeptični, razmislimo in prispevamo k oblikovanju takšnega Nata, kot ustreza slovenskim interesom in pogledom. Varnostna politika in angažiranje Nata po koncu hladne vojne sta pokazala, da Nato v spremenjenih okoliščinah ohranja svojo varnostno relevantnost kot del širših naporov v mednarodni skupnosti za postavljanje miru, varnosti, zanesljivosti in ravnovesja v svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod zunanji minister. Predlog zakona o ratifikaciji Severnoatlanske pogodbe je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot pristojno delovno telo. Prosim predsednika odbora, kolega Jelka Kacina, da predstavi poročilo odbora.
Spoštovane kolegice in kolegi, predsednik, članici, člani vlade, diplomatski zbor, spoštovane gostje in gosti, državljanke in državljani! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za zunanjo politiko je kot matično delovno telo na 78. redni seji, ki je bila 17. februarja 2004, obravnaval predlog zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe. Uvodoma je državni sekretar na ministrstvu za zunanje zadeve Samuel Žbogar pojasnil, da je v skladu z 51. členom ustavne listine in organizacije Združenih narodov 4. aprila 1949 v Washingtonu 12 držav pogodbenic ustanovilo organizacijo Severnoatlantske pogodbe. Utemeljitve vlade ne bom ponavljal, ker so o tem govorili predstavniki vlade. Predstavil sem vsebinske poudarke, ki so se nanašali na dosedanje delo odbora za zunanjo politiko državnega zbora, političnih strank ter drugih vej oblasti, civilne družbe in ne nazadnje državljanov in državljank Slovenije v procesu osamosvajanja ter vključevanja v Zvezo Nato, ki sem ga označil za drugi najpomembnejši dogodek tega stoletja, ko gre za ratifikacije. Poudaril sem, da smo si v borbi za slovensko osamosvojitev ter ob soočanju s posledicami vojaških konfliktov v naši neposredni soseščini želeli intervencije atlantskega zavezništva, hkrati pa smo si zastavljali vprašanje o bistvu njegovega obstoja. Odgovoru na vprašanje, ali smo za lastno varnost pripravljeni izpostaviti naše vojake, našo obrambo in naša življenja, se je slovenska javnost dolgo izogibala. Preden so nas države članice povabile k pristopu v Zvezo Nato, so s svojo prisotnostjo in žrtvami v svoji sredini prispevale k urejanju razmer v naši neposredni soseščini. Navzoči na seji odbora smo se z minuto molka poklonili vojakom držav članic atlantskega zavezništva, ki so v zadnjem desetletju svoja življenja vgradili v prizadevanja za stabilizacijo razmer v jugovzhodni Evropi. Pri omenjanju pomembnih dejanj državnega zbora pri vključevanju v Zvezo Nato sem poudaril zlasti pomen skupne izjave parlamentarnih strank v podporo slovenskemu vključevanju v Zvezo Nato, ki so jo 17. aprila leta 1997 podpisali vsi predsedniki takratnih parlamentarnih strank in oba poslanca narodnosti. Prvi dokument, ki je zagotavljal podlago za vključevanje Slovenije v atlantsko zavezništvo, je bil predlog resolucije o izhodiščih zasnove nacionalne varnosti, ki ga je odbor za mednarodne odnose obravnaval leta 1993. Leta 1994 je odbor razpravljal o pobudi za Partnerstvo za mir. Hkrati je odbor predlagal vladi, naj okrepi zastopanost Republike Slovenije pri sedežu Nata v Bruslju. Leto 1996 je bilo na mnogih področjih prelomno. Kot prvi korak na poti k profesionalizaciji Slovenske vojske je bil, ob zavesti, da z vojaškimi obvezniki na služenju vojaškega roka ni mogoče odhajati na nikakršne operacije na tuje in da za to potrebujemo profesionalno vojsko, ustanovljen 1. bataljon za mednarodno sodelovanje. Prav sodelovanje z Zvezo Nato v Partnerstvu za mir nas je prisililo, da smo krenili na pot profesionalizacije Slovenske vojske, ki je sedaj pripeljala do tega, da smo služenje vojaškega roka lahko odpravili in prišli na popolnoma poklicno vojsko. Leto 1996 je bilo v Koprskem oziroma v Tržaškem zalivu pomembno tudi zaradi izvedbe prve skupne slovensko-italijanske vojaške vaje, jeseni istega leta pa je potekala tudi 1. vaja Slovenske vojske, na kateri so sodelovala tudi nizozemska letala. "Nato enlargement facilitation act" je takrat prvič omenil Slovenijo in jo določil kot prejemnico finančnih sredstev iz ameriškega proračuna za pripravo na članstvo v Zvezi Nato. Kljub nizu dogodkov, ki so kazali, da bi Slovenija lahko bila povabljena v atlantsko zavezništvo leta 1997, pa do povabila ni prišlo. Danes lahko ocenimo, da v tistem trenutku ni bilo pogojev za širitev na Slovenijo. Z vključitvijo Poljske, Češke in Madžarske v zavezništvo je šlo predvsem in najprej za popravo zgodovinskih krivic. Poudaril sem, da predlog zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe sovpada z izjemno zahtevnim in prelomnim dogodkom za Slovensko vojsko, z napotitvijo naših vojakov v Afganistan v okviru operacije ISA. Slovenija je edina izmed naslednic nekdanje Jugoslavije, ki je vojaško prisotna tako v operaciji SFOR kot KFOR, sodelovala pa je tudi v operacijah Alba in Jantarna lisica ter operacijah na Cipru. Predreferendumske javnomnenjske raziskave so kazale, da je delež opredeljenih za Nato precej manjši kot se je potem izkazalo na referendumu. Veliko podporo volivcev je moč pripisati dobro argumentirani in neagresivni predreferendumski kampanji. V slovenski javnosti se je vzpostavila pozitivna korelacija med intervencijo Nata na območju jugovzhodne Evrope in stabilizacijo razmer na tem območju. Nato je posredoval v Bosni in Hercegovini z mandatom OZN, nad Zvezno Republiko Jugoslavijo pa brez soglasja OZN zaradi veta Rusije, ki pa je potem s svojo vojsko sama vstopila na letališče v Prištini dan pred začetkom operacije KFOR. Atlantsko zavezništvo je preventivno delovalo tudi v Makedoniji. Kot podporo v predreferendumski kampanji je potrebno omeniti tudi obiske številnih tujih predstavnikov vlad in parlamentov, ki so prikazovali in razlagali prednosti članstva njihovih držav v Zvezi Nato. Ne nazadnje pa je umor Zorana Đinđiča slovensko javnost dodatno spomnil, da je Balkan še vedno nemirno in nepredvidljivo območje. Slovenija podpiranadaljnji proces širitve ne samo z naslednicami nekdanje Jugoslavije pač pa tudi z Albanijo in vsemi državami jugovzhodne Evrope. Vstop v Zvezo Nato sem označil kot nacionalni projekt, pri katerem sta se izkazali tako opozicija kot tudi vse dosedanje vladajoče koalicije. V razpravi so poslanci poudarjali zlasti usklajen nastop vseh političnih akterjev ter še posebej vlogo političnih strank v procesu vstopanja v atlantsko zavezništvo. Samo Bevk je spomnil, da je Združena lista socialnih demokratov svoje stališče do vstopa v Zvezo Nato oblikovala že v resoluciji na kongresu stranke v Kopru leta 2001 z naslovom "Pospešiti priprave Slovenije za vključitev v evroatlantske povezave." Na konferenci leta 2002 na Otočcu pa so ponovno podprli vstop v atlantsko zavezništvo ob predpostavki, da je potrebno spoštovati voljo državljank in državljanov na referendumu. Napovedal je, da bo velika večina članov poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov podprla ratifikacijo Severnoatlantske pogodbe. Aurelio Juri je najavil, da se bo pri glasovanju vzdržal, saj so rezultati referenduma jasni, vendar pa predloga zakona ne more podpreti zaradi neverodostojnosti pogodbe, ki v svoji preambuli in v 1. členu prisega na avtoriteto Združenih narodov in na mirno reševanje sporov, načeli, ki sta jih članici Nata ZDA in Velika Britanija kršili z napadom na Irak brez soglasja Združenih narodov. Predsednik odbora za obrambo Rudolf Petan je spomnil na pomembne mejnike pri vstopanju Slovenije v evroatlantsko zavezništvo ter poudaril zrelost in medsebojno sodelovanje vseh akterjev ter še posebno političnih strank v procesu vključevanja v Nato. Omenil je, da je bil predlagatelj skupne izjave parlamentarnih strank v podporo slovenskemu vključevanju v Zvezo Nato Janez Janša, da pa je projekt približevanja evroatlantskemu zavezništvu presegel strankarske okvire in postal nacionalni projekt. Dorijan Maršič je v svoji razpravi pohvalil ministrstvo za obrambo, še posebej slovensko vojsko, ki sta v razmeroma kratkem času izvedla vrsto ključnih reform na obrambnem področju. Neposreden rezultat vstopanja v Nato je tudi profesionalizacija Slovenske vojske. Poudaril je, da mora Slovenija v prihodnje podpirati nadaljnji proces širitve zavezništva, podpreti mora članstvo Hrvaške v Zvezi Nato ter njene napore v zvezi z akcijskim načrtom za članstvo ter Bosne in Hercegovine in Srbije in Črne gore v Partnerstvu za mir. Povedal je, da atlantsko zavezništvo ni sodelovalo v napadu na Irak in tudi v povojni obnovi Iraka ni neposredno udeleženo. Jožef Jerovšek pa je izpostavil dejstvo, da Slovenija z vstopom v Zvezo Nato ne izgubi svoje suverenosti in da pridobi z vstopom v zavezništvo enakopraven položaj kot dosedanje od Slovenije bistveno večje države članice. V razpravi so poslanci Jože Avšič, Ivan Mamićter Jožef Kavtičnik opozorili na pomen Zveze Nato ter na zaščito človekovih pravic kot eno izmed načel atlantskega zavezništva. Poudarili pa so tudi potrebo po slovesni obeležitvi ratifikacije pogodbe v državnem zboru. Ivan Božič je v svojem prispevku omenil vlogo in prispevek nekdanje stranke Slovenskih krščanskih demokratov pri vključevanju v zavezništvo. Mag. Zoran Gračner je izpostavil pet ključnih razlogov za podporo vključevanju Slovenije v Zvezo Nato, geostrateško lego naše države, pomanjkanje alternativne opcije v primeru nevključitve v zavezništvo, članstvo v Natu kot priznanje Slovenije za dosežke po osamosvojitvi, zavezanost ljudski volji, izraženi na referendumu, ter profesionalizacijo Slovenske vojske. V nadaljevanju pa je državni sekretar na ministrstvu za obrambo dr. Miran Jazbec osvetlil vlogo ministrstva za obrambo v projektu pristopa k Zvezi Nato. Ob koncu razprave se je državni sekretar na ministrstvu za zunanje zadeve Samuel Žbogar zahvalil odboru za zunanjo politiko ter odboru za obramboza vso podporo in konstruktivno sodelovanje v procesu približevanja Zvezi Nato. Članom odbora sem v presojo predlagal dodatni sklep, in sicer: Odbor je izrazil pričakovanje, da bodo v času ratifikacije severnoatlantske pogodbe velika dvorana, preddverje velike dvorane in stavba državnega zbora priložnostno okrašeni z zastavami držav članic in bodočih članic ter Zveze Nato. Aurelio Juri je temu nasprotoval. Poslanci Dorijan Maršič, Ivan Bernik, Jožef Jerovšek in Rudolf Petan pa so se, opozarjajoč tudi na prakso v drugih državah pristopnicah, zavzemali za slovesno obeležitev dogodka. Odbor je pri obravnavi zakona o ratifikaciji severnoatlantske pogodbe upošteval mnenje zakonodajno-pravne službe, ki z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika ni imela pripomb. Odbor je po končani razpravi s 14 glasovi "za" in nobenim "proti" sprejel vse člene predloga zakona. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, odbor za zunanjo politiko predlaga državnemu zboru, da predlog obravnava v besedilu, predloženem v državni zbor v zakonodajni postopek, in ga sprejme. Poročevalec na seji državnega zbora bo predsednik odbora. Odbor pa je potem s 14 glasovi "za" in 1 "proti" izglasoval in na predsednika državnega zbora naslovil naslednji sklep: "Odbor je izrazil pričakovanje, da bodo v času ratifikacije Severnoatlantske pogodbe velika dvorana, preddverje velike dvorane in stavba državnega zbora priložnostno okrašeni z zastavami držav članic in bodočih članic Zveze Nato." Spoštovane kolegice in kolegi, sedaj pa vam predlagam, da tako kot smo to storili na odboru za zunanjo politiko, z minuto molka počastimo spomin na vse tiste, ki so svoja življenja vgradili v prizadevanja za mir in stabilnost na jugovzhodu Evrope. [[Minuta molka.]] Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik odbora. Sedaj dajem besedo in vabim za govorniški oder predsednika odbora za obrambo, kolega Rudolfa Petana. Prosim, gospod predsednik odbora.
Gospod predsednik, visoki gostje, kolegice in kolegi! Današnji postopek ratifikacije Severnoatlantske pogodbe je zaključni akt postopka našega približevanja zavezništvu, ki se je začel natanko pred desetimi leti. Januarja 1994 je državni zbor Republike Slovenije sprejel dopolnilo, nova dvanajsta točka k resoluciji o izhodiščih zasnove nacionalne varnosti, ki se glasi, citiram: "V procesu vključevanja v evropske in druge mednarodne gospodarske in politične povezave Republika Slovenija prevzema hkrati pravice in odgovornosti, ki jih te povezave terjajo na obrambnem področju, razen zagotavljanja mirovnih sil v prostoru bivše Jugoslavije do končanja krize. To še toliko bolj, ker je življenjsko zainteresirana za vzpostavitev učinkovitega sistema kolektivne varnosti v svoji soseščini, Evropi in v svetu. Kot pomembencilj si pri tem postavlja vključitev v Nato oziroma zahodnoevropsko unijo kot steber, evropski steber Nata. Odločanje za te pomembne povezave na obrambnem področju mora potekati na osnovi široke strokovne in javne izmenjave mnenj. O teh vprašanjih lahko državni zbor razzapiše referendum." Tako je zapisano v resoluciji, takrat je bilo tako zapisano. Danes ta proces zaključujemo in to je prav gotovo slavnosten dogodek. To je za Slovenijo velik uspeh, velik dogodek, še posebej, če se zavedamo, da smo še pred trinajstimi leti bili del balkanskega kotla, ki mu nobena še tako težka pokrovka ni mogla omogočiti nadaljnjega obstoja. Ljudska volja in želja po demokratizaciji je bila prevelika, da bi se takšno stanje lahko nadaljevalo. Slovenija je takrat krenila po svoji poti. Tudi drugi so to storili. Slovenija, ki je bila v svoji zgodovini vedno povezana s Srednjo Evropo, razen zadnjih 70 let preteklega stoletja, se je odločila za evroatlantske povezave, za Evropsko unijo in za Nato. Zato ni čudno, da se je Slovenija že marca 1994 vključila v Partnerstvo za mir in istega leta postala tudi pridružena partnerica v severnoatlantski skupščini. Za vse te korake, vključno s preobrazbo oboroženih sil, se je država morala pripraviti, morala je sprejeti pravni okvir, torej ustrezno zakonodajo. Tu so se pojavljale težave, marsikdaj smo sprejemali podrejene akte prej in splošne prilagajali le-tem. Pri tem pa je potrebno poudariti, da svoje oborožene sile, Slovenske vojske nismo izgrajevali zaradi drugih, nismo je izgrajevali zaradi našega vključevanja v Nato, ampak predvsem zaradi nas samih. Nato je pri tem bil le katalizator, da smo določene naloge opravili prej, kar je bilo za državo, ki je bila v tranziciji, izrednega pomena. Materialne osnove smo še dodatno začrtali v zakonuo zagotavljanju sredstev za realizacijo temeljnih razvojnih programov obrambnih sil Republike Slovenije. Prvič smo to storili leta 1994 do leta 2007 in kasneje nadgradili do leta 2010. Tudi ta projekt so spremljale težave, v začetku nekvalitetne dobave, pa tudi delež bruto domačega proizvoda je padel na 1,22% v letu 2000. Čeprav smo obljubljali drugače in smo zaradi tega marsikdaj v tujini težko dokazali svojo verodostojnost. Vendar, to se je spremenilo po letu 2000. Eden najpomembnejših korakov našega približevanja vključevanju v Nato, ki v tem času ni bil več samo obrambna zveza, pomeni podpis skupne izjave o vključevanju v Nato. To je bilo storjeno 17. aprila 1997 in ta projekt je pripravil Janez Janša. S podpisom vseh parlamentarnih strank pa ta projekt ni bil več projekt ene opcije niti politične stranke, ni bil več projekt vlade niti opozicije, ampak je postal nacionalni projekt. S tem smo dokazali, da lahko presežemo strankarske okvire in dokažemo svojo zrelost, ko gre za pomembne odločitve slovenskega naroda. Tudi to dejstvo, da je to skupen projekt, je eden od razlogov za ugoden rezultat na referendumu marca 2003. In zakaj je Nato za nas tako pomemben? Zaradi vrednot, na katerih sloni zavezništvo in za katere si po letu 1990 zavzemamo tudi mi, in te so: stabilen demokratični, družbeni in politični sistem, delujoče tržno gospodarstvo, spoštovanje človekovih pravic, demokratičen nadzor nad oboroženimi silami in urejeni odnosi s sosedi. Od držav članic pa se pričakuje, da izpričajo svojo odločnost in sposobnost skupaj braniti svobodo, dediščino in vrednote narodov in držav, ki slonijo na teh načelih. V državnem zboru smo sprejeli kar nekaj dokumentov za preoblikovanje oboroženih sil in za našo umestitev v širši prostor. Omenil bi samo nekatere: dolgoročni program razvoja in opremljanje Slovenske vojske do leta 2010, resolucijo o strategiji nacionalne varnosti, zakon o popolnevanju Slovenske vojske in zakon o vojaški dolžnosti. To pa je prav gotovo eden najpomembnejših zakonov, saj pomeni ukinitev naborniškega sistema, ki je bil tisti čas tako rekoč pred razsulom, in uvedbo poklicne vojske, ki pomeni kvaliteten preskok in dolgoročno omogoča naše vključevanje v mednarodne operacije za zagotavljanje miru. Slovenija se je vseskozi zavedala svoje odgovornosti da tudi sama prispeva pri zagotavljanju miru, predvsem v svoji soseščini. Naše enote so bile v Albaniji, na Cipru, še sedaj so v okviru SFOR-ja v Bosni, KFOR-ja v Makedoniji in na Kosovu in prav gotovo sem spada tudi naša odločitev za napotitev naših enot v Afganistan. Če kdo, potem je Slovenija tista, ki zna ceniti mir. Slovenija je v neposredni soseščini Balkana, kjer so bile vojne stalnica in reševanje sporov z oboroženimi konflikti običajen način. Za izgradnjo naših oboroženih sil in vključitev v Nato je bilo zelo pomembno tudi tuje preverjanje. Pri tem bi še posebej omenil delo Garrettove komisije, ki je ugotavljala stanje pri nas in podala priporočila. Poudarjam, priporočila, ne zahteve. Veliko streznitev je naredilo naše nepovabilo v Nato leta 1997v Sintri in potem potrditev na madridskem vrhu. Takrat so bile povabljene samo Poljska, Češka in Madžarska, brez Slovenije. Za drugi krog širitve je Slovenija, pa tudi ostale kandidatke, morala pripraviti akcijske načrte za vključitev v članstvo, v katerih so bile definirane namere in kako bomo te konkretizirali, in tudi materialni pogoji. Leta 2002 je vlada opredelila tudi projekcijo obrambnih izdatkov do leta 2010 in o tem je seveda razpravljal tudi odbor za obrambo. Istega leta se je v spremenjenem zakonu o obrambi uredilo vprašanje sodelovanja države v sistemu kolektivne obrambe. Določila se je tudi nova struktura sil Slovenske vojske, uredila se je obveščevalno-varnostna dejavnost za potrebe obrambe, sistem kariernih poti in podobno. Še vedno pa ni urejeno strukturno kadrovsko neskladje. Najpomembnejši mejnik pri našem vključevanju, približevanju v Nato pa pomeni praški vrh, kjer smo dobili tako dolgo pričakovano in želeno povabilo za vključitev v zavezništvo. Pri tem pa ne bi smeli pozabiti na tisto, kar nam je sploh omogočilo, da smo danes pri postopku ratifikacije Severnoatlantske pogodbe. To je naša odločitev za samostojno pot, ki je bila realizirana junija 1991. Takoj naslednji dan po razglasitvi samostojnosti in neodvisnosti pa smo to morali potrditi v vojni in obraniti našo mlado, komaj nastalo državo. Da pa je bila ta vojna kratka in uspešna, gre zahvala takratni vladi, ki je uspešno vodila priprave in tudi izvedla projekt osamosvojitve. Kot veste, je na čelu te vlade bil gospod Lojze Peterle, bila sta zelo izpostavljena ministra Janez Janša in Igor Bavčar in verjetno tudi informiranje v tisti vladi je opravilo svoje. Tu je potrebno omeniti na deset tisoče tistih, ki so brez oklevanja branili Slovenijo. Vsi ti bi si danes zaslužili več kot samo 3,9% zmanjšano pokojnino. Tudi odbor državnega zbora za obrambo je v tem času opravil veliko delo. Pri tem bi se želel zahvaliti svojim sodelavcem: mag. Petru Bakšiču, gospe Saši Virant in Majdi Grizold. Seveda pa si zahvalo zaslužijo vsi tisti, ki so prišlina referendum in oddali svoj glas za varnejšo prihodnost Slovenije in podprli naše vključevanje v Nato, in seveda vsi tisti, ki so kakorkoli omogočili, da smo danes pred ratifikacijo Severnoatlantske pogodbe. Če kdaj, potem je danes priložnost, da ugotovimo, da imamo v Sloveniji še veliko nalog, ki jih moramo opraviti. Prva in zagotovo najpomembnejša pa je današnja ratifikacija Severnoatlantske pogodbe in upamo, da bo tudi ta uspešna. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod predsednik odbora. Sedaj bomo poslušali stališča poslanskih skupin. Prvo stališče, stališče poslanske skupine Nove Slovenije, bo predstavil kolega dr. Andrej Bajuk. Prosim, dr. Bajuk, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik vlade, cenjeni gostje, spoštovani kolegice in kolegi! Danes smo priča slovesnemu trenutku, ko bomo dokončno potrdili naše namere, da pristopimo v Zvezo Nato. V organizacijo, ki ima v svoji temeljni listini zapisano, da služi varovanju svobode držav, njihovih narodov in posameznikov, človekovih pravic, parlamentarne demokracije kot modela vladanja, slonečega na vladavini prava in na tržnem gospodarstvu. Poslanska skupina Nove Slovenije bo ta zakon odločno, s ponosom in veseljem podprla. To kar se je šekomaj pred 15 leti dozdevalo veliki večini Slovencev nemogoče, kar je bilo številnim izmed nas le sen in vizija daljne prihodnosti, takratni oblasti pa nočna mora, to se danes uresničuje. Republika Slovenija bo postala polnopravna članica doslej na svetu najuspešnejše obrambne zveze, ki je pripomogla, da se je hladna vojna končala brez jedrske katastrofe, da svobodni svet ni postal plen totalitarizma in da je s padcem berlinskega zidu padla tudi železna zavesa. Led hladne vojne je skorajda že stopljen in bo v kratkem izginil in danes smo priča širitvi vrednot zahodne demokracije tudi v državah bivše varšavske zveze, krepi se sodelovanje držav Nata in Evropske zveze z Rusijo, Ukrajino, državami centralne Azije, jugovzhodne Evrope, krepi se dialog z muslimanskim svetom Sredozemlja v okviru mediteranskega dialoga. Jutri bomo člani Zveze Nato, ki je bistveno drugačna od tiste iz pred 15-ih let. Tako kot smo mi začeli svojo pot tranzicije, je tudi zveza Nato doživela transformacijo, ki so jo narekovali novi varnostni izzivi, spremembe v geopolitični konfiguraciji sveta, v ekonomsko-socialni sferi, potrebi po razumevanju drugačnosti, po dialogu, ki premaguje kulturne in civilizacijske razlike. Novi Nato ni Nato hladne vojne, ki samo odvrača silo, izključno samo vojaška ogrožanja, pomeni tudi boj proti tveganju vseh vrst groženj mednarodni varnosti v širšem pomenu, tudi od nevojaških virov, kot so naravne ali pa človeku povzročene katastrofe, uničeno ali osiromašeno okolje, mednarodni kriminal, nelegalne migracije, trgovina z orožjem, z nevarnimi snovmi ali celo z orožjem za masovno uničevanje. Sedanji nasprotniki Natu, ki miselno izhajajo iz stereotipa iz časa hladne vojne, bodo prej ali slej spoznali, da je zveza Nato še kako relevantna za potrebe varnosti današnjega časa in jutrišnjega dne. Če je imel Nato hladne vojne za prioriteto odvračanje frontalnega spopada z Varšavskim paktom, ima novi Nato čisto drugačne varnostne prioritete. Danes so prioritete Zveze Nato obramba pred mednarodnim terorizmom, ki prezira življenje nedolžnih in celo življenje lastnih protagonistov, in obramba pred orožji masovnega uničevanja. Ta obramba je zelo zahtevna. Zahteva koordinirano akcijo mednarodne skupnosti, novo prestrukturiranje oboroženih sil, civilne zaščite, koordinacijo obveščevalnih služb in bistveno druge pristope pri reševanju mednarodnih kriz, zahteva reševanje kriz v samem jedru in pri samem nastanku. Odpravljati vzroke kriz je bolje kot sanirati posledice. Če kaj, je to nauk sodobne zgodovine. S tem Nato postaja tvorec globalne varnosti in Slovenija kot članica pa globalni soigralec. Vse to pa zahteva številčno mnogo manjšo vojaško silo in izboljšanje službe civilne zaščite reševanja in sanitete. Zahteva visoko izurjene in izšolane kadre. Slovenija je sicer naredila dobre začetne korake z uvajanjem profesionalne vojske in za opremljanje Slovenske vojske. Premalo pa smo naredili na področju izobraževanja vseh vrst kadrov. Slovenska vojska ne potrebuje samo teoretičnih strateško-vojaških znanj, potrebuje tudi osnovna čisto vojaška znanja, v povezavi s tehničnimi znanji. Če ne vidimo povezave slovenske vojske z domačo znanostjo in razvojem domače vojne tehnike, čeprav se nam kot članici Nata odpirajo velike možnosti in priložnosti. V znanje profesionalne Slovenske vojske in rezervnega sestava bo treba vložiti več sredstev. Zveza Nato je znala premostiti [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]razlike in povezovati Evropo od Atlantika skoraj do Urala in do obal Črnega morja. Kaj pa mi? Imamo sicer vse formalne pridobitve demokratične družbe, pa vendar so še vedno opazni ostanki miselnosti in delitev hladne vojne. Stara globoka razhajanja izpred 60. let se negujejo, kaj šele, da bi se razjasnila, da bi se dokončno popravile krivice in da bi si stisnili roko in skupaj reševali izzive 21. stoletja za Slovenijo, kot so na primer transparentnost na področju javnega delovanja in v gospodarstvu, učinkovito neodvisno delovanje sodstva in davčnega sistema, odprava latentne segregacije drugače mislečih. To so osnovne naloge, ki jih bomo morali opraviti, če hočemo živeti v skladu z vrednotami in cilji nove Zveze Nato. Sprejemni izpit smo sicer naredili, čakajo pa nas številne domače naloge in reševanje konkretnih nalog ob sedanjih in bodočih kriznih situacijah v Evropi. Delo se začenja, pogumno naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega dr. Bajuk. Naslednje stališče bo predstavil kolega Miran Potrč, in sicer stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim, imate besedo.
Spoštovane ekscelence in visoki gostje, gospodi predsedniki, ministri, kolegice in kolegi! Združena lista socialnih demokratov je za vključevanje Republike Slovenije v severnoatlansko zavezništvo. S svojo aktivnostjo je prispevala k uspehu referenduma marca lani, na katerem se je več kot 66% udeležencev opredelilo za vstop Slovenije v Nato. Zato bo tudi velika večina poslank in poslancev Združene liste socialnih demokratov glasovala za predlog zakona. Mir in varnost sta v svetu vse bolj nedeljiva ne glede na to, da Evropa in svet še nikoli nista bila toliko časa v miru. V vsem tem času ni bilo trenutka, ko ne bi bilo posameznih bolj ali manj krutih in obsežnih spopadov. To smo občutili tudi Slovenci v času svojega osamosvajanja, posebej krvavo pa, na žalost, nekateri drugi narodi bivše skupne države in njihove tragedije in žrtve bi bile še večje, če ne bi bilo mednarodnih obrambnih in varnostnih organizacij, ki bi bile takrat in so še danes pripravljene pomagati pri vzpostavljanju inohranjanju krhkega miru. Prizadevanje za mir, za mirno reševanje sporov in za sodelovanje med narodi in državami zato, na žalost, še ni mogoče brez odgovornosti za lastno in kolektivno obrambo in varnost. Ni mogoče računati s tem, da ti jo bodo v primeru potrebe zagotavljali drugi. Ni mogoče pričakovati, da boš enakopraven dejavnik mednarodne skupnosti, če ne boš član organizacij, ki zagotavljajo mednarodno ureditev in mir. Te vloge na žalost še ne morejo zagotoviti le Združeni narodi. Realnost razmer v svetu zahteva tudi druge organizacije. Za razmere posebej v Evropi je taka organizacija tudi severnoatlantsko zavezništvo, ne v svoji prvobitni vlogi, ko je v času hladne vojne in politike konfrontacije odvračala vojno nevarnost med blokoma, temveč predvsem kot vojaško-politična organizacija, ki lahko prispeva k miru in sodelovanju tudi preko meja svojih članic. In biti član organizacije, ki se je odločila varovati svobodo, demokracijo in vladavino prava, katere odločitve se sprejemajo s sodelovanjem in soglasjem sleherne članice, je ne glede na vprašanja in nezadovoljstva, ki jih upravičeno porajajo posamezna ravnanja, pridobitev in pogoj za enakopravno sodelovanje pri odločitvah, ki vplivajo na ohranjanje svetovnega miru in na oblikovanje svetovne političneureditve in odnosov. Če nisi zraven, nimaš niti informacij, kaj šele, da bi lahko soodločal, posledice odločitev drugih, dobre in slabe, pa nosiš v svetu v vsakem primeru. Zato je odločitev za vključitev v severnoatlantsko zavezništvo prava, zato so jo s tako veliko večino podprle volivke in volivci. To je bilo vprašanje, ki je sodilo na referendum. Ta referendum smo zahtevali tudi mi, med prvimi. Bili so v slovenski politiki pomisleki, ali je smotrn, bili so tudi ugovori, da ga zahtevamo zato, ker ne želimo vstopa Slovenije v Nato. Danes vsi vemo, da ni bilo tako. Vsi smo ponosni, da smo tudi v tej zgodovinski in dolgoročni odločitvi enako kot ob plebiscitu o samostojnosti in neodvisnosti Slovenije in ob vstopu v Evropsko unijo zagotovili sodelovanje državljank in državljanov in dobili njihovo polno podporo. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo in v Nato Republika Slovenija zaključuje svoje strateške cilje, sprejete ob osamosvojitvi. Ostaja pa nam trdo vsakodnevno delo, da bi pogoje, ki smo si jih ustvarili, uporabili tudi v korist boljšega življenja naših državljank in državljanov ter vseh, ki v Sloveniji prebivajo. Tudi za take cilje bi potrebovali več sodelovanja, več partnerstva in zaupanja, več iskrenosti in poštenja. Kako lepo bo, ko bomo metode delovanja Evropske unije in Nata prenesli tudi v naše politično in medstrankarsko življenje. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Potrč. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil kolega Pohorec. Prosim, kolega Pohorec, imate besedo.
Spoštovani predsednik vlade, ministrica in ministri, visoki gostje, diplomatski zbor, kolegice in kolegi! Četrtega aprila letos bo minilo točno 55 let od podpisa washingtonske pogodbe, ki je bila formirana kot kolektivna obrambna organizacija z namenom obrambe pred napadom sil takratne Sovjetske zveze. Predvidoma dva dni prej 2. aprila letos, bomo sprejeti v organizacijo severnoatlantske pogodbe, pričelo se bo obdobje našega aktivnega članstva v Natu in mesec dni kasneje še v Evropski uniji Z našim aktivnim članstvom v Natu se bo spremenil naš geopolitični položaj in percepcija Slovenije kot države. Prvič v zgodovini bomo kot polnopravna članica prisotni pri sprejemanju odločitev s konsekvencami za cel svet. Do sedaj smo se ukvarjali v glavnem le s problemi iz naše neposredne soseščine. Sedaj, 13 let po vzpostavitvi države pa bomo prevzeli soodgovornost za odločitve, ki bistveno presegajo našo dosedanjo politično težo. Pomembno je poudariti, da današnji Nato ni tisti Nato, ki je bil ustanovljen leta 1949. Sedaj so ideološke in medblokovske delitve presežene, zato organizacija svoj rezon išče v prizadevanju za globalno varnost in politično stabilnost. Ne glede na pomisleke nekaterih, da bomo imeli zanemarljiv vpliv znotraj zavezništva, je potrebno poudariti, da je poglavitni cilj našega članstva zagotoviti varnost nam samim ter obenem širiti območje stabilnosti in blaginje. Kar se pa tiče naše moči, vpliva in odmevnosti, pa velja pregovor, ki pravi: Vsak ima toliko moči, kolikor si je, seveda, v skladu z obstoječimi pravili igre, tudi vzame. Lep primer takega postopanja smo imeli priložnost videti lani ob izbruhu iraške krize, ko so nekatere majhne države znotraj zavezništva uveljavljale svoj pogled na razplet te krize, kar je rezultiralo z vojaško intervencijo, v kateri Nato kot organizacija ni bil vpleten. V tem smislu razumemo Nato kot možnost uveljavitve vseh, tudi naših pogledov na kreiranje svetovne varnosti, seveda poudarjamo, ob striktnem upoštevanju ciljev in načel ustanovne listine Združenih narodov in odločitev Varnostnega sveta Združenih narodov ter konsenza znotraj organizacije same. Kot bodoča članica se moramo zavedati tudi kvalitet, ki jih v članstvo prinašamo. Med pomembnimi je tudi poznavanje območij, jezika, mentalitete jugovzhodne Evrope, ki je bila desetletje v centru svetovne pozornosti zaradi vojaških in političnih konfliktov. V našem interesu je, da se območje umiri, politično konsolidira in dokončno demokratizira. Zato se moramo zavzemati za čimprejšnji vstop tudi Hrvaške ter ostalih držav, nastalih na ozemlju nekdanje Jugoslavije, v Zvezo Nato, kakor tudi v Evropsko unijo, saj se s tem meja potencialnega konflikta oddaljuje, širi pa se območje stabilnosti. Mi smo jim lahko z letošnjim vstopom v obe organizaciji zgled in pot, ki je v primeru, da obstaja trdna politična volja in notranji konsenz, odprta tudi za njih. Spoštovani! Na lanskem referendumu je velika večina volivcev podprla vstop Slovenije v organizacijo severnoatlantske pogodbe Nato. Ljudstvo je povedalo svoje. Na nas je, da z današnjo ratifikacijo voljo ljudstva tudi potrdimo. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predlog zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe podprla.
Hvala lepa, gospod Pohorec. Sedaj dajem besedo kolegu Janezu Podobniku, ki bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predsednik vlade, ministri, ekscelence, ambasadorji, visoki gostje! Programska stalnica Slovenske ljudske stranke je vedno bila članstvo v severnoatlantskem zavezništvu. Zato bomo danes z veseljem v poslanski skupini soglasno glasovali "za" današnjo odločitev državnega zbora. Ta odločitev pomeni tudi uresničitev volje državljank in državljanov na referendumu lanskega 23. marca. Bili smo ena redkih držav, ko smo se odločili, da bomo z referendumom preverili voljo ljudi, ali gremo v Nato ali ne. Slovenska ljudska stranka je bila v tistih mesecih pred referendumom zelo aktivna. Veliko smo bili med ljudmi, poslušali smo jih, prepričevali smo jih, poslušali smo njihove pomisleke, dileme in na njih smo odgovarjali argumentirano, potrpežljivo, z argumenti in splačalo se je. Današnja priložnost, današnja ratifikacija je tudi priložnost, da na tem mestu povemo, da vojaški poklic v slovenski družbi pridobiva na veljavi. Še posebej od odločitve za poklicno vojsko in ne nazadnje posledica le-te odločitve je prav vstop Slovenije v Zvezo Nato in to je potrebno posebej poudariti.Istočasno pa tudi naše pričakovanje, da bo Slovenska vojska, njeni častniki in podčastniki skupaj z generalštabom ostala tudi avtentični prostor iskrenega domoljubja, patriotizma in spoštovanja slovenskih vojaških tradicij. Naj bo to povedano še posebej danes, ker je letos tudi Maistrovo leto. V Slovenski ljudski stranki smo že samo povabilo za članstvo v Natu razumeli kot priznanje slovenski državi, da na področju demokracije, varstva človekovih pravic, vladavine prava in tržnega gospodarstva dosegamo nivo, ki je povsem primerljiv z državami članicami. Danes je 19 evropskih, dve izvenevropski. Članstvo v Natu ne pomeni samo vstop v klub privilegiranih. Ne, ampak zavedno trajnega spoštovanja in razvijanja civilizacijskih in demokratičnih standardov in vrednot. Današnje dimenzije delovanja Zveze Nato presegajo vojaške in politične vidike, saj pod njenim okriljem deluje vrsta odborov, ki so v okviru gospodarskega in znanstvenega sodelovanja, in tukaj je priložnost za slovensko industrijo, še posebej tisto, ki je visoko tehnološko razvita. Poleg možnih strateških povezav s tujimi partnerji na različnih področjih industrije, storitev, infrastrukture pa to članstvo prinaša tudi sporočilo neposrednim investitorjem, tudi v tem, da je Slovenija za tuje naložbe varna država. In varnost je ne nazadnje tudi pomembna osnova za razvoj nekaterih za našo državo pomembnih panog, na primer turizem. Današnja ratifikacija te mednarodne pogodbe je tudi priložnost, da se zahvalimo na tem mestu tudi vsem dosedanjim ministrom za obrambo. Tudi Slovenska ljudska stranka je bila nosilka teh resorjev in vsi naši ministri so se v polni meri zavedali, kako pomemben je vstop Slovenije v Zvezo Nato. Pa zahvala vsem tistim, ki so v različnih vladnih in nevladnih organizacijah delovali za vstopanje Slovenije v severnoatlantsko zavezništvo. Brez prepričanja teh ljudi, brez njihovega dela in truda, ki so ga vložili v ta velikanski projekt, bi bilo morda članstvo v Zvezi Nato bolj vprašljivo. Slovenija bo prispevala k evropski in transatlantskivarnosti. Naši slovenski diplomati so vsak dan prisotni na številnih odborih Nata, kjer že danes sooblikujejo ključne dokumente, ki jih sprejema to najvišje telo Nata, to je severnoatlantski svet. Na ta način kot Slovenija soustvarjamo svetovno politiko, vplivamo na varnost, ki ni omejena samo na slovensko ozemlje, ampak smo vojaško in civilno prisotni v mnogih stabilizacijskih in mirovnih operacijah. Naši vojaki se bodo v kratkem podali celo v Afganistan. Prisotni pa so tudi na drugih kriznih območjih. Naš interes je, da se EU in Nato dopolnjujeta in da skupaj delujeta na kriznih območjih in primeri takšnega sodelovanja so že vidni. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo torej, kot sem že uvodoma povedal, soglasno glasovala za predlog zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Podobnik. Kolega Jelko Kacin bo sedaj predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim, kolega Kacin, imate besedo.
Spoštovane kolegice in kolegi, gospodje predsedniki, članici in člani vlade Republike Slovenije, diplomatski zbor, spoštovane državljanke in državljani! Liberalna demokracija Slovenije je največja stranka v državnem zboru in koaliciji in že leta nosi največjo odgovornost pri vodenju naše mlade države. Danes bo tako kot že velikokrat doslej še enkrat odločno podprla naš vstop v Zvezo Nato. Vanjo vstopamo skupaj z drugimi narodi in drugimi državami, ki imajo vsi in vse tudi skupni imenovalec. Gre za mlade demokracije, za nekdanje socialistične države, za članice nekdanjega varšavskega sporazuma in celo za države, ki so bile še nedavno del nekdanje Sovjetske zveze. V času moje mladosti je bil svet okoli mene urejen in razdeljen, na eni strani je bil sovražni Nato, na drugi strani sovražni varšavski sporazum, mi v nekdanji samoupravni Jugoslaviji pa smo bili vmes pokončni, ponosni, sposobni in odločni braniti se za vsako ceno, po načelih doktrine splošnega ljudskega podpora in družbene samozaščite. Toda s poveličevanjem in zlasti vse bolj neprikritim poseganjem vojske, točneje takratne JLA na področje politike je urejena shema začela vse bolj bledeti, enostavni vzorci so postali vse bolj zapleteni. In sistem SLO in DS je bil zlorabljen tako zelo, da je začel tudi fizično ogrožati posamezne sestavne dele takratne federacije. Ob koncu je z grožnjo uporabljal oborožene sile, in celo s samo uporabo JLA in drugih oboroženih formacij sesul prah ideale mnogih generacij. Celih 10 let so jugoslovanske vojne pretresale jugovzhod Evrope in pretresale bi ga še naprej, če ne bi odločno posegel prav Nato. Nato je moral posredovati večkrat, tako z mandatom Varnostnega sveta OZN kot tudi brez njega, toda končno je bil vzpostavljen mir, ki marsikje še ni idealen, je pa vsekakor neprimerno boljši kot še tako dobra vojna. Slovenija je edina država med naslednicami SFRJ, ki vstopa v zvezo Nato in odslej svojo obrambo temelji na kolektivni obrambi. Tako kot pot v Evropsko unijo vodi preko sosedov, je tudi v Natu mogoče le z izboljšanjem odnosov s sosedi in s preseganjem stoletnih razmer. V LDS si iskreno želimo, da bi v Nato mogle vstopiti tudi druge članice SFRJ in da bi se lahko končno zavestno odločile za medsebojno zavezništvo, v zagotavljanju, ohranjanju in utrjevanju miru. V LDS podpiramo napore Hrvaških in vseh drugih držav jugovzhodne Evrope na poti v Nato. Toda hkrati si tudi želimo, da bi tudi hrvaški zunanji minister končno le hotel in zmogel javno, jasno in nedvoumno odgovoriti na že večkrat direktno zastavljeno vprašanje, ali je zanj osebno in njegovo vlado general Gotovina narodni heroj. Da ali ne, je heroj ali ni heroj? Po takem odgovoru bi zmogli tudi bolj realno oceniti, kako hitro bi naša prva jugovzhodna soseda znala in zmogla napredovati tako proti Evropski uniji kot tudi proti Natu. Vse države jugovzhodne Evrope bi morale več pozornosti, tenkočutnosti in spoštovanja nameniti druga drugi. Bolj odločno bi morale razvijati ter spodbujati medsebojno sodelovanje, medsebojno trgovino. Pot proti EU in Natu namreč vedno in povsod, in brez izjeme, vodi preko sosedov, pa če so že ali pa šele bodo članice EU in Nato. Slovenija vojaško že dolgo sodeluje z Italijo in Madžarsko, skupaj razvijamo posebno vojaško enoto in skupaj prispevamo k zagotavljanju in utrjevanju miru v Bosni in Hercegovini. Iz nekdanjih potencialnih sovražnikov smo postali dobri sosedi in zavezniki, ki si med seboj izmenjujejo tudi najbolj zaupne podatke, da bi lahko realno ocenjevali grožnje miru in zmanjševali nevarnost ogrožanja naših vojakov na mirovnih misijah na najmanjšo možno mero. V LDS se zavedamo, da še nikoli nismo poslali naših vojakov tako daleč stran, kot tokrat, ko odhajajo v Afganistan. Zavezništvo ne oddaljuje, zavezništvo zbližuje. In tudi najbolj oddaljeni kraji in trpljenje tamkajšnjih ljudi nam bo zaradi navzočnosti naših vojakov postalo veliko bližje in veliko bolj realno. Zato bo LDS v prihodnje podpirala tako gospodarsko pomoč pomoči potrebnim kot tudi ustrezno opremljanje naše vojske ter zagotavljanje drugih pogojev, da bi bili naši vojaki na mirovnih misijah čimbolj učinkoviti in našim zaveznikom v oporo in pomoč. Med vsemi novimi članicami smo le mi pripravili tudi referendum, zato nas zavezujejo tudi izjemni rezultati, po katerih je več kot dve tretjini volivcev potrdilo pravilnost naših dolgoletnih naporov za trajno zagotovitev miru ter za povabilo in vstop v Zvezo Nato. V LDS smo skupnega uspeha in članstva veseli in se ga veselimo skupaj z zavezniki, s koalicijskimi partnerji, z opozicijo in vsemi državljankami in državljani.
Hvala lepa, kolega Kacin. Naslednji dobi besedo kolega Sašo Peče. Kolega Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Imate besedo, kolega Peče.
Spoštovani prisotni, spoštovani gosti! Samo naiven verjame, da je bit Nata ohranjanje miru in demokracije, kar smo danes nekajkrat slišali. Nato je organizacija, ki ima v svoji pogodbi v osnovnih splošnih določbah zapisano, da ohranja mir, demokracijo, tržno gospodarstvo, dobresosedske odnose in podobne prazne, žal, prazne besede. V praksi in pa dejstvo pa je, da je Nato sredstvo za doseganje netržnih gospodarskih učinkov, žal. In tej, gospodarski, vojaško-gospodarski organizaciji se Slovenija pod taktirkoohranjanja miru danes pridružuje. Razmerje Slovenije do Nata nas veže v treh poglavitnih poglavjih, in sicer, prvič, vsebinskem, personalnem torej osebnem in pa finančnem smislu, žal pa, ne vemo meja, ne enega ne drugega in ne tretjega, ne vemo, kakšna vsebina nas čaka, ne vemo, koliko osebnih žrtev ali podobnega bomo imeli in kaj se bo zgodilo v finančnem smislu. Temeljno načelo Nata, torej agresija zoper katerokoli državo pogodbenico je agresija tudi na Nato. S tem naj bi bila vzpostavljena tako imenovana čezatlantska povezava, ali drugače povedano, doktrina agresije in doktrina napadalnosti je začela povezovati Evropo z Združenimi državami Amerike. Vsebina pogodbe narekuje kolektivno obrambo, a žal selektivno presojo in pa izvedbo agresije posameznih članic, kar se je kar nekajkrat v dosedanjem življenju Nata izkazalo, a žal vedno zamolčalo pod neko drugo pretvezo. Po naši oceni to pomeni, da so v Natu dvoje vrste članov. Tisti, ki imajo vlogo, in tisti, ki je nimajo, in zavedati danes se moramo, da Slovenija nobene vloge ne bo imela, žal. Zgodovina je pokazala, da ta in pa sorodne vrste vojaških organizacij, ki so nastajale pod taktirko Združenih držav na posameznih svetovnih območjih so bile vse kratkoročne. Pokazalo se je, da so Združene države povsod tam, kjer so imele določen ekonomski, tržni in gospodarski interes, ustvarjale neka vojaška zavezništva, a le toliko časa, dokler jim je to ustrezalo. Kot zadnji primer oziroma pred 45 leti je bila taka povezava na Bližnjem vzhodu, kjer je pod taktirko Združenih držav nastala sorodna organizacija Natu, le na drugem geografskem področju, in je bila poglavitna partnerka Irak. Toda, kaj se je zgodilo, verjetno vsi sami veste, v trenutku, ko so se izgubili gospodarski interesi povezave enih z drugimi. Prav tako ocenjujemo, da nazorno na delovanje Nata nakazuje časovnost napada na Jugoslavijo. Napad na Jugoslavijo ni bil akt ohranjanja miru. Bil je zgolj in pa tipičen akt gospodarskega posega pod pretvezo vojaškega napada s ciljem doseganja in ohranjanja miru. Po naši oceni, seveda, ne smemo živeti v iluziji, da Nato prinaša mir. Ne. Nato prinaša mir posameznim državam, določene negospodarske učinke oziroma učinke, ki jih ne morejo doseči na gospodarski način. Govorniki pred menoj so nekajkrat poudarili oziroma vlada govori, da je Slovenija ravnala razsodno in pa modro, ko se je v preteklih letih tako aktivno zavzemala za povabilo Nata, torej za povabilo v svoje vrste. Po naši oceni bi bilo modro in pa razsodno, v kolikor bi se ta državni zbor, slovenska politika na splošno in pa predvsem slovenska vlada zavedala, da sta temelj razsodnosti in modrosti predvsem zaupanje vase in samozavedanje. Toda ne zaupanja, ne zavedanja slovenska politika žal nima. To nakazujejo tako zadnje aktivnosti pred vstopom v Nato kakor pred vstopom v Evropsko unijo. In dovolite, da teh 20 sekund namenim še po moji oceni prav tako pomembni zadevi. Na prejšnji seji državnega zbora je poslanski kolega Bogdan Barovič prosil ta državni zbor, če nameni minuto za žrtve slovenske osamosvojitvene vojne. Ta državni zbor je rekel ne. Po moji oceni je lahko ta državni zbor v tem trenutku pošteno sram. Da nameni minuto tujim državljanom, ki so se bojevali drugod, ne premore pa toliko modrosti, toliko poštenja, samozavedanja in pomena slovenstva, da bi namenil minuto našim ljudem, ki so izborili našo samostojnost. Sram te bodi, državni zbor, sram bodi vas, gospod Pahor, ki na pretekli seji niste dovolili, da bi ta državni zbor posvetil minuto svojega časa tudi našim osamosvojitvenim borcem.
Hvala lepa, kolega Peče. Sedaj ima besedo kolega Janez Janša. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, ekscelence, visoki gostje, kolegice in kolegi! V teh dneh mineva 13 let, odkar je slovenska vlada navezala prvi uradni stik z Natom. V začetku leta sva se namreč s takratnim zunanjim ministrom dr. Dimitrijem Ruplom v Bruslju tajno sestala s pomočnikom generalnega sekretarja Nata za politične zadeve, ki je komentiral dogajanja v takratni razpadajoči Jugoslaviji. S slovensko osamosvojitvijo leta 1991 so se Sloveniji odprla nova obzorja, na teh obzorjih sta se pokazali tudi dve novi poti, da ne rečem cilja, to sta Evropska unija in Nato. Na samem začetkuje bilo veliko dilem o tem, ali je slovenska usmeritev za Nato pravilna ali ne. Ko smo leta 1992 pripravljali tisto znano resolucijo o izhodiščih zasnove nacionalne varnosti, je bilo slovensko politično prizorišče razdeljeno približno pol pol, imeli smo velik spor s takratnim predsedstvom Republike Slovenije, ki je vztrajalo na protinatovskih stališčih in zagovarjalo tako imenovano oboroženo nevtralnost. Ko smo leta 1993 potem v tem državnem zboru glasovali o tej resoluciji, je bilo veliko poslancev proti,predvsem tistih, ki danes sestavljajo vladajočo politično opcijo. Kljub temu je bila resolucija sprejeta. To je odprlo pot v Nato, v začetku leta 1994 smo podpisali Partnerstvo za mir in s tem stopili v čakalnico za Nato. Pomemben premik je bil dosežen leta 1997, ko so vse parlamentarne stranke podpisale naš predlog o sporazumu o sodelovanju za vstop v Nato, kar je bilo že omenjeno, in od takrat naprej je ta politična enotnost več ali manj zdržala, s presledkom nekaj let nazaj, ko se je začel tisti protinatovski val, ki pa je bil kratke sape. Leta 1999 smo v skladu s temi usmeritvami v Slovenski demokratski stranki prvič predlagali zaradi podatkov, kakršni so bili na mizi, profesionalizacijo slovenske vojske, oblikovanje profesionalne vojske in prostovoljne rezerve tudi zaradi vstopa v zavezništvo, ki prinaša nove naloge. Vlada je bila takrat proti, minilo je štiri leta, preden je bil ta predlog uveljavljen, in to na vrat na nos z veliko improvizacije in posledice čutimo še danes. Danes je Slovenija tako kotše nekatere druge članice, nove članice Nata pomanjkljivo pripravljena za sodelovanje v zavezništvu, o tem danes nismo nič slišali, čeprav to ni nobena skrivnost, v zavezništvu v celoti, nismo pa edini, to je treba priznati. Imamo prešibke zmogljivosti, to je posledica improvizacije, rabili smo dve leti, da smo poslali, da bomo poslali nekaj vojakov v Afganistan, tam so že vsi, tudi mnoge manjše države. Neracionalno so bila trošena sredstva iz temeljnih namenskih programov oziroma razvojnih programov za slovensko vojsko, kupovala so se letala za civilne namene in tako naprej. Vsako leto se gre vlada skrivalnice z obrambnimi izdatki. Zaradi tega smo neverodostojni pri ostalih partnericah v Natu, v bodočih partnericah v Natu. Še nikoli doslej, odkar smo v Partnerstvu za mir, v desetih letih nismo najavili takšnih obrambnih izdatkov, kot smo jih dejansko dosegli, vedno so drugačni. No in seveda žal imamo v naši slovenski vojski še močne ostanke miselnosti nekdanje JLA, ki se sicer skriva pod pojmom stroka, ampak ta stroka je bila v balkanskih vojnah konec prejšnjega stoletja povsod poražena. Gre bolj za neko zaostalo miselnost, ki ni kompatibilna s standardi Nata, vendar pa ima na žalost v slovenski vojski prevladujoč vpliv. In seveda premajhen je poudarek na oblikovanju prostovoljne rezerve, ki je glede na naše potenciale še vedno temelj obrambne moči slovenske države. Ampak, vse te pomanjkljivosti, o katerih govorim, niso razlog proti vstopu v Nato, ampak so prej to razlogi za čimprejšnji vstop. Veseli smo, da prihaja do tega koraka, veseli smo, da je sporazum, ki je bi predlagan in podpisan leta 1997, vzdržal. Veseli smo, da se pridružujemo državam, v katerih državljani delijo podobne vrednote kot mi, in zaradi tega nismo imeli nobenih težav, da v prostorih državnega zbora izobesimo zastavo Nata, Evropske unije, čeprav je imel velike težave s tem na žalost kolegij tega državnega zbora. Hvala lepa.
Kolega Igor Štemberger bo sklenil predstavitev stališč poslanskih skupin s predstavitvijo stališča poslanske skupine Stranke mladih. Prosim, imate besedo.
Spoštovane kolegice, kolegi, cenjeni gostje! Letošnje leto je bogato s takšnimi in drugačnimi zelo pomembnimi ratifikacijami mednarodnih pogodb. Tisto dostikrat slišano o prelomnih dogodkih in spremembah drži. Tukaj ni dvoma. Se pa dozdeva, da premalo pozornosti posvečamo temu, kako naprej. Pomembnost današnjega dejanja prav gotovo potrjuje tudi prisotnost praktično celotnega ministrskega zbora, pri čemer pa pogrešam prisotnost vrhovnega poveljnika obrambnih sil naše države. Glede pridruževanja Slovenije Natu v Stranki mladih Slovenije nismo delili navdušenja velike večine ostalih strank po pristopu k tej organizaciji. Skepsa je razumljiva in logična, še posebej, če pogledamo razvoj dogodkov v zadnjih nekaj letih. Prav gotovo je legitimna tudi naša želja in težnja za čim bolj miroljubno in nenasilno politiko, kamor spada tudi nevključevanje v mednarodne vojaške organizacije. Menimo namreč, da je srednjeročno najpomembnejša oblika slovenske nacionalne varnosti konkurenčno gospodarstvo in socialna stabilnost in da članstvo v Evropski uniji za Slovenijo predstavlja zadovoljivo institucionalno garancijo za stabilnost in politično reševanje sporov. Tukaj lahko vzporednico potegnemo s profesionalizacijo Slovenske vojske. Zanjo smo se v Stranki mladih Slovenije med prvimi zavzemali zaradi istega cilja, torej politike nenasilja in nasprotovanja militarizaciji družbe. Obstaja pa bistvena razlika, na kakšen način se je o eni ali drugi temi sprejemala odločitev. Odločitev o profesionalni vojski se je sprejela v državnem zboru. Sprejel jo je državni zbor direktno, o Natu pa so odločali državljani na demokratičnem glasovanju. Skoraj tretjina je glasovala proti vstopu, ostali, ki so se udeležili referenduma, pa so se odločili za vstop. Ta odločitev, sprejeta na referendumu, je za nas poslance Stranke mladih Slovenije obvezujoča. To smo jasno povedali še pred referendumom. Torej, da bomo referendumsko odločitev ne glede na naše mišljenje, če tudi drugačno, spoštovali in glasovali za pogodbo. V Stranki mladih Slovenije bomo tudi v prihodnje našo energijo in politične napore, ki jih še dodatno legitimira tretjina volivcev, nenavdušenih pridružitvi v Nato, usmerjali nadzoru in obnašanju slovenske politike na obrambnem področju. Zavzemali se bomo za vzpostavitev samostojnega obrambnega sistema držav Evropske unije, ki so tudi v zadnjih krizah Nata dokazale, da spoštujejo svetovno ureditev, Organizacijo združenih narodov in politiko dialoga prireševanju zapletenih svetovnih varnostnih vprašanj. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo pri ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe glasovali po volji ljudstva, izraženi na najbolj demokratičen način. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo sklenili predstavitev stališč poslanskih skupin. Zaradi objektivnih razlogov je minister za obrambo zamudil začetek seje. Prosil me je, če mu lahko dam besedo po predstavitvi stališč, in sedaj prosim ministra, če lahko na kratko predstavi svoje mnenje oziroma dopolnitev, obrazložitev predloga zakona. Prosim, gospod minister.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana gospoda predsednika, cenjeni visoki zbor! Pred enajstimi leti, ko je blizu nas še divjala vojna, je državni zbor v resoluciji o izhodiščih zasnove nacionalne varnosti določil, da je naš življenjski interes vzpostaviti učinkovito varnost države tudi z vključitvijo v Nato. Pred desetimi leti smo se vključili v program Partnerstva za mir. Pred dobrimi štirimi leti smo Natu posredovali prvi program izvajanja akcijskega načrta za članstvo. Pred dvema letoma smo v Pragi nato dobili povabilo za polnopravno članstvo v Severnoatlantskem zavezništvu. Danes tudi formalnopravno potrjujemo uresničitev tega strateškega cilja. Ti mejniki povedo vse. Zastavljeni cilj uresničujemo načrtno, prizadevno in odgovorno. Članstvo naše države v sistemu kolektivne obrambe pomeni danes, ko se globalno varnostno okolje nenehno spreminja, najvišjo možno varnost države, ki jo lahko dosežemo z upoštevanjem naših obrambnih zmogljivosti. Svojo varnost in varnost članic zavezništva tako zagotavljamo neposredno in ob boku najvplivnejših držav sveta. Osnovno poslanstvo vojaških zmogljivosti zavezništva je jasno, varovanje miru, zagotavljanje ozemeljske celovitosti, neodvisnosti in varnosti članic. S spremembami v mednarodnem varnostnem okolju pa se spreminja tudi Nato. Grožnje in izzivi sodobnega sveta so postali kompleksni in globalni, zato postaja zavezništvo globalni dejavnik zagotavljanja in varovanja mednarodnega miru, varnosti in stabilnosti. Po osamosvojitvi je morala naša država obrambno funkcijo in obrambni sistem vzpostaviti povsem na novo. Članstvo v Natu zato pomeni, da smo znali in uspeli obrambni sistem povezati z obrambnimi sistemi sodobnih držav. To nam omogoča, da upoštevamo tudi njihove izkušnje in preverjene rešitve. S tem povečujemo učinkovitost, racionalnost in ekonomično uporabo materialnih, človeških in drugih zmogljivosti, ki jih imamo na voljo. Kot verodostojna in odgovorna članica mednarodne skupnosti prevzemamo svoj del odgovornosti za stabilnost razmer, ne samo v regiji temveč tudi v globalnem mednarodnem okolju in obratno. Naša varnost je postala sestavni del mednarodne varnosti in stabilnosti. Članstvo v Natu ni le projekt obrambnega sistema slovenske vojske in ministrstva za obrambo, ampak projekt celotne države. Vključevanje v Nato je še posebej v zadnjih letih vplivalo na dolgoročno načrtovanje obrambnih reform in razvoja slovenske vojske. Cilji, ki smo si jih zastavili, sorealistični in uresničljivi, ker upoštevamo naše realne možnosti, vire in znanje. Takšen pristop nas je v zavezništvu in tudi v svetu uveljavil kot zanesljive sogovornike in partnerje. To še toliko bolj, ker se zavedamo, da sistem kolektivne obrambe temelji na vzajemnosti. Kar pomeni, da ima Slovenija v tem okviru tako pravice kot tudi dolžnosti. To potrjuje tudi dejstvo, da je v zadnjih letih v različnih mirovnih operacijah sodelovalo čez tisoč pripadnikov Slovenske vojske. V operacijah Nata, Evropske unije in Organizacije združenih narodov pa trenutno deluje več kot dvesto pripadnikov slovenskih oboroženih sil. Prizadevanja za polnopravno članstvo v Natu so bila v minulih letih sestavni del vseh programov preoblikovanja slovenske vojske. V začetku tega tisočletja smo sprejeli najpomembnejše strateške, razvojne, normativne in druge dokumente, na katerih temelji izvajanje obrambnih reform. Stabilna podpora javnosti in politike ter zadostna materialna osnova so omogočili, da smo spremenili sistem popolnjevanja vojske ter začeli uveljavljati novo strukturo sil. Začeli smo spreminjati celotni sistem vojaškega usposabljanja in izobraževanja. Kljub nekaterim težavam velika večina pripadnikov Slovenske vojske te spremembe podpira in je njihov ključni nosilec. Članstvo v Natu je tudi svojevrstna oblika potrditve učinkovitosti njihovega, kot tudi našega skupnega dela. Kljub velikim spremembam pa nismo pozabili na to, da mora ostati Slovenska vojska naša, v njeni organizaciji in delovanju morajo živeti slovenska vojaška izročila. Spoštovane poslanke in poslanci, tudi v tem slovesnem trenutku ni čas za spanje na lovorikah. Dosegli smo polnopravno članstvo v Natu. V strateškem pregledu obrambe smo konec lanskega leta ocenili stanje pri uveljavljanju obrambnih reform. Določili smo dolgoročne usmeritve za njihov prihodnji razvoj, pripravljamo nov splošni, dolgoročni program razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2015. V njem bodo natančno določene rešitve in ukrepi za nadaljnje oblikovanje enot in sil, ki bodo lahko učinkovite opravljale naloge v okviru kolektivne obrambe. Spoštovane poslanke in poslanci! Članstvo v Natu je dolgotrajen proces, ki bo stalnica v razvoju našega obrambnega sistema Slovenske vojske in celotne države. Prihodnji cilji in načrti so jasni, realni in predvsem uresničljivi. Slovenska vojska in ministrstvo za obrambo jih bosta dosegla. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Tako kot smo odločili v januarju o zakonu o ratifikaciji pristopne pogodbe, bomo tudi danes odločili o zakonu o ratifikaciji Nato pogodbe z dvotretjinsko večino. 3a. člen ustave določa: "Slovenija lahko z mednarodno pogodbo, ki jo ratificira državni zbor z dvotretjinsko večino glasov vseh poslancev, prenese izvrševanje delasuverenih pravic na mednarodne organizacije, ki temeljijo na spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, demokracije in načel pravne države, ter vstopi v obrambno zvezo z državami, ki temeljijo na spoštovanju teh vrednot." Dovolim si obvestiti ta visoki zbor in vse visoke goste, da bo državni zbor posebej obeležil dan, ko bo Slovenija tudi dejansko vstopila v zvezo Nato in dan, ko bo dejansko vstopila v Evropsko unijo. Ob teh dveh priložnostih bo tudi simbolično in slovesno izobesil obe zastavi.Glede pietetnih dogodkov pa menim, da je koristno in primerno, če se s predlogi zanje predhodno seznanijo vsi vodje poslanskih skupin in je dosežen nek diskreten dogovor. Sedaj bomo prešli na pojasnjevanje glasov oziroma stališč posameznih poslancev in poslank, torej k obrazložitvi glasu. Naj vas pred tem obvestim, da matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, tako da ni razprave o členih in amandmajih. Smo pri tretji obravnavi, pri odločanju o predlogu zakona. Posebej pa vas želim opozoriti, da imate na klopi tudi redakcijski amandma samega besedila predloga zakona, ki ga prosim upoštevajte in bo sestavni del odločanja pri glasovanju o predlogu zakona. Prvi je želel besedo za obrazložitev glasu kolega Jelinčič. Prosim.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine bom povedal, da pogrešam treznost pri odločanju o tako pomembni stvari. Res je, da se je slovensko občestvo odločilo na referendumu in vendar sodimo pri nas, da je skupna evropska obrambna politika bolj pomembna od te, ki jo vodi Nato. Kajti Natova politika obrambe je zgolj v rokah Združenih držav Amerike. In Združene države Amerike tudi v imenu Nata delujejo tako, kot je njim po godu. Tako Amerika šteje Hrvaško za bodočega partnerja in članaZveze Nato zato, da bodo imeli na Hrvaškem evropske baze, s katerimi bodo kontrolirali regijo in jo obdržali razbito, kajti to je v interesu Združenih držav Amerike. In to je izjavil gospod Rumsfeld 8. februarja letošnjega leta, ko je rekel, da komaj čakadan, ko bo Hrvaška postala članica in del Nata. Nato se ni ravno izkazal v zadnjem času pri varovanju miru. Napad na Irak, ki sta ga izvedli Amerika in Anglija mimo ostalih članic Nata, ne daje kakšne močne opore za dobro razmišljanje. Ravno tako bombardiranje Jugoslavije od marca do junija 1999 leta govori o tem, da si Nato privošči tudi vojaško agresijo, če razmisli, da je to v prid njim. Zato bi bilo smiselno, da tukaj tudi z minuto molka počastimo vse tiste civilne žrtve v Zvezni republiki Jugoslaviji, ki so padle zaradi Natovega bombardiranja. Vsi tisti civilisti, ki so jih piloti rakterirali in bombardirali, pa so vedeli, da gre za civilne transporte, da gre za vlake, da gre za avtobuse in podobno. In konec koncev danes se veselimo vstopanja v Nato, ko bi pa vendar že v Madridu lahko vstopili v Nato, če ne bi bilo eklatantne nesposobnosti takratnega ministra Thalerja in gospoda Drnovška. Mislim in upam, da bo prišlo do spremembe koncepta Nato pakta. Morda z novim ameriškim predsednikom. Smiselno bi bilo, da se nekatere stvari spremenijo. Čeprav je bilo rečeno, da smo Slovenci zanesljivi sogovorniki in partnerji, vendar nimamo kakšne velike besede. Morda pa bi bilo smiselno in dobro poslati v te ustanove človeka, ki bo slovensko besedo postavil na pravo mesto, da se bo vsaj slišala, morda celo upoštevala. Hvala.
Hvala lepa, kolega Jelinčič. Kolega Peterle ima besedo. Prosim, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Predsednik vlade z ministricami in ministri, ekscelence, visoki predstavniki slovenskega pravosodja, slovenske vojske, drage poslanke in poslanci! Govorim v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. S tem glasovanjem bomo sklenili demokratično odločanje na poti Slovenije v Nato, karje eden od dveh ključnih političnih ciljev suverene slovenske države. Res je, da sta današnja Evropa in svet v mnogočem različna od časa, v katerem smo prvič izrazili svojo politično voljo po vključitvi v Nato. Kljub temu v Novi Sloveniji ne vidimo nobeneprave alternative zavezništvu, s katerim nas vežejo skupne vrednote, načela, pravila igre, solidarnost in sodelovanje. Za podporo temu zakonu v Novi Sloveniji ne vidimo podlage samo v naših lastnih razlogih, ampak še posebej v zavezujočem dejstvu, da so vključitev v Nato plebiscitarno podprle slovenske državljanke in državljani. Zakon podpiramo tudi v prepričanju, da nobena slovenska demokratična oblast ne bo videla v Natu samo varnega dežnika in primerne geopolitične umestitve, ampak predvsem možnost za stalno mirovno prizadevanje, temelječe najprej na spoštovanju dostojanstva človeka, narodov in manjšin. Nova Slovenija vidi v današnji odločitvi še en dokaz, da Slovenija med Evropsko zvezo in Natom ne vidi nasprotovanja, ampak nujno strateško in partnersko dopolnjevanje. Podpiramo večjo varnost in obrambno identiteto Evropske zveze, vendar v okviru opredeljenega čezatlantskega partnerstva. Nova Slovenija si želi, da bi s to odločitvijo pridobila Slovenija in vse zavezništvo, s katerim nas bo poslej družilo, še bolj dejavno prizadevanje za več miru in varnosti v svetu, najprej v jugovzhodni smeri. Nova Slovenija izraža ob tej priliki še eno pričakovanje, in to je, da bo vlada vse svoje odločitve v zvezi z Natom pripravljala in izvajala verodostojno in transparentno, v skladu z demokratičnimi pravili igre. Izražamo pa ob tej posebni priliki hvaležnost vsem tistim, ki so prispevali k temu, da bomo postali člani te pomembne svetovne družine, posebej in najprej pa tistim, ki so zastavili vse za to, da smo to pot lahko sklenili.
Hvala lepa, kolega Peterle. Kolega Juri ima besedo.
Hvala, predsednik. Kako bom glasoval, sem že na odboru za zunanjo politiko povedal, povedano vam je bilo, rad bi samo še dodatno pojasnil. Kolegice in kolegi, preden bomo pritisnili na tipko, preberimo si še enkrat preambulo in zlasti 1. člen te pogodbe, ki jo danes ratificiramo. Prebral bom 1. člen na kratko: "Pogodbenice se zavezujejo, da vse mednarodne spore, v katere bi bile lahko vpletene, rešujejo miroljubno, kot določa ustanovna listna Združenih narodov, tako da mednarodni mir, varnost in pravičnost niso ogroženi in da se v svojih mednarodnih odnosih vzdržijo grožnje s silo ali uporabi sile na način, ki ni v skladu s cilji Združenih narodov." In, se vprašamo: Ali je ravnanje najmočnejše in najvplivnejše članice organizacije, tiste, ki bi naj bila vzorna, pri kateri tudi deponiramo listine o pristopu k pogodbi, bilo skladno s tem določilom ob zadevi Iraka? Težko je pritrditi. In, ker je težko pritrditi, to nam pove, da je ta pogodba vendarle fleksibilna, prilagodljiva in se njihova določila pač izvajajo tako, kot jih sproti določajo najmočnejše članice. Torej, zame je taka pogodba neverodostojna in je ne morem podpreti. Hvala.
Prosim kolegice in kolege, če preverijo glasovalne naprave, če je z njimi vse v redu, to dokazuje goreča lučka. Prešli bomo na glasovanje, kjer je zahtevana dvotretjinska večina vseh poslank in poslancev, torej največja ustavna večina, pa vas prosim, da smo pri glasovanju zbrani. Je kakšna ovira, lahko odločimo? Državni zbor bo torej odločal o predlogu zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe. Glasujemo. 73 navzočih, 68 za in 3 proti. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]] [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Državnemu zboru čestitam ob tem dejanju, vsem našim ljudem, ki so glasovali na referendumu. Sedaj pa vse navzoče vabim v preddverje, da nazdravimo zaveznikom in nazdravimo Sloveniji. Hvala lepa.
Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA. Lepo prosim za pozornost. Prehajamo na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PODPORNEM OKOLJU ZA PODJETNIŠTVO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10 poslancev s prvopodpisanim gospod Antonom Anderličem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici vlade, ministrici za gospodarstvo, dr. Tei Petrin, pozdravljam pa tudi državno sekretarko mag. Matejo Mešl, ki je prisotna na seji. Imate besedo, gospa ministrica, prosim.
Spoštovane poslanke in poslanci! Vsebinski razlogi za izdajo novega zakona izhajajo iz spremenjenih razmer gospodarjenja in izziva globalne konkurence, ki jim sledi razvojna politika Slovenije. To je povečanje konkurenčne sposobnosti gospodarstva za delovanje na globalnem trgu, ustvarjanje dinamične strukture gospodarstva in povečanje deleža dejavnosti z visoko dodano vrednostjo, kar zahteva v prvi vrsti izpostavljanje okolja, spodbudnega za podjetništvo in inovativnost. Zato je temeljni cilj zakona vzpostavitev podjetniškega okolja, ki aktivira človeške, finančne in materialne okvire za enostavno vstopanje in uspešno rast podjetij ter optimalno izkoriščanje podjetniških in inovacijskih potencialov v Sloveniji in zajema: dvig podjetniške kulture v okolju in vzpostavljanje učinkovitega podpornega sistema za dostop do informacij in storitev za podjetnike, kar bo prispevalo k pospešenemu nastajanju in uspešnemu delovanju malih in srednjih in velikih podjetij, srednje velikih podjetij, razvoj inovacijskega okolja, oblik povezovanja med institucijami znanja in gospodarstvom, ki bodo pospešile in povečale učinkovitost prenosa znanja v produkte, storitve in procese, saj bodo prispevale k hitrejšemu nastajanju in rasti novih tehnološko zahtevnih podjetij ter krepitvi tehnoloških in razvojnih sposobnosti delujočih podjetij. Izboljšanje razpoložljivosti in dostopa do finančnih virov, krepitev finančnega trga v Sloveniji in stimuliranje zasebnih in drugih virov financiranja za investicijska vlaganja v podjetniški sektor ter še zlasti za zagotavljanjezačetnega in rizičnega kapitala, kar bo prispevalo k večji razvojni usmerjenosti in hitrejši rasti malih in srednjih podjetij ter pospešenemu nastajanju novih inovativnih podjetij. Predlagani zakon je sestavljen iz sedmih poglavij, ki urejajo predmet in cilje zakona ter podajajo z Evropsko unijo usklajene definicije malih in srednje velikih podjetij ter mikro podjetij. Pravno podlago za sprejem nacionalnega programa za spodbujanje podjetništva. Zakon namreč določa podlago za usmerjanje sredstev državnega proračuna na osnovi programa ukrepov za vzpodbujanje podjetništva. Program sprejme vlada Republike Slovenije za obdobje petih let oziroma obdobje, usklajeno s finančno perspektivo Evropske unije. Pomen programa je določanje usmeritev in prioritet za izvajanje politike glede na strateške dokumente in razvojne trende, osnova za načrtovanje in koriščenje sredstev Evropske unije, strukturnih skladov in drugih virov in osnova za sodelovanje v programih skupnosti in za mednarodne primerjave. Nadalje, opredeljujetudi izvajanje nalog in programov podjetniškega okolja. Naloge na področju razvoja podpornega okolja za podjetništvo izvaja država preko javnega zavoda za pospeševanje podjetništva ali javne agencije za pospeševanje podjetništva in s podelitvijo javnega pooblastila. Trenutno to izvaja pospeševalni center za malo gospodarstvo. Zakon opredeljuje možnosti povezovanja javnega zavoda z drugimi institucijami javnega prava, če je s tem omogočeno učinkovitejše in smotrnejše opravljanje nalog. Inovativnost in prenos znanja ter novih tehnologij. Na tem področju novi zakon postavlja pravno podlago za vodenje evidenc institucij inovativnega okolja, pravila do dodeljevanja sredstev za storitve v javnem interesu in za delovanje institucij, ki prispevajo k hitrejšemu ustvarjanju in prenosu znanja ter krepitvi inovacijskih sposobnosti podjetij in zagotavljajo stimulativno okolje za nastajanje in začetno delovanje novih inovativnih podjetij. To bo prispevalo k bolj transparentnemu in učinkovitemu usmerjanju javnih sredstev v podporo delovanja institucij, krepitev sposobnosti institucij za kvalitetno izvajanje storitev, zmanjševanje administrativnih stroškov na ravni države, bolj neposredno in strokovno usmerjanje sredstev glede na razvojne prioritete posameznih sektorjev oziroma skupin podjetij. Izgrajevanje institucij inovativnega okolja pomeni tudi pomembno osnovo za vzpostavljanje kvalitetne implementacijske strukture za koriščenje razvojnih sredstev Evropske unije. Nadalje zakon tudi uvaja ukrepe države za izboljšanje dostopa do virov financiranja razvojnih naložb za mala, mikro podjetja, mala in srednje velika podjetja, ki jih izvaja slovenski podjetniški sklad. Javni sklad Republike Slovenije za razvoj malega gospodarstva v Mariboru je ustanovljen na podlagi zakona o javnih skladih in zakona o pospeševanju malega gospodarstva. V obdobju 1996 do leta 2002 je na osnovi namenskega kapitala 10 milijard tolarjev in glede na zakonsko opredeljene možne instrumente dosegel pomembne rezultate. Izdelane analize kažejo, da je dostop do virov financiranja za mala in srednja podjetja še vedno najbolj izpostavljen problem, kadar so potrebni zlasti ukrepi, usmerjeni v naslednje. Razvoj novih inštrumentov, ki bodo zagotavljali podporo v vseh fazah razvoja in zaporednih krogih vlaganj, ki jih potrebujejo podjetja za uspešen razvoj. Instrument zniževanja obrestne mere, ki je bil pretežen inštrument, poglavitni inštrument sedanjega sklada za razvoj malih in srednjih podjetij, izgublja na pomenu. Izpostavljene so potrebe za zagotavljanje garancij za najete kredite. Nova podjetja, zgodnja rast podjetij za začetna vlaganja in kapitalska vlaganja v rizične projekte, v nova, inovativna podjetja v začetni fazi in fazi zgodnje rasti. Povezovanje finančnih spodbud z drugimi oblikami podpore malih in srednjih podjetij zlasti z razvojem storitev, ki bodo povečale ponudbo kvalitetnih razvojnih projektov in izboljšale dostopnost do virov financiranja. In uporabo javnih namenskih sredstev v večji meri za privabljanje in povečanje obsega vlaganj komercialnih finančnih institucij v projekte malih in srednjih podjetij. Gre za jačanje posredniške vloge finančne institucije in povezovanje z bankami, skladi tveganega kapitala, mednarodnimi finančnimi institucijami in podobno, povečanje tudi obsega namenskih sredstev. Prav zaradi teh ugotovitev zakon podpira usmeritve in ukrepe za izboljšanje dostopa do virov financiranja malih in srednjih podjetij s tem, da daje osnove za razvoj novih instrumentov in v okviru obstoječega sklada kot odgovor na zagotavljanje pomanjkljivosti kot nove potrebe. Pred tem želim omeniti, da je ravno prejšnji teden sklad podpisal pogodbo z evropskim investicijskim skladom za pridobitev pomembnega garancijskega potenciala. Ta zakon daje možnosti, da bo lahko podjetniški sklad - tako kot je predlagano v tem zakonu, da se ta sklad v Mariboru preimenuje v podjetniški sklad - pridobil pravno podlago, da bo lahko črpal in koristil tudi druge finančne instrumente, ki jih Evropska komisija prek tega evropskega investicijskega sklada tudi ponuja in omogoča vsem članicam. Še zadnja novela v tem zakonu pa so tudi javna pooblastila za izvajanje programa ukrepov. Zakon predvideva, da se pravnim osebam javnega in zasebnega prava, ki delujejo na področju spodbujanja podjetništva, lahko za določen čas z odločbo na podlagi javnega natečaja podeli javno pooblastilo za izvajanje upravnih nalog, opredeljenih v programu ukrepov. Za pridobitev javnega pooblastila mora pravna oseba izpolnjevati v zakonu navedene pogoje. Predlog zakona tudi predvideva sprejem podzakonskega predpisa, ki bo natančneje uveljavil pogoje, kriterije, merila in postopek za podelitev javnega pooblastila. Nosilcu javnega pooblastila se le-to lahko odvzame, če bi bile ugotovljene nepravilnosti pri njegovem poslovanju, če nalog ne bi izvajal vskladu s programom, če nalog ne opravlja pravočasno in če se ugotovijo večje nepravilnosti pri izvajanju nalog. Spoštovane poslanke in poslanci, s tem, če boste podprli predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo, boste pomembno prispevali k odpravi nekaterih ključnih zaviralnih dejavnikov na področju razvoja malih in srednjih podjetij in podjetništva in s tem seveda pomembno prispevali k ustvarjanju dinamične in pa vitalne strukture slovenskega gospodarstva. Hvala.
Hvala, gospa ministrica, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Sedaj bomo slišali stališča poslanskih skupin. Najprej stališče Nove Slovenije. Dr. Andrej Bajuk ima besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Razvoj podjetništva na Slovenskem je prav gotovo eno najbolj perečih nerešenih vprašanj za naš gospodarski razvoj. Končno gre za ključno vprašanje, na koga se lahko zanesemo, da bo do pričakovanega gospodarskega razvoja resnično tudi prišlo.Razvite države, ki zaupajo v zasebno iniciativo, so to že zdavnaj rešile. V tranzicijskih državah, v tistih, ki so na prehodu iz planiranja ali več ali manj dogovorjene ekonomije, v katerih, kot na Slovenskem, še vedno prevladujejo stari vzorci mišljenja pa je to še vedno nerešeno. V obrazložitvi v svojem predlogu zakona o podpornem okolju za podjetništvo vlada ugotavlja upadanje trenda nastajanja novih podjetjih, počasno rast mikro in malih podjetij in nizek delež novih inovativnih podjetij. Vlada se sklicuje na raziskavo, ki je bila lani narejena pod pokroviteljstvom evropske komisije "enterprises innovation skoreboard". Vlada poroča, da ta analiza - in zdaj citiram - "potrjuje, da predstavlja dostop do virov financiranja tako v fazi zagona kot v fazi rasti podjetja enega osnovnih problemov v Sloveniji. Vzroki za takšen položaj v Sloveniji, o katerih pa raziskava evropske komisije ne poroča, pa naj bi se po oceni vlade pojavljali tako na strani ponudbe - to se pravi na kapitalskem trgu - kot tudi na straniinvesticijskih projektov. In čeprav se s tako globalno oceno strinjamo, moram opozoriti na bistveno neskladje vladnega pristopa k reševanju tega vprašanja. Po naši oceni je bistven problem daleč od tega, kar vlada ocenjuje, namreč, da je na strani ponudbeproblem v nezadostnih ustreznih finančnih instrumentih bodisi garancije, začetni, investicijski kapital. Na podlagi te ocene pa je vlada pripravila ta predlog zakona, ki v svojem bistvu le povečuje državno birokracijo, nič pa ne omenja in posledično se tudi ne ukvarja s problemi, ki so v naši oceni ključne narave. Dejstvo je, da ne glede na instrumente - takšne ali drugačne -, ki jih lahko dodatno ustvarimo, da vsi ti instrumenti ne bodo dosegli nobene učinkovitosti, v kolikor bo vlada v nadalje zavestno ignorirala najbolj pereči problem. Vlada Republike Slovenije se je odločila in gospod predsednik vlade se tudi s tem javno hvali, da se država ekskluzivno zadolžuje na domačem finančnem trgu. Glede na to, da imamo vedno naraščujoč primanjkljaj v naših javnih financah, vlada dejansko zavestno monopolizira možnosti našega finančnega sistema za svoje potrebe, s tem pa dejansko izpodriva zasebni sektor. Nesmiselno je, da se slovenska vlada zadolžuje na domačem trgu, ko lahko doseže bolj ugodne pogoje izven naših meja. To bi bilo tudi smiselno zaradi drugih razlogov, kot na primer relativna dostopnost do zunanjih kapitalskih virov s strani države in zasebnikov. Država ima neizmerno večje možnosti kot pa zasebniki, kar se tiče dostopa do mednarodnih finančnih trgov. Ko pa se koncentrira na domače trge, pa ima tudi tukaj večje prednosti. Na primer, le zakaj bi se slovenske banke posvečale potrebam razvoja podjetništva na Slovenskem, ko lahko brez vsakega truda posojajo slovenski vladi. Le kdo se bo brigal za potrebeslovenskih podjetnikov pod takšnimi pogoji? Ali res pričakujete, spoštovane kolegice in kolegi vladajoče koalicije, da bodo tuje banke posvečale svoje delovanje našemu razvoju z enako vnemo in strokovnostjo kot domače ustanove? V Novi Sloveniji smo prepričani, da mora Slovenija usmeriti slovensko varčevanje v podporo svojega lastnega razvoja. V kolikor slovenska vlada tega ne bo naredila, v kolikor bo še naprej vztrajala na napačni poti in dejansko nadalje odigravala vlogo presušene gobe, ki nad vse učinkovito srka finančna sredstva na domačem trgu za svoje neizmerne potrebe, bodo takšni predlogi, kot je ta zakon, ki ga danes obravnavamo, le marginalni kozmetični popravek, sicer zanimiv v predvolilni kampanji. Vsak podjetnik na Slovenskem pa dobro ve, da po domače povem, da iz tega ne bo nič. Prav tako je tudi potrebno, da se vlada osredotoči na drugi problem, ki ga sicer omenja, a vendar mu ne posveti nikakršne pozornosti. Namreč, in tu citiram, " da v primerjavah Slovenija pomembno zaostaja tudi na področju odpravljanja administrativnih ovir za nastajanje podjetij in spodbujanja inovativnosti v mikro-malih in srednje velikih podjetjih." Naj vam osvežim spomin. Leta 1998 je slovenska vlada naročila raziskavo pri korporaciji za financiranje investicij IFC, hčerinska ustanova svetovne banke. Sam sem bil seznanjen s to raziskavo in s predlogi, med katerimi so tudi vključeni tisti, povezani z administrativnimi ovirami v razvoju podjetništva. Vlada dr. Drnovška se je vsaj formalno za to zavzela in imenovala visokega funkcionarja, ki naj bi se za to problematiko zavzel. Se spomnite, antibirokratski program. Sedaj po dolgih petih letih obstoja tega programa in odgovornega urada, da ga uresniči, pa nam vlada posreduje svojo lastno ceno, in sicer da na tam področju, v kolikor se tiče odprave omejitev za podjetniški razvoj, močno zaostajamo. A vendar nam nič ne poroča, kaj namerava napraviti, istočasno nam pa predlaga nove ustanove, nove sklade, dodatne namreč, k vsem tem, ki jih že imamo in ki očitno ne delujejo učinkovito. Predlog, ki že sam po sebi pomeni dodatno povečanje birokracije. Še več, v obrazložitvi, od kod sredstva za novi sklad, pa nam poroča, da gre za prerazporeditve že namenjenih sredstev, med drugim tudi za ta antibirokratski program, ki bi pa se moral posvetiti odpravi vseh ovir, ki onemogočajo takšen razvoj podjetništva, ki ga neizogibno potrebujemo, v kolikor upamo, da bomo lahko kos zaostreni konkurenci sedaj, ko stojimo na pragu vstopa v EU. Seveda na podlagi dosedanjih izkušenj lahko pričakujemo, da bodo naša opozorila imela enak učinek na delovanje naše vlade kot do sedaj vsa druga. Nikakršnega! Kot da bi metal bob ob steno, bi rekli po domače. A vendar naj ponovim: v kolikor bo vladajoča koalicija sedaj, v zadnjih mesecih svojega desetletnegamandata se resnično zavzela, da bi končno na Slovenskem le zaživelo podjetništvu prijazno okolje, tega ne bo utegnila uresničiti, ne da bi razbremenila slovenski finančni sistem bodisi tako, da bo ukinila dodatno zadolževanje - to se pravi, da bo enkrat za vselej le napravila red v hiši na področju javnih financ - ali pa da bo svoje dodatno zadolževanje iskala na finančnih trgih izven naših meja, do katerih ima brez dvoma dostop in trenutno tudi bolj ugodne pogoje kot pa doma. Prav tako se bo vlada morala z vso odločnostjo, takšno, kakršne do sedaj še ni izkazala, resno spopasti z odpravo vseh vrst administrativnih ovir, področje, na katerem zaostajamo, kakor sama ocenjuje in tako tudi poroča temu državnemu zboru. Prav zato v Novi Sloveniji ocenjujemo, da ta predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ali potrebujemo kakšen zakon? Ja, seveda ga, ampak ta pa ni tisti zakon, ki ga potrebujemo. Ker pa očitno obstaja velika možnost, da bo ne glede na naša opozorila vladajoča koalicija ta predlog tudi sprejela, bomo nakazali nekatere pomanjkljivosti in po naši oceni tudi grobe nesmisle in vrzeli, ki prav gotovo zahtevajo korenite popravke. V prvem poglavju, splošne določbe, menimo, da je uvedba pojma mikropodjetja pravilna, a vendar pričakujemo, da bo vlada strokovno utemeljila razloge, ki so podlaga povečanju letnih prihodkov kot kriterij za razvrščanje malih, srednjih, ki so do sedaj dokaj sugestivno preimenovani kot srednje velika podjetja. Koncept, ki ga zakon o gospodarskih družbah ne pozna. Ne moremo se otresti občutka, da končno gre le za povečanje števila podjetij do sredstev in ugodnosti, ki jih namenja predlagani zakon. Ne smemo pozabiti, da trenutno poslovno v bistvo najdemo nad 112. tisoč subjektov, od katerih po noveli zakona pade v shemo MSE nad 82 tisoč, to se pravi 85% vseh, med katerimi pa najdemo tudi marsikatero delniško družbo, ki bo tako upravičena do sredstev. Glede na dosedanje izkušnje na področju koncentracije gospodarske moči na Slovenskem smo upravičeno skeptični, saj je pričakovati, da sebodo večja podjetja hitro in bolje organizirala in tako, če smem po domače povedati, pobrale smetano. Za tako imenovana mikropodjetja pa sredstev ne bo na razpolago, čeprav se predlagatelj zakona sklicuje ravno na njihove potrebe. Kar se tiče drugega poglavja, namenjenega programu ukrepov za spodbujanje podjetništva, pa moram opozoriti na bistveno praznino predloga. Le kaj nam predlagate v teh treh členih? Ministrica ali minister za gospodarstvo bo program pripravil, predstavil vladi in ta ga bo seveda sprejela. Državni zbor, zakonodajna oblast na Slovenskem pa je v 5. členu seznanjena z neko inventuro še nedefiniranih ukrepov, instrumentov in kazalcev za spreminjanje učinkovitosti porabe. Dejansko se 5. člen bere kot kazalo še nenapisane knjige. Seveda, v 6. členu pa državni zbor sam sebi sporoča, da bodo sredstva za to početje zagotovljena v proračunu. Spoštovani, takšen pristop ni resen. To ni predlog zakona, marveč uzakonjena obljuba, da bo ministrica ali minister nekaj napravil. Ker mi zmanjkuje časa, naj samo še na to opozorim. Ko berete obrazložitve, so številke napačne, je zelo težko slediti 22. člen itak manjka, za takoimenovani popravek ob začetku pa ne vem, na kaj se nanaša, ker končno samo ponavlja tretjo točko, ki naj bi jo spremenili, to tudi kaže na neresen pristop in pa odnos izvršilne oblasti naše vlade do tega državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. Janko Veber ima besedo za stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči, in lep pozdrav vsem. Predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo je s ciljem, ki je tudi naveden v tem tekstu, zakon, ki ga v Združeni listi socialnih demokratov podpiramo, saj gre za vzpostavitev podjetniškega okolja, ki aktivira vse vire, človeške, finančne in materialne. Gre za enostavno vstopanje in uspešno rast podjetij ter optimalno izkoriščanje podjetniških in inovacijskih potencialov v Sloveniji. Če k temu cilju dodamo nekako izplen tega zakona, ki naj bi se odražal v nastajanju novih podjetij, v rasti mikro - in malih podjetij in v nastajanju inovativnih podjetij, je zagotovo to tisti cilj, ki ga v Združeni listi socialnih demokratov zasledujemo. Če k temu dodamo tudi aktualni trenutek, vstopanje Slovenije v Evropsko unijo, in glede na to, da mora zato tudi uskladiti svoje zakonske predpise z zakonodajo Evropske unije - tukaj gre predvsem konkretno za definicije mikro-malih in srednjih podjetij - in če todaje tudi osnove za olajšano poslovanje mikropodjetij za odpravo birokratskih postopkov, pomeni, da bomo s tem tudi dvignili prag konkurenčnosti naših podjetij, predvsem z zmanjšanjem stroškov; torej stroškov, ki nastajajo skozi administrativne postopke. Seveda, zakon govori o tem, da bodo morali drugi matični zakoni natančno opredeliti, kako se bodo ti stroški tudi zmanjševali, zato bi k temu zakonu dodali tudi nekaj opozoril oziroma k temu tekstu dodali tudi nekaj opozoril. Opozarjamo na to, da bi morali biti v kratkem pripravljeni in sprejeti tudi matični zakoni, ki bodo te racionalizacije dejansko tudi omogočili, saj bi bili zelo zadovoljni, če bi lahko celo prišlo do tega, da bi hkrati obravnavali ta zakon in tudi spremembo matičnih zakonov, ki bi natančneje opredeljevale vse te postopke. Drugo ključno vprašanje je učinkovitost delovanja ustanov, ki bodo delovale na področju razvoja podpornega okolja za podjetništvo. Oblike, ki so predvidene v tem zakonu, so te, da država izvaja, bom rekel, podporno okolje za podjetništvo prek javnega zavoda, ali javne agencije, ali za obliko podelitve javnega pooblastila. Ob dejstvu, da je sedanji izvajalec pospeševali center za malo gospodarstvo oral ledino na tem področju, s tem da je pravzaprav vzpostavil mrežo pospeševalnih centrov za malo gospodarstvo predvsem na podlagi interesa v lokalnem okolju, bi opozorili tudi na to, da ne smemo enostavno preskočiti opravljenega dela pospeševalnega centra. Tudi če gremo v nove oblike, kot so predvidene v drugih javnih zavodih ali agencijah ter s podelitvijo javnih pooblastil, pričakujemo, da bodo te nove oblike izvajalcev podpornega okolja upoštevale dosedanje delo in predvsem tudi pospeševalne centre, ki so nastali v lokalnem okolju, kot tiste centre, ki imajo neposreden kontakt tako s podjetniki kot tudi s predstavniki malega gospodarstva. Zato tudi pričakujemo, da bo v primeru podelitve javnega pooblastila, posebej zasebnega prava, moralo biti to zelo natančno opredeljeno, kajti vendar obstaja nevarnost, da zasebni kapital gre po logiki racionalizacije predvsem v tista okolja, ki so izredno zanimiva za zasebni kapital. Lahko pa zastanejo tista okolja, ki zaradi takšnih in drugačnih razvojnih težav niso dovolj zanimiva za zasebni kapital. V tem primeru moramo po našem mnenju ohranjati tudi možnost, da država izvaja podporno okolje za razvoj podjetništva tudi prek javnih zavodov ali javnih agencij, sicer se nam lahko zgodi, da bomo imeli področja, ki ne bodo bila dovolj aktivno vključena v razvoj podjetništva. Torej se nam zdi smiselno razmišljati o obeh možnostih, tako o zasebnem kapitalu oziroma osebah zasebnega prava kot seveda tudi o javnih zavodih. Tudi te možnosti skupnega nastopanja tako državnega kot zasebnega kapitala so seveda oblika, ki je zagotovo primerna. Mislimo, da je tudi v lokalnem okolju dovolj pripravljenosti tudi znotraj same lokalne samouprave oziroma občin, da se vključujejo kot soustanovitelji v takšna podjetja, in menimo, da je tudi to ena od tistih mogoče tretjih oblik izvajanja podjetništva in ustvarjanja podpornega okolja za podjetništvo, kjer bi resnično bil vključen interes države, interes zasebnega sektorja in nenazadnje interes tudi lokalne samouprave. Še posebej je to pomembno, ker zakon govori tudi o tem, da se bo vzpostavilo tudi tako imenovano finančno okolje, ki temelji na treh stebrih - tukaj seveda pozdravljamo predvsem prvi steber, ki govori o tem, da se uporablja za razvoj podpornega okolja za podjetništvo namensko premoženje, to je tisto premoženje, ki ga seveda imamo na razpolago znotraj Republike Slovenije, in prav je, da se poskušamo na to opreti tudi pri razvoju podjetništva. Seveda se nam zdi smiselno, da tako imenovani drugi steber dopolni osnovni namen, ki bo dosežen z uporabo in aktiviranjem premoženja, torej ta drugi steber govori o tem, da poskušamo izkoristiti tudi ponudbo ugodnih finančnih linij iz mednarodnih virov ter seveda tudi vzpostavitev garancij prek samega finančnega sklada. Dejstvo je, da ta možnost obstaja in menimo, da tudi z vstopom Slovenije v Evropsko unijo ne moremo govoriti o tem, da se bomo izogibali mednarodnih virov, kajti namen vstopanja Slovenije v mednarodne povezave je bil vendar ta, da poskušamo seveda dobiti tudi čim ugodnejše možnosti za razvoj podjetništva oziroma gospodarstva in zagotovo jih ta drugi steber ponuja tudi skozi te mednarodne vire. In seveda, tudi tretji razvojni steber oziroma finančni steber, ki govori o razvojno rizičnih območjih oziroma prijemih, gre za dodatna sredstva iz transfera oziroma kot transfer iz proračuna Republike Slovenije in to je ravno tisti del namenskih sredstev iz našega proračuna, za katere menimo, da seveda morajo biti še posebej nadzorovano razdeljena. Tukaj bi se rad vrnil samo za hipec še nazaj na dejstvo, da v kolikor bomo podelili javna pooblastila osebam zasebnega prava, bo predvsem moral biti vzpostavljen tudi učinkovit nadzor nad proračunskimi sredstvi, ki jih bomo namenjali za razvoj podjetništva, mogoče tudi prek javnih pooblastil. Tako ob upoštevanju vseh teh opozoril menimo, da je zakon o podpornem okolju za podjetništvo primeren za nadaljnjo obravnavo in bomo seveda tudi podprli ta zakon v splošni obravnavi, pričakujemo pa, da bi tudi v konkretnih pripombah k posameznim členom prišlo še do izboljšanja besedila zakona, predvsem v smeri čim učinkovitejšegaprenašanja in vzpostavljanja podpornega okolja na celotnem območju Republike Slovenije in da bo seveda vzpostavljen čim učinkovitejši nadzor predvsem pri porabi javni sredstev. Hvala.
Besedo ima Stanislav Brenčič za stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam gospo ministrico s sodelavko in vse vas kolegice in kolegi. S predlogom zakona o podpornem okolju za podjetništvo se praktično nadomešča obstoječi zakon o razvoju malega gospodarstva, ki bi v bistvu zasledoval podobne, če ne kar enake cilje. Njegov namen pa je bil, grobo rečeno, ustvarjanje pogojev in spodbud za ustanavljanje novih ter razvoj in rast že obstoječih enot malih in srednje velikih podjetij. Predlog tega zakona, ki ga tokrat obravnavamo v smislu primernosti za nadaljnjo obravnavo, bi torej moral temeljiti na realni in objektivni oceni, bolje rečeno na analizi stanja v izvajanju obstoječega zakona o razvoju malega gospodarstva skozi obdobje 12-ih let. Kot takšen bi moral v prvi vrsti odpravljati slabosti in ovire, ki so vplivale na nič kaj posebno prodoren in trdno stabilen razvoj malih in srednjih podjetij Predlog zakona po našem vedenju na deklarativni ravni zastavlja svoj namen dobro, vendar pa se preveč rešitev prepušča številnim predpisom, ki jih sprejema vlada oziroma jih izdaje minister, pristojen za gospodarstvo. Menimo, da bi moral predlog zakona vnašati v smislu vzpostavitve pozitivne klime za razvoj podjetništvu podpornega okolja več ambicij in iniciative s strani predvsem obrtne zbornice Slovenije in tudi gospodarske zbornice Slovenije, vsaj v smislu izvajanja določenih javnih pooblastil, ki jihže imata ali ki bi se jima dodelila oziroma na novo zaupale na temelju tega zakona. Po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke naj bi se, in se tudi mora, z ukrepi in rešitvami v smislu vzpostavitve trdnega podpornega okolja za razvoj podjetniške iniciative, s čim manj administriranja usmerjati stimulacije tistim, ki so že za svoj lasten obstoj in razvoj ter večanje obsega dejavnosti vložili znatna sredstva in s prizadevanjem vzpostavili že tudi ciljno podjetniško strukturo. Stimulativni ukrepi in to še posebno v smislu nepovratnih finančnih podpor, vsaj kot začetnih vlaganj, morajo biti deležni posamezni podjetniki, ki vzpostavljajo ali pa širijo oziroma povečuje dejavnost že obstoječega podjetja v okolju, ki je razvojno zaostalo. Prav tako menimo, da je potrebno s posebnim poudarkom pri podpornih instrumentih slovenskega podjetniškega sklada, ki ga predlog zakona vzpostavlja nanovo s preoblikovanjem dosedanjega javnega sklada Republike Slovenije za razvoj malega gospodarstva, dajati prednost finančnim subvencijam in vlaganjem v razvoj poslovne infrastrukture v podjetjih, ki so zastavljena kot družinska podjetja, ter za uvajanje novih produktov z višjo dodano vrednostjo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke meni, da je potrebno dobro in ponovno proučiti smiselnost instrumenta sklada, s katerim se subvencionira obrestna mera za najete kredite, kajti s tem se v prvi vrsti stimulira oziroma daje potuho bankam, zato da se ne trudijo nuditi investicijskih kreditov s čim nižjo obrestno mero svojim komitentom. To bi za njih moralo biti samoiniciativno, da s tem omogočijo v bistvu večajo denarne plansmaje svojih komitentov na njihovih bankah. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo namen vzpostavitve kolikor toliko dovoljšnjih stabilnih virov sredstev slovenskega podjetniškega sklada in v ta namen bi bilo smiselno nameniti tudi del sredstev, ki jih s prodajo svojih deležev v podjetjih na trgu ustvarja slovenski odškodninski sklad. Ključni pogoj za pričakovano boljše izvajanje predloženega zakona od sedanjega, ki je v praksi, pa je to, kako trdno in uspešno bo vzpostavljen nadzor; poudarjam, nadzor nad izvajanjem javnih pooblastil v zvezi z izvajanjem programov ukrepov za spodbujanje podjetništva. Predlog zakona bomo podprli kot dobro podlago za nadaljnjo obravnavo, kajti menimo, da podjetniškega duha ni mogoče ustvariti, lahko pa se ustvarijo okoliščine, kulturna in pozitivna klima, v kateri so iniciativa, tveganje in učinek prikazani socialno privlačno in finančno ugodno, s čimer se spodbudi njegov nastanek. Izkazalo se je do sedaj, da so mnogi predpisi, ki so bili sprejeti z najboljšimi nameni, dejansko vrsto ljudi odvrnili od podjetništva. Zatorej naj bodo tudi pri nas, tako kot je to prisotno v naših bodočih sočlanicah Evropske unije, politike na tem področju izvajanja z minimalnimi, učinkovitimi in življenjskimi predpisi. Hvala.
Hvala, kolega Brenčič. Mag. Blaž Kavčič ima besedo za stališče poslanskega kluba LDS.
Spoštovani! Aktiven in pozitiven odnos do tega, kakšno je podjetniško okolje, je artikuliran tako v državah stalnih oziroma starih članicah Evropske unije kot tudi v državah pristopnicah pa seveda tudi v drugih državah po svetu, najbolj pa tam, kjer lahko tudi zaznamo nadpovprečno gospodarsko rast in razvoj. Tudi pri analiziranju nekaterih negativnih dogodkov v našem gospodarskem okolju se je koristno spopasti z dilemo, kaj in kako naj država v gospodarstvu sploh počne. Zagotavljanje trajnega obstoja posameznih gospodarskih subjektov, ne glede na to, kakšne takšne ali drugačne so gospodarske, tehnološke, politične okoliščine, je postalo kar jasna in glasna zahteva, ki jo lahko slišimo in beremo. Ali torej država more in mora znati preprečiti, da bi prenehala obstajati na primer Tobačna Ljubljana, da se drastično zmanjšuje število potrebnih delovnih mest v obutveni, tekstilni in še nekaterih drugih dejavnostih. Odgovor je - ne. Tako rešitev so preizkušali teoretiki in praktiki centralnoplanskega socialističnega gospodarjenja. Jasno se je pokazalo, da tak sistem v praksi ne more delovati. Kaj pa torej more in mora na tem področju storiti sodobna država? Merilo uspešnosti te ali one države najprej ne more biti oblikovano okoli števila ugašajočih subjektov. Še več! Ogašanje posameznih gospodarskih subjektov je v vsakem sodobnem tržnem gospodarstvu nujen proces, ki omogoča prerazporejanje proizvodnih tvorcev, torej ljudi, znanja, kapitala iz manj produktivne uporabe v bolj produktivno uporabo. Iz manj produktivne uporabe torej, ki pomeni poleg slabšega donosa za vloženi kapital tudi slabše plače, težave pri pobiranju davkov in prispevkov, slab odnos do okolja in podobno. Merila uspešnosti države pri oblikovanju in vodenju gospodarske politike morajo bazirati na bilanci med novimidelovnimi mesti in zaprtimi delovnimi mesti, potem na trendu neke povprečne in agregatne dodatne vrednosti in podobno. Zelo pomembno je seveda tudi zagotavljanje socialno sprejemljivega poteka procesov prestrukturiranja gospodarstva. In prav podporno okolje za podjetništvo je eden od ključnih sodobnih instrumentov, s katerimi država more in mora vplivati na uspešnost gospodarskih subjektov. V mednarodnih primerjavah Slovenija pomembno zaostaja na področju odpravljanja administrativnih ovir pri ustanavljanju in poslovanju mikro-, malih in srednjih podjetij. Zaostanki so vidni tudi pri spodbujanju inovativnosti. Premalo smo skratka inovativni, težave so predvsem pri prenosu znanja v gospodarstvo iz drugih okolij. Analize kažejo, da je eden od najbolj kritičnih faktorjev dostop do virov financiranja. Problemi so tukaj prisotni tako na strani ponudbe kot na strani povpraševanja. Pri tem ponudba pomeni predvsem pomanjkanje ustreznih finančnih instrumentov, garancij, začetnega kapitala, dodatnega rizičnega kapitala. Povpraševanje pa seveda pomeni področje, kjer še vedno ne moremo biti zadovoljni z dostopnostjo kvalitetnih podpornih storitev podjetnikom. Zato vidimo cilje zakona predvsem v naslednjem: Prvič, to so informacije. Predlagane rešitve naj bi zagotovile podjetnikom boljši dostop do informacij in storitev. Na tej osnovi želi predlagatelj doseči povečanje števila novih mikro-, malih in srednjih podjetij in uspešnejše delovanje le-teh, ko so enkrat ustanovljene. Drugič. Gre za inovacijsko okolje. Predvsem želi predlagatelj izpopolniti sistem prenosa znanja v mikro-,mala in srednja podjetja, pa tudi razvoj inovacijskega okolja samega. In tretjič, finance. Predlagatelj želi s tem zakonom doseči izboljšanje razpoložljivosti finančnih virov in dostopa do teh virov. Možnost vidi predlagatelj predvsem v krepitvi finančnega trga v Sloveniji, stimuliranju zasebnih in drugih virov financiranja z namembnostjo investicijskih vlaganj v podjetniški sektor. Rešitve, s katerimi želi predlagatelj to doseči, so predvsem naslednje. Prvič je tukaj prisotna jasna segmentacija podjetij na mikro-, mala in srednja, pri tem je posebno pomemben pazljiv odnos do mikro segmenta, ki pomeni podjetje z do deset zaposlenimi ljudmi in do 470 milijonov letne realizacije. Mala podjetja, ki zaposlujejo do 50 ljudi in dosegajo do 2,3 milijarde letnega prometa, in srednja podjetja, ki zaposlujejo do 250 ljudi in dosegajo do 11 in pol milijarde letnega prometa. Nadalje je skupina rešitev, ki določa programske osnove za pospeševanje podjetništva in konkurenčnosti. Potem pri podjetniškem okolju zakon daje možnost povezovanja javnega zavoda z drugimi institucijami javnega prava. Nove rešitve na področju inovativnega okolja so usklajene z lizbonsko strategijo, inovacijsko politiko in industrijsko politiko. Pri finančnem okolju pa so rešitve usmerjene predvsem v razvoj novih finančnih instrumentov, v povezovanje finančnih spodbud z drugimi oblikami podpore mikro-, malim in srednjim podjetjem ter v intenziviranje vlaganj komercialnih finančnih institucij v mikro-, mala in srednja podjetja. Če ocenimo še finančne posledice tega zakona, moram najprej ugotoviti, da ima zakon razmeroma skromne finančne ambicije. Predstavlja približno 0,6 promila letnega proračuna. To je verjetno skromno. Pojavlja se seveda vprašanje, na katerega bi bilo v nadaljevanju koristno odgovoriti, ali je tak obseg vlaganj primeren, premajhen ali previsok. Seveda, predno bi pa začeli aktivno izražati ambicij za povečanje teh vlaganj, bi pa verjetno bilo koristno okrepiti tretje poglavje, se pravi oceno finančnih posledic, z nekoliko jasnejšo predstavitvijo dinamičnega razmerja med vložki in učinki, kaj so nam torej dosedanja vlaganja prinesla, kakšna so v času razmerja med stroški delovanja sistema in efektivnimi vlaganji v mikro-, mala in srednja podjetja. Sicer pa v LDS predlog ocenjujemo kot primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bomo podprli.
Sledi stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in kolega Sašo Peče.
Spoštovani prisotni! Približno tako, kot je zvenel govornik pred menoj, si predstavljam, da so zveneli nekoč v zvezi komunistov, ko so govorili o naslednjih 5-letnih planih in podobne stvari [[...]]
Pri tej točki ni dovoljena polemika z drugimi poslanskimi skupinami.
Bojim se, da bodo tovrstne razprave, posebej ob takem razmišljanju, postale popolnoma brezpredmetne. V Slovenski nacionalni stranki trdimo, da zamujamo. V Slovenski nacionalni stranki trdimo, da zamujamo za veliko. Dejstvo je, da se je vlada Republike Slovenije in pa ministrstvo za gospodarstvo šele v zadnjem času začelo zavedati pomena in posledic vstopanja v Evropsko unijo in s tem novih tržnih kategorij in novih pogojev, ki bodo ob izpolnjevanju omogočali preživetje slovenskega podjetništva tudi na novih trgih. Novembra lani sta ta državni zbor pa seveda slovenska vlada imela možnost na predlog Slovenske nacionalne stranke razglabljati o prihodnosti slovenskega podjetništva nasploh. Ta državni zbor je imel možnost govoriti o novih brezposelnih, ki smo jih mi, slovenski politiki oziroma ki jih bomo mi, slovenski politiki povzročili zaradi tega, ker tako brezglavo in enoumno sledimo načrtom vlade Republike Slovenije za ustvarjanje konkurenčnosti v naši državi. Državni zbor je z veliko večino poslancev s strani Liberalne demokracije, Združene liste in DeSUSa predlog o tem, da bi se pogovarjali, da bi nekaj naredili, kaj bomo storili in kako bomo zaščitili naše slovensko prebivalstvo, slovensko podjetništvo, zavrnil. Iz meni neznanih razlogov se je državni zbor odpovedal uri, dveh, kjer bi mogoče prišli do neke celovite slike in da bi povedali, kaj si sploh socialni partnerji, kaj si sploh državljani in državljanke in podjetniki, torej po eni strani delojemalci in delodajalci, v tej naši državi želijo in kaj pričakujejo od nas. Jaz ne verjamem, da si od nas želijo spremljanje lizbonske strategije, kot je rekel govornik pred menoj, in ki tako veliko obeta, a praktično ne pomeni ničesar. Kot verjetno veste, vsaj tisti, upam, da vas je vsaj nekaj med vami, med vladnimi poslanci, ki veste, da smo v Naciolanli stranki poskušali tovrstno materijo reševati prek različnih zakonov, ki bi se odražali v kvaliteti in pa pogojih za ustvarjanje novih delovnih mest, tako s stranimalih, srednjih ali pa velikih podjetjih. To je bil zakon o prevzemih, kjer ste vladni predstavniki rekli, ne, tuji prevzemi nas, to našo državo, našo politiko pač ne skrbijo. Slovenija se je odločila za Evropo in prav je, da nas v celoti in popolnosti pokupi tuj kapital. Vložili smo predlog o preprečevanju omejevanja konkurence. Vlada Republike Slovenije je rekla, to se nas ne dotika. Tržno gospodarstvo je nekaj, kar se odvija mimo tako imenovane vidne ali pa nevidne roke, torej vlade Republike Slovenije,ki bi morala ustvarjati neke makroekonomske pogoje, da bi v tej naši državi sploh lahko ustvarili pogoje za normalno konkurenčno sposobnost podjetij, ki se bodo s 1.5., v kolikor se še niso, srečala z novimi pravili obnašanja. Ne! Ampak slovenska politikaje vse do sedaj rekla, ne, to je tematika, ki se nas sploh ne dotika, naj podjetniki storijo svoje. Mi, politiki, torej, vlada Republike Slovenije in pa dobršen del poslancev tega državnega zbora, pa jih bomo zgolj in pa le obdavčili: ali prek novih davkov ali pa s povišanjem obstoječih davkov in seveda vedno s spremljajočo aktivnostjo, to pomeni novo administracijo, ki predstavlja - upam, da veste -, ne samo potrato časa, ampak tudi stroške. Vlada Republike Slovenije je zagotovila ob uvodni obrazložitvi, da so razlogi za sprejem tega zakona oziroma tega zakonskega besedila predvsem spremenjeno delovanje trga. Odkrito moram reči in nočem biti sarkastičen, pa me zelo veseli, da je vlada sploh ugotovila, da se okolje, trg spreminja in da je naloga nas, politikov, da ustvarimo pogoje za naše podjetnike, da bodo lahko to spremembo dojemali, da bodo lahko na teh spremenjenih trgih sploh kvalitetno delali. Po moji oceni, vse do danes, vse do tega momenta, do tega zakona vlada Republike Slovenije tega ni dojemala, ampak je z levo roko odpisala celotno spremembo, najsibo delovanja trga, inovativnosti, podjetniškega okolja, virov ali potenciala. Dejstvo je, da je bila dosedanja zakonodaja, predlagana s strani Liberalne demokracije, kar pomeni vlade Republike Slovenije, v breme: prvič tako delojemalcev kot - drugič, kar je enako pomembno - delojemalcev. Zakonodaja, ki smo jo sprejemali, ni prinesla ničesar drugega, kot nove bremenitve, bremenili smo jih na tem področju, na enem področju in pa na tretjem področju. Bremenili smo jih na ta način, da jim nismo omogočili: prvič, ne lokacijsko, drugič, ne finančno, tretjič, ne vsebinsko in četrtič, tudi mednarodno ne, da bi bili sposobni kvalitetno ne samo spremljati razvoj konkurence v tujini, ampak ustvarjati nekaj več, kot le biti zraven in capljati za njimi. V Nacionalni stranki trdimo, navkljub govoru ministrice, da ni bilo stimulacij v dosedanjem razvoju Republike Slovenije za podjetništvo, ni jih bilo v taki meri, da bi jih bilo smiselno reči, seveda, nekatera podjetja, ki so - bom zopet uporabil ta izraz kapitalsko ali pa prijateljsko blizu Liberalni demokraciji, so določene stimulacije pridobila. Po naši oceni tudi vsi tisti skladi, ki v samem nazivu nosijo zveneče besede o tem, kako so državljanom in pa okolju prijazni, ne delujejo. Gre zgolj za to, da se povečuje administracija. Po naši oceni država podjetništva, pod taktirko Liberalne demokracije, žal ni spodbujala. Dejansko pa v prid mojim besedam, ne samo dejansko stanje v naši državi, ki se bo še posebej pokazalo po 1.5.2004 leta, ampak v prid mojim besedam govori tudi struktura proračuna. Kot verjetno veste - upam, da veste -, proračunski prihodki sestavljeni iz 90 % davčnih prihodkov. Torej tistih prihodkov, ki bremenijo po eni strani fizične, po drugi stranipravne osebe v naši državi. 90 % vse sredstev bremeni fizične in pravne osebe v naši državi. In potem naj še nekdo za to govornico ali v vladi Republik Slovenije reče, da imamo v Sloveniji družbo, ki spodbuja podjetništvo! Ne! Mi ustvarjamo družbo, ki spodbuja uvajanje novih davkov in povečevanje obstoječih davkov. Po moji oceni tovrstna bremenitev je popolnoma brezpredmetna. Dejstvo je, da žal to poudarjamo to že štiri leti in da še nikoli, razen z izjemo lanskoletne debate okoli proračuna -, nobeden nitiodreagiral. Lani ste rekli, da gre za politično potezo, ampak dobro, vsaj odreagirali ste. Po naši oceni je s tem bil storjen velik napredek za naprej. Po moji oceni zakon, ki je danes pred nami, predstavlja posmeh podjetništvu, kajti predstavlja vse tisto, kar smo v naši državi do sedaj zamudili. Ta država bi še zmeraj, po moji oceni sicer zelo pozno, lahko storila nekaj, če bi hotela, da Slovenija postane močna oziroma ostane, postane - kakorkoli hočete - močna na trgih Evropske unije. Ampak, seveda, zdrugačnim pristopom. Ne s tovrsnim pristopom, kot ga - po naši oceni tudi iz naslova tega zakona, kar je pa še bolj razvidno, iz načina delovanja vlade Republike Slovenije - povzročate. V zakonu govorite o sredstvih Evropske unije oziroma zasledovanju enega cilja. Dejstvo je, da je Slovenija iz naslova pridružitve oziroma iz obdobja pridružitvene članice iz sredstev pridobila bore malo. Zopet so pridobili izključno tisti, ki so kapitalsko ali politično blizu Liberalni demokraciji. Ampak, da bi ostalim odprli ta sredstva - ne! Zaradi administracije, zaradi nesposobnosti slovenske vlade! Ampak verjamem, da je osnovni razlog za nedoseganje nekega zavidljivega nivoja pa bil izključno v tem, da je vlada Republike Slovenije hotela v poročilu iz Evropske unije, kjer je govor o skladih, slišati besede: Slovenija, slovensko podjetništvo ali pa lokalne skupnosti iz naslova okoljevarstvene politike pa niso črpali iz evropskih sredstev; in to je pozitivno. Ampak seveda, v zameno za to pohvalo ste prizadeli slovensko državo. Je ta menjava korektna? Po moji oceni ne. Ampak, žal je ta menjava korektna za večino od vas. Delovna zakonodaja v okviru Evropske unije je v domeni nacionalnih zakonodaj. To pomeni, da za vprašanje brezposelnih, da za vprašanje ustvarjanje konkurence so še kako pomembne domače zakonodaje. Domačo zakonodajo ste, žal, najsibo s področja monetarne politike ali davčne politike - oboje smo predlagali v Nacionalni stranki - vedno zavračali. Odgovor vlade Republike Slovenije, vezan na zakon o davčnih olajšavah oziroma s področja fiskalne politike, je bil ravno s strani ministrice Tee Petrin, da je v nacionalnem interesu Republike Slovenije, da imamo davčne olajšave za tuje vlagatelje. Konec! Če bi vsaj še bila vejica in bi se nadaljevalo, da je v interesu naše države, da finančno oziroma - se opravičujem - fiskalno spodbujamo tudi domače gospodarske subjekte. Ne! Ampak vlada Republike Slovenije je po tujih investitorjih naredila piko. Z gotovostjo lahko trdim, da Republika Slovenja pod vašim vodstvom ni hotela ustvariti zakonodaje, ki bi imela posledico ustvarjanje nekega konkurenčnega položaja, ustvarjanje dobrih podjetij, ustvarjanje takih podjetij, ki ne bi odpuščala iz naslova problematike Evropske unije. Po naši oceni je vlada Republike Slovenije, seveda žal, izbrala drugo smer. Povedal sem že: uvedba novih davkov, povečanje stopnje obstoječih davkov, uvedli so amdinistrativne ovire, ki se prav tako kažejo v stroškovnikih, potrpljenju in v ustvarjanju novih delovnih mest. Po moji oceni bi seveda država morala storiti ravno drugačen korak. Prvič, ustvarjati pogoje, ki bi zasebno iniciativo spodbujali, ne samo v obliki, da preživi, ampak predvsem, da je ta zasebna iniciativa uspešna, da bi lahko tudi Slovenci rekli, mi pa na nekem področju vodimo, ne samo, da mi Slovenci pa se borimo, da ne bomo imeli povečanja brezposelnih. Toda stanje v Sloveniji je žal drugačno. Ugotovili smo, da stopnja rasti majhnih podjetij pada. Ampak nikomur nič mar za to. Ugotovili smo, da je kapitalski trg davčno omejen. Na vlado Republike Slovenije sem naslovil zakon, katerega temelj bi bil zakon o dohodnini, da se izognemo davčni bremenitvi trgovanja z vrednostnimi papirji z dveh let na številko nič. S tem bi omogočili prenos oziroma nove investicije v državi in pa izognili bi se prenosu domačega kapitala v tujino. Vlada Republike Slovenije niti za tovrstni ukrep za nove investicije - oziroma kar bi sprožilo nove investicije - ni bila pripravljena niti odgovoriti. Po moji oceni ne gre samo za ignoranco vlade. Ker če bi šlo izključno za ignoranco, bi mislil, da nekoč pa ta vlada ne bo več ignorantna. Po moji oceni gre za namerno delovanje te vlade samo zato, da bodo posamezniki, ki pa so zopet kapitalsko ali politično blizu LDS-a toliko bolj nagrajeni. Posledica predloga zakona, ki smo ga naslovili na vlado in na katerega sploh ni bilo odgovora, bi bilo torej povečanje domačih investicij v podjetništvo, ker govorimo o tej materiji zakona. In drugič, zmanjšan odtok domačega kapitala, različna "off shore" podjetja. Dovolite, da se vrnem na izvirni greh, torej tisti izvirni greh o strukturi proračunskih prihodkov med davčnimi in nedavčnimi prihodki. Za vse tiste; davčni prihodki so tisti, ki jih fizične in pa pravne osebe moramo plačevati, drugače bomo pač podvrženi kazni. Nedavčni prihodki so tisti, ki bi se lahko povečali skozi slovensko zakonodajo, zakon o koncesijah, na katerega še zmeraj čakamo, ki bi se lahko povečali z normalno udeležbo v javnih podjetjih, dobičkih in podobnih stvareh. Po naši oceni pa nazorno kaže, da vlada Republike Slovenije ne načrtuje spremembe obstoječe strategije, torej ohranjanja podjetništva, tudi skozi najnovejšo obdavčitev varčevanja. Istočasno, ko država obdavči varčevanje, pa ne uvede novih instrumentov, kam s kapitalsko močjo. Če bi država vsaj dala alternativo temu in povedala oziroma v povezavi z zakonom o dohodnini, ki smo ga predlagali v Slovenski nacionalni stranki, bi to spodbudilo podjetništvo, bi imelo vse skupaj nek smisel. Tako ga, žal, nima. Meni je zelo žal, da moram prekiniti. Čas me je prekinil. Po moji oceni - pa se bom dotaknil samo ene zadeve. Če je govornik pred menoj govoril o tem, ali naj država posreduje pri tem, ko delovna mesta izgubijo v Tobačni, v Vidmu in drugje - teh podjetij bo s 1.5. še veliko več -, je moj odgovor z razliko od Liberalne demokracije: ja, država mora pomagati, glede na to, da izključno živi iz davkov te države. Če država jemlje, naj država tudi daje. Hvala.
Hvala. Prej sem malo interveniral in prosim za spoštovanje načela, da pri predstavitvi stališč poslanskih skupin ne polemizirate s predhodniki, ker bo ta možnost dana potem pri razpravi poslancev. Kolega Branko Kelemina bo predstavil stališče Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Gospod podpredsednik, poslanke, poslanci, spoštovana ministrica, sodelavka! Naša poslanska skupina in naša politična stranka, Slovenska demokratska stranka, predlaganemu zakonu sicer ne nasprotuje. Z enim stavkom pa lahko ta predlog ocenimo z naslednjimi besedami: vse tukaj zapisano - že stokrat videno in večtisočkrat slišano in nič veliko novega. Vse to, kar se tukaj ponavlja kot slavospev, je že zapisano v različnih dokumentih, tudi v strategiji gospodarskega razvoja, ki tukaj sploh ni omenjena. Kakšno usmeritev in kakšnopolitiko ta predlog potem sploh upošteva in zagovarja, se sprašujemo. Vse to je zapisano več ali manj tudi v strategiji regionalnega razvoja, torej so podobne usmeritve tudi tam zapisane. Tukaj ta dokument tega ne navaja. Mi in naša poslanska skupina in naša politična stranka, Slovenska demokratska stranka, že leta opozarjamo, da oblast gospodarstvu stori najmanj škode, če se ne vmešava, vsaj pretirano ne v njegovo delovanje. Že leta opozarjamo, da gospodarstvo potrebuje samo ugodno podjetniško okolje in nič veliko več. Seveda je tukaj mišljeno tudi podporno okolje. Ugodno podjetniško okolje pa je: nizki stroški dela, ugodni viri financiranja, če želite tudi ali če hočete, brezobrestni krediti, odstranitev birokratskih ovir za odprtje novega podjetja ali razširitev, kot so dovoljenja, ki bi morala biti pridobljena na enem mestu in v najkrajšem času, o tem je velikokrat bilo govorjenja in opozarjanja tudi s strani Evropske skupnosti, da v Sloveniji ne investirajo predvsem zaradi tega, ker je čas od ideje in želje po neki investiciji do njene uresničitve predlog. Potem je potrebno tudi zagotoviti ustrezna zemljišča, ki bi morala biti daleč, daleč dolgoročno planirana in pripravljena za posamezne dejavnosti v slovenskem prostoru, da ne govorim o komunalni opremi vodi, kanalizaciji, čistilnih napravah, cestah, elektriki in telekomunikacijah. Skratka, vse te stvari so ugodna gospodarska okolja, kjer bi lahko gospodarstvo učinkovito poslovalo. Največjo težo in prednost bi morali usmeriti predvsem v nova podjetja oziroma za odpiranje novih delovnih mest, torej poudarek bi moral biti samo na odpiranju novih delovnih mest, vendar ne tako, da se podjetja zapirajo in potem ista podjetja z novim imenom ponovno odpirajo zaradi bonitet, ki so na razpolago. To se je sedaj velikokrat dogajalo. Že leta opozarjamo v naši stranki, v Slovenski demokratski stranki, da je produktivnost v slovenskem gospodarstvu trenutno zelo nizka, da je naša dodana vrednost na enoto daleč pod Evropsko skupnostjo. In mi seveda smo na tem področju storili v zadnjih 10 letih bore malo. Napake, ki jih je obstoječa oblast povzročila gospodarstvu v preteklosti, bodo naši zaposleni delavci čutili še dolgo. Ampak očitno obstoječa oblasta je imela več kot 10 let veliko opraviti z lastninjenjem, tudi nepoštenim lastninjenjem, namesto ustvarjanja ugodnega podjetniškega okolja, ki bi ga naše gospodarstvo potrebovalo. Stotine milijard tolarjev davkoplačevalskega denarja je bilo vloženo v propadla podjetja: železarne, TAM, ELAN, rudniki, PEKO in druga. Če bi vsata sredstva, ki so bila po naši oceni zapravljena po nepotrebnem, to so sredstva naših davkoplačevalcev, namenili za tehnološko sodobna podjetja, danes ne bi imeli več kot 100.000 brezposelnih in plače delavcev bi bile prav gotovo najmanj 50% višje. Več let v Slovenski demokratski stranki tudi zagovarjamo stališče, da je mikropodjetjem nujno postaviti olajšave, primerljive vsaj v Evropski skupnosti. Ta predlog zakona, ki je pred nami, napoveduje olajšave za ta segment, vendar ocenjujemo, da bi vsaj v tem trenutku oziroma že v tem trenutku s spremembo zakonodaje, te, ki je predlagana, te olajšave tudi morali sprejeti oziroma uzakoniti ali vsaj nakazati, na kakšen način mislimo nekatere olajšave tem mikropodjetjem v prihodnosti dati. To, da se samo vpisuje injaz mislim, da je to temeljna naloga ministrstva za gospodarstvo, da bi nam predstavilo, katere davčne olajšave oziroma katere ugodne pogoje za mala in mikropodjetja si bo ministrstvo za gospodarstvo prizadevalo v naši zelo neusklajeni vladi izposlovati. Kajti, čim ministrstvo za gospodarstvo neke stvari poskuša uveljaviti, seveda takoj vlada kot celota ali pa ministrstvo za finance tako idejo v glavnem zavrže. Če ne kje drugje, potem je prav gotovo v tem segmentu ta predlog zakona izredno pomanjkljiv in izredno slabo obrazložen. Kdaj se torej nadejamo uzakonjena določenih olajšav za mikropodjetja? Ocenjujemo, da je v tem predlogu zakona samo veliko besed, veliko leporečja in le malo končnega efekta in končnih koristi. Sprašujemo se tudi, zakaj vse to, kar ta zakon napoveduje že ni uresničeno. Sedaj, če se samo nekoliko naslonimo na finančni del tega predloga zakona, lahko ugotovimo, da se dejansko ne bo spremenilo na tem področju nič oziroma celo ta obrazložitev je izredno pomanjkljiva, saj nikjer ne navaja, koliko bo ta novi sistem institucionalno stal, in tudi ne zagotavlja nekih bistveno drugačnih sredstev oziroma povečanih sredstev za delovanje tega sistema ali pa - enostavno se zadeva iz proračuna predstavlja tako, kot je v proračunu že bilo sprejeto in nobenih dodatnih sredstev iz tega segmenta. Kar je pa najhuje, pa ugotavljamo, da se ti isti podatki pojavljajo potem velikokrat v različnih oblikah: enkrat pri rezultatih gospodarstva, drugič pri regionalnem razvoju, ti isti programi, ista sredstva se podvajajo in prikazujejo slovenski javnosti, kot da smo stotine in stotine milijard posrednih in neposrednih spodbud namenjali za razvoj podjetništva, gospodarstva, regionalnega razvoja itd. Skratka, eno veliko zavajanje, preglednosti pa tako rekoč nič. Tudi z nekaterimi rešitvami, ki so s tem predlogom zakona predlagane, se v naši poslanski skupini in Slovenski demokratski stranki ne strinjamo. Niti ni jasno povedano, kakšna mreža podjetniškega okolja se bo s tem zakonom na novo opredelila, koliko bo javnih agencij, kaj bo z javnim zavodom kakšne funkcije bodo imeli po novem, kaj pomeni podeljevanje koncesij oziroma javnih pooblastil itd. - cela vrsta vprašanj neobrazloženih in prav gotovo iz takega dokumenta bi bilo to nujno, zelo nujno, da bi bilo predstavljeno. Tudi ugotavljamo, da pri predlaganih rešitvah glede mnogih subjektov inovativnega okolja gre za neko vrsto uzakonjanja starih monopolov in je taka rešitev, kot je predlagana s tem zakonom, prav gotovo daleč, daleč nesprejemljiva. Samo en primer bom navedel, lahko se zgodi, da vsi strokovnjaki iz neke agencije, no iz nekega podjetja ali kakorkoli se že imenuje, gredo in ustanovijo novo podjetje. Torej imajo ves kadrovski potencial, ki lahko uspešno vodi novo podjetje ali pa novo ustanovo naprej. Vi pa enostavno onemogočate, da bi ta nova institucija delovala, in od nje zahtevate celo vrsto pogojev, ki jih je dejansko nemogoče uresničiti. Skratka, te pogoje bo potrebno, tudi ko bo ta zakon dobil podporo, bistveno spremeniti. Ponovno seveda poskušate z nekim leporečjem prepričati slovensko javnost in slovensko gospodarstvo, kot da ni dovolj kvalitetnih programov že danes za uresničevanje gospodarskih pobud in tako naprej - to dejansko ne drži. Samo poglejte, koliko različnih programov na različnih nivojih, ki je danes pisanih za stotine in tisoče milijard. In jaz sem trdno prepričan, da tudi dobrih programov - in zdaj bomo na podlagi tega zakona pisali zopet nove programe in zopet milijone in milijone in stotine milijonov tolarjev trošili za nove programe, stare pa bomo verjetno dali na smetišče. To je nedopustno razmetavanje denarja. Ocenjujemo, da tudi pri tem zakonu, tako kot pri večini, gre za uzakonjanje monopolov, uzakonjanje logističnega delovanja in na tak način potem učinkovitosti na tem področju ne moremo pričakovati. Sprašujemo se tudi, in v tem ni omenjeno nič zakaj, ne vemo, ampak pričakujemo pa, da verjetno sami ne veste in nočete povedati in nočete napraviti tudi nobene dinamike časovne - koliko sredstev lahko mi iz tega naslova pričakujemo iz mednarodnih virov oziroma evropskih skladov, v kakšnem obdobju in koliko? Tega podatka v tem dokumentu ne poveste. To je bilo izredno zanimivo in tudi ostale finančne preglednice bi prav gotovo bile v tem segmentu nujne. Koliko dejansko se potem pričakuje sredstev iz državnega proračuna, vseh drugih možnosti financiranja, se pravi mednarodnih virov, prispevki pravnih in fizičnih oseb oziroma vseh udeležencev v tem sistemu. Tam sicer govorite o izredni pozitivni dinamiki učinkovite porabe državnih sredstev 1:18 oziroma celo 1:23. Zelo zanimivo bi bilo, da bi ta obrazložitev bila bolj natančna in da bi lahko ocenili, ali je to resnično, kar ste naredili v takem segmentu ali ne. Mislim, ali je v takem obsegu upravičena taka obrazložitev ali ne. Mi v naši poslanski skupini ocenjujemo, da za neuspešnost slovenskega gospodarstva, predvsem pa ustvarjanje pogojev, ugodnih pogojev podjetniškega delovanja, nosi odgovornost državni zbor kot celota, njegovo vodstvo, ki si v zadnjih osmih letih ni vzelo tako rekoč časa oziroma nima izdelanega nobenega koncepta, kako na tem segmentu delovati. Nekih poglobljenih razprav na tem področju praktično ni bilo. Če pa je bila kakšna pobuda, je pa bila s strani vladajočih poslancev zavrnjena, kot na primer razpravljanje o učinkoviti finančni disciplini v gospodarstvu, predlagani v nekem minulem obdobju. Prav gotovo je tukaj tudi velika odgovornost odbora za gospodarstvo državnega zbora, ki marsikaj v teh osmih letih, vsaj kolikor sem član, ni storil, ampak je šlo za notranje lobiranje in za zagotavljanje interesov posameznikom. Ni pa šlo za neke sistemske rešitve. Veliko odgovornost pri postavitvi slabih podjetniških okolij za gospodarstvo pa nosijo predvsem poslanci, poslanci političnih strank, ki imajo oblast. To so poslanci LDS in Združene liste. Hvala lepa.
Hvala, kolega Kelemina. Še stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, Igor Štemberger ima besedo. Prosim.
Spoštovani. V zadnjih letih, ko se je vstop Slovenije v Evropsko unijo vse bolj bližal, se je večkrat izpostavljal pojem nacionalnega interesa, konkurenčnosti slovenskih podjetij in strah pred sovražnimi prevzemi tujcev. Nemalokrat se je samo po sebi postavilo vprašanje, kaj se bo zgodilo predvsem z manjšimi slovenskimi podjetji ob vstopu: ali se bodo uspeli ustrezno prilagoditi evropskemu trgu, obdržati ustrezen tržni delež in s tem povezano rast podjetja ter ohraniti delovna mesta? Strah pred prevzemi tujih podjetjih se je še okrepil v zadnjih letih, s primerom Pivovarne Union in ne nazadnje s Tobačno v Ljubljani, kjer smo lahko nazorno videli, da so cilji tujih lastnikov predvsem dobički in veliko manj gospodarski in socialni razvoj Slovenije. V Stranki mladih Slovenije smo prepričani, da krivde za strah ne smemo pripisati le slednjim, saj bi lahko veliko učinkoviteje na tem področju storila vlada s spodbujanjem podjetništva, podpornim okoljem, razvoju, znanju, inovativnosti, skratka vsem znanim faktorjem, ki neposredno vplivajo na višjo konkurenčnost gospodarstva. Tudi ustrezna davčna politika, omogočanje lažjega dostopa do začetnega kapitala, vzpostavljanje pogojev in infrastrukture za zagon podjetij so ukrepi, ki jih vlada ni zagotovila v zadovoljivi meri, zato tudi je stanje v slovenskem podjetništvu tako nezavidljivo, kot je. Pričakovati je, da sam vstop ne bo bistveno vplival na poslovanje velikih slovenskih podjetij kot tudi ne na sektor malih in srednje velikih, saj podjetja, ki so izvozno naravnana na trg Evropske unije, so se v bistvu morala že davno prilagoditi. Vendar bo pomanjkanje zavedanja dolgoročnih učinkov vstopa Slovenije v Evropsko unijo na podjetništvo imelo kar trajne posledice. Države kandidatke, tudi Slovenija, so morale določene mehanizme in instrumente pred vstopom prilagoditi evropskemu pravnemu redu in podjetniški politiki, vendar vsi dobro vemo, da to ni dovolj. Potrebni so tudi nacionalni podporni mehanizmi, razvojno naravnana gospodarska politika, ki je pa v Sloveniji še ni zaznati. Zato so naloge, ki jih mora Slovenija opraviti pred končnim vstopom v Evropsko unijo, povezane z oblikovanjem in prilagajanjem strateških dokumentov na področju gospodarstva, spodbujanjem internacionalizacije podjetij in s prestrukturiranjem sektorjev z največjimi strukturnimi težavami. Iluzorno je namreč pričakovati, da so vsa slovenska podjetja pripravljena na evropski trg in nove pogoje poslovanja. Nekatera, še posebej v delovnointenzivnih panogah, bodo potrebovala izdatno pomoč države pri prestrukturiranju, zato je še toliko bolj pomembno ustvarjanje pogojev za razvoj novih tehnološko naprednih podjetij tudi s pomočjo primerno razvitih podjetniških inkubatorjev in podpornega okolja. Slovenija bo z vstopom v Evropsko unijo upravičenatudi do črpanja sredstev iz evropskih strukturnih skladov, ki so namenjeni tudi za spodbujanje razvoja podjetništva, za spodbujanje, povezovanje in hitrejši prenos znanja v gospodarstvo in razvoj novih finančnih instrumentov. Zato je naloga vlade, da zagotovi podporo vsem, ki ta sredstva potrebujejo kot tudi da zagotovi potrebna proračunska sredstva za vzpostavitev skladnega regionalnega razvoja. Podjetniško znanje, ki ga je potrebno vključiti že v šolski sistem, nove ideje, ustrezna infrastruktura in kapital so predpogoj gospodarskega razvoja in s tem podjetij, ki bodo uspešno konkurirala na evropskem trgu. Po oceni Stranke mladih Slovenije so cilji predloga zakona usmerjeni v to smer, zato bomo predlog v tej fazi podprli, v drugi obravnavi pa predlagali tudi amandmaje, s sprejetjem katerih menimo, da bo zakon še boljši in predvsem učinkovitejši od tega, ki ga je državnemu zboru predložila vlada. Hvala.
Hvala. Jaz bi vas obvestil, da bomo nadaljevali z delom tega državnega zbora danes tako, da ko končamo eno točko, začnemo naslednjo, tudi če ne bomo vmes izrabili časa planiranega za razpravo pri posamezni točki. Deset minut po končani zadnji 8. točki, torej po končani razpravi o zadnji 8. točki, bomo prešli na glasovanje. Tak je dogovor, da bi čim bolj racionalno izkoristili današnji čas. Hvala za stališča poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev, tistih, ki imate še čas na voljo. Janez Podobnik, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Še devet minut imam. Jaz bi najprej povedal, da sem se tega zakona razveselil. Imam eno tehnično pripombo za predlagatelje in pisce našega Poročevalca. Črke so tako na majhno napisane, da jih je težko brati. Če preveč napenjaš oči, pride do glavobola, glavobol pa povzroča slabo voljo in so potem poslanski kolegi še bolj nekateri kritični do predlagane vsebine zakona. No, to je samo predlog, da se vendarle nekoliko povečajo črke v našem Poročevalcu. Danes sem poslušal nastope poslanskih kolegov, v katerih so bili zelo kritični. Jaz menim, da moramo biti najprej korektni do predlagatelja oziroma predlagateljice, vlade, in v njenem imenu ministrice. Veljavni zakon, kar 13 let star zakon o razvoju malega gospodarstva, je do sedaj veljal. In točno piše, v čem je novost tega zakona. To je uvod v zakon. Postavlja pravno vsebinsko podlago za ustanovitev javnega zavoda za pospeševanje malega gospodarstva in za delovanje javnega finančnega sklada. To je bistvo zakona. Ta zakon, kolegice in kolegi, pa ne ureja drugih elementov podpornega okolja za podjetništvo in virov ter instrumentov za spodbujanje razvoja podjetništva nastajanje in razvoja podjetij. To piše v uvodu v zakon. V tem primeru je vendarle potrebno biti korekten do predlagatelja, v tem primeru vlade. Zakon vsebuje 23 členov. Moje osebno mnenje je, da ti členi niso leporečje. Jaz sem prepričan, ko jih bo zakonodajno-pravna služba pogledala, bo imela marsikakšno pripombo. Bolj iz normativnega vidika, iz vsebinskega pa po mojem mnenju ne. Sam ocenjujem, da so ključni členi 4, 5 in 6 Ti govorijo o tako imenovanem programu ukrepov. Če ste bili pozorni do vsebine zakona in uvoda, potem je v točki 3 zapisano, da ta predlog zakona predstavlja tudi pomembno osnovo za učinkovito koriščenje sredstev strukturnih skladov. To je zelo pomembna informacija. Enotni programski dokument 2004-2006 je pa zapisal, da je vzpostavljanje okolja za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti prva prioriteta. In naprej. Program ukrepov za spodbujanje podjetništva, če se ne motim za 5 let, da jih pa sprejme vlada na predlog pristojnega ministrstva. In govorijo o vsebini programa ukrepov in o zagotavljanju sredstev. To je bistveni element tega zakona. O samem konceptu naslednje. Moje mnenje je, da je v ta zakon profesor doktor Petrinova kot ministrica zapisala svojo ekonomsko politično paradigmo, ki jo je kot ministrica zagovarjala vsa ta leta, ko je vodila resor. Velikokrat je bila nerazumljena. Ampak vendarle ta koncept je zapisan v točki 2, znanje za razvoj, tehnološki centri, grozdi, tehnološke mreže, krepitev konkurenčnosti in sposobnosti podjetij. In tako naprej. Ta koncept trdi, da je multiplikacijski učinek naložb javnih sredstev pri neposrednih spodbudah države, da je multiplikator torej že 18. En tolar od države, 18 zasebnih vlaganj. V letu 2003 pa celo 23. Torej je vendarle bil ta model uspešen, ki ga je doktor Petrinova v letih svojega ministrovanja, velikokrat tudi nerazumljena, uveljavila. Je pa res, in to piše v uvodu, da so tudi mednarodne raziskave pokazale, in to preseneča, da Slovenija zaostaja. Zaostaja pri spodbujanju inovativnosti. Zaostaja pri odpravljanju administrativnih ovir. To je bilo že povedano. Zanimivo, zaostaja v pomanjkanju posredniških institucij, v podporo povezovanju in prenosu znanja v gospodarstvo. In predvsem so težave pri dostopu virov financiranja. Doktor Sočan je pred kratkim, to sem že večkrat omenil, s sodelavci napisal eno odlično študijo, ki govori ravno o tem, da so nas na tem področju dohitele že nekatere države, ki so nam bile včasih za petami, torej so bile za nami: Češka, Madžarska. Tudi Estonija se nam je zelo približala. V gradivu, v uvodu, so nekatere rešitve drugih držav, kot zanimivost - ko so vsi tako strašno kritični do vlade - Poljska, ki ima 40 milijonov prebivalcev, je v letu 2001 v proračunu za podporo razvoju podjetništva namenila reci in piši 4,5 milijarde slovenskih tolarjev. Torej zloti preračunani v slovenske tolarje. Kot vam je znano, v slovenskih primerih so te številke bistveno višje. Ko zakon govori o načelih, bi rad izpostavil dve načeli, ki se mi zdita še posebej pomembni in jih izrazito podpiram. To je, da tukaj nedvoumno povemo, da se usmerjamo na najmanjše gospodarske subjekte. Mala in posebej mikro podjetja so najbolj dinamičen in hkrati najbolj ranljiv segment gospodarstva. Ker se slovenske stranke vedno bolj umeščamo tudi v evropske stranke, bi rad na tem mestu poudaril usmeritev evropske ljudske stranke, ki je bila sprejeta pred enim mesecem na kongresu. Govori pa o pomenu malih in srednjih podjetij. Dve tretjini delovnih mest v privatnem sektorju so delovna mesta v manjših in srednjih podjetjih. Mala in srednja podjetja so kreator novih delovnih mest, zato je njihova fleksibilnost in dinamizem ključni faktor v zdravju nacionalne ekonomije. Zato je pomembno pospeševanje pogojev, rasti, financiranja in ostalih zadev, ki jih rešuje tudi ta zakon. Če bi me nekdo vprašal, kaj je bistvo tega zakona, seveda poleg tega, da bi mu moral odgovoriti formalnopravno, da je bistvo zakona, da prinaša formalne podlage za pravno-vsebinsko podlago za ustanovitev javnega zavoda za pospeševanje malega gospodarstva in za delovanje javnega finančnega sklada za razvoj malega gospodarstva, bi mu odgovoril, da je vendarle eden od osnovnih namenov, da bi mala in srednja podjetja ustvarila več delovnih mest. Zato poudarjam torej drugo načelo, ki je zapisano v uvodu, to pa je skladen regionalni razvoj. Tu se ponovno vračam na enotni programski dokument, ki je s tem povezan in je izgrajevanje podpornega okolja za podjetništvo, naj bo torej tudi v funkciji skladnega regionalnega razvoja. Bil sem pozoren na naslov. Naslov je zelo ambiciozen: Predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo. Nato pa se zakon v 23 členih, kot sem že prej povedal, dotika dveh področij. Uveljavlja javni zavod za pospeševanje malega gospodarstva in pa seveda določa delovanje javnega finančnega sklada za razvoj malega gospodarstva. Nekateri kolegi so bili kritični do teh rešitev, ali je potrebno imeti javni finančni sklad kako drugače ali predlagati druge rešitve. Če pogledamo primerjalno, vidimo, da nekatere - je zapisano v uvodu v zakonu - države imajo garancijske banke, ene imajo regionalne sklade. Mehika, ki je omenjena kot dober "kejs" ima center za razvoj podjetniške tekmovalnosti. Poljska ima neke vladne institucije itn. Rešitve so različne. Vprašanje, ki se mi postavlja, je, kakšna rešitev je javni finančni sklad in ta zavod za dvomilijonsko nacijo. Ob dejstvu, da seveda se vsi med seboj poznamo in da je načelo objektivnosti, transparentnosti, poštenosti, eden od načinov,ki tudi dviga zaupanje državljank in državljanov v istitucije države. Vlada se je odločila, da gre torej v ta javni finančni sklad. Jaz upam, da bo, torej slovenski podjetniški sklad, kot je zapisan. Jaz upam in želim, da bo dobro voden, da bo zaupanje v njega primerno. Še nekaj konkretnih pripomb. Po našem mnenju bi bilo zelo pomembno - sedaj sem pa vzel kolegu Rokavcu besedo - da se poveča medministrsko sodelovanje: ministrstvo za okolje in prostor, davčne inšpekcijske službe, upravne enote, te naj tudi sodelujejo s pristojnim resorjem za gospodarstvo. To bomo predlagali v okviru nadaljnje obravnave. Jaz bom pa sam zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Janko Veber, slaba minuta je še ostala. Želite razpravljati? [[Ne.]] Magister Zoran Grančner.
Hvala za besedo. Lahko rečem, da sem se tega zakona razveselil, čeprav na drugi strani je za regijo, iz katere prihajam jaz osebno, se pravi iz Trbovelj oziroma Zasavja, prišel nekoliko pozno. Potrebo po tem zakonu, ki ima neke pravne okvire v zakonu o razvoju malega gospodarstva, v bistvu smo v naši regiji že izkusili. Poglejte, mi smo v letu 2000 bili prisiljeni zapirati rudnike. Takrat se je v bistvu pojavila velika potreba po raznih skladih, ki bi spodbujali podjetništvo. Velika podjetja, z veliko zaposlenimi, so takrat prenehala poslovati, ljudje so se morali začeti prezaposlovati, vendar se niso imeli kje. Večja podjetja niso bila sposobna zaposlovati in ustvarjalo se je ogromno novih malih podjetij, v zakonu poimenovanih mikro podjetja. Edina, ki so reševala te rudarje in druge, so bila neka mala in srednja podjetja po definiciji tega zakona. Takrat smo se v bistvu morali zaradi tega zakona o zapiranju znajti z nekimi drugimi instrumenti, ki so tudi vpeljani v tem zakonu. Tako lahko rečem, da iz izkušenj, ki smo jih v Zasavju pridobili, lahko zagotovim oziroma rečem, da je rešitev, ki je predvidena v tem zakonu, nekje ustrezna. Ključni element tega zakona je ustanovitev tako imenovanega slovenskega podjetniškega sklada oziroma javnega zavoda, ki bi prek različnih instrumentov vlagal v inovativna podjetja, predvsem v mala, srednja podjetja, mikro podjetja, ki so tudi navedena, za določene najbolj zahtevne tehnološke projekte. Mi lahko govorimo, kaj bi bilo lahko idealno, kaj ne bi bilo idealno, vendar pogledati moramo realne razmere, v katerih smo v Sloveniji. Dejstvo je, da se Slovenija sooča z istimi problemi, kot vse druge, lahko bi rekel, vzhodnoevropske države. To pa je, da je tega rizičnega kapitala, ki bi bil pripravljen vlagati v ta mala podjetja, malo, če pa je, je pa izredno drag. In tudi druge države, ki so navedene kot primerjava v tem zakonu, v bistvu kažejo isto izkušnjo. Zaradi tega so se tudi v različnih državah na različne drugačne načine lotili urejevanja tega problema. In ne moremo zdaj reči, katera rešitev je boljša. Mi smo se pač odločili za takšno, kakršna je predstavljena v tem zakonu in menim, da je tovrstna rešitev ustrezna. Slovenija tudi, če bi pregledali te mednarodne primerjave po deležu oziroma po procentu rizičnega kapitala v bruto domačem proizvodu kar lepo zaostaja za Evropsko unijo v tem pogledu. V letu 2002 smo dosegali komaj 29.6% povprečja. Poleg tega je tudi problem, da ne nastaja število malih in mikro podjetij tako, kot bi v bistvu moralo nastajati. Zaradi tega bom, kot sem že uvodoma povedal, z velikim veseljem podprl tovrstni zakon. Lahko bi rekel, da edini očitek k zakonu je v tem, da je prišel sedaj, z našega vidika gledano, za našo regijo nekoliko pozno. Gledano z vidika celotne Slovenije pa je sigurno dobrodošel. Želel bi pa samo opozoriti, da javni skladi ob odsotnosti ukrepov aktivne ekonomske politike, ki bi sočasno razvijali tudi trg tveganega kapitala, ne bo deloval tako, kot je treba. Javni sklad ne more in pa tudi ne sme nadomestiti popolnega trga tveganega kapitala. Pojavlja se neka bojazen, da tisti, ki so bili sedaj v tem manjšem deležu pripravljeni vlagati rizična sredstva v to, da bodo nekje izrinjeni s tega trga. To pa zaradi tega, ker bi ta sredstva iz javnega sklada bila lahko cenejša. Moje, bom rekel, čisto osebno mišljenje je v tem, da je pač z različnimi ukrepi aktivne ekonomske politike potrebno zagotoviti zgolj to. Drugače pa, kot sem povedal, takšno rešitev absolutno podpiram in jo bom tudi podrl.
Hvala. Besedo ima dr. Miha Brejc. Prosim.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovana gospa ministrica, jaz bi seveda načeloma lahko podprl taki tekst, vendar se mi nekaj vprašanj pa le postavlja. Mislim, da naslov zakona in vsebina nista skladna. Naslov zakona Podporno okolje za podjetništvo je zelo širok pojem in če pogledamo potem 1. člen, se nekako še držite naslova, ker govorite o organiziranosti, ukrepih države itd., ko pa pridemo na cilje zakona, je pa seveda vse manj jasno, kakšno podporno okolje naj bi to bilo oziroma se ta pojem zožuje na nekatera finančna in organizacijska vprašanja. Zato mislim, da je dobro, da bi, jaz ne dvomim, da bo šel ta zakon v drugo branje, drugo obravnavo, da bi v nadaljevanju razmislili o tem, kako uskladiti naslov in vsebino. Tudi jaz sem z velikim zanimanjem prebral ta zakon in pričakoval, da bom našel nekje zapisano definicijo ugodnega podjetniškega okolja. Kaj je tisto, kar je treba ustvariti za to, da bi se podjetništvo razcvetelo? Ko pa preberem zakon do konca, vidim, da je pravzaprav nekaj institucij, ki še sedaj obstajajo, dobilo ali enake funkcije ali pa drugo ime. Nič posebno novega nisem našel v tem, predvsem pa ne tako novega, da bi zaradi tega menil, da bo ta zakon spodbudil podjetništvo. Mislim tudi, to je bilo že omenjeno mimogrede, da je tehnično zakon neustrezno pripravljen. Cela vrsta napak je notri, zaporedje členov. Ampak to boste že popravili za drugo obravnavo. Jaz bi pričakoval, ker se v obrazložitvah to omenja, da bi se v tem zakonu našle osnove ali pa morda celo novo poglavje o tem, kako te administrativne ovire odpraviti, ali pa vsaj, odpraviti je velika beseda, ublažiti. Recimo, sprememba, ki ste jo povzročiliv zakonu o gospodarskih družbah, 4. člen, je bila izredno pomembna sprememba, ki je odprla prostor, hkrati zmanjšala število zaposlenih v upravnih enotah za, ne vem, 250 oseb, ki se jih je potem razporedilo drugam. To je bila recimo neka taka pomembna poteza, ki ste jo naredili in ki je imela svoj velik učinek. Bojim se, da v tem primeru ne bo tako. Ko omenjate antibirokratski program tukaj notri nekje, ni povezave nikjer s tem, kaj še storiti, da bi ti mali ali mikro, mali in srednji imeli nekako lažje podjetniško življenje, ko govorim o teh administrativnih ovirah. Moje vprašanje je, ali je možno s tem zakonom vendarle kaj storiti, da bi, ko govorimo o zakonu o upravnem postopku, o zakonu o graditvi objektov, o zakonu o gospodarskih družbah in verjetno še kakšnem zakonu, našli možnosti, da se nekako olajša življenje podjetnikov. Pomemben sklop podjetniškega delovanja so davki. Kako razvijati konkurenčnost, kako povečevati zaposlovanje, če nič ne storimo na tem davčnem področju. Jaz vem, da ta zakon ni davčni zakon. Ker pa ima naslov "podporno okolje", bi si človek mislil, da je eden od pomembnih elementov podpornega okolja ravno denar. In o njem se v tem zakonu precej govori o finančnih vprašanjih. Jaz se zavedam tega, da v enem zakonu ni mogoče vsega storiti. Ampak to pa potem pomeni, in dajem prav tistim kolegom, ki so danes to omenjali, da bi morali imeti na mizi spremembe vseh tistih zakonov, ki se s tem sicer povezujejo in predstavljajo celovito podporno okolje. Kaj je v tem primeru mogoče storiti? Čeje gospa ministrica pripravljena v zvezi s tem kaj reči, bi bil zelo hvaležen. V zakonu je omenjeno inovativno okolje. Tu se uvajajo evidence subjektov inovativnega okolja. Meni se to postavlja v izhodišču kot zelo problematično, kajti inovacije niso nekaj, kar nastane institucionalno, ampak se pojavijo pri človeku, ki se veliko s tem ukvarja, bodisi da je posameznik, bodisi da je del nekega tima. Mene ta 9. člen nekoliko spominja na prakso visokega šolstva, imajo mednarodno primerljive reference, zakaj ne bi nekdo, ki je doma dober inovator, ne bil recimo upoštevan v tem, ko vendar vemo, da so nekatere mednarodne reference, če zdaj govorim o visokem šolstvu, dostikrat na videz zelo pomembne, dejansko pa nimajo ne vem kako velike teže, da pa včasih nekdo, ki je doma nekaj naredil, je bistveno pomembnejši. Tako jaz skušam nekoliko relativizirati in apeliram na vas, da razmislite o tem, da bi mogoče vendarle ublažili te kriterije. Tudi ne vem, zakaj naj bi postalo pravilo najmanj dve leti pred vložitvijo vloge za vpis v evidenco. Ko se vpišeš v evidenco, se vpišeš v evidenco, če imaš kaj za povedati, imaš za povedati. To se pa potem ugotavlja v tretjem odstavku, kjer govorite o načinu vodenja in vsebine evidence ter dodatnih pogojih za upravljanje posameznih storitev. Vi tako ali tako boste preverjali oziroma se bo to preverjalo, ne vem kje, in ne bi v naprej omejeval nekoga, ki je mogoče z nekim izrazito inovativnim pristopom začel. Tu imam konkreten primer ene od gazel slovenskih, ki po teh kriterijih ne bi dobila nič, je pa danes eno od najpomembnejših informacijskih podjetij. Lahko jaz napačno razumem ta 9. člen, ampak mislim, ker 10. člen govori o financiranju storitev, da je to kljub vsemu tudi povezano z denarjem, zato bi predlagal, da mogoče ublažite te administrativne pogoje. Imam še eno vprašanje, in sicer na strani 12, v uvodnem delu besedila, je govora o razmerju med osnovnim kapitalom in garancijskim potencialom. Tu je govora o tem, da je v večini držav, ki jih tu navajate, razmerje med osnovnim kapitalom in garancijskim kapitalom v obratnem sorazmerju kot je v Sloveniji. Jaz seveda zdaj ne razumem, zakaj je to tako, ampak si mislim, da obstajajo tehtni razlogi, ki pa jih nekako nisem našel v nadaljevanju, zato bi prosil za pojasnilo. Bi še to rekel, da jaz kot opazovalec v evropskem parlamentu sodelujem v tej skupini [[..]] [[nerazumljivo.]] [[...]]torej skupini, ki se ukvarja tudi s temi malimi in srednjimi podjetji, pa me čisto terminološko zanima, čemu je potrebna ta nadaljnja delitev na mikro? Jaz sem prebral sicer obrazložitev, ampak ne vem, kakšne so posledice teh delitev. Gotovo neka delitev povzroči, da imaš potem nekje pravico in nekje malo več obveznosti. V tem smislu najbrž je razlaga. Ampak bolj se mi zastavlja vprašanje, koliko je smiselna ta delitev na mikro. Ali ne bi potem kar pustili tisti mali pa začnemo s tistimi, ne vem, 470 milijoni ali koliko že, kot izhodiščem. Ne vem. Prosim za odgovor na to vprašanje. Hvala lepa.
Hvala doktor Brejc. Besedo dobi Irma Pavlinič Krebs za njeno razpravo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa ministrica, državna sekretarka, kolegice poslanke, poslanci. Ne morem si kaj, da ob sprejemu, ob prvi obravnavi oziroma ob tej razpravi tega prepotrebnega zakona v našem slovenskem prostoru ne polemiziram s stališčem poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki velikokrat v skrbi za dobrobit slovenskih državljank in državljanov ob razpravah pravzaprav podre svojo tezo. Gospod Kelemina je rekel, da je bilo nepotrebno in preveliko razmetavanje denarja v naši mladi, novi državi, ko so se pomagali reševati veliki industrijski giganti. Spoštovani! Država, četudi mlada, ima svojo zgodovino. Ta zgodovina je bila socialistična. Gospodarstvo je bilo socialistično. Moderni so bili veliki industrijski giganti, ki so seveda zaposlovali v slovenskem prostoru veliko občank in občanov iz določenih področij. In očitati državi, da je s projekti prestrukturiranja, ki so bili izdatno finančno podprti, ki so nosili v sebi izdatno socialno komponento, v tistem obdobju bilo torej razmetavanje denarja, je več kot nekorektno. In ob tem zakonu, ki je danes pred nami, ne moremo reči, da finančna podpora, državna pomoč podjetjem v težavah, ni tudi tisti potreben instrument te države, ki pač skuša ohraniti zdrava jedra v teh bivših industrijskih gigantih in jih čim bolje pripraviti na tekmovanje v novih evropskih razmerah. Da pa seveda je ta zakon tisti, ki bo v teh okoljih, ki so v preteklosti obremenjena z velikimi industrijskimi giganti, moral pomagati malim in srednje velikim podjetjem, da bodo na drugi strani ponujala nova delovna mesta, je pa vsekakor za pozdraviti in povedati, da bi to vprašanje vsekakor moralo biti deležno podpore vseh poslanskih skupin v tem parlamentu. Spodbudno podporno okolje za razvoj malih in srednje velikih podjetij seveda ni, po mojem, ni samo ta segment, ki ga ministrstvo ureja v tem predpisu. Zagotovo je drugi nujni segment, ki bo, mislim da, takoj sledil temu, odprava administrativnih ovir, ki so v zakonodajni oziroma iniciativni pristojnosti ministrstva za finance, ministrstva za okolje in prostor in tako naprej. To je tisto, kar bi vzporedno s temi instrumenti zagotovo pomenilo pravi korak. In ne nazadnje gre za spodbudno okolje, ki ga lahko imenujemo tudi tisto, kar je gospod Kelemina rekel, da je v nekih drugih predpisih, pa jih zelo kratko imenujemo lahko obrtne cone, ki pa se prek skladnega regionalnega razvoja predvidevajo kot skupen cilj nosilcev tako lokalnih skupnosti gospodarstva na tem območju z izdatno podporo, tudi države pri teh projektih in ne nazadnje strukturnih skladov Evropske unije. To so vse vzporedni ukrepi, ki jih seveda lahko imenujemo podporno okolje skladnemu regionalnemu razvoju. In kaj je tisto, kar jaz vidim, da ta zakon prinaša pomembnega poleg vsega tega, kar še zagotovo tudi podjetniki pričakujejo? Ključni problemi, ki jih podjetniki že sedaj, ki so nosilci teh malih in srednjih podjetij, prenašajo, kadar smo v stiku z njimi in z njimi razpravljamo kaj izboljšati, je dostop do informacij. Vemo, da živimo v dobi informacij in če jih pravzaprav ne spnemo v neko dostopno okolje, ostajajo sami sebi namen. Dostop do informacij in storitev,do znanja, ki se nekje na en način ustvarja, ne pride pa tja, kjer ga najbolj rabijo in kar je najbolj pomembno po moji oceni v tem predpisu, je do virov financiranja. Rešitve, ki jih ta zakon prinaša, so dodana vrednost bivšemu predpisu. So rezultat spoznanj, so nekje preslikava najboljših praks v državah članic Evropske unije. In zagotovo bodo omogočile razvoj novih storitev glede na potrebe podjetij in vključevanje samega podjetniškega sektorja v izvajanja le-teh. Tu jaz razumem tisto dodano vrednost. Gre za to, da bodo sama podjetja, ki se bodo čutila sposobna, lahko pridobila javno pooblastilo, ne da je od države diregiran center, ki naj proizvaja neke projekte. To se nam je pokazalo kot manj uspešno. Pomembno je, da tisti, ki se sami kot podjetniki, kot malo podjetje čuti sposobnega generirati, ustvarjati projekte, inovacije in tako naprej, da se tistega pooblasti v imenu države in v tem delu tudi finančno podpre za ustvarjanje tovrstnih projektov. To bo povzročilo večjo učinkovitost in kvaliteto izvajanja storitev. Treba je vedeti, da to razmerje, ki je bilo sedaj spoznano, to se pravi, da je institucija porabila za svoje delo v primerjavi s tem, ko je izvajala program, da je razmerje porabljenih sredstev 1:3 ni bilo tako, da bi narekovalo ministrstvu, da to naprej enostavno spodbuja, ampak mislim, da je ta rešitev, ki jo predlaga, veliko boljša, da se da torej tisti drugi usposobljeni instituciji, to priložnost. Najbolj pomemben del seveda predstavlja nova podlaga za delovanje in krepitev vloge javnegasklada za malo gospodarstvo. To je podjetniški sklad Slovenije. Dostop do virov financiranja je prepoznan z očmi podjetnikov kot ključna ovira za uspešnejši razvoj segmenta malega gospodarstva. Sklad na osnovi sedaj veljavnega zakona lahko izvaja le nerizične oblike financiranja. Običajno je bila praksa subvencioniranja obrestnih mer. To ni bilo zadosti za podjetnike. Potrebe na trgu pa so zlasti po drugih finančnih instrumentih, zlasti zagotavljanju začetnega in rizičnega kapitala. In z novim zakonom, mislim, da bo javni sklad lahko zagotavljal tudi te oblike in izkoriščal možnosti za pridobivanje novih kvalitetnih virov sredstev, zlasti iz Evropske unije. In v preteklih dneh je, čestitke spoštovana gospa ministrica, z vašo pomočjo sklad že podpisal prvo pogodbo, kjer je z evropskim investicijskim skladom za oblikovanje garancijske sheme, ki pomeni v naslednjih dveh letih 2,5 milijard tolarjev ugodnih kreditov z zavarovanjem za mala podjetja preko devetih poslovnih bank v Sloveniji. In če ni to tisto, kar je okolje danes spoznalo kot nujno in je to spoznalo tudi v državah, ki se jim pridružujemo, mislim, da velja vse to pozdraviti. Vendarle bi res želela, da ti vzporedni ukrepi, ki jih v tem predpisu ni, to je predvsem odprava birokratskih zahtev, ki so spoznana kot tista, ki ne služijo več svojim ciljem, ki so bolj zahtevna, bolj zahtevni pogoji kot tisti, ki so jih podjetja v državah članicah Evropske unije v tistih ožjih nacionalnih gospodarstvih deležna, da čim prej seveda pripravimo tudi ta predpis. Potem mislim, da bo ta paket spodbujanja podjetništva zaokrožen. Hvala lepa.
Jože Tanko ima besedo za razpravo.
Hvala za besedo, tudi vsem lep pozdrav! Moram reči, da se je ta problem podpornega okolja za podjetništvo v različnih letih zelo različno urejal. Pravzaprav vsaka organizacijska oblika, pa naj bo to samostojna v okviru ministrstva ali pa kot del ministrstva, je predlagala in brez težav tudi uveljavila neke svoje rešitve, s tem pa na nek način porušila ali pa v veliki meri porušila koncept predhodnika, ki ga je prej postavil. Na tem področju ustvarjanja podpornega okolja je bilo že kar veliko iniciativ, veliko pobud. Mnoge so bile vključene tudi v same lokalne skupnosti oziroma občine. Tako so se ustanavljala lokalne iniciative, pa so kasneje prerasle v razvojne agencije, pa se je to potem nadgradilo z regionalnimi razvojnimi agencijami, odvisno od tega, kje je to bilo. Moram reči, da je za vse te oblike država določen čas zagotavljala tudi sredstva, spodbudila nastanek teh institucij, potem pa v nekem trenutku je stvar popolnoma zamrla in to je ostalo pač na bremenih ustanoviteljev, to je v tem delu lokalnih skupnosti. Še nadalje je treba povedati, da so se oblikovali tudi razni grozdi, na nek način nekeoblike kooperacij in pa tudi že tehnološki razvojni parki. Skratka, veliko teh konceptualnih oblik je bilo že do sedaj. To nam na nek način kaže, da se je veliko delalo predvsem na tem preoblikovanju, modifikacijah, iskanju, tudi pojmov, preimenovanju, sepravi na predelavi teh starih vsebin, precej manj pa je bilo uspeha na tem področju implementacije, čeprav je bilo lokalno, regionalno in pa tudi podjetniško vloženega v te zadeve veliko truda, da se je to vedno znova adaptiralo na nove določbe. Tudi zaradi tega teh učinkov ni bilo posebno velikih, kar so opozorili tudi mnogi predgovorniki. Zaostajanje Slovenije na tem področju pravzaprav niti ni čudno, kajti niti ena od oblik, niti eden od konceptov se ni zaključil in pripeljal do kraja, ampak se je nekje na pol poti stvar tudi spremenila in preoblikovala. Me pa na nek način čudi, da ste v obrazložitev zakona zapisali, da boste odslej naprej omogočali bolj transparentno porabo sredstev za razvojno politiko. To me na nek način navaja, da dosedanja poraba ni bila dovolj transparentna, da so se dogajale nepravilnosti in zlorabe. Vendar v obrazložitvi o tem ni ničesar konkretnega in pa tudi niso navedeni kakšni posebni ukrepi s tem v zvezi. Prav tako se mi zdi, da zakonodaja, ki jo sprejemamo, pa bodisi ta, ki govori o podpornem okolju, bodisi regionalna zakonodaja, ne prispeva nič pomembnega k uravnoteženemu razvoju Slovenije. V teh zakonih se ne predvidevajo nobeni posebni ukrepi za odpiranje obratovalnic v ogroženih oziroma v razvojno šibkejših področjih. Prav tako pogrešam sinhronizacijo ukrepov in zakonov, in to bi bila naloga vlade, ki bi bolj sistemsko, bolj celovito obdelovali področje. Tudi ta zakon bo verjetno eden tistih, ki bo omogočil, da se bo glavna količina sredstev plasirala v razvojno močna in uspešna področja. Mislim, da bi bilo potrebno zagotoviti bolj selektivne pristope, da bi na nek način to politiko razdelili na tisti del, ki se nanaša na razvojno uspešni del, in pa na področja, ki so manj perspektivna, manj uspešna. Le če bomo na nek selektiven način pristopili k oblikovanju podjetniških iniciativ, bomo ta področja ohranili tudi poseljena in pri življenju. V nasprotnem primeru se nam bo ta eksodus, koncentracija v podjetjih družb, velikih in majhnih, koncentracija delovnih mest dogajala na podoben način, kot se nam sedaj. To se pravi, vse migrira na avtocestni križ in pa v večje, ne lokalne, ampak regionalne centre in povzroča siromašenje podeželja in pa tudi umiranje podeželja. Ta zakon ima pa pravzaprav pomanjkljivost, da je zelo veliko prepuščeno vladi, podzakonskim predpisom. To pomeni, da je zakon izredno odprt, da je več ali manj nedefiniran in omogoča vladi sprotne prilagoditve. Druga pomanjkljivost tega zakona je, da učinkov v tem mandatu ne bo več možno [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] preveriti, ampak vse te zapisane stvari v obrazložitvah prenaša v naslednje mandatno obdobje. Hvala.
Hvala. Mag. Blaž Kavčič.
Hvala. Pri tem zakonu je seveda potrebno biti previden, da ne bomo z eno roko podrli tistega, kar z drugo roko gradimo. Ta zakon je usmerjen v neko spodbujanje, podporo podjetništvu in je seveda zelo pomembno, da bi seveda bila naravnanost tudi druge regulative in prakse v našem okolju. Tukaj se nam odpira nekaj problemov. Če meni direktor škofjeloškega Šeširja pravi, da more imeti pregledano dvigalo vsakih šest mesecev, njegov konkurent, partner v Belgiji, pa vsake dve leti, tako približno mi je rekel, potem se seveda odpira celo poglavje, ki bi mu lahko rekli, ali na nekaterih področjih nismo bolj papeški od papeža. Kar se tiče regulative na področju delovnopravne zakonodaje, zakonodaje s področja varstva pri delu, davčnih predpisov in postopkov in drugih stvari, ki tudi še krojijo kakovost okolja v katerem podjetja poslujejo. Ta nevarnost je seveda toliko večja, kolikor manjši so subjekti. Tukaj smo večkrat slišali in se strinjam s tem, da je treba ta mikro in mali segment posebej izpostaviti. Menim, da je treba podčrtati, da posebej pri malih podjetjih, pri teh mikro subjektih je seveda normalno, da se podjetniki, ki se lotijo posla na tak način, predvsem ukvarjajo z vsebino tistega posla. In taki gospodarski subjekti ne prenesejo zelo visoke stopnje normiranosti. Ta problem, potem pri srednje velikih subjektih več ali manj izgine, čeprav je tudi pomemben lahko, ampak pri teh malih subjektih je pa kritičen. Glede na to, da je časa malo bi sklenil s tem. Potrebno bo seveda vložiti s strani vlade napore, da bi se v isto smer kot ta zakon usmerila tudi zakonodaja in podzakonski predpisi na drugih področjih.
Hvala. Sedaj dajem besedo ministrici, dr. Tei Petrin. Prosim.
Hvala lepa predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Zahvaljujem se vam za vaše pripombe, za vaše mnenje, ki ga bomo proučili in upoštevali vse tisto, kar bi lahko še izboljšalo ta predlog zakona. Preden bi na nekatera opozorila odgovorila, kajti nemogoče je, da bi odgovarjala na vse v času, ki mi je na razpolago, mislim, da to tudi niti ni bilo pričakovati. Želim poudariti naslednje, to, kar ste tudi številni sami razpravljavci poudarili. Podjetništvo posega na tako rekoč ali pa zakoni, predpisi vseh resorjev posegajo na oblikovanje podjetniškega okolja. Ta zakon je eden izmed zakonov. In po naši zakonodaji, kot vam je poznano, gre za resorne zakone in v resornem zakonu se v bistvu urejajo področja, ki so povezana z resorjem, ki zakon predlaga. Ta predlog, ki je tukaj, je resnično omejen na oblikovanje tega podpornega okolja. Rečeno je bilo, da z zakonom mi ne moremo ustvarjati podjetniškega duha v nobeni državi, tudi ne v naši. Vendar pa lahko definiramo vlogo od države, kot ste tudi sami poudarjali, da ukrepa na tistih področjih, kjer lahko ukrepa oziroma ustvarja tako okolje, ki bo pomagalo, da se bo podjetniški duh dejansko začel razvijati, ustvarjati in bo dosegel polet. S temi vprašanji se ne ukvarja samo Slovenija, niti ne samo države kandidatke. Sedajle sem zelo vpeta v dogajanje na področju ekonomske komisije v Evropski uniji preko sveta za konkurenčnost. In vam povem, da se z vprašanji, ki jih izpostavljamo danes tukaj, soočajo Nemčija, Velika Britanija, Anglija in podobno. Morda v nekaterih primerih smo mi res v zaostanku. Tam, kjer smo v zaostanku, smo želeli s tem zakonom tudi ta zaostanek seveda odpraviti, kot sem že v uvodoma povedala. Priprava zakona pri nas, kot veste, traja dalj časa zaradi različnih usklajevanj in podobno. To ni sedaj nek predlog, ki bi bil iz našega ministrstva posredovan oziroma oblikovan pred štirinajstimi dnevi ali nekaj podobnega. S temi vprašanji smo se ukvarjali sistematično od leta 2000 naprej, pripravljali predloge, tudi ustreznim resorjem, ki seveda imajo mandat nad zakonodajo, ki bistveno seveda s svojimi predpisi vpliva na ustvarjanje te podjetniške klime v našem gospodarstvu. Ko govorimo o inovativnem okolju, je morda res beseda nekoliko za nekatere nesprejemljiva, vendar je to izrazoslovje, ki se uporablja tudi drugje. Gre za te institucije, ki omogočajo da se potem podjetništvo veliko hitreje in boljše razvija. Res je, da tukaj v našem zakonu ni vprašanje novih institucij. Rečeno je bilo, ali smo potem v preteklosti, ko poudarjamo transparentnost in učinkovitost teh institucij, kot so parki, tehnološki parki, pa tudi centri odličnosti, ki jih danes še nimamo,pa jih počasi tudi razvijamo, da je bila v preteklosti podpora netransparentna. Treba je vedeti, da se je tudi sistem dodeljevanja državnih pomoči spreminjal v času. S tem, ko smo harmonizirali naš sistem dodeljevanja državnih pomoči, smo tudi prišli do zahteve, da je treba jasno definirati, kaj je državna pomoč, ki jo nudimo posameznemu podjetniku, in katera so tista sredstva, ki jih namenjamo za delovanje tistih institucij, ki pomagajo, da ti podjetniki svoje podjetniške projekte čim bolj realizirajo, da pridejo do vseh tistih informacij, ki so potrebne za njihov uspeh, in tudi do vsega tistega znanja. To je ta prvi del, ko govorimo o tem, da je treba seveda tukaj uveljaviti ta sistem, in s tem zakonom ga tudi uveljavljamo, in to seveda pomeni dodatno transparentnost v odnosu do preteklega načina, kar se je seveda financiralo v okviru državnih pomoči. In to je bil uveljavljen sistem. Zakonsko uveljavljen. Za spremembo, kot rečeno, moramo tudi tukaj narediti spremembo. Drugo, kar bi želela poudariti, je, ko govorimo o skladu, ker je bilo veliko vprašanj postavljenih okrog sklada. Gre za preoblikovanje obstoječega sklada, in sicer v podjetniški sklad. In točno z namenom, da začne razvijati tiste instrumente, po katerih se trenutno pojavlja veliko povpraševanje. Vsi ti instrumenti so navedeni, mislim, da v 16. ali 17. členu, in v bistvu pomagajo zapreti to vrzel na tem področju. Oziroma jo bodo. Tukaj moram povedati, da ta sklad, opozorila, da je treba zagotoviti nadzor nad delovanjem tega sklada, ker se v Sloveniji vsi poznamo in podobno, upravičeno, medklic, moram povedati, da je ta sklad v bistvu neko posredniško telo, ki v bistvu deluje s finančnimi institucijami, ki imajo vse tisto znanje, ki je potrebno, da se seveda določeni projekti tudi podprejo. Ravno zato je prišlo pri podpisovanju pogodbe za garancijske sheme tudi do podpisa desetih slovenskih bank, ki se bodo vključile v garancijsko shemo. Ta razkorak med namenskim kapitalom sedanjega sklada in garancijskim potencialom, ki ga je ta sklad trenutno imel, v primerjavi z drugimi državami, je dejstvo, da mi tega garancijskega potenciala nismo imeli razvitega in je bilo delno to tudi posledica povpraševanja s strani podjetnikov, malih, srednjih in velikih, po določenem instrumentu. Zato ga tudi ohranjamo, kajti raziskava je pokazala, da še vedno obstaja dovolj veliko povpraševanje, tu gre predvsem za subvencioniranje obrestne mere, da torej obstaja dosti veliko povpraševanje še po tem, da ne bi ukinili, kar nekaj dobro deluje oziroma bi ga podkrepili, oplemenitili ta sklad z vsemi temi ostalimi instrumenti, o katerih je bilo prej govora. Moram povedati tudi to, da je bila narejena analiza. Pripomba je bila, kakšna je ta analiza oziroma da bi bilo dobro videti analizo učinkovitosti subvencioniranja obrestnih mer. To analizo smo seveda naredili ravno zato, da smo se lahko odločali ali ne odločali, če ta instrument tudi ostane v nadaljevanju. Objavljena je na internetnih straneh oziroma spletni strani ministrstva za gospodarstvo in sklada. Potem administrativne ovire. Strinjam se, to je to rak rana, kjerkoli se, v kateremkoli okolju, domačem ali tujem, se pogovarjamo. Mislim, da smo na tem področju, čeprav ne moremo biti zadovoljni, strinjam se, naredili le pomembne korake. Tudi mednarodna primerjava kaže, da Slovenija ni več pri tem vprašanju administrativnih ovir, vsaj pri registraciji podjetij in vstopanju novih podjetij na repu, kot je bila, ali pa med državami na zadnjem mestu. Ampak smo se pomaknili zgledno naprej. Tudi določene administrativne ovire so bile odpravljene tudi z zakonom, ki ste ga tukaj potrdili, in sicer novela obrtnega zakona. Številne ovire so bile odpravljene na tem področju in bodo zagotovo nedvomno pozitivno vplivale. Ko zakon sprejmeš in tega se zavedamo, vem, vsi mi, ne pomeni, da bo čez noč prišlo do rezultata. To so procesi, ki seveda so izpostavljeni in ko enkrat se zaženejo, gredo seveda naprej. Glede administrativnih ovir moram reči, da na tem področju delujemo naprej, da je vzpostavljena posebna skupina, medresorska skupina. Prav danes popoldne ima tudi srečanje in delujemo v smislu, da bi končno tudi tako imenovani projekt, s katerim ste se vi že večkrat seznanili, uspešno uveljavil, ne samo na področju SP-jev, ampak tudi na področju delovnih organizacij. Kar se tiče javnih pooblastil, moram povedati, da tudi v našem interesu zagotovo je nadzor nad dodeljevanjem in seveda opravljanjem javnih pooblastil seveda zelo učinkovit. Zakaj javna pooblastila? Zaradi tega, ker ste tudi nekateri na to sami opozorili oziroma tudi podprli to odločitev, ker pomeni le v nekem smislu vnašanje tudi konkurence na področju že uveljavljenih institucij. V glavnem je tukaj bila ena institucija in z javnimi pooblastili v bistvu ne izločamo nikogar, niti lokalnih podjetniških centrov, niti obrtnih območnih zbornic, niti gospodarskih zbornic. Ne, ne uvajamo novih institucij, ampak tem institucijam, ki danes niso bile vključene v dajanje storitev podjetnikom, dajemo možnost, da lahko dokažejo, da naredijo boljše, da seveda tržno, tako kot je bilo izpostavljeno, ne administrativno, tudi to nudijo skupini teh podjetnikov. Mislim, da je to pravzaprav pozitivni, zelo pozitivni element, zagotovo pa bo treba tukaj okrog tega nadzora biti dosleden. Morda so tudi v 9. členu ti kriteriji nekoliko ostro zapisani, mi bomo to še enkrat pogledali, ampak mislim, da se strinjate verjetno z nami, da bodo vsi tisti kriteriji, ki bodo v 9. členu zapisani, ustrezali nekim mednarodnim standardom na tem področju. Drugo, kar se mi je zdelo pomembno, kar sem si sproti zapisovala, je tudi vprašanje tega skladnega regionalnega razvoja. To je načelo v zakonu in je bilo tudi, hvala, iz nekaterih strani opozorjeno, da to je že zajeto v tem zakonu in da v bistvu mi se zavzemamo za enakomerno pokritje tega podpornega okolja podjetnikov kjerkoli v Sloveniji. Ravno tudi ta javna pooblastila bodo v bistveni meri omogočila in še nekaj, pocenila. Danes, recimo, če mi damo lahko javno pooblastilo lokalnemu podjetniškemu centru mimo PCMG-ja, če dovolite to okrajšavo, in seveda stroški so jasno nižji in tudi transparentnost je lahko večja. Kar se tiče subvencioniranja, obrestne mere, to sem povedala. Potem vprašanje drugih zakonov. Strinjam se, da bi bilo to seveda optimalno, da bi lahko prinesli cel paket teh zakonov, ki posegajo na področje podjetništva oziroma vsaj na tistem področju, kjer bi bile spremembe najbolj potrebne. Že nekaj teh predlogov je tukaj na spisku na sedanjiseji državnega zbora, nekatere smo že tudi sprejeli, ki so v bistvu izboljšale to podjetniško okolje, pa naj gre to za zakon o gradbeništvu, potem davki - davki prihajajo in podobno. Kar se tiče davkov, mi smo imeli v našem predlogu zakona, čeprav se nanaša samo na podporno okolje, smo nekako skušali skozi zadnja vrata pripeljati vprašanje davčnih olajšav. Mislim, kot sem povedala že prej, glede na cilje naše zakonodaje ali pa zakonodajni sistem, vsak področni zakon ureja to področje. Kar se tiče davkov, se mi zdi tudi z vidika pogovorov, ki jih imam tudi z drugimi v drugih državah, zelo pazijo, da ta problematika ne bi bila razpršena med različne zakone, ampak bi bila v enem osnovnem zakonu, da je res pregled, kakšne davčne olajšave mi nudimo. Mi smo se vpreteklosti, se spomnim, pogovarjali s podjetniki, nekateri so vedeli, katere so davčne olajšave po različnih zakonih, drugi tega pregleda niso imeli. Seveda moramo pa zagotoviti, da bo v teh dveh zakonih, ki prihajata v obravnavo, tudi to področje ustrezno rešeno. Mi smo te predloge dali in pričakujemo, da bodo tudi upoštevani, ker v nekem smislu še razprava na tem področju teče. Mi smo tudi predlagali izboljšanje tega poslovanja, olajšanje poslovanja za mikro in mala podjetja in to že pripravljamo spremembe v ZGD-ju in pričakujemo, mislim, da imamo celo razpredelnico, časovnice jaz nimam tukaj pred sabo, da bod prišle te spremembe v parlament v kratkem času, kjer bomo tudi zelo jasno nakazali povezavo med tem zakonom in pa spremembami, ki jih tam uvajamo prav za olajšanje poslovanja majhnih in mikro podjetij. Zakaj delitev nenadoma na mikro mala podjetja in srednje velika podjetja. Prav zaradi tega, ker če imamo populacijo malih in srednjih podjetij, se velikokrat lahko zgodi, ali pa samo populacijo malih podjetij, se izbriše, koliko so bile v teh pomočeh in pa, recimo, ko govorimo o proračunskih sredstvih, pobudah in podobno udeležena posamezna podjetja različne velikosti. Zato tudi drugje zelo poudarjajo pomen mikro in malih podjetij, mikro 1-9 in to ločitev, da zaradi spremljanja lahko samega sebe kontroliraš, nadziraš in pa popravljaš, da usmerjaš tista sredstva ravno v ta mikro in mala podjetja. Kar se tiče stroškov za delovanje sistema. Če preidemo na sklad. Mi ne ustanavljamo nobene institucije, ampak izpostavljamo pogoje za učinkovito uspešno delovanje teh institucij za namene razvoja podjetništva pri nas, zato da se bodo podjetniki, podjetništvo, čim uspešneje razvijalo. Vzemimo primer. Sklad ima danes deset milijard tega namenskega premoženja. Letno razpisuje razpise v vrednosti treh milijard tolarjev, ki so namenjene samo malim in srednjim podjetjem. Dokazano je od leta 1996 do danes, mislim, do lanskega leta, ustvarjal na podlagi teh svojih spodbud na leto 500 novih delovnih mest. Podprl je tudi mala inovativna podjetja, vendar glede na instrumentarij, ki ga je ta sklad imel, je bila ta podpora ravno tem novim in rizičnim projektom majhna, ker enostavno ni imel pravne podlage, zakonske podlage. Ta sklad upravlja 12 ljudi, stroški delovanja sklada so samo 120 milijonov. Mislim, da je to izredno učinkovito. In nič iz proračuna, financira svoje delovanje, teh 12 zaposlenih samo na podlagi svoje lastne dejavnosti. Glede davčne olajšave mi je bilo rečeno, če bi odgovorila, mislim, da sem. Mi smo tukaj dali, kot rečeno, številne predloge. Tisto, kar je, in bo tudi upoštevano v tem novem predlogu zakona. Tukaj se mi je zdelo še pomembno, da povem, ker je bilo rečeno, da s tem zakonom, ki je ohlapen, prepuščamo veliko področij podzakonskim aktom, vladi.Moram reči, da gre, če natančno greste skozi zakon, da gre samo za tri podzakonske predpise. Ne bi se strinjala s to trditvijo, da mi zakon že zelo močno definira osnovne elemente in cilje tega zakona in pa vsebino, medtem ko gre samo za tri podzakonske predpise. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ostalo je še devet minut časa. Kdo bi še želel razpravljati v okviru tega časa? Mag. Drobnič in kolega Rokavec, po pet minut, ker drugih želja ne vidim. Prosim. Mag. Drobnič. Po štiri in pol minute.
Hvala za besedo. Štiri pa pol minute, v redu. Saj mislim, da bom celo prej končal. Poglejte, saj pri ciljih, spoštovani predstavniki vlade oziroma spoštovana gospa ministrica, bi se lahko hitro poenotili in te cilje razglašate ali razglašamo že svoja štiri leta, ampak razlika je v stvarnosti, kakršna je bila vzpostavljena v času teh treh let, ko vladate. Naj vam povem: zmanjšanje samozaposlenih, zmanjšanje zaposlenih malih podjetij in več brezposelnih. Ne tiste uradne statistike, kjer imamo izbrisane in je približno 12 tisoč izbrisanih notri. To je treba sešteti in v tem smislu je tudi povečanje. Torej cilji, dvig podjetniške kulture, razvoj inovacijskega okolja, razpoložljivost dostopa do podjetniških okolij, izboljšanjedostopa do informacij, krepitev konkurenčnosti podjetij, krepitev vloge razvoja ne vem katerih instrumentov. Ali bomo s tem zakonom to dosegali? Ena stvar notri je operativna. To je ustanovitev sklada, vse ostalo je na ravni deklaracije. To, kar razglašamo že tri leta. Kaj bi bilo treba, kaj smo mi pogrešali v teh treh letih in pogrešamo še vedno? V temeljnih zakonih da bi se ta praksa spremenila. In kateri so tisti temeljni zakoni? To je v zvezi z bankami, v zvezi s poslovanjem trgom vrednostnih papirjev,v zvezi fleksibilnosti trga dela - to, je zakon o delovnih razmerjih - to kar želite uveljaviti, ni predmet tega zakona, ampak je predmet drugih zakonov. Potem antibirokratski program. Notri so zagotovljena sredstva za izvedbo antibirokratskega programa. Lepo vas prosim, ko bi navedli izvedbo antibirokratskega programa, bi morali navesti, koliko bo prihrankov, ne pa, koliko bo to podražilo. Notri je postavka, koliko boste zagotoviti za antibirokratski program. Zato vas na to opozarjam. Imamo že nekaj institucij, teh vmestnikov, ampak to so jalove. Sedaj je samo vprašanje, kako jih narediti, da bodo bolj uspešne. Ne vem, kaj bo s PCMG-jem. Ali ne bi to institucijo izboljšali, če niste z njo zadovoljni. Pa jo mislite likvidirati? Ne vem. Ali ne bi bilo to boljše? Ko smo vprašali na enem obisku, kako pravzaprav funkcionira tehnološki park, eden izmed zelo zanimivih, ne bom povedal, kje to je, sicer boste začeli razpravljati, smo jih vprašali, kakšna je pa vloga države, kakšno državno pomoč da za tisti tehnološki park, kjer je na petih kvadratnih kilometrih 300 podjetij, notri sta pa dve univerzi, pa vse ostale pritikline za to, da to fino posluje. In so nas debelo vprašali: Kaj, ali država? Nič. To je nastalo iz tega inovativnega okolja. Seveda lokalna skupnost je dala na razpolago, da se je v tistem "becirku" to naredilo, pod ugodnimi pogoji. To zanesljivo. Ampak ostala infrastruktura oziroma pravna infrastruktura je omogočila to. Seveda potrebujemo za to, da se izvajajo te državne pomoči tudi neke mehanizme ali pa da bomo črpali in zato potrebujemo ta sklad. Lahko bi tudi, če bi prišlo na proračunski sklad, zgolj proračunski sklad, pa bi po dobrih merilih razdelili ta denar in bi bila ta zadeva čisto v redu. Seveda se naši državljani sprašujejo, kaj bomo novega dobili. Verjetno kakšno novo inštitucijo, ki bo povečala te vmesnike in posrednike. Ti vmesniki in pa posredniki, če pa že nastanejo, naj pa nastanejo na osnovi iniciative tržnega okolja. Potem pa država vstopi notri, pa morda tudi kaj financira. Malo odkimavate ali prikimavate? No, ampak ta sklad, vemo, kdo ga ustanavlja in kako nastane. V tem je razlika. V razmišljanju. Drugo so seveda še monopolna podjetja, pa netransparentnost. To je treba odpraviti. In ko bomo to odpravili, bo spodbudno inovativno okolje. Hvala lepa.
Hvala. In še Franci Rokavec, prosim.
Hvala za besedo. Jaz menim, da je verjetno kljub vsemu pravi čas tudi za ta zakon, ampak ne samo zato, ker je v tem zakonu napisano, ampak tudi zato, da ta zakon spodbudi pristojna ministrstva k razmišljanju, kaj je potrebno v zakonodaji, to je tudi že kolega Kavčič povedal, da smo na nekaterih rešitvah bistveno bolj papeški od samega papeža. Teh rešitev je v naši zakonodaji zelo veliko. Sedaj jaz ne vem, zakaj smo v nekaterih rešitvah tako pretiravali, tako pri zakonu o delovnih razmerjih, tako v zakonu o varnosti in zdravju pri delu in tako naprej in tu bi lahko še naštevali po dolgem in po čez. Ampak verjetno ravno to, kar je tudi predhodnik pred menoj povedal, ta zakon bi moral za svoje izhodišče tudi postaviti vprašanje, kaj je potrebno v drugi zakonodaji, ker če je ne bomo spremenili, ne bo imel efekt zakon o podpornem okolju za podjetništvo. Prav to je dejansko res, kar je bilo že rečeno. V zadnjem času je trend upadanja malih podjetij, trend upadanja samozaposlitev in tako naprej. Prav tu, kjer je verjetno ena od tistih tržnih niš v Sloveniji. Jaz bi se mogoče dotaknil samo 8. člena, ker tukaj menim, da je treba nekaj povedati predvsem pri nalogah in programih, če smo pri tem zakonu za oblikovanje podjetniškega okolja. Škoda se mi zdi, da dejansko tukaj ni opredeljena možnost, vemo, da iskanje in pridobivanje ter komunalno opremljanje obrtno industrijskih con je bolj v domeni lokalnih skupnosti. Vendar to je tisti predpogoj, kjer nekdo, ki želi nekaj začeti ustvarjati, da mu lahko tudi lokalna skupnost ali kdorkoli drug nekaj ponudi. Menim, da ima v 8. točki pri nalogah in programih tudi to svoje mesto. Seveda ne direktno, da bo to kar država centralistično ukrepala, ampak v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi. Drugo vprašanje so pa storitve v podporo podjetnikom pri izvajanju postopkov svetovanja in priprave dokumentacije za prijavljanje podjetij na domače in tuje javne razpise. Zelo velikokrat sem govoril s podjetniki, ki so rekli, seveda, jaz bi se prijavil na to, ampak ker dejansko so zahteve, ki jih posamezni razpisi, naj si bodo domači ali tuji, predpisujejo, skorajda nemogoči, da bi jih vsak posamezni podjetnik lahko dejansko tudi pridobil. Zato menim, da bi bilo smiselno tudi spodbujati tiste institucije, tiste podjetnike, ki bi dejansko ta servis ostalim tudi nudili. In menim, da tudi, ko se vključujemo v Evropsko unijo, kjer bomo predvsem [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]odvisni od možnosti in fleksibilnosti koriščenja teh sredstev, da bi bilo tudi v ta namen potrebno dati možne rešitve. Toliko na kratko. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu zakona. O predlogu zakona, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj. To bo deset minut po končani 8. točki ali zadnji točki na današnjem dnevnem redu. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajam na naslednjo točko, to je NA 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - IN SICER NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem. Dajem besedo za uvodno ali pa dopolnilno obrazložitev predloga zakona gospodu Anderliču. Prosim.
Spoštovani! Skoraj leto dni bo, odkar je državni zbor razglasil spremembo ustave in dodal 3a. člen, ki je bila tudi podlaga za pristop Republike Slovenije k Evropski uniji. V tem členu določamo razmerja med vlado in državnim zborom in ga mora državni zbor sprejeti z dvotretjinsko večino, zato da bi vendarle ta določila sledila tako ustavnim določbam kot močno izraženi volji ljudi na referendumu, da s pristopom Republike Slovenije k Evropski uniji, državni zbor na nek način prenese na vlado del funkcij, ki jih je v sedanjih pogojih imel sam. Gre torej za del zakonodajnega odločanja in gre za to, da je skozi ta način delovanja državni zbor s spremembo ustave in s pristopno pogodbo prenesel del funkcij tudi na organ Evropske unije. Zakon je bil pripravljan dolgo časa. Bila so različna mnenja. Ali se postaviti na stališče, kjer bi trdno zavezovali vlado in bi s tem na nek način tudi onemogočali fleksibilnejše ravnanje vlade v tedenskem, dnevnem ravnanju in takrat, ko gre za odločanje v Bruslju, do nekega drugega modela, pogojno se prvi imenuje danski, drugi finski, ko vendarle vlada in parlament sodelujeta na način, da parlament daje mnenje, oblikuje stališča, da pa ta niso tako zavezujoča, da v pogojih potreb, ki bodo nastale dnevno, ne bi mogla sama spremeniti teh stališč in jih potem kasneje, ko bi bila seveda taka spremenjena uveljavljena, kasneje tudi obrazložila v državnem zboru. Verjamem, da bi v tem tudi to oblikovanje stališč bilo bolj fleksibilno in bolj generalno, da tako rečem, ne pa tudi konkretno pri posamezni stvari. Na seji odbora za notranjo politiko v drugi obravnavi, po opravljeni prvi obravnavi na seji zbora, kjer je zakon dobil ustrezno večino, lahko bi rekel kar izredno veliko večino, je potem odbor spremenil nekaj določb. Predvsem ko gre za poimenovanje posameznih organov. Organe smonadomestili z izrazom "institucije", saj sta tako evropski svet kot svet Evropske unije institucija, kjer pravzaprav vlada Republike Slovenije - kot tudi vse vlade - uveljavlja stališča države oziroma predstavlja in zastopa Republiko Slovenijo. Prav tako smo besedno zvezo "ustanovitvenih pogodb Evropske unije", ki je presplošna, nadomestili z izrazom "pogodb, na katerih temelji Evropska unija". Zaradi zagotovitve zastopanja varovanja interesov Republike Slovenije je bilo potrebno določiti tudi postopke obveščanja državnega zbora in postopke pri oblikovanju stališč. Tako smo dodali nov drugi odstavek, ki državni zbor zavezuje k upoštevanju časovnega načrta evropskega sveta in sveta EU. V primerih, ko se državni zbor iz določenih razlogov ne opredeli do predloga vladnega stališča, velja, da se s tem predlogom vladnega stališča strinja. Zaradi večje javnosti smo določili tudi obveznost vlade do poročanja pred zasedanjem sveta EU in na ministrski ravni pred vstopom Slovenije v EU. Dopolnjen predlog zakona je tako usklajen tudi s pripombami zakonodajno-pravne službe. Upoštevane so v večji meri pripombe vlade in komisije za evropske zadeve v parlamentu. Menim, da je povsem korektno pripravljeno glede tudi na razprave v prvem branju, zato predlagam da s sprejemom to tudi potrdimo.
Hvala za to dopolnilno obrazložitev. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo in prosim za predstavitev poročila, ki ga bo podala kolegica Majda Zupan. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovani zbor! Odbor državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko je na 47. redni seji 12.02.2004 kot matično delovno telo obravnaval v drugi obravnavi predlog zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki ga je državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslancem s prvo podpisanim Antonom Anderličem. Amandmaji k predlogu zakona so bili predloženi s strani vlade Republike Slovenije. Predložila ga je poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke in komisija za evropske zadeve kot zainteresirano delovno telo. Razprava je potekala v slogu, značilnem pri urejanju takšnih razmerij. Državni zbor je želel čim večje nadzorstvo nad vlado, vlada pa se je skušala izviti iz tega objema. Tako je predstavnik vlade izhajal iz aktivne vloge vlade pri uveljavljanju stališč Republike Slovenije v Evropski uniji ter iz njenega ustavno in zakonsko določenega položaja in delovanja. Zlasti je poudaril pomembnost vzpostavitve mehanizma za primere, ko se državni zbor iz določenih razlogov do predloga vladnega stališča ne opredeli. Nadalje se je zavzel za rešitev, da bi bile seje delovnih teles državnega zbora zaprte za javnost zaradi specifične narave Evropske unije in predstavil tudi predlog, da državni zbor pri obravnavi sprememb pogodb, na katerih temelji Unija, ne bi sprejemal stališč, ampak o njih le razpravljal. Tudi državni svet bi želel svoj košček v sodelovanju, zato je predstavnik poudaril, da ima državni svet jasno in nesporno mejah svojih pristojnosti, določen vpliv na zakonodajno delovanje državnega zbora. Še posebej je opozoril na 6. člen predloga zakona, da pristojni delovni telesi državnega zbora pri obravnavi evropskih zadev upoštevata tudi mnenje državnega sveta oziroma njegovih delovnih teles. Pri tem pa so člani odbora menili, da se položaj državnega sveta z vstopom v Evropsko unijo ne spremeni in da bo lahko še naprej dajal mnenja k vsem zadevam, ki jih bo obravnaval državni zbor. Predsednik komisije za evropske zadeve je posebej poudaril, da zaradi vsebine oziroma časovne naglice zakonodajnega procesa v institucijah Evropske unije včasih ne bo potrebno oziroma časa, da bi zadevo obravnavala najprej matično, nato pa delovno telo, pristojno za evropske zadeve. V tem primeru je predlagal dopolnitev 6. člena predloga zakona tako, da bi delovno telo, pristojno za evropske zadeve, in delovno telo, pristojno za zunanjo politiko, praviloma obravnavala evropske zadeve na podlagi mnenj delovnih teles. V nadaljnji razpravi so člani odbora posebno pozornost namenili ureditvi razmerja med državnim zborom in vlado glede sprejemanja pravnih aktov in odločitev v okviru Evropske unije in poudarili pomembno ustrezno ureditev notranjega vidika tega zunanjega razmerja tako, da vlada državnemu zboru odgovarja za politiko države in za odločitve, sprejete v Evropski uniji. Zato so kot ključno vprašanje izpostavili ureditev vloge in položaja državnega zbora v razmerju do vlade kot enakovrednega organa pri oblikovanju stališč Republike Slovenije glede tistih evropskih zadev, ki bi sicer spadale v njegovo pristojnost. Pri tem naj bi vlada naredila izbor zadev in tudi zanj politično odgovarjala. Pomembno pa je, da bi lahko vlada, glede na svojo oceno politične pomembnosti, določene evropske zadeve predlagala tudi njeno obravnavo zaradi pridobitve stališč državnega zbora, do predloga stališč Republike Slovenije. Člani odbora se niso strinjali z mnenjem vlade, ki ga je povzela v amandmaju k 2. členu in še posebej so izpostavili zahtevo, da je treba ohranili vlogo matičnih delovnih teles v razmerju do obeh delovnih teles, pristojnih za evropske zadeve in za zunanje zadeve. Odbor je sprejel amandmaje k 8. členom, ki jih je podala komisija za evropske zadeve, potem pa amandmaje [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] k petim členom, ni pa sprejel nekaterih amandmajev komisije za evropske zadeve, vlade Republike Slovenije in poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, pri čemer so postali nekateri amandmaji brezpredmetni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pozdravljam predstavnike vlade, ki so se pridružili tej točki dnevnega reda, niso pa prijavili besede k uvodni obrazložitvi, ampak kasneje pri razpravi o amandmajih. Ker je zbor na 33. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna, zato bomo prešli na razpravo o členih in o amandmajih, ki so vloženi k posameznim členom. V gradivu imate pregled amandmajev z dne 23.2., popravek amandmaja pa je vsebovan v pregledu amandmajev. Zato prehajamo na razpravo o 3. členu in amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo besedo? Mag. Drobnič.
V naši poslanski skupini menimo, da je drugi odstavek 3. člena pravzaprav nepotreben, kajti položaj vlade je določen v ustavi in je zato v tem zakonu nepotrebno ponovno omenjati, kakšen položaj ima vlada. To določa ustava in pa zakoni. To je jasno po ustavi, zato smatramo, da je odveč drugi odstavek in lahko ta zakon sprejmemo brez tega drugega odstavka.
Hvala. Še želi kdo besedo? Kolega Sok.
Hvala lepa. Jaz bi k temu dodal še samo to, da, je pravzaprav 3. člen, kot je zapisan, nejasen. V prvem odstavku 3. člena piše, da v EU zadevah vlada predstavlja in zastopa Republiko Slovenijo ter uveljavlja njena stališča v institucijah EU. Torej stališča Republike Slovenije. Najvišji organ Republike Slovenije po zakonodajni plati je in bo ostal državni zbor. Potem pa drugi odstavek pravi, da je glede EU zadev vlada samostojna, se pravi, ta dva odstavka sta po mojem prepričanju pravzaprav v direktni kontradikciji. Eden govori, da zastopa interese Republike Slovenije, se pravi to, kar je,kot je že moj predgovornik, kolega Drobnič, povedal, zapisano v naši ustavi in v naših zakonih, potem pa, ne glede na to, drugi odstavek govori, da je vlada v teh zadevah samostojna. Iz tega stališča bi bilo pravzaprav celo dobro, ne samo, da je nepotrebno, ampak bi bilo dobro, da se drugi odstavek 3. člena črta, ker bo sicer prihajalo v praksi do različnega razumevanja 3. člena. Hvala lepa.
Hvala. Še želi kdo besedo k 3. členu? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in o amandmaju k 3. členu. Prehajam na 4. člen in amandma poslanskih skupin Nove Slovenije, poslanskega kluba LDS, poslanskih skupin Združena lista, SLS, DeSUS, NSi, SMS in dva amandmaja poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke ter amandma poslanske skupine SLS. Po vrsti se prijavite k razpravi o tem členu. Prosim, kdo želi besedo? Gospa Majda Potrata, Miran Potrč, Janez Podobnik, Drobnič. Gospa Majda Potrata.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz se predlagateljem prvega amandmaja, to je poslanski skupini Nove Slovenije pravzaprav opravičujem, da se oglašam s svojo pripombo šele sedaj, ker bi se morala s to pripombo oglasiti že na seji odbora za notranjo politiko, pa dovolite, da vseeno predlagam, da bi v jezikovni redakciji celotnega zakona, zlasti pa v 2. členu, o katerem sedaj ni govora, opravili ali odpravili neko jezikovno pomanjkljivost. Zakon, o katerem govorimo, nosi v naslovu tako zapisano, "v zadevah Evropske unije", kasneje pa v 2. členu piše, da bo v nadaljnjem besedilu zapisano, "EU zadeve". Z jezikovnega stališča je to nesprejemljiva formulacija. Tudi takrat, kadar se kratično ime za Evropsko unijo uporablja, se pravi, EU, bi moralo biti zapisano "zadeve EU", podobno kot je institucije EU in še kaj, svet EU ali še kaj takega, ko izpeljemo, ko izgovorimo se vidi, kako bi zadeva morala biti napisana. Jaz se, kot rečeno, še enkrat opravičujem, da reagiram šele sedaj kot lektorica in ne kot poslanka državnega zbora, ampak mislim,da možnosti za to jezikovno redakcijo skozi celotno zakonsko besedilo obstajajo. Hvala.
Hvala. Miran Potrč.
Hvala lepa. Jaz sem že na seji matičnega delovnega telesa bil sicer mnenja, da je večina razprave in večina amandmajev bolj redakcijske kot vsebinske, čeprav ne rečem, da nekatera redakcija ni tudi vsebinsko kasneje pomembna, zato bom med temi amandmaji, ki so k 4. členu vloženi, predvsem podprl amandma, ki so ga vložile skupaj štiri poslanske skupine. Rad bi se pa oglasil o amandmaju, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Na seji matičnega delovnega telesa sem bil namreč tisti, ki sem predlagal tako formulacijo, kot novi 11.a člen, ki sicer ni bila sprejeta, in tudi vsebinsko me nič ne moti, da je kasneje priključena k 4. členu. Menim pa, da bi državni zbor lahko razmislil o sprejemu tega predloga. Vsi vemo, da različno gledamo, in da smo bolj nezadovoljni kot zadovoljni z urejanjem odnosov med državnim zborom in državnim svetom. Vendar ustavni položaj državnega sveta ima glede zakonodajne vloge državnega zbora svojo funkcijo in ima pravico in možnost v postopkih sprejemanja odločitev v državnem zboru državni svet sodelovati. Ta zakon ureja tista vprašanja, ki so zakonodajna funkcija državnega zbora, vendar jih v bodoče ne bo več opravljal državni zbor, ker postaja vsebina odločanja v Evropski uniji, v teh odločitvah pa neposredno sodeluje vlada, vendar kot urejamo s tem zakonom, na podlagi čim večjega sodelovanja in čim bolj jastnih stališč, ki bi jih naj vladi za njeno delovanje oblikoval državni zbor. Menim, ker gre za zakonodajno funkcijo, da bi bilo prav, da najdemo ustrezne rešitve v tem vprašanju tudi za državni svet. Na to nas je v svojem pisnem gradivu opozoril končno tudi gospod Franci Grad. Ker menim, da ne bi bilo smotrno v mnoge od členov pisati, kdaj, v kakšnem primeru, pod kakšnimi pogoji, se mi zdi, da bi bilo koristno na to sodelovanje državnega sveta v postopku oblikovanja odločitev državnega zbora v EU zadevah opozoriti vsaj tako, da v posebnem členu oziroma odstavku rečemo, da bo to uredil poslovnik državnega zbora. Soglašam, da to poslovnik državnega zbora lahko uredi tudi brez takšnega dostavka, to je nedvomno res, vendar se vračam na začetek, glede na to, danimamo vedno jasnih pogledov o medsebojnih odnosih, da se tu postavlja veliko vprašanj, zato se mi zdi, da bi taka dopolnitev zakona nič ne škodovala, mogoče bi pripomogla k temu, da bi se potem ti odnosi še ustrezneje uredil. Hvala.
Po vrsti Janez Podobnik ima besedo. Nato mag. Drobnič in Anderlič.
Hvala za besedo. Jaz bom podprl amandma pod točko 2, ker smo sledili tudi stališčem zakonodajno-pravne službe, je bolj redakcijske narave. Glede amandmaja, o katerem je zdaj govoril tudi kolega Potrč, ki se glasi, da sodelovanje državnega sveta pri oblikovanju stališč državnega zbora v EU zadevah ureja poslovnik državnega zbora, mi smo najprej res razmišljali, da bi ga zapisali v obliki 11.a člena oziroma 11 novega člena, pa se je potem pokazalo, da tudi iz povsem vsebinskih razlogov bolj sodi k temu členu, kajti 11. člen ureja, govori o plenarni seji državnega zbora. O razmerju med državnim zborom in državnim svetom je sedaj govoril kolega Potrč. Jaz se z njegovo razpravo v principu strinjam. Kar nekaj komunikacij o tem vprašanju je bilo vzpostavljenih, ne samo pri tem zakonu, tudi pri nekateri drugih. Če se boste spomnili, ko smo spreminjali ustavo, je takrat bežno bilo omenjeno, ali bi tudi državni svet omenili pri spremembi ustave. Potem tega nismo zapisali v spremembo ustave. Sedanja rešitev, da se zapiše, da poslovnik uredi to razmerje, bi bila po našem mnenju en zdrav kompromis, pa bi na nek način dali vendarle potreben status državnemu svetu, ki je ustavnakategorija. Če bo dvotretjinska večina prisotnih poslank in poslancev za takšno rešitev, sem jaz prepričan, da bo to dobro delovalo za relacije med državnim zborom, državnim svetom in vlado, pa po drugi strani, ko bomo šli v spremembo poslovnika, jaz predlagam, da to naredimo, tiste prve spremembe, še v tem mandatu. Prepričan sem, da bomo našli tudi način, da bomo tudi v samo spremembo poslovnika take relacije zapisali na tak način, da ne bomo v ničemer šli preko določb ustave in drugih zakonov. Hvala.
Hvala. Mag. Drobnič.
Sedanja dikcija zakona je takšna, da ruši zakonodajno vlogo in parlamentarno vlogo tega državnega zbora, zato je nujno treba sprejeti ta predlog amandmaja, ki smo ga oblikovali v Novi Sloveniji in ga tudi vložili. Seveda se močno navezuje tudi na 3. člen. Glede na to, da nisem slišal, ni bilo kakšnega posluha do prejšnjega amandmaja, vsaj nekih pozitivnih stališč, se bojim, da se bo uresničilo to, kar pravzaprav v vsebinskem smislu pravi 3. člen, da vlada predstavlja in zastopa Republiko Slovenijo, glede EU zadev pa je vlada samostojna. Torej, državni zbor bo samo statist. Bo samo statist in bo hlapčeval vladi. Ne bo imel nobene funkcije. Nobene funkcije, zgolj dekoracija bo. To pa nizdružljivo z njegovo ustavno vlogo. Ne nazadnje se lahko izkaže, da bo ta zakon neustaven. zato apeliram na poslance državnega zbora, da sprejmejo in dajo podporo temu amandmaju, kot tudi tistemu amandmaju k prejšnjemu členu.
Hvala. Anton Anderlič ima besedo.
Če bi sprejeli ta amandma Slovenske ljudske stranke, bi naredili nek kompromis, ki bi bil zagotovo prispevek k nepreglednosti, nedorečenosti in pa predvsem bi bil v oviro normalnemu delovanju. Stvari, ki so bile večkrat poudarjene, in tudi gospodje iz vlade so sodelovali pri tem in so se absolutno strinjali s tem, mogoče tudi kakšna gospa, in je vendarle bilo takrat jasno povedano, da urejamo odnose med vlado in državnim zborom. To je naslov zakona. To je tudi posledica 3.a člena. Če bi bilo res to tako, bi že v ustavi kaj govorili o državnem svetu, bi bilo potrebno potem govoriti tudi v zakonu. Ali pa je treba spremeniti naslov zakona, pa reči, ta zakon ureja razmerja med vlado, parlamentom oziroma državnim zborom in državnim svetom. Vendar temu ni tako. Saj vendarle logika poteka komunikacije med Brusljem, vlado in državnim zborom je vendarle jasna. Absolutno nimam nič proti temu, da državni svet po vsej svojih funkciji, po vseh vplivih ki jih ima, sodeluje, oblikuje predloge, daje pobude, pomaga sooblikovati stališča. Kaj bi naj to pomenilo? Da bomo v poslovnik dali nekaj in bomo rekli, državi svet lahko da veto na predlog stališč, ki jih bo državni zbor posredoval vladi v proceduro, ko bo šla v Bruselj uveljavljat neka slovenska stališča. Tako daleč gre lahko ta domišljija. Ampak jaz jo ne želim razvijati, zato ker smo resnično to razčistili v fazi priprave. Konec koncev tudi vložiti zakona kar nekaj mesecev nismo mogli, dokler tega nismo razčistili, ker je ena od poslanskih skupin to vprašanje prinesla. In seveda korespondenca med predsednikom državnega zbora in predsednikom državnega sveta je tudi poznana. Prosim, da si vsi tisti, ki imate kakršnekoli dvome, to tudi pogledate. Jaz sem si pogledal in sem sodeloval pri teh zadevah na način, da je služba za zakonodajo in pravne zadeve, sekretariat zbora in seveda tudi zunanji sodelavci, takrat pri končnih odločitvah, kaj bomo v zakon dali, vendarle opustila misel, da bi v zakon ali to uredili v poslovniku. Če bo v poslovniku pisalo, kar je že sedaj, da morajo vsa gradiva dobiti tudi v državnem svetu, in jaz mislim, da je prav, in da če bodo svoje interesne probleme, ki jih pač zaznavajo, pravočasno sporočali, oblikovali v obliki stališč in predlogov, potem sem prav siguren v to, da jih bo državni zbor oziroma ustrezna delovna telesa v državnem zboru tudi upoštevala pri oblikovanju stališč. To se mi zdi, da bi bilo mogoče celo narobe, da bi seskozi ta določila v tem zakonu dalo neke obete, neke iluzije, da bo pa stvar šla v drugo smer. Jaz mislim, da bo še za državni zbor, za matična delovna telesa, jaz se absolutno strinjam, da mora ostati teža oblikovanja stališč najprej v matičnih delovnih telesih, če govorimo, recimo, o vprašanjih kmetijstva, sem prepričan, da bo odbor za kmetijstvo pred odborom za evropske zadeve oziroma tem odborom, ki se bo ukvarjal s temi zadevami, moral pripraviti neka stališča, drugače bomo neverodostojni. Da pa tukajše kakšne druge stvari pred tem počnemo, če bo čas dopuščal, jaz mislim, da bodo tisti petki, ko naj bi ta zasedanja teh velikih odborov bila, bo zagotovo prej problem, da stališč ne bomo imeli. Če ima kdo v glavah, ker ne vem, kaj se tu misli, da bomo v poslovniku uredili, da bo pa treba čakati na stališča, da bo kakšen rok opredeljen, tako kot je sedaj pri zakonih, da se recimo čaka 7 dni, da se državni svet odzove ali bo sploh se sestal na temo enega zakona ali ne. Če kdo misli tudi te stvari, potem si lahko zagrenimo življenje. Jaz ne želim tega na ta način postavljati. Zato zaenkrat, sem pa povsem odprt, da pri spremembah poslovnika diskutiramo in vidimo, če je potrebno kaj izboljšati to relacijo. Zakona obremenjevati s tem, pa vsaj jaz ne bi želel. Hvala.
Hvala. Bogdan Barovič.
Hvala lepa, predsedujoči. Dovolite mi nekaj besed k vsakemu od teh amandmajev. Najprej prvega k 4. členu, ki ga je predstavila poslanska skupina Nove Slovenije. Prosim kolegice in kolege, da dobro razmislijo. Namreč, ta amandma je zelo upravičen, ne gre samo za redakcijski popravek. Poglejte, 4. člen v prvem odstavku pravi: Državni zbor sodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije pri tistih zadevah, ki po svoji vsebini, v skladu z ustavo in zakoni, spadajo v pristojnost državnega zbora. Torej, pravilna dikcija tu bi bila, da državni zbor oblikuje stališča, ker so v njegovi pristojnosti. Državni zbor pa lahko sodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije da vsehdrugih področij, ki niso po ustavi ali zakonu v pristojnosti državnega zbora, kajti drugače lahko takšna dikcija pomeni zelo hudo in strogo omejitev vloge državnega zbora v delu inštitucij Evropske unije. Govorim inštitucij, ne glede na to, da ima vlada zakonodajno vejo oblasti v svetu in tako naprej. Na to opozarjam, na to opozarjajo tudi kolegi, na to opozarja tudi predsedujoča Irska, kjer sem bil nedavno na sestanku, kjer poudarjajo pomembno vlogo državnega zbora in njegovo odprtost, kajti državni zbor kot zakonodajno veja oblasti v državi, ki je tudi članica Evropske unije, je vez med vsemi prebivalci in Evropsko unijo. Kar vlada ni. Zato opozarjam kolegice in kolege, da ta amandma je zelo smiseln. Eno je oblikovati, ker je to po zakonu in ustavi tako dolžan državni zbor, drugo je sodelovati pri oblikovanju. V Slovenski nacionalni stranki smo oblikovali amandma, ki je identičen, skorajda, ali pa podoben amandmaju drugih vlagateljev, in sicer, da v drugem odstavku 4. člena se besedilo "evropskega sveta in sveta Evropske unije" nadomesti z besedilom "institucije Evropske unije". O tem smo, mislim da, razpravljali tudi na seji komisije za evropske zadeve, pa še drugje. In smo se s tem takrat vsi strinjali. Gre namreč za to, da, glede na splošni, abstraktni pristop do imenovanja organov Evropske unije, v okviru tega zakona, že mora biti smiselno, da se uporabi enak termin, torej "institucije Evropske unije". In ta termin uporabljajmo skozi ves ta zakon. S tem bi seveda odpravili tako imenovano terminološko neskladje. Prav tako smo v Slovenski nacionalni stranki vložili amandma k 4. členu, in sicer, da se v tretjem odstavku vejica nadomesti s piko, preostali del besedila pa se črta. Zakaj? Sprejem deklaracije, vemo, da pomeni sklic plenarnega zasedanja, pomeni dodatno uporabo časa. Glede na proceduro pomeni torej sprejem deklaracije, v narekovajih, pa namerno ali nenamerno, kakor želite, "zavlačevanje", kar pa je seveda v določenih primerih lahko zelo sporno. Nekatere zadeve zaradi dolgotrajnega postopka nisoaktualne, lahko se zgodi, da državni zbor sprejme kakšno od deklaracij, celo po pretečenih rokih, ki jih sicer zahteva delo v okviru evropskih institucij. To pa bi pomenilo, da je bilo celotno delo v okviru sprejemanja določene deklaracije brezpredmetno oziroma sprejeta deklaracija ne bi imela nobenega učinka. Jaz upam, da bodo kolegice in kolegi tudi ta amandma Slovenske nacionalne stranke podprli in da je zelo, zelo vsebinsko smiseln. In še k amandmaju, ki ga je vložila Slovenska ljudska stranka, dovolite besedo ali dve. Jaz popolnoma razumem željo in intencijo tako državnega sveta kot tudi spoštovanega kolega Podobnika, da bi se v okvir 4. člena poimenovalo drugo telo državni svet. Pa vendarle. Tu pa moram povedati, da dejansko ne bi bilo dobro in ne bi bilo prav, da bi bilo temu tako. Predvsem zaradi tega, ker so odnosi med državnim zborom in državnim svetom že tako ali tako urejeni z določenimi pravnimi akti, ki obstajajo. Ker pa je ta zakon, zakon o odnosih med vlado in državnim zborom, pomeni, da taodnos državnega zbora do vlade vključuje seveda tudi vse tisto, kar veže državni svet na delo državnega zbora. Jaz sem tudi na Irskem, govorili smo tudi tam o vlogah. Vprašanje je zdaj, govorili smo sicer o dvodomnosti, o vlogi državnega sveta kot nekega doma, v okviru delovanja tudi evropskih institucij in evropskih delovnih teles. Tudi tam so nam jasno in glasno povedali, da razen, kot je primer Bundesrat, torej drugi nemški dom, razen v takšnih primerih, kjer sta natančno ločena, so vsi odnosi tudi na evropskem nivoju med ostalimi, kot je razmerje državni zbor: državni svet pri nas, urejeni znotraj države in znotraj tega glavnega, torej državnega zbora. Tam so nam odsvetovali kakršnakoli zakonska opredeljevanja okoli delovnih teles. Je pa vsekakor z nami hodi z nami, je zelo aktiven član državnega sveta, tudi na zelo pomembnem delovnem telesu, kot je Kozak in je zelo aktiven in ima tudi vse možnosti in po vključitvi bodo imeli tudi na evropskem nivoju člani državnega sveta popolnoma enake možnosti, vse možnosti v šestčlanski delegaciji, ki bo obiskovala delovna telesa, sodelovati. Koliko bodo sodelovali, kdo bo sodeloval, bo pa samo stvar dogovora, znotraj tega državnega zbora, znotraj te države. Torej dogovor med nami, med državnim zborom in državnim svetom. Najlepša hvala.
Hvala. Po vrsti besedo dobi Irma Pavlinič Krebs, nato pa kolega Alojz Peterle. Imam prijavljene vse, ki ste dvignili roko.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovane! Dolgo časa že obravnavamo ta predpis. Sama ocenjujem, da bi bilo dobro, da bi bil že sprejet, da bi mogoče ob pogojih, ki jih prinaša, že skušali simulirati delovanje in bi torej v obdobju polnopravnega članstva pravzaprav, lahko, bi rekel predsednik državnega zbora, s polnimi pljuči začeli sodelovati vlada in državni zbor pri oblikovanju stališč Republike Slovenije do predlogov, predpisov, ki jih prenašamo v pristojnost in suverenost institucij Evropske unije, torej tiste, kjer hkrati sodelujemo in jih sooblikujemo. Zato sprašujem predstavnike Nove Slovenije, sploh gospoda Peterleta, čemu danes kar naenkrat, četudi so bili podpisniki tega predloga zakona, zakaj amandma, ki nekje gre izven konceptov, ki so nam ves čas vsem bili jasni. Oblikovala jih je kot osnovo komisija za evropske zadeve. In vsem mislim, da nam je jasno, da državni zbor v tem procesu, ki ga zapišemo v tem zakonu, sodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije, ne Vlade Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je tista, ki nam je dolžna na podlagi predpisa, in sicer 9. člena, predočiti stanje, predlagati tudi svojo politiko, pogled na določeno rešitev, ki se bo sooblikovala v instituciji Evropske unije, in hkrati seveda upoštevati stališča, ki jih bomo mi sooblikovali kot enakovreden partner vladi Republike Slovenije. Skupaj pa bodo to stališča Republike Slovenije. Mislim, da smo si tu vsi enotni, da gre za željo vseh institucij, tako vlade kot državnega zbora, da bodo ta stališča najbolj v korist Republike Slovenije. Tako mislim, da je osnovno besedilo popolnoma na mestu in sledi celotnemu cilju, ki ga zasledujemo. Drugi amandma, ki ga vlagajo poslanske skupine, razen Slovenske nacionalne stranke, ki so tudi predlagateljice tega zakona, je seveda odraz odločitve, ki jo je sprejel odbor za notranjo politiko. In sicer v prvem delu gre za konsistentnost, da se namesto konkretne navedbe obeh institucij, v katerih vlada odloča v imenu Republike Slovenije, to je na mestu Evropskega svetain Sveta Evropske unije naredi splošna dikcija, torej institucije Evropske unije. In seveda tudi deklaracije se predlagajo kot črtanje. Tako spoštovani gospod Barovič, oba amandmaja, ki jih je vaša poslanska skupina predlagala, sta vsebovana v amandmaju štirih poslanskih skupin, s popolnoma enako vsebino. Gre za splošno dikcijo in črtanje seveda tudi možnosti, da bi državni zbor sprejemal deklaracije. Točno vemo, da državni zbor po veljavnem poslovniku deklaracije sprejema na seji državnega zbora, vemo pa hkrati tudi, da smo v prvem odstavku četrtega člena tega istega zakona dali pooblastilo odboru za Evropske zadeve in odboru za zunanjo politiko, da le to oblikuje stališča in le izjemoma državni zbor na seji, kar smo opredelili v 11. členu. Zato predlagam,ker je potrebna visoka večina, da vendarle v poslanski skupino Nove Slovenije še naprej tako tvorno sodelujejo, kot so do sedaj, da spoznajo, da njihov amandma, ki je pod 1, pravzaprav ni v ničemer drugačen, kot je zapisano besedilo, vendarle zapisano besedilo bolj odraža tisto, kar smo zasledovali vsi, da pod točko 2 amandma vseh predlagateljev torej ureja to, za kar smo vsi bili enotni in hkrati povzema tudi amandma, ki ga predlaga poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Hvala.
Hvala. Besedo ima Alojz Peterle.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Se zahvaljujem spoštovani poslanki in podpredsednici za prijazno skrb do Nove Slovenije v zvezi s prvim amandmajem k 4. členu. Rad bi povedal, da njena razprava ima nekaj podlage v primeru, če bi razumeli dober namen poslanske skupine Nove Slovenije, da želi uveljaviti tako vlogo državnega zbora, da bi pri vseh EU zadevah oblikoval stališče Republike Slovenije. V tem primeru bi neprestano zasedali in po mojem ne bi prišli skozi, če bi razumeli zadeve tako. Poslanska skupina je izhajala iz tega pri svojem razmišljanju in predlaganju, iz prakse, ki jo je imel državni zbor prek odbora za zunanjo politiko, ko je mandatiral pogajalsko skupino, vladno skupino pri pogajanjih, ko je bil mandat, ki je bil sprejet tukaj, seveda pozicija Slovenije. Vlada takrat ni nič govorila, da ni suverena, ampak je suvereno uveljavljala mandat, ki ji ga je dal državni zbor tam, kamor je šla. Tukaj vidim eno paralelo in bi prosil, čebi razumeli namen poslanske skupine v tej smeri. Jaz osebno menim, da bi bilo bolje, da smo zelo striktni pri razumevanju in tolmačenju spremenjenega oziroma novega 3.a člena ustave, iz katerega je pa povsem jasno, da državni zbor lahko, kadar želi, sprejema stališča in da smo hkrati pozorni na 11. člen, v katerem pa tudi ta dikcija, kakršna je bila sprejeta na odboru za notranjo politiko zadnjič, govori, da sprejme v tem primeru, ko pride do plenarnega obravnavanja, da takrat pa sprejme stališča RepublikeSlovenije, ne samo sodeluje ali sooblikuje, ampak sprejme. Takrat je pa to popolnoma zavezujoč mandat. Tako jaz to razumem. Tako jaz mislim, da če prav beremo 11. člen in stališče oziroma amandma odbora za notranjo politiko, ki mislim, da je identičen prejšnjem amandmaju KEZ-a, da v tem primeru ne bi bila potrebna varovalka, ki jo predlaga naša poslanska skupina. Jaz to tako vidim. Kar zadeva pa zadeve oziroma amandmaja SLS-a glede vloge državnega sveta, pa delim mnenje s tistimi, ki menijo ali pa ki so prepričani, da ta zakon ne podeljuje oziroma ne spreminja ustavnega statusa državnega sveta, ki je po ustavi znan in je tudi v poslovniku že opredeljen način sodelovanja, informiranja v zvezi z zakonodajno materijo, ki jo obravnava in sprejema ta hiša. Tudi tukaj bi bil rad zelo pozoren do besed, ki so lahko zelo težke, potem ko izidejo v Uradnem listu in veste, da smo včasih že kaj hitro spreminjali, ker smo kaj prehitro sprejeli. Ta dodani četrti odstavek 4. člena po predlogu Slovenske ljudske stranke bise lahko razumel tudi tako, da sodelovanje državnega sveta pomeni sooblikovanje stališč državnega zbora, ki pa je edini omenjen v tem zakonu oziroma mu sprememba ustave to narekuje. Torej, da bi se tej nevarnosti tolmačenja izognili, mislim, da ni potrebe da bi se na tak način lotevali statusa državnega zbora v tem zakonu in da zadostuje to, kar v poslovniku že piše oziroma če menimo, da je to potrebno na novo precizirati, potem sprejmimo nek sklep, da bomo to v poslovniku naredili, ni pa treba prek zakona uvajati tega namena, da se bo to naredilo. Druga stvar je v zvezi s COSAC-om. Namreč, tam senati oziroma državni sveti držav članic sodelujejo. Naš je začel sodelovati. COSAC odloča s soglasjem. Tukaj pa bomo mogoče imeli kdaj vprašanje, kako priti do soglasja, v kolikor se bo državni svet odločil, da stalno sodeluje na tem, glede na to, da imamo le nekoliko različne pozicije v tej vlogi sodelovanja v COSAC-u. Mi lahko pridemo do tega, recimo v skrajnem primeru, da se svet ne bo strinjal z neko rešitvijo ki bi jo del delegacije državnega zbora podpiral, svet pa ne. Potem mi že v sebi ne bomo usklajeni in nam bo zadeva padla. Tako bi bilo dobro razmišljati o celoti in tudi o vseh finesah teh zadev. Torej ne vidim potrebe, da bi podpirali ta amandma, ker mislim, prvič, da ne smemo s tem zakonom statusa spreminjati in smo večkrat slišali, kako imajo v Avstriji, kako imajo v Franciji - nam nič ne pomaga. Kdor hoče spreminjati status državnega sveta, ga mora po liniji ustavne komisije oziroma ustavnih sprememb In še tole bi rekel. Državni svet torej ne soodloča in ne sooblikuje, lahko pa sprejema svoja stališča v skladu s 97. členom ustave in parlament jih lahko vključi oziroma uporabi pri oblikovanju svojih stališč, če to tako želi oziroma hoče. To, mislim, da je povsem jasna beseda v teh zadevah. Mislim, da je zelo podobno in identično govoril gospod poslanski kolega Anderlič. Bi pa rad tukaj eno drugo željo izrazil. Poglejte, jaz bi bil vesel, če bi današnje odločanje na to temo končali tudi z nekim sklepom, da bi morali v tretjem branju imeti pa tudi spremembe poslovnika že pred sabo, ko se odločamo o preureditvi hiše na temo odločanja o evropskih zadevah. Hvala lepa.
Hvala. Jaša Zlobec ima besedo.
Hvala lepa. Jaz se strinjam z drugo točko 4. člena in tudi pravzaprav s prvo točko 4. člena. Ampak mislim, da mi preveč gledamo Evropsko unijo kot neko hobotnico, ki nas bo pojedla in ki nam bo odvzela identiteto. Dejstvo pa je, da v Bruslju na stotisoče tujcev živi iz cele Evrope in tudi iz Amerike in ti tujci imajo možnost, da volijo na volitvah, ampak ne izkoristijo te možnosti. Samo 17% tujcev, državljanov EU hodi v Bruslju na volitve. Se pravi, da so ohranili v resnici svojo nacionalno identiteto, tako da je samo od nas odvisno, koliko jo bomo tudi mi ohranili. Navsezadnje, če pogledate Grčijo ali pa Portugalsko, ki sta že lep čas v Evropski uniji, pa še nista svoje mentalitete spremenili ali pa vsaj ne dovolj spremenili. Tako mislim, se bati, da ima Evropska unija neke mehanizme, ki nas bodo požrli v njenem kolesju, je popolnoma brez zveze. Torej, ravno tako bomo ostali Slovenci, tudi če bomo hodili vsak mesec v Bruselj po opravkih. Tako mislim, da tukaj pravzaprav ni problem Bruselj, ampak je problem relacija med vlado pa našim parlamentom. Parlament bo, kakorkoli gledamo, s katerekoli strani, bo imel manjše pristojnosti, kot jih je imel do zdaj. In mislim, da bo moral imeti ves čas zavihane rokave, da bo pariral vladi, ki po svoji logiki je bolj dinamična, močnejša je, ima več znanja in bi rekel več dostopa do informacij in tako naprej. In lahko govorimo o finskem modelu, danskem modelu, ampak dejstvo je: katerikoli model vzamemo, bo vlada zmeraj močnejša od državnega zbora. Mislim pa, da je popolnoma deplasirano, da bi v tem trenutku govorili o državnem svetu, ker pri tej zgodbi z državnim svetom se je treba enkrat usesti in v resnici postaviti neka merila, ki bodo neka normalna merila, da ne bo vsake toliko časa državni svet poskušal s takimi ali pa drugačnimi manipulacijami dobiti status drugega doma. Hvala.
Hvala. Franci Rokavec ima besedo.
Hvala za besedo. No, mogoče bi prav v tej razpravi, ki se je ponovno razvnela v zvezi s tem amandmajev, ki smo ga tudi v poslanski skupini predlagali glede sodelovanja državnega sveta pri oblikovanju stališč državnega zbora v EU zadevah. Namreč, menim, da je nekorektno razmišljati o tem, da če zapišemo amandma, ki smo ga posredovali in vložili v državni zbor, da bi ta amandma lahko sproducirali možnost, da bi državni svet vlagal veta na odločitve državnega zbora. Če smo pristno poslušali predstavnike državnega sveta na odborih, potem smo lahko ugotovili sledeče: kaj je osnovni problem državnega sveta? To, da mogoče v dosedanjem načinu delovanja državnega zbora včasih s strani nekaterih matičnih delovnih teles ni bil obveščen, to kar mu že poslovnik navaja. In da bi se izognili tej praksi in da bi samo navedli v tem zakonu, da dejansko v poslovnik, izrecno, ki ga bomo tako in tako določali in ga bomo sprejemali v tej dvorani in ta zbor - nihče drug ga ne bo sprejemal. In mi bomo oblikovali pač kriterije in merila, po katerih bo državni svet dejansko lahko sodeloval v teh procesih. Se pravi, vsak strah je tukaj odveč in bojazen, ki je bila danes prisotna, da bi državni svet dobil prevelika pooblastila. Ne vem, sprašujem pa, zakaj državnemu svetu ne bi omogočili, da je pravočasno obveščen in da lahko daje tudi svoje pripombe in predloge na stališča tako imenovanega velikega odbora tukaj v državnem zboru. Namreč, ne, glejte, dejstvo je nekaj: včasih, če je dobra volja, se lahko neko zadevo tudi dvakrat zapiše pa drži, v drugem primeru se pa samo obljubi, saj je zadeva urejena, pa se tiste obljube oziroma tiste stvari, ki določajo, ne drži. Menim, da imamo v končni fazi bistveno slabši efekt in tudi slabši učinek. Tako kot je že gospod Potrč povedal, namreč dejstvo je tukaj, nas ne bi ta amandma nič stal in verjetno prej koristil kot škodoval. V poslovnik bomo tako in tako zapisali, kakšen bo način sodelovanja državnega sveta v UE zadevah. Nič drugega, kakor to, kar lahko v tem trenutku stori - da je vabljen na odbor in da na odboru posreduje svoje stališče. In menim, da dejstvo je to, da z ustavnopravnega vidika je vloga državnega sveta nedosledno urejena, ampak, če si hočemo ali nočemo priznati delno vlogo državni svet ima v zakonodajni fazi. To je de facto znano dejstvo. Vendar, zdaj se pa vprašajmo, ali se želimo kot državni zbor, ko bomo oblikovali stališča v vprašanjih Evropske unije, zapirati v ta lastni krog ali želimo k oblikovanju stališč povabiti čim širši spekter, še posebno tiste, ki so izkazali ta interes. Jaz menim, da je verjetno modro, da državni zbor prisluhne vsem, ki so seveda v okviru procedure, ki jih ima ta državni zbora, pripravljeni sodelovati. In samo, da zaključim, jaz tukaj ne mislim ponavljati te zgodbe v nedogled, ampak nas ta amandma ne bi nič stal, lahko bi pa koristil tudi kaj. Hvala.
Hvala. Jožef Jerovšek ima besedo.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi. Na nek način se mi dozdeva, da pravzaprav v tem marginaliziranju vloge državnega zbora se zelo izbirajo in pilijo besede, po drugi strani pa se mi zdi, da se je v tem amandmajem k prvemu odstavku, ki ga je podala poslanska skupina Nove Slovenije, našla neka dikcija, ki bi naj na primeren način uredila pozicijo državnega zbora pri oblikovanju stališč. Jaz osebno tudi menim, da državni zbor mora oblikovati stališča, ki so v ustavni pristojnosti, kot lepo piše v nadaljevanju tega amandmaja. Namreč, če bi se pa mi odpovedali oblikovanju tistih stališč, ki so v ustavni pristojnosti državnega zbora, potem moramo to narediti s spremembo ustave. Mislim, da smo do slej že spremenili ustavo za tisto, kar je bilo potrebno, nadaljnje spremembe pa, po mojem mnenju, niso potrebne. In, če sedaj od tod preskočim na tu amandma Slovenske ljudske stranke, moram povedati, da se mi zdi, da so v tem odstavku, bolj kot so pač verjetno želeli poudariti vlogo državnega sveta na zelo sofisticiran način ali pa bi rekel na nek umetniški izpiljen način, poudarili, da se strinjajo, po mojem mnenju s tem amandmajem Nove Slovenije. Namreč, ta amandma se glasi:sodelovanje državnega sveta pri oblikovanju stališč državnega zbora, ne pravi: sodelovanje državnega sveta pri sodelovanju državnega zbora pri oblikovanju stališč. Namreč, govori jasno o samostojnem oblikovanju stališč državnega zbora. Jaz sem pravzaprav hvaležen, da so sicer na posreden način izrazili, da je vloga državnega zbora nekoliko podhranjena v prvem odstavku 4. člena, tako da mislim, da je s tem okvirjem izražanja stališča, da se državnemu zboru ne more več nadaljnje kratiti ustavnih pristojnosti da je s tega stališča ta amandma dober, ne znam pa si zamišljati, predstavljati, kako bi neko vlogo državnega sveta lahko predvideli v nekih prihodnjih spremembah poslovnika. Tako se mi v tem delu zdi, da je to bolj politična gesta, ki je verjetno ni možno na primeren način realizirati. Sedaj, zaradi česa mislim, da je še primeren ta amandma k prvemu odstavku. Namreč, mi moramo na nek način zaustavi to marginaliziranje državnega zbora. Mislim, da smo v predhodnih členih in nadaljnjih členih vladi podelili dovolj pristojnosti, ki ji tudi omogočajo, kot je nekje omenjeno, samostojno realiziranje stališč Republike Slovenije itd. Če bi pa pustili v tem členu samo to, se pravi, to "šminkarsko" vlogo državnega zbora, da sodeluje pri oblikovanju stališč, pa mislim, da bi na nek način pritrdili tistim v javnem mnenju, da bo po sprejemu Slovenije v Evropsko unijo državni zbor na nek način nepotrebna institucija. Plasiranje teh stališč, da po novem državni zbor ne bo imel več kaj dosti početi, da se bo vse sprejemalo, popolnoma vse sprejemalo, v Bruslju. Plasiranje teh stališč je prešlo že vse meje, namenjene verjetno temu, da se bo vloga poslanca še skušala znižati, razvrednotiti še bolj in da se bo posledično pač reklo, kljub temu da nimajo nobenih pristojnosti, nevedo več, s čim bi se ukvarjali, pa kljub temu dobivajo dobre plače, kot se vedno rezultira. Še enkrat poudarjam, mislim, da je ta amandma v tej dikciji najdena primerna dikcija, ki hkrati izraža zakonodajno količino oziroma zakonodajni format, ki ga moradržavni zbor opraviti, in hkrati izraža, da to ne gre prek ustavnih pristojnosti iz državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala. France Cukjati dobi besedo za razpravo.
Hvala za besedo. Zakon je, še preden je prišel v državni zbor, bil že v veliki meri usklajen. In bil bi še bolj usklajen, če ne bi pri razpravi na odboru prišlo do nekaterih odmikov od te usklajenosti. Sedanji problem je v tej fazi v prvi vrsti naslednji. V 4. členu je na novo umeščen drugi odstavek. V tem drugem odstavku piše, da mora državni zbor v določenem roku stvar obravnavati ali vsaj izkazati namero, da jo bo obravnaval, sicer je njegovo mnenje brezpredmetno; sicer bo vlada smatrala, da je njeno stališče končno stališče Republike Slovenije Torej, če zamudi rok, ki se ga seveda določa v Bruslju, državni zbor nima več besede. To je vse lepo in prav. Če pa gremo naprej, na 8. člen, ki je spremenjen od prvotno usklajenega teksta, namreč v prvotnem tekstu je bil drugi odstavek, ki pa je sedaj črtan, in ta drugi odstavek je namreč povedal naslednje. Citiram: "Vlada državnemu zboru posreduje predloge EU zadev iz tega zakona in dodatna gradiva itd." Torej po prejšnji dikciji je bila vlada dolžna dobiti gradiva in jih poslati v državni zbor. Jasno, potem se lahko državni zbor obveže oziroma se mu lahko postavi rok, do takrat moraš zavzeti stališče, sicer nimaš kaj govoriti. Vendar sedaj pa piše, da vlada sproti obvešča državni zbor o EU zadevah. Kaj to pomeni? To pomeni, da bo vlada rekla, v Bruslju se javlja to in to gradivo. Obvestila bo. Samo naslov gradiva. Ni treba drugega. Obvešča. Koliko časa pa bo sedaj trajalo, da bo državni zbor prišel do tega gradiva, če bo rok, recimo, en teden. Kako to dilemo razrešiti? Torej, to je prvo vprašanje, ki ni razrešeno, ki je zapleteno, ki je dodatno zapleteno, seveda v korist vladni svobodi in v škodo svobode oziroma državnega zbora. Seveda je tukaj predlog Nove Slovenije, da Republika Slovenija mora najkasneje v 14-ih dneh po prejemu gradiva o EU zadevah, torej ko vlada dobi gradivo, ga mora posredovati državnemu zboru. Če bo amandma Nove Slovenije sprejet, bo za nas zakon sprejemljiv. To je prva ugotovitev. Vsekakor pa je potrebno oziroma bi bilo potrebno v zakon tudi vnesti določbo, ki jo uporabljajo druge evropske države, in sicer določbo o parlamentarni rezervi. O rezervi, kjer vlada določene države v Bruslju zahteva podaljšanje roka, zato da bo o tem gradivu lahko razpravljal njen državni, domači zbor, domači parlament. To rezervo uporabljajo Nemci zelo pogosto, uporabljajo jo tudi druge dežele. Vsekakor se pa pri tej možnosti izkaže potem spoštovanje in spoštovanje mnenj in sploh spoštovanje zakonodajne veje oblasti. Drugo vprašanje, ki se odpira sedaj, je v 7. členu, in sicer dosedanje besedilo je [[...]]
Pri 4. členu smo. Prosim, gospod Cukjati ima besedo, ampak pri 4. členu smo.
Potem v tem trenutku, ker je moja pripomba k 4. členu vezana na 8. člen, sem zato omenil 8. člen, kajti 4. člen bi bil sprejemljiv, če bi bil v 8. členu sprejet amandma. Povedal sem to disonanco, to neusklajenost, nevarno neusklajenost. Hvala.
Hvala. Še pet razpravljalcev imam prijavljenih. Alojz Sok je prvi naslednji.
Hvala lepa. Torej, tukaj nas je seveda veliko poslancev, ki nismo sodelovali v odboru pri pripravi oziroma sprejemanju tega zakona, in tudi seveda kot poslanci, ki smo aktivni na drugih področjih, tudi nismo imeli prilike aktivno temu slediti. Ko bo pa zakon sprejet, tangira vse poslance, ne samo tiste, ki so v tem ali onem odboru, ampak pravzaprav vse poslance. Zdaj, ko je v drugem branju z amandmaji tako pred nami, berem in ugotavljam, da ta zakon, tako kot je napisan, marginalizira vlogo državnega zbora. In izredno postavlja v ospredje vlogo vlade. Ali je to s stališča Republike Slovenije dobro ali ne, bo pokazal čas. Danes je težko reči, kaj bo pravzaprav v praksi ta zakon pomenil. Dobra stvar zakona je, da se ga lahko kadarkoli zamenja, popravi. In tisti, ki ste danes največji zagovorniki takšnih rešitev v tem zakonu, na katerega pa smo v Novi Sloveniji predlagali več amandmajev, vse v smeri tega, da ta zakon popravimo v tem smislu, da državni zbor ohrani tiste svoje pristojnosti, ki mu po ustavi in pa zakonu gredo, verjetno pa računate, ne vem, iz neke projekcije povolilnih dogajanj in mislite, da je pač treba razmerje ohraniti takšno, kot je, ker da boste vi tisti, ki boste tudi predlagali in sestavili vlado in za to vlado stali. Ampak te zadeve se lahko kadarkoli v državi menjajo in pa temeljito spremenijo. Jaz mislim, da bi bilo zelo dobro v tej fazi preštudirati vse možne trenutke in tudi to, kar predlaga Slovenska ljudska stranka v zvezi z državnim svetom, in videti, ali je potrebno in smiselno, da se državni svet, ki sicer ustavnopravno ima svoje pristojnosti uzakonjene, na nek način vključi tudi v ta zakon. Kajti, če ne, bo to lahko v bodoče tudi predstavljajo velike ovire za delo bodisi državnega zbora ali pa tudi za delo vlade. Tudi amandma, ki smo ga predlagali v Novi Sloveniji, ni bil napisan kar tako na hitro, ampak smo premislili to situacijo, tudi v relaciji do 8. člena; in sicer, da državni zbor, ko gre za pristojnosti, ki spadajo v njegovo pristojnost, ni le tisti, ki sodeluje, ampak enostavno državni zbor takrat stališča, ki so stališča Republike Slovenije, oblikuje. V kolikor bo s temi amandmaji - ne samo Nove Slovenije, ampak tudi ostalih predlagateljev - ta zakon popravljen, potem si upam trditi, da bo verjetno dober; v kolikor pa ne pa bo, tako kot je v naši praksi navada, najverjetneje zelo hitro doživel svoj popravek. In še na to bi rad opozoril. Kljub temu da je prej gospa Krebsova rekla, da ta zakon že zelo dolgo sprejemamo in bi iz tega izhajalo, da so te rešitve dobre, vas moram opozoriti, da pravzaprav ta državni zbor sprejema veliko slabih zakonov, ki jih popravlja bodisi ustavno sodišče s svojimi odločbami bodisi pa parlament sam. Ne vem, če bi izračunali, je trajnost ali pa rok trajanja naših zakonov zelo kratek. Hitro se pojavijo problemi in potem zakone na hitro spreminjamo. Hvala lepa.
Hvala. Dušan Vučko ima besedo za razpravo.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bi se opredelil do predloga amandmaja poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Sam osebno menim, da bi se lahko s sprejemom tega amandmaja sami tlakovali pot proti peklu, ker sem prepričan, da ta vsebina ne sodi v ta zakon. In da je razmerje med državnim zborom in državnim svetom že sedaj v tem trenutku dobro urejeno. In po drugi strani v ničemer se s tem zakonom ne zmanjšuje vloge državnega sveta, tudi kadar gre za vprašanja evropskih zadev, še posebej, če upoštevamo njegov ustavnopravni položaj. Vsakršno drugačno razmišljanje bi po moji oceni lahko ogrozilo na eni strani osnovni namen zakona, po drugi strani pa neko operativnost in učinkovitost delovanja, govorim o Republiki Sloveniji, in sevedaprek svojih pristojnih organov z zastopanjem stališč in v tem tudi interesov v Evropski uniji. Državni svet, to je treba poudariti, po ustavi seveda ne predstavlja drugega doma. In ko pogledamo določbo 97. člena ustave Republike Slovenije, kjer so navedene pristojnosti, je povsem razvidno, da gre za nek korektiv do državnega zbora. Se pravi, gre za razmerje do državnega zbora. In to sami ugotavljajo tudi predlagatelji v svoji obrazložitvi, ki je po moji oceni na nek način konfuzna. Najprej napišejo, da državni svet v skladu z ustavo res nima nobenega vpliva na delovanje in odgovornost vlade. V svojem zaključku pa rečejo, če pa, potem bi pa kazalo tudi državnemu svetu zagotoviti ustrezen vpliv na delovanje vlade. Se pravi, tukaj ne gre nekaj skupaj. Iz te obrazložitve po moje bi se dalo, čeprav verjamem v dobronamernost tega amandmaja, ampak bi se dalo dejansko razumeti, da se skuša ustvariti nek "by-pass", ki bi dal državnemu svetu v teh zadevah nek status, ki mu po ustavi ne pritiče. In tukaj ne gre za kakšen strah, kot je bilo danes mogoče opozorjeno, ampak gre za enostavno željo po jasni razmejitvi med pristojnostjo državnega zbora, državnega sveta, in na drugi strani vlade do Evropske unije. In tudi ne gre za to, da bi preprečevali opravljanje tistih nalog, ki državnemu svetu po ustavi pritičejo. Menim, da je tukaj treba pritrditi tudi mnenju kolega Lojzeta Peterleta, ki je rekel, če bi se želelo ta ustavni položaj državnega sveta spreminjati, ga je treba pač skozi spremembo ustave, ne pa na tak način, čeprav verjamem, da to ni bil namen predlagateljev. Dalo bi se pa tako razumeti. Zato bom jaz glasoval proti temu amandmaju.
Hvala. Preden dam naslednjemu razpravljavcu, ima repliko na razpravo kolega Soka, Irma Pavlinič Krebs. Prosim.
Hvala lepa. Gospod Sok, napačno sem bila razumljena. Vaša poslanska skupina je sopredlagateljica tega predpisa, ki je že dolgo časa v postopku. Poslanska skupina Nove Slovenije. Vaša poslanska skupina je sopodpisnica dveh amandmajev, kjer so vse predlagateljice sopodpisnice teh amandmajev. Pa še štiri individualne amandmaje ste vložili, kot da ste pravzaprav danes se seznanili s tem predpisom in bi želeli še kaj popraviti. To je bila srž moje razprave. Mislim, da to ni dobro. Gre za predpis, ki bi moral seveda doživeti dokaj enotno podporo za dobro delo z vlado v odnosih do Evropske unije.
Hvala. Besedo dajem za razpravo kolegu Drobniču.
Hvala lepa. Najprej sem se javil za [[...]]Glejte, tako: ta amandma, ki je podpisan s strani Nove Slovenije - sopodpisnik ni nič sporen. Eno gre za institucije EU, kar se povsem strinjamo, namesto tiste dikcije se zdaj vzpostavlja institucij EU čemur nihče ne nasprotuje. Ostali pa tudi - ne vem, 6. člen tudi ni nič sporen. Ni nič sporen, kar se tega tiče, smo lahko opravili. Ampak gre za 4. člen oziroma za naš amandma. Če, spoštovana Krebsova, preberete besedilo 4. člena, nikakor ne boste ugotovili, kdo sprejme stališče, ki postane stališče Republike Slovenije. Preberite si, kolegi poslanci. Ga ni. Vsi sooblikujemo nekaj, vsi nekaj sooblikujemo. Ne mi zameriti, bom jaz postavil eno zoprno parabolo prejšnjemu sistemu. V prejšnjem sistemu smo vsi tudi nekaj sooblikovali. Pa se vprašamo ali pa smo se takrat vprašali - kdo je pa sprejel. V nekem kabinetu se je to sprejelo, pa resnično sprejelo. In za to gre to. Zakaj bi z zakonom avtentičnost in ustavno vlogo spodbijali, zakaj bi spodbijali vlogo državnega zbora pri sprejemanju tistih stališč, kjer ima svojo pristojnost. Saj v tehničnem smislu bo zadeva šla po našem mišljenju zelo enostavno in preprosto. Ampak ne sme biti nejasnosti. Vladabo verjetno - predlog stališč, ja tako - ampak nekdo za božjo voljo jih bo sprejel. Če jih državni zbor ne bo v svojem postopku sprejemal, v nekem času ali kakorkoli že, jih ne bo. Potem pomeni, da so to stališča Republike Slovenije, ja. Ampak, če se bo pa izrekel, bodo pa to njegova stališča. Bodo to njegova stališča, jih bo sprejemal - sooblikovanje stališč. Ali to pomeni, če sooblikujemo, soodločanje, potem bi moral imeti nek "gramy", v katerem bi bilo s strani vlade nekaj, pa s strani državnega zbora in bi sprejemali skupna stališča, bi bila to sooblikovana stališča. In če upoštevali še predlog gospoda Podobnika oziroma Ljudske stranke, bi bil še državni svet in bi trije sooblikovali. To je. Saj morda gre tudi za semantičnost, gre tudi za čisto pojmovnost. To bi rad poudaril. Poglejte si, kolegica, tekst, boste videli, da ni sprejemanja. Zato mislim, da je ta dodatek, amandma korekten, je korekten in ne bo delal težave. Resnično ne bo delal težave. Stališča so od vlade, vlada sprejme svoja stališča, ko da besedilo v državni zbor, je sprejela stališče, to je njen predlog. Veste, na tak način [[...]]Skratka, ni tega, da bi kdorkoli sprejel stališča. Hvala lepa.
Hvala. Anton Anderlič ima besedo za razpravo.
Zdaj seveda bi verjetno bilo potrebno nekatere stvari pojasniti. Govoriti o tem, da s tem, ko je bil člen na odboru spremenjen, smo poslabšali dikcijo, je popolnoma neargumentirano in ne ustreza ciljem 4. člena. Vlada je predlagala amandma, ki ga je odbor sprejel in kar v celoti je to drugi odstavek. In tukaj je vendar jasno, da gre za eno samo zadevo, s katero se ukvarjamo. S tem, ko smo spremenili ustavo, s tem, ko smo pristopili k Evropski uniji, k pogodbi, smo del funkcij prenesli v Bruselj, del funkcij smo iz parlamenta prenesli vladi in je jasno, da ko vlada dobi predlog za neko ureditev iz Bruslja, oblikuje svoje stališče do tega akta in skupaj s tem aktom pošlje - ali kakorkoli se že to gradivo imenuje - v državni zbor. In drugi odstavek 4. člena pojasnjuje, da mora na način, kot je to določeno, državni zbor se odzvati. V kolikor se odzove, pomeni, da namerava sprejeti v določenem roku stališče, oblikovati stališče, dati pobudo, kako po mnenju zbora misli, da bi naj neko vprašanje bilo urejeno. Če se to stališče razlikuje od stališča vlade, od predloga stališč vlade v tem primeru, potem pomeni,da to v končni fazi postane stališče Republike Slovenije, ki ga vlada v nadaljnji proceduri zagovarja. Ali bo prišlo do tega, da bo to stališče udejanjeno ali ne, je stvar kasnejših dogodkov. Mi tudi, kar se tiče procedur v državnem zboru, v šestem in ostalih členih stvari preciziramo in podrobno urejamo, in ta člen oziroma ta drugi odstavek tega člena pa posebej govori o tem, da takrat - ker gospod Drobnič je sedaj govoril, da so nikogaršnja stališča, da vsi oblikujemo itn. - takrat ko se zbor oziroma ustrezno delovno telo ne bo odzvalo in reklo: želimo ta akt sooblikovati, do njega podati stališče, če tega državni zbor ni naredil, pomeni, da so tista stališča, ki so bila poslana s strani vlade, stališča Republike Slovenije. In to je vse. In samo to ureja ta člen. Ureja način komunikacije med vlado in parlamentom in ureja način sooblikovanja stališč. In tukaj je seveda razprava tukaj o amandmaju, o katerem sem se že prej izjasnil, Slovenske ljudske stranke, ki ga ne podpiram in prav tako mislim, da bi pretirano zaostrovanje tega vprašanja do oblikovanja stališč lahko tudi imelo kakšne vgrajene blokade, kar bi bilo verjetno lahko v nadaljevanju ovira, zato tudi tega ne podpiram. Hvala.
Hvala. Besedo bom dal predstavniku vlade, gospodu Engelmanu.
Hvala lepa. Mogoče samo zaradi neke pojasnitve. Na opozorilo gospoda Cukjatija glede parlamentarne rezerve, ki se lahko vlaga, ravno zaradi tega je v bistvu vložen ta drugi odstavek 4. člena, da državni zbor izrazi namero, da bo obravnaval to zadevo, tudi če ne v tistem roku, ko začne že zadeva teči, kar omogoča v bistvu vladi, da v Bruslju odloži zadevo, kot tudi v nekaterih drugih parlamentih. Zdi se nam, da tako, če gledamo potem pripombe, da ni nekako jasno, kdo sprejema potem stališča, če se pogledajo potem posamezni členi, 6. pa 11., je tam zelo jasno napisano, da državni zbor sprejeme sodišče in tudi, kaj je v EU zadevah, kako se posreduje - je v bistvu tudi jasno, ker moramo potem upoštevati še 9. člen, kjerje zelo podrobno napisano, kaj bo vlada morala vse predložiti kot podlago za to, da bo državni zbor lahko primerno odločal, da bo imel dejansko vse podlage. Tako mislim, da je zadeva primerno urejena, tako kot v drugih parlamentih, in omogoča ustrezno vlogo državnega zbora in konec koncev tudi nalaga vladi, da ustrezno zagotavlja vse potrebne dokumente državnemu zboru, da bo lahko korektno odločal. Hvala.
Hvala. Miran Potrč ima besedo.
Hvala lepa. Soglašam, da je zakon, ki ga sprejemamo, zelo pomemben. Pomemben je zaradi tega, ker bo uredil odnose med državnim zborom in vlado glede vprašanj, ki jih bomo v bodoče urejali v Evropski uniji. Dvomim pa, da je napisan tako nejasno, da so mogoče tako zelo različne razlage njegove vsebine, ki jih danes slišim. Resnično dvomim, ker ni tako dolg in da se ga in kratke člene ima, ker sem ga res temeljito nekajkrat prebral. In jaz sem prepričan, da je pretirano trditi, da z njim želimo marginalizirati delo državnega zbora.Res, gospe in gospodje, rad bi, da se to dokaže, ker sicer je to strašno lepo reči; ampak, nihče tega ne želi. V celotnem tekstu je več ali manj jasno razvidno, da vse, kar je EU zadeva, iz vlade mora takoj priti v državni zbor, da o tej stvari mora - seveda, mora v okviru usmeritev, ne pa v smislu, če ni stališča, da potem se čaka - odločati pristojno matično delovno telo. Navedena sta, katera sta ta matična delovna telesa. Povedano je, da mora predhodno obravnavati tudi matično delovno telo po tematiki vdržavnem zboru, povedano je, da vlada mora zastopati ta stališča v Bruslju, da mora o tem poročati, povedano je, da kadar menimo, da gre zaradi pomembnosti zadeve za vprašanje, kjer ne želimo, da bi zadoščalo mnenje odbora za EU zadeve ali odbora za zunanjo politiko, da potem odloča parlament kot celota. Jaz res ne vem, res ne vem, gospe in gospodje, kje je marginalizacija dela državnega zbora vis-a-vis vlade. Če je, dajte mi povedati, da popravimo, ker jaz soglašam z vami, da vlada predstavlja del ljudstva, državni zbor predstavlja ljudstvo kot celoto, ker so v njem vse stranke, tudi tiste, ki niso v vladni koaliciji. To je splošno pravilo, ki v parlamentarnih sistemih velja, zato je prav, da ima državni zbor pomembno vlogo do vlade. Samo to, kar trdite, enostavno ni res, ker če gledate celoto teh členov; res je, da v 4. členu piše, da sodeluje pri oblikovanju stališč, vendar piše v 6. členu, da zavzema stališča to isto matično telo, v 7. členu piše, da delovna telesa odločajo o EU zadevah. Kaj pa to? Potem pa samo to povejmo, pa bomo rekli, da ima preveč pravic. Stvari so napisne tako, da jih je treba v teh malo členih, ki so, brati kot celoto in potem so po mojem relativno na ustrezen način urejeni. In na koncu samo nekaj. Mislim, da različno razumemo problem ustavne vloge državnega sveta. Po vaših razpravah je jasno, da to ne bo sprejeto, in povem še enkrat, me tudi ne moti, če to v zakonu ne bo sprejeto. Ampak način razmišljanja, kakršen je bil prisoten, da državni svet nima nikakršne vloge in da mi nismo dolžni določiti postopkov in pogojev, po katerih bo svojo vlogo v teh vprašanjih uveljavljal, se mi pa ne zdi dober. Mislim, da mi s 3.a členom nismo smeli razveljaviti celotnega poglavja, ki zadeva vlogo državnega sveta glede zakonodajne funkcije državnega zbora. In kar je zdaj del te zakonodajne funkcije prenesen v Evropsko unijo, mora po mojem v tem delu funkcija državnega sveta ostati. Jo bomo reševali kdaj drugič, tudi nič hudega, nekaj sporov okoli tega je bilo tudi že, pa smo jih reševali kasneje mislim pa, da bi bilo koristno, če bi le poenotili ta stališča, ker mislim, da gre za osnovni nesporazum, ki se mi ne zdi dober. Hvala.
Hvala. Še dva razpravljalca sta prijavljena. Janez Podobnik in potem Irma Pavlinič Krebs. Janez Podobnik ima besedo.
Hvala lepa. Bi se na kratko še enkrat oglasil. Najprej glede izgube te zakonodajne funkcije. Menim, da je treba povedati, da se zaradi spremembe ustave in tudi zaradi koncepta delovanja Evropske unije moramo tudi, kolegi in kolegice, sprijazniti s tem, da smo del zakonodajne funkcije državnega zbora nekam prenesli. Nekam smo jo prenesli in nekaj smo jo s spremembo ustave izgubili, zavestno. Nekaj smo jo prenesli na našo vlado, en del pa direktno na institucije Evropske unije. Jaz sem tudi prepričan, da je tak zakon, da ga ni enostavno napisati, da ima relativno malo členov in če ga beremo kot celoto, jaz bi si predstavljal, da bo funkcioniral. Zelo pomembno se mi zdi poudariti interpretacijo, kot jo je podal gospod Engelman, da v drugem odstavku 4. člena, ko govorimo o tem, da če izrazimo namero, da bomo predlog obravnavali, da bo to za vlado lahko že argument, da si dobimo nekaj časa. Ta interpretacija je za mene zelo pozitivna in gre v smer instrumenta parlamentarne rezerve. Jaz upam, gospod Engelman, da boste lahko tako uveljavili, torej, da bo možno na ta način kupiti morda nekaj dragocenih tednov v kakšnih redkih situacijah ali pa dni. In če je to namen, je to zelo dobra rešitev in gre pravzaprav v smer rešitve, kot jo je kolega Cukjati prej predstavil. Res pa je, da ni tako definitivno zapisana. Rad bi še pojasnil zadevo glede državnega sveta. Seveda mi nikakor nismo z našim amandmajem želeli kakorkoli spreminjati ali pa reševati z "by-passom" ustavnega položaja državnega sveta. Osebno menim, da ta amandma in ta vsebinska rešitev sploh ni tako ključna. Mnogo pomembnejši je seveda prvi odstavek 4. člena. In bi rad še pojasnil, ker je kolega Vučko našel neke, kot je rekel, nelogične utemeljitve. Mi smo našo utemeljitev za amandma povzeli iz strokovnega mnenja profesorjo doktorja Grada, ki je v tekstu, ki smo ga potem dobili od predstavnikov državnega sveta na odbor, je bilo namreč zapisano naslednje "Mnenje pravne teorije je, da če naj vpliv državnega zbora na delovanje vlade v procesih odločanja v Evropski uniji, kot ga določa ustava, vsaj delno nadomesti izgubo zakonodajne funkcije državnega zbora zaradi pristojnosti Evropske unije, potem bi kazalo tudi državnemu svetu zagotoviti ustrezen vpliv na delovanje vlade." To je tisti stavek, po katerem je prej spraševal kolega Vučko. Zato smo torej predlagali, da bi na ta način lahko zagotovili ustrezen vpliv na delovanje vlade, s katerim ta v imenu države sodeluje pri odločanju v Uniji. In še, da ne bo nesporazuma, mi bi pričakovali, čeprav izgleda, da ne bo potrebne večine za to, da bi potem v poslovniku samo točno določili, na kakšen način je državni svet informiran in obveščen o zadevah. Ne bi pa nikakor mogel s to svojo novo pristojnostjo, ki to ni, kakorkoli zaviralno delovati na delo državnega zbora. Nobenega najmanjšega pomisleka ni bilo, da bi lahko veto vlagal, in tudi državni svet to ni želel. Hvala.
Hvala. In še Alojz Sok - se odpoveduje. S tem sem jaz končal po seznamu razpravljavcev. Želi še kdo besedo? Nihče. Zaključujem razpravo o amandmajih k členu 4. Prehajam na člen 6. K njemu so vloženi trije amandmaji. Prvega vlagajo poslanske skupine, poslanski klub LDS, Združena lista, DeSUS, Nova Slovenija, SMS. Drugega Slovenska nacionalna stranka in tretjega Nova Slovenija. Odpiram razpravo. Bogdan Barovič.
Hvala lepa. K drugi točki 6. člena smo v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke predlagali amandma, ki se glasi: V drugem odstavku 6. člena se za besedo "zadeve" vstavi beseda "praviloma". Dovolite mi, da podam obrazložitev, ki bo seveda lahko prepričala kolegice in kolege, da je amandma upravičeno podan. V Slovenski nacionalni stranki namreč ocenjujemo, da je potrebno besedilu 6. člena dodati varovalko - to je ravno ta beseda "praviloma" -, ki bo delovnima telesoma, pristojnima za evropske zadeve in za zunanjo politiko, omogočala nemoteno delo, upoštevajoč roke, ki omogočajo pravočasno odločanje. Za kaj namreč gre? Dosedanje besedilo 6. člena dopušča možnost, da odločanje o določeni EU zadevi na pristojnem delovnem telesu ne dočaka pravočasne obravnave zaradi manjkajočega mnenja delovnega telesa. Ravno zaradi tega velja, da z amandmajem, ki ga je Slovenska nacionalna stranka predlagala, dopuščamo možnost, da v primerih, ko matično delovno telo ne odda mnenja pravočasno, evropsko delovno telo kljub temu lahko pravočasno sprejme oziroma zavzame stališče o določeni evropski zadevi. Tako še enkrat poudarjam, z besedico "praviloma" postavljamo varovalko, ki ne zadržuje ali ne povzroča zastojev pri odločanju. Hvala lepa.
Hvala. Irma Pavlinič Krebs ima besedo.
Hvala lepa, zelo dolga razprava, spoštovani gospod Barovič, je povzročila na odboru za notranjo politiko to, da je besedica "praviloma" bila "izčrtanje" in to iz dveh razlogov. Prvi razlog je ta, da je želja, da so matična delovna telesa tista, ki vedno obravnavajo posamezno zadevo, ki je v okviru evropskih zadev tista, ki jo po vsebini najboljše poznajo. Oni naj bi torej oblikovali mnenje, na podlagi tega mnenja - stališče odbora za evropske zadeve. Bojite se, kaj se zgodi, če bi zamudili rok. Nič se ne bo zgodilo. Odbor za evropske zadeve bo sprejel stališče brez mnenja matičnega delovnega telesa, v kolikor bo le-to zamujalo. Kaj se bo zgodilo, če odbor za evropske zadeve ne sprejme stališča do določenega vprašanja v roku, pa mu je vlada pravočasno vse posredovala - bo stališče vlade postalo stališče Republike Slovenije. Tako je to. Od vseh igralcev v tej igri, tako od matičnih delovnih teles kot odbora za evropske zadeve in za zunanjo politiko, tako od vlade Republike Slovenije se seveda pričakuje, da bodo vsi igrali svojo vlogo. Če ne, ni ovir, da vlada Republike Slovenije, ki je pa zunanje pravno do institucije Evropske unije pa dolžna kaj narediti, ne bo ovirana. Tako je ta zakon spisan. Mislim, da besedice "praviloma" nikakor ne potrebujemo. Hvala.
Hvala. Alojz Peterle, prosim.
Hvala lepa. Vesel se dejstva, da je Slovenska nacionalna stranka poskusila vplivati še enkrat na to, da bi vendar besedo "praviloma" zapisali v 6. člen, čeprav je na odboru za notranjo politiko ni dobila podpore, na KEZ-u pa jo je. Mislim, da bi tako dosegli bolj fleksibilen položaj, in bi raje videl besedo "praviloma", ki omogoča odboru, da se odloča vseeno, če matično delovno telo ni sprejelo odločitve, in mislim, da je to tudi bliže duhu ustave oziroma določilu v 3.a členu ustave, ki pravi, da državni zbor lahko - torej, tudi matično delovno telo lahko ali pa ne, obravnava zadevo. Ne vem, kdo prisilimatično delovno telo, da obravnava stvar, če se mu ne zdi relevantna, nekomu drugemu oziroma odboru pa se zdi, ker je pozoren na nek drug vidik, na neko povezavo, ki jo matično delovno telo ni videlo. In mislim, da bi izboljšali tekst tega zakona, če bi to besedo dopustili, čeprav jaz v marsičem delim skrb poslanske kolegice Krebsove glede te besede, ki se včasih pa zelo na široko razume in uveljavlja pravzaprav drugo pravilo od tistega, ki ga zakon postavlja. Jaz vsekakor po večkratnem študiju te situacije govorim zato, da bi "praviloma" vendar dodali, mislim, da bi prišli v bolj fleksibilen položaj.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo po 6. členu in treh amandmajih k temu členu. Prehajam na razpravo o 7. členu in vloženih amandmajih. V pregledu imate dva amandmaja k 7. členu. Prvega je vložila poslanska skupina Nove Slovenije, drugega poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Besedo ima Bogdan Barovič, nato pa France Cukjati.
Hvala lepa. 7. člen je sicer kratek in jasen: "Delovna telesa iz prejšnjega člena obravnavajo in odločajo o evropskih zadevah na sejah, ki niso odprte za javnost". Po temeljitem premisleku smo ugotovili, da bi bila boljša rešitev - in zato v Slovenski nacionalni stranki predlagani amandma -, da bi se besedilo spremenilo tako, da bi se glasilo: "Delovna telesa iz prejšnjega člena obravnavajo in zavzemajo stališča o EU zadevah na sejah, ki so praviloma odprte." Praviloma odprte "za javnost". Po seji -mišljeno je seveda, da je mogoče redakcijsko kakšen popravek potreben - "po seji, ki je bila zaprta za javnost, svoja stališča sporočijo javnosti". Zakaj smo zavzeli takšna stališča? Državni zbor sodeluje pri oblikovanju stališ Republike Slovenije pri evropskih zadevah, zaradi česar delovna telesa o teh zadevah ne morejo odločati, temveč le zavzemajo stališče, ki so praviloma podlaga za sprejemanje mnenj delovnih teles. Vlada pa je seveda tisti organ, ki na podlagi sprejetih stališč sprejme odločitve. Mi nasprotujemo strogi zakonski določitvi, da so seje delovnih teles, ki razpravljajo in zavzemajo stališča o EU zadevah, zaprte. Delo državnega zbora Republike Slovenije je po oceni Slovenske nacionalne stranke v celoti javno, razen izjem, in takšna je bila dosedanja praksa dela, v kolikor so delovna telesa državnega zbora razpravljala oziroma odločala o zadevah državnega pomena, ki so zahtevale odsotnost medijev in javnosti sej, torej te redkosti, ki so bile. V izrednih primerih torej mogoče sejo delovnega telesa zapreti za javnost in takšna dikcija mora ostati v okviru zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado tudi o zadevah Evropske unije. Dejstvo je, da je slovenska javnost glede evropskih zadev še vedno premalo obveščena, zaradi česar ocenjujemo, da bi bila odprtost sej delovnih teles in možnost spremljanja obravnav pomembna in zaradi večje informiranosti javnosti o zadevah Evropske unije, ki neposredno vplivajo na tako domače zadeve kot tudi na življenje in delo vseh državljank in državljanov. Predlagam kolegicam in kolegom, da to dikcijo sprejmejo, da so seje praviloma odprte za javnost. Tiste pa, ki naj ne bi bile, o tistih pa naj bi svoja stališča sporočali javnosti. Razen seveda, če ne bomo slišali zares tehtnega argumenta, zakaj naj bi bile seje praviloma zaprte za javnost.
Hvala. France Cukjati ima besedo.
Hvala za besedo. Osnovni prvotni tekst govori, da so seje zaprte za javnost oziroma niso odprte za javnost. Določba velja za vse po dolgem in počez. Menimo, da je vendar javnost dela v zakonodajni veji oblasti neka vrednota, in sicer velika demokratična pridobitev, ki se ji lahko odpovemo samo v izrednih primerih. To se pravi, samo takrat, kjer je treba tehtati o neki drugi vrednosti. Zaradi tega je vsekakor neprimerno, da že v načelu prepovemo javnosti, da bi vedela o naših razpravah. Evropska unija celo gradi svojo demokratično, zakonodajno in celotno dejavnost na zelo intenzivnem vključevanju civilne družbe po načelu javnosti dela. Ne vem, zakaj bi mi to že v načelu zaprli pred javnostjo. Zagotovo bodo primeri, kjer verjetno ne bo dobro, da obvestimo Evropo o naših razpravah oziroma, da dovolimo, da vse naše informacije preveč zgodaj, prehitro pricurljajo drugod, v druge dežele in podobno, v takih primerih si je treba zagotoviti možnost, da jo zapremo za javnost. Celo pri obravnavi naše tematike v nekaterih primerih sejo zapremo za javnost. In menimo, da isti princip, isto načelo bi veljalo tudi tukaj vgraditi, zato v celoti podpiramo amandma Nove Slovenije.
Hvala. Želi še kdo besedo v zvezi s tem? Alojz Peterle.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Rad bi le povedal, da je v Evropi očiten trend k več javnosti, vsaj kar zadeva zakonodajnega odločanja. V konvenciji o prihodnosti Evrope je bilo tam veliko besed in osnutek ustavne pogodbe predpostavlja oziroma predlaga, da zakonodajna dejavnost poteka pred očmi javnosti, kar zaenkrat še ni dejstvo. Kar zadeva pa posamezne države članice oziroma sedanjo prakso, je pa približno pol pol. Pol razpravljajo za zaprtimi vrati, pol za odprtimi. Sedaj, glede na slovenske razmere, bi lahko bili malce ironični, pa bi rekli, največja garancija, da bo prišlo vse v javnost, je to, da so seje zaprte.
Hvala lepa. Magister Drobnič.
Saj ni več kaj dosti za dodati, ravno o tem sem se hotel oglasiti. Kadar bodo izredne potrebe narekovale, tudi v smislu zaščite nacionalnih interesov ali kaj podobnega, takrat se zapre za javnost, sicer pa mora veljati princip javnega dela. To velja za parlament. In razmislek, amandma je povsem korekten. In v kolikor bo zaprto za javnost, vse po vrsti, bi lahko to problematizirali preveč in ne bi bilo ne v korist nacionalnih interesov ne v korist javnosti in bi se marsikaj šušljalo in sklepalo razne stvari, ki nimajo občutka z realnostjo. Skratka umesten je amandma, ki ga je potrebno sprejeti.
Hvala. Še Alojz Sok bo razpravljal.
Jaz bi k temu dodal samo tole, da se mi zdi, da celo niti nimamo pravice, da bi pred slovensko javnostjo zapirali seje in na takšen način pogojevali dvome o tem, kaj se sprejema in dogaja za nekimi zaprtimi vrati, potem pa seveda javnosti sporočali neke določene cenzurirane informacije. Jaz sem za to, da so seje praviloma odprte oziroma da seje so odprte. V kolikor pa seveda gre za neko točko, za neko razpravo, pa se lahko potem odbor odloči in pa sejo zapre za javnost. Tako je tudi napisan amandma Nove Slovenije pa tudi amandma Slovenske nacionalne stranke je napisan v tej smeri.
Hvala. Gospod Engelman kot predstavnik vlade.
Hvala lepa. Glede javnosti. Zavedati se moramo, da gre v bistvu za pogajanja v Evropski uniji. Zavedati se moramo, da pri teh bo potrebnA zelo jasna in zelo odkrita beseda, zakaj se bo neko stališče sprejelo. Praviloma bo, po moje vsaj, v teh razlogih, zakaj je posamezna stališča potrebno tudi upoštevati, kakšne so namere drugih držav. Tisto, kar bo pač tudi neneko zaupno, bi rekel, obveščeni bomo o stališčih drugih držav, in kako to barko potem pripeljati do primernega stališča zaradi tega. Obravnavane bodo tudi zadeve, ki lahko vplivajo na položaj posameznih panog, posameznih podjetij. To je tudi razlog zakaj. Takrat bo morala vlada zelo jasno povedati, zakaj predlaga neko stališče, kje so tisti razlogi. Jaz bi enačil ta del razprave - namreč to se tiče predvsem razprave, ki bo na teh dveh matičnih delovnih telesih - z razpravo na odboru stalnih predstavnikov v Bruslju, tako imenovanem COREPER-u. In si nikoli ne predstavljam, da bo tudi ta del COREPER-ja javen, za javnost kadarkoli. Javni so sveti. In tudi imamo pač tu v 11. členu, kjer bo pač plenarno zasedanje, bo seveda javna ta zadeva. Razen če bodo neki res posebni argumenti, ki bodo vodili k temu, da se pač zapre ta seja, takrat bo pač vlada predlagala. Ampak tu gre res za zelo odkrit razgovor, kjer so bi rekel, tudi pozicije drugih držav, ki so bile na različne načine preko tudi [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]te mreže pridobljene, in zaradi čistega, pač dejansko čim bolj izkristaliziranega mnenja je to primerno. Seveda so pa gradiva pred sejo popolnoma javna. Stališča potem tudi popolnoma javna. Hvala lepa.
Hvala. Anton Anderlič ima besedo.
No, mislim, da je to pravzaprav bistvo. V nobenem primeru ne bi podprli nobene stvari, ki bi jo bilo mogoče razumeti na način, da bi tisto, kar bi bilo predmet razprave, ostalo izključno za vrati državnega zbora oziroma ustreznega delovnega telesa. Gre za to, da o vseh stvareh javnega značaja, konec koncev pa tukaj tudi gre, imamo tudi zaradi tega sprejet zakon o dostopu do informacij javnega značaja, kjer prav gotovo je dolžnost države, da poskrbi za to, da se o vseh teh stališčih obvesti. Konec koncev gre tudi za tista stališča, ki jih vlada oblikuje in o stvareh, okaterih državni zbor ali ustrezno delovno telo ni izrazilo interesa, da bo obravnavalo posamezno zadevo. Po našem mnenju je vprašanje, ali je razprava na nekem delovnem telesu javna ali ne, drugotnega pomena. Pomembno je, da vse tisto, kar se tam dogaja, da je predmet javne predstavitve, in to se dogaja na način, da najprej vlada oziroma državni zbor na ustrezen način obvesti javnost, o čem razpravlja, in da potem tudi sporoči stališča in seveda vse politične skupine in posamezniki, ki sodelujejo v razpravah, prav gotovo na svoj način predstavijo, kako so pa oni to razpravo videli in katere stvari so bile upoštevane in zakaj mislijo, da kakšne, ki niso bile upoštevane. Ni dobro [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala. Lahko zaključim razpravo o amandmajih k 7. členu? Hvala. Prehajam na 8. člen in amandma k temu členu. Poslanska skupina Nove Slovenije. Kdo želi besedo? France Cukjati, Alojz Sok. Prosim, Cukjati France ima besedo.
Hvala za besedo. Ponovno odpiram vprašanje, ki sem ga že pri 4. členu odprl. In se tukaj vprašam, če je naloga vlade, ki je seveda pri koritu informacij, saj prvo ona dobi vse gradivo za obravnavo EU zadev, če ona samo obvešča državni zbor o teh gradivih in jih ne posreduje in jih ni dolžna posredovati in jih ni dolžna prevajati oziroma ali na kakšen drug način posredovati, kot je bilo v prejšnjem besedilu. V prejšnjem besedilu, kot sem rekel, je bilo zelo jasno povedano takole: "Vlada državnemu zboru posreduje predloge EU zadev". Sedaj tega ni več. Kdo torej bo zadolžen, da bo državnemu zboru posredoval gradiva EU zadev? Državni zbor nima službe, ki bi bila pri koritu informacij in gradiv, to ima vlada. Meni to ni všeč, da je bil na odboru ta odstavek črtan, ni všeč. In zaradi tega ponovno pravim, je tukaj zelo korektno pripravljen amandma Nove Slovenije in seveda tudi zato mi nismo predlagali novih amandmajev, ker boljše dikcije pravzaprav niti najti ne moremo. Mi podpiramo amandma Nove Slovenije.
Hvala. Kolega Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Torej, da bi po zaprti seji odbora udeleženci javnosti sporočali svoja videnja, kako je seja potekala, to kar je prej povedal kolega Anderlič, to verjetno ne bo šlo. Torej, to potem bo prej spominjalo na neko obliko anarhije, kot pa neko resno delo državnega zbora. Kar se pa tiče amandmaja k 8. členu, torej ta amandma je nastal na podlagi izkušnje, ki jo imamo v tem državnem zboru v relaciji dela do te trenutne slovenske vlade, ko nas s svojimi predlogi nenehno spravlja v neko časovno stisko. Konec koncev si je to privoščila tudi sedaj tik pred vstopom v Evropsko unijo, ko mora državni zbor sprejeti veliko število zakonov, med njimi tudi določene sistemske zakone, ki bodo seveda imeli velike posledice za vse naše državljanke in državljane. Zato smo tudi predlagali, da se prvi odstavek 8. člena spremeni, in sicer v tej smeri, da se vlada zaveže, da v roku 14 dni, se pravi dveh tednov po prejemu gradiva o EU zadevah in sicer iz 4. člena tega zakona državnemu zboru predloži, in to slovenski prevod gradiva. Mislimo, da je ta amandma na mestu in da izboljšuje samo dikcijo prvega odstavka 8. člena. In seveda predlagamo, da državni zbor ta amandma sprejme in da bo s tem tudi določeno, na kakšen način mora vlada in v kakšnem roku državnemu zboru predati zadeve, ki jih sprejme s strani evropskega parlamenta. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Engelman.
Hvala lepa. Upoštevati moramo, da s 1. majem postanemo članica, to pa pomeni, da bodo gradiva prihajala v slovenskem jeziku. Skratka, ni potrebno vladi prevajati tovrstnih zadevah. Prihajala pa bodo v slovenskem jeziku v bistvu dvakrat. Na začetku, ko se nek predlog zakonodaje prvič posreduje, in ponavadi proti koncu, pred zasedanjem stalnih predstavnikov, se pravi pred zasedanjem COREPER-ja. Odkrito povedano, vmes pa se bo dogodilo kdaj, da bo del gradiva, ko se bo kaj spreminjalo, tudi v tujem jeziku. To smo slišali tudi od finskega parlamenta, ampak takrat so roki tako kratki, da mora parlament - vlada bo vsekakor pripravila stališča skladno z 9. členom, pojasnila, kaj je tudi v teh gradivih, pojasnila kakšno stališče, kakšne posledice to ima, ampak če smo realistični, praktično ni moč zavezati, da bi v tako kratkih rokih, ki so takrat na koncu, proti koncu potrebni za odločanje, da bi tisto dodatno gradivo prevedla. Obnašati se bomo morali tako kot vsi ostali parlamenti. Na odboru sem tudi povedal, ne razumem, da bi recimo Finci manj skrbeli za Slovenski jezik ali pa za možnost odločanja v parlamentu kot pa Slovenci. Ampak temeljno je, gradiva so v slovenskem jeziku s 1. majem. Del bo problema za tiste zadeve, kjer so se začele že pred 1. majem in bodo šele tik, kot sem rekel, pred sprejemom zopet prišle v slovenskem jeziku, ampak to potem tudi urejajo tisti členi v prehodnih določbah. Hvala lepa.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi. Bi zaključil razpravo o členu 8 in vloženem amandmaju. Prehajam na razpravo o 10. členu, h kateremu sta vložena dva amandmaja, poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in drugi poslanske skupine Nove Slovenije. Kdo želi besedo? Kolega Barovič.
Hvala lepa. Rad bi sicer dejal, da je predlog amandmaja Slovenske nacionalne stranke pravzaprav nomo tehnični popravek, a žal ni. Je zelo pomemben. Moram opozoriti oblikovalca oziroma avtorje predloga tega zakona, da so bili v prvem odstavku tega člena zelo površni. Namreč mi smo vložili amandma, ki pravi, da se prvi odstavek 10. člena spremeni tako, da se glasi: "Stališča,ki jih zavzame pristojno delovno telo iz prvega odstavka 6. člena tega zakona, se takoj posredujejo vladi, ki jih v okviru svojih pristojnosti upošteva pri svojem delovanju v institucijah EU." Zakaj? Izvirni tekst 10. člena govori o odločitvah, ki jih o predlogu stališč sprejme pristojno delovno telo iz prvega odstavka 6. člena. Če pogledamo prvi odstavek 6. člena, spoštovane gospe in gospodje, vidimo, da govorimo tam o stališčih in ne o odločitvah, kar pa je vsebinsko, vsaj zame, bistvena razlika. Poleg tega bi ob tem opozoril, da je ta naš amandma vezan tudi na tisto drugo skrito misel ali skrito dikcijo, na katero sem opozoril že pri 4. členu, moram se navezati nanj, namreč, državni zbor ne odloča samo o tistih zadevah, ki jih dovoljuje ustava, zakon in tako naprej oziroma sprejema stališča, ampak o vseh evropskih zadevah. Tako, da opozarjam, da je potreben ta popravek in je potrebno vnesti ta amandma. Je pa seveda drugo vprašanje, ki pa se navezuje, če dovolite besedo ali dve, drugi amandma k 10. členu. Dejansko se človek vpraša, na osnovi kakšnih odločitev, na osnovi česa lahko vlada oceni, da uveljavitev stališč Republike Slovenije ni izvedljiv. Predvsem me pa moti tisti drugi del, ki pravi, ali ne bi bila v korist Republike Slovenije stališča, ki bijih pač delovna telesa ali državni zbor sprejel in jih podal vladi. Za njih bi zelo težko trdil ali pa, ne vem, sem preveč občutljiv, je trditev žaljiva, da bi bilo stališče, ki sem ga jaz tu, ne vem, sprejel s svojimi kolegi, da bi bilo to stališče škodljivo za državo Republiko Slovenijo. Jaz bi tukaj, lahko rečem tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke, absolutno podprl tudi amandma, ki sledi k temu členu, da se drugi odstavek črta.
Hvala. Kolega Alojz Sok.
Kljub temu, da je prej poslanski kolega Potrč rekel, da naj povemo, katere so te nejasnosti v tem zakonu, in smo jih seveda nekatere v tej razpravi k amandmajem že povedali, ker imam čas, jih bom še enkrat ponovil. Torej, predlagali smo amandma k 3. členu, in sicer zato, ker pač smo prepričani, da sta prvi in drugi odstavek 3. člena nejasna [[...]]
Smo pa že pri desetem.
[[...]]kjer se govori o tem, da državni zbor o oblikovanju stališč o tistih zakonih, ki spadajo v njegovo pristojnost, samo sodeluje, potem naprej zaprtost sej delovnega telesa pred javnostjo in konec koncev tudi ta amandma k 10. členu, ki govori, da naj se drugi odstavek 10. člena črta, vse to so namreč po razpravi v poslanski skupini Nove Slovenije tiste rešitve v tem zakonu, ki dobesedno napeljujejo vlado k samovolji in pa pač k takšnemu načinu ravnanja, kot smo ga v tem državnem zboru velikokrat v teh preteklih treh letih bili deležni. Jaz mislim, da je s stališča Republike Slovenije takšno ravnanjenedopustno in tudi mi se sprašujemo, na podlagi kakšnih in katerih kriterijev bo vlada ocenila, da neka stališča, ki jih je državni zbor Republike Slovenije oblikoval, niso v korist Republike Slovenije. Torej, kje so kriteriji za takšno oceno? In če ostane tako napisano, da bo vlada lahko pač od trenutka do trenutka v pogajanju z institucijami v Evropski uniji sama ocenjevala, katera stališča so koristna za Republiko Slovenijo in katera ne, se nam zdi, da bo tukaj lahko prihajalo do precej velikih razlik med tistim, kar je sklenil državni zbor, in tistim, kar bomo dejansko potem lahko preko vlade v teh institucijah dosegli. Torej, iz tega stališča, iz te razprave smo pač zaključili, da predlagamo amandma, in sicer, da se drugi odstavek 10. člena črta. Na vas pa seveda je, če boste to tudi podprli. Vendar, kot sem že prej rekel, zakoni se lahko spreminjajo, in prepričan sem, da ne glede na to, kar tukaj danes govori gospod Engelman - in sicer vsem tem amandmajem kot predstavnik vlade seveda po funkciji že mora nasprotovati - bomo videli, ali smo se v teh svojih predlogih motili ali pa smo imeli kaj v teh naših predlogih tudi prav. In prav je, da bo to takrat tudi zapisano v magnetogramu državnega zbora in da vam bomo lahko ob tisti priliki to ponovno predstavili in vam seveda povedali, kaj so bila naša stališča in kaj smo zagovarjali pri sprejemu tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Še gospod Engelman. Dal bi prej še besedo gospodu Peterletu, da lahko potem daste eventualno odgovor obema.
Hvala lepa. Jaz mislim, da bi bilo smiselno, da bi sledili predlogu Slovenske nacionalne stranke, in podprli ta, po mojem mnenju, enostavnejši jezik, ki nas ne bo spravljal v težave, kaj je sedaj stališče Republike Slovenije. Ker ko ga parlament sprejme, je to stališče Republike Slovenije. In jaz mislim, da je dovolj razumljivo, za kaj gre, če pišemo samo stališča. Vsekakor se zavzemam za to, da ta člen odpremo, da bi, čebi se pokazala potreba, v tretjem branju vendar prišli do, bi rekel, formulacije, s katero ne bi imeli težav, oziroma tako različnih mnenj, kot jih imamo sedaj.
Hvala. Gospod Engelman, imate besedo. Prosim.
Mogoče za pojasnitev drugega odstavka 10. člena. V svetu se v bistvu odloča na dva načina. S kvalificirano večino in pa s soglasjem. Pri kvalificirani večini se ponavadi proti koncu sklepajo kompromisi, kjer gre, glede na pač večinsko mnenje, se nekoliko posamezen predlog spremeni. Če vlada v tem primeru nima možnosti, da niti za milimeter spremeni stališče, ki je bilo resda sprejeto v državnem zboru, pomeni, da bo pač Slovenija iz tega pogajanja, kaj je tisto še sprejemljivo, enostavno izključena. To so nam povedali tudi Švedi, kjer je recimo sama vlada imela od začetka izrazito trda stališča v prvem obdobju svojega sodelovanja. In potem so hitro ugotovili, pač da so enostavno iz vseh teh pogajanj izključeni. Ker so vse ostale države vedele, da pač Švedska ne more spremeniti niti za milimeter tega svojega stališča. Zaradi tega pač ta možnost je primerna glede na način odločanja v Evropi. Glede koristi ali ne koristi, čeprav je to osnovna dikcija že, ki je bila v zakonu zapisana, se mi pa zdi, da bi lahko prišla v poštev v tistem delu odločanja, kjer pa gre za soglasje. Tudi tam, če nekoliko spremeniš osnovni predlog, potem je možnost za nekaj graj in je koristno tudi za Slovenijo. Če da Slovenija veto, potem nič ni sprejeto, skratka nimaš tudi nobenih pozitivnih zadev, ker si pač enostavno za veto. Neka stvar ni urejena, kar je slabo za Slovenijo, in ponavadi velja, zelo odkrito povedano, da veto država vedno plača, pa če plača pri nekaterih drugih zadevah. Gre za tiste pač nekaj prostosti, saj vlada se potem mora vrniti v državni zbor, pojasniti, zakaj je to naredila, in potem pride do tistih mehanizmov, ki jih tudi že predvideva ustava, bom rekel, kaj lahko državni zbora naredi z vlado ali posameznim ministrom, če ni zadovoljen z njim. Hvala lepa.
Hvala. Ne vidim več želje po razpravi, zato bi jo zaključil. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to bo, še enkrat poudarjam, 10 minut po zaključeni razpravi o 8. točki dnevnega reda. Opozarjam na to, da bi bila udeležba pri glasovanju zaradi kvalificirane potrebne prisotnosti ustrezno dobra. Prekinjam točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU CARINSKIH PREDPISOV EVROPSKE UNIJE. Predstavniku vlade se zahvaljujem za sodelovanje pri točki, ki smo jo pravkar zaključili oziroma prekinili. Trenutek bomo počakali na predstavnike vlade.
Jaz bi predlagal, da medtem, ko vlada prihaja sem, da kakšno od obveznosti pa le opravimo, če bi recimo predsednik odbora za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo dal poročilo. Torej, bi lahko? Dobro potem bi jaz rekel, da prehajamo na 3. točko, to je druga obravnava predloga zakona o izvajanju carinskih predpisov v Evropski skupnosti. In bi najprej prosili gospoda Cirila Pucka, da v imenu odbora predstavi poročilo odbora.
[[...]] [[Ni vključen.]] [[...]]amandmaju k 109. členu zakona, ki se nanaša na ureditev preoblikovanja prostih carinskih prodajaln, obmejne prodajalne oziroma prehodni režim za neskupnostno blago na zalogi ter v tem okviru tudi predlog, ki ga je odboru posredovala Gospodarska zbornica Slovenije, združenje za turizem in gostinstvo, da bi amandmajsko dopolnili določbe z novim sedmim odstavkom, ki bi podaljšal režim obratovanja teh prodajaln na meji z Republiko Hrvaško. Po zelo tehtni in argumentirani razpravi z obeh strani, se pravi tako z vladne kot s strani članov odbora, smo ob upoštevanju tehtnih argumentov vlade proti sprejetju tega amandmaja amandma zavrnili. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, glede na povedano predlagam, da podpremo tako dopolnjen oziroma spremenjen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagam, da gremo kar na predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod dr. Jožef Bernik, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dame in gospodje! Ta predlog zakona ni posebno romantičen, zato bom zelo kratek. Predlog namreč obravnavna oziroma se skuša prilagoditi evropski zakonodaji o izvajanju carinskih predpisov. Zanimivo je to, da do izteka roka ni bilo vloženih nobenih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev, vendar amandmaji, ki jih je sprejel odbor, kot je bilo že povedano, so sledili amandmajem zakonodajno-pravne službe, ki je tako rekoč skoraj napisala nov zakon. Ob tem se seveda postavlja vprašanje, zakaj je potrebno, da ministrstvo samo ne zna pisati zakonov, da jih ni potrebno popravljati v tekem obsegu, kot se je to tukaj zgodilo. Kot tudi že povedano je bilo veliko diskusije, vendar ni bilo kakšnih posebnih problemov, razen predloga, da se amandmira člen 109, ki naj bi dovolil še vedno te brezcarinske prodajalne v gotovih pogojih, vendar ni bilo podpore za ta amandma, ker je gospa državna sekretarka poskušala prepričati, da ugovori, ki so prišli od gospodarske zbornice itd., nimajo veljave. Namreč, oni so govorili o tem, da bo toliko in toliko delovnih mest opuščenih in da je to skrb, na katero bi morala vlada pomisliti. Vendar, ti argumenti vlade so nekako prevagali, tako da odbor in posamezniki niso podprli tega amandmaja. Celotni sklop amandmajev, ki jih je pripravila, kot sem povedal, zakonodajno-pravna družba, so predvsem redakcijske, tehnične narave in ne posegajo v bistvu v vsebino tega zakona, ki naj bi bil sedaj usklajen, ko bo sprejet z evropsko zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Leopold Grošelj iz Združene liste.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Predloženi zakon o izvajanju carinskih predpisov evropske skupnosti ureja podrobnejšo ureditev določb carinskega zakonika in drugih carinskih predpisov skupnosti, ki daje pooblastila državam članicam, da področje nadalje uredijo v nacionalni zakonodaji. Nekatere določbe, kjer pa se evropski carinski zakonik sklicuje na ureditev v zakonodaji držav članic, pa ureja področja, ki jih carinska zakonodaja skupnosti ne ureja. V procesu pogajanj za pristop v Evropsko unijo v poglavju o carinski uniji niso bila izpogajana nobena prehodna obdobja ali izjeme glede spoštovanja zakonodaje evropske skupnosti. Zaradi navedenega bo poslovanje tudi naših gospodarskih subjektov z gospodarskimi subjekti iz drugih držav članic Evropske unije temeljilo na svoboščinah notranjega evropskega trga, pri trgovanju z blagom iz tretjih držav pa bomo morali še vedno upoštevati carinske predpise. V predlogu zakona so podrobneje urejene posamezne določbe predpisa skupnosti, ki imajo svoje temelje evropske carinske politike v carinskem zakonu, ki vsebuje temeljne določbe o tem, kako morajo ravnati pravne in fizične osebe z blagom, katerega uvaža eno območje skupnosti iz tretjih držav, oziroma ga izvažajo v tretje države, in kdo, kdaj in na kakšen način mora plačati uvozne ali izvozne carinske dajatve. Naš veljavni carinski zakon iz leta 1995, ki je bil kasneje tudi dopolnjen z nekaterimi novelami zakona, in na njegovi osnovi izdani podzakonski akti so skoraj popolnoma usklajeni s carinskim zakonikom kot osnovnim aktom in ostalimi carinskimi predpisi skupnosti. O tistih posameznih področjih, ki jih ni bilo mogoče prevzeti pred članstvom, pa bodo z dnem članstva slovenski carinski predpisi tudi prenehali veljati. Predlagatelj zakona se je odločal tudi po vzoru nekaterih članic skupnosti, da bo nekatera področja, kjer država čuti potrebo po nacionalni ureditvi, uredila s sprejetjem posebnega zakona. Zakonodajno-pravna služba državnega zbora je k predlogu zakona podala, k posameznim členom, nekatere pripombe, katere je odbor v pretežni večini upošteval ob oblikovanju in sprejemanju svojih amandmajev, ki so navedeni v priloženem poročilu odbora. Rad bi se dotaknil tudi razprave na odboru, kjer je bila posebna pozornost namenjena določbi 109. člena, ki se nanaša na ureditev preoblikovanja prostih carinskih prodajaln v mejne prodajalne oziroma prehodni režim za neskupnostno blago. Omenjeno je že bilo, da matični odbor ni sprejel svojega amandmaja k 109. členu zakona. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov želimo poudariti, da navedeni amandma sekcije prostocarinskih prodajaln pri združenju za turizem in gostinstvo gospodarske zbornice Slovenije zahteva ponovno ali vnovično presojo amandmaja z vseh vidikov, saj preoblikovanje prostocarinskih prodajaln v mejne trgovine ne zagotavlja zaposlitev sedaj zaposlenim v prostorih carinskih prodajaln na slovensko-hrvaški meji in bo tako prišlo do indirektne izgube večjega števila delovnih mest pri distributerjih. Zato bo v poslanski skupini združenih socialnih demokratov večina poslank in poslancev predložen dopolnjeni predlog zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti, odbora za finance in monetarno politiko podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Božič, Slovenska ljudska stranka.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Pred nami je dopolnjen predlog zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti. In če pogledamo v 1. členu, v prvem odstavku, pravzaprav dobimo razlago vse vsebine tega zakona. Piše pa tako: Ta zakon ureja izvajanje carinskih predpisov Evropske skupnosti, v nadaljnjem besedilu Skupnosti, ki daje pooblastilo državam članicam, da področje carinskih predpisov nadalje uredijo v nacionalni zakonodaji, ter ureja zadeve s tega področja, katerih ureditev ni v pristojnosti skupnosti. Stališče naše poslanske skupine, Slovenske ljudske stranke glede predloga zakona je sledeče. Republika Slovenija bo ob vstopu v Evropsko unijo začela v celoti uporabljati evropske predpise, ki urejajo delovanje carinske unije, saj v procesu pogajanj za pristop v poglavju o carinski uniji, poglavje 25, niso bila izpogajana nobena prehodna obdobja ali izjeme glede spoštovanja zakonodaje Evropske skupnosti. Glede na to, da so predpisi s področja carinske unije urejeni v uredbah sveta in komisije in konvencije oziroma ter konvencije, ki so neposredno uporabljive, njihovo prenašaje v nacionalno zakonodajo ne bo potrebno. Čeprav je velika večina pristojnosti pri izvajanju carinske politike prenesena na evropske institucije, pa ostajajo nekatera področja, kjer imajo državečlanice možnost nacionalne ureditve. Pri tem je bila sprejeta odločitev, da se tovrstna področja uredijo v posebnem zakonu, v tako imenovanem nacionalnem carinskem zakonu. Cilj predlaganega zakona je podrobnejša ureditev določb carinskega zakonika in drugih carinskih predpisov skupnosti, ki dajejo pooblastila državam članicam, da področje nadalje uredijo v nacionalni zakonodaji, oziroma določb, kjer se evropski carinski zakonik sklicuje na ureditev v zakonodaji držav članic ter področjih, ki jih carinska zakonodaja skupnosti ne ureja. V naši poslanski skupini smo mnenja, da je koncept reševanja v predlogu zakona navedenih področij dober ter koristen za Slovenijo. Hkrati ocenjujemo, da je predlog zakona tudi vsebinsko dobro in optimalno povzel vsa ta področja. Na podlagi navedenega ocenjujemo, da je predlagani zakon z amandmaji odbora za finance in monetarno politiko primeren in potreben za sprejem ter da predstavlja dobro zakonodajno rešitev na tem obravnavanem področju, in ga bomo zato poslanci naše poslanske skupine SLS podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Kavtičnik, liberalna demokracija.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona o izvajanju carinskih predpisov Evropske skupnosti, dopolnjen s strani odbora za finance in monetarno politiko, ureja izvajanje carinskih predpisov Evropske skupnosti in jih tako dopolnjuje. S sprejetjem omenjenega zakona bo zagotovljen nemoten potek poslovanja na enotnem evropskem trgu. Amandma, ki ga je predlagala Gospodarska zbornica Slovenije za ohranitev prostocarinskih prodajaln na mejnih prehodih s Hrvaško, na odboru ni dobil potrebne podpore, predvsem zaradi tega, ker so bili argumenti vlade proti kvalitetnejši od predlagateljev amandmaja. Vlada je opozorila, da bi ob morebitnem ohranjanju prostocarinskih prodajaln prišlo do neposredne kršitve carinskih predpisov skupnosti ter posledično do sankcij za Slovenijo. Poslanci poslanskega kluba LDS bomo podprli dopolnjen predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka.
Spoštovani prisotni! Izhajajoč iz dejstva, da Slovenija ni izpogajala nobenega prehodnega obdobja glede skupnostne zakonodaje in glede na temelje skupne evropske politike, vsaj kar se tiče carin, ne verjamemo, da lahko državnemu zboru seveda preostane karkoli drugega, kot je sprejem omenjenega zakona. Izpostaviti s tega mesta ponovno smiselno ali nesmiselno, toda na vsak način bomo, je nesposobnost v preteklosti vladnih pogajalcev okoli prostocarinskih prodajaln in kasnejše naše zanemarjanje tega vprašanja oziroma po naši oceni napačne rešitve. Kar pa se tiče omenjenega zakona, smo oziroma dajemo v nacionalni stranki predvsem pomen tretjemu delu zakona, ki govori o urejanju carinskega nadzora nad neskupnostim blagom in ocenjujemo, da je to tudi najpomembnejša vsebinska točka omenjenega zakona. Želeli pa bi, da vlada Republike Slovenije vsaj v petem delu zakona, kjer se urejajo pristojbine glede vknjižb sporočanja in pa izterjave carinskega dolga skuša uveljaviti načelo čim manjše administracije. V sedmem delu, ki dodatno pojasnjuje oziroma opredeljuje razmere na meji z Republiko Hrvaško glede mejnih prodajaln, pa vsaj kar se tiče poslanske skupine nacionalne stranke izražamo željo po liberalnejšem pristopu, kot je v omenjenem predlogu zakona. V Nacionalni stranki, kakor sem na začetku povedal, glede na to, da smo postavljeni pred dejstvo, bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili predstavitve stališč poslanskih skupin in sedaj bi zaprosili državno sekretarko gospo Milojko Kolar, da v imenu vlade predstavi stališče. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom skušala biti zelo kratka, zaradi tega, ker so spoštovani poslanci že veliko povedali pri predstavitvi predloga zakona o izvajanju carinskih prepisov Evropske unije. Želela bi samo poudariti, da je carinski sistem Evropske unije zelo kompleksen, integralen, tudi zahteven sistem, saj obsega uradni list Evropske unije s temi carinskimi predpisi preko 8 tisoč 600 strani, ki bodo seveda v večini direktno uporabljive v Sloveniji. Za zaključek mi pa dovolite, ker se seveda ti predpisi nanašajo predvsem na gospodarstvo, ki bo moralo ta kompleksen sistem izvajati, naj omenim, kar se mi zdi zelo pomembno, da bomo tudi to pot poskrbeli za zelo nemoten prehod carinskega prehoda in vstopa v enotni trg Evropske unije, tako da se gospodarstvo že sedaj v zadnjih mesecih zelo intenzivno pripravlja. Naj omenim, da imamo pripravljene tudi že vse predloge podzakonskih predpisov, to je šest pravilnikov, ki jih izda minister za finance o izvajanju te zakonodaje, in pa štirje predlogi uredbe vlade, tako da bodo ti podzakonski predpisi objavljeni v marcu, da se bo gospodarstvo lahko pravočasno z njimi seznanilo in jih tudi ustrezno izvajalo in s tem bomo v bistvu nemoteno prešli s 1. majem v evropske zakone. Hvala.
Hvala lepa. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom poslovnika bo zbor glasovanje o zakonu opravil v petek, 27. februarja, po končani zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se zahvaljujem predstavnicam vlade. In prehajamo na naslednjo točko dnevnega reda, 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O GRADITVI OBJEKTOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Franci Rokavec. V zvezi s tem zakonom odbor za infrastrukturo in okolje predlaga državnemu zboru, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena poslovnika dajem najprej besedo predlagatelju za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Franci Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Konec lanskega leta sem vložil v zakonodajno proceduro spremembo zakona o graditvi objektov, in sicer predvsem na četrti odstavek 218. člena. Spremembo sem zagovarjal takrat predvsem zaradi tega, ker dejansko velika večina občin do tistega dne ni uskladila in sprejela novih odlokov o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča, kjer bi bilo potrebno tudi vključiti nezazidano stavbno zemljišče. Ta rok je potekel že julija meseca lani. Vendar težava, ki je nastopila, je nastopila predvsem pri izvedbi četrtega in petega odstavka 218. člena. Namreč peti odstavek govori, da občine, ki v roku, ki je določen v četrtem odstavku,ne sprejmejo tega odloka, enostavno se za vso nezazidano stavbno zemljišče zaračuna nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča v višini, ki je seveda predvidena za zazidljivo stavbno zemljišče. Se pravi, določba, ki je dejansko neizvedljiva. Sam sem seveda podaljšal v predlogu rok, da občine sprejmejo te odloke do 31.12. oziroma do 1.1.2005. Vendar občine so pohitele. V praksi pa se je pokazalo drugo vprašanje, da je lahko formalno sprejeti odloke, težje pa je vzpostaviti in definirati, kaj je dejansko tisto opredeljeno nezazidano stavbno zemljišče, za katero dejansko na podlagi tudi 218. člena so pogoji oziroma kakšni so ti pogoji. To je ključno vprašanje, za katero se lahko zaračuna nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča in seveda v povezavi s tem vzpostavitev evidence novega stanja teh zemljišč in seveda tudi obveznosti, ki zajemajo občanke in občane posamezne občine. Namreč, samo nekaj občin je v tej državi, ki odlokov o nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča sploh nimajo sprejetih. Seveda, jaz obžalujem, da na odboru ni bilo pripravljenosti, da bi primerno popravili tako četrti odstavek kakor tudi peti odstavek. Seveda, mogoče tudi pod dejstvom, ki ga je že napovedoval minister za okolje, prostor in energijo, da se pripravlja nov zakon, ki bo rešil tudi to vprašanje in seveda tudi vprašanje odločbe ustavnega sodišča, ki pa je vezana na drugo področje zakona o graditvi objektov. Vendar po sprejeti noveli zakona na vladi se bojim, da verjetno rešitvi smo bolj oddaljeni kot smo bili takrat na odboru. Namreč, dikcije, ki so predlagane sedaj, spravljajo spet občine v nemogoč položaj, namreč to, kar je tudi bilo jasno opozorilo, tako ministrstva za finance kakor tudi davčne službe, da je nemogoče v mesecu septembru, če so predložene evidence izpostavamdavčne uprave, tudi seveda do konca leta potem seveda izdati odločbe in pobrati prispevke, se pravi nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, kjer je dejansko ta rok bistveno prekratek. Sam sem seveda v možnosti amandmaja predvideval, da naj bi občine do 31. avgusta letošnjega leta dejansko vzpostavile potrebno evidenco, je predložilo tudi ministrstvo za finance, to pa bi imelo te podatke kot osnovo za izračun realne primerne porabe občinam, tudi za področje nezazidanega stavbnega zemljišča v prihodnjem letu. Menim, da bo verjetno to edina primerna pot in da bi bilo kakršnokoli hitenje na vrat na nos, v letošnjem letu izvesti celoto formulo tudi pobiranja nadomestila za nezazidljivo stavbno zemljišče [[...]] [[Znak za konec razprave.]] avantura. Zato jaz kljub vsemu s tem predlogom zakona vztrajam. Vem, da ni veliko možnosti, da bi dejansko uspel, vendar pričakujem tudi od tistih, ki ste glasovali proti temu predlogu zakona, da ko bo verjetno že na prihodnji seji tega državnega zbora vladni predlog, da bomo stopili skupaj in pripravili ustrezno rešitev dikcije 218. člena, ki bo dejansko realno izvedljiva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Hvala, predsedujoči. Predstavnik ministrstva, kolegice poslanke in poslanci! Tudi v Novi Sloveniji obžalujemo, da se odbor ni na drugačen način opredelil do predloga našega poslanskega kolega Rokavca. Kajti odbor bi lahko sledil temu in bi nekako ta datumski rok podaljšal in s tem seveda dal občinam možnost, da evidence, ki jih danes nimajo, uskladijo. Na žalost ste se večinsko na odboru poslužili nekega drugega principa, ki se ga tudi sicer velikokrat poslužujete, ko predlagamo s strani opozicijskih strank, in sicer ste sprejeli sklep, da se ministrstvu za okolje in prostor naloži, da do 20. februarja poda svoje videnje in pa svoj predlog spremembe 218. člena. 20. februar je za nami, vsaj mi v opoziciji do tega trenutka nismo videli nobenega teksta, o katerem je pred mano govoril kolega Rokavec. Ta 218. člen zakona o graditvi objektov naj bi uredil promet s stavbnimi zemljišči in pa z ne tako zazidanimi kot nezazidanimi stavbnimi zemljišči, vendar se postavlja vprašanje, kako vzpostaviti evidencenezazidanih stavbnih zemljišč glede na neurejen in pa razdrobljen kataster zemljišč. Tudi mi se sprašujemo, ali so orto foto posnetki, ki jih je naročilo in izdelalo ministrstvo zadostna podlaga, da potem občine na podlagi nekakšnih anket izdelajo verodostojne evidence. Znano je namreč, da se nekateri prebivalci na takšne ankete odzovejo, večina pa seveda ne, zato bi bilo potrebno poiskati neko drugo smiselno rešitev. Tisto, kar je v 218. členu zelo okvirno definirano, pa je, da se po novem lahko zaračunava nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča tudi za tista nezazidana stavbna zemljišča, na katerih je dana dopustnost gradnje. Sprašujemo se, kaj pomeni pojem dopustnost gradnje, kajti s tem, ali lahko na nekem zemljišču dejansko gradiš ali ne, se v praksi vsak posameznik sreča takrat, ko hoče neko nezazidano stavbno zemljišče urediti v gradbeno parcelo. Prostorski plani, ki so v nekaterih občinah na veliko opredeljevali nezazidana stavbna zemljišča, pa tudi seveda istočasno vsebujejo v teh svojih dokumentih številne infrastrukturne vode in jasno je, da tam, kjer so planirane razne infrastrukturne povezave, da na tistih nezazidanih stavbnih zemljiščih lastniki nikoli ne bodo mogli graditi. Vsaj v okolju, iz katerega prihajam, gre za takšen primer. Nekateri posamezniki so, ko se je začel spreminjati občinski odlok, ugotovili, da imajo tudi do dva hektarja nezazidanih stavbnih zemljišč, ki jih seveda nikoli niso sami predlagali kot nezazidana stavbna zemljišča, enostavno so jih, ne vem, tam pred letom 1990 predlagale občinske in pa krajevne skupščine. Tudi se zavedajo, da na teh zemljiščih nikoli ne bo možno graditi, sedaj so pa po tem 218. členu in pa seveda potem po prilagoditvi občinskega odloka enostavno padli v situacijo, ko so primorani, da za ta nezazidana stavbna zemljišča plačujejo nadomestilo. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi zakon moral dati neko prehodno možnost, in sicer možnost, da se na isti način, kot so se ta nezazidana stavbna zemljišča znašla v prostorskih planih, da se iz teh prostorskih planov na željo lastnikov tudi izbrišejo. Ker pa vemo, da se prostorski plani pripravljajo dve, tri, morda ponekod celo tudi štiri leta, je že sedaj jasno, da bi prehodno obdobje, v katerem naj bi se te evidence uredile, moralo biti prilagojeno temu času. Sicer pa so postavljene v neenakopraven položaj z drugimi državljankami in državljani [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Takoj zaključim. Morali bodo v skladu z občinskimi odloki plačevati za nekaj, kar je sicer pravno dopustno, ni pa pravno izvedljivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, Združena lista.
Hvala za besedo, predsedujoči, in še enkrat lep pozdrav vsem. Predlog zakona o spremembi zakona o graditvi objektov se gotovo dotika enega od zelo pomembnih področij; gre za pomemben vir, ki ga uporabljajo lokalne skupnosti za svoje zakonsko predpisane naloge in tudi za razvojne potrebe. Hkrati je pa to tudi v občinah, kiprejemajo finančno izravnavo, tudi nekako podlaga za to, da iz državnega proračuna dobijo še dodatna sredstva, da lahko izvajajo vse zakonsko predpisane naloge. In poseganje v tako pomembno področje je vedno izredno zahtevno in tudi lahko ugotavljamo, da obstoječi zakon o graditvi objektov ni ravno natančno opredelil tega področja in zato resnično v praksi tudi nastajajo problemi pri izvajanju tega zakona. Seveda se postavlja vprašanje, ali je danes obravnavani predlog zakona in njegova vsebina dovolj, birekel, dogovorjena in pripravljena rešitev za to, da se vsi problemi glede nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča tudi odpravijo. Namreč eden od ključnih problemov pri tem je pravzaprav ta, da se pri zbiranju podatkov, ki so podlaga za izdajo odločb oodmeri takega nadomestila, kažejo pomanjkljivosti predvsem v prostorskih evidencah. In to je tisti osnovni vzrok, zakaj prihaja do težav in tudi, če nekako podaljšamo rok, do katerega morajo občine uskladiti svoje odloke z novim zakonom o graditvi objektov, bo seveda še vedno ostala cela vrsta pomanjkljivosti, zaradi slabih prostorskih evidenc, odprtih tudi vnaprej. In eden od predlogov, ki je bil tudi podan pri obravnavi tega zakona s strani vlade, je bil, da bo pač vladni zakon poskušal natančneje urediti tudi to področje. Kajti nadomestilu za uporabo stavbnega zemljišča bo sledil tudi zakon o nepremičninah, ki bo nadomestil to dajatev. In seveda te evidence morajo biti resnično čim bolj natančne in predvsem realne, da tudi v bodoče ne bo prihajalo do težav pri tej dajatvi. Pričakujemo, da bo ta zakon resnično tako pripravljen, da bo pomagal pri vzpostavljanju evidenc in da bo tudi pomagal pri ažuriranju vseh teh podatkov, ki jih je potrebno potem posredovati pač davčni upravi zato, da lahko izdaja ustrezne odločbe. In seveda zato se tudi v poslanski skupini nekako pridružujemo stališču odbora, matičnega odbora, ki je sklenil, da zavrne predlagani zakon in da poskušamo seveda z novim zakonom urediti obsežnejša vprašanja, predvsem pa sledi tudi odločbi ustavnega sodišča, ki ima ravno tako roke in želeli bi si seveda, da tudi te roke nekako ujamemo. Zato bomo podprli predlog matičnega delovnega telesa, da se ta zakon zavrne. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Franci Rokavec. Prosim.
Še enkrat hvala lepa. Na kratko. Namreč, v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da dejansko vprašanje odmere za uporabo nezazidanega stavbnega zemljišča in seveda plačevanje iz tega namena, nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, ni primerno zakonsko urejeno. V poslanski skupini se tudi zavedamo, da do 31. marca, ki naj bi bil vsako leto skrajni rok, da se posredujejo ustrezni podatki izpostavam davčne uprave za odmero nadomestila, je tu in da v letošnjem letu bo nemogoče dejansko vključiti nov prihodek občinam na tem segmentu, ker je dejansko stanje, kakršno je pri vzpostavitvi evidenc, v tem trenutku še neprimerno za izvedbo te naloge. Da je to ugotovilo tudi ministrstvo za finance lanskega novembra, ko je že pri planirani primerni porabi planirano dopolnitev sredstev občinam iz tega naslova, seveda potem tudi na podlagi intervencij občin spremenilo in vključilo samo dejansko sredstva, ki so lahko pobrana za uporabo stavbnega zemljišča z vidika zazidanih stavbnih zemljišč. Vsi ti argumenti in podatki narekujejo, da je dejansko to področje potrebno urediti. Seveda če ne bo pripravljenosti, da se uredi s tem predlogom, da se uredi z drugim, vendar pa v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke apeliramo na to, da bi dejansko našli ustrezno rešitev, tu pa vidimo, da bi kakršnokoli hitenje, da bi vključevali tudi možnost pobiranja letošnjih sredstev z vidika nadomestil za uporabo stavbenega zemljišča za nezazidana zemljišča je bilo neprimerno in neustrezno in bi dejansko v praksi privedlo do absurdnih situacij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Branko Janc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Poslanska skupina LDS bo podprla predlog matičnega delovnega odbora, da se ta zakon zavrne, in sicer iz dveh razlogov. Prvi razlog je ta, da ta zakon ne rešuje osnovnega problema glede samih zapletov pri določanju obveznosti za nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. Drugi razlog pa je ta, da če bi ta zakon ostal v proceduri, ne bi mogli obravnavati drugega zakona, in sicer drugega problema, ki je bil naložen vladi in državnemu zboru z odločbo ustavnega sodišča, ki je postavil rok, da mora državni zbor do 11. aprila letošnjega leta uskladiti zakonsko določbo z odločbo ustavnega sodišča. Tako se nam zdi, da namera predlagatelja zakona bo seveda zajeta v novem zakonu, ki ga je odbor naložil vladi, da do20. februarja pripravi rešitve, ki naj bi zajele vsa vprašanja, ki naj bi bila rešena s tem predlogom, ki ga je podal kolega Rokavec, prav tako pa tudi druge rešitve, ki bi morale biti sistemsko urejene. Zato mi podpiramo sklep matičnega delovnega odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila gospa Sonja Areh Lavrič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovani! Poglavitna rešitev in cilji predlagatelja tega zakona je ta, da se podaljša rok, v katerem morajo občine uskladiti odloke o nadomestilu stavbnih zemljišč z odločbami 218. člena zakona o graditvi objektov. Dejstvo je, da večina občin v naši državi ni primerno pripravljenana izvajanje zakonodaje na tem področju. Naša ocena je, da je nujno potrebno pridobiti čas, v katerem se bodo lahko občine primerno pripravile in sistemsko rešile problem, ki je nastal. Poleg uskladitve občinskih odlokov na tem področju pa je še vedno odprto vprašanje vrednotenja nezazidalnih stavbnih zemljišč glede na tržno vrednost teh zemljišč v posameznem območju Republike Slovenije. Smiseln je bil tudi sklep odbora, ki je vladi naložil, da do 20. februarja državnemu zboru predloži svoj predlog zakona o spremembi omenjenega zakona, ki bo zamenjal tudi problematiko tega zakona. Ker pa vlada tega ni izpolnila, bomo v poslanski skupini SNS predlog zakona, ki ga je v proceduro vložil poslanec Franci Rokavec, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo in vsem lep pozdrav! Že velikokrat smo se znašli v položaju, ko moramo komaj sprejeti zakon popravljati, saj se moramo soočiti s težavami pri implementaciji zaradi pomanjkljive vsebine predpisa ali zaradi prekratkih rokov. Prav tako tudi vem, da ste poslanci vladajoče koalicije večkrat v zelo neprijetnem položaju, ker ste izpostavljeni pritisku vlade, ki hoče prepogostokrat spraviti pomembne zakone po kar najkrajši poti in z najmanj razprave skozi zakonodajni postopek. Pomembnejši kot je zakon, bolj pomanjkljiva je obrazložitev in opisani pričakovani učinki. In bolj nenavadno ga obravnavamo. Največkrat ne mine niti leto od prejema kateregakoli pomembnega zakona, ko že začnemo obravnavati novele oziroma predloge sprememb. Precej novel predlagajo koalicijski poslanci, torej poslanci vladnih strank, veliko popravkov predlaga celo vlada sama, čeprav je prej zatrjevala, da je zakone predhodno strokovno in politično uskladila do zadnje podrobnosti. Ta zakon, katerega novelo obravnavamo sedaj, je bil vladno in koalicijsko usklajen. Vendar sta vsakdanje življenje, torej realnost in praksa, marsikdaj drugačna in odstopata bistveno od teoretičnih načel in zahtev, ki jih je predlagatelj predvidel v zakonu, zakonodajalska večina v državnem zboru pa nekritično povzela in sprejela. Pogostokrat so tako tudi roki in postopki napisani tako, da so v praksi neizvedljivi in kljub temu, da so grožnje s kaznimi zelo visoke, teh zakonov pač ni možno uresničiti, ker nimajo realne podlage. Za izvajanje tega zakona oziroma te določbe, za katero predlagana sprememba ni dovolj, da občine sprejmejo odloke, v katerih predpišejo način in višino odmere nadomestila za zazidana in nezazidana stavbna zemljišča. Če želijo občine dejansko kvalitetno izvesti določila zakona in jih povzeti v občinskem odloku, potem morajo imeti kvalitetno pripravljeno podlago in urejene baze podatkov. Predvsem pa morajo biti usklajeni prostorski akti, ustrezno mora biti pokartirano dejansko stanje, prav tako bi morala biti ustrezno zavedena splošna raba in posebne namembnosti prostora in pa seveda tudi ažurirano stanje v zemljišči knjigi. Zagotovo lahko ugotovimo, da pri uveljavitvi tega zakona v praksi ne nosijo ali predvsem ne nosijo bremena občine, ampak so soudeleženi tudi državni organi, ki svojih evidenc nimajo urejenih. Še posebej je problem v katastru in zemljiški knjigi. Mislim, da so težave v tem delu tudi večje kot v času nastajanja katastra oziroma v času Marije Terezije. Ta popravek zakona, ki ga predlaga poslanski kolegi, je utemeljen in ga podpiramo, saj prinaša državnim organom in občinam prepotreben čas, da se lahko kvalitetno pripravijo na izvajanje. Po našem mnenju ni dopustno, da se z zavrnitvijo obide utemeljen predlog poslanca, še posebej, ker se je vlada dokaj pozno odzvala tudi na odločbo ustavnega sodišča in tudi sedaj, kot vidimo, že zamuja s popravljenim predlogom zakona. In samo to, ker je vlada obljubila, da bo pripravila svoj predlog zakona, še ne more biti vzrok, da se tak zakon zavrne. Očitno je, da bomo tudi novelo, ki jo bo predlagala vlada, obravnavali v časovni stiski in bo šel tako še en zakon več na neobičajen način skozi proceduro, sčimer se bo že tako ali tako omejena možnost za pripravo kvalitetne odločitve še omejila in skrajšala. Predlog odbora za infrastrukturo, da se novela zakona zavrne, v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli. Hvala.
Slišali smo torej stališča poslanskih skupin in tudi končali s predstavitvijo stališč. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, 10 minut po zaključeni razpravi o 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prešli bomo na obravnavo 5. TOČKE DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBRAMBI. Med nami lepo pozdravljam ministra za obrambo, gospoda Antona Grizolda, in državnega podsekretarja v ministrstvu za obrambo, gospoda Mirana Bogataja. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina 10 poslancev, s prvopodpisanim Antonom Anderličem, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem najprej predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim ministra za obrambo, dr. Antona Grizolda. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je, kot ste slišali, predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi, ki predstavlja dejansko drugo fazo dopolnjevanja sistemske zakonodaje na področju nacionalne obrambe in ki smo jo v letu 2002 tudi napovedali. Kakšni oziroma kateri so cilji naših predlaganih sprememb? Prvič, dopolniti določbe, in sicer tiste, ki so povezane z našim članstvom in delovanjem v sistemu kolektivne obrambe, tako kot so bile v zadnjem letu tudi dogovorjene z našimi eksperti in eksperti zveze Nato. Drugič, uskladiti oziroma izpopolniti nekatere določbe glede na izkušnje, ki smo jih pridobili pri uveljavljanju sistemske zakonodaje, ki velja za javni sektor, da bi omogočili upoštevanje značilnosti dela na obrambnem, še posebej na vojaškem področju. Tretjič, uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile začetek odpravljanja kadrovskih neskladij, ki jih v spremembah zakona v letu 2002 nismo zajeli. In četrtič, omogočiti nadaljevanje obrambnih reform, in sicer glede na ugotovitve v strateškem pregledu 2002/2003, ki smo ga poslali v predhodno obravnavo na svet za nacionalno varnost in v katerem je zajeta tudi vizija razvoja slovenske vojske do leta 2015. Glede na navedene cilje, kot najpomembnejše novosti v predlogu zakona izpostavljam naslednje rešitve. Nadzor in obrambo zračenega prostora bo zagotavljala slovenska vojska v okviru integriranega sistema zračne obrambe severnoatlantskega zavezništva. To velja tudi za obrambo, vključno z zračnim prostorom nekaterih vitalnih objektov, ki so lahko v določenih razmerah pomembni za obrambo države. Vlada bo po potrebi uredila postopke pri izvajanju nadzora zračnega prostora. V ta sistem bomo vključili lastna radarska in druga vojaška sredstva, s katerimi razpolagamo. V okviru zavezništva pa bodo zagotovljena zahtevana sredstva, ki jih mi nimamo. Ministrstvo za obrambo bo pristojni nacionalni organ na področju varovanja tajnih podatkov v informacijskih in telekomunikacijskih sistemih za potrebe obrambe, za kripto zaščito, za zaščito pred neželenim elektromagnetnim sevanjem in za opravljanje z radiofrekvenčnim spektrom za obrambe potrebe. Pooblastila vojaške policije bodo izenačena s pooblastili, ki jih imajo tudi vojaške policije drugih vojaških organizacij, s katerimi se srečujemo v mirovnih operacijah. Zaradi enakih razlogov v zakon uvajamo tudi vojaške štabne varnostne organe, čeprav so ti del notranje vojaške strukture in formacije. Naloge vojske zakon razširja tako, da bo lahko pomagala na ustrezen način policiji pri varovanju državne meje, in sicer po globini, brez policijskih pooblastil. Gre za rešitev, ki ima svoj temelj med ukrepi za učinkovit vstop v Evropsko unijo in ki je bila proučena v medresorski delovni skupini, poznajo pa jo tudi nekatere primerljive države članice Evropske unije. Zakon podrobneje določa rešitve za imenovanje vojaških oseb na formacijske dolžnosti, tudi najvišje v vojski, na mesta inšpektorjev za obrambo, službeno ocenjevanje vojaških oseb, kot tudi opravljanje vojaške službe na delih izven vojske, kot so vojaški atašeji in podobno. Gre predvsem za dopolnjevanje obstoječih rešitev, da bi bile te še bolj jasne in še bolj celovite. S ciljem, da začnemo odpravljati kadrovska neskladja v stalni sestavi slovenske vojske in preprečimo njihovo nadaljnje povečevanje, predlagamo kot sistemsko rešitev, da delovno razmerje vojaški osebi preneha na obrambnem področju, ko izpolni pogoje za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Po uveljavitvi zakona bo delovno razmerje prenehalo približno 60-im osebam, drugačna rešitev, če upoštevamo priznavanje benificirane delovne dobe v preteklosti oziroma sedaj dodatno zavarovanje, verjetno ni utemeljena. V vojski in v ministrstvu je okoli 200 invalidov in predlagamo kot enkraten ukrep, da se za starejše nad 50 let pri moških oziroma 47 let pri ženskah uporabi obstoječi znani 404. člen zakona o pokojninskem zavarovanju tako, da bi se pod pogoji, ki jih določa zakon, predčasno upokojilo največ 77 invalidov, ki jim ne moremo zagotoviti ustreznega dela v ministrstvu, še manj pa v vojski. Stroški takega ukrepa bodo bremenili obrambne izdatke. S predlagano rešitvijo bi se zmanjšalo število invalidov, to bi olajšalo reševanje njihovega položaja v ministrstvu, še posebej, če upoštevamo rešitev v sistemskem delu zakona, kjer predlagamo, da se invalidi v vojski lahko začasno razporedijo izven formacije enot, dokler se za njih išče ustrezno delo glede na preostalo delovno zmožnost. Za vsa ostala neskladja, ki nastajajo v stalni sestavi vojske zaradi starosti, neustrezne strukture kadrov, glede na obseg vojske, ocenjujemo, da jih je možno reševati srednjeročno, dolgoročno z drugimi ukrepi. To pomeni, da predlagamo bistveno racionalnejše rešitve, kot pa so bile tiste iz leta 2001. To je razvidno tudi iz povzetka rešitev v uvodu zakona, ki jih uporabljajo druge vojske za reševanje kadrovskih presežkov in neskladij. Rešitve v zvezi s pridobivanjem manjkajoče izobrazbe, odpovedi od činov, kot tudi začasno razporejanje na formacijske dolžnosti, ki odstopajo od sistemske ureditve, so posledica izkušenj, ki smo jih pridobili v minulem obdobju pri uveljavljanju sistemske zakonodaje na področju javnega sektorja in pri uvajanju nove organizacije in strukture Slovenske vojske. Problem manjkajoče izobrazbe pri zaposlenih rešujemo v predlogu zakona tako, kot je bil rešen za druge javne uslužbence. Uvedba glob namesto denarnih kazni in nekatere druge prehodne določbe pomenijo le usklajevanje z drugimi obstoječimi predpisi. Spoštovane poslanke in poslanci! Ocenjujemo, da je smotrno predlagane spremembe in dopolnitve zakona sprejeti še pred polnopravnim članstvom v Nato, saj bo to olajšalo naše delovanje po juniju 2004. Na drugi strani pa bodo presežene rešitve, ki bi lahko ovirale nadaljnje izvajanje obrambnih reform. Prav zato smo v preteklih mesecih opravili številna usklajevanja, predvsem z namenom, da resnično predlagamo samo najnujnejše in najbolj potrebne spremembe in dopolnitve. Predlog zakonskih sprememb je v delu, ki ureja statusna vprašanja, usklajen s pristojnim sindikatom. Zato predlagam, gospe in gospodje, da predlog zakona podprete in ga sprejmete. Hvala.
Hvala lepa. Predloga zakona se bodo opredelile poslanske skupine. Najprej nam bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavila gospa Marija Ana Tisovic. Izvolite.
Hvala gospa, podpredsednica. Pozdravljeni predstavniki vlade, kolegice in kolegi. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi dopolnjuje obstoječi zakon predvsem z določili o zaposlovanju, napredovanju in upokojevanju vojaških oseb. Je del sklopa predpisov, katerih sprejem je potreben zaradi reorganizacije in popolnjevanja Slovenske vojske ter članstva Slovenije v Natu. Predlog zakona zajema tri sklope. Prvi vsebuje določbe, ki omogočajo sodelovanje z Natom. Nanaša se na varovanje zaupnih podatkov, usklajevanje prostorskih aktov in na materialne dolžnosti. Drugi sklop se nanaša na novo organiziranost vojske. Njeno bistvo je zmanjšanje vojne sestave in drugačna porazdelitev pristojnosti med generalštabom in operativno ravnjo, kjer je okrepljena vloga generalštaba. Tu je določeno, da so lahko v miru napoteni na opravljanje službe zunaj države samo poklicni vojaki, v vojni oziroma pri uporabi vojske v sistemu kolektivne obrambe pa tudi pripadniki vojne sestave. V miru se na usposabljanje zunaj države lahko pošljejo tudi vojaški rezervisti. Na novo je urejen tudi sistem povišanja in dopolnjevalna določila o vojaški disciplini. V tretjem sklopu se urejajo vprašanja, ki so povezana s poklicnim delom na obrambnem področju in pri opravljanju vojaške službe. Vojaška policija. Ta lahko preiskuje kazniva dejanja v vojski, za katere je predpisana denarna kazen ali kazen zapora do treh let. Po novem lahko vojska tudi sodeluje s policijo pri širšem varovanju državne meje, v notranjosti državnega ozemlja, če tako predhodno odloči vlada. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi potreben tako zaradi vstopa v Nato kot tudi zaradi profesionalizacije slovenske vojske ter njene kadrovske sestave. V uvodu predloga je tudi izčrpno podana razlaga in utemeljitev, zato ga bomo v Novi Sloveniji načeloma podprli. Moramo pa opozoriti, da se nam zdi zakon na številnih mestih ohlapen in nejasen. Dovolite mi, da navedem tista mesta, ki najbolj izstopajo. Slovenija ima obalo in svoje morje. Res je, da morje nadzoruje slovenska policija. Vendar mora imeti pri varovanju morja in obale svojo nalogo tudi slovenska vojska. Menda imamo celo dve plovili. V predloženem tekstu ni upoštevano morje. Omenjen pa je samo zračni prostor. Naslednje, kar nas zelo moti v poslanski skupni Nove Slovenije, je, da ni definirano, kaj so tajni podatki. Predlog zakona pa se tudi ne sklicuje na zakon o varstvu tajnih podatkov. Skratka, ni definirano, kaj so tajni podatki in kaj so večje škodljive posledice. Tudi tu bi se vendarle lahko sklicevali na obstoječe civilne zakone o tajnih, zaupnih podatkih in njihovem varovanju. Enako bito veljalo tudi za definicijo večje materialne škode. Naslednje, kar se nam zdi, da v zakonu manjka, je priznavanje diplom in drugih dokazil o opravljenem izobraževanju v tujini. Predlog ne predvideva posledic vstopa Republike Slovenije v EU in Nato. Po vstopu v Nato bo to namreč mogoče avtomatično priznavati, podobno kot civilni sferi, kot je to že urejeno v EU. Tu gre predvsem za vojaške šole. Posebno pozornost pa bi morali v zakonu posvetiti tudi vojaški policiji, ki ima le omejena pooblastila za preiskovanje kaznivih dejanj v vojski. Torej le sorazmerno lažje prekrške in kazniva dejanja. Zakon o obrambi bo moral izrecno nekje povedati, katera so ta kazniva dejanja vojaške narave, ki slabijo obrambo države, in jih opredeliti oziroma navesti mesto v kazenskem zakoniku ter povedati, ali jih preiskujejo civilni organi oziroma vojaška obveščevalna služba. Slovenska vojska namreč nima svojega vojaškega sodstva. V členu, ki zajema materialno in zdravstveno oskrbo, ni rečeno ničesar izrecno o zdravstvu. Pri nas imamo poleg javnega tudi zasebno zdravstvo in zasebne zdravstvene delavce. V primeru potrebe bi morali tudi te vključiti v obrambo ali zaščito. Še poglavje kazenske določbe, se kaznuje predaja vojaške tajnosti z globo 500 tisoč tolarjev. Sploh pa ni definirano, kateri tajni podatki so to, katere tajne podatke s tem mislijo. Kateri so za 500 tisoč oziroma 100 tisoč. Da ne bi slučajno kdo mislim, da so pri nas tajni podatki na prodaj. Tudi člen, ki sankcionira odnose obrambnih tajnih podatkov, javne publikacije bi morali dopolniti tudi z drugimi mediji, recimo radio, televizija, internet. Tudi druge kazenske določbe bi bilo verjetno treba bolje definirati. Poleg nezakonitega posedovanja orožja niso omejena eksplozivna sredstva, ki so sicer orožje, vendar vcivilni sferi to niso. Zato bi moralo biti v tem zakonu posebej določeno, kako je s shranjevanjem in rokovanjem, proizvodnjo eksplozivov in civilnih eksplozivnih sredstev. Moti nas tudi, da se zakon o obrambi in zakon o slovenski varnostni obveščevalni službi samo sklicujeta na uredbe, ki se tičejo delovanja SOVE. Naše mnenje je, da bi bilo potrebno točno navesti, na katere člene teh uredb se nanaša zakon o obrambi. Poslanska skupina Nove Slovenije je s temi svojimi pripombami želela opozoriti na tiste nedodelanosti zakona, ki se lahko popravijo z amandmaji, da bomo prišli do dobrega zakona o obrambi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavila gospa Silva Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni gospod minister, državni sekretar, spoštovani kolegi in kolegice! Danes obravnavamo zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi, ki prispeva k večji varnosti državljanov Slovenije in krepi obrambno sposobnost in pripravljenost. Hkrati pa predstavlja logično posledico in zaključno fazo prehodnega obdobja, v katerem se je od leta 1994 postopoma izoblikoval in preoblikoval obrambni sistem Republike Slovenije kot samostojne države in predstavlja končno zaključno fazo vstopa v Nato, vključno z današnjo potrditvijo zakona o ratifikaciji Severnoatlantske pogodbe. Slovenija je z vstopom v partnerstvo za mir leta 1994 in z drugimi aktivnostmi za uresničitev strateškega cilja na področju nacionalne varnosti, in sicer polnopravnega članstva v Natu, načrtno in zavestno pričela proces reformiranja slovenske vojske skozi različne aktivnosti in procese razvoja posameznih rodov in služb, ki so temu namenjeni, pa tudi pričela z uvajanjem drugačnih vojnih sistemov, ki so temu namenjeni in prilagojeni. Do sedaj je bila izvršena reorganizacija ministrstva za obrambo, zlasti tistega upravnega dela. Vojna sestava slovenske vojske se je zmanjšala od 47.000 na nekaj manj kot 30.000 pripadnikov in se zmanjšuje oziroma se bo še zmanjševala. V tem času so bila ukinjena vojaška, teritorialna in operativna poveljstva, bilo je opuščeno izvajanje posameznih sestavin vojaških dolžnosti v miru. In kar je zelo pomembno, oktobra 2003 se je prenehalo izvajanje vojaškega roka v miru, kar so z veseljem pozdravili zlasti mladi. Na ta način se je tako tudi uveljavil projekt poklicna vojska s pogodbeno rezervo PROVOJ. Tako imamo danes 1.994 poklicnih vojakov, 2.009 podčastnikov, 1.519 častnikov in 748 zaposlenih civilnih oseb. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo predvsem pozdravili prizadevanje ministrstva za obrambo, ki poteka aktivno od davnega leta 1975, za zmanjševanje izobrazbenega neskladja v ministrstvu za obrambo in še posebej v slovenski vojski. Zavedamo se, da je izobraževanje in znanje zelo pomembno pri uvajanju sodobnih metod in tehnik. Izobraževanje in znanje je pomembno pri večanju varnosti, saj k večji varnosti moramo prispevati tudi sami in s tem se kaže naš aktivni odnos do varnosti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov zlasti podpiramo in pozdravljamo izobraževanje v drugih državah članicah, kot so Združene države, Velika Britanija, Italija, Nizozemska, Kanada, Češka, Francija, Luksemburg, Švica itn. Podpiramo vse aktivnosti kadrovskih delavcev v smeri prijaznega in humanega razreševanja kadrovskih delavcev v smeri razreševanja vrzeli, med katere sodi tudi spregled manjkajoče izobrazbe za 289 pripadnikov stalne sestave. Pozdravljamo vsa prizadevanjav smeri reševanja izobrazbenih neskladij vojakov v vojski in v poslanski skupini Združene liste menimo, da bo treba urediti dokončno enkrat za vselej, in sicer s pričujočimi spremembami in dopolnitvami zakona o obrambi, saj v njih vidimo premostitev vseh zastojev, ki bi utegnili biti problematični ob vzpostavljanju povezovanja z vojaškimi organizacijami Nata in z drugimi informacijami. Podpiramo vse tiste temeljne cilje sprememb in dopolnitev zakona, ki dopolnjujejo tiste določbe zakona, ki dopuščajo različne razloge ali postavljajo v neenakopraven položaj delavca na obrambnem področju, glede na nove sistemske zakone, ki urejajo javni sektor, in tiste določbe, ki bodo omogočale postopno odpravljanje kadrovskih neskladij v Slovenski vojski, da bi se lahko z ustrezno kadrovsko strukturo popolnila formacija vojske glede na novo strukturo vojaških sil. Razumemo, da je treeba po krajših poteh, vendar znotraj splošnih predpisov, reševati nastala kadrovska neskladja v Slovenski vojski. Upamo pa, da so posamezne rešitve dobro premišljene, predvsem če gledamo vse te rešitve v odnosu do ljudi na drugih področjih, ki jih tako dosegajo in doživljajo velike spremembe z vstopom v Evropsko unijo. Recimo vseh tistih, ki so zaposleni v carini. Podpiramo zakonska določila o zbiranju osebnih podatkov, in sicer tako, da se bodo razdelala tiste vojaške evidence in zbirali podatki o državljanih, ki se bodo prostovoljno odločili za služenje vojaškega roka oziroma za opravljanje vojaške službe v rezervi sestave vojske, pa tudi tiste določbe, ki urejajo posebna varovanja objektov, kjer bodo definirani objekti vojaške narave, za energetske transportne in druge namene. Zlasti mislimo, da je zelo pomembno upoštevati tudi zakon o varovanju podatkov. Zlasti se nam zdi pomembno področje varovanja tajnih podatkov v telekomunikacijskih sistemih, ki se uporabljajo za obrambne potrebe ter za povezovanje z organi Nato. Pozdravljamo definirane pristojnosti ministrstva pri opravljanju in koordinaciji uporabe radiofrekvenčnih pasov, ki so namenjeniza potrebe varnosti, obrambe države ter varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, pa tudi zagotavljanje kritografske zaščite. Posebej se nam zdijo pomembna določila, s katerimi se ureja prodaja, uvoz, izvoz in tranzit vojaškega orožja in opreme tako, da je za opravljanje posameznih poslov posredovanja v zvezi s tem blagom potrebno posebno dovoljenje ministrstva. Enako pomembno je tudi določilo zakona, ki ureja imenovanje, razreševanje poveljnikov oziroma imenovanje na formacijske dolžnosti v vojski, vključno z inšpektorji za obrambo, in sicer tako in na tak način, da bo to neposredno določalo, da se vojska ne popolnuje na podlagi javnih ali internih razpisov. Posebno pozornost menimo, da bo treba še dodelati in razdelati pri definiranju vloge vojaške policije. Podpiramo sistem kariernih poti vojaških oseb, ki upošteva tudi načrtno razvijanje vojaških in drugih sposobnosti posameznikov za izvajanje formacijskih dolžnosti. Nekoliko smo zadržani do določila, s katerim se uspešno zaključena šola za podčastnike oziroma častnike šteje kot opravljen strokovni upravni izpit predpisan za javne uslužbence, ter da tega izpita ne opravljajo vojaki oziroma kandidati za poklicno delo v vojski. Enako smo nekoliko zadržani do tiste določbe, s katero posameznik mora manjkajočo izobrazbo pridobiti v skladu s pogodbo za izobraževanje oziroma izobraževalnim programom, ki določi, da je ta datum najkasneje do 14.1.2009, zlasti ker ne vemo, kako in na kakšen način so izobraževanja do sedaj potekala. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo zlasti naklonjeni tistim določbam zakona, ki se nanašajo na nadzor in obrambo zračnega prostora, obveščevalno varnostna dejavnost, vojaško policijo ter urejanju posameznih vprašanj v zvezi s poklicnim delom na obrambnem področju, saj te ne bodo povzročale nobenih dodatnih finančnih posledic v državnem proračunu. Žal pa so te finančne posledice nekoliko bolj prisotne zlasti pri tistih določilih, s katerimi se odpravljajo oziroma zmanjšujejo kadrovska neskladja. Skupne finančne posledice volitve tega zakona v prvem letu uveljavitve bodo 197,7 milijonov SIT, kar je ena izmed cen tranzicije, se opravičujem, cene vstopa v Nato. Zakon bomo podprli in menimo, da je primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Valentin Pohorec, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister in državni podsekretar! Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev ocenjujemo, da je prav, da se novelira zakon o obrambi. Danes smo namreč ratificirali pogodbo o priključitvi k severnoatlantskemu zavezništvu Nato. Poudarili smo, da si želimo evropskih in čezatlantskih povezav, saj nas druži skupni kulturno-zgodovinski prostor in način življenja. Ob tem smo poudarili, da so na področju obrambe veliko storili, da smo na dobri poti pri izpolnjevanju standardov, ki jih ta mednarodna organizacija in tudi naše obrambne potrebe zahtevajo. Pokazalo se je, da je potrebno nekatere določbe, ki zadevajo povezljivost z vojaškimi organizacijami članic Nato, dopolniti tako, da bomo še pred vstopom v zvezo Nato izpolnjevali obveznosti, ki iz tega članstva izhajajo. V procesu prilagajanja Nato standardom ter profesionalizaciji slovenske vojske, pri čemer se je vojna sestava slovenske vojske znatno zmanjšala in se še zmanjšuje, je prišlo tudi do precejšnje neuravnovešenosti, poveljniške strukture, prevelikega števila častnikov in podčastnikov, ki ne izpolnjujejo izobrazbenih kriterijev. Menimo, da je obstoječa situacija tudi posledica nepravilnega kadrovanja v vojski v preteklih letih, od osamosvojitve naprej. V zvezi z vsebino ostalih členov zakona imamo še določena odprta vprašanja in pomisleke, ki jih bomo v nadaljevanju do drugega branja še temeljito proučili in skupaj s koalicijskimi partnerji, ostalimi strankami v koaliciji, skušali doseči poenotenje in skupaj pripravili potrebne amandmaje. Gre predvsem za vprašanja, tako danes razumemo, odstopajo od nekaterih pogojev, ki veljajo za druge javne uslužbence in sodimo, da do teh prevelikih razlik v pravicah in ugodnostih pač ne bi smelo biti. Danes bomo zakon podprli kot primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Ivan Božič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, sekretar, kolegice in kolegi. Pred nami je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi, prva obravnava. Pred nami je predlog zakona, ki predstavlja drugo fazo sprememb sistemske zakonodaje na področju obrambe. V Sloveniji smo bili v zadnjih letih priča precej korenitim reformam obrambnega sistema.Pričakovani cilj teh reform je obrambni sistem, ki bo tako racionalen kot tudi sodoben in seveda tudi učinkovit. Kmalu bo leto dni, od kar smo se slovenske državljanke in državljani na referendumu s prepričljivo večino opredelili za vstop v Nato. Pred polnopravnim članstvom v Nato, pričakovano 2. aprila letos, pa mora Slovenija izpolniti še določene naloge in obveznosti. Predlog zakona ureja načine in njihove izpolnitve. V poslanski skupini smo preučili predlog zakona ter razloge, ki jih navaja predlagatelj. V skladu z njegovo oceno poglavitne cilje pričujočega zakona lahko uvrstimo v tri okvirne sklope. Omogočiti izpolnjevanje obveznosti, ki izhajajo iz polnopravnega članstva v Natu ter dopolniti tista določila, ki v obstoječi dikciji ne omogočijo potrebne povezljivosti z vojaškimi organizacijami članicami Nata. Uskladiti položaj delavcev na obrambnem področju, upoštevajoč nove sistemske zakone, ki urejajo položaj delavcev v javnem sektorju. In tretjič, z zakonom omogočiti odpravo kadrovskih neskladij v stalni sestavi slovenske vojske. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je smiselno, da težimo k uvedbi vojaške organizacije, ki je oziroma bo organizirana in usposobljena na način, da bo primerno omogočiti tako vojaško obrambo državo kot tudi sodelovati v sistemu kolektivne obrambe. Pričakujemo še nadaljnje odlično delo na področju zaščite in reševanja. Pričakujemo tudi lokalni in državni razvoj, saj je področje obrambe vsake države bilo in bo generator raziskav in aplikacij odkritij in izumov. Prav danes smo glasovali o zakonu o ratifikaciji severnoatlanstke pogodbe. Da smo glasovali za so nam dali pooblastilo slovenski volivci, ki so na referendumu o vstopu Slovenije v Nato izkazali svojo voljo. S to odločitvijo pa smo se tudi zavezali, da bomo izpolnili obveznosti, ki smo jih ob tej priložnosti prevzeli. Poslanska skupina SLS bo predlog podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil gospod Jože Avšič. Izvolite.
Hvala in lep pozdrav. Tudi v poslanski skupini LDS smo seveda zakon temeljito preučili in ugotavljamo, da je dejstvo, da bomo skorajda v kratkem postali enakopravni člani zavezništva Nato, eden od poglavitnih pogojev, da se zakon dopolnjuje in spreminja, ne pa edini, da smo tudi sami storili nekatere korake v smeri reorganizacije slovenske vojske. Opredelili smo se za profesionalno vojsko in storili še nekatere druge korake, ki jih je nujno potrebno upoštevati pri nadaljnji modernizaciji slovenske vojske s ciljem povečane učinkovitosti le-te. V poslanski skupini LDS podpiramo vse rešitve, povezane s to spremembo zakona. Se pa pojavljajo določeni pomisleki predvsem pri tem kako, razrešiti tiste kadrovske probleme, ki so prisotni v slovenski vojski in ki jih nismo razrešili s spremembami leta 2001 in jih bo na nek način potrebno razrešiti. Vendar pa ti pomisleki, ki so se pojavili znotraj poslanske skupine, niso take narave, da ne bi poslanke in poslanci zakona v prvem branju podprli in seveda skupaj s koalicijskimi partnerji in tudi samo vlado razčistili, ali so vse rešitve, zlasti te, na katere sem opozoril, najprimernejše, edine. V poslanski skupini LDS smo se tudi seznanili s predlogom Zveze veteranov vojne za Slovenijo, ki je najavila predlog amandmaja k temu zakonu, v zvezi z razrešitvijo nekaterih odprtih problemov v zvezi s pripadniki stalne in vojne sestave teritorialne obrambe, nekdanje teritorialne obrambe, in predlagajo nekatere retroaktivne rešitve za tiste probleme, ki niso bili razrešeni v prvih letih naše samostojnosti. V poslanski skupini predlagamo, da Vlada Republike Slovenije, konkretno ministrstvo za obrambo, tudi ta predlog temeljito prouči, tako da bi v drugem branju sprejemali zakon, ki bo sprejemljiv za vse nas in ne bo izpostavil nobene skupine v nek privilegiran položaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Predlog dopolnil k zakonu o obrambi je pravzaprav prišel pred nas skrajni, zadnji trenutek pred vstopom v Nato. Dejstvo je, da marsikaj je treba popraviti in marsikaj je treba dopolniti. Ta zakon ureja nekatere od teh zadev, predvsem ureja varovanje zračnega prostora, ki naj bo skupaj z državami članicami Nato pakta, čeprav v Slovenski nacionalni stranki pogrešamo bolj koncizno dodelavo tega načina varovanja. Prepričani smo, da način varovanja je pri nas možen samo z razvitim raketnim sistemom, ne pa z letalskimi silami, ki naj bi bile stacionirane v Sloveniji. Ravno tako je tukaj vprašljivo tudi varovanje morja. Varovanje morja je nekako prepuščeno policijskim silam, ki vemo in vidimo, kako se obnašajo s tistim čolnom, ki je več na suhem kot v vodi, pa zagotovo to ni amfibijsko vozilo. Ravno tako je zanimivo tudi službovanje v tujini. Mi se strinjamo, da profesionalni vojaki naj službujejo v tujini, v skladu z našimi in pa prevzetimi predpisi, kajti gre za način, kakršnega profesionalna vojska pač ima. Zanimiv oziroma dober se nam zdi ukrep predčasne upokojitve invalidov, saj ta bo zagotovo zmanjšala obremenitev proračuna. Enostavno rečeno, bistveno večji strošek je zaposlitev kot pa izplačevanje penzije. Ravno tako pa bi v Slovenski nacionalni stranki razširili ta ukrep predčasne upokojitve tudi na druge, kajti po naših podatkih je v Slovenski vojski in v ministrstvu zaposlenih kakšnih 400 ljudi, ki bi nujno morali iti v penzijo ali zaradi nesposobnosti ali zaradi napak ali zaradi česa podobnega. Na ta način bi se tudi znebili vseh tistih nesposobnih in nediscipliniranih, za katere bi mi predlagali, da se v zakonu uvede tudi odvzem čina in nečastni odpust iz vojske, s tem, da se to prikrajša pri pokojnini, kakor ima to urejena vojska Združenih držav Amerike. Kar se tiče izdaje vojaške tajnosti, smo že slišali, kakšen je smiseln podatek, da pravzaprav največja vojaška tajnost v Republiki Sloveniji stane 500 tisoč tolarjev. Jaz poznam kar nekaj privatnikov, ki bi z veseljem plačali 500 tisoč tolarjev, samo, da bi se lahko hvalili, da so kupili eno vojaško tajnost. Mislim, da je to premalo. Za izdajo vojaške tajnosti resne države predpišejo zaporno kazen, in mislim, da bi bil smiseln predlog, da minister za obrambo predlaga spremembo zakona, kazenskega zakona, in da uvede notri tudi alineo z izdajo vojaške tajnosti. Zagotovo pa nekaj manjka. Manjka muzej, ki bi ohranjal vojaško oziroma vojno dediščino slovenske države in slovenskega naroda. Ravno tako nikjer nismo zasledili, da bi minister upošteval izdajateljsko dejavnost. Izdajateljska dejavnost je sila pomembna. In pri vstopanju v široko paleto držav Nato pakta in Evropske unije se lahko Slovenci pohvalimo z marsičem. Vendar se žal ne bomo imeli pohvaliti z ničemer. Nimamo nobene knjige, s katero bi se lahko pohvalili. Nimamo nobene pametne publikacije, ki bi kaj podobnega razdeljevala, ali nimamo niti najmanjšega vojaškega muzeja. Vsaka država ga ima. Večje države ga imajo v vsakem mestu. Mi nimamo ničesar. Stare zadeve raje uničujemo in jih mečemo na odpad, kot da bi jih ohranili za zanamce. Konec koncev gre za kulturno in pa tehnično dediščino naše države in našega naroda. Ravno tako pogrešam idejo o strateških oborožitvenih raziskavah v povezavi z univerzami in raziskovalnimi ustanovami. Gre za kar nekaj projektov, ki bi jih lahko ministrstvo izvedlo in izvajalo. To je lahko na področju teoretične fizike, čeprav se sliši malo čudno, vendar danes gredo te raziskave v Ameriki in v Rusiji predvsem v to smer. Ena od iznajdb teh raziskav je tudi podvodni torpedo, ki pravzaprav leti s hitrostjo 300 kilometrov na uro, pod vodo seveda. In tudi naši znanstveniki in ljudje, ki imajo odprto pamet in nekaj v glavi, bi lahko kaj takega naredili. Konec koncev tudi eno od najbolj zahrbtnih min v zadnjem obdobju, PAM 3, je ravno tako izdelal Slovenec. In še ena zadeva na koncu. Nove slovenske, in to razpoznavne, oznake naj bi imela slovenska vojska. Oznake, ki jih ima, tudi s tistim lipovim listkom na ramenih in na činih, v bistvu je to povzetek znaka ustaške legije iz druge svetovne vojne. Oni so imeli tak lipov list. In oni so ga potem, ker ga niso mogli uvesti v vojski, so ga uvedli kot podenoto njihove kune, da je denarna enota kuna, manjša enota je lipa. Mislim, da se mi zelo mačehovsko in zelo nonšalantno ter ignorantsko obnašamo do teh oznak in činov. In tudi do oznak specialnih enot, ki v bistvu dostikrat vzbujajo posmeh, namesto da bi kot vojaške oznake vzbujale srh in strah. Ravno tako je vprašljiva tudi uniforma častne čete. Današnje uniforme spominjajo na "Sturmabteilungen" enote, SA oddelke iz druge svetovne vojne in malo pred njo. Pa imamo vendar možnost, da bi vzeli to častno uniformo po, recimo, eni zelo slovenski zadevi, po uniformi enote celjskega polka iz Avstro-ogrske monarhije, ki je edina imela bele suknjiče, in od koder gre tudi ljudska pesem "Ko bom nosil suknjo belo, sabljico pripasano, puškico nabasano". In vendar tega ne delamo. Morda pa še ena zadeva, resda malo za nazaj. Kar nekaj pripadnikov stalne sestave teritorialne obrambe se pritožuje zaradi različnega načina možnosti upokojitve, kot so jo imeli nekateri. Približno 131 bivših pripadnikov JLA se je upokojilo s tem, da so imeli 25 let moški in 20 letstaža oziroma skupne pokojninske dobe ženske. In vendar so dobili pokojnino v višini 85%. Mislim, da tukaj bi morali tudi nekaj narediti. Gre za naše ljudi, ki so se nekoč borili na naši strani, sedaj smo jih pozabili, vstajamo v čast vojakom drugih držav ne vstanemo v čast slovenskim vojakom, ki so umrli. Sedaj pred kratkim je zadnji umrl tisti, ki se je boril za osamosvojitev Slovenije, in nič nismo naredili. Drugače v principu bomo zakon podprli. Zagotovo bomo vložili kakšen amandma, mislim pa, da bi tudi kakšen pogovor z ministrom na štiri oči ne bi bil odveč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Zakon spreminjamo po slabih dveh letih. Leta 2002, ko so bile opravljene zadnje spremembe zaradi nesoglasij v koaliciji, spremembe niso bile opravljene v zadostnem obsegu. Te spremembe bi naj opravili sedaj. Tudi prav. Temeljni cilji sprememb in dopolnitev predlaganega zakona so: dopolniti tiste določbe, ki še ne zagotavljajo zadostne povezljivosti z vojaškimi strukturami držav članic Nato oziroma povzročajo težave pri delovanju Slovenske vojske. Drugi temeljni cilj sprememb je: dopolniti oziroma spremeniti tiste določbe zakona, ki dopuščajo različne razlage ali postavljajo v neenakopraven položaj delavce na obrambnem področju glede na nove sistemske zakona, ki urejajo javni sektor. In tretji temeljni cilj sprememb in dopolnitev predlaganega zakona je uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile postopno odpravljanje kadrovskih nesoglasij v Slovenski vojski, da bi se lahko z ustrezno kadrovsko strukturo popolnila formacija vojske glede na novo strukturo sil. Z zakonom naj bi se opredelilo zbiranje osebnih podatkov v okviru vojaške evidence o državljanih, ki se bodo prostovoljno odločili za služenje vojaškega roka oziroma za opravljanje vojaške službe v rezervni sestavi. Dopolnjene določbe naj bi tudi uredile varovanje vojaškihobjektov posebnega pomena za obrambo in naloge vojske, kar se je v preteklosti izkazalo za neurejeno. Določeno bo, da zračni prostor nadzoruje in varuje vojska v skladu z načrti, predpisi in mednarodnimi pogodbami, kar bo zagotovilo povezljivost nadzora in obrambe zračnega prostora Republike Slovenije s sistemom, ki ga poznajo članice zavezništva. Opredeljene bodo preventivne naloge protiobveščevalne zaščite poveljstev, enot in zavodov vojske. Ustrezneje naj bi se uredile naloge vojaške policije, uredilo bi se naj varovanje tajnih podatkov v informacijskih in telekomunikacijskih sistemih, ki se uporabljajo za obrambne potrebe ter za povezavo z organi Nata. Ustrezneje naj bi se uredilo področje prodaje uvoza, izvoza in tranzita vojaškega orožja in opreme, ter sankcije za kršitelje. Zaradi uveljavitve zakona o javnih uslužbencih naj bi se dopolnile tiste določbe, ki urejajo imenovanje in razreševanje poveljnikov oziroma imenovanje na formacijski dolžnosti v vojski, vključno z inšpektorji za obrambo. Spremembe naj bi omogočile postopno razreševanje kadrovskih neskladij, ki so predvsem posledica sprememb sistema, popolnjevanje zmanjšanja vojne sestave in sprememb strukture sil v letu 2002. Uredile naj bi se tudi pravice in obveznosti delavcev na obrambnem področju, ki nimajo ustrezne izobrazbe. V Slovenski demokratski stranki pa bi želeli opozoriti na problem, ki ga v Sloveniji še nismo rešili. Nekaj o tem je govoril predhodnik pred menoj. Gre za ljudi, zaposlene v stalni sestavi teritorialne obrambe Republike Slovenije, ki so bili nosilci obrambnih priprav in leta 1991 organizatorji odpora v vojni proti brutalni agresiji jugoslovanske ljudske armade v Sloveniji. Ti ljudje so v neenakopravnem položaju glede na tiste pripadnike, ki so prestopili iz jugoslovanske ljudske armade, ki so ves čas imeli dobo s povečanjem. Takšno upokojevanje jim je omogočil drugi odstavek 108. člena zakona o obrambi. Po podatkih naj bi se tako upokojilo 131 bivših pripadnikov jugoslovanske ljudske armade, kar sicer ni sporno. Po drugi strani pa te možnosti niso imeli pripadniki stalne sestave teritorialne obrambe. Res je, da tega tudi takrat niso zahtevali, ker svoje države niso branili zaradi bonitet. Sedaj pa je prav gotovo prišel čas, ko se država za to njihovo nesebično dejanje mora oddolžiti. To je pomembno še posebno sedaj, ko moramo reševati ljudi, ki tudi nimajo ustrezne izobrazbe. So pa osamosvajali in osamosvojili Republiko Slovenijo. Zato bi bilo pošteno, da to problematiko razrešimo v sedaj spreminjajočem zakonu. Zaposleni in vstalni sestavi teritorialne obrambe Republike Slovenije so edini primer v bivši republiki nekdanje Jugoslavije, ki nimajo priznane dobe s povečanjem. Pri nadaljevanju postopka bo z omenjenim problemom potrebno ustrezno dopolniti zakon. Zato bomo Slovenski demokrati zakon v prvem branju odprli in omogočili možnost dopolnitev. Hvala.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, ki ga bo predstavil gospod Igor Štemberger. Izvolite.
Hvala za besedo. V Stranki mladih Slovenije z zadovoljstvom spremljamo proces profesionalizacije Slovenske vojske, saj smo jo in jo še odločno podpiramo. V sklop sprememb, ki jih prinaša proces profesionalizacije, sodi tudi novela zakona o obrambi, ki ga danes obravnavamo, ki pa poleg teh prinaša tudi mnoge druge spremembe, do katerih smo v določeni meri kritični. Slovenski državljani so se na referendumu odločili za vstop Slovenijev zveze Nato, zato je po besedah predlagateljev potrebno v zakonu dopolniti tiste določbe, ki še ne zagotavljajo zadostne povezljivosti z vojaškimi organizacijami članic Nata, seveda še pred polnopravnim članstvom naše države v zavezništvu. Ti popravki zakona nam v Stranki mladih Slovenije niso sporni, saj so posledica referendumske odločitve. Kot potrebne ocenjujemo tudi dopolnitve tistih določb, ki so sedaj dopuščale različne razlage in postavljale v neenakopraven položaj delavce na obrambnem področju glede na nove sistemske zakone, ki urejajo javni sektor, kot tudi spremembe zakona, ki bodo odpravile kadrovska neskladja v slovenski vojski in omogočile zagotoviti ustrezno kadrovsko strukturo glede na novo strukturo profesionalnih vojaških sil. Glede na dosedanjo popustljivost vlade pritiskom Združenih držav Amerike glede uporabe slovenskega zračnega prostora za prelete na poti na vojaške akcije v Irak, ocenjujemo določbe o razširitve pristojnosti vlade pri uporabi slovenskega zračnega prostora s strani zaveznic za veliko preveč ohlapne. V Stranki mladih Slovenije sicer ne vidimo težav pri uporabi našega zračnega prostora pri akcijah, ki jih v celoti podpirajo članice zveze Nato ali pa potekajo pod mandatom organizacije Združenih narodov, saj vemo, da med njimi zagotovo ne bo takšnih, ki bodo vsaj malo spominjale na ameriški napad na Irak. Zato menimo, da je potrebno te stvari v zakonu jasno opredeliti, saj se v nasprotnem primeru daje vladi možnost odločati o izredno pomembnih vojaških in zunanjepolitičnih odločitvah, ki v primeru odločanja v državnem zboru zagotovo ne bi dobile podpore s takšno lahkoto, kot jo dobivajo na vladi. Nadzor in obramba zračnega prostora Slovenije s strani zavezniških držav je v osnovi racionalen in dobrodošel, a kaj hitro lahko pomeni le izgovor za prelete v druge namene, ki jih bo Slovenija le težko nadzorovala. V prvi obravnavi predloga zakona bomo poslanci Stranke mladih Slovenije v pričakovanju upoštevanja naših pripomb spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Temu sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej vabim k besedo gospo Tisovic. Želite še besedo gospa Ana Marija Tisovic? [[Ne.]] Gospod Pohorec? [[Ne.]] Gospod Kangler? [[Ga ni.]] Gospod Plemeniti? [[Ne.]] Gospod Jerovšek? [[Ga ni.]] Mag. Drobnič želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni gospod minister. Jaz bi imel v bistvu razpravo v zvezi s problemom izobraževanja delavcev v slovenski vojski, zlasti tistih, ki niso izpolnili obveznosti iz teh pogodb izobraževanja. Obveznosti so bile postavljene na začetku izobraževanja, kljub temu, da niso izpolni obveznosti, da ste jim seveda tudi pogoje omilili oziroma podaljšali čas, v katerem morajo izpolniti te obveznosti, jih seveda niso izpolnili. Zelo nerodno bi bilo, če bi takšnim delavcem za nagrado dali ne vem kakšne prioritete, bodisi v smislu socialne varnosti ali kaj podobnega. Kajti, ravnali bi nesorazmerno do tistih, ki so dobro izpolnili svoje obveznosti. Zanima me, kako boste te stvari rešili? Ali so klavzule glede obveznosti jasne? Kakšne so posledice? Ali so bile narejene kakšne napake na začetku pri sklepanju teh obveznosti oziroma pogodbenih določil? To je pomembno vprašanje, kajti lahko vrže slabo luč na nadaljnje postopke. Lepo bi prosil, da razložite nam v državnem zboru, pa s tem tudi slovenski javnosti, da bodo odpravljene nejasnosti, nesporazumi in da se to ne bi več potem odpiralo kot nerazrešeno, ali pa kot stvar, ki se bo stalno pogrevala. Prosim, to bi veljalo, da odgovorite.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda ministra. Drugih prijavljenih k besedi ni več prisotnih. Gospod minister, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Torej, spoštovane poslanke in poslanci! Najprej se zahvaljujem za izraženo podporo za sprejem tega zakona. No, glede na izražena stališča poslanskih skupin pa bi vendarle želel nekatere stvari še dodatno pojasniti. Najprej, tako kot sem v uvodu povedal, predstavlja ta zakon le nujne dopolnitve, ker je bil večji del sistemskih rešitev na področju nacionalne obrambe že sprejet leta 2002. Torej, nujne dopolnitve. En del nujnih dopolnitev se nanaša na sistem kolektivne obrambe in mi smo vodili pogovore od povabila Slovenije v Pragi, novembra 2002, do konca decembra 2003. Tako prej ni bilo mogoče teh stvari sistemsko urediti in jih predlagati v obliki zakona. Drug del pa se seveda nanaša na spoznanja strateškega pregleda obrambe, ki je bil tudi končan konec decembra 2003 in ki je zelo natančno, po elementih obrambnega sistema dal odgovore, kje smo z izvajanjem obrambnih reform. Zakon o obrambi se sklicuje na zakon o tajnih podatkih, ki je sedaj veljaven. In ta zakon o tajnih podatkih celovito ureja problem tajnih podatkov in ni nobena ovira, recimo, za nikakršno ali pa katerokoli obrambno dejavnost. Enako velja za eksplozive, ki jih tudi ureja poseben zakon o eksplozivih. Mi urejamo le vojaško orožje in minsko eksplozivna sredstva v tem zakonu. Izobrazbena neskladja zaradi njihovega velikega obsega - mi imamo zaposlenih 6400 ljudi v slovenski vojski, od tega 1300 nima ustrezne izobrazbe. Rad bi povedal, da je bil opravljen individualni razgovor v lanskem letu s 550 ljudmi. Individualno smo se z njimi pogovarjali. In večina od teh je že vpisana in je že bila vpisana in je vpisana na različnih izobraževalnih ustanovah in tudi želi, je izrazila pripravljenost, da bodo dokončali šolanje in si torej pridobili ustrezno izobrazbo. Za tiste, ki pa - teh je bilo, če se prav spomnim 17 - niso izrazili tega interesa po izobrazbi, pa uveljavljamo rešitve, ki jih poznate. Torej; ni napredovanja in še nekatere druge stvari, ki so v predlogu zakona navedene. Torej, gre za precejšnjo skupino ljudi, jaz vam lahko, spoštovane poslanke in poslanci, zagotovim, da smo od leta 2001 zelo natančno sami in tudi s pomočjo zunanjih institucij proučevali možnosti reševanja teh neskladij. Mimogrede naj rečem da imajo druge nekatere primerljive države znatno večje probleme, ker imajo večje sisteme, kot jih imamo mi. Zato smo se odločili, da bomo to zadevo, torej kadrovskih neskladij reševali korak po korak. Pozitivno luč, če temu tako rečem, smo dobili tudi od ekspertov zveze Nato, ki seveda poznajo izkušnje različnih držav znotraj zveze Nato in tudi Evropske unije, ki tudi rešujejo podobno ali sorodna kadrovska neskladja. Tukaj ne gre samo za izobrazbo, gre tudi za vprašanje starosti in tako dalje. Torej, zahtevo zveze časnikov proučujemo, zelo natančno preučujemo in jaz bi rad takoj povedal, da je pobuda absolutno legitimna, da se na ministrstvu za obrambo zavedamo pomena sodelovanja pripadnikov stalne in vojne sestave teritorialne obrambe v osamosvojitvenivojni leta 1991 in še posebej pripadnikov manevrske strukture narodne zaščite. Vendar pa bi rad sedaj povedal oziroma opozoril, da omenjeni predlog odstopa od namenov oziroma od ključnih izhodišč tega zakona, tako da o tem lahko še razmišljamo in poskušamo najti skupno rešitev. Toliko.
Hvala lepa. Lahko ugotovim, da čas, ki je bil predviden za razpravo, še ni potekel, zato sprašujem, če želi kdo na podlagi 71. člena poslovnika morebiti še razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem torej splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj 10 minut po zaključeni razpravi o 8. točki dnevnega reda. Prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru in državnemu podsekretarju se za sodelovanje lepo zahvaljujem. In kakšno minuto bomo počakali, da se nam pridružijo predstavniki vlade za naslednjo točko dnevnega reda, ker bomo prešli na zadnjo točko dnevnega reda danes, to je na 8. TOČKO, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O DOHODNINI. Med nami prav lepo pozdravljam državno sekretarko v ministrstvu za finance gospo Milojko Kolar. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim magistrom Janezom Drobničem. V zvezi s tem zakonom je skupina 11 poslancev s prvopodpisanim magistrom Andrejem Vizjakom zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Najprej dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. K besedi vabim mag. Janeza Drobniča. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predstavniki oziroma predstavnica vlade! Ustava Republike Slovenije določa, da imamo starši pravico in dolžnost vzdrževati, izobraževati in vzgajati svoje otroke. Predvsem pri vzdrževanju, čeprav ne samo pri njem, gre poudarjeno tudi za dolžnost vlagati v korist otrok gmotna sredstva. Ker družba breme vzdrževanja otrok prepušča in celo nalaga pretežni meri roditeljem, jim je s svoje strani dolžna zagotoviti tudi potrebno skrb in pomoč. V skladu s tem določa ustava, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroke in mladino ter za to ustvarja potrebne razmere. 53. člen ustave to določa. Država zagotavlja razmere, ki omogočajo staršem, da se odločajo za rojstvo svojih otrok, kar tudi pravi ustava, in da otroci uživajo posebno varstvo in skrb. Zato je torej nezdružljivo z navedenimi ustavnimi določbami in načelom socialne države, da roditelj, ki od tistega dela sredstev, ki so namenjena za preživljanje otrok oziroma življenjski minimum, hkrati prispeva še za družbene potrebe. Zato je potrebno nujne preživninske stroške v celoti izvzeti iz obdavčenja. Tako pravi tudi ustavno sodišče, ki se je izreklo v zvezi z določbo zakona o dohodnini. Skrajni čas je, da se neustavno stanje zakona o dohodnini, da se to neustavno stanje zakona o dohodnini takoj odpravi. Do sedaj ni bilo potrebnega razumevanja za uskladitev te ustavne določbe, ki čaka na ureditevže dolgih sedem let, kar je zagotovo v sramoto pravnemu sistemu, državnemu zboru, zlasti pa vladi, ki je odlagala predlagati odločbo ustavnega sodišča in ustavna določila za vrsto let. Zato smo dali pobudo - skupina podpisnikov - in predložili rešitve, kiupoštevajo ustavno določilo, resolucijo o družinski politiki v Republiki Sloveniji, načelo solidarnosti in načelo progresivnih olajšav za družine z več člani. Vlada in koalicija sta očitni slepi za stiske družin, ki so neustavno stanje občutile na svoji koži in ga nosijo že vrsto let. Vladajoči koaliciji je volja za izvrševanje ustavnih določb zelo različna. Če se tiče naših otrok in državljanov, jo prelagajo, če gre za tujce državljane, poskušajo uveljaviti prioritetno, na silo in v nasprotju s poslovnikom ali ustavo. S predloženim zakonom, ki smo ga pripravili podpisniki in ga v celoti podpiramo v Novi Sloveniji, ki smo ga tudi vložili pred dvema letoma, se izvzame iz obdavčitve tisti del prihodka posameznih državljank in državljanov z otroki, ki pomeni najnujnejša sredstva za preživljanje otrok, torej v obsegu minimalnih življenjskih stroškov ali eksistenčnega minimuma za otroke. Tako se v bistvu glasi tudi odločba ustavnega sodišča. Pri tej odločitvi gre tudi za temeljno vprašanje pravičnosti v družbi.Če smo se odločili za načelo solidarnosti in vzajemnosti, potem je potrebno tistim, ki imajo otroke ali več otrok, priznati dodatne olajšave in vrednotiti njihov prispevek k temu, da s svojimi sredstvi preživljajo, vzgojijo in usposobijo državljane, ki nakoncu tudi postanejo davkoplačevalci, izvajalci javnega interesa in še česa drugega. To je osnovni civilizacijski princip sodobne družbe. V Novi Sloveniji smo jasno povedali, da je potrebno neustavni zakon uskladiti, vendar pa ne na način, ki zmanjšuje ugodnosti za večštevilne družine, pač pa se jim mora ta status vsaj ohraniti. To je pravo načelo pravičnosti, ki ga v Novi Sloveniji želimo upoštevati. V Sloveniji bi morali takšne rešitve še posebej podpirati, ker smo se znašli v demografskem nazadovanju. Zadnje leto je bilo v Sloveniji urejenih samo še 17 500 otrok. Ustavno sodišče se ne spušča v progresivnost olajšav. Ta je dopustna glede na politiko, ki jo ima posamezna politična stranka do tega vprašanja. Mi jo zagovarjamo, zato smo vložili tudi svoj zakon in predstavili lestvico, ki je primerljiva z drugimi sistemi in katere cilje je skladna družinska in socialna politika. Vložili smo zato, ker želimo s tem ohraniti pravičnost in prispevati k dobrobiti razvoja naše skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim predstavnico vlade, gospa Milojka Kolar, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci. Želim predstaviti mnenje vlade k predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, za prvo obravnavo, ki so ga predložili poslanci s prvopodpisanim mag. Janezom Drobničem. Navedeni predlog zakona se nanaša na 10. člen zakona o dohodnini, ki določa posebno olajšavo za vzdrževane družinske člane in izhaja iz odločbe ustavnega sodišča, ki je v zvezi s tem odločilo, da je v tem delu zakon v neskladju z ustavo in da je potrebno definirati, da imajo roditelji za preživljanje svojega otroka določen življenjski minimum oziroma minimalne stroške kot preživljanje za davčno olajšavo. Zato v skladu s predlogom navedenega zakona in glede na to, da je vlada ugotovila, da je potrebna celovita sprememba dohodnine, je vložila konec decembra v ta državni zbor predlog zakona o dohodnini, ki ureja vse ustavne odločbe, ki so bile v zvezi z zakonom o dohodnini do sedaj sprejete s strani ustavnega sodišča, in jih rešuje na primeren in ustrezen način. Če bi se upoštevale spremembe tega zakona v 10. členu, bi prišlo do situacije, da ne bi mogli uveljavljati olajšave tudi za otroka z zmerno težjo in težjo motnjo v telesnem in duševnem razvoju. Potem hkrati bi ta zakon bil tudi neoperativen, ker je potrebno podrobneje določiti tudi višino tega zneska življenjskega minimuma, da je zakon oziroma olajšavo sploh možno uveljavljati. Glede na vse povedano vlada Republike Slovenije ne podpira sprejem predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. O predlogu zakona nam bodo predstavile stališča poslanske skupine. Najprej vabim k besedi mag. Janeza Drobniča, ki nam bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana predsednica. Torej, v poslanski skupini Nove Slovenije smo se odločili podpreti to besedilo iz dveh razlogov oziroma da smo sploh dali to pobudo, ker ni bilo pravočasnega odziva na to odločitev ustavnega sodišča, ki mora toliko časa čakati na naš odziv. Ta pobuda je bila vložena točno pred dvema letoma, vmes so seveda bili posegi, vendar vemo, kateri. Bil je predlog poslanskega kolega Pucka, ki ga je potem, mislim, da tudi umaknil, ker je bil po svoje žaljiv in sramoten, ker je pravzaprav obstoječe olajšave, ki jih imajo družine z več otroki, pravzaprav zmanjšal. Takšen poseg seveda ni primeren, tisti predlog je upošteval samo to osnovno odločbo ustavnega sodišča, da je pač potrebno za kateregakoli otroka zagotoviti olajšavo v višini tega življenjskega minimuma. Razloge pa sem že obrazložil v predstavitvi kot predlagatelj, kot prvopodpisani predlagatelj zakona. In drugi razlog je torej ta, poleg pravočasnosti, da rešitve, ki so bile do sedaj ponujene, niso prave, ampak tudi v besedilu zakona, ki ganekako vlaga vlada Republike Slovenije, se stališče ni spremenilo. To isto načelo - osnovne olajšave v višini minimuma življenjskih stroškov za otroka - ja, dočim progresivnost za družine z več otroki - ne. Tako bi po predlogu, ki ga predlaga vlada, ki čaka na obravnavo, bi šlo spet v škodo številčnejših družin. To za nas ni pravilna rešitev. Slovenija se nahaja v tem demografskem nazadovanju in tudi iz tega razloga je potrebno sprejeti zakon, ki bo sledil tem ciljem, da bi vsaj ohranili številčnost državljanov in zaustavili padanja rojstev. Zavedamo se, da se samo z ekonomskimi instrumenti teh ciljev ne da doseči, to se je pokazalo tudi v nekaterih drugih državah, vendar ti so ključni za dosego ciljev. Poleg teh ukrepov, ki jih sedaj obravnavamo, bi zagotovo morali v naši državi izkazati večjo splošno naklonjenost družini in otroku. V Sloveniji so žal na pohodu druge vrednote, pa tudi družbena praksa gre v nasprotje. Poglejte, kaj se dogaja s šolskim sistemom. Tako imenovano brezplačno osnovnošolsko izobraževanje se spreminja v nekaj drugega, kjer je treba plačati učbenike, šolske potrebščine, papirje in še marsikaj drugega, da ne naštevam, plačati je treba gradiva, knjige, šolo v naravi. K temu pa imamo primerjave Sloveniji zgledne, socialne in družinske politike, ki so ta trend zaustavile. To so skandinavske države. Kot sem že povedal, ne samo ekonomske, ampak tudi, da se poudarja ta stil življenja, ki je zanimiv za marsikoga. Ni zadosti, spoštovane kolegice in kolegi, zlasti naslavljam na vas iz vladajočekoalicije, da potrdite stališča v posameznih resolucijah, kot je to resolucija o družinski politiki. Sprejeti je treba tudi dejanja. Če je v resoluciji o družinski politiki navedeno, da bomo imeli takšno koherentno politiko, ki bo stimulirala večje družine, in je bila sprejeta, potem je treba to tudi z dejanji narediti. Prvo dejanje pa je to, da se zakon o dohodnini sprejme v takšni obliki, da bo to resolucijo, resolucijska načela izpolnjeval dejansko. Tako. Torej ta zakon uresničuje najstarejšo neizvršeno odločbo ustavnega sodišča. Sedem let je trajalo, da je prišlo do obravnave in še sedaj ni primernega navdušenja s strani vlade in verjetno tudi vladajoče koalicije, da se to popravi, kajti tisti sistemski zakon, ki ga ponujate - vprašanje, kakšen bo. Glede na stališča pričakujemo in predvidevamo, kakšen bo, in ne bo v korist številčnejših družin. To ni samo družinsko vprašanje, to ni samo demografsko vprašanje, je tudi ekonomsko in nacionalno vprašanje. O tem se mora Slovenijo resno zamisliti, kako bo živela naprej tudi v okviru Evropske unije. Samo z migracijami ali da bo z migracijami reševala ta deficit, to se zagotovo ne bo dobro rešilo in ne bo imelo dobre posledice. Predlagamo torej, da se ta zakon sprejme in imamo potem izvršeno to odločbo ustavnega sodišča, ki žal že predolgo časa čaka v predalih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Leopold Grošelj. Izvolite.
Podpredsednica, hvala lepa za besedo. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini ne bomo podprli. Zavedamo se sicer dobronamernosti predlagateljev zakona, ki želijo v veljavnem zakonu o dohodnini realizirati s spremembo 10. člena zakona o dohodnini odločbo ustavnega sodišča Republike Slovenije, po kateri so določbe 10. člena zakona o dohodnini v neskladju z ustavo, v kolikor se ne izvzamejo v celoti iz obdavčevanja tistih zneskov, ki jih roditelj mora nameniti preživljanju svojega otroka, da bi bil le-temu zagotovljen življenjski minimum. Naši zadržki do predlaganih sprememb in dopolnitve zakona o dohodnini so tako tehnični kakor tudi vsebinski. Glede tehničnega zadržka lahko ugotovimo, da je predloženi zakon, ki je bil vložen v obravnavo in sprejem 27. februarja 2002, z vidika finančnih posledic za zavezance in za proračun posebej pomembna odločba z olajšavami za otroke, saj jeza uresničitev navedene odločbe ustavnega sodišča potreben poseg v sistem olajšav. Uresničitev povečanja olajšave za otroke in uresničitev globalne razbremenitve z vidika finančnih posledic zakona, tako na zavezanca kot tudi za proračun, pa zahtevata kompleksno spremembo zakona, saj pomenita velik izpad prihodkov iz naslova dohodnine, ki ga ni mogoče nadomestiti le z viri znotraj dohodnine. Znotraj sistema dohodnine bo zato potrebna širitev davčne osnove tudi na dohodke, ki sedaj niso obdavčeni ali so obdavčeni v manjši meri, kar pa že posega v globljo vsebinsko spremembo zakona v celoti. Pri opredeljevanju do navedenih sprememb in dopolnitev zakona o dohodnini, je treba izpostaviti tudi dejstvo, da je vlada že pripravila predlog novega zakona o dohodnini, saj je navedeni predlog zakona že od 31. decembra 2003 v zakonodajnem postopku. V navedenem predlogu zakona je uresničena tudi odločba ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki se nanaša na olajšave za otroke, in sicer na ta način, da so kot podlaga za določitev višine olajšave upoštevani minimalni življenjski stroški otroka. Pričakujemo, da se bo zakonodajni postopek sprejema novega zakona končal v predvidenem roku in se bo zakon začel uporabljati od 1.1.2005 dalje. Zaradi vsega navedenega v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, ki ga je predložila v obravnavo skupina poslancev s prvopodpisanim magistrom Drobničem, na današnji seji ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Kadar poslanski kolegi predlagajo v proceduro zakon, s katerim poskušajo uveljaviti odločbo ustavnega sodišča, je že iz načela neke poslanske solidarnosti pač potrebno videti v taki potezi pozitivno držo. In mi jo kot tako tudi vidimo. Poslanski kolegi so pravzaprav s tem zakonom poskušali pokriti neko praznino, ki jo ali vlada oziroma drugi možni predlagatelji zakona niso uveljavili glede ene od odločb ustavnega sodišča, ki ima zelo dolgo brado, in govori o zadevi, ki je vezana na znesek, ki naj ga starši namenijo preživljanju svojega otroka, da je le-temu zagotovljen življenjski minimum. V tem času se je nakopičilo še nekaj odločb ustavnega sodišča, ki se prav tako dotikajo zakona o dohodnini. In dobro je, ker vemo poslanci, da imamo pred seboj oziroma da imamo lahko že na naših poslanskih mizah tudi celovit sistemski zakon o spremembi zakona o dohodnini, ki poskuša rešiti tudi to vprašanje. Če danes državni zbor ne bo večinsko podprl tega zakona, in ob dejstvu, da ga vlada ne podpira, lahko predvidevamo, da se to ne bo storilo, pa je vendarle sedaj priložnost, da povemo v načelnem smislu, kako naj bo dohodninska zakonodaja vendar del družinske politike. In sama odločba ustavnega sodišča, čeprav je kratka, in zelo jasna, da nas izziva, da odgovorimo na to vprašanje. Po mnenju Slovenske ljudske stranke je dohodninska zakonodaja tudi del družinske politike. Rodnost v Sloveniji vztrajno pada, naravni prirastek je negativen. Slovenci se kot populacija ne obnavljamo več, ampak se staramo. Problem narašča pred našimi očmi in zato politika do tega problema ne sme biti ravnodušna. O usodi slovenskega naroda lahko skrbi samo nas, samo Slovence. Prizadevati si moramo, da bo družbena klima do odločitve za otroka pozitivna. Država je dolžna zagotoviti razmere, v katerih se starši lahko odločajo za rojstvo svojih otrok. To je člen 55 v ustavi. Delo in sredstva, ki jih starši vlagamo v otroke, so v resnici naložba, katerih sadov bo v prihodnosti deležna celotna družba. Vsi starši si prizadevamo, da bi naši otroci čim bolje živeli ter da bi zanje čim boljše poskrbeli. Zavedamo se, da se samo z ukrepi socialne države rodnosti ne povečuje, saj če rečemo v primerjavi, ki je lahko tudi nenavadna, otrok država ne more kupovati, pač pa mora država poskrbeti, da sprememba standarda bivanja zaradi števila otrok ne postane pomemben dejavnik pri odločanju za otroka. In ravno o tem govori odločba ustavnega sodišča. Statistični podatki evropskih držav jasno kažejo na pozitivno korelacijo med stopnjo razvitosti družinske politike in stopnjo rodnosti, pri čemer je večini teh držav pomemben del družinske politike izveden tudi prek davčne politike, poleg socialne, stanovanjske in še nekaterih drugih. Davčne olajšave imajo pri tem pomembno vlogo in delujejo tako v eno ali drugo smer. Odločitev za družino ali njeno širitev olajšajo ali pa jo otežijo. Pomembno se je tudi zavedati, da s številom otrok pada dohodek na družinskega člana. Progresivnost davčne olajšave, in o tem je govor v tem zakonu, zagotavlja upoštevanje otrok kot dejavnika pri določanju ekonomskega položaja zavezanca ter s tem povezanega načela horizontalne enakosti, ki zahteva, da zavezanci v približno enakem ekonomskem položaju plačujejo približno enako visoke davke. Z dovolj veliko progresivno davčnih olajšav za otroke pa je zagotovljeno, da se zavezancem v sicer primerljivem ekonomskem položaju - primerljiv poklic, zaposlitev, plača - zaradi števila otrok standard bivanja ne znižuje tako močno, da bi to postal pomemben dejavnik oziroma ovira pri odločanju za otroke. Mi tako razumemoodločbo ustavnega sodišča. Progresivna lestvica davčnih olajšav neobdavčenosti minimalnih življenjskih stroškov otrok zagotavlja usklajeno delovanje davčnih olajšav za družine z višjimi dohodki in otroškega dodatka za družine z nižjimi dohodki. To pomeni, da je skupen učinek obeh dejavnikov pri vseh družinah z enakim številom otrok enak, ne glede na dohodke teh družin. In ravno zaradi odvisnosti od višine dohodka delujejo davčne olajšave bistveno bolj stimulativno kot diretkni transferi. Mi smo trdno prepričani, da je tako. Pozitivna odvisnost učinka olajšave od dohodka je še dodatna spodbuda za prizadevanost posameznika, med tem ko je običajno negativna povezanost prejemkov iz proračuna z dohodki, na primer manjši dohodek, več dobiš iz proračuna, dobra spodbuda za prikrivanje dohodkov ali pa poklicne prizadevnosti za večji uspeh in to po našem mnenju gotovo ne vzpodbuja. Po našem mnenju obstaja še vedno realna možnost, da v okviru sprememb zakona o dohodnini zakonodajalec razmisli o konceptu družinske dohodnine, to pomeni, da bodo družine z enako visokimi skupnimi dohodki ne glede na strukturo teh dohodkov plačevale približno enako visoko dohodnino. Danes namreč pri enakih skupnih dohodkih družinam, v katerih celoten dohodek zasluži le eden izmed staršev, plača bistveno več dohodnine kot družina, v kateri vsak izmed staršev zasluži polovico tega dohodka. To se nam zdi z vidika pravičnosti nepravično. Z družinsko dohodnino pa bi dosegli to, da družine, v kateri se eden izmed staršev odloči za krajši delavnikali pa za nekaj časa ni zaposlen, ne bi pri enakih dohodkih plačevale več dohodnine kot družine, v katerih sta zaposlena oba starša. Kolegi, ko so predlagali ta zakon o dohodnini, seveda o vseh teh elementih niso razmišljali. To je strokovno zelo zahtevna materija in brez dvoma zahteva nekatere bistvene spremembe v samem konceptu tega zakona. Ampak poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo ali pri tem zakonu ali pa najverjetneje pri vladnem zakonu, ki prihaja v proceduro v naslednjih mesecih, še naprej podpirala stimulativne obdavčitve dohodkov fizičnih oseb in tukaj posebno obravnavo posvečamo družinam z argumenti, ki sem jih pravkar že navedel. In ocenjujemo, da bo državni zbor podprl rešitev v smeri progresivnih olajšav za vzdrževanje družinskega člana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke nam bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni! Resolucija o družinski politiki narekuje tako državnim institucijam kot posameznikom in vsem tistim, ki se ukvarjajo z družino, en in isti rezultat oziroma vsebino, to je ustvariti državo, ki bo prijazna družini. Še enkrat poudarjam, ustvariti državo, ki bo prijazna družini. Torej tako državo, ki bo v vsehsvojih elementih, torej od različnih ukrepov, naj si bo spodbujevalnih ali vseh ostalih, omogočala normalen razvoj slovenske družine. Govorniki pred menoj so pravilno ugotovili, da za Slovenijo lahko na področju družine ugotovimo tri značilnosti, nobena pa nam žal ne gre v prid in z nobeno se ne moremo pohvaliti tako doma kakor v tujini. Prvič, število rojstev upada. Drugič, populacija se stara in tretjič, vedno veča se oziroma vedno močnejši je tisti socialno ogrožen sloj državljanov in pa državljank ter s tem slovenskih družin. V Nacionalni stranki ocenjujemo, da je naloga tako zakonodajne kot izvršne veje oblasti, da omogoči, da se vsi te tri elementi oziroma kazalci izboljšajo in pokažejo pot naprej. Torej, da bi Slovenija postala družba, kjer se rojevajo, in družba, ki ne kaže izključno tistega segmenta staranja populacije. Po oceni Slovenske nacionalne stranke je seveda socialno noto, izhajajoč iz ustave Republike Slovenije kot najvišjega pravnega akta, najlažje zagotavljati ali pa uveljavljati prek fiskalnih ukrepov. Po drugi strani pa seveda tudi prek tako imenovanih direktnih transferov. Kateri izmed teh dveh ukrepov, pa naj si bo politike kot zakonodajne veje oblasti, je primernejši, se ne bom spuščal. Dejstvo pa je, da sta oba ukrepa še kako potrebna in da bi morali v naši državi oba ukrepa spodbujati in ju povečevati. Žal pa ravno okoli zakona, o katerem v tem trenutku poteka debata, torej zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, v tej državi vlada nasprotuje predlagani rešitvi. Žal prav tako večji del slovenske politike ter političnih strank v okviru državnega zbora nasprotuje predlaganim rešitvam, ki bi se po naši oceni izkazovale v povečanem številu rojstev, v spremembi trenda populacije in pa v morebiti celo tudi v zmanjšanju socialno ogroženega sloja prebivalcev oziroma družin v naši državi. Predlagatelj zakona je na začetku povedal, da je pri sprejemanju zakona oziroma pri izpisanju zakona izhajal iz odločbe ustavnega sodišča. Poudaril je, da gre za najstarejšo odločbo ustavnega sodišča iz leta 1996. Torej, z gotovostjo lahko zatrdimo in vsi tisti, ki premorete malo kredibilnosti mi morate pritrditi, da je odzivnost slovenske vlade na odločbe ustavnega sodišča v normalnih primerih enaka nula. Žal, pa je odzivnost slovenske vlade indelo slovenske politike do odločb, ki imajo nek politični predznak seveda izjemna. Hočem nočem, jaz se moram ob povezavi s tem zakonom, ki govori o delu slovenske populacije, o dobršnem slovenske populacije, navezati na problematiko izbrisanih, kjer je vlada Republike Slovenije, žal, nemudoma začela s pisanjem in z ukrepi za izvajanje odločbe ustavnega sodišča. Manj kot leto dni je vlada Republike Slovenije potrebovala, da je pripeljala do neke kvazi rešitve - kadar je bil govor o izbrisanih. V primeru, ko je govor o slovenski družini, ko se predvsem govori o tistih, ki jih ta zakon najbolj tangira, torej socialno ogroženih družinah, vlada Republike Slovenije ni bila pripravljena osem let najti zakonske rešitve. In ko jo najde poslanec Drobnič, vlada Republike Slovenije reče: ne, to je za nas nesprejemljivo. Ker tako kot vedno, kadar se vlada Republike Slovenije zave svoje napake pravi: zadevo bomo popravili celoviteje v nekem, tako imenovanem krovnem ali pa sistemskem zakonu - kakorkoli vam je ljubše. Po moji oceni seveda je to neverjetno sprenevedanje s strani vlade Republike Slovenije in pa sprenevedanje s strani tistih poslancev, ki zakonskega predloga ne boste podprli. Vlada Republike Slovenije očitno ne teži k temu, da bi spremljala vse odločbe ustavnega sodišča enakovredno. Daleč od tega. Toda nikakor ne morem razumeti dejstva, da vlada Republike Slovenije najsibo na zahtevo ene politične organizacije, Združene liste, ali pa druge, Liberalne demokracije, dela tako selekcijo med odločbami ustavnega sodišča in skuša najti, poudarjam še enkrat, kvazi rešitve za izbrisane, medtem ko slovenske državljane in odločbe, ki govorijo v prid slovenskim državljanom in - kar je seveda najmanjšega pomena -, bi imelo stokrat manjše finančne učinke na proračun Republike Slovenije, pa zanemarja osem let. Kje so sedaj tisti bojevniki za človekove pravice, tisti, ki so se pred oziroma ki se zadnje mesece po vsakem svojem nastopu srečujejo z besedo hraniteljev človekovih pravic. Sami sebe označujejo za največje poštenjake v naši družbi. Danes niti v parlamentu večinoma ne sedijo oziroma ne na zasedanju. Zakaj? Ker jim je vseeno. Če bo še kdo si upal označiti kot populizem za nekoga, ki se ne strinja z vladno politiko, si bo lahko pripisal današnji rezultat zasedbe v tem državnem zboru. Kar se samega zakona tiče v Slovenski nacionalni stranki bomo seveda zakon, težnjo zakona podprli. Iskreno bomo upali, da bo predlog našel zadostno število podpre med poslanci in poslankami in s tem, ne samo da povedal, kaj si mislimo o odločbi ustavnega sodišča, da jih je treba spoštovati, da je treba vse odločbe pač spoštovati na podlagi vrstnega reda časovnosti in nikakor ne, da prihajamo do tistih kriterijev, ki so politično najbolj primerni pred volitvami, torej, pridobivanje novih izbrisanih volivcev. Po naši oceni vsebina ustave oziroma vsebina zakona izpolnjuje ustavne določbe o socialni državi. Izpolnjuje tiste določbe, ki govorijo o državi, ki je dolžna skrbeti za svoje državljane, in tiste določbe, ki govorijo, da naj bo država prijazna družini. Dejstvo je, da je družina temelj države in če se že na ta način obnašamo do družine, potem je lahko vsakemu jasno, kaj vam pomeni država. V Slovenski nacionalni stranki seveda podpiramo idejo o izvzemanju preživninskih stroškov iz sistema obdavčitve in ocenjujemo, da je to pozitivno, zato nameravamo predlog zakona podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana sekretarka, kolegice in kolegi. Predlog zakona, ki ga je predlagal prvopodpisani kolega Drobnič o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, je zelo kratek. Bistvo tega predloga v 1. členu je: zavezancem, ki vzdržujejo družinske člane, se prizna posebna olajšava tako, da se od obdavčenja v celoti vzame tisti znesek, ki jih morajo nameniti za preživljanje svojih otrok, da bi le-tem bilzagotovljen življenjski minimum. Kaj je v tem zakonu za vladajočo koalicijo nesprejemljivega? Kaj je tu takšnega, da vladajoči LDS, Združena lista ne morete sprejeti? V mnenju vlade Republike Slovenije, ki je na ta predlog zakona, katerega je kolega Drobnič vložil že 27.2.2002, mnenje 17.2.2004 in današnja obravnava - torej, še nekaj dni in bo dve leti od tega, odkadar je bil vložen zakona, da je prišel v proceduro -, piše, da vlada ugotavlja, da je iz vrste razlogov potrebna celovita sprememba sistema obdavčitve dohodkov fizičnih oseb. Dve leti od takrat, ko je tako enostaven zakon z enim členom kolega Drobnič napisal, je vlada rabila, je vladajoča koalicija, Liberalne demokracije in Združena lista, še posebej pri tem, da so zakon uvrstili na dnevni red. In po dveh letih ugotovi taista vlada, da glede na navedbe ne podpira sprejem predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. Zapiše pa v obrazložitvi, da bo njen zakon, ki ga je pripravila, predvidoma se začel uporabljati 1.1. leta 2005. Ja, predvidoma. In vprašanje je, ali bodo Slovenke in Slovenci še dovolili, da bi nekdo, ki za zakon z enim členom, z enim odstavkom tako rekoč, porabi dve leti, da ga spravi v proceduro in da 8 let, kar je pa seveda tragikomično, da 8 let taista vlada ne odgovori - in vseh 8 let je ta ista koalicija vladala - ne odgovori na odločbo ustavnega sodišča. Ali bo seveda to priložnost še imela, je v rokah slovenskih državljank in državljanov. Upajmo, da takšne napake več ne bodo naredili. Glede pisem, ki jih na to tematiko dobivam, še posebej zato, ker sem bil tudi sam predlagatelj, skupaj s poslanskimi kolegi že leta 1997 spremembe zakona o dohodnini, se seveda ljudje obračajo na mene in zapišejo marsikatero grenko izkušnjo. Med drugim tudi tole. Padanje rodnosti. Tematiko natalitete spremljam že od študentskih let in ves čas sem upal, da se bo v družbi kaj zgodilo. Da se bo o tem problemu začelo kaj govoriti. Pa se ni. Nekateri posamezni glasovi, v glavnem mlajši ekonomisti, sicer poskušajo opozoriti na posledice, ki jih bo prineslo zanemarjanje tega vprašanja. A njihov glas se utaplja v hrupu dnevnopolitičnih zdrah. Ko človek o teh stvareh bere in razmišlja, ne more verjeti, da naša vlada o teh vprašanjih sploh ne spregovori, kaj šele, da bi se lotila reševanja problema. Pa vendar je lahko za reševanje teh vprašanj učinkovita samo celovita vladna politika, ki bo vključevala vsa področja: od davkov, šolstva, zdravstva, stanovanjske izgradnje, komunalne infrastrukture in tako dalje. Lep primer je Danska, ki je razvila matematično-računalniški model za napoved razvoja države. Tam ne more vlada nič več voditi ljudi za nos. Pri nas pa so vsi odgovori na taka vprašanja zaviti v čarovniško meglo, iz katere sivobradi učenjaki - beri, nekateri ekonomisti iz univerz in fakultet - potegnejo ravno tisto, kar ustreza vladajoči politični opciji.
Gospod Pukšič, se opravičujem [[....]]
[[...]]država vsak mesec [[....]]
[[...]]malo vas zanaša. Lepo prosim, nimamo vprašanja interpelaciji vladi in [[...]]
[[....]]objavlja podatke o inflaciji in gospodarski [[...]]
[[....]]na dnevnem redu. Prosim, če preidete na obravnavo zakona in predstavite stališče.
Gospa podpredsednica, prosim, ne jemljite mi časa, ker je tako in tako omejen in [[...]]
Lepo prosim, da se držite [[...]]
[[....]]delam v okviru svojega časa in seveda govorim [[...]]
[[...]]boste razpravljali o točki, ki je na dnevnem redu.
[[...]]o spremembi zakona o dohodnini [[...]]
Tako je.
[[...]]vlada potrebovala dve leti, predvsem pa vaša Liberalne demokracija, da ga je uvrstila na dnevni red in 8 let od odločbe ustavnega sodišča. Zato mi dovolite, da v predvidenem času, ki pripada naši poslanski skupini, spregovorim in spregovorim v imenu ljudi, državljank in državljanov, ki seveda na problematiko tudi opozarjajo.
Vi se lahko opredelite do predloga zakona, katerega predlagatelj je gospod Drobnič, in prosim, to je točka dnevnega reda in ne vprašanje interpelacije vlade Republike Slovenije. Lepo prosim, da se držite točke, ki je na dnevnem redu.
Gospa predsedujoča, če sama ugotavljate, da je že res [[....]]
Prvič vas opominjam.
[[...]]zadnji čas, da je interpelacija vlade je to pravzaprav dobra ugotovitev. Vendar to boste morali narediti najprej znotraj svoje poslanske skupine, če pa že ne tam pa potem v omejenem času, ki ga imate kot poslanska skupina, ne pa tega časa tratiti poslanski skupini slovenskih demokratov. Kazalci, ki kažejo, da je bilo že davno ustavno potrebno upoštevati ustavno odločbo, ustavno sodišče in da je ta zakon [[sprememba zakona o dohodnini]] skrajni čas, da se na tem področju nekaj dogodi, so seveda tudi naslednji. Kazalci, ki bi lahko vzbujali zaskrbljenost, pa se skrbno skrivajo. Državljani imajo pravico do objektivnega obveščanja, imajo pravico vedeti, kakšna bo njihova prihodnost. To je tudi naša pravica, ki jo moramo izterjati od naših oblasti. Mislim, da je v Slovenski demokratski stranki tudi dolžnost opozoriti, da je pod vladavino Liberalne demokracije in njenih pomagačev rodnost v Sloveniji padla za 30%, kar bi seveda lahko bil eden od resnih problemov v družbi in seveda že zdavnaj razlog za zamenjavo vlade. Seveda je tudi tu potrebno biti previden, kajti poceni agetiranje za večjo rodnost ne more in ne sme biti in ne more biti uspešno. Potrebno je opozoriti, da je rešitev v denarju, ki ga seveda vlada zapravlja na nek drug način - avioni, nečedni posli in tako dalje. Če pogledam še nekaj statističnih podatkov, ki jih je pripravil gospod Janez Malačič, pravijo tako: če bi naredili analizo za naslednjih 30 let oziroma za obdobje od 2001 do 2036, bi ugotovili, da bi se prebivalstvo Slovenije zmanjšalo od 1.990.000 na 1.676.000, ob tem pa bi se v Slovenijo seveda preseljevali tujci. Ženske bi v povprečju rodile le 1,2 otroka. Naravni in celotni prirastek prebivalcev bi bil ves čas negativen in bi na koncu projekcijskega obdobja znašal minus 11 promila. Delež 65 in več let starih pa bi se povečal s sedanjih 14% na 23,9%. Za piko na i dodajmo še podatek iz projekcije, recimo, prebivalstva do leta 2050 demografskega oddelka Organizacije združenih narodov, ki kaže, da bo povprečna starost prebivalcev Slovenije sredi 21. stoletja 53 let in bo skupaj z Latvijo in Japonsko najvišja na tem svetu. Znižanje letnega števila živorojenih otrok z okoli 30 tisoč na približno 18 tisoč v zadnjih 20-ih letih pa je seveda pomagalo razširiti zavest o demografski krizi v Slovenije, tudi predvsem v slovenski javnosti, žal pa še seveda ne dovolj v politiki. Glede na te alarmantne podatke je popolnoma jasno, da je potrebno vendar tukaj nekaj narediti. Minimalni konsenz pri tem je lahko sprememba in podpora predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o dohodnini, vlada pa seveda lahko s svojim sistemskim zakonom samo to nadgradi, ne pa na način, da tisto dobro, kar pride s strani opozicije, zavrže, sama pa ne naredi nič. Osem let ni naredila nič. Slovenski demokrati bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Stranke mladih Slovenije bo predstavil gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa. Že daljnega leta 1996 je ustavno sodišče odločilo, da zakon o dohodnini, v členih, ki določajo olajšave za preživljanje otrok, niso v skladu z ustavo Republike Slovenije. Sramotno je, da je preteklo že 8 let od te odločbe, zakon pa še vedno ni bil ustrezno popravljen. V primeru tako imenovanih izbrisanih, za odpravo njihovih krivic, koalicija sklicuje na ustavno odločbo in predlaga ne samo en, ampak kar dva zakona, ki bi to odločbo tudi zakonsko uredila. Pa s tem nočem reči, da rešitev problema izbrisanih ni nujno potrebna in so zapleti pri njihovem reševanju sramota v državnem zboru in celi državi. Menim pa, da bi moral biti zakon, ki omogoča varstvo pravic otrok, popravljen v razumnem roku, kar osem let zagotovo ni. Tudi predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, je na začetek obravnave čakal kar dve leti. To zgovorno priča, kakšen odnos ima državni zbor do spoštovanja odločb ustavnega sodišča in kar je še najbolj boleče,kakšen odnos ima država do otrok in njihovih staršev. Poslanci stranke mladih smo kar nekajkrat opozorili na mačehovski odnos države do problema premajhne rodnosti in vodenja družinske politike. Slovenija še vedno nima nacionalnega programa o družinski politiki, čeprav bi moral biti sprejet že pred časom. Tako ni jasno, katero strategijo pelje država pri varstvu družin in otrok. Velikokrat smo lahko slišali predsednika vlade, nenazadnje je celo predsednik vlade, Rop na poslansko vprašanje o rodnosti odgovarjal, da država namenja ogromne zneske za otroške dodatke, dodatke za velike družine, subvencije [[...]] [[Nerazumljivo.]] otrok in ostale socialne transferje. A za večje rodnost niso pomembne le subvencije države, ki so jih deležne najbolj socialno ogrožene družine. Pomembna je celotna strategija države, ki bo omogočala mladim, da si sami ustvarijo pogoje, ko so s svojimi dohodki sposobni skrbeti zase in za svojo družino. Tako smo lahko slišali, da vlada ne podpira oblikovanje družinske politike s pomočjo davčnihin drugih olajšav, ampak prek socialnih transferjev in subvencij. V primeru da sta oba zaposlena in dobivata sorazmerno velike dohodke, tako nista upravičena do otroškega dodatka ali kakršnekoli subvencije. V vrtcu plačujeta skoraj polno oceno in so tako pogosto v slabšem položaju kot družine z malo slabšimi finančnimi dohodki. Poleg tega pa moramo mladi poskrbeti še za pokojninsko varnost in začeti varčevati za varno starost, rešiti stanovanjski problem. Tako je največje finančno breme prav na ramenih mladih, zaposlenih ljudi. napoveduje se nova davčna reforma, ki bo prinesla mnogo novosti, ne samo na področju dohodnine, ki bo še bolj obdavčila ravno ta sloj prebivalstva. Zato se ne čudite, da so povprečje let študije posameznika višja vsako leto, saj poskušajo tako mladi z zadržanjem statusa študenta rešiti finančnih bremen in zdravstvenega zavarovanja obdržati študentsko sobo, bone za študentsko prehrano in možnost opravljanja študentskega dela. Če pa že imajo otroke, so upravičeni do brezplačnih vrtcevin velikih otroških dodatkov. Država ne bi smela reševati probleme mladih družin s povečevanjem subvencij, ampak tako, da mlade razbremeni na začetku njihove delovne dobe. Poslanci stranke mladih bomo ta zakon, ki je pred nami, podprli. Menimo sicer, da so spremembe zakona malce dvoumno izražene. Ni namreč določeno, kaj je to življenjski minimum za preživetje otroka, niti ni natančno določen postopek za izvzetje zneskov obdavčitve. Vendar je namen predlagatelja več kot očiten, v nadaljnjem postopku pa je mogoče nejasnosti dodelati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo stališča poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospod Drobnič želite besedo? Izvolite
Hvala še enkrat za besedo. Ta obljuba okoli celovitosti zakona je lahko zgolj pesek v oči, to ne vemo, kaj bomo sprejeli - to, kar nakazuje vlada. Imeli smo priložnost se srečati s celovitostjo zakona o področju poklicne rehabilitacije invalidov in zaposlovanja, ko je bil pred več kot letom dni zelo dobro pripravljen zakon v naši poslanski skupini zavrnjen, češ da boste pripravili drugega, ki bo boljši. In kaj je prišlo na mizo? Na mizo je prišlo besedilo,ki je pravzaprav zelo podobno zakonu, ki smo ga vložili, s tem da ste naredili nekaj sprememb, zamenjave členov, naprej in nazaj in pa nekaj nepotrebnih napak. To je pač dejstvo. Mi smo pri predlogu zakona, ki se resno in povsem jasno dotika odločbe ustavnega sodišča, ki jo je potrebno izvršiti. To bi bilo najbolj ekonomično, najbolj pravo, da bi se takoj izvršilo in to že takrat, ko je bil zakon vložen, pred dvema letoma. In bi že dve leti družine koristile dobrobit, tisto, ki jim pripada po ustavi. Zato ni bilo pripravljenosti. Vmes je bil seveda manever okoli tistih zakonov, ki so samo mešali in niso ponujali ustrezne rešitve, zato seveda so bili tudi izločeni. V resoluciji o družinski politiki je bilo rečeno, je bilo poudarjeno in sklenjeno, da bo država Slovenije uredila področje družinske politike, koherentno - skladnost med direktnimi in nedirektnimi oziroma posrednimi olajšavami. To se žal ne uresničuje. Tudi o predlogih, ki jih je govoril poslanski kolega Podobnik, bi se dalo kaj reči. Jaz se z njegovimi cilji in načeli povsem strinjam. Ampak praksa, predlogi zakonov, ki prihajajo na naše mize in se dotikajo tega vprašanja, gredo v drugi smeri. Naj navedem nekatere reči. Glede dohodnine: da bi imeli princip družinske dohodnine; da bi imeli olajšave na stanovanje glede na družino - upoštevajo se drugi kriteriji. Do socialnih dajatev: da bi bile socialne dajatve naravne predvsem v prioriteto družine - se ne. Se upoštevajo drugi kriteriji. Skratka, na vseh področjih se ne zasleduje teh ciljev. Še celo nasprotno! Če imaš status družinskega člana, zakonca, si v finančnem smislu udarjen. Si deprivilegiran. Kar je v nasprotju z osnovnimi principi zagovarjanja družinske politike v katerikoli državi, tudi v tej naši. V bistvu si prizadet v finančnem smislu.Slabše ti gre, če imaš tako urejeno. Če pa je neurejeno, potem si deležen olajšav. Dokler bo to tako, se seveda ljudje v Sloveniji ne bodo odločali, ne za sklenitev zakonske zveze, ne za družino, ne za družinski stil življenja. To je dejstvo. V nekaterih državah so se odločili za drugačno politiko, kot je Švedska, kot sem omenil, kjer je postal stil življenja v okviru družine zanimiv z vidika osebnosti, osebnih potreb, temu pa seveda sledijo tudi olajšave, bodisi posredne ali neposredne. Dokler ne bomo tega v posameznih zakonih bodisi finančnih, stanovanjskih in podobnih uredili, do takrat bo to samo mrtva črka na papirju in lepe besede, ki živijo samo na papirju resolucije. Za ustavno ureditev te odločbe je bilo potrebno 8 let. In očitno tudi to ni zadosti. Bo potrebno še čakati, kot nakazujete, kot navaja predstavnica države, bomo čakali do 1.1. leta 2005. Pa še to je bolj golob na strehi. Če se bo seveda konstalacija zvezd ustrezno zasukala, da bo ta razmislek prišel tudi v klopi oziroma v glave vladajoče koalicije. Ne vem, kako to razmišljate. Ta zakon je tudi v programu, ki naj bi ga sprejeli do 1. maja. To seveda ni možno, če se bomo držali poslovnika. V kolikor se boste seveda odločili, da boste sprejemali tak zakon mimo poslovnika, vas bomo resno opozorili. Vendar vam poslovnik nič ne pomeni. Tako je to z vašim odnosom do ključnih vprašanj pravičnosti, enakosti in izvajanja nespornih ustavnih odločb. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega mag. Drobnič. Kolegica Silva Črnugelj? [[Ne.]] Se odrekate besede. Kolega Barovič, prosim, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Prebral bom vsebino, zaradi katere se oglašam in zaradi katere vztrajam pri tem, da bodo moji kolegi in kolegica v naši poslanski skupini podprli ta predlog. Ustavno sodišče je z odločbo 14. novembra 1996 odločilo, da so določbe 10. člena zakona o dohodnini v neskladju z ustavo. Odločilo je tudi, da mora državni zbor to neskladnost odpraviti najkasneje v enem letu od objave odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Zelo podobno, če ne enako, vsebino besedila smo slišali na, ne me držati za besedo, dveh izrednih sejah in eni redni seji. Ne morem mimo tega. Če je bila ustavna odločba izdana leta 1996 in je govorila za eno leto, bi moral biti zakon državni zbor sprejeti leta 1997. Žal se danes piše leto 2004. Vem, da bi bilo prav, če bi bil na vpogled celovit nov zakon o dohodnini, da bi ga obravnavali, kot celoto novega sodobnega, prilagojenega življenju v državi Republiki Sloveniji, ki bo čez dva meseca tudi država Evropske unije. In tako bi bilo prav. Ampak tega zakona ta trenutek ni. Jaz verjamem, sedaj se bodo, pa smo že tudi slišali, ja, zakon je, je prišel ravno v državni zbor. Ni ga! Se opravičujem. Ta trenutek novega zakona, ki bi ga pripravila vlada, o dohodnini v tem državnem zboru poslanci tega državnega zbora, spoštovane kolegice in kolegi, nimamo. Če bi ga imeli, bi verjamem, s posluhom rekli, uredimo zakon v celoti, dobro in koristno za vse. Se strinjam, sem za. In bi podprl tudi vladni predlog, če bi bil seveda koristen in bi upošteval. Ampak ni ga. Prosim, povejte mi, kasneje, ko bom končal, želim vedeti, kje je, kdaj je prišel, v kakšnem postopku je. Jaz osebno ga nimam in ga ne vidim v nobenem začetnem, uvodnem, uradnem postopku. Se opravičujem, lahko, da sem ga spregledal, ampak, ni ga. Ampak ne glede na to, na eni strani govorimo o uresničevanju ustavne odločbe, na drugi strani govorimo o uresničevanju ustavne odločbe. Malo sem karikiral prej v pogovoru s spoštovanima kolegoma tukaj za mojim hrbtom, ki ju spoštujem zaradi njunih dolgoletnih izkušenj in znanj. Ali je to ustavna odločba, ne vem, drugega ustavnega sodišča, ali je pa to čisto nekaj drugega, imamo v Sloveniji sedem ustavnih odločb, sedem kategorij? Ali je odvisna uresničitev ustavnih odločb od sestave ustavne sodišče, ali od, ne vem, česa? Ali so se vmes spremenila pravila in pogoji za uresničevanje ustavnih odločb? Ni prav, da je to najstarejša od leta 1996 ustavna odločba, ki ni uresničena. In ni prav, da ne govorimo o vsebini. Za vsebino pa jaz mislim, da naj bi jo imeli vsi enako. Vsi želimo, da bi bila nataliteta v državi Republiki Sloveniji večja od mortalitete. Žal ni. Stimulansov za to je seveda več, eden med njimi je tudi pomoč družinam z več otroki. Jaz vem, da imate številne pripombe. Ampak zakaj te pripombe niste, spoštovane kolegice in kolegi, če jih že imate, lepo napisali in naredili nov zakon po letu 1996, ko je bila izdana ustavna odločba. Jaz ne vem, ali je potrebno 8 let za oblikovanje novega zakona. Sedaj boste pa rekli, da je zato, ker ta zakon pred njim zavira vladni zakon. Seveda, saj vsak izgovor pride prav. Jaz nočem in ne želim nikogar žaliti in nikogar obsojati za ničesar, vendarle enkrat je treba tudi priznati, da so bile ali da so storjene napake. Ali sedaj bo [[...]]Ne vem, kdo bo kriv sedaj. Opozicija iz leta 1998, da je zavirala izdelavo in sprejem novega zakona o dohodnini v celoti? Spet bo nekdo drug kriv. Gospe in gospodje! Ne vedno samo nasprotovati. Jaz še enkrat pravim, če bi bil ta zakon v celoti, ki bi ga pripravila vlada in bi upošteval vse tiste pripombe, ki so seveda tudi v tem predlogu vključene, bi se o njem pogovarjali in bi ga mi podpirali. Ampak ni ga. Ni ga. Ali pa tudi, če je ta trenutek, če mi boste dokazali, ne vem, bil predvčerajšnjim vložen, žal, je bil predvčerajšnjim, ni bil pa leta 1997, kot je govorila ustavna odločba, niti 1998, niti 1999. Lepo prosim, razumite tudi naša stališča, da ne moremo sprejeti, če imamo na eni strani ustavno odločbo, ki ima enako moč in veljavo, ki je nenadoma prišla iz zraka in jo forsiramo naprej, tu pa je najstarejša in z njo ne naredimo nič, po drugi strani pa nimamo nobene podpore ali pa kakršnega koli drugega razloga, da ne bi danes rekli, dobro, sprejmemo po skrajšanem postopku predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. Poglejte, toliko pripomb in vsega vedenja imate, ampak od 1996 leta do danes teh pripomb nihče ni dal, razen sedajle jih dajete, če mi povemo kritično besedo. Pa saj ni zanalašč povedano. Ni zanalašč. Dejstva so taka. Gospodje, ustavna odločba je ustavna odločba za vse enaka, zame tudi. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, vi pa komentirate nazaj, saj je prav. Skratka, osebno, ker jaz govorim. Jaz bom podprl ta zakon. Še enkrat pa pravim, rad bi, zelo rad bi, da bi bil ta zakon že pripravljen v celoti nov s strani vlade in da bi bil danes tu vložen namesto tega. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Cukjati ni prisoten, tako ima besedo kolega Sok. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči! Kolegice poslanke in poslanci! Več kot dve leti je minilo od takrat, ko je poslanski kolega Drobnič kot prvopodpisani v imenu Nove Slovenije vložil ta zakon. Neizpodbitno dejstvo je, da ga tudi danes ne bi obravnavali, če ne bi bil v proceduri na vidiku vladni predlog. Vlada trdi, da bo to področje rešila sistemsko. A kljub temu, kot so že nekateri pred mano govorili o odločbi ustavnega sodišča, pa je le-ta stara osem let. Ne bom sedaj tukaj govoril še enkrat o izbrisanih, ker o tem smo že preveč govorili v tem državnem zboru. Je pa zanimivo. V tem primeru ustavno sodišče ni izdalo odločbe, ki bi enostavno postala zakon, na podlagi katere bi potem moralo ministrstvo obračunavati oziroma upoštevati te olajšave, kar pa je v odločbi v zvezi s izbrisanimi storilo. To seveda kaže na neko, lahko bi rekel, nedoslednost dela ustavnega sodišča. Enkrat tako in pa drugič drugače. Da ne omenjam pač tega, da državni zbor nekatere odločbe upošteva, nekatere pa ne upošteva. To, kar bi pa naj vlada, in bo tudi pravzaprav danes po osmih letih, vseeno ali državni zbor ta predlog sprejme ali pa zavrne, ker dejansko vlada predlaga sistemski zakon. To kar lahko preberemo, kar naj bi bile v sistemskem zakonu olajšave za družine, to je pravzaprav predlog, ki ne navdušuje. Če bo predlagano in pa uzakonjeno to, potem seveda ta progresivna davčna lestvica ne bo več takšna, kot velja v tem trenutku. V tem trenutku je olajšava za prvega otroka 10%, za dva otroka 25%, zatri 45%, za štiri 70%, pri petih 100%, pri šestih 135%, nekatere družine seveda v Sloveniji so, ki imajo tudi sedem otrok, so tudi takšne, tam je pa potem olajšava 175%. Po novem predlogu, kar lahko pač poslanci prečitamo v medijih, pa bodo te olajšave v bistvu nekoliko večje za prvega in pa drugega otroka, med tem ko pri tretjem pa se bo potem že začel seštevek zmanjševati, in sicer za prvega naj bi bila 13,8%, se pravi za 3,8% več kot sedaj, za dva otroka 28,6, kar je 3,6% več kot sedaj, pri tretjem otroku pa 44,4% oziroma za tri otroke, kar pa je že minus 0,6%. In potem tam odstotek davčne olajšave se zmanjšuje za štiri otroke minus 8,8%, za pet otrok minus 21%, za 6 minus 37,2% in pa za družino, ki ima mogoče sedem otrok, se bo ta davčna olajšava zmanjšala za 57,4%. Jaz mislim, da takšnega zakona ta državni zbor ne sme sprejeti, če se hočemo resno lotiti demografske politike, ne smemo narediti nič v tej smeri, da bi prizadeli družine, ki se odločijo za večje število otrok. Pravzaprav bi morali takšno odločitev in pa takšno ravnanje na vse načine spodbuditi, ne pa da jih skozi progresivno, skozi davčne olajšave na nek način kaznujemo. Mi v Novi Sloveniji se bomo sigurno temu uprli. Vprašanje seveda je, če bomo uspešni, če bomo takrat, ko bo veliko več časa z argumenti uspeli prepričati tudi vlado, naj od takšnega načina odstopi. Drugo, kar je, gospa Kolarjeva je prej, če sem jo pravilno razumel, povedala, da če bi poleg tega, da vlada pripravlja svoj predlog zakona, da če bi sprejeli to, kar je danes na dnevnem redu, da ne bi bilo možno uveljaviti olajšav za otroke s težjo duševno ali telesno hibo. Če se tega zavedate, potem je seveda še toliko huje, da se je osem let na to čakalo, da se ta odločba ustavnega sodišča v zvezi z olajšavami uresniči. In če je temu tako, potem bi seveda pričakoval, da bi vlada na ta predlog vložila amandma in zajela tudi to, sicer pa, kot je prej povedal kolega Drobnič, je to rešitev že pred več kot enim letom predlagal, pa je bila v tem državnem zboru zavrnjena. Jaz mislim, da se v tem državnem zboru zavedamo, kaj pomeni neuresničevanje odločb ustavnega sodišča, da se tudi zavedamo, kaj pomenijo davčne olajšave za vzdrževane družinske člane, za otroke, in da se bomo pravilno in pa odgovorno odločili. Glede na to, ker bo sistemski zakon začel veljati šele komaj leto po sprejemu, nismo pa ga še niti začeli sprejemati, bi bilo prav, da bi to, kar je danes na dnevnem redu, uzakonili, to odločbo ustavnega sodišča s tem uresničili, za naprej pa zadeve v sistemskem zakonu, ki ga bo pripravila vlada, rešili na takšen način, da bi večje družine ne bile skozi sistem davčnih olajšav prizadete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nekaj vas je še bilo prijavljenih, pa nikogar ni v dvorani, zato v skladu z ugotovitvijo, da čas, ki je bil določen za to splošno razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi kdo morebiti na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še razpravljati. Lepo prosim, da dvignite roko. Štirje ste dvignili roko. Predstavnica vlade mogoče? [[Ne želite.]] Gospod Drobnič, gospod Zlobec, gospod Gasparini in gospod Bevk. Vsak po pet minut. Gospod Drobnič izvolite.
Dve stvari je treba zagotovo tukaj še omeniti. Eno je izguba olajšave, kar gospa državna sekretarka Kolarjeva zagotovo ve, to so ugodnosti za nakup avtomobila za večje družine, v tem času je šla po zlu. To je tudi ta koherentnost družinske politike. In drugo, poslabšanje stanja v zvezi z novim zakonom o socialnem varstvu, kjer gre za problematiko vzdrževanja najtežje prizadetih, po zakonu o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oziroma po spremenjeni zakonodaji. Torej dva zakona, ki sta ravno za to področje, ki ga vi omenjate v mnenju vlade, ki stabila deležna poslabšanja situacije, kar se tiče v finančnem smislu. To je pravzaprav odziv vlade na našo pobudo, ki je bila podana pred dvema letoma. Za to ni bilo primerne odločnosti, da bi zadevo pravočasno uredili. V tem času seveda se tudi rodnost v Sloveniji zmanjšuje. V zadnjem letu je bilo samo še 17 tisoč 500 živorojenih otrok v Sloveniji. To ni ohrabrujoče. To je zelo vprašljivo. Potrebno je nekaj storiti in s predlogi, ki ste jih omenili v tem zakonu o dohodnini, teh ciljev ne boste dosegli. Zakon o dohodnini je en segment, en segment zakonodaje, ki lahko vpliva, ampak tudi s predlogi, ki ste jih navedli notri in jih je podrobno obrazložil moj poslanski kolega Sok, ne boste dosegli cilja. Zato kakršnikoli argumenti iz tega mnenja, ki ste ga podali ob sprejemanju zakonov, seveda ne držijo, ne bodo pripeljali do cilja. Bi bilo možno tudi te spremembe, ki so nastale od vložitve zakona na drugih področjih, v času sprejemanja oziroma v postopku sprejemanja tega zakona v drugem in tretjem branju dograditi. Bi bilo možno dograditi. Vlada bi lahko v tem smislu tudi oblikovala mnenje. Zakon bi lahko začel veljati tudi prej, da bi vsaj v letošnjem letu koristili te olajšave. Te pripravljenosti ni bilo in je tudi ni, ker pripravljenost je za nekaj drugega. Jeza vladne avione, je za marsikaj drugega. Za to pa prontne odločitve ni.
Hvala lepa. Gospod Zlobec, izvolite.
Kar se aviona tiče, ima Drobnič prav. To je bil res kiks. Ampak spomnim se prvega sklica, tako imenovane še skupščine, v katerem je Demos imel večino, in se spomnim od začetka smo se pogovarjali na dolgo in na široko v glavnem o tem, kako družine z več otroki bi morale imeti popust pri nakupu avtomobila, pa še to se je potem vse sfižilo. Gre za to, da kdorkoli je kaj poskušal v Evropi, vsem se je v glavnem sfižilo. Zelo srečen sem, da mi je povedal kolega Drobnič, da na Švedskem družine ne usihajo tako kot v celi Evropi. Imamo Italijo, ki je najbolj katoliška, najbližje papežu, pa italijanske ženske rodijo 1,1 otroka, kar pomeni, da sploh ni možnosti enostavne reprodukcije. Ampak to ni noben izgovor, da mi rečemo Italijani so slabi, mi smo pa dobri. Nismo dobri. Slabi smo. Katastrofa je in vsi vi, ki "jamrate" glede tega, vedite da bodo Slovenci obstali s tem, da bodo prišli nekateri drugi iz enih drugih držav, iz enih drugih pokrajin, da bodo lahko Slovenci sploh lahko preživeli. In to je grozno. Kdorkoli je kaj poskušal, mu ne bo uspelo, zato ker je tak trend v celi Evropi. In jaz ne verjamem, da je s prisilo mogoče kaj storiti. Je pa mogoče nekaj storiti, da ne gledamo samo na storilnost, da ne gledamo samo na od danes na jutri, ampak da vsakega otroka, kakršenkoli je, ga gledamo kot bogastvo. Ampak na to bogastvo smo mi pozabili. Moram reči, da v poslanskih klopeh, ki so blizu mene, moram reči, da je bilo že kar nekaj ciničnih pripomb, kot da so otroci ene hruške, ki jih bomo obirali z vej. Mislim, to se mi zdi katastrofalno. Hvala.
Hvala lepa. Žal, gospod Peterle niste [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Lepo prosim, gospod Gasparini, imate besedo. Gospod Gasparini, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice, kolegi! Jaz sem mislil, da moj sosed ne misli na mene. Ker na koncu koncev jaz imam štiri otroke pa smo "kvit". Ampak ko je začel govoriti gospod Zlobec, jaz sem mislil, da bo peljal barko na drugi pomol. Ampak na koncu je zašel v ostje. Rad bi povedal gospodu Drobniču, pa Soku, pa predvsem Pukšiču, pa tudi temu, najprej gospodu Drobniču. Gospod Drobnič, jaz upam, da namen tega zakona ni ustavno sodišče, ampak da je družinska politika. In s tem se strinjam. 100%. Ampak nekaj vas moram opozoriti. Vse tisto, pa ne samota zakon, vse tisto, ko marsikateri od nas tu trdi, da bi rodnost Slovenk bila višja s tem, da bomo tu in tam kaj popravili, ne bo vplivalo na to. Če vas pošljem sedaj pred parlament, in prvo žensko v rodni dobi, ki jo dobite in rečete: Vam dam stanovanje vam dam dobro plačo, koliko otrok boste imeli? Pa boste videli odgovor. Ne tiste ankete, ki se delajo kar tako. Samo nekaj hočem povedati. Tisto, kar vi trdite, pa tudi s tem zakonom, da bi se oprostilo, da bi se dalo, pa tako naprej. Mogoče vpliva na rodnost 5%, pa bom rekel 10%. 90% je vzrok nekje drugje. Pa ni treba tukaj sedaj da debatiramo. Gospod Zlobec je povedal, tudi Švedi, pa Italijani in tako naprej imajo isto rodnost kot Slovenci. Pa mogoče imajo in stanovanja in boljše plače in ne vem kaj. To se pravi, nekje drugje je vzrok. Ni vzrok v stanovanju, ni vzrok v plači, ni vzrok v dohodnini. Ni v tistih procentih, gospod Sok, ki ste jih tukaj navajali. In tako naprej in tako naprej. Ampak je nekje drugje. To vam bom drugič povedal.
Hvala lepa. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa. Kolega Bogdan Barovič je tako vztrajno ponavljal, da še ni videl vladnega zakona o dohodnini, kar mu seveda popolnoma verjamem, bi pa vseeno, rad povedal nekaj dejstev. Vlada Republike Slovenije je zakon o dohodnini sprejela na 52. redni seji 16. decembra lanskega leta, vlada je zakon o dohodnini v državni zbor Republike Slovenije poslala 24. decembra lanskega leta, poslanci smo bili s posebnim dopisom državnega zbora obveščeni, da je zakon v naši hiši 31. decembra 2003. S tem dnem se je tudi uradno začel zakonodajni postopek vladnega zakona o dohodnini. 7. januarja 2004 je bil podan predlog za splošno obravnavo tega zakona. Ko se bo sprostila procedura, bo zakon obravnaval tudi matični odbor in predvidoma, po mojem mnenju, marca meseca tudi ta državni zbor. Tako je kolega Bogdan Barovič imel vsaj dva meseca časa, da bi lahko prelistal vladni zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Sok. Gospod Gasparini je v svoji razpravi citiral nekaj poslancev, ki ste povzemali razpravo v smislu tega zakona in vas ni mogel napačno povzeti, ker sem vse natančno poslušala in ne gre za popravek napačne navedbe, ampak za polemiko. Polemika ni stvar replike. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj, s katerim bom pričeli [[...]]Lepo prosim, tako, kot je bilo danes že večkrat poudarjeno, 10 minut po končani tej točki dnevnega reda. Če je sedaj 20.30, ob 20.40 preidemo na glasovanja. Lepo prosim, da se zberemo v dvorani. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavnica in predstavnik vlade! Lep dober večer vsem. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej bomo prišli na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - na vprašanja poslank in poslancev. V skladu s predlogom dr. Mihaela Brejca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve dr. Vlada Dimovskega na poslansko vprašanje dr. Mihaela Brejca v zvezi z možnostmi zaposlovanja odpuščenih delavcev v slovenskih podjetjih. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 58, za je glasovalo 18, proti 39. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. V skladu s predlogom Alojza Soka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Ivana Bizjaka na poslansko vprašanje Alojza Soka glede opravljanja sodnega pripravništva. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 20, proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. V skladu s predlogom Rudolfa Petana bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve dr. Rada Bohinca na poslansko vprašanje Rudolfa Petana o izvajanju politike plač v javnem sektorju. Obrazložitev glasu, gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Gospa podpredsednica, kolegica in kolegi! O problematiki osebnih dohodkov v javnem sektorju smo, torej odgovor na to vprašanje smo pravzaprav že zahtevali pred letom in pol ali pa celo dvema letoma na Kviazu. Ker tega odgovora ni bilo, je bilo vprašanje s podobno vsebino postavljeno pred približno tremi, štirimi meseci nazaj oziroma celo več, lansko leto, generalnemu sekretarju vlade Republike Slovenije. Iz njegovih odgovorov takrat je sledilo, da bodo te zadeve v naslednjih dveh, treh mesecih urejene. Pokazalo se je, torej iz razprav in iz medijskih poročil, da so plače v javnem sektorju zabredle še globlje v nezakonitosti. Obljube, ki so jih dali s strani vlade in generalnega sekretarja vlade, gospoda Bandlja, očitno ne držijo. Vsi ti predlogi in pravilniki, ki jih je generalni sekretar obljubljal, niso očitno bili narejeni. Zato bi bilo resnično dobro, da bi o javnosti plač v javnem sektorju spregovorili v tem državnem zboru in seveda z določenimi sklepi vendarle poizkusili zavezati vlado, da tozadevno problematiko razreši v skladu z zakonodajo.
Prehajamo na glasovanje. Glasujemo! Navzočih nas je 67. Za je glasovalo 20, proti 47. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. V skladu s predlogom Francija Rokavca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za informacijsko družbo dr. Pavla Gantarja na poslansko vprašanje Francija Rokavca o nadzoru vlade nad poslovanjem Telekoma in njegovih firm. Obrazložitev glasu, gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. V primeru zadnje kadrovske menjave v družbi Telekom se vse bolj poraja sum, da je Telekom v domeni, lastnini ministra za informacijsko družbo gospoda Pavleta Gantarja. Predvsem kar se tiče kadrovskih vprašanj. Minister je na izrecno zastavljeno vprašanje odgovoril, da o tem ni bilo potrebno glede konceptualnih nesoglasij obveščati vlado, da je to izrecno domena ministra in seveda domena ministra v primeru, ko je dejansko direktor te družbe in cela družba uspešno poslovala. Hkrati pa seveda glede čudnih pogodb v Telekomu in pa v njeni družbi Mobitel minister pravi, da ni pristojen za opravljanje nadzorstva nad to ključno državno firmo. Menim, da so se v zvezi s firmo Telekom v zadnjem času in tudi vlogo ministra pojavila tako čudna vprašanja, in tudi sam minister jeprišel v kontradiktornost pri svojem odgovoru, da je zadnji čas, da državni zbor opravi razpravo o tem odgovoru vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sok obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala lepa, jaz bom ta predlog podprl, čeravno moram ugotoviti, da so vsi današnji predlogi za javno razpravo v parlamentu bili dobri in včeraj tudi v sami razpravi z ministri dobro argumentirani, vendar na žalost je pač tako, da vladajoča koalicija po tekočem traku vse te predloge zavrača. Verjetno ta predlog čaka enaka usoda, ampak jaz mislim in se popolnoma strinjam s kolegom Rokavcem, da o tej zadevi bi bilo treba nujno spregovoriti, pa ne samo o tem, kakšna je vloga ministra Gantarja, mene tudi zanima, kakšna je vloga gospoda Golobiča pri vseh teh postopkih. Namreč dobil sem en podatek, da je podjetje Ultra opremilo tisoč avtomobilov Telekomovih delavcev, z GPS sistemi, s katerimi iz enega centra nadzirajo, kje se ti avtomobili gibljejo. To je lahko tudi dobro, ampak če povem, da je ta podatek pravi, da vsak tak sistem stane 125 tisoč tolarjev, da se ga v avtomobil vgradi, in da potem še stane naročnina 15 tisoč tolarjev vsak mesec, gre za velika sredstva, ki se odlivajo iz Telekoma. Ne vemo, na kakšne račune in komu v žepe O tem bi bilo treba spregovoriti nujno v tem državnem zboru, zato bom seveda to podprl.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi sam bom podprl ta predlog poslanca, ki prihaja sicer iz vladnih vrst. Vendar zaradi tega je toliko bolj potrebno podpreti tak predlog, ker prav gotovo so koalicijski partnerji boljše seznanjeni, kaj se dogaja v nekem pomembnem slovenskem podjetju. Ne nazadnje so bili nekoč tudi odgovorni za njegov razvoj. Jaz mislim, da če se bo ta državni zbor branil proti temu, da se opravi temeljita razprava o tem, tudi o teh stalnih kadrovskih menjavah, da bo ravnal podobno, kot je predčasom, pred nekaj leti, ko smo mi opozarjali na Zavarovalnico Triglav, kaj se tam dogaja. In ste se branili, vendar ste nazadnje seveda morali spoznati. Med tem časom so pa odtekle milijarde in milijarde, milijarde. Tudi minister Mramor, mislim, da meni zadnjič ni odgovoril, ali je tudi eden od glavnih vzrokov, da so zamenjali direktorja, da je znatno, za več sto milijonov zmanjšal sredstva za vašo volilno kampanjo, da je odtegnil ta sredstva. Jaz mislim, da je to zelo verjetni vzrok za njegov odpoklic. Tega ne priznavate. Navedeno je bilo, da je sponzorska sredstva znižal iz treh milijard na osemsto milijonov. In tu je bilo veliko rezerve za to, da bi vi lahko volitve dobili tudi na tak bolj tak sofisticiran način. Številna so vprašanja, ki jih je treba vtej razpravi razčistiti. Jaz upam, da smo dovolj pripravljeni, da te zadeve razčistimo in da se nam ta Telekom ne bo vračal kot bumerang kot Zavarovalnica Triglav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko preidemo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem 1. točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda - to je s prvo obravnavo predloga zakona o podpornem okolju za podjetništvo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o podpornem okolju za podjetništvo, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 58. proti 7. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Prešli bomo na odločanje o vloženih amandmajih. Lepo prosim za pozornost, ker vas želim obvestiti, da bo v skladu s četrtim odstavkom 3.a člena ustave Republike Slovenije vsak predlagani amandma sprejet le, če bo zanj glasovalo dve tretjini navzočih poslancev. Preidemo torej na glasovanje. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupineNove Slovenije k 3. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 19, proti 46. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da predlagani amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o petih amandmajih k 4. členu. Najprej bomo odločali o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 4. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 68, za je glasovalo 19, proti 46. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da prvi amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin, ki so predlagateljice zakona, z opombo, da če bo ta amandma sprejet, postaneta amandmaja pod točko 3 in 4 brezpredmetna, ker sta vsebovana v amandmaju pod dve. Glasujemo. Navzočih nas je 69, za je glasovalo 67 proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma pod 2 sprejet, amandmaja pod 3 in 4 sta tako brezpredmetna. Pod pet glasujemo o amandmaju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Obrazložitev glasu gospod Podobnik.
Hvala lepa, podpredsednica. Ta amandma se glasi: Sodelovanje državnega sveta pri oblikovanju stališč državnega zbora v EU zadevah oziroma o zadevah EU ureja poslovnik državnega zbora. Danes je bila razprava o tem amandmaju vsebinska, bili so tudi dani nekateri pomisleki, da bi lahko taka rešitev pomenila poseg v ustavni status državnega sveta. Po našem mnenju sicer ni tako. Če danes sprejmemo ta amandma, ki je po našem mnenju sprejemljiv in je neke vrste zdrav kompromis bi lahko v tretji obravnavi pripravili neko dopolnitev te rešitve, v kateri ne bi bilo nobenih možnih pomislekov, da bi s poslovniško rešitvijo kakorkoli vplivali na ustavni status državnega sveta. Sam in tudi v poslanski skupini bomo ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lahko preidemo na odločanje o amandmaju pod 5? Lahko. Glasujemo! Navzočih nas je 67, za 21, proti 39. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o treh amandmajih k 6. členu. Pod 1 bomo glasovali o amandmaju poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste socialnih demokratov, DeSUS, Nove Slovenije in SMS k 6. členu. Glasujemo! Navzočih nas je 68, za je glasovalo 63, proti 1. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Pod 2 glasujemo o amandmaju poslanske skupine SMS. Glasujemo! Navzočih nas je 66, za je glasovalo 20 proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Še o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije pod zaporedno številko 3. Glasujemo! Navzočih nas je 66, za je glasovalo 20, proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o dveh amandmajih k 7. členu. Pod ena glasujemo o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije, z opombo, da če bo ta amandma sprejet, postane naslednji amandma brezpredmeten. Obrazložitev glasu, gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta amandma se nanaša na javnost dela državnega zbora. Menim, da je potrebno, da ta amandma sprejmemo, da bi zagotovili, da se zagotovi javnost dela državnega zbora. V primeru pa, če bi to narekovali nacionalni interesi ali kaj drugega, pa lahko tudi zapremo za javnost. Tak način dela je v skladu z demokratičnimi standardi in je koristen tudi za Slovenijo. Mislim, da moramo spoštovati takšne standarde, ne pa, da se zapremo v sobe in odločamo tajno. To bi pomenilo tudi za tiste, ki bodo sodelovali na takih tajnih sejah, da so zavezani k molku. Javnost mora biti obveščena o čem se v tem državnem zboru odloča in o čem se bo odločalo na evropski ravni.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? [[Da.]] Najprej o amandmaju pod ena k 7. členu. Glasujemo! Navzočih nas je 68, za je glasovalo 20, proti 45. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Zato glasujemo tudi o amandmaju pod 2. Gospod Barovič obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa. Kot veste, bom jaz in moji kolegi, pa upam, da tudi tisti, ki so natančno poslušali gospoda Engelmana, kakšno obrazložitev je dal, zakaj naj bi bile seje zaprte, vsaj po lastni pameti lahko rekli, da naj bi se ta amandma vsekakor podprl. Poglejte, nobenih razlogov, ki smo jih slišali, ni, da bi bile seje zaprte. Nobenih. Naš predlog je zelo konkreten, zelo jasen. Načeloma naj bodo seje odprte za javnost. Tiste pa, ki naj ne bi bile, pa bodo zaprte in stališča bodo sporočena javnosti. Pa vendarle, jaz mislim, da je več vsebin, ki so lahko za javnost odprte, da se seznani, da gre v neko novo drugo veliko državo. Tisto pa, kar je dejansko, jaz nisem razumel gospoda Engelmana niti za eno zadevo, kar bi bila pa res neka skrivnost, ki naj se ne bi izvedela. Tako da, gospodje in gospe, bodimo pametni, vendarle. Še vedno lahko seje zapremo za tisto, za kar mislimo, da za nas ali pa za tujce naj ne bi bilo primerno slišati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, obrazložitev glasu. Izvolite.
Jaz bom ta amandma poslanskih kolegov Slovenske nacionalne stranke podprl, ker sem tudi prejšnjega, identičnega. Ne razumem vas, kolegice in kolegi, da niste podprli amandmaja. Ne razumem, da bi zagotovili javnost dela tega državnega zbora. Praviloma so to javne seje. Jaz bom šel težko pred ljudi in rekel, da smo to izglasovali. Mogoče bom šel lažje kot vi, ker jim bom povedal, da sem glasoval za to, da so seje odprte za javnost, da bi lahko ljudje izvedeli, kaj počnemo v tem državnem zboru in kaj sprejemamo. Če pa je kaj takšnega, kar bi veljalo zaščititi v smislu slovenskega interesa, potem jih lahko zapremo. Ampak moramo pojasniti razloge, ne pa, da v naprejodrekamo pravice državljanom, da so obveščeni o našem delu. Naše delo pa je vendarle javno delo.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič Plemeniti, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Evropa se vedno bolj odpira in vedno bolj kaže svoj pravi obraz. Kaže ga tudi na tistem področju, kjer se mi hočemo zapirati in gremo tja, kjer je Evropa nekoč bila in je že splavala iz tistega zaprtega kotla, kamor mi lezemo nekako nazaj. Ne vem, kaj moramo skrivati, kajti če gre za zadeve obveščevalne narave, vedno lahko sejo zapremo. Načeloma naj bodo seje odprte. Vedno se lahko dogovorimo in sejo zapremo. Če bomo imeli vse seje zaprte že na samem začetku, potem zagotovo bo vsakdo pomislil, zopet slovenska oblast kuha neke svinjarije, kje bodo vladajoče stranke kaj pokradle in to je treba seveda skriti. In jaz verjamem, da bodo ljudje tako mislili. Tudi jaz bi tako mislil, pa pravzaprav tudi tako mislim. Konec koncev, ne vem zakaj bi morali skrivati razprave, recimo, o socialni varnosti. Ne vem zakaj bi morali skrivati razprave o tem, kakšna finančna sredstva bodo dobili kakšni segmenti gospodarstva in tako naprej. Ne vem, od kdaj so to tajne zadeve. Razen, če bo šlo tukaj za čudne transferje finančnih sredstev, v kakšne strankarske blagajne. Takrat pa verjamem, da je treba skrivati. Dokler pa mislim, da je potrebno zadeve imeti odprte, pa jih imejmo odprte. Jaz bom glasoval za amandma.
Hvala lepa. Po sledečem vrstnem redu, kot ste se javili: gospod Potrč, gospod Peterle in gospod Jerovšek. Gospod Potrč, obrazložitev glasu. Izvolite.
Hvala lepa. Ko smo pred dvanajstimi leti pripravljali in sprejemali prvi poslovnik novega državnega zbora, sem bil predsednik komisije za poslovnik. Imeli smo razgovor - nekaj še vas kolegov je bilo - imeli smo razgovor tudi s predstavniki, eksperti evropske skupnosti, ki so nas opozorili, da bomo ena redkih držav, ki bomo imeli seje delovnih teles odprte za javnost. Ko smo sprejemali ta poslovnik, je bilo ponovno postavljeno to vprašanje in smo se skupaj odločili, da tega ne spreminjamo, ker je to postala praksa v Sloveniji, čeprav to ni praksa v Evropi. Govoriti o tem, da pa seje ne bodo javne, je pa neresnica. Po sprejetih odločitvah bo javnost v celoti obveščena o tem, kaj smo se odločili. Taktična vprašanja usklajevanja stališč z evropskimi državami pa verjetno ni smiselno, da so javna. Zato take rešitve ne podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peterle, izvolite.
Hvala lepa. Jaz nisem uporabil prilike, da bi obrazložil svoj glas pri amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije, ker sem menil, da je bilo v dopoldanski oziroma popoldanski razpravi toliko argumentov navedenih, da sem res pričakoval podporo temu amandmaju. Ker se ni to zgodilo pri prvem, upam, da se mogoče vendar zgodi v drugem. Povedano je bilo, da približno polovica držav članic Evropske zveze prakticira odprte seje, polovica zaprte. Vsak ima seveda možnost, da se zapre, kadar vidi za to poseben interes. Jaz mislim, da nam ta hermetičnost ne bo pomagala. Hkrati seveda omogoča manipulacijo tistih, ki bodo odbore vodili, ker bodo samo oni uradni razlagalci resnice. V celoti, gospod Potrč, ne bo publika izvedela, za kaj gre, kadar bo šlo za pogajalski proces. Če gre za pogajalski proces, verjetno nima smisla javnosti povedati, kako bomo zadeve zastopali v formacijah sveta. Mislim, da bi bilo res, celo tako bi rekel, v evropskem trendu, če bi bile načeloma sejeodprte, pa bi imeli hkrati možnost, da jih zapiramo. Jaz sem, bom še enkrat rekel, sledil tem razpravam skoraj dve leti in smer je več odprtosti in če bo, kadar bo sprejeta nova ustavna pogodba, moram pa reči, da ni nihče problematiziral odprtosti sej sveta, kadar bo v zakonodajni vlogi. Zato bi svetoval, da sledimo temu.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom ta predlog podprl, ker tudi sam menim, da načeloma seje v parlamentu morajo biti odprte. Ta predlog in takšna praksa me spominja na tisto, ki ste jo nekoč nekateri imeli na CK-jih in so bile zaprte nočne seje, ko se javnosti ni povedalo ničesar, kaj se je pomembnega sklenilo, kar je morala potem skupščina potrditi. Te prakse jaz ne sprejemam. Mislim, da se tudi bojite nečesa. Namreč, da ste se slabo pogajali, da bo prišlo v javnost, da pogajanja, ki ste jih prodali kot zelo uspešna, niso bila uspešna. Že danes vem, da recimo bo aluminijska industrija 7% dodatnih carin, čemur se je Madžarska, Poljska izognila s prehodnimi obdobji. Slovenija ga ni zahtevala in bo udarilo po naši aluminijski industriji. In še precej takšnih mrtvecev je v omarah in vi se tega bojite, ker veste, da bo sedaj pred volitvami to negativno vplivalo na vaš rejting. Dejansko pa je nesprejemljivo, da v nekem parlamentu po principu generalno zapiramo seje pred slovensko javnostjo. Tak strah pred javnostjo je nezaslišan in so ga samo sistemi, ki mejijo na diktature, sprejemajo danes, uvajajo na novo. Jaz mislim, da je treba imeti odprte seje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ali lahko preidemo na glasovanje? [[Da.]] Glasujemo. Navzočih nas je 67, za je glasovalo 25, proti 38. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 8. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 64, za je glasovalo 18, proti 41. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še zadnje glasovanje o dveh amandmajih k 10. členu. Pod ena je amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, pod dve poslanske skupine Nove Slovenije. Najprej glasujemo o amandmaju pod ena. Obrazložitev glasu gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat bi spoštovane kolegice in kolege, ki jih na popoldanski obravnavi ni bilo, opozoril, da ne gre samo za nomotehnični popravek. Gre tudi za vsebinski popravek, kajti prvi odstavek 10. člena se sklicuje na prvi odstavek 6. člena. Poglejte si prosim zakon. V 6. členu omenja stališča, zakon, ta isti, pa v 10. odločitve. To sta dve bistveni in nomotehnični in vsebinski razliki. Že zaradi tega prosim, upoštevajte naš amandma, ker mi smo povedali, da morajo biti stališča, ki jihzavzema pristojno delovno telo iz prvega odstavka 6. člena, ker tam piše, da delovna telesa sprejemajo stališča, ne pa odločitve. Še enkrat prosim in opozarjam, gre ne samo za monotehnično tudi za vsebinsko razliko. Če ne, upam, da so pravne službe tu, lahko povedo, saj po mojem mnenju gre za neskladje zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Peterle, izvolite.
Spoštovani. Jaz bom podprl ta amandma. Razloge za to sem povedal že prej. Jaz nimam nobenega pooblastila, da bi govoril v imenu vlade, vendar ko je prej gospod Engelman zapuščal dvorano, je rekel, pa bi bilo res boljše, če bi ta amandma sprejeli, ker je bolj jasen in ne bi prišlo do težav, o katerih je pravkar govoril poslanski kolega Barovič, pa tudi sam sem pred tem opozoril na njih v prejšnji razpravi. Jaz res predlagam, da podpremo ta amandma.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? [[Da.]] Glasujemo torej o amandmaju poslanske skupine SNS k 10. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 66, za je glasovalo 24, proti 35. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Glasujemo še o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije k 10. členu. Glasujemo. Navzočih nas je 65. za je glasovalo 20, proti 43. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Končali smo torej z glasovanjem o amandmajih in zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona sprejeti amandmaji k več kot eni desetini členom, k dvema členoma mislim da, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. točko dnevnega reda in vas obveščam, da bo v skladu s 139. členom poslovnika zbor glasovanje o zakonu o izvajanju carinskih predpisov evropske skupnosti opravil v petek 27.2.2004 po končani zadnji točki dnevnega reda. Zdaj pa nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo pr edloga zakona o spremembi zakona o graditvi objektov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi zakona o graditvi objektov, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 63, za je glasovalo 45, proti 17. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to j e s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi: Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa - predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o obrambi, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Prosim za pozornost! Želim vas obvestiti, da bo v skladu s prvim odstavkom 124. člena ustave predlagani sklep sprejet, če bo zanj glasovalo dve tretjini navzočih poslancev. Glasujemo! Navzočih nas je 66, za je glasovalo 65 proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa - predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo! Navzočih nas je 63, za je glasovalo 16, proti 38. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem, to točko dnevnega reda. Prekinjam 34. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Vsem najlepša hvala. Spoštovane gospe poslanke pa vljudno vabim jutri ob pol deveti uri na sestanek v velikem salonu. Najlepša hvala vsem. Lahko noč.