Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 5. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Jana Jenko, mag. Tanja Cink, mag. Klavdija Markež, gospa Jelka Godec, gospa Vesna Vervega do 11. ure, gospa Vojka Šergan do 11. ure, gospa Andreja Potočnik od 15. ure dalje, gospod Marijan Pojbič, gospod Benedikt Kopmajer, mag. Anže Logar, mag. Marko Pogačnik, gospod Jožef Horvat, gospod Franc Breznik, gospod Marjan Dolinšek, gospod Jože Tanko, gospod Primož Hainz do 15. ure, gospod Uroš Prikl, dr. Vinko Gorenak, mag. Branko Grims, sam od 12.30 do 14. ure, gospod Žan Mahnič od 15. ure dalje, gospod Igor Zorčič do 11. ure in gospod Kamal Izidor Shaker od 16. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O GRADITVI OBJEKTOV PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor, gospe Lidiji Stebernak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Poslanke in poslanci! Konec leta 2013 je bila uveljavljena novela Zakona o graditvi objektov, ki je na podlagi tedaj uzakonjenega 156.a člena v nekaterih posebnih primerih nedovoljenih gradenj omogočila odlok izvršbe inšpekcijskih odločb, in sicer enoletni odlog, če gre za stanovanje inšpekcijskega zavezanca ali drugih oseb, ki nimajo drugega primernega stanovanja po določbah Stanovanjskega zakona, ali če gre za objekt, v katerem se izvaja gospodarska dejavnost in bi z izvršitvijo odločbe lahko nastala hujša gospodarska škoda; največ triletni odlog, če je za legalizacijo nedovoljene gradnje zavezanec pri občini vložil pobudo za spremembo prostorskega akta in jo je občina sprejela, kar bi omogočilo pridobitev gradbenega dovoljenja, in do odločitve o zahtevi za izdajo gradbenega dovoljenja, če je bila vložena popolna zahteva za izdajo dovoljenja. Odlog pa v nobenem od navedenih primerov ni bil možen pri navadnih gradnjah, ki neposredno ogrožajo življenje in zdravje ljudi, promet, okolico in premoženje. Opisana rešitev je bila sprejeta na podlagi sklepa Vlade konec leta 2013, da se pristopi k pripravi in postopku sprejemanja posebnega zakona, ki bo uredil pogoje za legalizacijo objektov. Na podlagi omenjenega sklepa Vlade je bil v letu 2014 pripravljen in v enomesečno javno razpravo posredovan Osnutek zakona o ravnanju z nedovoljenimi gradnjami. Zaradi odstopa Vlade spomladi 2014 Vlada ni imela več pooblastil za usklajevanje, sprejemanje predlogov zakonov, zato se je jeseni 2014 na podlagi številnih pobud zainteresirane strokovne javnosti v javni razpravi odločila, da upošteva pobudo glede sočasnosti priprave in sprejemanja celovite prostorske zakonodaje in pravnih podlag za legalizacijo objektov. Spremembe prostorske in gradbene zakonodaje so v programu dela Vlade za leto 2015 in so predvidene za sprejetje na Vladi konec leta 2015. Kljub navedenemu je treba poudariti, da je opisana rešitev hkrati sistemska rešitev, ki neodvisno od sprejetja zakona o legalizaciji predstavlja pravno podlago za upoštevanje načela sorazmernosti pri izvajanju inšpekcijskih ukrepov, upoštevajoč socialno in ekonomsko komponento oziroma upoštevajoč verjetnost, da bi bilo nedovoljeno gradnjo možno legalizirati na podlagi strokovno upravičene spremembe prostorskega akta oziroma vložene zahteve za izdajo gradbenega dovoljenja. V primerih, ko se pokaže, da konkretne nedovoljene gradnje ne bodo mogle biti legalizirane, pa predpisani rok odloga omogoča ustrezen čas, ki je potreben, da se zagotovi nadomestna nepremičnina za preselitev. S predlagano spremembo 156.a člena, ki je predmet današnje obravnave, se predlaga podaljšanje in poenotenje rokov za odlog izvršbe, in sicer na 5 let, s tem da se bodo roki odlogov v že izdanih inšpekcijskih sklepih o dovolitvi odloga podaljšali po uradni dolžnosti. Podaljšanje tega roka ni potrebno samo zaradi poteka enoletnih odlogov izvršb, temveč tudi na podlagi ocene izvajanja te določbe v praksi, ki kaže, da enoletni oziroma triletni rok odloga pogosto ni dovolj dolg rok za ureditev vsega potrebnega, bodisi v zvezi z legalizacijo bodisi v zvezi z zagotovitvijo nadomestnega objekta in preselitvijo. Ne nazadnje je v zvezi s kriterijem ustreznega prebivališča na to opozorilo tudi Upravno sodišče v konkretni zadevi, v kateri je ob podobni argumentaciji prekinilo postopek odločanja in v zvezi določbami o ukrepanju pri nelegalnih gradnjah sprožilo postopek ustavne presoje, ki pa še ni zaključen. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci ter predstavnica Vlade! Poročilo odbora k Predlogu zakona o spremembi Zakona o graditvi objektov. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 9. nujni seji dne 24. 2. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o graditvi objektov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. V imenu predlagatelja je ministrica za okolje in prostor Irena Majcen pojasnila zgodovino in namen predlagane ureditve. Konec leta 2013 je bila uveljavljena novela zakona o gradnji objektov, ki je na podlagi tedaj uzakonjenega 156.a člena v nekaterih posebnih primerih nedovoljenih gradenj omogočila odlog izvršbe inšpekcijskih odločb. Z novelo je bil uzakonjen enoletni odlog inšpekcijskih odločb, če gre za stanovanje inšpekcijskega zavezanca ali drugih oseb, ki nimajo primernega stanovanja po določbah Stanovanjskega zakona, in če gre za objekt, v katerem se izvaja gospodarska dejavnost, ko bi z izvršitvijo odločbe lahko nastala hujša gospodarska škoda, to je največ 3-letni odlog, če je za legalizacijo nedovoljene gradnje zavezanec pri občini vložil pobudo za spremembo prostorskega akta in jo je občina sprejela, kar bi omogočilo pridobitev gradbenega dovoljenja. Odlog je bil uzakonjen tudi za primere, ko je inšpekcijski zavezanec vložil popolno zahtevo za izdajo gradbenega dovoljenja ali uporabnega dovoljenja. V nobenem od navedenih primerov pa odlog ni bil možen pri nevarnih gradnjah, ki neposredno ogrožajo življenje in zdravje ljudi, promet, okolico in premoženje. S predlagano spremembo 156.a člena se podaljšuje odlog izvršbe na 5 let, s tem da se bodo roki odlogov v že izdanih inšpekcijskih sklepih o dovolitvi odloga podaljšali po uradni dolžnosti. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj gospod Jernej Verbič je v predstavitvi mnenja Državnega sveta poudaril, da podpirajo rešitev v predlogu zakona o podaljšanju odloga izvršb v primeru nedovoljene gradnje iz enega oziroma treh let na največ pet let. Poleg načelna podpore pa je o predlogu zakona opozoril na nekatere pomisleke komisije v zvezi z obravnavano problematiko. V razpravi so poslanci v pretežni meri izrazili podporo predlogu zakona, so se pa mnenja razlikovala glede dolžine moratorija, izraženi pa so bili tudi pomisleki o tem, ali bo v moratorijskem roku ustrezno spremenjena zakonodaja oziroma da ne bo potrebno ponovno podaljševanje moratorija, glede na to da je bila sprememba te zakonodaje napovedana tudi v prejšnjih mandatih. Izpostavljena je bila bojazen, da bi rešitev lahko dala negativni signal in povzročila nadaljevanje gradenj brez pridobitve ustreznih dovoljenj, saj bo določba poleg lastnikov že zgrajenih črnih gradenj ščitila tudi tiste, ki bodo objekte brez ustreznih dovoljenj zgradili v naslednjem 5-letnem obdobju. Vendar je bilo s strani predstavnic predlagatelja pojasnjeno, da je bil z zadnjo novelo zakona odlog izvršbe uzakonjen samo za primere gradenj, ki so bile začete do uveljavitve omenjene novele. Predlagano podaljšanje roka za odlog izvršbe tega ne spreminja, kar pomeni, da se določba ne bo uporabljala za primere nedovoljenih gradenj, ki se bodo začele po uveljavitvi prejšnje novele, to je po 28. 12. 2013. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor Državnemu zboru predlaga, da predlog zakona o spremembi zakona o graditvi objektov sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljene predstavnice Vlade, kolegice in kolegi. Immanuel Kant nam je povedal, da sta čas in prostor apriorni kategoriji duha. Od takrat vsaj to vemo. In ta zakonska novela se ukvarja z neurejanjem ali, če hočete, urejanjem prostora v nekem prolongiranem časovnem elementu. Torej gremo po vrsti. Predstavnica Vlade je zelo lepo povedala, da so bile predvidene sistemske rešitve, ki jih še nimamo na krožniku v parlamentu, kaj šele uzakonjene. Gre za neko problematiko, ki ima zelo dolgo brado, in ker še ni rešitev, se predlaga ta prolongacija za pet let, vključno, kot je rekla gospa, zaradi izkušenj v praksi, da ne gre tako hitro. Črne gradnje so v Sloveniji žal skoraj folklora. To zelo dobro vem kot prostorski sociolog. Kakšna stranka v državnem zboru bi rekla, da je to usedlina prejšnjega sistema, kakšen zgodovinar bi mogoče razloge za to našel celo v srednjem Noriku. To je dejstvo. Imamo novo sestavo parlamenta, veliko smo govorili o novih politikah. Kdo so krivci za tako stanje? Ne toliko mali človek, ki so poskuša reševati štalco, kravco itd., glavni krivci so vse tri veje oblasti, vključno s kakšnimi inšpekcijskimi službami, in to ljudje s prostorske stroke ne slišimo radi, stroka in strokovnjaki. Na odboru, ko je tekla debata, moram reči dobesedno, z izjemo dveh poslancev iz SDS, ki sta bila župana, in mene, sem imel občutek, da nekako ostali mislijo, da zakonodaja sploh ne obstaja. Zakonodaja glede te tematike obstaja, ampak se v praksi ne izvaja. Če se že kaj malega črno zgrajenega poruši, se običajno gre podret nekemu malemu človeku, nekemu revežu, ki po domače nima nekih ustreznih zvez. V medijih, v rumenem tisku se ogromno piše o kakšnih črnih gradnjah bivših direktorjev Elesa, o kakšnem bivšem direktorju, ki ni več na begu, ki na distanco nekaj legalizira. Seveda ti najdejo neke pravne vrzeli, da to uredijo, ampak velika večina teh črnih gradenj, bližje 99 % kot 95 %, so črne gradnje nekih malih ljudi, tako kot včasih grdo rečemo, navadnih državljanov in državljank, ki hočejo reševati svojo stanovanjsko situacijo, hočejo nekaj ustvarjati v gospodarstvu in gredo prepogosto v to, ker jim država ne določa tistih robnih pogojev, ki so tudi zapisani v ustavi. Kaj je potrebno? Potrebne so sistemske rešitve, potrebna je bolj življenjska zakonodaja zlasti glede enostavnih objektov, kolega Laha tukaj ni, da bi govoril o zidanicah, pomožni objekti, preprosti objekti. Potrebno je končno po 25 letih uvajanje urbanizma in arhitekture tudi v izobraževanje, potrebna so brezplačna svetovanja, kvalitetni tipski projekti. Namesto da o lesu samo nakladamo, je potreben tudi razmislek, kaj bomo gradili, koliko bomo gradili iz lesa. Mi smo proti taki novelaciji v Združeni levici, ker enostavno ne pristajamo na tovrstna predolga prolongiranja stanja. Seveda tu del krivde leži tudi na občinah, na vsej šlamastiki okoli sprejemanja -jev in OPPN-jev, ampak prej je ta razlog v nerodni pripravljeni zakonodaji, kako naj se to sprejema. Včasih je treba iti pogledat zgolj v bližnjo okoliščino, čez planke. O legalizaciji se bi lahko odbor usedel na vlak, pa se šel podučit na Hrvaško. O bolj življenjski zakonodaji bi se lahko usedli na vlak, pa bi se šli podučit v Avstrijo. V Združeni levici smo proti tem predlogu. Upam, da bomo dobili ta zakon do konca leta 2015, ker kolega Zorčič, ki vodi odbor je rekel, da se bo to v petih letih uredilo. In tu je že neka diskrepanca v izjavljanju. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokrati, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Spet imamo pred seboj novelo Zakona o graditvi objektov. In spet se pogovarjamo o odložitvi izvršb inšpekcijskih odločb. Tokrat tistih, ki so bile enkrat že odložene in predstavljajo izjemo od zakonskega pravila, da je možno izvršbo odložiti le enkrat. S tem pa Vlada jasno kaže svojo nesposobnost in nemoč na področju, ki že dolgo kliče po sistemskih spremembah tako glede črnih gradenj kot tudi glede izboljšanja poslovnega okolja in posledično dviga konkurenčnosti slovenskega gospodarstva. Le takšne spremembe in dopolnitve Zakona o graditvi objektov, ki bi našo državo postavile ob bok državam, ki s svojim prostorom ravnajo gospodarno, lahko pripomorejo k celoviti ureditvi in odpravi pomanjkljivosti, s katerimi se srečujemo na vsakem koraku. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo prizadevanja za pravično ureditev, ki bo na podlagi jasne prostorske strategije vsem graditeljem omogočala enakopraven položaj. Prepričani smo, da zgolj parcialno reševanje te problematike ni ključ do spoštovanja ustavnega načela enakosti pred zakonom, prav tako ne do načela pravne države. Dejstvo je, da predlagana novela zakona ne prinaša drugega kot le delne in ponovno začasne rešitve problematike legalizacije nedovoljenih gradenj. Gre namreč zgolj za ponovno podaljševanje roka za izvršbo, torej za odlog obveznosti, ki bi morala biti že izvršena. Kljub temu da bodo s tem odložene le tiste izvršbe nedovoljenih gradenj, ki predstavljajo stanovanjsko stavbe, v katerih bivajo osebe, ki nimajo drugega primernega stanovanja, ali gradnje, v katerih se opravlja gospodarska dejavnost in bi izvršitev inšpekcijskega ukrepa predstavljala hujšo gospodarsko škodo, ter nedovoljene gradnje, za katere je bila na občini vložena pobuda za spremembo prostorskega akat, smo poslanci krščanskih demokratov prepričani, da novela zakona ne odpravlja neenakosti vseh inšpekcijskih zavezancev. Postavlja se nam torej veliko odprtih vprašanj. Gre za enako obravnavanje dovoljenih in nedovoljenih gradenj. Kaj se bo zgodilo po izteku dvakrat podaljšanega roka za izvršitev inšpekcijskih odločb, če bo razlog za odlog še obstajal? In ne nazadnje se pod vprašaj postavlja tudi dejstvo, da nekatere nelegalne gradnje, ki ne predstavljajo nedovoljenih gradenj, na katere se nanaša predlog te novele, še vedno nimajo izvršenih pravnomočnih inšpekcijskih odločb oziroma se postopki potihoma zavlačujejo. Krščanski demokrati smo torej prepričani, da bi že bil skrajni čas, da vzpostavimo pravno ureditev, ki bi preprečevala nadaljnje nedovoljene gradnje, saj zgolj z odlaganjem enakih problemov ne rešujemo osnovnega problema. Ker se vse več oziroma skoraj več kot polovica odloženih izvršb nanaša na vložene pobude inšpekcijskih zavezancev za spremembo prostorskega akta, v postopku sprejemanja pa je še vedno okoli 100 občinskih prostorskih aktov, obstaja velika verjetnost, da le-ti tudi v ponovno podaljšanjem roku petih let ne bodo sprejeti. In kaj bo takrat sledilo? Takrat bomo priča spet podaljšanju tega roka. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo kljub številnim pomislekom novelo Zakona o graditvi objektov podprli. Pri tem nas vodi predvsem dejstvo, da gre za odložitev rušenja nedovoljenih gradenj, ki bi njihovim lastnikom povzročila nepopravljivo škodo, glede na dejstvo, da jim je zakonodaja, kljub temu da so gradili brez dovoljenj, dopustila pridobitev hišne številke in prijave stalnega prebivališča ali opravljanje dejavnosti. S tem pa je po tihem tudi dovoljevala obstoj takšnih gradenj. v Poslanski skupini Nove Slovenije bomo kljub vsem pomislekom, ki sem jih navedel skozi stališče, omenjeno novelo zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! V letu 2013 je bila sprejeta novela Zakona o graditvi objektov, ki je za nedovoljene gradnje, za katere je že bila izdana odločba o odstranitvi objekta, predvidela zakonsko možnost enkratnega odloga izvršbe. Nedovoljene gradnje so bile glede na to novelo razvrščene v dve skupini. Prva skupina je predvidela enoletno podaljšanje odloga izvršbe za nedovoljene gradnje, ki so stanovanjske stavbe, osebe, ki v njih prebivajo, pa nimajo drugega ustreznega stanovanja, ter za nedovoljene gradnje, v katerih se opravlja gospodarska dejavnost, izvršba pa bi povzročila hujšo gospodarsko škodo. V drugi skupini, za katero je novela predvidela triletno podaljšanje, pa so nedovoljene gradnje, za katere je vložena pobuda za spremembo prostorskega akta na občini. Takrat se je želelo s tako ureditvijo zagotoviti dovolj časa, da zakonodajalec pripravi zakonsko podlago, ki bi končno rešila problematiko nedovoljenih gradenj in določila, katere so tiste gradnje, ki jih bo moč legalizirati. Čeprav se je za nekatere zavezance že iztekel enoletni rok, drugim pa se bo, zakonskih podlag še ni in se še vedno pričakuje, da bo to področje končno urejeno. Ministrstvo tako v prehodnem času, to je do priprave ustrezne zakonodaje, predlaga, da se za vse zavezance iz obeh skupin roki podaljšajo na 5 let, to pomeni, za obe skupini enako. Menimo, da je rušitev nedovoljenih gradenj dejanje, ki lahko povzroči težko popravljive posledice za zavezance, zato se s cilji predloga zakona načeloma strinjamo. A postavlja se vprašanje, ki sem ga izpostavila tudi na pristojnem delovnem telesu, ali ni petletni rok za prvo skupino objektov, torej za tiste, za katere je bil predviden enoletni rok, le nekoliko predolg. Prav zaradi te dileme smo v Zavezništvu za obravnavo zakona na delovnem telesu vložili amandma, s katerim smo predlagali, da se rok za prvo skupino podaljša na skupno 3 leta, za drugo skupino pa na skupno 5 let, enako kot je tu predvideno. V Zavezništvu smo namreč prepričani, da sta dodatni 2 leti zadostni, ali za pripravo zakonskih podlag, ki bodo nedovoljene gradnje legalizirale, ali pa za rešitev stanovanjskega problema. Tu želim posebej izpostaviti, da rešitve stanovanjskega problema nikakor ne gre razumeti le kot rešitev z nadomestno gradnjo, saj je na voljo več možnosti, tudi takih, ki vključujejo najem stanovanja. Amandma ni dobil zadostne podpore. Še več, zavrnjen je bil z argumentom, da je rešitev, kot je predlagana, bolj socialno čuteča. V Zavezništvu smo se po temeljitem razmisleku odločili, da novega amandmaja ne bomo vlagali. Prav tako zakonu ne bomo nasprotovali, saj se z namenom in cilji načeloma strinjamo, a prav zaradi dilem, ki sem jih izpostavila, ga tudi ne bomo podprli. Z zanimanjem bomo v prihodnosti spremljali dogajanje in še posebej rešitve, ki jih boste ponudili za gradnje, ki ne bodo nikoli legalizirane, a jim z današnjo novelo omogočate nadaljnjih 5 let odloga za odstranitev objekta. Takrat bo socialna stiska zavezancev, ki ne bodo imeli ustreznega stanovanjskega objekta, enaka, kot bi bila s krajšim rokom, le upanje in na koncu razočaranje bosta večja. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Namen predloga spremembe zakona, ki je danes pred nami, je spremeniti rok za odlog izvršbe z enega oziroma treh let na skupno pet let. Gre za cca tisoč 200 primerov inšpekcijskih zavezancev, ki jim v začetku leta 2015 roki potečejo, od teh je bilo v cca tisoč primerih vloženih predlogov za odlog. Rok pa se podaljša le toliko, kolikor znaša razlika med novim zakonskim rokom in časom, ki je potekel od prvotne določenega. V Poslanski skupini SMC podpiramo predlagano spremembo Zakona o graditvi objektov, saj se z instrumentom odloga izvršitve v primeru nedovoljenim gradenj izognemo morebitni odškodninski odgovornosti države, do katere bi prišlo, če bi kasneje sprejeta zakonodaja inšpektorskim zavezancem omogočila pogoje legalizacije. Preprečuje nastanek večje premoženjske škode tako za državo kot za državljane. Izognemo se tudi socialnim stiskam v katerih bi se znašli inšpekcijski zavezanci, ki že v zdajšnjem stanju nimajo drugega primernega stanovanja oziroma bi jim zaradi izvršitve inšpekcijskega ukrepa grozila hujša gospodarska škoda. Podaljšanje tega roka, kot smo že slišali, ni potrebno samo zaradi poteka rokov enoletnih odlogov izvršb, temveč tudi na podlagi ocene izvajanja te določbe v praksi, ki kaže, da enoletni oziroma triletni rok odloga pogosto ni dovolj dolg rok za ureditev vsega potrebnega v zvezi z legalizacijo. Ker je v programu dela Vlade predviden sprejem predlogov zakonodaje, v katerega bodo vključene tudi vsebine, vezane na legalizacijo nedovoljenih gradenj, je smiselno da se ta odlog dejansko podaljša. Pri tem pa poudarjamo in tudi razumemo, da podaljšanje tega roka ne pomeni, da bo prenova zakonodaje in pravna podlaga za legalizacijo sprejeta šele čez pet let, ker je v programu dela Vlade predvidena ta sprememba konec leta 2015. Podaljšanje tega roka tudi ne pomeni, da dajemo signal danes novim črnograditeljem, da še vedno lahko na novo nadaljujejo, saj že sedaj veljavna novela zakona govori o tem, da to velja samo za zavezance, ki so zgradili črne gradnje pred 28. 12. 2013. Seveda odlog ne odpravlja vzrokov za črnograditeljstvo in tudi ni rešitev za tiste zavezance, ki so sicer vložili pobudo za spremembo prostorske zakonodaje, a do tega niso upravičeni oziroma je evidentno, da ta pobuda ni upravičena. Zato je dejstvo, da še vedno obstajajo pomisleki. In naglašamo, da je treba odpraviti vzroke in preprečevati črnograditeljstvo že v temelju, jasno določiti strategijo prostorskega načrtovanja z novo zakonodajo in pa tudi ustrezno okrepiti Inšpektorat za okolje in prostor, ki je trenutno očitno podhranjen. Delo inšpekcijskih služb na terenu je izredno pomembno, saj jim že obstoječa zakonodaja daje jasna določila, kako in kaj, in to prakso je treba prekiniti. Ker je bila v razpravi izpostavljena dolžina pridobivanja gradbenih dovoljenj v Republiki Sloveniji, naj omenimo, da je celoten proces sestavljen iz treh korakov. Se pravi, sprejetje prostorskih aktov, OPN, DPN, potem v bistvu presoja vplivov na okolje oziroma okoljevarstveno dovoljenje, okoljevarstveno soglasje, kar je v zvezi z Zakonom o varstvu okolja, tretje, ožji postopek pridobivanja gradbenega dovoljena. Kadar primerjamo te postopke med seboj, moramo upoštevati vse tri korake, kajti v vsakem od njih lahko pride do zastoja. Zadnja dva postopka pa sta v našem pravnem redu popolnoma ločena postopka, kar je že velikokrat povedalo tudi Ustavno sodišče. V Poslanski skupini SMC predlagani zakon, ki podaljšuje moratorij za rušenje nedovoljenih gradenj, podpiramo. Hkrati se pa, kot že rečeno, zavedamo, da so odlogi izvršb smiselni predvsem zato, ker je nadaljnja predvidena sprememba zakonodaje, ki bo eksaktno urejala problematiko, vezano na nedovoljene gradnje, določala kriterije in sam postopek legalizacije ter postavila temelje celovitega urejanja prostora.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Ta sprememba Zakona o graditvi objektov, ki jo imamo pred seboj po nujnem postopku, spreminja samo en člen, in to v tem delu, da podaljšuje neke odločbe za nadaljnji dve leti. S tem dajemo na nek način samo potuho določenim resorjem, ki svojega dela v preteklosti niso opravili. Tako inšpekcijskim službam kot tudi ministrstvu. Kot poslanec, ki že dlje časa sedi v teh klopeh, poslušam o sistemskem zakonu na področju urejanja prostora že najmanj zadnjih 6 ali pa 7 let. Tudi da bo urejen zakon, ki bo reševal problematiko črnih gradenj, obljubljeno je bilo, da bo pripravljen do konca 2014. Na odboru smo slišali, da bo ta zakon, s strani ministrice je bilo rečeno, v proceduri do poletja in da bo sprejet do konca 2015. Če bi to držalo, verjetno sedaj ne bi imeli na mizi po nujnem postopku predloga, da to podaljšujemo za naslednjih pet let. In težko se je slepiti, da je to samo nek manever v smislu, da rešujemo neko zatečeno problematiko. Treba se je zavedati, da s takim zakonom dajemo signal tudi novim črnograditeljev in s tako novelo te problematike absolutno ne rešujemo. In govoriti o tem, da če tega ne podaljšamo, bomo nekomu porušili objekt in bo s tem nastala neka škoda. Pa ne se slepiti, saj zakon tudi zdaj velja, pa nobenemu nismo porušili. Ali bo on podaljšal to odločbo ali je ne bo, noben inšpektor ne bo porušil. Saj to vsi vemo. In pišemo neke papirje zato, da sami sebi farbamo oči, v resnici se pa nič ne dogaja. Zato je zelo težko podpreti tak zakon. Predvsem zato ker nekdo govori, da bo to rešeno do konca letošnjega leta, istočasno pa govori o petletnem prehodnem obdobju. Mislim, da tu neke stvari ne stojijo. Vsi se zavedamo, da je večina teh črnih gradenj vezana na nesprejetje prostorskih načrtov. Večina lokalnih skupnosti je to pripravila v veliki meri, pa se zaustavlja predvsem na ministrstvih. Predvsem na Ministrstvu za kmetijstvo v preteklosti, pa še na kakšnih drugih odločevalcih v prostoru, ki ZUP razumejo po svoje, takrat ko oni odločajo, ko pa nekdo vlaga te zadeve, pa mora to eksaktno spoštovati. In dokler teh problemov ne razrešimo, bodo črne gradnje še vedno nastajale, kajti ne morete si predstavljati, da bo nekdo, ne vem, pet ali pa deset let čakal na neko dovoljenje, da si naredi prizidek k neki hiši, ker se mu je vmes nekdo rodil oziroma se mu je nekdo poročil, in podobno. In teh problemov s tem zakonom in s to novelo, ki samo podaljšuje nek rok, ne razrešujemo. Rečeno je bilo, da bo na nek način omogočil to, da ne bo prišlo do nekih tožb s strani posameznikov do države, vendar si jaz res ne znam predstavljati, na kakšen način bi se lahko to zgodilo. Na drugi strani pa država stran meče denar, ki bi ga lahko od teh črnograditeljev pobrala in s tem popolnila proračun, predvsem pa bi lahko izboljšali proračun lokalnih skupnosti, ki od črnih gradenj, jasno, ne morejo pobirati tistih pristojbin, ki jih lahko od drugih legalno zgrajenih objektov. Tako da s takimi prehodnimi obdobji kvečjemu delamo gospodarsko škodo lokalnim skupnostim in državljanom ter državi. V Poslanski skupini temu zakonu ne bomo nasprotovali, vso odgovornost pa prevzema koalicija oziroma ministrstvo, ki je to predlagalo.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Desus bomo podprli predlog novele zakona o graditvi objektov, s katero se bo odlog izvršbe inšpekcijske odločbe o rušenju nedovoljene gradnje podaljšal na pet let. Naj spomnim, da gre za nedovoljene gradnje, ki predstavljajo stanovanjsko stavbo, v kateri bivajo osebe, ki nimajo drugega primernega stanovanja, ali za nedovoljene gradnje, v katerih se opravlja gospodarska dejavnost in bi zaradi izvršitve inšpekcijskega ukrepa grozila hujša gospodarska škoda. Zanje se bo torej predlog izvršitve podaljšal z enega na pet let. Veljavni zakon, ki ga danes spreminjamo, je začel veljati 28. decembra 2013, tako da se nekaterim zavezancem pravne podlage za odlog iztekajo. Kot nas je seznanilo ministrstvo, je bilo v začetku letošnjega leta za omenjena dva tipa gradenj odloženih 157 izvršb. Nedovoljenih gradenj, za katere je vložena pobuda za spremembo prostorskega akta na občini, pa je bilo v začetku tega leta 274 odloženih izvršb. Za te gradnje je po do sedaj veljavnem zakonu možna odložitev rušenja za tri leta, z novelo pa se bo rušenje lahko odložilo za pet let. 68 pa je bilo v začetku tega leta takih nedovoljenih gradenj, za katere je vložena zahteva za izdajo gradbenega ali uporabnega dovoljenja. Za te bo ostalo v veljavi, da je odlog možen do dokončnosti odločbe o zahtevi za izdajo gradbenega dovoljenja. V primeru, da roka za izvršbo ne podaljšamo, bi lahko zaradi izvršitve inšpekcijskih odločb nastala večja premoženjska škoda za državo, kajti v teh primerih bi po sprejetju zakonske podlage, ki bi omogočila legalizacijo, lahko prišlo do vlaganja odškodninskih tožb. Tudi Evropsko sodišče za človekove pravice je o več zadevah s tega področja oblikovalo stališče, da bi morala zakonodaja pri uzakonjanju inšpekcijskih ukrepov pri nelegalnih graditvah upoštevati pravico vsakogar do spoštovanja njegovega doma in v tem okviru tudi upoštevati načelo sorazmernosti pri normiranju področja izvajanja inšpekcijskih ukrepov. Zato je podaljšanje roka za primere nedovoljenih gradenj, ki predstavljajo stanovanjske stavbe in v katerih bivajo osebe, ki nimajo drugega primernega bivališča, tudi upoštevanje prakse Evropskega sodišča. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da je prav, da v primerih, ko bi povzročili še večjo stisko nekomu, ki je socialno ogrožen, ali v primerih, ko vse kaže na to, da bo legalizacija dejansko izpeljana, z zakonodajo ne ustvarjamo dodatnih težav, ampak jih pomagamo reševati. Kot rečeno, bomo v poslanski skupini Desus predlog novele zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Andreja Katič.
Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlagano novelo Zakona o graditvi objektov, s katero se podaljšuje rok odloga izvršbe inšpekcijskih ukrepov pri nelegalnih gradnjah, neskladnih gradnjah in objektih, ki se uporabljajo brez predpisanega uporabnega dovoljenja. Po sprejeti noveli zakona konec leta 2013 je bil uzakonjen enoletni odlog inšpekcijskih odločb, če gre za stanovanje inšpekcijskega zavezanca ali drugih oseb, ki nimajo drugega primernega stanovanja po določbah Stanovanjskega zakona, ali če gre za objekt, v katerem se izvaja gospodarska dejavnost in bi z izvršitvijo odločbe lahko nastala hujša gospodarska škoda, in največ triletni odlog, če je za legalizacijo nedovoljene gradnje zavezanec pri občini vložil pobudo za spremembo prostorskega akta in jo je občina sprejela, kar bo omogočilo pridobitev gradbenega dovoljenja. Odlog je bil uzakonjen tudi za primere, ko je inšpekcijski zavezanec vložil popolno zahtevo za izdajo gradbenega ali uporabnega dovoljenja. V nobenem primeru pa odlog ni bil možen pri nevarnih gradnjah, ki neposredno ogrožajo življenje in zdravje ljudi, okolico in premoženje. Prav tako pa odlog ne zajema in ne bo zajemal nedovoljenih gradenj, ki so se začele po uveljavitvi prejšnje novele, pomeni po 28. 12. 2013. Oba omenjena roka odlogov izvršb inšpekcijskih ukrepov z danes obravnavano novelo zakona podaljšujemo na pet let. Ključni razlog za podaljšanje rokov je v tem, da se na pristojnem ministrstvu pripravlja poseben zakon o ravnanju z nedovoljenimi gradnjami, ki bo uredil pogoje za legalizacijo objektov, ki so bili zgrajeni v nasprotju z veljavnimi predpisi. Zaradi navedenega ne bi ravnali prav, če ne bi sprejeli tega zakona in posledično dovolili izvršitev inšpekcijskih ukrepov rušenja objekta, po uveljavitvi omenjenega zakona pa bi se ugotovilo, da bi lastniki lahko porušene objekte legalizirali. Na ta način bi lahko nastali visoki odškodninski zahtevki zoper državo, zato je prav, da se uzakoni odlog izvršbe inšpekcijskih ukrepov. Morda se komu zdi, da je petletni rok odloga predolg, vendar pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne delimo tega mnenja. Treba je namreč vedeti, da je pot do sprejetja in uveljavitve zakona o ravnanju z nedovoljenimi gradnjami še relativno dolga, saj gre za pravno zelo zapleteno tematiko, kjer bo še kako treba paziti, da ne bomo prišli navzkriž z ustavnimi določili in da ne bomo pri odločanju, kaj je prav legalizirati in česa ne, ustvariti novih krivic. Po drugi strani pa se je potrebno zavedati, da tudi sami postopki legalizacije ne bodo izvedeni čez noč in da si bodo morali nekateri lastniki objektov, ki v postopku legalizacije ne bodo uspešni, pravočasno zagotoviti nadomestni objekt, kamor se bodo lahko preselili. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato pričakujemo, da bo Ministrstvo za okolje in prostor v doglednem času pripravilo predlog zakona o ravnanju z nedovoljenimi gradnjami, ki bo užival čim širšo podporo pravne, okoljske, gradbene in druge stroke ter bo predstavljal dober temelj za obravnavo in odločanje v Državnem zboru. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je nadaljevanje tistega paketa prvih korakov, o katerem smo govorili včeraj, in sicer zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu. Tri ključne stvari je smiselno v zvezi s tem zakonom povedati. V enem delu zakon odpravlja določene redakcijske pomanjkljivosti. Gre za zakon, ki je bil sprejet pred nekaj leti in večkrat se je poskušal spremeniti, pa vendarle so stvari potem ostale v predalu. Druga stvar, ki je pomembna in o kateri smo govorili že včeraj na podoben način, kot glede sodnikov in sodnic. Tudi ta zakon glede tožilk in tožilcev v Republiki Sloveniji implementira priporočila GRECO, uvaja mehanizem in instrumentarij odločanja in zaznavanja korupcijskih tveganj in etičnih kodeksov znotraj tožilske organizacije, v katerem bo igral ključno vlogo Državnotožilski svet. Tega zdaj ne bi podrobneje razlagal, ker gre tako rekoč za zelo podobne, če ne celo enake rešitve kot v primeru Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi včeraj. Naslednja stvar, ki je prav tako pomembna, pa je, da se vse ostale rešitve zakona nanašajo na organizacijsko in institucionalno krepitev Specializiranega državnega tožilstva, predvsem v povezavi z delom na področju odvzema protipravne premoženjske koristi. Tako recimo zakon odpravlja kadrovske omejitve za imenovanje novih državnih tožilcev na Specializirano državno tožilstvo s specifičnimi znanji. V praksi to pomeni, da bo Specializirano državno tožilstvo lahko recimo v konkretnem primeru za tako imenovani civilni finančni oddelek, se pravi oddelek, ki se ukvarja z odvzemom premoženja nezakonitega izvora in ki poteka pred civilnimi sodišči, ne pred kazenskimi sodišči, neposredno rekrutiralo, po domače, strokovnjake s tega področja, recimo sodnike s tega področja, državne pravobranilce in tako naprej, in ne bodo morali iti preko, bomo rekli, klasičnih državnotožilskih postopkov. Ukinja se omejitev trajanja začasne dodelitve državnega tožilstva na Specializirano državno tožilstvo ter se sprejemajo poenostavitve glede dodelitve zadev iz pristojnosti Specializiranega državnega tožilstva državnim tožilstvom iz krajevno pristojnega okrožnega državnega tožilstva. Tako se določena birokracija v smislu prerazdeljevanja in dodeljevanja zadev tukaj odpravlja. Pri Specializiranem državnem tožilstvu se oblikuje posebna notranja organizacijska enota, to je enota oziroma oddelek za postopke v zvezi z odvzemom premoženja nezakonitega izvora, t. i. civilnofinančni oddelek, katerega tako rekoč izključna pristojnost bo vlaganje tožb za zavarovanje in odvzem protipravno pridobljenega premoženja pred civilnimi sodišči. Nato se omogoča, da lahko na pritožbeni seji oziroma obravnavi skupaj z državnim tožilcem, ki ima naziv višjega državnega tožilca, nastopa tudi okrožni oziroma okrajni tožilec, ki zastopa kazensko obtožbo na prvi stopnji. Zelo poenostavljeno to pomeni, da zaradi stopnjevanja in instančnosti tudi dela državnih tožilcev imate danes predvsem pri Specializiranem državnem tožilstvu, ko posameznik od začetka usmerja preiskavo, zagovarja obtožbo na prvi stopnji, potem pa ko pride do pritožbe, pa v bistvu to njegovo vlogo prevzame višji tožilec, pri čemer je v bistvu zaradi poznavanja spisa in tako naprej zelo smiselno, učinkovito in potrebno, da lahko to pritožbo zagovarja tisti, ki je s postopkom tudi začel. Potem pa še zadnja stvar. Kot smo že včeraj govorili, zakon o sodniški službi, ki je uvedel določene nove pogoje za zasedbo delovnega mesta, po domače povedano, sodnika. To se uvaja seveda tudi za državne tožilce, ker se zakon o državnem tožilstvu sklicuje na zakon o sodniški službi. V tem zakonu pa samo dajemo Državnotožilskemu svetu pristojnost, da v postopku imenovanja državnih tožilcev opravi tudi razgovore. Verjeli ali ne, te možnosti prej ni imel. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Bojani Muršič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na prvem nadaljevanju 6. seje 12. 2. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. Skrajšani postopek je potrdil tudi Državni zbor. Predstavnik predlagatelja minister za pravosodje je v dopolnjeni obrazložitvi povedal, da se s predlaganim zakonom sledi priporočilom skupine držav Sveta Evrope proti korupciji GRECO. Državnotožilski svet bo tako pristojen za sprejetje kodeksa državnotožilske etike, ki bo zavezujoč za vse državne tožilce, ter za imenovanje komisije za etiko in integriteto, generalni državni tožilec pa za sprejetje politike zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj ter izpostavljenosti državnih tožilstev v soglasju z Državnotožilskim svetom. Predlagani zakon prinaša tudi spremembe na področju Specializiranega državnega tožilstva, in sicer se omogoča kandidiranje strokovnjakov s specifičnimi znanji za državnotožilsko funkcijo na Specializiranem državnem tožilstvu. Ukinja se omejitev trajanja začasne dodelitve državnega tožilca na Specializirano državno tožilstvo ter poenostavlja postopek dodelitve. Pri Specializiranem državnem tožilstvu se na novo ustanavlja poseben oddelek za postopke v zvezi z odvzemom premoženja nezakonitega izvora – civilnofinančni oddelek, ter določa dodelitev državnih pravobranilcev za opravljanje zahtevnejših strokovnih del na Specializiranem državnem tožilstvu. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja povedala, da je večina njihovih pripomb ustrezno upoštevanih v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Ponovila pa je pripombo k 3., 7. in 8. členu, ki se nanaša na kodeks državnotožilske etike, politiko zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj ter komisijo za etiko in integriteto. Glede na avtonomno naravo etičnih kodeksov je vprašljivo obvezno določanje kodeksa državnotožilske etike, pri čemer se lahko vanj vnaša tudi vsebina, ki mora biti določena z zakonom, zato je po mnenju Zakonodajno-pravne službe nejasen tudi njihov vpliv na veljavna pravna pravila v zvezi z vedenjem in ravnanje državnih tožilcev, s katerimi se lahko ogrozi samostojnost, nepristranskost in poštenost državnih tožilcev ter ugled državnotožilske službe. Državna svetnica je predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira ob upoštevanju vseh možnih pripomb. Predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva je povedal, da predlagani zakon vsebuje le del sprememb, o katerih se že vrsto let usklajujejo z vsakokratnim pristojnim ministrom. Med drugim obstajajo tudi druga odprta vprašanja samostojnosti državnega tožilstva, državnotožilskega reda, izvajanje pravosodnega nadzora ter povezovanje vpisnikov z javnimi evidencami. Zato je izrazil pričakovanje celovitejše prenove veljavne ureditve. V nadaljevanju je opozoril, da predlagani zakon prinaša več novih pristojnosti državnih tožilcev ter da se v hitrem postopku njihove priprave niso uspeli uskladiti o vseh rešitvah, predvsem glede zastopanja na pritožbenem sodišču ter prenosa priporočil GRECO. Poudaril pa je, da naj bi bil etični kodeks avtonomni zapis pravil stanovske organizacije, glede na predlagane spremembe pa naj bi ga za državne tožilce sprejemal Državnotožilski svet, ki ni sestavljen le iz državnih tožilcev. Državni tožilci se svojih dolžnosti in odgovornost na področju tožilske etike in integritete zavedajo, zato v skladu s tem tudi delujejo. Obstaja pa tudi kodeks društva državnih tožilcev, ki velja le za njegove člane. V razpravi so opozicijski poslanci nasprotovali skrajšanemu postopku sprejemanja predlagane novele in predlaganim spremembam, ki niso premišljene in usklajene z državnimi tožilci, hkrati pa zaradi neopravljanja analize razmer v državnem tožilstvu ne zajemajo vseh potrebnih rešitev. Menili so, da je kodeks etike kot najvišji moralni akt učinkovit le, če je sprejet in poenoten s strani vseh tistih, ki se jih tiče, ne pa da je prepisan oziroma vsiljen. Koalicijski poslanci so menili, da obravnava po rednem postopku ne bi spremenila ničesar in opozorili, da človekove pravice ne morejo obstajati brez obveznosti in odgovornosti. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 1., 2., 5., 7., 8., 9., 16., 18. in 22. členu ter ni sprejel amandmaje Poslanske skupine SDS k 7. in 24. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o državnem tožilstvu spada v paket tako imenovane mini pravosodne reforme, ki je taka le po imenu, ne pa tudi po vsebini. Tako kot smo predstavili naše stališče pri novelah Zakona o sodiščih in zakona o sodniški službi, tudi pri noveli Zakona o državnem tožilstvu opozarjamo na odsotnost kriterijev pri dosedanjem kadrovanju na državnotožilske funkcije, ki se bo očitno nadaljevala tudi naprej, saj predlog novele tega zakona ne predpisuje kriterijev za izbiro kandidatov na imenovanje v državnotožilske funkcije. Ti še vedno ostajajo v pristojnosti oziroma, bolje rečeno, v diskreciji Državnotožilskega sveta. Da člani Državnotožilskega sveta ne prevzamejo nobene odgovornosti za svoje odločitve v funkciji člana Državnotožilskega sveta, v tem smislu velja paralela s Sodnim svetom. Tako resorno ministrstvo v obrazložitvi zakona samo ugotavlja, da je treba pri kadrovanju v državnotožilske funkcije dati prednost kandidatom, ki imajo znanja s področja računovodstva in ekonomije, ki je pomembno pri pregonu gospodarskega kriminala. To je dejstvo, ki ga je ministrstvo zaznalo žal mnogo prepozno. Pri pregonu gospodarskega kriminala zelo zamujamo. Zelo počasni smo pri preiskavah in pregonu bančnega kriminala, katerega razsežnosti smo se dobro zavedli ob potrebnih dokapitalizacijah državnih bank. Na tem mestu ne moremo mimo kritike prepočasnega dela Specializiranega državnega tožilstva, ki je dalo obljubo, da bodo kazniva dejanja s področja bančne kriminalitete z vidika pristojnosti državnega tožilstva dokončana do konca leta 2014, torej bodo vložene zahteve za preiskave ali neposredne obtožnice. Na zadnji skupni seji Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo in Odbora za pravosodje pa smo slišali napoved, da bodo zadeve bančnega kriminala dočakale končni epilog po desetih ali petnajstih letih. Upamo, da to ni bilo resno mišljeno, saj sicer lahko pridemo do zaključka, da bo večina zadev končana z ustavitvijo postopka zaradi zastaranja in upamo, da tak način dokončanja postopkov ni že sedaj v načrtu Specializiranega državnega tožilstva. Kritični smo tudi do izvajanja Specializiranega državnega tožilstva na področju odvzema premoženja nezakonitega izvora. Zakon se praktično ne izvaja. Za neizvajanje pa ne prevzema odgovornosti nihče, pa čeprav je jasno, kateri državni tožilci so dodeljeni ali imenovani na Specializiranem državnem tožilstvu, komu je dodeljena posamezna zadeva in ne nazadnje kdo vodi Specializirano državno tožilstvo. Sprašujemo se, kje so njihove odgovornosti. Poslušamo kup izgovorov. Od tega, da gre za nov institut, da ni sodne prakse, da ni kadrovskih potencialov in še in še. Zanimivo pa je, da se s problemom neizvajanja zakonodaje srečujemo samo pri nas. V drugih državah so institut odvzema premoženja nezakonitega izvora uvedli v njihov sistem hitro in učinkovito in v prvem letu uveljavitve zakona pobrali milijonske zneske premoženja nezakonitega izvora. Edini razlog, da to v naši državi ne uspe, je po našem prepričanju pomanjkanje odgovornosti državnotožilskih funkcionarjev za njihovo delo. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati predlaganih sprememb in dopolnitev Zakona o državnem tožilstvu ne bomo podprli, kajti popravki, po našem mnenju premajhni popravki, ki jih novela zakona prinaša, ne bodo pomenili potrebnega premika v smer hitrejšega in učinkovitejšega dela državnega tožilstva.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Lep pozdrav želim! Danes bomo imeli nadaljevanko, tisto, ki smo jo videli že včeraj. Ta zakon, ki v resnici ureja kar nekaj dobrih določil s področja tožilstva, ima seveda eno veliko pomanjkljivost. To pa je, da zopet na osnovi priporočil GRECA tlačimo kodeks v normativno dejavnost in ga predpisujemo. Predpisujemo celo da mora imeti komisijo. In eno od glavnih opozoril, na katere smo opozorili že na odboru, je, da tisti trenutek, ko država začne predpisovati norme, etike in tako naprej, izgubi osnovni namen kodeksa, nekih etičnih načel, ki ga ponotranji bodisi stanovska skupina s posameznih področji in enako velja tudi za tožilce. Tožilci imajo že svoja pravila oziroma neke norme. Danes je seveda več ali manj vedno en in isti izgovor, češ, niso ga vsi ponotranjili, niso ga vsi sprejeli, ne velja za vse in tako naprej. Vendar pravilo je jasno. Tisti trenutek, ko ga predpisuje nekdo, ki ni tožilec, postane to zakonska obveza, ne pa več kodeks, in ne doseže tistega osnovnega cilja. To pa je, da bi tožilci to dejansko znotraj svojega stanu tudi ponotranjili. Temu seveda nasprotujemo. Vendar glede na to, kako poteka sprejemanje zakonov s tega paketa Ministrstva za pravosodje, bo izgleda tudi to sprejeto. Srečno pot napačnim odločitvam! Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog Zakona o državnem tožilstvu se obravnava po skrajšanem postopku, saj gre za manj zahtevne uskladitve zakona z Zakonom o odvzemu premoženja nezakonitega izvora ter z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o državni upravi. Poleg tega gre tudi za uskladitve s pravom Evropske unije v delu, ki se nanaša na vzpostavitev kontaktne točke za sodelovanje z uradi za odvzem premoženjske koristi drugih držav članic EU ter za izpolnitev mednarodnih obveznosti in priporočil GRECA. Vse navedene spremembe in dopolnitve pa ne posegajo v sistem ureditve državnega tožilstva. Predlagane rešitve temeljijo na predlogih nujnih ukrepov, ki jih je predlagalo Vrhovno državno tožilstvo Republike Slovenije za hitrejšo in kvalitetnejšo obravnavo zadev, ki so kot prioritetne določene v sprejeti politiki pregona gospodarskega kriminala in pa korupcije. Za pregon večina zadev gospodarskega kriminala in korupcije pa je pristojno Specializirano državno tožilstvo Republike Slovenije, zato bodo predlagane zakonske spremembe in pa dopolnitve omogočile njegovo učinkovitejšo poslovanje ter primerno in stabilno delovanje. Namen predlaganih sprememb je tudi odpraviti kadrovske omejitve za imenovanje novih državnih tožilstev s specifičnimi znanji, zagotoviti večjo prožnost pri dodelitvi državnih tožilcev ter odpraviti redakcijske pomanjkljivosti zaradi prenosa pristojnosti za področje državnega tožilstva ponovno na Ministrstvo za pravosodje. V luči izpolnitve priporočil GRECA v delu, ki določa, da naj se vzpostavijo jasni standardi ravnanja in vedenja pri opravljanju državnotožilske službe ter oblikuje kodeks poslovnega vedenja, je namen novele zagotoviti tudi ustrezno pravno podlago za sprejetje kodeksa poslovnega vedenja, ki bo zavezoval vse državne tožilce. Državnotožilskemu svetu se daje nova pristojnost za sprejetje kodeksa državnotožilske etike. Pri tem omogoča Državnotožilskemu svetu največjo možno mero avtonomije glede ureditve in načina dela komisije za etiko in integriteto pri Državnotožilskem svetu, določen je zgolj formalni okvir in dana zakonska podlaga za izvedbo ukrepov, namenjenih krepitvi državnotožilske etike in pa integritete. Etična poklicna pravila ne pomenijo posega v samostojnost državnega tožilca niti v ureditev državnih tožilstev, temveč so namenjena preprečevanju zlorab in pa institualizacije državnega tožilca v različne družbenopolitične namene. Poslanska skupina SMC bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Spremembe in dopolnitve Zakona o državnem tožilstvu obravnavamo po skrajšanem postopku. Šlo naj bi za uskladitve z drugimi zakoni, med drugimi tudi z Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora. Prav tako naj bi šlo za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona, ki povzemajo priporočilo GRECA. Menimo, da bi bilo pomembneje in učinkovitejše, če bi rešitve sledile priporočilom in ocenam stanja, ki jih je podala Evropska komisija. Slovensko pravosodje potrebuje reforme. O tem smo že veliko govorili in veliko je bilo tudi predlaganega, a od teh ukrepov praktično ni bilo nič. Tudi na področju tožilstva predlagane rešitve zgolj ovijajo obstoječe stanje v nov ovojni papir, ki bo imel namesto mašne napis GRECO. Rešitve bi morale biti takšne, ki bodo slovensko tožilstvo postavile na evropske etične standarde in na evropsko primerljivo strokovnost ter odgovornost in, kar je za državljanke in državljane še kako pomembno, na dejansko spoštovanje zakonov in ustave Republike Slovenije s strani vrha državnega tožilstva. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo s predlaganimi načeli, žal pa v predlogih ni ničesar glede vzpostavitve odgovornosti tožilcev, manjkajo tudi rešitve glede nepristranskosti pri opravljanju funkcije. Prav tako v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tudi pri tem zakonu ne moremo soglašati s skrajšanim postopkom sprejemanja. Predlagane spremembe namreč niso usklajene z zainteresirano strokovno javnostjo, pa tudi s civilno družbo ne. Naj spomnim, da se civilna družba zaradi perečega stanja v pravosodju zbira pred Vrhovnim sodiščem in zahteva korenite spremembe pravosodnega sistema, ki bodo naš sistem postavile na evropske standarde. Tega žal ta zakon ne prinaša. Na problematičnost predlaganih rešitev je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. V Poslanski skupini SDS smo za vzpostavitev dejanske odgovornosti predlagali na primer tudi amandma, ki bi vzpostavil odgovornost generalnega državnega tožilca, če zamudi na primer s sprejemom politike zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj ter izpostavljenosti državnih tožilcev. Na odboru tako kot vsi ostali amandmaji SDS tudi ta ni bil podprt s strani Cerarjeve koalicije. Tukaj velja opozoriti, da je generalni državni tožilec za pol leta zamudil s sprejemom politike pregona, ki predstavlja temeljni postulat dela državnih tožilcev. Prav tako velja poudariti, da se zamuja z letnimi poročili o delu državnih tožilcev. Odgovornosti pa ne prevzame nihče, da o kakršnihkoli sankcijah sploh ne govorimo. Kakšen videz daje to javnosti, vas sprašujem, ko kršijo zakone tisti, ki bi jih morali najprej in najbolj spoštovati. Predlogu novele Zakona o državnem tožilstvu bomo glede na navedeno v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, državna sekretarka. Spoštovane poslanke in poslanci! Tudi novela Zakona o državnem tožilstvu kot nekatere predhodno obravnavane novele zakonov sledi priporočilom skupine za boj proti korupciji Sveta Evrope GRECO glede krepitve etike in integritete ter odpravljanja korupcijskih tveganj v državnem tožilstvu. Ta priporočila so bila namreč za državno tožilstvo skoraj identična kot za sodišča. Predlog zakona tako med pristojnostmi Državnotožilskega sveta določa tudi sprejetje kodeksa državnotožilske etike. V naši ureditvi pravila za poslovno in osebno ravnanje in vedenje tožilcev sicer že ureja kodeks etike za državne tožilce, ki ga je sprejelo Društvo državnih tožilcev Slovenije leta 2009. Pomanjkljivost slednjega je seveda ta, da velja le za člane omenjenega društva in ne za vse državne tožilce. Prav zato se s to novelo splošna načela poklicnega ravnanja dvigajo na zakonsko raven. Kodeks državnotožilske etike bo tako veljal za vse državne tožilce v Republiki Sloveniji, ki se bodo z njegovo vsebino seznanili že ob nastopu državnotožilske službe. Prav tako novela nalaga oblikovanje komisije za etiko in integriteto, ki bo sprejemala načelna mnenja glede spoštovanja omenjenega kodeksa, izdajala priporočila za izpolnjevanje standardov državnotožilske etike in integritete ter sprejemala smernice glede nasprotja interesov pri opravljanju državnotožilske službe ali zunaj nje. V luči izpolnitve priporočil GRECO bo pripravljena tudi politika zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj ter izpostavljenosti državnih tožilstev, kar v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije seveda podpiramo. Drugi del sprememb, ki jih prinaša obravnavana novela zakona, pa se nanaša na vprašanja v povezavi s specializiranim državnim tožilstvom in s krepitvijo le-tega. Omenila bi le nekatere. Odpravljajo se kadrovske omejitve za imenovanje novih državnih tožilcev na Specializirano državno tožilstvo s specifičnimi znanji. Predlagatelj namreč meni, da mora biti Specializiranemu državnemu tožilstvu, ki obravnava najzahtevnejša kazniva dejanja, dana možnost, da se mu pridružijo tudi zunanji kandidati, to so strokovnjaki s specifičnimi znanji, ki izpolnjujejo pogoje za imenovanje v funkcijo državnega tožilca. Tudi to intenco predlagatelja v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podpiramo. Nadalje se ukinja omejitev trajanja začasne dodelitve državnega tožilca na Specializirano državno tožilstvo, saj se je v praksi pokazalo, da čas dodelitve državnega tožilca za sodelovanje pri obravnavanju posamezne zadeve v Specializirano državno tožilstvo, ki lahko traja največ 6 mesecev, ni ustrezen. V skladu z izkušnjami iz prakse se sedaj tudi omogoča, da lahko na pritožbeni seji oziroma obravnavi skupaj z državnim tožilcem, ki ima naziv višjega državnega tožilca, nastopa tudi državni tožilec, ki je zastopal kazensko obtožbo na prvi stopnji, kar bo privedlo do kakovostnejšega zastopanja v pritožbenem postopku. Pomembna novost je tudi ustanavljanje novega civilno finančnega oddelka za postopke v zvezi z odvzemom premoženja nezakonitega izvora. Tako bo v skladu z določbami zakona, ki ureja odvzem premoženja nezakonitega izvora, civilnofinančni oddelek lahko sodeloval s krajevno in stvarno pristojnimi državnimi tožilstvi, ki vodijo predkazenske ali kazenske postopke, povezane s sumom premoženja nezakonitega izvora, oziroma finančne preiskave po zakonu, ki ureja odvzem premoženja nezakonitega izvora. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da bo to sodelovanje pripomoglo k še učinkovitejšemu boju zoper organiziran kriminal. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije se zavzemamo za učinkovito in etično delovanje državnih tožilcev, zato bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik. Dovolite mi, da predstavim še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov k predlaganemu zakonu. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu je po navedbah predlagatelja, Vlade, posledica uskladitve z Zakonom o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, z novelo Zakona o državni upravi ter uskladitve s pravnim redom Evropske unije, ki se nanaša na vzpostavitev kontaktne točke za sodelovanje z uradi za odvzem premoženjske koristi iz drugih držav članic Evropske unije. Ne gre pa prezreti tudi tega, da se v zakon vnašajo priporočila GRECA. Spremembe in dopolnitve predlaganega zakona so pripravljene tudi na podlagi predlogov Vrhovnega državnega tožilstva, saj si želijo, da bi jim zakonodaja omogočila hitrejšo in kvalitetnejšo obravnavo tistih zadev, ki so kot prioriteta določene v sprejeti politiki pregona. Vendar ne gre spregledati tudi opozorila, ki ga je na matičnem delovnem telesu izrekel predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva, da kljub predlagani noveli ostajajo odprta vprašanja, na primer, samostojnosti državnega tožilstva, državnotožilskega reda, izvajanje pravosodnega nadzora ter povezovanje vpisnikov z javnimi evidencami. Neusklajenost je ostala tudi v delu, ki se nanaša na zastopanje na pritožbenem sodišču, ter prenosa priporočil GRECO. Prav v zvezi s priporočilom GRECA se dodaja nekaj členov, in sicer: nov 38.a in 38.b člen, ki urejata kodeks državnotožilske etike, nov 108.a člen, na podlagi katerega se bo imenovala komisija za etiko in integriteto. V zvezi s kodeksom je treba reči, da kodeks Društva državnih tožilcev že obstaja, vendar velja le za njegove člane. Socialni demokrati smo prepričani, da se državni tožilci svojih dolžnosti in odgovornosti na področju tožilske etike in integritete zavedajo in da v skladu s tem tudi delujejo. Če pa kdo od njih izstopa od teh etičnih načel, pač morajo takšne v skladu z že veljavnimi normami iz svojih vrst izločiti. Izpostaviti je treba tudi novo, tretje A poglavje, ki se glasi: Oddelek za postopke v zvezi z odvzemom premoženja nezakonitega izvora na podlagi nove določbe 203.a člena se pri Specializiranem državnem tožilstvu ustanovi poseben oddelek za postopke v zvezi s odvzemom premoženja nezakonitega izvora, civilnofinančni oddelek. Ta novost je po mnenju Socialnih demokratov odgovor na opozorila iz tožilskih vrst na kadrovsko podhranjenost državnih tožilcev, kot tudi pomanjkanje strokovnjakov s specifičnimi znanji, kot so finančno pravo in civilno pravo in izpolnjujejo pogoje za imenovanje v funkcijo državnega tožilca. Iz poročil in statističnih podatkov je razviden porast pripada najzahtevnejših kaznivih dejanj. Prav tako se tožilci spopadajo z vse bolj zahtevnimi primeri na področju gospodarske kriminalitete ter medsebojno povezanimi posli. Število njih, tožilcev, pa ostaja približno enako. Socialni demokrati menimo, da se morajo tožilske vrste dopolniti tudi s strokovnjaki s specifičnimi znanji, ki bodo znali, zmogli hitro in kvalitetno pripraviti obtožne predloge in jih podkrepiti z dokazi in takšne predati sodiščem. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Pravosodni organi se že dlje časa soočajo s hudimi pritiski, lahko bi celo rekli gonjo zoper njih. Ob predvolilnih obljubah po krepitvi pravne države in povrnitvi ugleda pravosodju smo pričakovali, da se bo minister za pravosodje prvi dan po nastopu funkcije začel pogovarjati z vsemi deležniki in začel delati na realizaciji danih obljub. Na žalost se je zgodilo nekaj povsem drugega. Minister se je lotil mini pravosodne reforme. In kako se je je lotil? Skupaj z uradniki z ministrstva se je zaprl v prostore in brez kakršnegakoli sodelovanja deležnikov čez noč poiskal nekaj rešitev, ki pa z dejanskimi problemi, s katerimi se pravosodje sooča, nimajo veliko skupnega. Po dodatnih dveh dneh opozarjanja upamo, da je minister že ugotovil, da smo vztrajni in da mu ne bomo gledali skozi prste. Upamo, da bo naslednjič pred nami predlog, ki bo usklajen, premišljen in bo prinašal sistemske rešitve za odpravo vseh pomanjkljivosti, ki jih pri uporabi zakonodaje opažajo državni tožilci. Predvsem pa upamo, da ob naslednjem predlogu, ki ga bo v zakonodajni postopek poslalo Ministrstvo za pravosodje, iz mnenja Zakonodajno-pravne službe ne bo zeval stavek: Takšen predlog vzbuja ustavnopravne in sistemskopravne pomisleke. Ali pa: Predlagana ureditev zbuja več vprašanj, kot jih želi urediti. Razprava o tem, da so vsi predlogi iz te mini reforme neusklajeni s strokovno javnostjo, je bila že na seji matičnega odbora dokaj burna, reakcije in odgovori ministra pa dokaj arogantni. Takšnega načina delovanja ministra ne morem odobravati. Vemo, da bo sicer koalicijski glasovalni aparat vse predloge podprl, saj so nujni, koristni in vse več kot potrebni. Strinjamo se, da je treba priporočila Greco implementirati. Da pa so po dveh letih stara priporočila, o realizaciji le-teh pa bi morali poročati že pred enim letom, tako zelo nujna prioriteta, da niti 14 dni ne moremo počakati – toliko časa bi namreč minister izgubil, če bi ga zakone dal v redni postopek –, temu pač ne moremo verjeti. Z novelo Zakona o državnem tožilstvu se, kot že rečeno, implementirajo priporočila Greco, v katerih nas, kot sem že večkrat povedal včeraj, Greco opozarja tudi zaradi pretirane uporabe skrajšanega postopka. Ta skrajšani postopek je problematičen ravno zaradi tega, ker onemogoča sodelovanje strokovne javnosti. V Združeni levici sicer podpiramo določbe, ki se nanašajo na politiko zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj, na vzpostavitev standardov in sprejetje etičnega kodeksa, ne moremo pa se strinjati s takšnimi rešitvami, ki niso del priporočil Greco, pač pa se nanašajo na prerazporejanje državnih tožilcev in večjo prožnost pri dodeljevanju le-teh. Gre namreč za spremembe, ki bi morale biti usklajene z ljudmi iz proizvodnje, kot jih imenuje minister. Če želimo ljudem povrniti zaupanje v pravno državo, tega nikakor ne bomo mogli doseči z rokohitrskimi, nepremišljenimi in neusklajenimi rešitvami. Ministru torej predlagamo, da se začne pogovarjati s pravosodjem, z vsemi deležniki in strokovno javnostjo ter se loti pravosodne reforme, ki je že nakazana v normativnem programu dela Vlade. To naj stori odgovorno in skladno s stališči, ki jih je izražal tako ob opravljanju prejšnje funkcije kot ob hearingu na matičnem odboru. V tem trenutku se nam na žalost zdi, da minister še nima neke jasne vizije, kako bi se lotil svojega dela in kako bi pravosodju povrnil ugled. Upamo vsaj, da je ugotovil, da način, na katerega se je lotil prvih sprememb, vsekakor ni sprejemljiv. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 4. 3. 2015. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Pri tem amandmaju bi se dotaknila ugotavljanja kršitev človekovih pravic, ki jih ponovno izpostavljamo, in menim, da Zakon o državnem tožilstvu v 77. členu vsebuje določilo, da se v osebni evidenci državnih tožilcev že zdaj zbirajo podatki o zadevah, ki jih je reševal državni tožilec in za katere je potem Evropsko sodišče v postopku pred tem sodiščem ugotovilo, torej za dokončno sodbo seveda, da so bile nekomu kršene človekove pravice in da je do te kršitve prišlo prav zaradi ravnanja tega konkretnega državnega tožilca. Takšne podatke državno tožilstvo že zdaj po sedanjem zakonu posreduje ministrstvu in če upoštevamo vse to, kar sem navedla, lahko zaključim, da je vodenje evidence o kršitvah človekovih pravic s strani državnih tožilcev v Zakonu o državnem tožilstvu primerno urejena in da torej ni treba sprejemati še dodatnih določil, ki bi jih vnašali v zakon, kot jih predlaga ta amandma k 7. členu, zato seveda v Poslanski skupini Desus tega amandmaja tudi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim spet za prijavo. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Zdaj vidim, da se je minister za pravosodje ponovno vrnil v dvorano in tukaj moram reči, da sem včeraj slišala, da ga je zelo skrbelo, skupaj z gospodom Bobovnikom, na Odmevih, da v Slovenski demokratski stranki nismo včeraj dovolj razpravljali glede njegovih zakonov s področja pravosodja. Tukaj naj rečem, spoštovani gospod minister, da naj vas nič ne skrbi, ko boste v Državni zbor pripeljali paket zakonov, ki bodo predstavljali sistemske rešitve s področja pravosodja, ki bodo res prava vsebinska reforma pravosodja, potem verjemite, da bomo na dolgo in široko razpravljali v Državnem zboru o vaših vsebinskih predlogih. Glede na to, da gre pa tukaj pri tem paketu petih zakonov, prav tako tudi na področju zakona o tožilstvu zgolj za kozmetične popravke, pa mislim, da je kolegica Anja Bah Žibert včeraj opravila zelo korektno svoje delo in da je bila njena razprava čisto dovolj za to, kar nam ministrstvo v tem trenutku ponuja. Poleg tega, da je večina poslancev Slovenske demokratske stranke, ki pokrivajo to področje, pač zbolela in to je narava in proti temu se ne moremo upirati. Zelo natančno torej spremljamo delovanje pravosodne veje oblasti. Že večkrat smo na tem področju odpirali razprave in prav zaradi nas v Slovenski demokratski stranki menim, da so se odprla ključna vprašanja, ki predstavljajo neke vrste neučinkovitost in anomalije na področju pravosodja, seveda znotraj tega sistema na področju tudi tožilstva. Vse te razprave do sedaj so nedvomno doprinesle k temu, da se danes tudi znotraj tožilskih in sodniških vrst sami zavedajo, hvala bogu, da imamo resnično probleme in da je nekaj narobe s tem sistemom, v katerem delujejo. Vendar pa tisto, kar mene najbolj skrbi, in potem bom tudi v nadaljevanju razložila, zakaj amandma k 7. členu Slovenske demokratske stranke, je to, da se znotraj te zakonodaje, znotraj tega paketa petih, bom rekla kar, kozmetičnih popravkov pač ne rešuje, to je to, da sodniki in tožilci praktično za svoje napake, ki jih storijo v postopkih, ne odgovarjajo. Celo kljub kršenju človekovih pravic – že večkrat je bilo povedano, kolikokrat so bile kršitve človekovih pravic povzročene s strani različnih sodnih senatov – ni nobene sankcije. Še več; tisti, ki so dokazano kršili človekove pravice, zelo hitro napredujejo po pravosodni hierarhični lestvici, kar zadeva kadrovanje. Tukaj ne morem mimo generalnega državnega tožilca gospoda Zvonka Fišerja, ki je v prejšnjem sistemu grobo kršil človekove pravice, pa je danes tisti, ki na nek način presoja oziroma opravlja funkcijo nadzora oziroma presoja, ali je bilo neko kaznivo dejanje storjeno ali ne, tudi v luči varovanja in spoštovanja človekovih pravic. Poglejte, v Evropski uniji – zelo radi s sklicujemo na članice Evropske unijie –, ampak osebno, pa ne samo Evropski uniji, še kje drugje, ne poznam primera, kjer bi v tožilskih vrstah na tako visokem položaju, kot je generalni državni tožilec, sedel nekdo, ki je v prejšnjem sistemu grobo kršil človekove pravice. Tega primera ne poznam. Če ga gospod minister poznate, potem bi prosila, da ga tudi navedete. Jaz ga ne poznam. Tu bi pričakovala večjo proaktivnost z vaše strani, kajti to je tisto, kar bo uredilo tudi tožilske vrste znotraj. Če bomo najprej uredili na najvišjih položajih, da takšnih položajev pač ne bodo zasedali posamezniki, ki na takšnih položajih pač ne bi smeli biti zaradi svojih ravnanj v preteklosti. Ampak razumem, da vi kot gospod minister težko danes o tem presojate, ker ste sami v preteklosti večkrat kršili zakone in uredbe, kot je povedalo Računsko sodišče, pred kratkim pa tudi Ustavo Republike Slovenije. Se pravi, tukaj sta dve vprašanji, ki sta ključni; na eni strani integriteta ministra, na drugi strani integriteta generalnega državnega tožilca. Razumem, težko je potem s take pozicije o nekom drugem – pač zahtevati integriteto in transparentnost delovanja. Ampak, da se vrnem k Zakonu o državnem tožilstvu, ki je danes pred nami. Zakon med drugim, kot smo že večkrat slišali, uveljavlja tudi priporočila Greca glede korupcijskih tveganj. Ampak tukaj moram reči, spoštovane kolegice in kolegi, da nam to prav nič ne pomaga. Zakaj mi sploh priporočila Greca dajemo v to zakonodajo? Razumem, da so ta priporočila Greca pomembna. Ampak pri nas se na tej ravni, ki jim pravimo dejanja, pač nič ne zgodi, zato ta priporočila ne bodo pomagala. Prav na tožilstvu so na primer nezakonito imenovali gospoda Boštjana Škrleca, ampak se ni nič zgodilo, pa čeprav sta Komisija za preprečevanje korupcije in tudi Upravno sodišče jasno povedala, da je bilo to imenovanje nezakonito in da je tukaj prišlo do suma korupcije in nasprotja interesov. Torej, če bomo sedaj zapisali v ta zakon korupcijska tveganja, kot pravijo priporočila Greca – ali bomo potem odpravili tudi to nezakonito imenovanje? Če bomo, potem se mi zdi prav, da taka priporočila vnesemo v zakonodajo. Če pa ne, potem delamo to samo zato, da javnost misli, da se je nekaj na tem področju naredilo. Treba je to pokazati z dejanji, ne pa tako, da zapišemo v zakon, pritisnemo potem na gumb, ker imate pač večino v Državnem zboru, v resni se pa nič ne zgodi. Druga stvar, ki se mi zdi pomembna, je to, da poleg priporočil Greca v zakon želite zapisati oziroma imenovati komisijo za etiko in integriteto. Prav. Nič ni narobe s tem, ampak prav bi bilo, da ko zahtevate oziroma ko zapisujete v zakonodajo to komisijo za etiko in integriteto, da bi vzpostavili tudi sankcije za kršitve in ne samo kodeks državnotožilske etike. Se pravi, mi smo sedaj tukaj, ko spet nekaj uveljavljamo, zato da se lepo sliši, da se izključno lepo sliši, ampak sankcij, če pride do kršitev s tega področja, pa spet ni. Tukaj vas, spoštovani minister, sprašujem, to je pravzaprav tudi naš amandma in upam, da ga boste podpri, med drugim vsebuje to, da se vzpostavi tudi sankcija za kršitve in ne samo državnotožilski etični kodeks. Zato vas tukaj, spoštovani minister sprašujem: Ali boste pozvali koalicijske poslance, da znotraj tega zakona, se pravi, sprejmejo ta amandma, naš amandma, ki to tudi vpeljuje? Zdi se mi brezpredmetno, da potem o nekih stvareh razpravljamo, če ne naredimo temeljito stvari do konca. Če nekdo krši nek etični kodeks, potem mora tudi vedeti, kakšne so sankcije za tako kršitev. Hvala.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana poslanka, pogrešal sem vas včeraj. Vi ne predlagate s tem amandmajem sankcije za kršitev etičnega kodeksa, vi predlagate sankcijo za generalnega državnega tožilca v primeru, da [[…]]Ali govorimo, se opravičujem [[…]]– amandma k 24. členu. Se bom oglasil, samo pogledati moram, sem prepozno prišel. Pa ste me dobili. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim spet za prijavo. Najprej ima besedo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Rada bi dodala s svojo razpravo še nekaj oziroma prispevala o kršitvah kodeksa državnotožilske etike. V primeru, ko bo ugotovljena kršitev kodeksa državnotožilske etike, bo državno tožilstvo, ki bo storilca in tako kršitev obravnavalo na komisiji za etiko in integriteto pri Državnotožilskem svetu, seveda temeljito proučilo to kršitev in menim, da tudi upoštevalo zagovor in potem sprejelo načelno mnenje o ravnanju državnega tožilca, ki pomeni kršitev kodeksa državnotožilske etike in na koncu bo izdalo tudi priporočilo za spoštovanje pravil državnotožilske etike. To priporočilo bo objavljeno znotraj državnega tožilstva v biltenu in pa seveda tudi na spletnih straneh Vrhovnega državnega tožilstva, Tako se bomo lahko tudi državljani seznanili s poročilom te komisije. Zato menim, da je to področje tudi primerno urejeno v zakonu. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. No, res smo teh dneh večkrat govorili o problematiki tako imenovanega skrajšanega postopka. Poglejte, spoštovani minister, nekaj mesecev nazaj smo obravnavali poročilo o delu državnega tožilstva. Naj spomnim, da je bilo že takrat navedenih kar veliko stvari, ki so se izkazale ali pa izkazujejo, da imamo na tem področju velik problem. Takrat je Slovenska demokratska stranka zahtevala oziroma predlagala, da se v Državnem zboru opravi razprava o omenjenem poročilu. Zakaj? Zato, da bi govorili o temi, ki bi lahko danes prinesla marsikatero dodatno rešitev. Ampak to je bilo s strani koalicije zavrnjeno, po drugi strani pa od nas zahtevate, da razpravljamo še več. Želeli smo razpravljati tudi o tem, pa nam je bilo to onemogočeno. Prav tako smo takrat predlagali, da se opravi nadzor nad delom državnega tožilstva, ki bi nekako bil tudi sporočilo javnosti, da pa vendarle menimo, da kršitve ne morejo biti na tistih mestih, kjer se nikoli ne bi smele dogajati. Tudi to ste zavrnili. Ne vem, ali gre za to, da vrana vrani ne izkljuje oči, ker pač nekdo ve, da sam krši, pa potem težko govori v Državnem zboru, ko krši zakone nekdo drug. Naj se osredotočim na amandma, o katerem je kolegica poslanka iz Desusa tudi nekaj govorila. Poglejte, mi želimo, da bi se nekako spremljalo, analiziralo in ugotavljalo, zakaj prihaja do kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Torej pomeni, da na ta način želimo tudi odpraviti tisto vsegliharsko mnenje, da so vsi enaki. Niso vsi enaki. Dejstvo je, da lahko prihaja do kršitev tudi zaradi strokovne napake, zaradi neznanja, lahko pa prihaja do kršitev namenoma. Veste, kadar pa prihaja do kršitev namenoma, je pa to zločin. Ravno amandmaji Slovenske demokratske stranke so tisti, ki nekako želijo poudariti, da tudi v tej veji imamo tako poštene kot tiste, ki na tem področju ne bi smeli več delovati. Prav tako je tu govora o kodeksu državnotožilske etike, ki ne vsebuje nobenih sankcij za kršitev, kar je kolegica Eva Irgl, mislim da, zelo natančno povzela in predstavila. Tu želimo tudi z amandmajem poseči v to, da tu ne gre spet za, ne vem, nek kodeks, da veliko govorimo o etiki in morali, gre pa seveda za brezzobega tigra, neka načela, neke usmeritve, bodimo etični, delujmo etično. Pa vas sprašujem, ali po sprejetju tega kodeksa ne bomo več celo na ulici, se pravi, v javnosti, gledali, kako tožilec prijateljuje s stranko v postopku. Morda ta kodeks odpravlja to? Ali bo zato, ker bo sprejet ta kodeks, generalni vrhovni tožilec prišel na sejo in se ne bo opravičil zato, ker se sejo skliče na predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke? Spoštovani, zgolj politično delovanje. To je politično delovanje odgovorne osebe, ki bi morala tja priti po strokovni plati, pa ga ni bilo. Takšno je bilo njegovo opravičilo. Ali dejansko to pomeni, da bodo tudi tožilci, ki želijo delati dobro, lahko delali lažje? Poglejte, imamo primere, sami o njih govorijo tožilci, ko so dejansko naredili vse, da bi prišlo do pregona, pa so policisti odgovorili, da pri tem ne bodo sodelovali, ker gre za eno od znanih oseb. Šlo je pa za hude kršitve kriminala na področju, mislim da, mamil. Na drugi strani prav tako imamo primere, kjer je tožilec želel delovati, pa je policija dnevno obveščala njenega nadrejenega, da tega ne bodo počeli, čeprav za to nimajo nobenih pristojnosti. Ali morda te spremembe zakona prinašajo večje in transparentnejše in kakovostno sodelovanje med organi? Ne. Ampak, glejte na to opozarja nekdo, ki je bil sodnik in je danes v vlogi tožilca. Seveda potem pa je vse tisto: gremo se gliharstvo, vse je slabo. Ampak s takim delamo veliko krivico. Ne nazadnje vas sprašujem, ali kodeks po priporočilu Greca pomeni to, da ne bo skoraj 50 % zadev, ki naj bi šle v obravnavo, zavrnjenih. Takšno je poročilo iz 2013, 50 %. Ogromno. Veste, dokler ne bomo naredili dejansko spremembe – poglejte, res ta paket petih zakonov. Samo če bi dodali noter en zakon, da bi državljani dobili občutek, da bo eden od teh, ki sodeluje v teh organih – bodisi sodnik bodisi tožilec – dejansko odgovarjal za svoja dejanja, v skladu z ustavo, bi naredili mnogo več, kot s tem, ko ste šli v neke lepotne popravke, pa na ta način v bistvu naredili po mojem še večjo zmedo in pa še večjo spako. Hvala lepa.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovana poslanka! Na kratko. Postavili ste mi vrsto vprašanj, ali bo to ali bo ono, tožilec z osumljencem in tako naprej. Gledalci mogoče vsi ne vedo, o čem ste govorili, midva veva, o čem ste govorili. Ne bom se dotikal konkretnih primerov, sploh zato ne, ker ni tako preprosto, kot ste vi govorili. Nisem tudi zagovornik ali odvetnik generalnega državnega tožilca, ne po funkciji ne po čem drugem. Tako kot včeraj ste izpostavili vrsto problemov, nekateri so tudi resnični problemi in ste rekli in ste se pogovarjali o tem, kaj vsega ta zakon ne ureja. Sem večkrat povedal, seveda, ta zakon ne rešuje tudi kakšnega od legitimnih problemov, ki ste ga vi izpostavili. Ta zakon tudi ne rešuje, ne vem, revščine v Republiki Sloveniji, pa še marsikaj drugega ne, ker ni temu namenjen v tem trenutku. Pogovarjamo se o tem, kaj ta zakon rešuje in o tistih rešitvah, ali so res tako zelo slabe, kot smo rekli tudi na odboru. Da je krepitev Specializiranega državnega tožilstva z izrazitim poudarkom na zasegu protipravne premoženjske koristi sajenja rožic oziroma celofan ali povzročanje še večje zmede, kot ste se izrazili, s tem se pač ne morem strinjati. Lahko pa je to vaše mnenje. Tako kot včeraj sem tudi povedal, da je šlo za zakon, ki je bil dan v proceduro konec novembra. Kot sami veste, je v normativnem programu Ministrstva za pravosodje proti koncu leta predvidena obširnejša novela Zakona o državnem tožilstvu, ki bo mogoče odgovorila na nekatera od teh vprašanj, pa jih ne bi rad metal vse v skupen koš, na skupen kup, ker nekatera so bila, kot rečeno, legitimna. Vprašanje zavrženih ovadb itn. so lahko – mislim, ne so lahko, so dejanski problem, mnogo ostalih stvari pa je seveda dejansko spolitizirano. Stvari imajo običajno dvojno medaljo. Včeraj, ko je bil shod pred Vrhovnim sodiščem, se ga je udeležila tudi neka suspendirana državna tožilka, ki ima še vedno status državne tožilke, kar je tudi zelo verjetno neprimerno. Ampak to so stvari, ki bodo morale v smislu kriterijev ravnanj in odgovornosti znotraj tožilstva, znotraj sodišč, znotraj v končni fazi državnega pravobranilstva, kjer bomo morali vsi skupaj narediti več. In etični kodeks oziroma code of conduct kot mu pravi Greco, verjamem, da bo k temu prispeval. Ali se bodo stvari izboljšale v pol leta – ne, ne bodo se. Verjamem, da se ne bodo. Bo pa vzpostavljen instrumentarij in mehanizem, da gremo po pravi poti. Hvala.
Očitno je še razprava, zato prosim za prijavo. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo še enkrat. Poglejte, spoštovani gospod minister, vi boste vzpostavili z zakonom kodeks državnotožilske etike, ne boste pa vzpostavili sankcij za te kršitve. To pa mi zahtevamo tudi z amandmajem. Sicer menimo v Slovenski demokratski stranki, da je zadeva, ki jo vi vpeljujete znotraj zakona, popolnoma nesmiselna, tudi če je na nek način mišljena dobronamerno. Zato sem vas že prej vprašala, ali boste pozvali koalicijske poslance, torej tiste, ki imajo večino v Državnem zboru, da bodo podprli naš amandma k 7. členu, ki pravi, da je poleg kodeksa državnotožilske etike treba vzpostaviti tudi sankcije za kršitve, ko pride do kršitev tega etičnega kodeksa. In tudi mimogrede, spoštovani gospod minister, glede priporočil Greca o korupcijskih tveganjih. Če dobro preberete poročilo Greca, potem boste lahko opazili, da znotraj priporočil se ne zahteva, da se ta priporočila zapišejo v zakon. Tega se ne zahteva. Lahko pa se to uredi v določenih pravilnikih, se pravi, da se zapiše nek jasen sklop nekih standardov. Zakaj ste se odločili, da to zapišete v zakonodajo? To me zanima. Glede na to, da sva prej s kolegom Möderndorferjem, ker sam nima več časa razpravljati, malo poklepetala zunaj, pa sva se strinjala s tem, da včasih bolj izgleda, kot da ste še vedno predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, ne pa pravosodni minister. Želela bi odgovore na ta konkretna vprašanja: Ali boste pozvali kolege iz vaše koalicije, da podprejo naš amandma? Nam se zdi absolutno smiseln, drugače sploh ne vemo, zakaj se vzpostavlja nek kodeks državnotožilske etike. In zakaj ste se sploh odločili, da vse skupaj daste v zakonodajo, ko bi to lahko reševali tudi na kakšen drug način? Glede na to, da tako priporoča tudi Greco. Hvala.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Najprej glede oblike. Prvič poudarjamo, v zakon se ne vpisuje sam kodeks. Zakon daje pravno podlago za kodeks. Priporočila Greca govorijo o tem, da je treba sprejeti praven predpis, ki bo dajal podlago za to. Zato ker priporočila Greca v tem smislu niso šla [[…]]V enem primeru je to mogoče urediti s pravilnikom, drugje je to mogoče urediti z zakonom, kar se tiče podlage. Razmere v državah so različne. Večina držav, ki je implementirala podobna priporočila Greca, jih je implementirala skozi zakon. Odgovor na vaše vprašanje in deloma na vprašanje oziroma na opombo poslanca Möderndoferja je, poglejte, na Nizozemskem ima vsako sodišče, vsako okrožno državno tožilstvo svojo komisijo za etiko in integriteto. In zelo dobro delujejo. Postavljajo standarde, krepijo notranje koherentnost, stanovsko higieno znotraj posameznega oddelka. Podobno imajo take podlage v zakonih tudi druge države: Danska, Hrvaška, Makedonija, Slovaška, Poljska. To je prva stvar, ko ste rekli, zakaj smo to zapisali v zakon. V zakon smo to zapisali še iz enega razloga. Zato, ker Državnotožilski svet bi načeloma lahko tak kodeks sprejel direktno na podlagi priporočil Greca tudi sam. Vprašanje je, ali bi bil zavezujoč. Dejstvo je, da tožilstvo v dveh letih od sprejema priporočil Greca ni storilo nič, da bi jih implementiralo. Sodni svet je vendarle nekaj storil. Sodni svet je sprejel odločitev, da se kodeks sodniške etike, ki ga je sprejelo društvo, uporablja za vse sodnike. To je Greco ponovno preveril in decembra lansko leto izdal vmesno poročilo, o katerem smo govorili tudi včeraj. In povedal, da to ne zadostuje iz preprostega razloga, ker ni stvar samo v nekem papirju, v nekem kodeksu, ki ga ima nekdo v predalu, ampak je stvar v tem, da je vzpostavljen instrumentarij, v katerem ta kodeks lahko živi v življenju. Za to rabiš nek organ, ki o tem odloča, ki sprejema neka mnenja, kjer se krepi podobno, kot imate komisijo za zdravniško etiko, kot imate komisijo za odvetniško etiko in tako naprej, ki imajo vsi zakonske podlage. Ne zato, kaj piše notri, ampak zato, da je instrumentarij postavljen, ker edino tako lahko zaživi. To je, mislim da, prvi del vprašanja. Drug del vprašanja, konkretno glede tega, kako je s sankcijami. Sankcije same so predpisane skozi disciplinske postopke, kršitve zakona, delovnopravne postopke in kazensko, recimo, zakonodajo. Zakaj se to dela? Zato, ker [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Se opravičujem, ne smem odgovarjati na [[…]]Zato, ker ima običajno vsako sporno ravnanje bodisi državnega tožilca bodisi sodnika več razsežnosti. Včasih gre za disciplinsko kršitev, včasih gre za etično kršitev, včasih lahko gre celo za kaznivo dejanje. Če vzpostavite centralni mehanizem, ki je v tem primeru pri Državnotožilskem svetu, v primeru sodnikov pri Sodnem svetu, kar je dobra rešitev in jo je Greco tudi izrecno podprl iz dveh razlogov. Prvič, zato ker še zmeraj gre za organ, ki ima večino stanovskih pripadnikov, kljub temu pa ima tudi nek zunanji vpliv, zato ker tako v Državnotožilskem svetu kot v Sodnem svetu niso samo sodniki v enem in državni tožilci v drugem. In če imate ta centralni mehanizem, se začnejo vzpostavljati na enem mestu skupni standardi; mladi, ki vstopajo v ta sistem, imajo organ, na katerega se lahko obrnejo po pojasnila, pomoč in tako naprej. To ne bo preprečilo in ni namenjeno temu, da bi preprečilo kazenske zlorabe, ki jih mogoče tožilci, da bi preprečilo korupcijo v primeru [[…]]Ne vem, imeli smo tožilca, ki je bil ujet z roko v vreči, po domače povedano in tudi obsojen. Imeli smo tudi sodnika na tem področju. Tako da če bo komisija zaznala, da določena kršitev spada v disciplinski postopek, bo to odstopila naprej v disciplinski postopek. Lahko se bo pa zgodilo, in to se žal pri tožilstvu večkrat zgodi, da disciplinski postopki prehitro zastarajo, zato ker so disciplinske kršitve pač jasno omejene in tako naprej, bo pa še vedno lahko izdala mnenje glede etične kršitve. Gre preprosto za postavljanje standardov, kakšno je pravilno ravnanje znotraj tožilske ali pa sodnih institucije. V tem delu nimam težav, da mi rečete, da se obnašam, kot da sem še vedno na KPK, zato ker so to standardi, ki jih je sprejela večina drugih tožilskih združenj po Evropi, stanovskih organizacij, sodnih prav tako, pri nas se pa tega otepamo, kot da je to napačno sporočilo, da s tem mečemo slabo luč na vse tožilce, vse sodnike. Ne vem, zakaj tega manjvrednostnega kompleksa nimajo njihovi kolegi na Nizozemskem, v Nemčiji, na Danskem, Hrvaškem, kjer s tem nimajo težav. Še enkrat povem. Fakt, da imajo državni tožilci že 50 let, zaradi mene, svoj kodeks ali pa da ima sodniško društvo svoj kodeks, ne pove nič, ker je to papir – mislim, da imam še 35 minut –; nič ne pomeni, zato ker na podlagi tega kodeksa ni nikogar, ki bi kadarkoli izdal kakšno mnenje. Za sodnike je drugače, pri tožilcih pa to velja. Enega ni. Danes se ta zahteva vpeljuje. Ne zato, ker je minister za pravosodje bivši šef KPK, ampak zato ker je to Sloveniji predlagala resna mednarodna institucija s strani strokovnjakov, v kateri so bili tuji tožilci, tuji sodniki in potem ko je en teden – mimogrede – tudi preživela v Sloveniji, se srečala z ljudmi iz proizvodnje in iz menedžmenta, s tožilci, okrožnimi tožilci, tožilci specializiranega oddelka, Državnotožilskim svetom in Vrhovnim državnim tožilstvom. Hvala lepa.
Replika gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala. Spoštovani gospod minister, rekli ste, resna mednarodna institucija. Strinjam se z vami in jo je treba upoštevati, ampak upoštevati jo je potem treba v celoti, ne samo v tistih delih, ko se nekomu zdi, da je to dobro, v nekaterih delih pa ne, ker se nekomu zdi mogoče manj dobro. Zdaj vam bom prebrala naslednje. Eno izmed priporočil Greca. Greco priporoča, da Državnotožilski svet v sodelovanju z ustreznimi institucijami, tudi Komisijo za preprečevanje korupcije, razvije smernice glede nasprotja interesov za tožilce v zvezi z ravnanjem, ki se od njih pričakuje zunaj tožilstva, in da te smernice spremljajo jasna pravila izvajanja in sankcionirana, ki morajo biti javno objavljena. Se pravi, vi ste v tem delu upoštevali, v tem priporočilu, samo prvi del priporočila, na drugega se pa gladko požvižgate. Zato še enkrat sprašujem, če boste že vpeljali vsa ta pravila in vse te smernice, kar je seveda pravilno in se strinjam z vami in je tudi potrebno upoštevati takšna dobra priporočila, zlasti za naš pravosodni sistem, ki ima kar precej anomalij in morajo biti odpravljene. Me pa vendarle zanima, zakaj potem, glede na to, da gre za resno mednarodno institucijo, kot sami pravite, ne upoštevate še drugega njihovega priporočila in to je, da se uvede tudi jasno sankcije za tiste, ki kršijo določena pravila znotraj bodisi sodniške ali pa tožilske funkcije. Hvala.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Ker je pričakovati. Kodeks ne mora predpisovati sankcij. Sankcije so predpisane v 80. in, mislim da, 81. členu Zakona o državnem tožilstvu in pričakovati je, da bodo, ko se bo kodeks pripravljal in sprejemal, to povezavo naredili. Če je ne bodo, potem bomo morali storiti korak naprej. To je to. Če se ne izvajajo, pravite? V tem trenutku pa [[…]]Bova šla potem na kavo, pa se bomo zmenili. V tem trenutku vzpostavljamo mehanizem, ki bo dolžan skrbeti za implementacijo kodeksa, ki bo imel neposredno povezavo tudi z disciplinskimi in drugimi postopki in ti so zelo obsežni. Uf, še sam nisem vedel, da je toliko točk. To je to. Je bil še nekoliko ostreje zapisan člen, bom iskren, pa je bilo še večje nasprotovanje tistih, s katerimi ste rekli, da se nismo dosti pogovarjali. Treba je povedati, da kljub enakim priporočilom, ki jih je dal Greco za sodstvo in tožilstvo, kljub delovnim skupinam, ki so eno leto in pol to pripravljale, je na koncu glede tožilstva ostalo neprimerno manj kot glede sodstva. Kar ni prav, to smo vrnili, zato smo bili tudi kregani, da nismo usklajeni s strokovno javnostjo itd. Hvala.
Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa za besedo. Želela bi se navezati najprej na to, kar je bilo že prej povedano glede 7. člena in tudi potem v nadaljevanju do 8. člena. Menim, da danes s temi predlogi postavljamo dejansko pravno podlago oziroma temelj temu kodeksu, vsebina pa bo na Državnotožilskem svetu. Potrebujemo podlago, da bomo lahko komisijo kot tako tudi vzpostavili in omogočili njeno delo. Da se vrnem na to spoštovanje človekovih pravic. Naj vas spomnim na 77. člen Zakona o državnem tožilstvu, ki v četrtem odstavku določa, da se v osebnih evidencah državnih tožilcev med drugim obdelujejo tudi podatki o zadevah, ki jih je reševal oziroma jih rešuje državni tožilec, v katerih je Evropsko sodišče človekove pravice dokončno odločilo, da je do kršitve pravila svoboščine stranke prišlo zaradi postopanja državnega tožilca ali je zaradi take kršitve bila sklenjena poravnava v postopku pred navedenim sodiščem. Ta člen se dejansko navezuje na to in kaže, da to področje imamo ustrezno urejeno. Naj spomnim tudi na 126. člen, ki pa tudi izrecno določa, da se vodjo državnega tožilstva razreši funkcije, če ne opravlja svojih nalog v skladu s predpisi. Mislim, da sta ta dva člena z vsemi svojimi alinejami zadostna pravna podlaga in pomenita zadostno urejanje tega področja in mislim, da ni treba tega posebej dodatno urejati. Vezano na kodeks in pa na same sankcije – to, kar poslušam –, pa takole. Menim, da je navezava kodeksa na disciplinski postopek in pa objava čisto zadostna sankcija, in mislim, da dodatnega sankcioniranja v tem primeru ni treba vpeljevati. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Prej je minister lepo povedal, da te spremembe ne prinašajo vsega in da ne bodo rešile državo iz krize. Se z vami strinjam, ampak to je problem, ker Evropska komisija poudarja, da je ravno urejen pravosodni sistem bistven element, ki lahko pripomore tudi v boju proti krizi. Ti ukrepi, ki jih danes sprejemamo, gotovo res ne pripomorejo k ničemur, pripomorejo pa očitno k temu, da bodo bolj zadovoljni tisti, ki z nami sodelujejo v Grecu. Ko govorimo o kodeksu državnotožilske etike, saj ni nobeden problem! Naj se sprejme! Samo ne mečite peska v oči javnosti, da bo to uredilo tisto, kar je za njih dejansko problem. Prej ste govorili, da so glede tožilskega dela že nekako določene z zakonom sankcije. Potem mi pa povejte, kako to, da imamo generalnega tožilca, ki krši zakon. Ali je bil deležen kakšne sankcije? Kako je lahko sploh pristal na tem mestu, če je kršil človekove pravice? Povejte mi, kako lahko imamo tožilca, ki se sprehaja po ulicah s stranko v postopku brez sankcij. Ne govoriti neumnosti! Kodeks bo rešil vse, vse ostalo pa ni pomembno. Spoštovani minister, nisem želela omenjati tega, da bi se vi opredelili do kakršnegakoli primera. Želela sem povedati, da tožilci opozarjajo, da ne morejo opravljati svojega dela, in da bi veljalo čim prej razmisliti, kako spremeniti zakonodajo, da tu ne bo nobenih težav. Sami opozarjajo, da je problem neodvisnosti in da je problem tudi političnega delovanja v sistemu. Ali ni to zadosten alarm, da gremo res v neke konkretne spremembe? Mi se pa tu pogovarjamo o tem kodeksu, kot da bo rešil vse. In, spoštovani minister, veste, res je, vi ste se potem resno lotili tega, kar sem govorila bolj osebno, izpostavljali osebo in govorili o suspenzu, kdo je lahko suspendiran. Midva veva, o čem govoriva, tudi vsebine so zelo različne, kajne. Ampak nekaj vam pa povem, ker ste zelo poudarjali Nizozemsko – na Nizozemskem danes vi ne bi sedeli na tem mestu. Zato primerjava s to državo vam ni prav nič v čast, bo treba poiskati primerjavo s kakšno drugo, eksotično državo.
Besedo ima minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Deloma se z vami strinjam, da je še veliko ali pa še nekaj prostora za boljše delo, pa tudi boljšo zakonodajo, tudi na državnem tožilstvu. Nikakor ne v tej smeri, kot ste jo samo vi predlagali. In žal mi je, čeprav se to tako sliši, ampak žal mi je, da se danes moramo s tem ukvarjati, zato ker v času vaše vlade je bil edini način, na katerega ste se ukvarjali z državnim tožilstvom, ta, da ste ga prenesli kot edina država v Evropi z Ministrstva za pravosodje na Ministrstvo za notranje zadeve. In veste, zakaj tudi med drugim dve leti in pol kasneje uveljavljamo priporočila Greca? Poročila Greca so prišla v začetku leta 2013. Na Ministrstvu za pravosodje je še zdaj pet ali šest mailov in pozivov, prošenj vladi, naj to vendarle da na sejo, da se objavi. Pa se ni dalo. Zakaj se ni dalo v času zadnje Janševe vlade? Zato ker v teh priporočilih Greca je na nekaj straneh tudi izrecna kritika tega, da ni prav, da se je tožilstvo preneslo na MNZ. V enem letu niste pripravili ene spremembe Zakona o državnem tožilstvu ali poslali skozi parlament; ene spremembe Zakona o kazenskem postopku in jo poslali v parlament. Potem pa meni težite tu, ker sem v treh mesecih vendarle prve korake naredil! To je pa tudi sprenevedanje, spoštovana gospa poslanka. Pripravila se je sprememba Zakona o policiji v vašem mandatu, ki je omejil samostojnost NPU. Ene spremembe nisem videl na tem področju, kjer si očitno delimo željo, da bi bilo bolje.
Prosim za prijavo, ker očitno je še želja po razpravi. Replika? Replika, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. No, minister, zdaj vidim, ker niste imeli argumenta na tisto, kar sem povedala, ste šli v druge vode. Pa naj vam tudi v teh vodah odgovorim. Najprej, Janševa vlada je bila res na oblasti eno leto. Natančno veste, kakšna je bila sestava koalicije in kdo je pokrival resor na področju pravosodja. Seveda smo si želeli tukaj korenite spremembe, korenite spremembe, zato smo tudi naredili nekatere prenose. Žal nam je zmanjkalo časa za kaj več tudi zaradi vas, spoštovani gospod Klemenčič. Zaradi vas je padla ta vlada in to dobro veste. In še nekaj. Veste, pol leta nam očitate enoletno vlado vi, strokovnjak, ki imate takšno večino, da praktično lahko sprejemamo zakone po skrajšanem postopku samo zato, ker ste vi tako želeli, pa še vaša koalicija ni bila usklajena. Pojdite še enkrat gledat magnetograme odborov, sploh niso vedeli, kje so potekala usklajevanja, kdo je bil vabljen na kakšna usklajevanja. Vi, ki imate zdaj škarje in platno po tudi skoraj že dobrih pol leta, še malo več, prinašate v Državni zbor lepotne popravke in očitate drugim, česa niso spremenili. Ne bo šlo. Ne bo šlo. Ampak, dejstva ostajajo dejstva. Na Nizozemskem se danes midva ne bi pogovarjala.
Najprej, da ugotovim, to je bila razprava, to ni bila replika, ker replika zahteva, da v bistvu popravite tisto, kjer ste bili napačno razumljeni. Tako drugič prosim, da se prijavite. Ampak, itak imamo razpravo približno na istem nivoju, tako da prosim zdaj, ali želi še kdo razpravljati o 7. členu in amandmaju Poslanske skupine SDS? Je še kakšna razprava o tem? Ne. Prav. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 8. člen ter amandma Poslanke skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več [[…]]A, želi, potem pa prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Tudi tukaj želimo nekako z dodatkom spremeniti to, da se sprejmejo načelna mnenja glede ravnanj, ki pomenijo kršitev kodeksa državnotožilske etike, ter se predlagajo sankcije za kršitve. Ampak o tem smo danes že veliko govorili, sankcij ne bo, bo bil brezzobi tiger, potem pa smo danes slišali, če pa se to ne bo upoštevalo, bomo pa šli naprej. Ko pa smo mi nekaj konkretnega predlagali, pa je bilo s strani poslanke koalicije rečeno, saj to vse notri je in je vse v najlepšem redu. Ja, saj potem pa tudi etični kodeks je, saj ali bomo rekli, da tožilci pa kar počez niso etični. Še nekaj glede zavajanja gospoda Klemenčiča, glede na to, da prihaja iz strokovnih vod, se zagotovo zaveda, da je zavajal. Namreč, v vladi je ZKP bil vložen, ZRT pa sprejet, tako da ne bo tukaj kakršnihkoli težav ali pa zavajanja javnosti v tistem času. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo, ponovno. Tudi v amandmaju k 8. členu predlagamo, da se sprejmejo načelna mnenja glede ravnanj, ki pomenijo kršitev kodeksa državnotožilske etike ter da se predlagajo sankcije za te kršitve. Glede na razpravo, spoštovanega gospoda ministra, ki nas je zdaj zapustil, lahko rečem, da očitno teh sankcij ne bo, tako so se odločili, tako se je odločil minister, tako da glede na to, da sem že prej večino stvari pojasnila v zvezi s tem, zdaj ne nameravam več, bi pa se želela še nasloniti na razpravo, ki jo jepred kratkim imel gospod minister, ko je dejal, da v vladi Janeza Janše, torej v letu 2011, 2012, ni bilo praktično nič storjenega na področju pravosodja. Tukaj bi se seveda delno strinjala z gospodom ministrom, ampak treba je vedeti, zakaj ni prišlo do nekaterih realizacij znotraj tega pravosodja. Zaradi tega, ker je to ministrstvo vodila stranka Državljanska lista, natančneje minister za pravosodje gospod Senko Pličanič, in glede na to, da sem bila jaz v tistem obdobju predsednica Odbora za pravosodje; zelo natančno sem spremljala, kaj se je dogajalo na tem področju, imela precej pogovorov in sestankov tudi z ministrom in vem, kdo je bil tisti, ki je namensko zaviral, če tako rečem, vso to zakonodajo, da ni šla v postopke. To je bil dr. Gregor Virant. On je bil tisti, ki je zaviral vso zakonodajo, da ni prišla v Državni zbor s področja pravosodja. In to, spoštovane kolegice in kolegice, je bilo povezano tudi s stvarmi, ki jih je imel predsednik Janez Janša na sodiščih. In tudi potem z zadevo, ki se je zgodila na Komisiji za preprečevanje korupcije. To je bilo vse med seboj dogovorjeno. Ampak, pač teh ozadij ljudje ne poznajo in zato je prav, da se včasih na glas pove tudi to. Potem pa je prišla Vlada Alenke Bratušek. In kaj se je zgodilo? Praktično nič, nič na področju pravosodja, ampak ostal je isti minister, ki je podpisal skupaj z gospodom Maslešo in s predsednico Vlade zavezo, kaj vse bodo naredili na področju pravosodja. Nič ni bilo storjenega! Zaradi tega danes v Slovenski demokratski stranki zahtevamo, da če se že gre sicer v bolj kozmetične popravke paketa pravosodja, da pa se vendarle, če se že neke stvari vzpostavljajo, ki so lahko celo dobre, da se izpeljejo do konca. Da ljudje, ki kršijo človekove pravice, za to odgovarjajo, da so sankcionirani, da če se vzpostavlja etični kodeks, da se vzpostavijo tudi sankcije. To so tudi priporočila Greca. To je vse, kar želimo! To je vse, kar želimo! Zakaj bi šli v neke spremembe samo zato, da nimamo nič od teh sprememb? To je nesmiselno. Nesmiselno je potem sedeti tukaj ure in ure in o tem razglabljati, če nimamo tiste končne pike na i. In v tem primeru je to vzpostavitev odgovornosti sodnikov in vzpostavitev odgovornosti tožilcev. Mi imamo nekaj členov v zakonodaji, ki tudi sankcionirajo, če pride do nekih napak v postopkih, ki jih povzročijo sodniki in tožilci, to drži, ampak se zelo redko izvajajo, to pa je problem. Mi imamo veliko zakonodaje na različnih področjih, ampak se ne izvaja. Potem naredimo nov zakon, zaradi tega ker pravimo, če tisti ni bil dober oziroma se ni upošteval, ta se bo pa zagotovo upošteval. Ne bo se upošteval. Tako kot se ne bo upošteval etični kodeks. Pa sem jaz prva za to, da se sprejmejo takšne stvari! Ampak se ne bo upoštevalo. Upoštevalo se ne bo zaradi tega, ker že sedaj znotraj zakonodaje se te stvari ne upoštevajo. Zato še enkrat, spoštovani gospod predsednik, predlagam, da koalicija vsaj amandma k 8. členu, ki je, bom rekla, naravna posledica tega prvega dela, ki ga predlaga minister, mi predlagamo samo drugi del, da se izvršijo tudi sankcije, če je nekdo nekaj storil narobe, da se to sprejme. To vas res prosim. Ker to ni nič slabega, ker kvečjemu bo to prineslo večjo odgovornost tudi na področju pravosodja in večjo transparentnost. To si pa vsi skupaj želimo, da bi pravosodje bolje in uspešneje funkcioniralo. Hvala.
Ker vidim, da bo še razprava, prosim za prijavo. Besedo ima gospod Aleksander Kavčič.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Lepo pozdravljeni tudi vsi tisti, ki spremljajo današnjo sejo. Danes govorimo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, skrajšani postopek. Naj mogoče izpostavimo predvsem dejstva, zakaj skrajšani postopek. Predvsem zato, ker odpravlja določene redakcijske pomanjkljivosti in implementira priporočila institucije Sveta Evrope na področju korupcijskih tveganj in pa etičnega kodeksa, o katerem se vrti razprava sedaj že skoraj eno uro. Tisto bistveno, katero je izpostavil tudi minister prej za govornico, to je o institucionalnosti dela Specializiranega državnega tožilstva na področju odvzema premoženja nezakonitega izvora. To je tista bistvena točka, o kateri se bomo danes še pogovarjali, in verjamem, da bo tekla beseda. Naj pa se vrnem na samo razpravo glede amandmajev, ki so vloženi s strani Poslanske skupine SDS. Namreč, govori samo o tem etičnem kodeksu in sankcioniranju na podlagi le-tega. Naj povem samo to, da bistvo etike ni v sankcioniranju. Bistvo etike je, po mojem mnenju, življenje in pa bistvo etike je obnašanje. Stranka Mira Cerarja tega amandmaja sigurno ne bo podprla. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Sedaj pa res moram odreagirati, ker imam občutek, da v Državnem zboru zmeraj neki tiskarski škrati spreminjajo besedila, ki naj bi bila enotna za vse. Že včeraj sem začel spremljati to dogajanje in do danes uspel pridobiti enega od izvodov – verjetno boste rekli, da ni pravi – na tak način, kot radi pokažemo, je naslovnica, tako da vemo, o katerem dokumentu govorim. Moram reči, da imajo pri branju priporočil vsi moji predgovorniki težave. Tudi gospa poslanka, ki je prejle vzela v roke, je prebrala en del, ne pa celote [[…]] [[oglašanj iz klopi]] [[…]]Celo priporočilo, ja. Namreč, sankcije, o katerih govorite, ne priporoča Greco v zvezi z etičnim kodeksom in njegovimi kršitvami. Sankcije najdemo samo na enem mestu, in sicer na mestu, torej 199. odstavek poročila, kjer je priporočilo, "da Državnotožilski svet v sodelovanju z ustreznimi ustanovami, tudi Komisijo za preprečevanje korupcije, razvije smernice glede nasprotja interesov za tožilce v zvezi z ravnanjem, ki se od njih pričakuje zunaj tožilstva". To ni kodeks etike ravnanja državnih tožilcev, ampak smernice za ravnanje tožilcev izven – tako kot ste rekli prej, ali je primerno, da državni tožilec s stranko v postopku sedi v lokalu, prijateljuje in podobne stvari, če sem pravilno razumel. Če ne, me prosim popravite, ampak mislim, da je bilo na ta način. Od tod naprej smernice spremljajo jasna pravila glede upoštevanja in sankcioniranja. Ta pravila, ne spoštovanje kodeksa etike državnih tožilcev [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] ter svetovanje – pardon, se opravičujem, sem se malce izgubil –, "ki morajo biti javno objavljena". Torej, zelo daleč od tega, kar sem do sedaj slišal od ministra in seveda tudi od razpravljavcev. Torej, za ravnanja glede tožilcev izven tožilstva, ne pri izvajanju tožilske funkcije. Torej ob. Integriteta tožilca v njegovem siceršnjem življenju. Da pogledam naprej, nikjer pravzaprav med priporočili ne najdem priporočila, da je treba sprejeti kodeks etike. Sam se ves čas, kar sem v Državnem zboru, kot veste, zavzemam tudi za to, da bi končno razumeli, kaj kodeks etike pravzaprav je, da gre tukaj za zbir uveljavljenih pravil ravnanja, ne pa nekih pravil, ki se jih dogovorimo in rečemo, od zdaj naprej bo pa etika takšna. Seveda si nikakor ne želim, da bi doslej uveljavljena pravila ravnanja postala celo v obliki sprejetega kodeksa pravila našega vedenja in naše etike v Državnem zboru. Zato smo ne nazadnje ustanovili stranko, kandidirali, prišli sem, da spremenimo način ravnanja in da so etična pravila in ravnanja povsem drugačna. to seveda ponujamo temu prostoru, Če se še nismo naučili, se bomo potrudili, se vedno zahvaljujem za vso kritiko, ki nas lahko samo izboljšuje in usmerja v pravilno smer. To, kar je minister prej govoril, je bilo vprašanje prvega priporočila v zvezi s tožilci, da torej slovenske oblasti zagotovijo, da "Ministrstvo za notranje zadeve uresničuje svoje pristojnosti za tožilstvo tako, da ne slabi integritete tožilcev in ne povzroča tveganja neprimernega vpliva …" – torej zadržanost pristojnih organov do tožilcev, da lahko opravljajo neodvisno in samostojno svojo pomembno funkcijo v pravosodnem, da ne rečem, širšem družbenem državnem sistemu – " …, da generalni državni tožilec še naprej razvija splošna navodila za politiko pregona, predvsem glede uporabe diskrecije, postopka v zvezi s sporazumom o priznanju krivde in opustitve zadev ter zagotovi njihovo javno objavo in spremlja njihovo izpolnjevanje…". Priporočilo tri: "…, da se za vse tožilce pripravi sklop javnih standardov skozi kodeks poklicnega ravnanja …" – ne etike. Torej jasni standardi, sklop jasnih standardov kodeks poklicnega ravnanja s pojasnili in skozi ali praktičnimi primeri, da tožilec ve, kako naj deluje. Da se postavijo primeri, in če imamo komisijo, seveda da komisija obravnava vprašanja, ne v smislu nadzora, discipliniranja in sankcioniranja, kot zahtevate. Jaz razumem, da je za vas sankcioniranje bistvenega pomena. Zame je bistvenega pomena končno dajanje nekih smernic, kako naj ravnamo, da bo sprejemljivo. Ali se to sprejema družbeno, ali se sprejema v Državnem zboru, ali se sprejema pri posebnih komisijah, ali se to sprejema pri Državnotožilskem svetu; navsezadnje je vseeno. Medicinska etika je bila omenjena. Zagotovo ne gre tam za vprašanje sankcioniranja, ampak rešujejo najtežja etična vprašanja, kako naj ravnajo zdravniki. Nedolgo nazaj smo bili na skupni seji, ko smo govorili, namen smo imeli seveda govoriti o evtanaziji, govorili smo pa o paliativni oskrbi. To sta dve popolnoma različni zadevi. In tukaj ne moremo s kodeksom etike tega določiti, ampak je treba to etično vprašanje seveda v temelju premisliti, spregovoriti o njem v jasnem, odprtem dialogu in sprejeti določena stališča, ki najverjetneje niso enostavna, zato jih tudi ne moremo, ni pošteno, prepuščati vsakemu posamezniku, in če bo naredil napako, ga bomo procesirali, disciplinirali in sankcionirali, medtem ko je bil prej v dilemi, ni imel nobenega jasnega priporočila, smernice, kako naj ravna, ker tega nihče pred njim še ni sprejel. Vzorčni primeri so vzorčni primeri in glede vzorčnih primerov sigurno ne bom nikoli stal na stališču, da je treba vzpostaviti vnaprejšnjo sankcijo in vse postaviti pod strah, če bodo slučajno naredili kakšno napako, ker to pomeni seveda neko drugi discipliniranje, tisto ki je v nasprotju z zgornjimi priporočili, ki smo jih imeli, da mora pristojni organ, pristojno ministrstvo skrbeti ravno za to, da se seveda "ne slabi integriteta tožilcev in ne povzroča tveganja neprimernega vpliva". Zame je neprimeren vpliv tudi postavljanje posameznika, funkcionarja, pod pritisk. Gremo naprej. " …, da Državnotožilski svet" – to kar sem že prej prebral – še enkrat "v sodelovanju z ustreznimi ustanovami, tudi Komisijo za preprečevanje korupcije, razvije smernice glede nasprotja interesov za tožilce v zvezi z ravnanjem" – sam imam podčrtano – ", ki se od njih pričakuje zunaj tožilstva." Pod dvojko, da "te smernice spremljajo jasna pravila glede upoštevanja in sankcioniranja, ki morajo biti javno objavljena". Sankcioniranje za delovanje izven tožilstva ne pa pri opravljanju tožilske funkcije, ker bi to spet bilo v nasprotju s prvim priporočilom, kako je treba ravnati in kako je treba krepiti vlogo neodvisnega državnega tožilstva. Grem naprej. "…, da se zaradi izognitve nasprotja interesov uvedejo jasna pravila skozi smernice za primere, ko tožilci odidejo v zasebni sektor" – ne pa kodeks etike, ki naj to določa. Če grem naprej. " …, da se pripravi in javno objavi politika zaznavanja in obvladovanja korupcijskih tveganj in izpostavljenosti tožilstev ter da se generalnemu državnemu tožilcu in Državnotožilskemu svetu, ki morata pri nadzorovanju in uresničevanju te politike" – ne pa etike – "sodelovati z drugimi ustreznimi institucijami, tudi s Komisijo za preprečevanje korupcije". Torej, sodelovanje s tistimi organi, v tem primeru neodvisno institucijo, ki je prva postavljena in seveda ker imamo Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, ki velja za vse funkcionarje. Tukaj bova seveda kakšno izven te razprave, da ne bom dobil opomina, rekla tudi z ministrom, ker gre za zelo pomembno vprašanje, da ta zakon velja in mora veljati za vse funkcionarje, ne pa, da si vsi funkcionarji lahko v svojih zakonih skozi proceduro v Državnem zboru postavijo svoja pravila in rečejo, za nas pa ta zakon ne velja, ker bi to bilo v nasprotju z intencijami in, jasno, v nasprotju s poročilom in priporočili Greca. " …, da se vsem tožilcem zagotovi primerno izobraževanje in usposabljanje ter svetovanje o etiki in integriteti, ne pa discipliniranje in sankcioniranje". Lepo prosim, neiztrgano iz konteksta, berimo zadeve v celoti glede na to, da imamo zbir in čeprav je na dveh koncih, ko vzameš v roke zbir vseh priporočil, takrat dobiš pravo celoto. Ideja ni v tem, kar predlagate in zahtevate in tudi kar imamo v amandmaju, da je treba postaviti pravila za discipliniranje in sankcioniranje, procesiranje vsakogar, ki narediti napako v nasprotju z etičnimi kodeksom, ki ga dovolj splošno napišemo, da bo seveda vsakdo, kadar nam bo ustrezalo, spadal pod to kategorijo. Jaz sem študiral in lep čas živel v totalitarnem režimu in vem, kaj je moralno-politična primernost in procesi na tej podlagi. Tako nikakor ne morem sprejeti vaše logike. Predvsem se pa čudim vaši logiki, glede na to, da ves čas seveda kritizirate ali obdobje ali ostanke in nadaljevanje nekih praks iz totalitarnih režimov, da predlagate s svojim amandmajem, da se v zakon zapiše nekaj takega, da smo, hvala bogu, upam v našem prostoru že dolgo presegli – vsaj za to sem jaz hodil po ulicah in vzklikal in glasoval tudi za samostojno Republiko Slovenijo. Končno, "da se sprejme strategija obveščanja javnosti in zagotovitev ustrezno izobraževanje in usposabljanje". Še enkrat in končno, ne pa discipliniranje in sankcioniranje, kadar in kolikor bi to nekomu ustrezalo. Dajmo ljudem, dajmo funkcionarjem jasna navodila, sodelujemo, pogovarjajmo se, sprejmimo neka skupna stališča, smernice za delovanje, ne pa sprejemati določbe, ki so zelo splošne, potem pa na njihovi podlagi disciplinirajmo in sankcionirajmo posameznike, ki so seveda na tak ali drugačni način – vsaj z manipulacijo lahko to hitro dosežemo –, kršili enega od mogočih pomenov, ki ga lahko z interpretacijo takih splošnih pravil spravimo skupaj, tako kot to počnete že ves teden od mojih komisij do tega, kar se dogaja v Državnem zboru, tudi poslanci Slovenske demokratske stranke. Se opravičujem za malo daljše, ampak ne vzdržim več, moral sem povedati. Velja pa seveda za vse zakone, čeprav si bom zdaj prislužil opomin, ki urejajo in uvajajo etiko na tak način. Najlepša hvala.
Razprava je bila dovolj tehtna, da si ne zasluži opomina. Sprašujem, ali še želi kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanec Mitja Horvat, hvala, ker ste šli zelo izčrpno skozi tako imenovana priporočila. Ne vem, morda niste razumeli naše razprave, ampak v nobenem delu nismo govorili, da nasprotujemo sprejemu kodeksa. Govorimo pa o tem, da ničesar ne spreminja. Čudi me, da vi, ki ste zame strokovnjak tega področja, vas cenim, da je za vas veliko bolj pomembno, da imamo etični kodeks kot to, kar ste prej rekli, da ste vzklikali na ulicah, ampak da ne naredite nič, da imamo na vrhu državnega tožilstva človeka, ki je kršil človekove pravice. In da to počnejo tudi tožilci. Ja, moramo to zapisati, ker se nič ne spremeni. Ker ni sankcij! To je problem. Res je, dejansko se z vami strinjam. Prinašate neka nova etična merila v Državni zbor. Enemu poslancu ste vzeli mandat po vaših etičnih merilih, ga onemogočili, da je opravil za določen čas svoje delo. Na drugi strani imate pa ministra, ki krši Ustavo Republike Slovenije, 7 zakonov. In če mi bo danes nekdo v Državnem zboru rekel, da ni odpravljen vsebinski del odločbe in da bo ta prihajal iz pravniških vrst, potem se moramo pa še toliko bolj ustrašiti. Kajti čudi me, da imate predsednika Vlade, ki pravi, da zadeva ni vsebinsko odmaknjena. Seveda je, izničena je! Vsebine ni! To je dejstvo! Ampak minister ostaja. Verjamem, da niste bili takrat na ulicah zato, da danes prinašate takšne etične standarde. Osebno dvomim, da takšno zadevo, tisto, mislim, da intimno podpirate. Hvala lepa.
Replika dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Napačno ste me razumeli in interpretirali. Nisem bil za to, posebej sem poudaril, da sem proti sprejetju etičnih kodeksov, da sem proti temu, da se v zakone zapiše, da je obvezno sprejeti etični kodeks zaradi tega, ker mislim, da ima čisto drugo naravo in ne narave obveznostnih norm, in ne verjamem, da se lahko etični kodeks sprejme samo, če v zakon to zapišemo. Ste me pa seveda tudi narobe interpretirali, ker seveda nikakor in na noben način nisem želel reči, da s tem uvajamo nova etična merila in torej na tak način, da bi uvajali to s kodeksom etike. Tega nisem izrekel. Seveda pa uvajamo, v tem delu se pa strinjam in najlepša hvala za pravilen povzem, si pa prizadevamo za nov način ravnanja, etičnega ravnanja v naši družbi, v Državnem zboru in seveda tudi pri vseh drugih organih. Kot rečeno, vedno znova z veseljem in hvaležno sprejemam vso kritiko, ker to nas lahko samo usmerja k odpravljanju nepravilnosti v sistemu. Najlepša hvala.
Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Saj bom kratka, ampak treba je nekaj reči, spoštovani gospod Horvat. Zelo cenim in spoštujem vašo razpravo; celo več, menim, da ste zelo argumentirano pojasnili nekatere zadeve, ki so vezane na priporočila Greca in na paket petih zakonov s področja pravosodja. Vendar pa, ko govorite o etičnih standardih, potem je treba tako tudi ravnati, ne samo govoriti. Se pravi, če smatrate, da je treba tudi v Državni zbor, ne nazadnje, vpeljati neke višje etične standarde, za kar ste se zavzemali tudi, ko ste kandidirali kot Stranka Mira Cerarja, potem se morate tudi jasno opredeliti do tega, kako je ravnal vaš minister za pravosodje. Minister za pravosodje Goran Klemenčič je kršil več zakonov, več uredb, to je povedalo Računsko sodišče, in na koncu je kršil tudi ustavo, kar je povedalo Vrhovno sodišče. Vi ministra Klemenčiča še vedno podpirate in pravite, da ima vso polno integriteto in da je etično neoporečen. Ravno tako bi pričakovala, da bi povedali svoje mnenje glede generalnega državnega tožilca zaradi kršenja človekovih pravic v preteklosti.
Replika? Replika, dr. Mitja Horvat.
Tudi tokrat ste me povsem napačno interpretirali. Seveda, pozivate me k temu, da bi tudi sam, čeprav imate posebne milosti pri predsedniku Državnega zbora, ki vam ni dal opomina zaradi tega, ker se niste držali točke, torej, obravnave amandmaja k 8. členu. Ampak verjetno je najina razprava ali pa naša razprava postala tako živahna, da je tudi pri tem zamižal. Vendar nikakor ne gre pri tej točki zdaj za vprašanje, ali podpiram ali ne podpiram ministra, in ne bom odgovarjal na tovrstna vprašanja, ki se tičejo etike delovanja. Govoril sem o tem, da je vaša zahteva po tem, da se v 8. člen zakona z vašim amandmajem vnese sankcioniranje, neprimerna. In nisem želel odpirati vseh vprašanj v zvezi z etiko, moralo in eventualnimi napakami kogarkoli, morda tudi predlagatelja v tem primeru. Tako mislim, da to ni predmet, in ste me povsem napačno razumeli, da sem karkoli o tem govoril. Govoril sem samo o vprašanju etike in sankcioniranja v zvezi z etiko v Zakonu o državnem tožilstvu; torej o tem, kar je tema in točka dnevnega reda. Najlepša hvala za besedo.
Ja, sprejemam implicitno kritiko. Najverjetneje bi si moral sam izreči opomin, zato ker nisem izrekel opomina. Ampak zdaj sprašujem, ali je še kakšna intenca po razpravi? Vidim, da ste izčrpali čas za razpravo in da tisti, ki ga še imajo, ne želijo razpravljati. Torej, ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O BREZPLAČNI PRAVNI POMOČI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za pravosodje gospe Tini Brecelj.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je novela Zakona o brezplačni pravni pomoči, ki je namenjena izboljšanju učinkovitosti in delovanja instituta brezplačne pravne pomoči kot celote. Treba je vedeti, da so se predlogi izboljšanja brezplačne pravne pomoči zbirali vse od zadnje novele tega zakona, torej vse od leta 2008. Največ predlogov so podala sodišča, veliko pa tudi Varuh človekovih pravic. Predlog novele, ki je pred vami, prinaša številne novosti in izboljšave, med drugim tudi take, ki bodo imele neposreden učinek na zmanjšanje administrativnih obveznosti prosilcev in strokovnih služb; posledično pa bo celoten postopek odločanja o pravici do brezplačne pravne pomoči stekel hitreje. Če omenim nekatere od glavnih rešitev, bi lahko rekla, da novela prinaša uskladitev kriterijev ugotavljanja materialnega položaja prosilca v postopku dodelitve brezplačne pravne pomoči s kriteriji ugotavljanja upravičenosti do denarne socialne pomoči. Naslednje, kar je treba izpostaviti, uvaja se neposredna elektronska povezava do centralne zbirke podatkov o prejemnikih denarne socialne pomoči, na prejemanje katere je vezana upravičenost do izredne brezplačne pravne pomoči. Uvedba elektronske povezave do vseh zbirk podatkov iz Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je naslednja novost, ki bo omogočila strokovnim službam za BPP lažje in hitrejše ugotavljanje materialnega položaja prosilcev za brezplačno pravno pomoč. Zelo pomembno – poenostavljamo obrazec prošnje za brezplačno pravno pomoč. Prosilcem ne bo več treba navajati podatkov o dohodkih, drugih prejemkih ter premoženju, saj bodo v prihodnje službe na sodiščih same pridobivale vse navedene podatke. Spreminjamo tudi ureditev vračila finančnih sredstev, ki jih je Republika Slovenija izplačala iz proračuna za namen brezplačne pravne pomoči, in širimo razloge za dodelitev izjemne brezplačne pravne pomoči. Zelo pomembno in potrebno posebnega izpostavljanja – spreminja se koncept brezplačne pravne pomoči v obliki pravnega svetovanja. Na tem mestu želim ponovno poudariti, da se prvi pravni nasvet ne ukinja, ampak bo zajet v pravnem svetovanju, ki se glede pogojev za pridobitev brezplačne pravne pomoči izenačuje z veljavnimi pogoji za pridobitev dosedanjega prvega pravnega nasveta. Glede večkrat omenjene pro bono pravne pomoči pa želim poudariti, da tovrstna prava pomoč nima neposredne povezave s sodiščem in sodnimi postopki, zato tudi ne sodi v Zakon o brezplačni pravni pomoči in jo bo treba, torej pro bono pravno pomoč, v širšem smislu sistemsko, celovito urediti v ločenem predpisu. Če strnem, rešitve, ki so pred vami, po eni strani odpravljajo administrativne ovire. S tem omogočajo hitrejše odločanje o pravici do brezplačne pravne pomoči. Ne omejujejo dostopa do brezplačne pravne pomoči, ampak jo v okviru možnega celo širijo, s tem ko se pod enakimi pogoji nekajminutni prvi pravni nasvet spreminja v pravno svetovanje. Pomembno je tudi vedeti, da ima predlog novele izrecno podporo Varuha človekovih pravic. Novela, ki je pred vami, bo po našem prepričanju prosilcem omogočila hitrejši dostop do brezplačne pravne pomoči z dodatnimi oblikami izjemne brezplačne pravne pomoči, na primer. S spremembo koncepta pravnega svetovanja pa se BPP tudi vsebinsko pomembno širi. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Bojani Muršič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi ter gostje na odru! Odbor za pravosodje je na prvem nadaljevanju 6. seje, 12. 2. 2015, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o brezplačni pravni pomoči. Predstavnik predlagatelja – minister za pravosodje je v uvodni dopolnilni obrazložitvi povedal, da se želi s predlagano novelo izboljšati nekatere pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju zakona v praksi; z namenom učinkovitejšega delovanja instituta brezplačne pravne pomoči kot celote. Predlagani zakon med drugim prinaša naslednje rešitve: uskladitev pogoja in načina ugotavljanja materialnega položaja prosilca v postopku dodelitve brezplačne pravne pomoči, s pogoji in načinom ugotavljanja upravičenosti do denarne socialne pomoči in drugih pravic iz javnih sredstev; uvedbo elektronske povezave do centralne zbirke podatkov o prejemnikih denarne socialne pomoči ter drugih zbirk podatkov, kar bo omogočalo lažje in hitrejše ugotavljanje materialnega položaja prosilcev; poenostavitev obrazca prošnje za brezplačno pravno pomoč; sprememba ureditve glede vračila finančnih sredstev, ki so namenjena brezplačni pravni pomoči, ki so izplačane iz državnega proračuna; sprememba instituta pravnega svetovanja, ki se glede izpolnjevanja pogojev izenačuje s prvim pravnim nasvetom, medtem ko se slednji ukinja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v predstavitvi pisnega pravnega mnenja povedala, da je večina njihovih pripomb ustrezno upoštevanih v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Ponovila pa je pripombo k 5. členu, ki omejuje brezplačno pravno pomoč na največ tri nepravnomočno zaključene zadeve z določenimi izjemami. Državna svetnica je predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira ter poziva k predhodnemu usklajevanju z vsemi deležniki, predvsem s Sodnim svetom in Odvetniško zbornico Slovenije; ter k sprejemanju predlogov zakonov po rednem postopku. Komisija kot nesprejemljivo ocenjuje predlagano omejevanje števila odprtih zadev, za katero lahko posameznik pridobi brezplačno pravno pomoč, pa tudi predlagano podaljšanje roka za izdajo sklepa o stroških storitev brezplačne pravne pomoči s 15 na 30 dni, saj se s tem zmanjšuje zaupanje v državo. Generalni sekretar Vrhovnega sodišča je povedal, da se pridružujejo mnenju Sodnega sveta, da bi bilo za izboljšanje učinkovitosti in uspešnosti sodišč treba prenesti pristojnosti za odločanje o zadevah, ki niso sojene, na druge organe, ki se ukvarjajo s podobnimi vprašanji, saj ti postopki postajajo skoraj pomembnejši od samih sodnih postopkov. Podpredsednik Odvetniške zbornice Slovenije je povedal, da večino storitev brezplačne pravne pomoči opravljajo odvetniki, a kljub temu niso bili povabljeni k pripravi obravnavanih sprememb. Opozoril je še na zadnjo novelo Zakona o odvetništvu, ki odvetniško tarifo za opravljanje storitev brezplačne pravne pomoči znižal za polovico. Z obravnavano novelo pa se rok za njihovo plačilo podaljšuje s 15 na 30 dni, s čimer se po njihovem mnenju le uzakonja dosedanje nespoštovanje predpisanih rokov. Predstavnica Pravno-informacijskega centra nevladnih organizacij pa je opozorila, da se koncept brezplačne pravne pomoči širi na svetovanje. Prvi pravni nasvet se ukinja, kar po mnenju PIC ni primerno, saj vsi upravičenci ne potrebujejo pravnega svetovanja v predlaganem obsegu; vsakokratno se namreč na PIC srečujejo predvsem s prošnjami za kratek pravni nasvet. V razpravi so opozicijski poslanci nasprotovali sicer skrajšanemu postopku sprejemanja predlagane novele in predlaganim spremembam, ki niso usklajene z izvajalci brezplačne pravne pomoči. Institut brezplačne pravne pomoči zagotavlja uresničevanje ustavne pravice do sodnega varstva tudi socialno in materialno najšibkejšim, zato so se zavzeli za ohranitev prvega pravnega nasveta ter poenostavitev dostopa do njega čim širšemu krogu upravičencev. Koalicijski poslanci so predlog zakona podprli, saj prinaša izboljšave in poenostavitve postopkov brezplačne pravne pomoči, tudi v smeri priporočil Varuha človekovih pravic. Menili so, da bi bilo smiselno sicer pretehtati predlog Sodnega sveta o prenosu pristojnosti za odločanje upravičenosti do brezplačne pravne pomoči na drug organ. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter Poslanske skupine SDS k 5. členu. Odbor pa je predlagal tudi svoje amandmaje k 1. in 3. členu ter jih podprl. Odbor ni sprejel amandmajev Poslanske skupine Združene levice, Poslanske skupine SDS ter ni glasoval o amandmajih Poslanske skupine Združene levica k [[nerazumljivo, znak za konec razprave]]17., 23., 27., 28. in 33. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, v njenem imenu gospod Jani Möderndorfer.
Dober dan. Vsakič znova, ko poslušam te uvodne predstavitve, zgleda tako, kot da smo vsi ena velika, lepa, fina družina in se vse tako fino zmenimo in vse je tako pravljično in vse je tako odlično. Seveda temu še zdaleč ni tako, kajti prav pri pravni pomoči smo doživeli svojevrsten, zanimiv sprehod, preden smo prišli do tega zakona. V mesecu decembru smo obravnavali tarifo. Še prej, v novembru se je vse skupaj začelo in takrat smo dobili zelo jasna zagotovila – čeprav smo jih pozivali, da, za božjo voljo, dajmo zakon in tarifo istočasno v obravnavo –,zagotovila da se bodo v tem zakonu vse stvari, [[nerazumljivo]]ne, pravljično uredila. Pa se niso. Niso se iz enega preprostega razloga, ker v resnici niti ni bilo neke posebne velike želje; ampak dejstva govorijo, da za brezplačno pravno pomoč v tej državi porabimo 6 milijonov, malo več kot 6 milijonov. Več kot polovico teh sredstev pa namenimo v resnici za stečaje pravnih in fizičnih oseb, oziroma največ za fizične osebe, kar pomeni, da je brezplačna pravna pomoč namenjena tistim, ki so se znašli v stečaju. Ali je to namen brezplačne pravne pomoči ali ne, to je seveda danes velika diskusija. In zato je bila to naša velika želja v mesecu novembru in decembru, da se to vprašanje razčisti; predvsem v prvi vrsti, kaj je sploh brezplačna pravna pomoč. Vendar te želje seveda v tem zakonu nismo doživeli; še več, doživeli smo svojevrstno redefinicijo. Definicijo predvsem o tem, kdo v resnici lahko nudi to brezplačno pravno pomoč. Naša želja je bila in smo zato podprli amandma, da bi to lahko opravljale tudi nevladne organizacije; ne pa, da se to pretvori v institut, da brezplačno pravno pomoč delijo odvetniki, ki bodo slej kot prej na koncu tudi le-ti lahko postali odvetniki na tem istem primeru, ki je na začetku nuden kot brezplačna pravna pomoč. Takšnega zakona, kakršen je, ga v Zavezništvu ne mislimo podpreti, še posebej zato ne, ker ne ureja bistva samega vprašanja. Najprej smo obravnavali tarifo – želja ni bila uslišana. Potem smo šli na rebalans, določili sredstvo naprej in danes blagohotno, v miru, z vsemi žegni, češ, da je vse urejeno in zdaj smo pa rešili problem brezplačne pravne pomoči, damo zakon, ki v resnici ne bo rešil osnovnega problema – to pa je, kaj je brezplačna pravna pomoč, kdo jo lahko opravlja in za koliko denarja. In kar je še najbolj pomembno, nismo rešili nič. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja bo predstavila mag. Lilijana Kozlovič.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani kolegice in kolegi! Pravica do brezplačne pravne pomoči je pravzaprav temeljna pravica. Njen namen je, da posamezniku, ki je v slabih materialnih pogojih, omogoči pravico do sojenja. Dana pravica, če jo želi nekdo izvrševati, pa mora biti seveda učinkovita. Učinkovita je takrat, kadar do nje naslovljenec lahko dostopa hitro in na relativno enostaven način. Dejansko življenje je pokazalo, da pravne norme, ki jih danes obravnavamo, govorijo ravno drugače oziroma živijo svoje življenje in so včasih prej ovira, kot pa da pomagajo pri hitrem uresničevanju te pravice. Postopki so namreč dolgotrajni in zapleteni ter pravne upravičence najprej ovirajo, da bi hitro prišli do svoje pravice; in še bolj pri tem, da bi jim bilo zagotovljeno učinkovito sodno varstvo. Naloženo jim je dokazovanje upravičenosti s predlaganjem številnih listin in čeprav je postopek po naravi akcesoren, je včasih bolj pomemben in daljši, kot je glavni postopek v sodnem postopku. Na te probleme je opozorila tudi varuhinja človekovih pravic. Spremembe, ki jih danes obravnavamo, so odziv na to, kar kaže življenje. Predlagane spremembe v prvi vrsti zagotavljajo hitro odzivnost organov odločanja, ki bodo s tem, ko bodo po uradni dolžnosti s pomočjo informatizacije pogledovali v baze centrov za socialno delo in prejemnikov denarne socialne pomoči, pripomogli k temu, da bodo hitreje pridobili podatke o materialnem položaju posameznika. Pravica do brezplačne pravne pomoči pa je po svoji naravi pravica iz javnih sredstev, zato predlagana sprememba tudi napotuje na enotno uporabo kriterijev zagotavljanja materialnega stanja prosilca, določenih v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih. Druga sprememba pomeni tudi prav tako prispevek k učinkovitemu sodnemu varstvu s tem, ko upravičencev nudi obseg nudenja pravne pomoči. Ukinja se institut pravnega nasveta in uvaja enovito pravno svetovanje glede položaja prosilca. Tudi ta sprememba je odziv na dejanske potrebe v življenju. Analiza je pokazala, da število tistih, ki prosijo za prvi pravni nasvet, drastično pada in je leta 2013 znašalo le še 213 prosilcev, medtem ko narašča število tistih, ki potrebuje celovito obravnavo. Poudariti pri tem je treba, da se tistim, ki to pomoč in storitev nudijo, položaj v ničemer ne poslabšuje. Širi se tudi nabor in število razlogov za pridobitev izredne pravne pomoči. Izenačitev pravice in uporaba Zakona o socialno varstvenih prejemkih pa mora slediti tudi načelu vračila danih sredstev. Do sedaj država na tem področju ni bila najbolj uspešna, predvsem zaradi pomanjkljivih zakonskih mehanizmov. S predlogom spremembe bo vgrajen eden izmed predvidenih mehanizmov za večjo izterljivost pri tistih, katerim se materialno stanje pozitivno spremeni. Sodišče bo namreč po uradni dolžnosti med stroške postopkov obračunavalo tudi strošek prejetih sredstev za BPP, ki ga stranke do sedaj niso priglašale. Ne pristajamo na razlago, da zakon ne bo ničesar uredil, da zmanjšuje obseg pravic ali da zmanjšuje število upravičencev – ravno nasprotno. Obseg pravic in kvalitete storitev se bistveno izboljšujejo. Prav tako se ne strinjamo, da zakon ni bil dostopen javnosti in ni usklajen z zunanjimi deležniki. Predlagane spremembe so bile pripravljene že pred tremi leti in javno objavljene. Podpredsednik Odvetniške zbornice je na seji matičnega delovnega telesa res dejal, da niso bili neposredno udeleženi, vendar ko je spoznal, da ne gre za sistemske spremembe, ampak le za ukrepe hitrega in učinkovitega odločanja ter širitve obsega pravic, je dejal, da podpira spremembo zakona; da pa je zakon premalo ambiciozen in pričakuje temeljite posege, pri katerih želijo aktivno sodelovati. Poslanci Poslanske skupine SMC podpiramo napore ministra za pravosodje za izboljšanje stanja v pravosodju, zato podpiramo predlagane spremembe, ki kot celota predstavljajo učinkovitejše izvrševanje pravice do BPP, kar je najbolj v korist ranljivi skupini državljanov. Obenem pa pozdravljamo napovedane korenitejše spremembe celotnega instituta. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Eva Irgl, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spremembe in dopolnitve Zakona o brezplačni pravni pomoči obravnavamo kot celoten paket iz pravne zakonodaje – po skrajšanem postopku. Šlo naj bi za manj zahtevne uskladitve z drugimi zakoni ter za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Že sam pogled na pripombe, ki jih je podala zainteresirana javnost, pa izkazujejo ravno nasprotno. Pripombe je na primer podal Sodni svet, prav tako tudi Odvetniška zbornica. Odvetniki opravijo večino storitev brezplačne pravne pomoči. Nekako lahko rečemo, da se pojavlja zgodba s konca lanskega leta, ko se je po nujnem postopku obravnavala novela Zakona o odvetništvu, s katero se je za polovico znižalo plačilo storitev odvetniku, ki izvaja storitve brezplačne pravne pomoči. Po našem mnenju je to slab signal za kakovost izvajanja brezplačne pravne pomoči oziroma videza kakovosti izvajanja brezplačne pravne pomoči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo na primer z rešitvijo, ki poenostavlja obrazec prošnje za brezplačno pravno pomoč. Ne strinjamo pa se z rešitvijo, ki koncept brezplačne pravne pomoči širi na svetovanje; prvi pravni nasvet pa ukinja. Dejstvo je, da vsi zainteresirani upravičenci ne potrebujejo pravnega svetovanja v predlaganem obsegu. Predstavnica Pravno-informacijskega centra je pojasnila, da se na Pravno-informacijskem centru vsakodnevno srečujejo predvsem s prošnjami za kratek pravni nasvet, kajti tako lahko marsikakšen problem rešijo že na tem nivoju. Ta prvi pravni nasvet namreč prinaša tudi znaten finančni prihranek. Prav tako pa se s tem pogosto tudi prepreči nadaljnji sodni postopek. V Poslanski skupini SDS smo predlagali amandmaje k noveli Zakona o brezplačni pravni pomoči, s katerimi bi koncept brezplačne pravne pomoči ohranili in približali socialno najbolj ogroženim posameznikom. Gre za ohranitev pravne varnosti in zagotavljanja enakega varstva pravic, kar zagotavlja Ustava Republike Slovenije. Glede na navedeno v Poslanski skupini SDS tako neusklajenega predloga novele Zakona o brezplačni pravni pomoči ne moremo podpreti, vendar mu tudi ne bomo nasprotovali. Najlepša hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovani poslanke in poslanci! Z institutom brezplačne pravne pomoči se osebam, ne glede na njihov materialni položaj, omogoča enakovredno oziroma enakopravno uveljavljanje pravice do sodnega varstva, zato je pomembno, da se s predlogom te novele odpravljajo administrativne ovire pri odobravanju brezplačne pravne pomoči ter lajša dostop do nje. Predlog zakona prinaša poenostavitev obrazcev, s katerimi se zaprosi za brezplačno pravno pomoč. Pomembno je, da se kriterij in način ugotavljanja materialnega položaja prosilca za brezplačno pravno pomoč čim bolj poenoti s kriteriji za pridobitev drugih pravic iz javnih sredstev. Zato predlog zakona določa, da se za ugotavljanje materialnega položaja prosilca in njegove družine uporabljajo določbe zakona, ki ureja socialno varstvene prejemke. Prav tako bodo elektronske povezave do vseh zbirk podatkov, navedenih v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, omogočile hitrejše ugotavljanje materialnega položaja prosilca za pridobitev brezplačne pravne pomoči. Predlog zakona širi tudi pravico za pridobitev izjemne brezplačne pravne pomoči. Za dodelitev tovrstne pomoči so v zakonu že sedaj taksativno našteti pogoji, pod katerimi jo je mogoče dodeliti. S to novelo pa se dodajajo še dodatni kriteriji, in sicer prosilec je upravičen do izjemne brezplačne pravne pomoči tudi v primeru, da je pretežni del dohodka prosilca ali katerega od njegovih družinskih članov namenjen plačilu oskrbnine za institucionalno varstvo. Nadalje tudi, če gre za preživninskega upravičenca, ki želi izterjati preživnino; kakor tudi, če gre za osebo, ki ji je v zastopanju v sodnem postopku dodeljen skrbnik za posebne primere; ali za prosilca, ki mu je bila odvzeta poslovna sposobnost. Tako je torej še dodatno širjen krog upravičencev do izjemne brezplačne pravne pomoči tistim kategorijam oseb, ki so se znašli v položaju materialne ogroženosti, kar v naši poslanski skupni še posebej podpiramo. Zavedamo se namreč, da je na žalost v naši družbi vsak dan več takšnih primerov. Naj se na koncu dotaknem še spremembe prvega pravnega nasveta, ki je sprožila največ vprašanj. Prvi pravni nasvet je oblika brezplačne pravne pomoči, za katero zanimanje glede na statistiko v zadnjih letih upada. To je seveda razumljivo, ker morajo prosilci tudi za prvi pravni nasvet izpolnjevati pogoje, ki jih zakon določa za brezplačno pravno pomoč. Tako je bilo v letu 2012 po podatkih sodne statistike odobrenih le 218 prvih pravnih nasvetov. Na podlagi tega lahko sklepamo, da se prosilci raje kot za prvi pravni nasvet odločijo za pomoč v obliki pravnega svetovanja. Ta namreč ne zajema le kratkega pojasnila o pravnem položaju, ampak tudi proučitev pravnega položaja in seznanitev upravičenca z vsemi vprašanji in okoliščinami, ki so pomembne za njegove pravice, obveznosti in pravna razmerja. Zato se nam tudi v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije zdi smiselno, da se sprememba tega koncepta uvede v smeri, da osrednjo vlogo prevzame pravno svetovanje. Prvi pravni nasvet se ne ukinja, ampak se nadomešča z institutom, ki upravičencu omogoča več. V Demokratični stranki upokojencev Slovenije menimo, da bo zakon olajšal dostop do brezplačne pravne pomoči, prav tako ga je kot pozitivnega ocenila varuhinja človekovih pravic, saj je v predlogu zakona upoštevano nekaj predlogov iz njenega poročila. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije predlog sprememb zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič.
Spoštovana podpredsednica, predstavnici Vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o brezplačni pravni pomoči je po navedbah predlagatelja pripravljen na podlagi ugotovljenih pomanjkljivosti, izkazanih tekom izvajanja zakona v praksi. Temeljno vodilo pri pripravi spremembe je bolj učinkovito delovanje instituta brezplačne pravne pomoči in odprava pomanjkljivosti pri izvajanju zakona, sprejetega leta 2008. Socialni demokrati smo takrat ob obravnavi in sprejemanju Zakona o brezplačni pravni pomoči opozarjali, da rešitve ne bodo imele učinkov, kot so bili napovedani. Prav tako smo, kot tudi Varuh človekovih pravic, opozarjali na pomen varstva osebnih podatkov, ko je zakon o sodnem postopku dopuščal razkritje osebnih podatkov upravičenca do brezplačne pravne pomoči. Velika pomanjkljivost dosedanjega sistema brezplačne pravne pomoči je tudi vračilo sredstev, ki so bila izplačana iz tega naslova. Republika Slovenija iz proračuna vsako leto nameni več sredstev za namen brezplačne pravne pomoči, nazaj v proračun pa se ji v obliki vračila stroškov vrne izredno malo. Predlagatelj v predlogu sprememb in dopolnitev zakona določa poenotenje pogojev in način ugotavljanja materialnega položaja prosilcev za brezplačno pravno pomoč s tistimi, ki veljajo za dodeljevanje drugih pravic iz javnih sredstev. Prav tako predlog predvideva prijaznejši način vlaganja prošnje za brezplačno pravno pomoč ter vzpostavitev elektronske povezave do podatkovne baze prejemnikov denarne socialne pomoči kot pogoj za dodelitev nujne brezplačne pomoči. Pravno svetovanje bo dostopnejše; odpravlja se institut prvega pravnega nasveta in predvideva se učinkovitejša izterjava proračunskih sredstev, izplačanih iz naslova brezplačne pravne pomoči, ki jih je Republika Slovenija založila iz proračuna. Socialni demokrati bomo kljub nekaterim pripombam predlagano novelo Zakona o brezplačni pravni pomoči podprli. Upamo, da je predlagatelj resno in z vso odgovornostjo rešitve pretehtal in jih uredil tako, da ne bodo povzročale novih težav pri izvajanju zakona. Zavedamo se, da je brezplačna pravna pomoč mnogim edini dostop do pravnega nasveta. To je še kako pomembno takrat, ko se človek znajde v brezupnem ali brezizhodnem položaju. Predlog je dovolj širok, da se osebam s šibkim socialnim in materialnim položajem ne omejuje ustavna pravica do sodnega varstva, nekoliko pa se omeji možnost izrabljanja pravice do brezplačne pravne pomoči; še posebej ko gre za nerazumno pravdanje. Socialni demokrati bomo novelo zakona podprli. Želimo pa si, da bi naša država delovala tako, da bi čim manj ljudi potrebovalo brezplačno pravno pomoč; predvsem pa, da bi bilo čim manj kršitev in zlorab zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Spoštovani! Pred nami je zadnji izmed zakonov, ki smo jih v okviru te mini pravosodne reforme obravnavali po predlogu Ministrstva za pravosodje. Tudi ta predlog se obravnava po skrajšanem postopku, brez upoštevanja Resolucije o normativni dejavnosti in brez sodelovanja javnosti. In tokrat razlog za spremembo ni implementacija Greco, takšnih ali drugačnih priporočil; razlog je več kot očitno varčevanje. Da je vlada v tem mandatu večino predlogov v zakonodajni postopek poslala zaradi varčevanja, nam je že vsem jasno; da vlada vidi v varčevanju rešitev za praktično vse težave, je tudi že jasno. Da pa se bo lotila najbolj deprivilegiranega sloja prebivalstva na tako zelo občutljivem področju, kot je zagotavljanje učinkovite pravice do sodnega varstva, pa resnično presega vse meje dobrega okusa. Ustava je v svojem 23. členu jasna – vsakdo ima pravico, da o njegovih pravicah in dolžnostih ter o obtožbah proti njemu brez nepotrebnega odlašanja odloča neodvisno, nepristransko in z zakonom ustanovljeno sodišče. Torej, vsakdo – neodvisno od njegovega materialnega položaja. V tej državi ima javnost že nekaj časa občutek, da obstajata dve pravni državi. Ena za bogate, druga za revne. Minister želi očitno to mnenje spremeniti tako, da bo v Sloveniji obstajala le še ena pravna država, seveda tista za bogate. V Združeni levici ostro nasprotujemo ukrepom, ki so namenjeni zoper najranljivejše sloje, ki tako ali tako nosijo največji del bremena krize. In eden izmed teh varčevalnih ukrepov je tudi ukinitev prvega brezplačnega pravnega nasveta. Razlog za njegovo ukinitev pa naj bi bil v tem, da njegova uporaba tako ali tako iz leta v leto upada. Pri tem minister nerad pove, da se je njegova uporaba zmanjšala zaradi spremembe iz leta 2008, ki je inštitut naredila birokratsko zapleten in dolgotrajen. Minister ga bo zato raje kar ukinil. V Združeni levici smo predlagali amandma, ki bi odpravil pomanjkljivost instituta prvega pravnega nasveta, naredil bi ga lahko dostopnega in birokratsko nezapletenega. A minister pravi, da za ta deprivilegiran sloj prebivalstva ni denarja. Zato je na mestu vprašanje: Koliko je za ministra vredna pravica do učinkovitega pravnega sredstva? Strošek prvega pravnega nasveta je 18 evrov za izvajalca, strošek preverjanja upravičenosti do brezplačne pravne pomoči pa stane 60 evrov. In to ne glede na to, ali je prošnji odobreno. Minister to drugo, dražjo rešitev predstavlja kot nadomestilo za prvi pravni nasvet. Iz tega bi lahko zaključili, da resnični namen ministra ni v vsakem primeru neupravičeno varčevanje. Zdi se nam, da se bomo prekomernega pravdanja, s katerim se soočamo v Sloveniji, rešili tako, da eni skupini prebivalstva to pač preprosto onemogočimo. Najlažje je to seveda narediti za tisto skupino, ki si predlaganih odvetniških storitev ne more privoščiti. Če vzamemo konkreten primer, ki kaže na to, koliko državo stane zagotavljanje ustavno določene in zagotovljene pravice, je podatek naslednji. V letu 2007, ko je bil prvi pravni nasvet zelo lahko dostopen, brez preverjanja kakršnekoli upravičenosti in je do njega dostopilo približno 10 tisoč ljudi, je to za državo predstavljajo strošek v višini 180 tisoč evrov. 180 tisoč evrov je v primerjavi s številkami, ki smo jih obravnavali ob rebalansu proračuna, praktično drobiž. A minister za finance je očitno tako dober pogajalec, da minister Klemenčič od njega ni uspel zagotoviti niti tega, ali pa se ni niti zares trudil. Argumenti ministra za ukinitev prvega pravnega nasveta nas niso niti malo prepričali. V bistvu prvega pravnega nasveta bi po našem mnenju moralo povzeti njegovo prvotno zamišljeno funkcijo, da se posameznik hitro, učinkovito in na kratko seznani s svojim pravnim položajem in možnim postopanjem. In to tudi tisti posameznik, ki ne izpolnjuje pogojev za dodelitev brezplačne pravne pomoči. V Združeni levici novele Zakona o brezplačni pravni pomoči ne bomo podprli. Ukinjanje instituta, ki je namenjen zagotavljanju ustavno določene pravice do sodnega varstva, pod pretvezo ideologije nujno potrebnega varčevanja se namreč zdi nedopustno, nedostojno in neutemeljeno. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Namen brezplačne pravne pomoči je zagotoviti pravico do sodnega varstva tistim osebam, ki je glede na svoj premoženjski položaj ne bi mogle izkoristiti. Obstoječi zakon je pri zasledovanju tega namena zakona postavil tako številne administrativne ovire, da se te oblike pomoči številni prosilci ne poslužijo, čeprav bi bili do nje upravičeni. Govorimo o zahtevnih obrazcih, ki jih prosilci sami niti ne znajo izpolniti, o številnih podatkih, o prihodkih družinskih članov, ki jih prosilci sami niti ne morejo pridobiti, o dolgotrajnosti postopka odobritve brezplačne pravne pomoči in tako dalje. Poleg administrativnih ovir se prosilci srečujejo tudi z drugimi problemi, kot je velika oddaljenost izvajalcev brezplačne pravne pomoči, kar je za starejše in bolne ljudi dodatna ovira. Prosilci pogosto niti nimajo možnosti javnega prevoza, kar je velik problem pri dostopanju do izvajalca brezplačne pravne pomoči na podeželju. Na te administrativne in druge ovire, ki jih bom pojasnila v nadaljevanju, poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije glasno opozarjamo v svojih stališčih. Za brezplačno pravno pomoč je pomembno, da je zagotovljena hitro in da je upravičencu dejansko in ne le formalno dostopna. Dejstvo je, da prinaša predlog danes obravnavane novele Zakona o brezplačni pravni pomoči določene administrativne razbremenitve za prosilca, med katerimi izpostavljamo poenostavitev obrazca in pridobivanje podatkov o denarnih socialnih prejemkih po uradni dolžnosti. Prva stvar, ki bi jo morali urediti, je najširša dostopnost vsakogar za prvi pravni nasvet. Predlog današnje novele pa prvi brezplačni pravni nasvet celo ukinja. Prav na tem področju krščanski demokrati vidimo veliko težavo. Namreč, naši predpisi pa tudi izdane odločbe v sodnih postopkih in upravnih postopkih so tako zapleteni in nejasni, da jih pogosto težko razumejo celo strokovnjaki, kaj šele laiki – in ti potrebujejo pomoč že pri pravilnem razumevanju odločbe. Taka pomoč bi morala biti dostopna vsakomur, ne glede na njegov premoženjski status. Krščanski demokrati smo predlagali izvajanje brezplačne pravne pomoči po posamičnih občinah. Seveda bi bilo treba za ta namen občinam zagotoviti določena sredstva. Ob tem bi rada povedala, da so nekatere občine za svoje občane že same poskrbele na ta način, vendar zaenkrat sredstva za te namene zagotavljajo same. Nadalje bi bilo treba razširiti krog upravičencev do brezplačne pravne pomoči z vidika materialnega stanja prosilcev. Cenzus za pridobitev redne brezplačne pravne pomoči je okrog 530 evrov dohodka na družinskega člana. Na primer, oseba s 550 evri prihodkov, ki živi sama, ni upravičena do brezplačne pravne pomoči, pa čeprav so njeni prihodki pod pragom revščine. Taki prihodki komaj ali pa sploh ne zadoščajo niti za nujno preživetje. Poleg tega je taka oseba v sodnih in upravnih postopkih tudi taksni zavezanec. Sodne takse pa so pri nas visoke oziroma previsoke in primerljive s taksami v drugih razvitih državah Evropske unije. Oseba z minimalno plačo, to je okrog 590 evrov, tudi ne more dobiti kredita za plačilo odvetniških stroškov, saj banke odobrijo kredit samo, če ima oseba mesečne dohodke nad zneskom minimalne plače. Torej taka oseba dejansko nima možnosti dostopa do sodišča. Predlog novele zakona v to zares pomembno določilo glede cenzusa ne posega; pa bi moral, da bi zakon dejansko služil svojemu namenu. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predloga sprememb in dopolnitev Zakona o brezplačni pravni pomoči zaradi navedenih razlogov ne bomo podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 4. 3. 2015. V razpravo dajem 23. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Če bi nekdo na hitro pogledal, bi dobil vtis, da se je ministrstvo v tem času, odkar imamo novo vlado, precej lotilo odvetnikov. Kar močno lotil odvetnikov, pa bom povedala, zakaj. Namreč, najprej smo mesec nazaj, kakorkoli že, sprejemali po nujnem postopku novelo Zakona o odvetništvu. Tam smo sredstva, ki jih odvetniki namenjajo za izvajanje brezplačne pravne pomoči, znižali za 50 %. Seveda jim tudi takrat nismo dali možnosti, da bi lahko sodelovali pri predhodni razpravi o obravnavani noveli zakona. Danes na nek podoben način zopet obravnavamo nekaj podobnega. Vendar zadeva ni tako zelo enaka kot morda na prvi trenutek izgleda. Rekli boste, da še vedno obstaja možnost do brezplačne pravne pomoči. Vendar ni tako. Predstavnica Pravno-informacijskega centra nam je na matičnem odboru lepo pojasnila tisto, s čimer se praktično dnevno srečuje. Gre za to, da se na njih obračajo stranke, ki potrebujejo nasvet, ki šele takrat, od tiste točke naprej lahko pomeni nek proces. Marsikdaj lahko ravno oni s tem nasvetom omogočijo to, da se postopek potem niti ne prične, ker dobijo koristne napotke. Danes s to novelo to ukinjamo. Na nek način ima človek občutek, da ste morda želeli s tem nekaj privarčevati. Ampak, lepo vas prosim, ne na osnovni pravici. Ta vlada ima res nekoliko zgrešene prioritete. Na eni strani, ko smo sprejemali rebalans proračuna, uvajate na področju javne uprave – Ministrstva za javno upravo ogromno sredstev za nek informacijski oblak. Čeprav so že takrat v isti sapi ravno predstavniki Ministrstva za pravosodje nekako z žalostjo ugotavljali, da nimajo niti računalnikov, kjer bi lahko izvajali osnovna dela. Mi bomo dali sredstva za informacijski oblak, ukinjamo pa tako imenovani prvi brezplačni nasvet. To je problem prioritet in jaz mislim, da ne bi bilo prav in ni modro, da ste se tega lotili na tak način. Naj se osredotočim zdaj še na amandma. Podaljšujete tudi tako imenovane stroške – izplačilo stroškov za opravljanje teh storitev iz 15 na 30 dni. Še dodaten ukrep, ki bo zagotovo otežil tistim, ki to delo opravljajo. Zakaj? Pustite vsaj to. Zakaj podaljševanje rokov za izplačilo? Menim, da se nekako glede na vse, kar želite v vsem skupaj predstaviti, da gre za nek napredek v tem smislu, krepko motite. Ne gre. In to boste videli potem, ko bo ta sprememba zaživela. In prav bi bilo, da bi v to vključili strokovno javnost, tiste, ki dejansko to opravljajo. Ampak tudi tokrat tega niste želeli in ste vse to kratko malo ignorirali.
Hvala. Vidim, da je še interes po razpravi. Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa. Navezala bi se na razpravo glede amandmaja in v povezavi s stroški. Če se prav spomnim, smo tudi na Odboru za pravosodje govorili o tej problematiki, vendar bi želela opozoriti na eno dejstvo. Mislim, da tu ne gre za problem roka kot takega, tu gre za vprašanje financiranja, za vprašanje denarja. Bolj je problem v tem, da ne gre za neko zavlačevanje, ker je rok takšen ali drugačen, ampak gre bolj za vprašanje financiranja, da ne bi tu bilo napačnega razumevanja. Ne gre za rok kot tak, ni roka; ampak finance. In če se prav spomnim, generalni sekretar Vrhovnega sodišča je posebej opozoril na to, da do zamud ne prihaja zaradi samega roka. Plačila so vezana na finance, ne pa na rok. Zgolj toliko. Hvala.
Hvala. Besedo želi gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Ja, saj, ves čas sem govorila o financah. Ravno to je problem. Najprej smo odvetnikom vzeli 50 % za brezplačno pravno pomoč; zdaj pa še, bom rekla drugače, podaljšujemo obdobje s 15 na 30 dni. Lahko rečete, da to ni rok, saj v končni fazi lahko uporabimo drugo besedo. Ampak problem so finance, ja, o tem govorimo. In glede na to, kaj vse uvajate – prej sem omenila informacijski oblak, ki meni res ne da miru, glede na to, kakšne imamo sicer informacijske sisteme po raznih ministrstvih. Menim, da je to neutemeljeno in da pustite vsaj rok oziroma to obdobje tako, kot je bilo. Vsaj to omogočite in ne jemljite še tega. Samo to je bil namen tega amandmaja. Menim, da bi bilo veliko bolj modro, če bi opravili širšo razpravo, morda bi prišli še do veliko bolj kakovostnih rešitev, ki bi bile v interesu varovane osebe, se pravi tiste, ki potrebuje pomoč, državljank in državljanov; in na drugi strani tistih, ki te storitve opravljajo. Sicer so prišli na odbor, povedali svoje, potem pa, žal, imeli samo še eno pot – da so nas po elektronski pošti dobesedno prosili Naredite vse, da do tega ne pride. Žal smo mi v opoziciji in veliko več kot to, da povemo, verjetno ne bo učinka; glede na to, da amandmajev Slovenske demokratske stranke nikoli ne podprete.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Besedo dajem državni sekretarki Ministrstva za pravosodje gospe Tini Brecelj.
Hvala lepa. Nekaj pojasnil bi podala. Bom začela kar z gospo Bah Žibert in njeno navedbo. Zdaj bom poenostavila – da smo se spravili na odvetnike ali pa smo odvetnikom neprijazno ministrstvo. V zvezi s tem bi rada povedala najprej glede možnosti sodelovanja ali pa morebitnega očitka, da odvetnikom pa še komu drugemu pri pripravi novele Zakona o brezplačni pravni pomoči ni bila dana možnost sodelovanja. Že v uvodni predstavitvi sem povedala, da so se predlogi, torej material, meso za to novelo, zbirali že od leta 2008; objavljena na spletu je bila že konec leta 2013. Tudi odvetniki so se na temo te novele kar precej oglašali. Mi smo njihove in tudi pripombe vseh ostalih deležnikov skrbno proučili in če so bile le upoštevne – torej da se z njimi zasledujejo cilji, ki jih novela prinaša –, smo te pripombe tudi upoštevali. To je glede možnosti sodelovanja. Glede navedbe, da smo odvetnikom prepolovili sredstva, ki jih prejemajo za BPP, naj povem, da odvetnikom ne namenjamo sredstev za BPP, ampak jih dobivajo iz proračuna. Ta del odvetniške dejavnosti država plačuje iz proračuna. Mi smo v tem prostoru že večkrat povedali, da je Ustavno sodišče že leta 2009 ugotovilo, da kadar odvetniki opravljajo dejavnost, ko jim storitev ni treba iskati na trgu; vendar so jim dane, tako bom rekla, po uradni dolžnosti oziroma na podlagi zakonov, je lahko tudi njihovo nagrajevanje nižje. Že ves čas so odvetniki, kadar so delali BPP zadeve ali zadeve tako imenovanega ex offo zastopanja v kazenskih postopkih, bili plačani polovico manj, torej po prej veljavnem Zakonu o odvetniški tarifi. In mi smo zadnjo novelo Zakona o odvetništvu samo vzpostavili oziroma obdržali tako stanje. Če te novele ne bi bilo, bi odvetniška tarifa, ki je bila sprejeta v lanskem letu in začela veljati v začetku letošnjega, odvetnikom omogočala enako nagrajevanje – neodvisno od tega, ali so plačani iz proračuna ali si iščejo delo na trgu. Torej še enkrat, nič jim nismo vzeli, z novelo smo samo dosegli, da je stanje tako, kot je vedno bilo. Pa to ni sedaj bistvo današnje razprave. V zvezi z današnjo temo, večkrat je bilo to izpostavljeno, več vas je to omenilo – ukinjanje prvega pravnega nasveta in teza ali ugotovitev, da sedaj nevladne organizacije tega ne bodo več mogle izvajati. Ne eno ne drugo ne drži. Prvega pravnega nasveta ga ne ukinjamo, nikomur nič ne jemljemo, ampak prvi pravni nasvet vključujemo v pravno svetovanje. Spreminjamo obliko, za isto dobiš vsebinsko več. Pod enakimi pogoji, kot je bil sedaj možen oziroma nuden prvi pravni nasvet, bo sedaj prosilec deležen pravnega svetovanja. Kot rečeno, kot do sedaj prvi pravni nasvet, po novem bodo pravno svetovanje lahko nudile tudi nevladne organizacije. Tukaj nekega problema ni. Pa še enkrat. Pravno svetovanje je bistveno širši nasvet, kot je bil prej le nekajminutni prvi pravni nasvet, ki je potem, kot ste tudi sami že ugotovili, prvič, z leti drastično padal, odkar je bilo že v letu 2008 ugotovljeno oziroma določeno, da ni brezplačen, torej se je ta institut vedno redkeje uporabljal, to je eno. In praviloma je vselej rezultiral tudi v pravno svetovanje. Mi sedaj s to rešitvijo tudi poskušamo narediti korak k učinkovitosti. Gospa poslanka iz Nove Slovenije je izrazila skrb, da se z novelo administrativne ovire ne odpravljajo, in je tudi v svojem uvodnem nagovoru pojasnjevala, kakšne težave imajo državljani z izpolnjevanjem obrazcev. Pa prav to delamo. To je eden osnovnih ciljev novele. Obrazce poenostavljamo, kot sem povedala, sodišča, ki o teh vlogah odločajo, bodo imela sedaj na razpolago elektronske dostope do baz podatkov, stvari se bodo pridobivale po uradni dolžnosti. Pri izpolnjevanju obrazcev ne bo več treba navajati podatkov o premoženjskem stanju prosilcev in njegove družine. Obrazci bodo bistveno prijaznejši. Mi štejemo, da je ta novela bistven korak k odpravi administrativnih ovir oziroma k prijaznejšemu BPP poslovanju, če lahko tako rečem. Aha, če sem že začela z odvetniki, pa ne da imam jaz z njimi karkoli, da so mi posebej pri srcu ali pa ne, ampak če hočem sedaj svojo razpravo vsebinsko približno v redu zaključiti, naj povem še to. Če sem na začetku rekla, da so ves čas imeli možnost sodelovanja, naj povem tudi to, da so v svojem mnenju z dne 6. decembra 2013 na prvi osnutek novele ZBPP tudi povedali, da glede podaljšanja roka, torej iz 15 na 30 dni, nimajo pripomb. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana sekretarka, tudi vam hvala lepa za vse odgovore! Veliko ste povedali, niste pa odgovorili na tisto, kar želimo mi za amandmajem doseči, in to je, zakaj iz 15 na 30 dni. Komu to koristi? Morda tistim, ki bodo to storitev opravljali. Jaz dvomim v to. Na drugi strani pravite, da so Odvetniška zbornica in odvetniki sodelovali, ampak je še druga strokovna javnost, ki se s tem ukvarja. Ti pa so jasno povedali na odboru, da niso slišani. Mi lahko rečemo, da damo nekaj v javno razpravo samo zato, da damo v javno razpravo, da rečemo, aha, danes je v javni razpravi, zadeva naj tri mesece poteka; sprejeli bomo pa tako, kot smo si zamislili. Kompromis je tisto, kar bi potrebovali. In tu ga ni bilo. To je bilo slišati iz mnenj. In tukaj se mi zdi pač pomembno, ker le govorimo o nekem varstvu, tudi o človekovih pravicah, da bi bilo prav, da bi poskušali doseči kompromis. Žal tega ni bilo in mislim, da z ukinitvijo tega oziroma spreminjanjem tega ne boste dosegli učinkov. Mislim, da to delate predvsem zaradi financ, ampak, kot rečeno, bi bilo bolj modro, če bi se ministrstvo v času, ko se pripravlja proračun ali rebalans, raje potegnilo za več sredstev za ta namen in jih poskušali strgati komu drugemu. Prej ste tudi omenjali, da ne gre za to, da bi vi jemali, kajti odvetniki dobijo za brezplačno pravno pomoč 50 % iz proračuna. V končni fazi, kaj pa je proračun? Država. Saj njim je v končni fazi vseeno, ali gre to iz postavke Ministrstva za pravosodje ali pa iz katere druge postavke. Dejstvo je, da je teh sredstev za 50 % manj. In to je problem. Jih je, 50 % manj se zmanjšujejo sredstva.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo o 23. členu. Prehajamo na razpravo o 31. členu ter amandmaju Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospa Iva Dimic, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Jaz bi se sedaj odzvala, mogoče sem bila narobe razumljena, spoštovana državna sekretarka. Jaz sem imela ali Poslanska skupina Nove Slovenije je imela v stališču tudi, da pozdravljamo odpravo administrativnih ovir, ampak sem želela oziroma želimo opozarjati in opozoriti, da so odločbe nerazumljive. In stranke ravno pri odločbah potrebujejo pomoč pri razumevanju. Da so odločbe, ko jih dobijo, [[…]]Bom dala primer, sklep o zemljiškoknjižnem vpisu ali izbrisu. Jaz sem prepričana, da marsikdo, pa sedaj ne bom šla direktno na vas, spoštovana državna sekretarka, vi znate prebrati, ker ste pravnica. Ampak v naši državi so tudi starejši ljudje, ki slabo vidijo, slabo slišijo, niso uki pravnega jezika, nimajo interneta, ne spoznajo se na računalnik. Takih ljudi je veliko in ravno taki ljudje rabijo brezplačno prvo pravno pomoč. Jaz sem bila prepričana, da bomo imeli vsi skupaj, ki smo v tem državnem zboru, pri sprejemanju zakonodaje tudi te ljudje v mislih; in da bomo sprejemali zakonodajo, ki bo tem ljudem blizu, da ne govorimo o oddaljenosti možnosti koriščenja brezplačne pravne pomoči. Jaz prihajam z podeželja, mi imamo veliko stvari – od Babnega Polja, od meje s Hrvaško – raztreščenih, kjer ljudje, ki so starejši, ne morejo priti niti do prve brezplačne pravne pomoči v svojem kraju ali pa v bližini svojega kraja. Zato smo tudi poudarili, kako se nam zdi pomembno, da bi bile te prve brezplačne pravne pomoči organizirane znotraj občine. Bom dala primer. Do Loške doline še lahko nekako pridejo te starejše osebe, ne morejo pa priti nikakor do Ljubljane oziroma zelo težko. Brezplačna pravna pomoč, ko gremo še na cenzus dohodka, je za tiste, ki so najbolj revni. Po statistikah pa vemo, kdo so najbolj revni v državi – starejši, samski, ki živijo na podeželju, ki imajo vse nekako dlje. In ravno zato opozarjam, da smo želeli, da bi bile te pravne pomoči tem ljudem blizu in da bi prišli, ko rabijo – poglej, dobil sem en papir, še v poslansko hodijo, dajte mi malo razložiti, zakaj gre ta odločba, jaz jo popolnoma nič ne razumem. Jaz sem prepričana, da imamo veliko takih ljudi. Ne razumejo. Pravni jezik je za večino državljanov zelo težko razumljiv. Potem gre k odvetniku ali jaz ne vem kam in potem plačajo; pa vemo, da so to ljudje, ki imajo nizke penzije, ali kakorkoli, ali denarne socialne pomoči. Na to sem želela opozoriti. Še enkrat poudarjam. Dajmo razmišljati tudi za v prihodnje, da bi se brezplačne prve pravne pomoči mogoče organizirale preko sedeža občin. Mislim, da je to za oddaljene kraje pomembno, in to je tisto, kar je blizu ljudem. Kot zatrjujete, vsi želimo biti blizu ljudem – in to bi bil en tak prvi korak.
Besedo ima državna sekretarka Ministrstva za pravosodje gospa Tina Brecelj.
Tukaj se lahko strinjam z vami, gospa Dimic. Tudi meni so odločbe pogosto nerazumljive. V zvezi s tem bi rada povedala, da Ministrstvo za pravosodje podpira odločitev Vrhovnega sodišča, ki se je za prioritete letošnjega sodnega leta izbralo tudi povečanje kakovosti sodnih odločb, kar pomeni po eni strani, da naj bi bile odločbe bolj pregledno napisane, torej že oblikovno prijaznejše; hkrati pa naj bi se tudi sam jezik odločb približal državljanom. Ta problem je očitno zaznalo tudi sodstvo in v letošnjem letu se predvideva intenzivno delo na tem problemu. Se strinjam z vami. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa. Govorimo še o drugem amandmaju Slovenske demokratske stranke k 31. členu. Brezplačno pravno pomoč rabijo predvsem ljudje, ki so v stiski, v hudih stiskah. Včasih je za njih to, da morajo iti na nek urad, ki ni v bližini njihovega doma, velik problem, prav finančni. Ker imamo Zakon o upravnem postopku, ki v 139. členu določa, da si uradna oseba, ki vodi postopek, po uradni dolžnosti priskrbi podatke o dejstvih, o katerih vodi uradno evidenco organa, ki je pristojen za odločanje. Po drugi strani bi bilo zato prav, da organ sam priskrbi njihovo odločbo o tako imenovani upravičenosti do denarne socialne pomoči. Namreč, sedaj jo mora zagotoviti sam; da bo izkazal to kot obliko, da lahko pridobi to brezplačno pravno pomoč, bo moral sam na center, pridobiti to odločbo in jo potem dostaviti. Zakaj enostavno tega ne priskrbi organ sam? Če že ukinjamo tisti prvi nasvet, potem bi lahko naredili vsaj ta korak, da omogočimo tem ljudem enostavnejši postopek. Kajti najprej bodo morali tja, pa potem morda še ne bo osebe, ki jim bo to omogočila, pa bodo morali priti še enkrat in tako naprej. In potem že obupajo in vse skupaj pustijo. Če že govorimo o neki prijazni javni upravi, glejte, te evidence so na razpolago, ministrstva med seboj tu res ne bi smela imeti problema, pa ne nazadnje o tem govori tudi določba zakona.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Ne vidim več izražene zahteve, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bom skladno s časovnim potekom seje zbora odločali v ponedeljek, 9. marca 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ELEKTRONSKEM POSLOVANJU NA TRGU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predstavnik Vlade ni prisoten. Predlog zakona je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Ireni Kotnik.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani kolegice in kolegi! Na podlagi 42., 126. in 142. člena Poslovnika Državnega zbora je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo pripravil naslednje poročilo k Predlogu zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu, skrajšani postopek. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 6. seji 11. 2. 2015 obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 14. seji 18. 12. 2014 sklenil, da se Predlog zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu obravnava po skrajšanem postopku. Zakonodajno-pravna služba je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu ni imela pripomb. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla in nanj ni imela pripomb. Pri delu odbora je sodelovala ministrica za izobraževanje, znanost in šport dr. Stanislava Setnikar Cankar. Odbor je bil že predhodno seznanjen s stališči Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije z dne 11. 2. 2015. K predlogu zakona ni bilo vloženih nobenih amandmajev. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala. Proceduralno želi besedo gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Če se ne bi to na tej seji zgodilo že drugič, se mogoče niti ne bi ta trenutek oglasila, pa se moram. Pred dnevi smo prekinili sejo, ker v dvorani ni bilo predstavnika Vlade in tudi poslanca, ki bi moral predstaviti stališče odbora. Danes se zopet soočamo s tem, da pri točki, ki jo obravnavamo, ni predstavnika Vlade. Zdaj vas pa res prosim, da v imenu vodilnih v Državnem zboru poskrbite za nekoliko več resnosti pri izvršilni veji oblasti. Namreč, to pa ni več noben odnos do Državnega zbora.
Hvala. Strinjam se z vami. Vendar prisotnost oziroma odsotnost s strani Vlade ni pogoj, da ne bi mogli nadaljevati s sejo. Zato vseeno predlagam, da gremo naprej. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin in besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja, v njenem imenu gospa Irena Kotnik, izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog za spremembo Zakona o elektronskem poslovanju na trgu je bil podan s strani izvajalcev nadzora nad neposrednim trženjem oziroma pošiljanje komercialnih elektronskih sporočil. Tržni inšpektorat Republike Slovenije, Informacijski pooblaščenec in Agencija za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije so dali usklajeno pobudo za spremembo zakona; in to že v prejšnjem sklicu Državnega zbora. Sprememba zakona, ki je danes pred nami, ni vsebinsko nič drugačna od tiste iz prejšnjega mandata oziroma je z izvajalci nadzora za to področje še vedno medsebojno usklajena. Predlagana novela glede na pobudo nadzornikov nad pošiljanjem komercialnih elektronskih sporočil vsebinsko spreminja le besedilo 6. člena veljavnega Zakona o elektronskem poslovanju na trgu. Ta namreč določa pogoje, ki jih mora izpolniti ponudnik storitev, če želi pošiljati komercialna sporočila, ki so del storitev informacijske družbe. Eden izmed trenutno veljavnih pogojev pošiljanja je ta, da prejemnik vnaprej soglaša s pošiljanjem, pri tem pa je prejemnik storitve lahko fizična ali pravna oseba. Predlagana novela zakona pa preureja zahtevo po soglasju nad pošiljanjem elektronskih komercialnih sporočil, in sicer v osnovi ukinja zahtevo po predhodnem soglasju pri pošiljanju komercialnih elektronskih sporočil za tiste prejemnike, ki so pravne osebe. Soglasje pri pošiljanju komercialnih elektronskih sporočil fizičnim osebam pa bo še vedno veljalo, vendar se z novelo tega zakona obveznost njihovega vnaprejšnjega soglasja napotuje na drugo področno zakonodajo, in sicer na Zakon o elektronskih komunikacijah. Slednji vprašanje soglasja, kadar je prejemnik komercialnih elektronskih sporočil fizična oseba, ureja strožje. Še vedno bo potrebno predhodno soglasje. In blažje, če je prejemnik komercialnih elektronskih sporočil pravna oseba, v primeru katerega prehodno soglasje ni potrebno. V Zakonu o elektronskih komunikacijah manjše omejitve glede soglasja pravnih oseb sicer obstajajo, pri čemer se nanašajo na razmerje med kupcem in prodajalcem. S Predlogom zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu naj bi se olajšalo poslovanje podjetji oziroma pravnih oseb pri ponujanju blaga in storitev drugim podjetjem, ker jim bo posledično omogočalo večjo svobodo gospodarskega povezovanja. Trenutna ureditev to podjetjem omogoča, saj brez prehodnega pisnega soglasja komercialne elektronske pošte drugemu podjetju ali instituciji sploh ne morejo pošiljati. Trženje po elektronski pošti je na drugi strani eden najcenejših načinov trženja, ki pa je iz navedenih razlogov potrebnega predhodnega pisnega soglasja za podjetja velikokrat omejen. Kot sledi iz predloga spremembe Zakona o elektronskem poslovanju na trgu, se pričakuje, da bo predlagana rešitev olajšala poslovanje podjetjem pri ponujanju blaga in storitev drugim podjetjem oziroma pravnim osebam. Zato Poslanska skupina SMC novelo zakona v celoti podpira. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Nada Brinovšek.
Predsedujoča, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Predlog zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu prinaša spremembo, ki pomeni uskladitev s pravnim redom Evropske unije. Sprememba zakona predvideva večjo svobodo gospodarskega poslovanja za podjetje in se nanaša na neposredno trženje oziroma komercialna sporočila. V sedanjem zakonu so v 6. členu določeni pogoji, ki jih mora izpolniti ponudnik storitev, če želi pošiljati komercialna sporočila kot orodja informiranja. Pogoj je, da mora prejemnik storitve vnaprej soglašati s pošiljateljem. To velja tako za fizične kot pravne osebe. Direktiva 2000/31/ES državam članicam prepušča vprašanja dovolitve pošiljanja nepovabljenih sporočil po elektronski pošti. Minimalni pogoj, ki ga določa, je, da morajo fizične osebe o tem prej soglašati. Neurejena pa vprašanja soglasja po pošiljanju nepovabljenih komercialnih povabil, sporočil pravnim osebam ostajajo. Sprememba Zakona o elektronskem poslovanju tako določa, če so prejemniki storitev pravne osebe, predhodno soglasje pri pošiljatelju komercialnih elektronskih sporočil več ne bo potrebno. Soglasje pri fizičnih osebah pa še naprej ostaja. Predlog zakona naj bi tako olajšal poslovanje podjetij pri ponujanja blaga in storitev drugim pravnim osebam. V SDS se s tem nekako strinjamo, opozarjamo pa na to, da se v praksi to že dogaja. Poslovne in tudi fizične osebe dobijo komercialna elektronska sporočila brez predhodnega dovoljenja. Tako se dnevno v kakšnem poštnem predalu lahko znajde tudi več kot 100 nezaželenih komercialnih sporočil. Zakonska sprememba na eni strani olajša težave storitev preko elektronskega medija, na drugi strani pa prinese poplavo elektronskih sporočil. V SDS predloga zakona ne bomo podprli iz navedenega razloga in pomisleka; mu pa tudi ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Primož Hainz. Izvolite.
Gospa podpredsednica, kolegice in kolegi, predstavnika Vlade! Dovolite, da vam posredujem stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembi Zakona o elektronskem poslovanju na trgu. Sprememba 6. člena veljavnega Zakona o elektronskem poslovanju na trgu se nanaša na pogoje, ki jih mora izpolnjevati ponudnik glede pošiljanja komercialnih sporočil. Spremenjena ureditev tega področja ne bo več zahtevala predhodnega soglasja prejemnika storitve pri pošiljanju komercialnih sporočil, ki so del informacijske družbe in jih pošilja ponudnik storitev. V primeru storitev za fizične osebe kot prejemnike bo obveznost njihovega vnaprejšnjega soglasja še vedno obstajala, saj to materijo ureja druga področna zakonodaja. Toda če bodo prejemniki storitev pravne osebe, predhodno soglasje pri pošiljanju komercialnih elektronskih sporočil ne bo več potrebno. Pričakujemo, da bo predlagana rešitev pravnim osebam precej v pomoč pri iskanju novih poslovnih priložnosti in s tem širjenju poslovanja. Ker v Poslanski skupini Desus stremimo po čim večji gospodarski aktivnosti, ki pa je pogojena tudi s prijaznim, spodbudnim in enostavnim poslovnim okoljem, menimo, da bo predlagana sprememba olajšala poslovanje podjetij pri ponujanju blaga in storitev; s tem pa omogočila večjo svobodo in intenziteto gospodarskega poslovanja. Zato v Poslanski skupini Desus predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil dr. Franc Križanič. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani visoki zbor! Doba informacijske tehnologije spreminja odnose med ljudmi. Najbolj očiten dokaz sprememb je v uporabi širokih možnosti komuniciranja. To danes poteka na bistveno hitrejši in – kar je tudi pomembno – precej cenejši način kot v preteklosti. Družbeno-informacijskim spremembam so se ustrezno prilagodila tudi podjetja. Celo več, v veliki meri jih sooblikujejo. Eden izmed pomembnih načinov, s katerimi podjetja dosegajo želene učinke, je oglaševanje. Področje neposrednega trženja pri nas je striktno regulirano, saj ga podrobneje urejajo kar štirje zakoni. Ti skušajo ohranjati ravnovesje med različnimi načeli, kot so varstvo osebnih podatkov, pravica do obveščenosti, svoboda gospodarske pobude in podobno. Predlagana sprememba Zakona o elektronskem poslovanju na trgu je korak v smeri olajšanja poti podjetjem, ki svoje proizvodne storitve ponujajo drugih podjetjem. Veljavna ureditev namreč otežuje trženjske aktivnosti po elektronski pošti kot najcenejšo obliko neposrednega trženja. Tega se lahko danes podjetje posluži le v primeru, ko naslovnik, torej drugo podjetje, s sprejemom elektronske pošte predhodno pisno soglaša. Predlagana novela v navedenih primerih komunikacije med podjetji predhodno soglasje odpravlja, kar bo posledično sprostilo oglaševalske možnosti. Po predvidevanjih Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije bo to vplivalo na prodajo in posledično javnofinančne prihodke. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo imeli v zvezi s sproščanjem omejitev za pošiljanje oglaševalskih elektronskih sporočil sprva nekaj pomislekov. Glede na pojasnila, da bo obveznost predhodnega soglasja še vedno veljala za vso posredovano oglaševalsko pošto fizičnim osebam, pomislekov nimamo več. Zadovoljni smo tudi s podporo, ki jo je v predlogu izrekla Obrtno-podjetniška zbornica. Ta namreč zastopa tako tista podjetja, ki nastopajo kot pošiljatelj, kot tista, ki se bodo znašla v položaju prejemnika liberaliziranih oglasnih sporočil po elektronski pošti. Državni zbor je s strani, zlasti malih podjetij, deležen stalne kritike o pretirani prenormiranosti. Sprememba Zakona o elektronskem poslovanju na trgu tokrat prinaša pomembno poenostavitev trženja po elektronski pošti, ki bo zlasti malim podjetjem omogočila, da bodo lahko pri svojih trženjskih aktivnosti v večji meri kot doslej uporabljala najcenejšo komunikacijsko pot –elektronsko pošto. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov predlog spremembe Zakona o elektronskem poslovanju na trgu tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana gospa podpredsednica! S to novelo odpravljamo pravno podlago, ki ponudnikom storitev informacijske družbe preprečuje pošiljanje komercialnih sporočil pravnim osebam brez njihovega predhodnega soglasja. Hkrati pa pravila o soglasju prejemnika storitve določa zakon, ki ureja elektronske komunikacije. Le-ta skladno z evropsko sekundarno zakonodajo vprašanje soglasja pri pošiljanju komercialnih elektronskih sporočil, če je prejemnik fizična oseba, ureja strožje – še vedno se namreč zahteva predhodno soglasje – in blažje, če je prejemnik takšnih sporočil pravna oseba. Krščanski demokrati menimo, da bi lahko popravek uveljavili že v ZEKom, vendar so predlagatelji takrat zadevo spregledali. Ker sta ZEPT in ZEKom zaradi tega neusklajena, zakonodaja pa zaradi tega tudi strožja od direktive, je treba spremembo podpreti, še posebej z vidika svobodne gospodarske pobude. Fizične osebe pred takim prejemanjem oglasnih esemes sporočil varuje prav. Pri gospodarskih družbah je ta pošta res lahko nadležna, pa drugi strani pa je težko omejiti oglaševanje. Ena izmed možnosti, javni register pravnih oseb, ki takšnih esemesov ne želijo prejemati. Tukaj pa se spet pojavi temeljno vprašanje pristojnosti za vodenje takšnega registra in redno posodabljanje. Krščanski demokrati pozivamo ministrstvo, da čim prej uredi vse vidike tega področja tako, da se odpravijo omejitve, ki hromijo prosto gospodarsko pobudo. Poslanci Nove Slovenije bomo spremembo Zakona o elektronskem poslovanju na trgu podprli. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TUJCIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina štirih poslancev, s prvopodpisanim Petrom Vilfanom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Petru Vilfanu.
Hvala za besedo, predsedujoča; lep pozdrav, kolegice in kolegi ter ostali prisotni! Naj torej začnem danes z arabskim pregovorom, ki pravi Kdor hoče kaj narediti, najde pot; kdor noče ničesar narediti, najde izgovor. Pregovor bi lahko prenesli v zgodbo somalijske deklice Faise, ki je kar dve leti v težkih razmerah čakala na objem sestre, ki živi v Mariboru. Ta zgodba ima – in to seveda z veseljem povem – srečen konec. A zakaj je temu tako? Slovenska zakonodaja – enako kot vsepovsod po svetu – ne ponuja odgovorov in normativnih ureditev za vse situacije, ki jih prinese življenje. Če bi lahko pogledali širše od enega samega zakona, ki je Faisi onemogočil združitev s svojo družino in ki ga prav danes dopolnjujemo, bi bila njena pot v Slovenijo mnogo mnogo krajša. V Poslanski skupini Zavezništvo smo namreč prepričani, da je treba takrat, ko se soočiš s takšno situacijo, v konkretnem primeru gre celo za življenjsko ogroženost, reagirati takoj in poiskati rešitev. Zato smo premislili o tem, ali lahko kakorkoli prispevamo k temu, da bi dekletu in njej podobnim pomagali. Rešitev smo našli v novelaciji Zakona o tujcih. Naj na kratko povzamem, kaj predlagane spremembe prinašajo. Želja vseh nas je, da do takšnih in podobnih primerov, kot je somalijska deklica, ne bi več prihajalo. Zato smo v zakon zapisali, da ima pristojni organ diskrecijsko pravico pri odločanju o posameznih primerih. Veljavni zakon sicer dopušča združitev z družino določenim osebam z mednarodno zaščito, vendar pa je zakon tukaj jasen. Gre le za taksativno naštete skupine oseb. In kar je najvažnejše, zakon ne pozna izjem. Tako ne omogoča združitev z družino na primer sestram in bratom, ki so ostali sami, brez družinskih članov, v zanje nevarnih razmerah, med tem ko imajo njihovi družinski člani že status begunca ali status osebe s priznano subsidiarno zaščito v Republiki Sloveniji; ter tudi možnosti njihovega preživljanja. Vse to že velja za osebe s statusom tujca, ki prebivajo v Republiki Sloveniji na podlagi dovoljenja za stalno prebivanje; in tujca, ki v Republiki Sloveniji zadnje leto prebiva na podlagi dovoljenja za začasno prebivanje in ima dovoljenje za začasno prebivanje, izdano z veljavnostjo najmanj enega leta. Torej nikakor ne govorimo o nečem popolnoma novem. Kot je bilo že povedano, s predlagano dopolnitvijo 47.a in b člena Zakona o tujcih omogočamo izjeme, saj ni razumnega razloga za razlikovanje med sorodniki tujcev, ki prebivajo v Republiki Sloveniji na drugih podlagah, in sorodniki oseb z mednarodno zaščito. Tukaj velja opozoriti, da je na slednje opozorilo tudi Ustavno sodišče, ki je ugotovilo, da so bile določbe Zakona o mednarodni zaščiti o tem, da ima begunec pravico do združevanja družine zgolj v okviru primarnega kroga družinskih članov, torej zakonca in otrok, ne pa tudi svojih staršev, bratov, sester in drugih, v neskladju z 8., 15., 53. in 153. členom Ustave, saj beguncem zaradi njihovega specifičnega položaja postavlja nepremostljive ovire, da bi lahko zaživeli normalo družinsko življenje v državi, v katero so pribežali. V Poslanski skupini Zavezništva smo z velikim veseljem sprejeli odločitev Ustavnega sodišča v zadevi somalijske deklice. Poleg tega je razveljavilo tudi odločbe državnih organov in sodbe sodišč, ki so sestri somalijske deklice odrekli pravico, da v Slovenijo pripelje mladoletno sestro, ki je v Etiopiji, kamor je pribežala, ostala čisto sama. Odločitev Ustavnega sodišča nas torej zgolj utrjuje v prepričanju, da bodo rešitve, ki jih predlagamo v noveli, ki jo pravkar obravnavamo, ob spoštovanju naše ustave in številnih mednarodnih aktov ter ob upoštevanju razlogov humanosti preprečevale, da bi v prihodnje še prihajalo do takšnega birokratskega podajanja človeških življenj in nesorazmernega poseganja države v varstvo družine. Ker slovenska Ustava določa, da država varuje družino in ustvarja za to varstvo potrebne razmere, da pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja varuje evropska konvencija o človekovih pravicah in na tej podlagi tudi Evropsko sodišče za človekove pravice in da tudi pravo EU za begunce dopušča ugodnejše pogoje za združitev družine, je bila odločitev Ustavnega sodišča za nas pričakovana. Ker pa na odločitev Ustavnega sodišča zaradi življenjskih okoliščin, v katerih se je znašla somalijska deklica, nismo mogli čakati, smo v Zavezništvu že decembra lani vložili novelo Zakona o tujcih. Zakaj Zakona o tujcih? Zato, ker je – kot je ugotovilo tudi Ustavno sodišče – Zakon o mednarodni zaščiti v delu, ki ureja pravico do združitve družin, prenehal veljati oziroma ga je nasledil Zakon o tujcih. Določbe o pravici do združevanja družine za begunce od 1. 1. 2015 namreč vsebuje Zakon o tujcih. Glede na odločitev Ustavnega sodišča pa pričakujemo, da bo novela Zakona o tujcih v Državnem zboru sprejeta soglasno. Prepričani smo namreč, da je treba pri izvrševanju pravice beguncev do združevanja družine vedno presojati dejanske razmere ter obstoj pristnih in tesnih osebnih stikov – in še posebej, če gre za nepremostljive razmere ter okoliščine, v katerih so ogrožena življenja, odločati v korist družine. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je v obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe mag. Lilijani Kozlovič.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani poslanci in poslanke! Odbor je na 6. seji 12. 2. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim poslancem Petrom Vilfanom; s predlogom za obravnavo po skrajšanem postopku. K predlogu zakona sta bila vložena amandmaja skupine poslancev, s prvopodpisanima Petrom Vilfanom in poslanko mag. Bojano Muršič. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da je razlog za predlagane spremembe neustrezna veljavna zakonodaja, ki ne predvideva odgovora na določeno življenjsko situacijo. Izpostavil je odločbo Ustavnega sodišča, s katero je bilo ugotovljeno, da je bil 16.b člen Zakona o mednarodni zaščiti, ki določa družinske člane, upravičene do združevanja družine, v neskladju z Ustavo. V predlogu zakona je tako predvidena diskrecijska pravica odločanja pristojnega organa v posameznih primerih podeljevanja dovoljenja za vstop in bivanje družinskih članov, sorodnikov oseb z mednarodno zaščito, kar zajema širši krog ljudi od sedanje ureditve. 47.a in 47.b člen omogočata izenačitev tujcev, ki prebivajo v Republiki Sloveniji na podlagi dovoljenja za stalno oziroma začasno prebivanje, s tujci, ki jim je priznan status beguncev oziroma je priznana subsidiarna zaščita v Republiki Sloveniji. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na določene pomanjkljivosti, ki pa so bile z naknadnimi amandmaji odpravljene. Predstavnik Vlade je povedal, da Vlada ne nasprotuje namenu predloga zakona, ki smiselno sledi odločbi Ustavnega sodišča. Poudaril je tudi, da so osebe z mednarodno zaščito v primerjavi z drugimi državljani tretjih držav v ugodnejšem položaju. Glede na vsebino direktive 2003/86/ES jim v prvih treh mesecih od priznanja statusa mednarodne zaščite za svoje družinske člane ni treba izpolnjevati splošnih pogojev za izdajo dovoljenja za prebivanje, kot jih določa 33. člen Zakona o tujcih. Komisija Državnega sveta za državno ureditev je prav tako podprla predlog zakona. Podporo predlogu sta izrazila tudi predstavnik Pravno-informacijskega centra nevladnih organizacij in namestnik varuhinje človekovih pravic. Članice in člani odbora o predlogu zakona niso razpravljali. Odbor je sprejel dva svoja amandmaja, s katerima zakonodajalec ureja zakonsko materijo v skladu z napotilom Ustavnega sodišča, s katerim konkretizira kriterije za odločanje pristojnega organa. Odbor je predlagane amandmaje sprejel, nato je glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve gospodu Andreju Špengi.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Dovolite mi, da vam na kratko predstavnim spremembe in dopolnitve Zakona o tujcih, katerega cilj je uresničevanje pravice do spoštovanja družinskega življenja kot ene od temeljnih človekovih pravic. Predlagatelj z novim odstavkom dopolnjuje 47.a in 47.b člen Zakona o tujcih glede priznavanja pravice do združitve, ohranitve in ponovne pridobitve celovitosti družine z družinskimi člani; in sicer tako, da lahko pristojni organ izjemoma za družinskega člana šteje tudi drugega sorodnika osebe z mednarodno zaščito, če posebne okoliščine govorijo v prid združitvi družine v Republiki Sloveniji. Vlada Republike Slovenije ne nasprotuje namenu poslanskega predloga, ki smiselno sledi tudi odločbi Ustavnega sodišča z dne 14. 1. 2015. Ob tem poudarja, da podpira tudi dopolnitev besedila predloga sprememb Zakona o tujcih, ki natančneje določa specifične dejanske okoliščine življenjske skupnosti med sorodniki, zaradi katerih je taka skupnost podobna primarni družini oziroma ima enako funkcijo, kot jo ima primarna družina; na kar je tudi v svoji odločbi opozorilo Ustavno sodišče in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. S tem preprečuje arbitrarnost odločanja in neenakopravnost obravnavanja oseb z mednarodno zaščito glede uresničevanja njihove pravice do združevanja družine. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Spremembe in dopolnitve Zakona o tujcih obravnavamo po skrajšanem postopku, ker gre za manj zahtevno dopolnitev zakona. S predlogom novele Zakona o tujcih se sledi uresničevanju pravic do spoštovanja družinskega življenja kot ene izmed temeljnih človekovih pravic. Ob tem je sicer zanimivo, da so med predlagatelji zakona, katerega namen je uresničevanje pravic do spoštovanja družinskega življenja, ravno poslanci, ki so nedavno s spremembo Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih družino redefinirali. Zanimivo dejstvo, ki kaže nekoliko na neko dvoličnost – žal moram temu tako reči. Pa vendar. V Poslanski skupini SDS ne bomo nasprotovali noveli Zakona o tujcih, ki ureja pravico do združitve družine tudi za družine tujca s priznanim statusom begunca oziroma osebe s priznano subsidiarno zaščito v Republiki Sloveniji, saj spoštujemo pravico do spoštovanja družinskega življenja in družine kot tradicionalne vrednote, ki nudi zaščito in varnost. Po drugi strani pa menimo, da zakona niti ne bi bilo treba sprejemati oziroma spreminjati; ampak uporabiti veljavne določbe Zakona o tujcih. Ne glede na to, da se z novelo zakona ureja posamezen primer – ki je žal tragičen, a se je nedavno pozitivno rešil, kar pozdravljamo –, pa poudarjamo, da bo treba to izjemo posebnih okoliščin uporabljati zelo skrbno in premišljeno, v izogib vsem možnim zlorabam. Zato bomo tudi podprli amandma Nove Slovenije, ki razumno omejuje tudi to pravico na največ 5 oseb letno. Glede na vse navedeno bomo v Poslanski skupini SDS predlog novele Zakona o tujcih, s katero se sledi spoštovanju pravice do združitve družine ter spoštovanju družinskega življenja, podprli. Bomo pa spremljali izvajanje te zakonske določbe, da ne bi prihajalo do morebitnih zlorab, in sicer z namenom zagotavljanja varnosti.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o tujcih, katere sopodpisniki smo tudi poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus, daje možnost združitve družine poleg osebam, ki imajo status begunca, tudi tujcem, ki imajo v Sloveniji priznano subsidiarno zaščito. Predlagatelji namreč menimo, da ni razloga za razlikovanje med omenjenima statusoma. Novela tudi določa, da lahko pristojni organ pri združitvi družine izjemoma za družinskega člana šteje tudi drugega sorodnika begunca ali osebe s priznano subsidiarno zaščito, če posebne okoliščine govorijo v prid združitvi. Takšna ureditev po našem prepričanju preprečuje, da bi lahko v prihodnje prihajalo do takšnega primera, kot je bil primer somalijske najstnice. Predlog novele hkrati sledi nedavni odločbi Ustavnega sodišča. Tako je Ustavno sodišče 14. 1. 2015 na podlagi že omenjenega primera somalijske deklice odločilo, da je bil člen 16.b Zakona o mednarodni zaščiti neskladen z Ustavo. S tem je razveljavilo sodbi Vrhovnega in Upravnega sodišča, ki sta zavrnili pritožbo odrasle sestre somalijskega dekleta, ki že več kot štiri leta živi v Sloveniji kot begunka. Ta se je pritožila na odločitev notranjega ministrstva, ki je leta 2013 zavrnilo njeno prošnjo za združitev družine v Sloveniji, ker 16.b člen Zakona o mednarodni zaščiti sestre ne šteje med družinske člane osebe s priznano mednarodno zaščito. Ker sama ugotovitev neustavnosti omenjenega člena ne bi odpravila težav, je Ustavno sodišče v razsodbi določilo tudi način izvršitve odločitve. Odločilo je, da se v nepravnomočno končanih postopkih za družinske člane lahko izjemoma šteje tudi drugega sorodnika begunca, ne le staršev, če so posebne okoliščine v prid združitvi družine v Sloveniji. Vlada Republike Slovenije je sicer že sredi januarja odločila, da obstaja interes države iz humanitarnih razlogov, da begunka iz Somalije pride v Slovenijo in se pridruži svoji sestri v Mariboru. Sprejela je sklep, da dekletu izdajo dovoljenje za začasno prebivanje v Slovenji za pet let. Deklica je zdaj že na varnem v Sloveniji. V Poslanski skupni Desus pa se kljub vsemu sprašujemo, kaj bi se zgodilo z dekletom, če primer ne bi postal medijsko razvpit. Ali bomo našo zakonodajo res spreminjali in jo delali bolj prijazno zgolj v primerih, ko bo osebna stiska posameznika dobila dovolj pozornosti v slovenskih medijih? Po naši oceni to ne bi bilo potrebno, saj se pogostokrat lahko najde primerna rešitev znotraj veljavne zakonodaje, brez tega, da bi se le-ta kršila. Težava je v tem, da se izvrševalci te zakonodaje pogosto dela lotijo po najmanjši liniji odpora; s preprosto razlago – ne da se. V Poslanski skupni Desus nasprotno menimo, da se lahko naredi prav vse, če je le volja, le včasih je treba vložiti malo več napora. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsedujoča; spoštovani kolegice, kolegi! Socialni demokrati smo sopredlagatelji Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih. Razlog, da so kolegi in kolegice Zavezništva pripravili ta zakon, je v nesebični zgodbi deklice, ki je zaradi vojnih razmer v Somaliji ter v vojni ubitem očetu in bratoma skupaj z mamo pobegnila v Etiopijo. Zaradi mamine bolezni je mladoletna deklica tako ostala sama v deželi, kjer so somalijski otroci mnogokrat obravnavani zgolj kot potrošno blago. Nastala situacija v Sloveniji niti ne bi bila tako medijsko in politično izpostavljena, če ne bi izvedeli, da ima deklica še živeče sorodnike. V Sloveniji že nekaj let živi njena odrasla sestra, ki je že pred leti sama pobegnila v Evropo in se preko Malte ustalila pri nas, kjer ima status begunke. Kljub priznavanju, da bi njena mladoletna sestra prišla k njej, je bila v postopih neuspešna. Zakonodaja namreč tega ne omogoča, da bi se ji na podlagi instituta združitve družine ta pridružila v Sloveniji. Socialni demokrati nismo mogli pristati na nastalo situacijo, ki je na podlagi zakonodaje in diskrecijske pravice organa onemogočala, da bi mladoletnica čim prej lahko prišla k svoji družini. Zgodba je sicer prejšnji mesec dobila končno – srečni konec. Po več posvetih na vladi se je v aktivno reševanje vključilo tudi Ministrstvo za notranje zadeve. Ministrstvo je predlagalo sklep, da ga je Vlada konec januarja sprejela; in sicer da obstaja iz humanitarnih razlogov interes države deklici omogočiti prihod v Slovenijo. Prav tako ne gre spregledati, da je Ustavno sodišče nekaj dni kasneje pritrdilo pritožnici, dekličini sestri, in ugotovilo neskladje člena Zakona o mednarodni zaščiti, po kateri je bil deklici onemogočen prihod v Slovenijo. Na podlagi tega primera se je pojavilo tudi vprašanje, ali lahko zakonodajalec dopusti, da ob morebitni vnovični posebni življenjski situaciji posegajo po izrednih sredstvih, ki terjajo dragocen čas in zapletene postopke. Socialni demokrati menimo, da ne in da je treba zakonodajo prilagoditi in jo izpopolniti tako, da ima odločevalec v izjemnih primerih orodje, na podlagi katerega lahko odloča v prid reševanja situacije v teh izrednih izjemnih primerih. Predlog zakona o tujcih z dopolnitvijo 47.a in 47.b člena vpeljuje izjemo, po kateri lahko pristojni organ izjemoma za družinskega člana šteje tudi drugega sorodnika begunca ali osebo s priznano subsidiarno zaščito. Poskušajmo razumeti, da življenje ne teče po črki zakona. Zato moramo biti v izjemnih primerih, ko gre za vprašanje uresničevanja pravice do družinskega življenja, še posebej pazljivi. Velikokrat gre za osebe, ki so zaradi okoliščin že tako prizadete in postavljene v nemilost različnih postopkov in pretiranih birokratskih omejitev. Bojazen, da bo ta predlog zatresel koncept migracijske politike, ki jo imamo, je odveč. S predlogom le sledimo življenju in njegovi pestrosti, predvsem pa lahko ta diskrecijska pravica omogoči lažji in hitrejši odziv tam, kjer situacija narekuje odzivnost tudi v prid reševanja človekovega življenja. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli, v upanju in pričakovanju, da se v prihodnje izognemo tovrstni agoniji, ki jo je vsled zakonske togosti in dolgotrajnih birokratskih postopkov morala na dolgi poti do Slovenije doživeti somalijska deklica. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Združene levice bo predstavil Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Spoštovani poslanci, drage poslanke, ostali navzoči! Novela Zakona o tujcih je bila vložena zaradi reševanja problematike, ki se nanaša na pravico do združitve družine. V Sloveniji imamo izjemno restriktivno in rigidno zakonodajo s področja tujcev in mednarodne zaščite, zelo pogosto pa se pojavljajo praktični primeri, ki to dejstvo potrjujejo. V Združeni levici nas žalosti, da je zakon, na podlagi katerega bo rešen eden izmed teh primerov, morala vložiti skupina poslank in poslancev. Vlada bi namreč morala reagirati takoj, ko se je izkazalo, da je področna zakonodaja preprosto neživljenjska. Tega na žalost ni naredila. Zakon, ki ga bomo, vsaj upam, sprejeli čim prej, bo torej rešil le temu primeru podobne primere; nikakor pa se z njim ne bodo odpravile vse sistemske pomanjkljivosti, ki bi jih bilo treba zaradi zaščite človekovih pravic in temeljnih svoboščin nemudoma odpraviti. Težave se namreč kažejo na vseh možnih področjih, od izkoriščanja delavcev–migrantov pri nas, do izkoriščanja tistih delavcev, ki so iz Slovenije napoteni na delo dlje proti severu, pa do težav prosilcev za azil in še bi lahko naštevali. Od vlade pričakujemo, da bo nemudoma pristopila k sistemskim rešitvam, ki bodo razrešile navedene in vse druge težave, s katerimi se ti ljudje srečujejo. Da je pomanjkljivosti zakonodaje treba odpraviti, dodatno potrjuje še odločitev Ustavnega sodišča, ki je razveljavilo 16.b člen Zakona o mednarodni zaščiti, v katerem je bila pravica do združitve družine opredeljena pred vnosom v Zakon o tujcih. Ustavno sodišče je v odločbi zapisalo, citiram: "Zakonodajalec je možnost uveljavljanja združitve z družino omejil tako, da je naštel družinske člane, za katere lahko begunec uveljavlja združitev družine. Ker je s tako ureditvijo izključil morebitno drugo obliko življenjske skupnosti, ki bi jo glede na specifične dejanske okoliščine konkretnega primera bilo treba šteti za življenjsko skupnost, v bistvenem podobno primarni družini in s tem za življenjsko skupnost, varovano v okviru pravice do spoštovanja družinskega življenja, je po oceni Ustavnega sodišča nesorazmerno omejil pravico beguncev do spoštovanja družinskega življenja." Konec citata. Novela tako prinaša samo spremembo, ki se navezuje ravno na to problematiko. S predlogom se tudi v primeru, ko gre za združitev družine tujca s priznanim statusom begunca ter tujca, ki ima priznano subsidiarno zaščito, določa, da lahko izjemoma pristojni organ za družinskega člana šteje tudi drugega sorodnika, če posebne okoliščine govorijo v prid združitvi družine. Kot že rečeno, se s to novelo rešuje le del problematike. V zadnjem času je bilo v medijih veliko govora tudi o primeru bosanskega dečka, ki se je prav tako soočil z rigidnostjo našega sistema na področju tujcev, vendar pa v tej noveli njegovega problema na žalost ne moremo rešiti, saj bi bilo treba spremeniti druge člene Zakona o tujcih, ki pa jih skladno z določbami Poslovnika v tej noveli ne moremo. Takšnih in podobnih primerov je še veliko, zato vladi predlagamo, da čim prej pristopi k pripravi sistemskih rešitev, ki bodo vse podobne primere rešile na tak način, da bo tudi posameznikom – ki se znajdejo v res hudih težavah, ki bežijo pred grozotami vojn in ki jim beg ponuja edino možnost za preživetje – zagotovljeno dostojno življenje ter spoštovanje človekovih pravic in svoboščin. V Združeni levici bomo predlog zakona podprli, od vlade pa pričakujemo, da bo naša opozorila glede sistemskega reševanja problematike vzela resno. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovana predsedujoča, predstavnika Vlade, poslanke in poslanci! Danes obravnavani Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o tujcih je bil pripravljen v zvezi z obravnavo konkretnega primera – to je primer somalijske deklice, ki je bil medijsko zelo odmeven. Si upam trditi, da če ne bi bil medijsko tako odmeven, somalijska deklica danes, dvomim, da bi bila na varnem pri svoji sestri v Sloveniji. Ampak če se spomnimo samega začetka. Ministrstvo za notranje zadeve je somalijski deklici zavrnilo vstop v Slovenijo, da bi živela s svojo družino, iz enega razloga, ker ne spada v krog oseb, ki imajo po zakonu pravico do združitve družine. Takšna odločitev je bila potrjena na dveh instancah, na Upravnem in Vrhovnem sodišču. Ustavno sodišče pa je ugotovilo neskladje Zakona o mednarodni zaščiti z Ustavo in naložilo Ministrstvu za notranje zadeve ponovno odločanje v konkretni zadevi z navodilom, da mora somalijski deklici omogočiti bivanje v Sloveniji pri svoji sestri, ki si je prizadevala za združitev družine. Že pred samo izdajo sodbe Ustavnega sodišča je Vlada odločila, da obstaja interes države za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje somalijske deklice v naši državi iz humanitarnih razlogov in da mora notranje ministrstvo začeti postopek za izdajo dovoljenja, ko bo zunanje ministrstvo priskrbelo ustrezna dokazila; in sicer dekličino izjavo, da želi prebivati v Sloveniji, in potrdilo, da je zagotovljen denar za njeno preživljanje. Odločitev Vlade je zdaj že realizirana in deklica že prebiva v Republiki Sloveniji. Z obravnavo novele Zakona o tujcih se ureja možnost združitve družine za izjemne primere, ko obstaja tesna družinska vez med osebo, ki ima priznan status begunca v Sloveniji, in drugim sorodnikom; torej tistim, ki ni izrecno določen kot oseba, ki ima že na podlagi zakona pravico do združitve družine. Krščanski demokrati ob tem opozarjamo, da naš veljavni Zakon o tujcih, ki je bil prav na področju pravic begunca do združevanja družine noveliran spomladi lani, priznava pravico do združitve družine zelo širokemu krogu oseb – poleg zakonca, izvenzakonskega partnerja in mladoletnega otroka to pravico priznava tudi neporočenim polnoletnim otrokom, mladoletnim pastorkom, staršem tujca, staršem zakonca. S sedanjo novelo zakona pa se krog oseb širi še na druge sorodnike, ki imajo med seboj tesne družinske vezi. Direktiva Evropske unije 2003/86/ES, ki smo jo z zadnjo novelo Zakona o tujcih implementirali v naš pravni sistem, zahteva od držav članic, da se pravica do združitve družine priznava obvezno le zakoncu in mladoletnim otrokom tujca; za ostale osebe pa le, če se tako odloči posamezna država članica. Poudarjamo, da je naša zakonodaja na področju pravice do združitve družine mnogo bolj liberalna, na primer, od zakonodaj razvitejših držav članic, torej držav članic, ki imajo večji bruto domač proizvod, kot so na primer Nemčija, Finska, Nizozemska. Prav preko instituta pravice do združitve družine države namreč uravnavajo migracijske tokove. Krščanski demokrati torej zagovarjamo stališče, da je treba migracije iz tretjih držav razumno omejiti v skladu z našimi ekonomskimi in siceršnjimi zmožnostmi. Iz tega razloga smo vložili dva amandmaja, ki bi število izjemnih primerov pravice do združitve družine omejil na skupno 10 oseb letno; 5 za begunce in 5 za osebe s priznano mednarodno zaščito. Torej bo zakon omogočal združitev družine v primerih, ko bodo to narekovale konkretne življenjske okoliščine posamičnega primera, bo pa hkrati preprečeval morebitne zlorabe tega instituta za neupravičen priliv tujcev iz tretjih držav v našo državo Slovenijo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije podprli, če bosta seveda sprejeta naša vložena amandmaja. Najlepša hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zavezništva Alenke Bratušek bo predstavil gospod Peter Vilfan. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, predstavnika Vlade, kolegice in kolegi! Naj najprej povem, da nas v Zavezništvu veseli, da je vlada le našla rešitev v Zakonu o tujcih in Faisi omogočila prihod v Slovenijo. Sprašujemo pa se, zakaj je trnova pot deklice trajala kar 2 leti in zakaj pristojni organi niso že v samem štartu ugotovil naslednje. Če ne gre po enem členu zakona – ali bi šlo mogoče po drugem; kajti na koncu se je vendarle izkazalo, da je rešitev možna. Kot je slišati, pa deklici Faisi do danes pristojni organi še niso uredili ustreznega statusa. Prvi korak je bil sicer narejen. Na tem mestu se zahvaljujemo ministru za zunanje zadeve ter gospodu Andreju Šteru z Ministrstva za zunanje zadeve. A zapleta se menda pri drugem koraku – urejanju dekličinega statusa v Sloveniji. Naj spomnim, da je deklica lahko prišla v Slovenijo; da je lahko prišla, je bilo treba najti donatorja, ki ji bo omogočal finančno podporo. Zato je še toliko bolj nerazumljivo, zakaj je očitno prišlo do zapletov glede statusa. Lahko se vprašamo, ali gre tudi tokrat za počasno birokratsko delovanje. Na podlagi navedenega v Zavezništvu pozivamo Ministrstvo za notranje zadeve, naj čim prej uredi vse potrebno za dekličino normalno življenje, predvsem pa – pristojni, enkrat za vselej zaprite to zgodbo. Dejstvo je namreč, da je v Sloveniji vse preveč odprtih zgodb, ki se vlečejo v nedogled, medtem ko ljudje trpijo, ne po svoji krivdi, in tudi piarovskega dela te zgode je že konec. Naj se sedaj vrnem k predlogu zakona. Na matičnem delovnem telesu Državnega zbora je bil sprejet amandma, ki po našem mnenju dodatno omejuje pravice beguncev, medtem ko je bila predlagana zakonska dikcija po našem mnenju dovolj jasna. Takšno zopet taksativno naštevanje, kaj pomenijo posebne okoliščine, tokrat z željo izenačitve s primarno družino, bo po našem mnenju povzročilo mnoge patpozicije prav v primerih, ki jih prinaša življenje v tej ranljivi skupini ljudi. Doslej se je še vedno izkazalo, da prepodrobni predpisi prinašajo več škode kot koristi. Kaj so to posebne okoliščine, bi morali prepustiti praksi, saj je vendar vsem jasno, da v tako ranljivih skupinah, kot so begunci, nikoli ne bomo mogli predvideti prav vseh posebnih okoliščin. Glede na navedeno amandmaja odbora v Zavezništvu nismo podprli. Kljub sprejetemu amandmaju pa smo prepričani, da je novela Zakona o tujcih velik korak naprej pri uresničevanju pravice do združitve beguncev z družino. A vendarle, amandma je bil sprejet, danes pa je pred nami že nov amandma, tokrat Poslanske skupine NSi, ki pravico do združitve družine priznava največ petim osebam letno. Kot argument za takšno, po našem mnenju drastično, omejitev je preprečevanje možnosti zlorab tega inštituta za neupravičene prilive oseb iz tretjih držav. V Zavezništvu takšnega amandmaja ne bomo podprli, saj smo prepričani, da vnaprejšnje številčno omejevanje posega v pravico do združitve družine. Naj to ponazorim na primeru recimo družine s tremi otroki iz afriške države. Gre seveda za izmišljen primer, a v realnosti še kako možen in tudi resničen. In, recimo, ker je v Republiki Sloveniji v letu 2015 do septembra meseca že prišlo do združitve z družino treh oseb, je tako po amandmaju NSi mogoča združitev le še dvema osebama. A kako se bodo uradniki odločali med temi tremi otroki, si v Zavezništvu niti ne želimo niti nočemo predstavljati. Kateri bo ostal sam v zanj nevarnih življenjskih razmerah, medtem ko bodo njegovi bratci in sestrice živeli pri sorodnikih v Sloveniji. Nikakor ne moremo sprejeti odgovora, naj ta otrok počaka do naslednjega leta, ko se bo začelo ponovno štetje. Zato pustimo pristojnim organom, da v posameznih primerih odločajo, kot to določa ta predlog zakona. Usoda Faise žal ni osamljen primer, smo se pa iz njega veliko naučili. Predvsem pa smo stopili skupaj in verjamem, da si prav vsi, ki danes tu sedimo, želimo še kakšnega srečnega konca. Da do podobnih zapletov ne bi več prihajalo, je danes pred nami navedena novela. Glede na odločitev Ustavnega sodišča pa v Zavezništvu pričakujemo, kljub nekaterim pomislekom in vloženem amandmaju, da bo novela Zakona o tujcih v Državnem zboru sprejeta soglasno. Za konec pa mi dovolite, naj preberem še citat dr. Aleša Bučarja Ručmana, sociologa in avtorja znanstvene monografije Pogled čez meje stereotipov in predsodkov. Pravi takole: "Trenutno zaostrovanje pri sprejemanju preseljencev – zlasti tistih, ki bežijo, da si rešujejo življenje in so eksistenčno ogroženi – bo v zgodovinskem pogledu eden večjih črnih madežev Evrope." Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja bo predstavila mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, predsedujoča. Povod za Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o tujcih je bil konkreten življenjski primer. Zakon o mednarodni zaščiti ni dovoljeval združevanja sorodnikov izven kroga tako imenovane primarne družine, zaradi česar je bil podvržen ustavni presoji. Primer se ni začel novembra 2014, ko smo se poslanci SMC seznanili z njim, temveč že eno leto in pol prej. Rešil pa se je s predlogom naše poslanske skupine Vladi, da uporabi veljavne določbe Zakona o tujcih in reši konkretni primer, kar je tudi storila. Izvedlo ga je Ministrstvo za zunanje zadeve. Veljavni Zakon o tujcih namreč že sedaj omogoča rešitev vseh konkretnih situacij, saj poleg taksativno naštetih razlogov za izdajo dovoljenja za prebivanje vsebuje tudi določbo, ki daje organu diskrecijsko pravico, da iz drugih upravičenih razlogov izda tako dovoljenje. Vsebuje pa tudi določbo – izdajo dovoljenja v interesu države in slednjo je iz humanitarnih razlogov uporabila aktualna vlada. Ustavno sodišče je razveljavilo napadeni člen Zakona o mednarodni zaščiti in pri tem poudarilo, da je imela Vlada ustavno dopusten cilj, ker je vsaka država samostojna pri oblikovanju lastne migracijske politike, s ciljem zagotavljanja varnosti na svojem ozemlju. Istočasno je ugotovila, da je definicija primarne družine v 53. členu Ustave preozka in ne dosega zahtevanih standardov spoštovanja pravice za združitev družine, opredeljene v 8. členu evropske konvencije o človekovih pravicah. Predlagatelj zakona je pred odločbo Ustavnega sodišča predlagal spremembo, s katero bi pristojni organ v okviru diskrecijske pravice odločal o dovoljenju za vstop in prebivanje družinskih članov oziroma sorodnikov, saj, kot navajajo, ni razumnega razloga za razlikovanja med otroci tujcev, ki prebivajo v Sloveniji, in na drugi strani podlagah in otrocih oziroma sorodnikih oseb s statusom beguncev ter oseb s priznano subsidiarno zaščito. Zadnja sprememba Zakona o tujcih iz začetka leta 2014, ki jo je sprejela vlada predlagatelja, je uvedla novi 47.a in 47.b člen; ni pa predvidela ureditve, da se v primeru združitve družine tujca za družinskega člana šteje tudi druge sorodnike, upoštevaje posebne okoliščine; predvidevamo, da iz ustavno dopustnega razloga, ki ga je navedlo Ustavno sodišče pri presoji Zakona o mednarodni zaščiti. Vlada se je zavedala, da so osebe z mednarodno zaščito v primerjavi z drugimi državljani tretjih držav v ugodnejšem položaju. Glede na direktivo 2003/86/ES jim v prvih treh mesecih od priznanja statusa mednarodne zaščite za svoje družinske člane ni treba izpolnjevati splošnih pogojev za izdajo dovoljenja za prebivanje, kot to določa 33. člen Zakona o tujcih, kar pa tujci tretjih držav morajo. To pomeni, da te osebe ne potrebujejo dokazovati svoje identitete z osebnim dokumentom, ne potrebujejo dokazovati, da imajo zadostna sredstva za preživljanje za čas prebivanja in tudi ne obveznega zdravstvenega zavarovanja. Nepredvidljivo okoliščino namreč predstavlja izdaja dovoljenja osebi, glede katere ne moreš ugotoviti njene identitete, na kar je opozorila tudi vlada, ki predlogu sprememb ne nasprotuje. Zaradi spoštovanja odločitve Ustavnega sodišča smo v koaliciji pripravili in sprejeli amandma, ki natančneje opredeljuje posebne okoliščine v skladu z omenjeno odločbo in zamejuje diskrecijsko pravico. Poslanci SMC sledimo pripombi Ministrstva za notranje zadeve, ki je opozorilo, da bo v prihodnje treba proučiti, kakšne učinke bo imela odločitev za ostale oblike združevanja družine po Zakonu o tujcih. Kljub pomislekom, ki se navezujejo na izdajo dovoljenja osebam, za katere ne bo ugotovljena identiteta, pa bomo zaradi odločbe Ustavnega sodišča, da v Zakonu o mednarodni zaščiti razširi krog upravičencev izven pojma primarne družine, poslanci SMC podprli predlagano spremembo tudi v Zakonu o tujcih. Žal pa ne moremo podpreti amandmajev Nove Slovenije, za katero verjamemo, da ima zelo dobre namene in verjetno iz podobnih razlogov, kot mi razmišljamo, imamo pomisleke. To pa zato – zakoni so namreč splošni in abstraktni ter se morajo vedno nanašati na nedoločeno število ljudi oziroma oseb in tudi primerov. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 4. 3. 2015. Ker je amandma Poslanske skupine NSi k 1. členu vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 2. členu, bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 1. in 2. člen ter amandmaja Poslanske skupine NSi k tema členoma. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi, predsedujoča! Naša dva amandmaja sta zelo dobronamerna, pa naj to utemeljim. Najprej bi se sicer vrnil nazaj k somalijski deklici. Spomnim se, kako sem tudi sodeloval z novinarkami in novinarji, da se je ta primer rešil, čeprav ne z našo pomočjo, poslancev in poslank Državnega zbora, niti ne s pomočjo vlade. In upam si trditi – tega primera še danes ne bi rešili. Kakor sem se takrat uspel pozanimati, tudi poslanci koalicije v dotičnem primeru niste bili enotni. Ravno zaradi tega razloga, ker smo mi amandma vložili. Se pravi, to bi potem lahko odprlo, ste dejali, neformalno en velik krog novih, morda neupravičenih zlorab in tako naprej priseljevanj v Slovenijo. Ampak hvala bogu, Faisa je danes v Sloveniji na varnem, tako imenovana somalijska deklica je torej skupaj s svojo sestro. In še enkrat poudarjam, če ne bi bilo tako močnega medijskega pritiska, tudi na nas poslance, ta primer sploh ne bi prišel v javnost, se mi sploh ne bi z njim ukvarjali in danes ne bi imeli te razprave. Danes ne bi imeli te razprave, tako da hvala tudi novinarjem in novinarkam. Glede samih amandmajev, da malce utemeljim. Glejte, bistven je seveda tukaj denar. In če ste videli, kakšno moč imajo mediji, to ste lahko videli na primeru somalijske deklice – tokrat upravičeno – bomo lahko v bodoče priča, če ne bomo omejili, bomo lahko v bodoče priča, da bo prišlo do, ne vem 100, 200 tovrstnih združitev. Kajti ta krog se zelo širi. Dam primer: Nemčija, Nizozemska, Finska. Veste, te države priznavajo pravico do združitve družine samo zakoncu, izvenzakonskem partnerju, mladoletnim otrokom, beguncem in tako naprej. Vprašanje je, ali smo mi dovolj bogata država. Ne gre za to, da ne bi bili dobronamerni, da ne bi želeli, da otroci, ki so prizadeti, kakor na primer somalijska deklica, ki so prepuščeni zlorabam in tako naprej, ne bi bili združeni s svojo družino. Problem je, če mi lahko zagotovimo dovolj denarja za njih, da bodo tudi v Sloveniji kakovostno živeli. Ne vem, če nam naš proračun, naš bruto domač proizvod, naše finance to omogočajo. In prav zaradi tega smo mi podali to omejitev. Prav zaradi morebitnih zlorab, ki se nam lahko zgodijo. Tukaj so vključeni bratranci, strici, tete in tako naprej, zelo velik krog. Lahko pride do zlorab, da bo nekdo našo zakonodajo zlorabljal. Zaradi tega govorimo o dobronamernosti, ker ne želim, da bi naša zakonodaja sprejemala tudi zaradi tega, da jo bo lahko nekoč nekdo zlorabil. Tu lahko pride do velikih anomalij. Še enkrat pa poudarjam, ta omejitev je dobra. Glede somalijske deklice – pa smo bili mi v poslanski skupni tistih, ki smo se takoj začeli pogovarjati tudi s predlagatelji tega zakona, da se ta primer somalijske deklice reši. Medtem ko pa takrat posluha v koaliciji ni bilo najbolj, ni bilo naklonjenosti do rešitve tega problema na takšen način. Mediji so pa tudi naredili v tem primeru eno veliko človeško stvar, da je danes lahko somalijska deklica v Sloveniji. V Novi Sloveniji bomo naše amandmaje podprli, še enkrat poudarjam, zaradi morebitnih preprečitev zlorab. In kar je gospod Vilfan dejal v stališču, če smem polemizirati, popolnoma dobronamerno. Jaz vas popolnoma razumem, ampak razumite tudi nas, da je lahko potem takšnih primerov 100 na leto. In da imamo v petih letih 500 primerov. Potem pa je lahko to že javnofinančni problem. Zaradi tega je ta omejitev. Morda smo bili v Novi Sloveniji s predlogom pet, ki je zapisan v amandmaju, preveč rigorozni, smo preveč zapeli; ampak sam koncept, upam, da pa ga sprejemate, to omejitev. Še enkrat poudarjam, bojim se zlorab. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Hanžek, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz moram pa tukaj odločno nasprotovati takšnemu amandmaju. Obtoževati neke ljudi, ki komaj preživijo razne vojne in rešujejo svoje življenje z begom v neko tujo državo, v neko tujo kulturo, v neko tujo družbo, ki je še obvladajo ne, že vnaprej obtoževati možnosti zlorab. Oprostite, to je, kar se mene tiče, zelo nesprejemljivo. Zlorabe v Sloveniji dnevno vidimo, od slabe banke do firm, ki so propadle, do 70 milijard evrov zlorab, ki so jih v zadnjih letih speljali v davčne oaze, pa kar molčimo. Tukaj pa že vnaprej obtožujemo ljudi, ki niti našega jezika ne poznajo, kako bodo oni zlorabljali naš sistem. Drugo, jaz sem bil šest let varuh in v detajle poznam, kako v odnosu do drugih, drugačnih, predvsem do tujcev, deluje naša država, deluje naš sistem in delujejo naši uradniki. Če kdo zlorablja, so bile največkrat zlorabe v škodo ljudi, ki so prosili za zaščito, v škodo ljudi, ki nimajo moči – ne finančne, ne politične, ne družbene, nobenega ne poznajo. In tako delati grozljivi strah, strašiti ljudi v Sloveniji pred nekimi drobnimi otroci je zame, oprostite, že hudo. "Bistven je denar" – niti ne bom komentiral; ko govorim o življenju ljudi, postavljamo denar v prvi plan. Denar, ki ga nekateri kradejo na množine, pa je kar tiho. In za konec, da bom hitro končal, pred dvema dnevoma sem ves čas poslušal vzklik Za otroke gre. Ali smo zdaj prišli, da gre samo še za pet otrok?! Hvala lepa.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga.
Predsedujoči, hvala za besedo. Uvodoma bi želel povedati, da je Ministrstvo za notranje zadeve po uradni dolžnosti za deklico izdalo dovoljenje za začasno bivanje 6. 2. 2015 in takoj po tem, ko je Ministrstvo za zunanje zadeve poslalo vsa dokazila v skladu s sklepom Vlade, torej izjavo deklice, da želi bivati v Republiki Sloveniji, dokazilo, da so zagotovljena zadostna sredstva za preživljanje in ustrezno zdravstveno zavarovanje. Ker je bil njen status urejen, je lahko prišla v Slovenijo, kar se je zgodilo 14. 2. 2015. Želel pa bi se opredeliti tudi do amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov, s katerim bi se za izdajo dovoljenja za prebivanje za družinske člane oseb z mednarodno zaščito uvedle nekakšne kvote. Vlada omenjenega amandmaja ne podpira, ker amandma Nove Slovenije k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o tujcih predlaga uvedbo kvot za izdajo dovoljenj za prebivanje družinskim članom oseb z mednarodno zaščito, s katerimi bi se po njihovem mnenju uvedli in omejili tudi migracijski tokovi. Ustavno sodišče, kot veste, je v odločbi z dne 14. 1. 2015 nedvoumno ugotovilo, da ima država sicer suvereno pravico, da nadzira in dovoljuje vstop tujcev na svoje ozemlje ter nadzira in dovoljuje njihovo bivanje na njem, pri čemer je treba pri presoji upoštevati, da pri beguncih obstajajo nepremostljive ovire, da bi družinsko življenje izvrševali v državi izvora ali katerikoli drugi državi. Nedvoumno in ob upoštevanju razlogov humanitarnosti pa državi nalaga obveznost, da sprejme takšno ureditev, ki bo beguncem na podlagi presoje specifičnih okoliščin omogočila dejansko izvrševanje pravice do družinskega življenja na njenem ozemlju. Predlagani amandma Poslanske skupine NSi določa, da bi se za družinskega člana begunca in osebe s subsidiarno zaščito zaradi posebnih okoliščin, ki bi govorile v prid združitvi družine, lahko priznalo le petim osebam letno. S tem bi bila kršena tudi temeljna človekova pravica, to je enakost pred zakonom. Begunec, ki bi mu navkljub ugotovljenim specifičnim okoliščinam zavrnili pravico do združitve družine samo zato, ker je bila že izpolnjena kvota, bi se nahajal v neenakopravnem položaju z beguncem, katerega pravica je bila ugotovljena v tistem trenutku, ko so bile kvote še na voljo. V primerih izpolnjevanja kvot pa bi za begunca veljala zakonodaja, za katero je že bilo ugotovljeno, da je v neskladju z Ustavo. V neskladju z Ustavo je namreč, da država ne ugotavlja specifičnih okoliščin, ki govorijo v prid združitvi družine. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov tega amandmaja ne bomo sprejeli oziroma ga ne podpiramo. Kot je že predstavnik Vlade oziroma državni sekretar omenil, omejitev bi bila kršitev temeljne ustavne pravice. Postavlja se tudi vprašanje, če se, recimo, najde pet takšnih otrok in potem deliti med temi otroki, koga vzeti, koga ne. Mislim, da me to kot starša zelo skrbi, in zaradi tega nikakor ne morem tega amandmaja podpreti. Res je, da se zna zgoditi situacija, da bomo imeli več takšnih primerov, ampak jaz verjamem, glede na spremembe zakonodaje in na vse te zadeve, da do nekih ekscesov, takšnih in drugačnih, ne bo prišlo. Zato tega amandmaja v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi v Združeni levici tega amandmaja seveda ne bomo podprli. Treba je vedeti, da ti ljudje niso tukaj, ker bi bili turisti ali ker bi tako sami želeli. Ti ljudje so tukaj, ker bežijo pred nečloveškimi razmerami, pred vojno, lahkoto, skrajno revščino, boleznimi itd. Zdaj smo v situaciji, ko smo imeli somalijsko deklico – z njeno družino tukaj, sama je bila pa ujeta v neki drugi državi v popolnoma nečloveških razmerah, neprimernimi za kakršenkoli razvoj otroka. Verjetno bi s tem, če bi zavlačevali s sprejetjem zakona, ki ga danes, hvala bogu, sprejemamo, lahko tvegali tudi, da se ji kaj zgodi. In če sprejmemo amandma Nove Slovenije, bo ta zakon reševal največ pet problemov na leto, podobnih, kar je naravnost absurdno. Vsi ostali podobni primeri, podobni otroci pa bodo ostali prepuščeni sami sebi nekje v neki kalvariji sredi vojne, sredi lakote. Mislim, da je to treba imeti danes pred očmi, preden si umijemo roke in rečemo – smo s tem razbremenili, potencialno razbremenili javne finance. S tem smo potencialno prispevali k temu, da bo zaradi našega egoizma danes kakšen otrok čisto po nepotrebnem v takih razmerah umrl. In tukaj me posebej, kot je že Matjaž Hanžek prej povedal, preseneča, da prav tiste stranke, ki so dva dni nazaj govorile, kako gre za otroke [[…]]Spoštovani in spoštovane, tudi tukaj gre za otroke! In če je kaj ljudi v vas, če ste kaj človeški, boste ta nečloveški amandma umaknili. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anita Koleša.
Pozdravljeni, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Primer somalijske deklice je združil vse dobro misleče prebivalce Slovenije v skrbi za mladoletno osebo, ki pač zaradi naših zakonskih, lahko bi rekla birokratskih ovir ni mogla k družinskemu članu, torej k svoji sestri v naši državi. Takrat smo poslanci SMC napotili naši vladi zahtevo, da znotraj veljavnosti določb Zakona o tujcih ta človekoljubni primer reši, kajti diskrecijska pravica organa odločanja je že v tem zakonu, saj poleg taksativno naštetih razlogov za izdajo dovoljenja za prebivanje, vsebuje tudi določbo, ki daje organu pravico, da iz drugih upravičenih razlogov izda takšno dovoljenje. Vsebuje pa tudi določbo izdaje dovoljenja v interesu države; in slednjo je iz humanitarnih razlogov uporabila aktualna vlada. Zato bi se lahko strinjali tudi z mnenjem, da teh sprememb niti ne bi potrebovali; seveda pa tudi s tistimi, ki pravijo, da je žalostno, da nekatere primere lahko rešujemo zgolj takrat, kadar so medijsko odmevni in bi za njih drugače ne vedeli. Zato je jasno, da bomo ta zakon podprli, vendar moram vseeno omeniti, da imamo določene pomisleke pri samem izvajanju zakona v praksi. Ti pomisleki so tudi zaradi pomislekov ali pa zaradi nekih težav, ki so nam jih pri tem posredovali člani ministrstva oziroma na Ministrstvu za notranje zadeve. Opozorili so nas pač, da je treba biti na to problematiko vseskozi zelo pozoren. To pa ne pomeni, da mi podpiramo amandma Nove Slovenije. Pravico do združitve družine po tem zakonu priznati zgolj določenemu številu oseb je nova neživljenjska birokratska ovira, ki pravzaprav negira namen spremembe tega zakona, torej uresničevanje pravice do spoštovanja družinskega življenja kot ene od temeljnih človekovih pravic. Po tem amandmaju bi torej dovolili spoštovati to pravico samo določenemu številu ljudi, drugim osebam pa ne. Tako pač ne gre. V smeri, da bomo v bodoče budno spremljali možnost gostoljubja osebam, ki so po slovenski zakonodaji upravičene do tega gostoljubja, bomo sprejeli ta zakon in seveda tudi opozarjali ali pa spremljali njegovo uresničitev; kajti skrb za tudi morebitne zlorabe, ne slepimo se, da te niso možne, je tudi naša skrb. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Najlepša hvala. Jaz se zdaj zadnjič oglašam. Rad bi odgovoril na katere očitke; da sta ta dva amandmaja neživljenjska, pa bi rad ponovil eno stvar. Mislim, da smo bili v Poslanski skupini Nove Slovenije in v Poslanski skupini Zavezništva Alenke Bratušek prvi, ki smo javno šli pred kamere in rekli, somalijska deklica mora priti v Slovenijo. Neformalno sem takrat govoril z nekaterimi poslanci koalicije, tudi največje stranke. In ste rekli, bomo pa mi težko podprli predlog zakona, ki ga je prvotno ZaAB predlagal. Ravno zaradi tega, da ne bo prevelikega navala. In potem sem jaz omenil, da bi mi dali amandma, pa ste rekli: aha, aha, ahaTako da ne govoriti, da v Novi Sloveniji delamo neko krivico otrokom in tako naprej. In tudi nam gre seveda za te otroke, ki so dejansko reveži, kakor je bila somalijska deklica v državah [[nerazumljivo]]Afriki, pa tudi po Evropi ali kjerkoli drugod. Ja, gre za otroke pravice. Rad bi odgovoril gospodu državnemu sekretarju, ki je govoril o kvotah. To ste si sami izmislili, da gre za kvote; uporabite točne termine. Mi smo govorili o omejitvah, ne o kvotah, kvote so nekaj popolnoma drugega. Rad bi vas malce opozoril, ko ste govorili, kaj vse bi lahko bilo ustavno sporno. Pozabili pa ste povedati to, da bi bilo ustavno problematično to, da ste vi že od samega začetka preprečili oziroma zavrnili somalijski deklici vstop v Slovenijo, da bi živela skupaj s svojo sestro, svojo družino. Saj začelo se je na Ministrstvu za notranje zadeve, nadaljevalo potem na Vrhovnem sodišču in tako naprej, pa vse do Ustavnega sodišča, ki je dovolilo somalijski deklici. Bodimo natančni, ko razlagamo, kaj je prav in kaj ni prav. Kajti ta problem se je začel na Ministrstvu za notranje zadeve. Vi takrat še niste bili državni sekretar, ampak govorim o instituciji. Še enkrat povem, naši amandmaji so vloženi iz enakega razmišljanja, ki smo ga imeli takrat, ko je prvotni predlog, še preden je Ustavno sodišče odločilo o somalijski deklici, ki ste ga v Zavezništvu Alenke Bratušek predlagali, tisti predlog zakona prvotne oblike. In že takrat smo dejali, da bomo mi to omejili. Takrat ste se tudi nekateri v koaliciji s tem strinjali, ampak odločba Ustavnega sodišča je seveda spremenila vaše mnenje, vašo odločitev ali pa so prišli na plan takšni ali drugačni razlogi. To bodi dovolj. Najlepša hvala za vašo pozornost in srečno!
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga.
Predsedujoči, hvala za besedo. Želel bi na kratko odgovoriti. Zakon je Državni zbor sprejel leta 2010 in tudi v medijsko precej odmevnem primeru somalijske deklice smo morali odločati v skladu z veljavno zakonodajo; in smo tako tudi odločili. In odločbo Ministrstva za notranje zadeve je potrdilo Upravno in Vrhovno sodišče. In tukaj mislim, da ni dileme, da bi Ministrstvo za notranje zadeve delovalo v neskladju z zakonodajo. Vsekakor pa je možna rešitev primera bila na dlani tudi v skladu z 51. členom Zakona o tujcih, torej ko gre za interes Republike Slovenije. In takšnih primerov, lahko povem, je na leto nekje do deset. Torej so primeri, ko slednje zaradi tudi rehabilitacije, zaradi zdravstvenih primerov predlaga Ministrstvo za zdravje, za kulturnike, kot veste, Ministrstvo za kulturo in nekako tudi več primerov je iz humanitarnih razlogov predlagalo Ministrstvo za zunanje zadeve, tako kot ga je tudi sedaj predlagalo. In kot sem vam že prej povedal, Ministrstvo za notranje zadeve je takoj po prijetju vseh dokazil, v skladu s sklepom Vlade Republike Slovenije, katere je predložilo Ministrstvo za zunanje zadeve, 6. 2. izdalo dovoljenje. In v temu trenutku je status somalijske deklice urejen. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbore odločali v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega. Prekinjam tudi 5. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Upam, da bodo nekateri do takrat že ozdraveli.