Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 25. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Julijana Bizjak Mlakar od 14. ure, Violeta Tomić, Suzana Lep Šimenko, Ljudmila Novak od 12.30, Eva Irgl, Bojan Podkrajšek, Andrej Čuš, Tomaž Gantar, Miha Kordiš, Matej T. Vatovec, Matjaž Hanžek, Janez Janša, László Göncz, Ivan Škodnik, Kamal Izidor Shaker od 13. ure, Danilo Anton Ranc od 13. ure, Franc Laj, Matej Tonin od 12.30, Jernej Vrtovec od 12.30, Jože Tanko od 11. ure, Marijan Pojbič in Jožef Horvat od 15. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O BANČNIŠTVU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Jožefu Horvatu.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, dragi kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka s sodelavci! Dober dan vam želim v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Čeprav smo v zadnjem dnevu zasedanja Državnega zbora v tem tednu, ga začenjamo z izjemno pomembno vsebino, to je bančništvo. V Novi Sloveniji smo v okviru paketa za pregon bančnega kriminala v zakonodajno proceduro ponovno vložili predlog novele Zakona o bančništvu, saj si želimo enkrat za vselej preprečiti škodljivo kadrovanje v nadzorne svete in uprave bank, ki je v preteklosti povzročilo bančne luknje, ki jih moramo s plačili davkov krpati vsi državljani. Davčne oziroma bančne luknje so močno pretresle slovensko javnost, predvsem pa slovenski razvoj. Ob obravnavi našega prejšnjega predloga zakona je v copy-paste obliki znotraj Zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank v zakonodajni postopek takoj za Novo Slovenijo identično rešitev vložila tudi Vlada. Na tak način je koalicija vsilila hibridno obravnavo obeh predlogov zakonov ter tako preprečila zahtevano splošno razpravo o našem predlogu zakona. Seveda je za tem iz svojega zakona našo rešitev koalicija tudi nemudoma črtala, kar je, milo rečeno, nenavadno. O ponovni vložitvi zakona smo v Novi Sloveniji upoštevali tako nekatere pomisleke Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora kot tudi nekatere pomisleke Vlade, ki so bili podani v okviru hibridne obravnave prejšnjega predloga novele. Uporabo novega kazalnika nedonosnih terjatev za člane nadzornega sveta pa smo v novem predlogu razširili tudi na člane uprave. Predlog zakona temelji na tako imenovani teoriji obetov, ki jo je kot teorijo vedenjske ekonomije razvil Daniel Kahneman in zanjo dobil Nobelovo nagrado za ekonomijo. Tako da mislim, da glede samih rešitev, same metodologije danes bo razprave, upam, da ne bo nihče razpravljal v smeri, da bi Nobelovemu nagrajencu to nagrado odvzeli. Predlagani dodatni kazalnik ustreznosti članov bančnih uprav in nadzornih svetov kaže delež nedonosnih terjatev v banki, kjer je oseba delovala na najpomembnejših mestih. Člani nadzornega sveta oziroma uprave banke nikakor ne smejo postati osebe, ki so v preteklosti pri izvajanju najpomembnejših funkcij v bankah glede slabih kreditov izkazale podpovprečno uspešnost svojega delovanja. Pri tem predlagamo primerjavo tako s povprečjem slovenskega bančnega sistema kot tudi s povprečjem sistema Evropske monetarne unije, katere del Slovenija je. Kazalnik velja za terjatve, ki so nastale v obdobju delovanja osebe na najpomembnejših položajih v bankah, vendar v časovnem okviru najmanj 2 in največ 10 let njegovega delovanja. Desetletno obdobje utemeljujemo z argumentom opazovanja cikličnosti gospodarstva in s tem bančnega sistema ter oceno stabilnosti poslovanja banke po predlaganem kriteriju. Prav zagotavljanje stabilnosti bančnega sistema je glavni cilj tega predloga zakona. Najboljši kazalnik stabilnega delovanja bank pa je prav kazalnik nedonosnih terjatev. V tem smislu v Novi Sloveniji kot zaskrbljujoče ocenjujemo mnenje Vlade, ki med drugim zagovarja tvegan model poslovanja z visokim deležem nedonosnih terjatev. Prav to tako imenovano kazino bančništvo v kombinaciji z državnim lastništvom bank prinaša nesprejemljivo visoko stopnjo nestabilnosti bančnega sistema. Posledica tega se lahko pokaže tudi kot večmilijardna bančna dokapitalizacija. Ponovitev tega scenarija je treba v prihodnosti preprečiti, prav zato sta bančna privatizacija in sprejem tega predloga zakona v nasprotju z mnenjem Vlade nujno potrebna. Dragi kolegice in kolegi, v Novi Sloveniji pričakujemo plodno razpravo in seveda tudi sklep, ki bo odprl vrata temu predlogu zakona v drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mirandi Groff Ferjančič.
Spoštovani poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom je v parlamentarni postopek vložila predlog novele zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu. Predlog zakona je po vsebini podoben predlogu zakona, ki ga je v aprilu 2016 že vložila skupina poslancev in poslank, le da se je tedaj nanašal le na imenovanje članov nadzornega sveta banke. Čeprav so predlagatelji odpravili nekaj strokovnih pomanjkljivosti predhodnega predloga, pa nekateri razlogi, zaradi katerih je Vlada tedanjemu predlogu nasprotovala, ostajajo še naprej. Zato Vlada tudi danes obravnavanega Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu ne podpira. Obdobje zaposlitve kandidatov v posamezni banki in višina nedonosnih terjatev, ki jih banka izkazuje v tistem obdobju, ne dajeta celovite informacije o odgovornosti posameznega kandidata za poslovanje banke in za povečanje obsega nedonosnih terjatev v bankah v tem obdobju. Uspešnost delovanja kandidata na bančnem področju se ne more presojati le po deležu nedonosnih terjatev banke, v kateri je deloval v preteklosti. Morebitna nadpovprečna vrednost tega deleža tudi še ne pomeni nujno, da je banka neuspešna pri poslovanju. Tudi predlagani časovni okvir za presojo deleža nedonosnih terjatev, po katerem se upoštevajo le tiste terjatve, ki so nastale v obdobju, v katerem je bil kandidat zaposlen v banki, je po mnenju Vlade še vedno neustrezen. Kazalnik, ki meri delež nedonosnih terjatev banke na določen dan, praviloma odraža dogajanja v zvezi z odobrenim posojilom s časovnim zamikom. Učinki ukrepov za reševanje nedonosnih terjatev in njihovo prestrukturiranje, ki omogočajo njihovo ponovno bonitetno razvrstitev med donosne terjatve, se tudi odrazijo z zamikom več let, kar pa ni nujno enako obdobju, v katerem je bil kandidat zaposlen v banki. V predlogu novele zakona predlagani kriterij pomeni neenakopravno obravnavo kandidatov, saj bi veljal le za kandidate, ki so zaposleni na vodilnih oziroma vodstvenih položajih v banki, ne pa za ostale kandidate, ki prihajajo iz nebančnega sektorja. Evropski bančni organ je zaradi različnih praks v državah članicah Evropske unije šele v lanskem letu opredelil enotno definicijo nedonosnih in restrukturiranih izpostavljenosti. Do lanskega leta je bila definicija nedonosnih terjatev v državah članicah EU različna. To pa pomeni dodatno oviro glede verodostojne primerjave podatkov o deležu nedonosnih terjatev s povprečjem glede na druge banke v Evropski monetarni uniji. Vlada je v zvezi z danes obravnavanim predlogom pridobila tudi mnenje Banke Slovenije, ki predlogu nasprotuje iz vsebinsko podobnih razlogov, kot jih je predstavila Vlada v svojem mnenju. Evropska centralna banka pa je v okviru posvetovalnega postopka v zvezi s predlogom zakona, ki ureja reševanje in prisilno prenehanje bank, izrazila mnenje, da predlagana rešitev, po kateri se kandidate izbira po formuli brez diskrecije pri odločanju, ni sorazmerna glede na cilj, ki ga želijo predlagatelji doseči, to je kvalitetnejša sestava uprav in nadzornih svetov bank. Že v okviru obstoječih kriterijev, ki jih uporablja Banka Slovenije pri presoji ustreznosti kandidatov, se med drugim preverja tudi njihova odgovornost za nastanek slabih posojil v banki. Vlada zato meni, da je sedanja pravna ureditev področja imenovanja upravnih organov bank ustrezna, saj vsebuje mehanizme, ki strokovno neprimernim osebam preprečujejo nadaljnje delovanje na odgovornih funkcijah v bančnem sistemu. Glede na vse navedeno predlagamo, da Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu ne podprete. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupna Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predstavniki Vlade, spoštovani poslanci in poslanke! Pred seboj imamo predlog zakona, ki ga v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli. Predlog zakona želi v slovenski bančni sistem uvesti nov kriterij za proces imenovanja v nadzorne svete in uprave bank. Temelji na tako imenovani teoriji obetov, po kateri bodo lahko na te položaje imenovani kandidati, ki so v preteklosti glede na kazalnik deleža slabih posojil izkazali svojo nadpovprečno uspešnost. Konkretno se predlaga uvedba kazalnika v obliki deleža nedonosnih terjatev posamezne banke in bančnega sistema. Kot nedonosna terjatev je definirana terjatev, ki se pri banki ne poravna v roku 90 dni po zapadlosti. Ob tem se nam v Poslanski skupini Desus odpira vrsta pomislekov, na katere smo bili opozorjeni že v junijski seji Odbora za finance in monetarno politiko. Sicer, v primerjavi s prejšnjim, tokratni predlog poleg pogojev za imenovanje člana nadzornega sveta banke te določa tudi za imenovanje članov uprave banke. Pomisleki gredo v smer, da uspešnosti kandidata ni mogoče presojati le skozi prizmo deleža slabih posojil, saj lahko banka, ki razpolaga z zadostnim kapitalom, izbere bolj tvegan način poslovanja, pa so kljub temu njeni kazalniki lahko nadpovprečni. Problematično je tudi dejstvo, da področje nedonosnih terjatev na ravni Evropske unije še ni v celoti harmonizirano. Po predlogu se namreč presoja deleža nedonosnih terjatev izvede tudi na podlagi primerjave s povprečnim deležem v bančnem sistemu Evropske monetarne unije. Če to področje ni poenoteno, potem tega v praksi ni mogoče izvajati. Opozarjamo tudi na dejstvo, da je razlog za razvrstitev terjatev med nedonosne lahko tudi okoliščina, ki je nastopila po prenehanju zaposlitve kandidata v dotični banki. Menimo, da obstaja kar nekaj dvomov o tem, da bi bilo izključevanje določenih kandidatov po kriterijih predloga zakona pravično. Zaradi tega v Poslanski skupini Desus predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Torej v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer ugotavljamo, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki so ga vložili predlagatelji, nekako nadgrajujejo s predlogom, ki smo ga pred nedavnim že obravnavali, in sicer gre za razširitev iz tega, da se ne ugotavlja samo primernost kandidatov, ki so v nadzornih svetih, ampak tudi tistih kandidatov, ki prevzemajo odgovornost za vodenje poslov v bankah. Na prvi pogled mislim, da se lahko vsi strinjamo, da je treba poostriti nadzor nad poslovanjem bank in nad odločitvami, ki jih sprejemajo, ker imamo zelo hude posledice, ki jih zaznamo tudi v javnem dolgu, kajti prevzeli smo pravzaprav to obveznost zaradi takšnega poslovanja na svoja pleča tudi ljudje. Vendar kriteriji, ki jih poskušajo pri tem uveljaviti, ugotavljamo, niso dovolj dorečeni in velikokrat bi prišlo tudi do nejasnosti, ali je sploh mogoče izpeljati ustrezen pregled slabih terjatev tako na območju Republike Slovenije kot tudi v drugih državah znotraj Evropske unije, kajti ti kriteriji in te primerjave so pravzaprav izjemno nedorečeni in neusklajeni tudi znotraj evropskega prostora. Torej, ta sama nejasnost bi povzročila še več težav kot pa rešitev. Poleg tega se v tem predlogu srečujemo s tem, da kandidat, ki je mogoče prišel v trenutku reševanja ali pa vstopil v banko, ko pri nekem komitentu slaba terjatev še ni nastala, pa je ta nastala ravno takrat, ko je nastopil to funkcijo, zaradi drugih dogodkov, ki jih je neko podjetje imelo – bi tudi ta oseba lahko nosila potem odgovornost in bila po tem zakonu neustrezna za to, da opravlja najodgovornejšo funkcijo v bančnem sistemu. Torej, sam predlog je tudi na tej točki nedorečen. Želimo pa ob tej priložnosti poudariti, da je zagotovo ta hip izjemen izziv – če lahko tako rečemo – v Sloveniji, da se sploh podeljujejo krediti, kajti velike omejitve in vse težja dostopnost ali pa izredno težka naloga za tiste, ki bi želeli prejeti kredit iz naših bank, je nekaj, kar pravzaprav ovira vlogo bank, po drugi strani pa zaradi tega nastajajo pri nekaterih slabe terjatve. Torej, sam odnos med bankami in komitenti je izjemno pomemben. Poleg tega pa ne smemo izključiti dejstva, da imamo nad sabo sklep Evropske komisije, ki onemogoča aktivnejšo vlogo bank pri dodeljevanju kreditov – in kdo bo potem od teh, ki danes, recimo, so v teh bankah, tudi moral prevzeti odgovornost, če bodo nastale slabe terjatve zaradi odločitve Evropske komisije? Tudi ta vidik ni upoštevan. Želimo opozoriti, da je pri vseh teh postopkih ključen nadzor Banke Slovenije. Ta najvišji regulativni organ na področju bančništva je tisti, ki mora budno spremljati dogajanje v bankah in tudi pravočasno odreagirati. Ta mehanizem imamo zgrajen, problem pa je, v kolikšni meri in kako dosledno se izvaja. In tukaj je to vprašanje, na katerega smo že večkrat opozorili prav nadzor Računskega sodišča – tisto ključno vprašanje, ki ga bo treba rešiti. V teh postopkih pač enostavno manjka nadzor tudi Računskega sodišča tako znotraj Banke Slovenije kot tudi pri samih poslovnih bankah. Če se dotaknemo, ne nazadnje, revizijskega poročila Računskega sodišča o uspešnosti upravljanja z nedonosnimi terjatvami in upravljanju s pogodbami pri Novi Ljubljanski banki, je iz povzetka tega poročila sicer razvidno, da je Nova Ljubljanska banka vzpostavila mehanizem za zgodnje opozarjanje za povečano kreditno tveganje na podlagi vnaprej določenih kazalnikov, vzpostavila seznam komitentov, ki jih zaradi povečanega tveganja neplačila spremlja in obravnava, še preden pride do morebitnega neplačila. To je tista ključna dejavnost, ki se mora dogajati znotraj bank, in to je tudi tisto, kar mora Banka Slovenije nadzirati, ali se pravočasno tudi izvaja. Vendar Računsko sodišče še vedno ugotavlja, da ne glede na to, da so ti procesi uvedeni v Novi Ljubljanski banki, pa vendarle odstopajo od ustreznega ravnanja pri odobravanju in spremljavi kreditov. Opozarjajo tudi, da so sam način sprejemanja internih aktov in njihova nejasna hierarhična umeščenost ter njihovo uveljavljanje preko okrožnic povzročali dodatne nejasnosti pri uporabi aktov, kar lahko pomembno oteži ustreznost izvajanja posameznih postopkov v okviru kreditnega procesa. In kar je pomembno, za kreditni proces še ni uveljavljeno lastništvo procesa, torej še vedno ni jasno, kdo je tisti skrbnik procesa, da nekdo dobi kredit in da se ga potem tudi spremlja, kako se ta pogodbena obveznost izvaja. To so te ključne usmeritve iz povzetka Računskega sodišča, ki bi jih bilo treba izjemno dosledno preverjati, predvsem tudi s strani Slovenskega državnega holdinga, ki upravlja z državnimi bankami. Seveda se tudi v teh postopkih v tem zakonu ne dotikamo poslovanja in ravnanja Slovenskega državnega holdinga, ki mora tudi sam skrbeti zato, da kandidate, ki jih predlaga, ustrezno preveri, ne glede na to, da je to potem še postopek tako Banke Slovenije pri sistemskih bankah kot tudi Evropske centralne banke. Ampak vloga Slovenskega državnega holdinga je tukaj tudi izpuščena, kar kaže na to, da ta predlog resnično ni celovit in bo treba še veliko veliko več napora vložiti v to, da vzpostavimo res uspešen in transparenten postopek podeljevanja kreditov v Sloveniji. Zaradi vseh teh pomanjkljivosti, seveda, tega zakona v Polanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli oziroma menimo, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Kot smo pojasnjevali že v začetku letošnjega leta, ko je Nova Slovenija predlagala podoben zakon, bomo tudi tokrat proti predlaganemu zakonu, predvsem iz dveh temeljnih razlogov. Prvi razlog, zakon ne rešuje ključnega problema nadzornih svetov in uprav slovenskih bank. Glavni problem nadzornih svetov in uprav bank je, da zaposleni v njih nimajo svojih predstavnikov. Dodaten problem je, da javni interes v državnih bankah, v nadzornih svetih zastopajo razni nadzorniki, poslovni svetovalci, menedžerji iz privatnih podjetij, namesto da bi ga zastopali ljudje, ki odgovarjajo demokratično izvoljenim organom. Ta problem bo koalicija sicer kmalu »rešila« s tem, da bo privatizirala še zadnji dve nacionalizirani banki – potem bankam niti formalno ne bo treba izvrševati javnega interesa. Drugi razlog našega nasprotovanja je, da je ta predlog neizvršljiv in – v tem kontekstu tudi lahko rečem – nestrokoven. Osnovna ideja je sicer na videz legitimna. Primernost nadzornika ali upravnika bi se preverila tako, da bi se obseg slabih terjatev v bankah, v katerih je delal, primerjal s slovenskim in evropskim povprečjem. Kot so opozorili že v Banki Slovenije, v Evropski uniji še vedno ni enotne definicije slabih dolgov. V nekaterih državah se kot slaba terjatev upošteva samo tisti dolg, ki ga dolžnik ne odplačuje, v drugih se upoštevajo vsi dolgovi dolžnika. Vprašanje torej, ali bi se dalo dobiti primerljive podatke. Mi smo za to, da se kandidat ocenjuje na podlagi objektivnih kazalcev, opozarjamo pa, da je v kapitalističnem gospodarstvu odgovornost težko izmeriti. Zakaj je temu tako, bi bila neka druga debata. Na prvi pogled se zdi, da so slabe terjatve dober kriterij, vendar je to v resnici bolj moralističen kot strokoven argument. Slabe terjatve iz prevzemanja evra niso le oziroma niso zgolj toliko posledica posameznih poslovnih odločitev – čeprav delno so, to je ta naš proces tajkunizacije, kot ga danes imenujemo – kolikor so posledica treh sistemskih dejavnikov: največje krize kapitalizma po drugi svetovni vojni, negativnih posledic prevzemanja evra za manj razvite članice in procikličnih ukrepov prve Janševe vlade. Če naštejem le tri ukrepe: znižanje dohodnine, davka na dobiček podjetij, odprava davka na izplačane plače; drugič, predčasno poplačilo dolga domačih bank z zadolžitvijo v tujini ob že tako 30-odstotni rasti tujih kreditov in seveda množična privatizacija državnih podjetij, od Mercatorja do Vegrada. V določenih stališčih – že pred našim stališčem – je bilo govora o nadzorni vlogi Banke Slovenije, o vlogi in odgovornosti SDH. Predlagatelji tudi dobro vedo, kakšna je lastniška struktura bank v Nemčiji – na katero se radi pogosto sklicujejo – kjer ne prevladuje privatno lastništvo, kjer so banke v deželni ali regionalni lasti in opravljajo tisto ključno osnovno, če hočete, starošolsko bančništvo in so vpete v regionalno okolje. Skratka, realni problemi so v bistvu političnoekonomski problemi, ki se jih ne da odpraviti z moralističnimi rešitvami. Da se jih rešiti z drugo in drugačno politično ekonomijo, drugim in drugačnim modelom razvoja, tako gospodarskega kot družbenega. In to je v bistvu naloga nas v Državnem zboru. Za konec lahko rečem, seveda obstajajo nobelovci, obstaja pa stari dobri Bertolt Brecht, ki je povedal nekaj pametnega o bankah in bančništvu, in žal znotraj političnoekonomskega modela, znotraj katerega smo, bolj veljajo Brechtove besede. Kot sem že uvodoma rekel, mi bomo predlogu tega zakona nasprotovali. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Drage poslanke, dragi poslanci, dober dan! Če razmislimo o praksi delovanja bank v zadnjem obdobju in o izvajanju trenutnih zakonskih kriterijev za imenovanje v nadzorne svete in v uprave bank, lahko ugotovimo, da je na tem področju treba ukrepati in nekaj spremeniti. Veljavni Zakon o bančništvu vsebuje nekatere določbe, ki opredeljujejo primernost kandidata za člana nadzornega sveta oziroma uprave banke. Izkušnje pa kažejo, da so te določbe opredeljene preohlapno in dopuščajo vstop v nadzorni svet tudi popolnoma neprimernim osebam, osebam, ki so bile v preteklosti že odgovorne za bančne luknje. Naš cilj je, da iz subjektivnih kriterijev za imenovanja naredimo čim bolj objektivne kriterije. To zagotovo ni moralističen kriterij, ampak objektiven kriterij – pomeni kriterij, ki ga je možno meriti v številkah. Zato na področju kandidiranja v bančništvu potrebujemo ukrepe, ki pa ne smejo biti zgolj lepotni popravki, ampak morajo biti dejansko učinkoviti. Nova Slovenija tako predlaga uvedbo kazalnika nedonosnih terjatev, ki bi zelo jasno pokazal, kdo je za prevzem odgovornosti člana v upravi ali nadzornem svetu banke primeren in kdo neprimeren. Po našem predlogu je za člana bančne uprave ali nadzornega sveta neprimeren tisti, ki je pri opravljanju pomembne funkcije v banki v preteklosti povzročil nadpovprečno veliko deležev slabih terjatev. Kako drugače to meriti? Če imate drugačne ideje, prosim, z idejami na dan. Ohranitev diskrecije pri imenovanju kandidatov v upravo in nadzorne svete bank v konkretnih primerih ne bi zagotovila dokončnega odmika od nedopustnih praks iz preteklosti. Tem praksam imenovanja neprimernih kandidatov vrat ne smemo pustiti priprtih, ampak jih moramo zapreti in zakleniti za vselej. Glavni cilj, ki ga s predlogom zakona zasledujemo, je dolgoročna zagotovitev stabilnosti bančnega sistema. Ta pa je pogoj za dobro delovanje finančnega in tudi gospodarskega sistema države. Poleg tega zasledujemo tudi cilj preprečevanja nadaljnjih zlorab pri nadziranju in upravljanju bank, ki so pripeljale do tega, da so nepredstavljive vsote denarja končale neznano kje in da vsak izmed slovenskih državljanov nosi na svojem hrbtu dolg v višini 2 tisoč 500 evrov, ki ga je povzročila bančna sanacija. V Novi Sloveniji smo se o rešitvah iz tega predloga zakona v nadaljevanju zakonodajnega postopka pripravljeni še pogovarjati in usklajevati. Mi nikoli nismo trdili, da vse vemo in da vse znamo, trdimo pa, da sedanji sistem ni dober, da dopušča imenovanje članov nadzornih svetov in uprav bank, ki za to delo niso primerni. In zato bi moral ta parlament intenzivno iskati rešitve, da to prepreči. Pripravljeni smo se usklajevati tako z opozicijskimi kot tudi s koalicijskimi poslanskimi skupinami. S tem nimamo nobenih težav, bojimo pa se, da vladna koalicija nima veliko posluha za ukvarjanje s preprečevanjem kadriranja neprimernih oseb na najpomembnejše funkcije v bankah. Njihova pripravljenost, torej koalicijska pripravljenost za soočenje s problemi, s katerimi se sooča naš bančni sistem, se bo pokazala tudi danes na glasovanju o tem, ali bo koalicija ta predlog zakona spustila v nadaljnjo obravnavo, kjer ga je mogoče še dodelati. Ker si v Novi Sloveniji želimo presekati stare vzorce imenovanja neprimernih oseb na najpomembnejše funkcije v bankah, bomo – seveda, to razumete – predlog novele Zakona o bančništvu podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav predsednik, kolegice in kolegi, državna sekretarka! Pred nami je novela Zakona o bančništvu. Pravzaprav je to zelo kratka novela, in če poenostavim, pravi, da tisti, ki so krivi za to, da so državljanke in državljani morali v naše banke dati kar zajeten kup denarja, v teh bankah nimajo kaj iskati. Ne v nadzornih svetih in ne v vodstvu banke. Zdaj mi pa povejte, kolegice in kolegi, zakaj se je s tem tako težko strinjati? Res človek to težko razume. Tisti, ki smo sedeli, bilo nas je zelo malo, na zadnji seji, ko je preiskovalna komisija o bančni luknji – če poenostavim – smo se seznanili z rezultati, vmesnimi rezultati dela te komisije. Jaz mislim, da je bilo tam kristalno jasno povedano, da se da ugotoviti, z imeni in priimki, kdo so ljudje, ki so odgovorni za to, da je bančna luknja nastala. Resnično težko razumem, kako koalicija, kako največja vladna stranka, ki so jo še vedno polna usta etiki in morali, ko je pa treba z dejanji to pokazati, preprosto stisne rep med noge. In ni prav. Ljudje, Slovenke in Slovenci, so tisti, ki so na žalost morali sanirati banke, če smo želeli, da ne bi tudi naše gospodarstvo in država končala na kolenih. Stranka modernega centra – takrat Mira Cerarja – je pred volitvami obljubljala, kako bo stvari spremenila. Je obljubljala, kako bo v naši državi vse drugače. Je obljubljala zakon o sistemskih preiskavah, ki bo razkril in kaznoval lopove za TEŠ 6, za bančno luknjo in še kakšno veliko kriminalno dejanje. Kaj od vsega tega imamo danes, po dveh letih? Nič. Ampak res čisto nič. Primer Nove Ljubljanske banke, imenovanje nadzornikov v Novo Ljubljansko banko nam pa mogoče celo pokaže, zakaj je SMC proti. Pa tudi imenovanje gospoda Jazbeca v Slovenski državni holding pokaže, zakaj je proti takšnim zakonom. Z vladne strani – in tudi dve koalicijski stranki do zdaj sta povedali, da pač zakon ni dobro dodelan, da ima pomanjkljivosti in tako naprej. Ja, verjetno res kakšna stvar v zakonu še manjka, ampak se da to tekom postopka vsekakor urediti tako, kot je treba. V naši poslanski skupini bomo zato, ker mislimo, da je prav, da tisti, ki so krivi za bančno luknjo, v bankah ne morejo sedeti, seveda predlog zakona podprli. In tudi sama, čeprav nisem sopodpisnica ali pa sopredlagateljica tega zakona, pozivam vse, da strnemo vrste in pokažemo, da nam je res do tega. Ne samo z besedami, ne samo s pisanjem po socialnih omrežjih, z govorjenjem v tej dvorani, ampak z dejanji pokažimo, da je res treba narediti konec. Ker v nasprotnem primeru, spoštovani kolegice in kolegi, bomo čez nekaj let tudi po vaši zaslugi mogoče naše banke morali še enkrat sanirati. In jaz sem seveda odločno proti temu.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani državna sekretarka s sodelavci, poslanke in poslanci! Danes ponovno obravnavamo zakonodajni predlog skupine poslancev glede spremembe Zakona o bančništvu. Rešitve, ki so predlagane, so zelo podobne rešitvam, ki so že bile v zakonodajnem postopku za omejitve članov nadzornega sveta – tako, da bi za imenovanje člana uprave banke in člane nadzornega sveta določili omejitve, da na primer ta član uprave oziroma nadzornega sveta nima ugleda in lastnosti za vodenje poslov banke oziroma za nadzor nad vodenjem poslov banke tudi v primeru, če bi bila ta oseba zaposlena kot član organa vodenja ali nadzora banke, višje vodstvo ali delavec s posebnimi pooblastili za zastopanje in sklepanje poslov v imenu in za račun posamezne banke, v kateri razmerje nedonosnih terjatev od celote vseh terjatev za posamezno preučevano obdobje v povprečju ni bilo manjše kot v drugih bankah v državi delovanja banke ali v poprečju ni bilo manjše kot v drugih bankah v Evropski monetarni uniji po tem kazalniku. O tem lahko rečemo, da je že Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila v drugi obravnavi prejšnjo verzijo zakona, poleg Vlade in Banke Slovenije, da so takšne določbe neizvedljive. Kot je Zakonodajno-pravna služba opozorila, področje nedonosnih terjatev na ravni Evropski unije v celoti še ni harmonizirano, zato predlaganega kriterija v praksi ne bo mogoče presojati. Z vidika skladnosti predloga zakona z ustavo pa bi takšna pomanjkljivost, ki onemogoča izvajanje zakona, lahko pomenila neskladnost z načelom pravne države – 2. člen Ustave. Prav tako je Zakonodajno-pravna služba opozorila na prejšnjo verzijo zakona, ki ima iste dikcije kot ta zakon, da se povzročajo dodatne nejasnosti z novo 3. točko 53. člena, ker te dopolnitve poglabljajo tudi nejasno uporabljen veznik ali pri določanju območja, ki naj se uporabi za izračun kazalnika v posameznem preučevanem obdobju – in sicer, ali naj se uporabi povprečje, izračunano za druge banke v državi delovanja banke, ali povprečje, izračunano za druge banke v Evropski monetarni uniji. Obrazložitev te določbe te nejasnosti ne odpravi, saj iz nje celo izhaja, da naj bi bila primerjava kazalnikov izvedena najprej v Sloveniji oziroma v državi kandidata, nato pa vedno tudi z bankami v Evrosistemu. Besedna razlaga predlagane določbe v obrazložitvi zapisane interpretacije določbe ne more podpreti, zato izpostavljamo nujnost jasne in določne opredelitve okoliščine, ki bo pomenila, da posameznik ne bo izpolnjeval pogoja za člana nadzornega sveta banke. Podobna določba je tudi predlagana za člana uprave z novo 3. točko 38. člena, ki tudi za člane uprave uvaja podobne nejasnosti, kot je opozorila Zakonodajno-pravna služba za člana nadzornega sveta. Glede takšnega predloga – Evropska centralna banka je nanj dala odklonilno mnenje. Glede uspešnosti delovanja kandidata na bančnem področju – to je pa stvar, ki je ni mogoče določati zgolj na podlagi slabih terjatev. Tudi je vprašanje, zakaj in kdaj so slabe terjatve nastale. Če je član uprave in nadzornega sveta kriv za delovanje, ki ni bilo v najboljšem interesu banke, potem ne bi smel biti v upravi oziroma nadzornem svetu banke. O tem pa tudi Banka Slovenije presoja. Za člane uprave daje Banka Slovenije predhodno soglasje na podlagi zelo ostrih pogojev, ki jih določa novi Zakon o bančništvu, ki smo ga sprejeli v tem mandatu. Banka Slovenije na podlagi 58. člena Zakona o bančništvu 2 predpiše podrobnejšo vsebino meril za ocenjevanje ustreznosti kandidata za opravljanje funkcije člana uprave banke oziroma nadzornega sveta in podrobnejšo vsebino dokumentacije, ki jo je treba priložiti zahtevi za imenovanje člana nadzornega sveta v zvezi z izpolnjevanjem pogojev iz 38. oziroma 53. člena Zakona o bančništvu 2. Banka Slovenije je skladno s 13. členom navedenega zakona sprejela sklep o uporabi smernic o ocenjevanju primernosti članov organov vodenja ali nadzora in nosilcev ključnih funkcij, s tem se je zavezala, da bo v celoti upoštevala smernice o ocenjevanju primernosti članov organov vodenja ali nadzora in nosilcev ključnih funkcij, ki jih je pripravila Evropska centralna banka. In sicer v delu, v katerem se nanašajo na izvajanje nalog in pooblastil pristojnega organa v zvezi z izpolnjevanjem zahtev za banke glede ocenjevanja primernosti predlaganih in imenovanih članov organov vodenja ali nadzora in nosilcev ključnih funkcij v bankah. Le-te pa v 13. poglavju zelo podrobno določajo merila glede presoje, ugleda člana organov vodenja ali nadzora. Zakon o bančništvu 2 vsebuje še dodatne določbe, ki Banki Slovenije dajejo pravno podlago za ukrepanje na način, da neprimernim osebam prepreči nadaljnje delovanje na odgovornih funkcijah v bančnem sistemu. Na podlagi 270. člena istega zakona tako Banka Slovenije članu upravljalnega organa banke z odredbo naloži, da preneha določena ravnanja ali odpravi ugotovljene kršitve. Pod pogoji, ki so določeni v 271. členu Zakona o bančništvu 2, pa Banka Slovenije odvzame dovoljenje za opravljanje funkcije člana uprave, medtem ko članu nadzornega sveta z odločbo prepove opravljanje funkcije, če član ob imenovanju ali po nastopu funkcije ne izpolnjuje več pogojev za imenovanje, če imenovanje člana ni bilo skladno s prej navedenim 34. členom Zakona o bančništvu 2 ali če član huje krši dolžnosti člana nadzornega sveta banke. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra glasovali proti temu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, spoštovani predlagatelji, kolegice, kolegi! Pred nami je predlog spremembe in dopolnitve Zakona o bančništvu. Verjetno ne mine mesec, da v Državnem zboru ne bi imeli točke dnevnega reda o problematiki bančnega sistema v Sloveniji. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je problem bančništva v Sloveniji pereč in da Zakon o bančništvu in tudi Zakon o Banki Slovenije potrebujeta nujne spremembe, vendar, žal, nekako ni volje oziroma ni bilo nekih skupnih točk do sedaj v Državnem zboru, da bi lahko skupaj uredili to spremembo in dopolnitev. Predlagatelj med poglavitne rešitve tega zakona predlaga, da se v slovenski bančni sistem uvede nov kriterij, in sicer dopustnost imenovanja v nadzorne svete in uprave bank. Po tem kriteriju bi se na ta položaj lahko imenovali le kandidati, ki so v preteklosti glede na kazalnik deleža tako imenovanih slabih posojil izkazali svojo nadpovprečno uspešnost. V Slovenski demokratski stranki imamo nekaj pomislekov v zvezi s predlagano rešitvijo, predvsem v delu, da bi bila presoja uspešnosti in da bi bil kazalnik vključen samo za tiste, ki so bili ali so trenutno zaposleni v bančnem sistemu. Treba se je zavedati, da se v uprave bank in nadzorne svete bank imenujejo tudi tisti, ki ne prihajajo iz bančnega sistema. In tukaj se nam zastavlja tisto glavno vprašanje, kaj pa sedaj s tistimi. Za nekatere bodo kriteriji pri imenovanju kandidatov veljali, pri drugih pa ne. In ne nazadnje, v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi sam lastnik moral biti toliko odgovoren, da predlaga ustrezne kandidate, kajti predvsem v interesu lastnikov mora biti, da tako v uprave kot v nadzorne svete kandidirajo kandidate, ki izpolnjujejo vse pogoje in ki so vredni zaupanja. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bil ta predlog na nek način lahko smiseln in da glavni razlog za predlog te spremembe s strani predlagatelja prihaja predvsem zaradi neodgovornosti vlade Mira Cerarja, Ministrstva za finance in te koalicije, ki predvsem v banke s 100-odstotnim državnim lastništvom imenujejo neustrezne kandidate. Mislim, da je treba tukaj povedati tudi naslednje, da je odgovornost vlade Mira Cerarja, koalicije, Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in Desusa, da imenujejo v banke ustrezne kandidate, ki izpolnjujejo vse pogoje. Lahko smo priča temu, da verjetno v samem lastništvu, privatnem, bank do teh problemov ne prihaja, da so problematične zgolj banke, ki so v državnem lastništvu in ki so pod upravljanjem Slovenskega državnega holdinga. V Slovenski demokratski stranki glede na vse povedano samemu predlogu te rešitve ne bomo mogli dati podpore, predvsem zaradi razlogov, ki smo jih navedli prej. To pomeni, da bi ti kriteriji veljali samo za en segment kandidatov, kaj pa narediti s tistimi, ki ne prihajajo iz bančnega sistema? Kaj narediti z njimi, kateri kriteriji naj veljajo za njih? To pomeni, da bi tukaj lahko prišli tudi do tega, da je predlog neuravnotežen in predvsem da veljajo za nabor kandidatov za člane nadzornega sveta različni kriteriji. Vprašanje se nam zastavlja tudi pri tem, ko bo kandidat prišel iz tujine. Ni neke zaveze, da bo ta kandidat prišel iz sektorja bank, ki delujejo v Evropski uniji, lahko pride tudi izven Evropske unije, izven nadzora Evropske centralne banke. Na kakšen način se bodo pa takrat preverjali ti kriteriji, ki so tukaj notri navedeni? Ne glede na vse povedano, Nobelova nagrada, upravičena, vendar se v Slovenski demokratski stranki tudi sprašujemo, ali je sploh smiselno ali ustrezno, da vse te številke in vse mečemo v zakon. Mislim, da imamo v Sloveniji že tako in tako prenormirano zakonodajo, ne samo na področju bančništva, tudi na ostalih področjih. In prepričani smo, da bi to zadevi samo na nek način dodalo še dodatne t. i. birokratske ovire, predvsem pa ne bi bili v enakopravnem položaju vsi kandidati za člane nadzornega sveta. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je lastnik tisti, ki je odgovoren za imenovanje članov nadzornih svetov in da mora lastnik poskrbeti, da člani nadzornega sveta izpolnjujejo vse kriterije po Zakonu o bančništvu in Zakonu o Banki Slovenije, in da je lastnik tisti, ki mora varovati svoj interes v neki delniški družbi. In svoj interes v delniški družbi lahko rešuje oziroma izpolnjuje zgolj s tem, da imenuje ustreznega kandidata z vsemi kompetencami in izkušnjami.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jožef Horvat, predlagatelj. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala lepa vsem, ki ste predstavili svoje poglede v imenu vaših poslanskih skupin, poglede na našo predlagano rešitev. Najprej bi se najbrž ta zbor moral odločiti, ali ima res srčno voljo, da na področju bančnega kriminala nekaj naredimo. Če je odgovor ne, smo zadevo zaključili. Če je odgovor ja, rešitve na mizo. Že kar 3 leta je od tega, kar smo identificirali bančno luknjo, vrgli v njo 4 milijarde evrov – pol proračuna te države. Pa se vprašam in sprašujem in državljani me sprašujejo, ali za ta kriminal, bančni kriminal, kdo sedi. Ne. Branjevka tu na ljubljanski tržnici, zato ker morda nima davčne blagajne ali pa da je naredila nek drugi mikro prekršek, je dobila kazen 3 tisoč evrov. Toliko o tej »sorazmernosti«. Jaz sem tudi zaznal, oprostite moji osebni oceni, da so nekatere celo vladne stranke svoja negativna mnenja do tega predloga zakona izrekle s stisnjenimi zobmi. Problematizirati metodologijo je metanje peska v oči. Ta gospod – ja, Nobelovo nagrado je dobil. Bil je psiholog in matematik. Ali morate biti psiholog, ko zaposlujete? Odgovor si dajte sami. Bil je ameriško-izraelskega porekla, ampak to zdaj ta trenutek niti ni toliko pomembno. Pa grem morda po vrsti. Mnenje Vlade. Med drugim na tretji strani Vlada piše: »ker področje nedonosnih terjatev na ravni Evropske unije v celoti še ni harmonizirano« in tako naprej in tako naprej. Glejte, mi ne govorimo o Evropski uniji, mi govorimo o Evropski monetarni uniji. Najbrž se je tukaj Vladi naredil lapsus. In še nekaj, Vlada želi poudariti, da je sedanja pravna ureditev področja imenovanja upravljalnih organov ustrezna. Joj, moj bog. Kako smo že tiste gospode kadrovali v nadzorne svete NLB? O tem sem prosil kolega Jerneja Vrtovca, da bo kasneje malo več razložil, ker to področje bolje obvlada. Zanimivo je nekaj, nimam pa jaz odgovora, zato ga postavljam pred vas, kolegice in kolegi. Vlada je v svoj Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank integrirala našo prejšnjo rešitev, copy-paste. Potem ga je pa seveda izbrisala. Kaj se je takrat dogajalo? Tega odgovora nimamo. To je nenavadno. Še nikoli nisem zasledil v tem svojem obdobju, kar sem v Državnem zboru, takšne rešitve, da bi Vlada integrirala rešitev celo opozicijske stranke – kar pomeni, da je rešitev dobra, da je bila dobra. Takratna se je nanašala samo na člane, na kadrovanje v uprave bank. Zdaj, kot rečeno, smo to razširili še na nadzorne svete. Ampak potem je pa Vlada v končnem besedilu to izbrisala in rekla, da si je premislila. No, ne Vlada, poslanci, da sem bolj točen. Poslanska skupina Desus je pravilno ugotovila, da gre za nov kriterij. Ja, gre za nov kriterij in vsi ostali kriteriji seveda ostajajo. Ampak najbrž Poslanska skupina Desus ne razume, ko pravi, da ni možno kandidata presojati le skozi kazalnik deleža nedonosnih terjatev. Ne, to je novi, ki je dodaten vsem ostalim obstoječim. Seveda ga ni možno, to je samo dodatni kriterij, kazalnik, delež nedonosnih terjatev. Tako da upam, da se zdaj razumemo. Poslanska skupina Socialnih demokratov pravi, da je predlog nedorečen. Kaj je nedorečeno? In razumem, če je nedorečen, seveda – odprli ste vrata v drugo branje. Tam so potem tiste tehnikalije, kjer bomo vsi skupaj, ne samo mi predlagatelji – saj mi ne pravimo, da je treba natančno to vsebino sprejeti. Zdaj je tukaj v drugem branju možnost, da se rešitve izboljšajo. Zato imamo drugo branje. Torej, odpravimo vendarle te nedorečenosti, ki jih zaznavate v SD. Da ima Banka Slovenije vpliv na kadrovanje – res je, predpisana je licenca za člane uprav bank. V prejšnjem mandatu pa ste nekateri, ki tukaj sedite, glasovali proti temu, da bi se zahtevala tudi licenca za nadzorne svete, kar si Banka Slovenije kot regulator želi, pa smo ji – a ste ji, da sem bolj točen – zvezali roke. Združena levica: »neizvršljiv zakon, nestrokoven …« Jaz pravim, vsi podatki za izračun obstajajo, vsi. Mi smo to preverili nekajkrat, nič nismo napisali na pamet, veste. Pravijo, da nedonosna terjatev ni definirana, v Združeni levici to pravijo. Glejte, nedonosna terjatev je definirana in kot nedonosno terjatev definiramo tisto terjatev, ki se pri banki ne poravna v 90 dneh od zapadlosti. Se pravi, če je zapadlost na današnji dan, potem merimo 90 dni, če ta terjatev ni poravnana, se šteje kot nedonosna. To je matematično natančna in eksaktna definicija. Nepovezani poslanci, mag. Alenka Bratušek pravzaprav, govori – ampak z drugimi besedami – da imamo v Sloveniji bančno ložo. S tem se mi strinjamo, o tem smo tudi govorili v prejšnjem mandatu v preiskovalni komisiji, ki jo je vodil spoštovani kolega Marko Pogačnik. Samo en primer – pa brez imen, ne želim imen tukaj omenjati – smo zaslišali direktorja filiale Nove Ljubljanske banke izven Slovenije, ki je nekoč bil viceguverner Banke Slovenije, odgovoren za nadzor. In nas je tako – da ne rečem – popljuval, poslance, člane komisije in rekel, da mi pojma nimamo, da smo se mi reševanja, iskanja krivcev za bančno luknjo lotili na povsem napačni strani in da se nam je zgodila naravna nesreča. Torej, narava je kriva, da imamo bančno luknjo. In zato pravim, imamo bančno ložo in ta zakon ima namen, da to bančno ložo razbije. Bančna loža pomeni, da bankirji dejansko krožijo, enkrat so v eni banki, potem – tudi če tam kaj zakuhajo – pa malo jim vzamejo licenco pa spet dodajo in tako naprej. Tudi iz Banke Slovenije gredo na komercialne banke in tako dalje. Saj ta imena poznamo, nimam dovolj časa in niti namena, da bi o tem govoril. SMC – tu sem pa res zaznal pri kolegu Verbiču, ki je predstavil stališče Poslanske skupine SMC, Stranke modernega centra, stisnjena usta. Ker pa smo mi dobro preštudirali vsa ta gradiva tudi takrat, ko smo obravnavali naš prejšnji zakon in vladni Zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank, imam občutek, da je kolega prebral stališče oziroma mnenje Zakonodajno-pravne službe o vladnem Predlogu zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, ki je integriralo našo rešitev. Mislim, da bi prav stranka SMC morala biti tista, ki bi forsirala neko rešitev, nek predlog, neko srčnost v tej smeri, da vendarle najdemo neke zakonske rešitve, ker smo pač zakonodajna veja oblasti, da bomo do konca mandata nekoga spravili v zapor, vsaj enega bančnega kriminalca, če ne, boste volitve izgubili. Kolega Marko Pogačnik – SDS – seveda je relevantno vprašanje, kaj pa potem, če kandidat ni delal v bančnem sistemu. To vprašanje je relevantno. Mi imamo odgovor v zakonu, ki pravi, da če je kandidat delal v bančnem sistemu v preteklosti najmanj dve leti, potem se vklopi ta kriterij, če je delal manj kot dve leti, pravimo, da je premalo opazovano obdobje. Ta interval postavljamo od dve do deset let zaradi cikličnosti gospodarstva, o katerem sem govoril, ko sem zakon predstavljal. Povsem normalno je – tukaj imamo mi praktično ista stališča – lastnik je tisti, ki je najbolj odgovoren, in je logično in naravno odgovoren, ampak ta zakon velja za vse banke v slovenskem prostoru, seveda pa nas najbolj boli glava glede upravljanja državnih bank. Mi smo fenomen v Evropski uniji, itak. Smo na prvem mestu po državnem deležu bank, pa tudi na svetu smo med prvimi osmimi državami, kjer ima država največji delež v bankah. To je res fenomen in to ni normalno. Toliko za zdaj. Kasneje bom predstavil morda bolj v neki vizualni obliki, kako se ti kriteriji izračunavajo za kandidate organov nadzora in upravljanja bank. Hvala lepa za zdaj.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban, pripravi naj se gospa Ljudmila Novak. Izvolite, gospa Urška Ban.
Najlepša hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice! Danes obravnavamo predlog Zakona o bančništvu, ki ga je v obravnavo vložila Nova Slovenija, in sicer se te spremembe tega zakona nanašajo predvsem na tisti del, ki določa, kakšne pogoje mora izpolnjevati kandidat ali za nadzorno funkcijo v banki, se pravi člana nadzornega sveta, ali za upravo banke. Natančneje, ta zakon določa, kdaj se šteje, da posamezni kandidat za upravljanje tovrstnih funkcij nima ugleda in lastnosti za vodenje poslov bank ali potem na drugi strani za nadziranje bank. Zato predlagatelj predlaga, da se z zakonom predpiše uvedba kazalnika, ki bo omejil krog kandidatov za člane nadzornih svetov in uprav bank na tiste najuspešnejše. Se pravi, predlagatelj meni, da bi s tem kazalnikom izluščili tiste najboljše, najuspešnejše. Za to uspešnost pač predlaga, da se presoja z uvedbo novega kazalnika, ki bi za določeno časovno obdobje primerjal delež nedonosnih terjatev banke, kjer je bil ta kandidat zaposlen, najprej z deležem nedonosnih terjatev vseh bank v bančnem prostoru Slovenije in potem še z deležem nedonosnih terjatev v celotni Evropski monetarni uniji. In koga bi na tak način presojali? Vse, ki so bili v banki v tem časovnem obdobju – kot je že tudi predlagatelj povedal – zaposleni kot člani uprave oziroma nadzornih svetov. To bi veljalo za višje vodstvo, to bi veljalo tudi za delavce s posebnimi pooblastili. V svoji razpravi bi se osredotočila na te predlagane rešitve, izpostavila nekaj svojih dilem oziroma vprašanj, ki se mi porajajo ob tem, ko se pogovarjamo o rešitvah, ki so predlagane s tem zakonom. Najprej se mi poraja vprašanje, kako v banki sploh poteka odobravanje kreditov, kdo nosi odgovornost za kreditno politiko banke in podeljevanje kreditov. V največji meri je to v pooblastilu kreditnega odbora banke, kjer verjetno, ne vem, sedijo člani uprave za tveganje, član uprave za komercialo in ne vem, kdo še. To so verjetno tisti, ki v največji meri vplivajo na kreditno politiko in podeljevanje kreditov v posamezni banki. Ta predlog, predlog Nove Slovenije, pa se nanaša na vse, ki so v tej banki delali v nekem obdobju. To posledično pomeni, da na primer član uprave za operacije, član uprave za IT ali pa direktor za IT oziroma drugi delavci s posebnimi pooblastili, ki praktično nimajo veliko s tem postopkom podeljevanja kreditov in so delali v banki, ki je imela nadpovprečni delež slabih kreditov, ne bi smeli opravljati funkcije člana uprave ali nadzornega sveta v nobeni slovenski banki več. Skratka, po mojem mnenju ta predlog diskriminira tiste zaposlene v banki, ki ne sodelujejo v kreditnem procesu, ne odločajo o podeljevanju kreditov, v smeri, da ne bili več fit and proper v nobeni slovenski banki. Vsaka banka pa po mojem mnenju potrebuje tudi širša znanja, ne samo znanja, potrebna za odločanje o kreditih, ampak je tu še vrsto drugih, za katere tudi mora nekdo odgovarjati in imeti določena pooblastila, biti v vodstvu banke tudi za druga področja, za katera je zadolžena banka. Seveda, da ne bom narobe razumljena, ti, ki neposredno odločajo o procesih in postopkih kreditiranja, nosijo največjo odgovornost, se strinjam s tem. Vprašanje pa je, če bomo s tem kazalnikom, ki je predlagan, res izluščili tiste najuspešnejše in če bomo morda nekatere neupravičeno izločili. Naslednji moj pomislek – kako sploh nastane NPL oziroma slab kredit. V trenutku odobritve kredita posamezni stranki se presodijo tiste informacije, ki so v tistem trenutku dostopne, ki so v tistem trenutku na voljo. Krediti pa, vemo, se podeljujejo za daljše časovno obdobje. Ne vem, za fizične osebe 30 let, za gospodarske družbe 10 let in tako naprej. Torej če je fizična oseba dobila kredit za hišo, stanovanje ali za karkoli v trenutku, ko je bila zaposlena za nedoločen čas, ko je imela primerne dohodke, to še ne pomeni, da bo takšno stanje ohranjeno vseh naslednjih 30 let, ko se mora ta kredit odplačevati. Stranka lahko izgubi dobro zaposlitev, se ji zgodijo neke druge težke življenjske situacije, kar posledično hitro privede do nezmožnosti plačevanja kredita. Isto je z gospodarskimi družbami, kjer so, po mojem, tveganja še večja. Na primer gospodarska družba izgubi pomembnega kupca, višina prihodkov upade, posledično tega je manj finančnega toka in kmalu lahko postane taka družba plačilno nesposobna in postane NPL oziroma je tak njen kredit, slab kredit. In kaj hočem povedati s tem? Da NPL, slabi krediti, postanejo slabi krediti ne samo zaradi napak v procesih odločanja na strani banke, ampak tudi zaradi razlogov na strani same stranke. In tega dejstva po mojem ta zakon ne upošteva dovolj, ker na marsikakšen kredit sami zaposleni v banki – da postane slab kredit – niti ne morejo vplivati oziroma težko vplivajo. Potem naprej, kaj bi še izpostavila. Da je po mojem mnenju ta predlog, ki ga je pripravila NSi, preveč statične narave. Določa stanja oziroma presek na določen dan. Kredit stranki pa je dinamična postavka, ki se skozi obdobja spreminja, prav tako se potem spreminja tudi ta delež NPL. Kaj tukaj mislim? Če grem na en primer, recimo, da pride nek nov član uprave v banko, kjer je bil delež slabih kreditov na primer več kot 30 %, se pravi visoko nad slovenskim povprečjem, z edinim ciljem, da ta delež zniža za 10 %. To mu tudi uspe, pa bi bil po tem zakonu lahko neprimeren za ponovno funkcijo članov uprave, ker je delal v banki, ki ima nadpovprečen delež slabih kreditov. Skratka, kaj tukaj želim povedati? Da bi bilo po mojem bolj smiselno kot tako, kot je predlagano v zakonu, pogledati dinamično opredelitev spreminjanja slabih kreditov, in sicer, da bi se pogledala rast deleža NPL v nekem obdobju v banki, ko je član, recimo uprave, deloval v tej banki, in bi se potem ta rast primerjala z rastjo NPL v bančnem sistemu v tem istem obdobju. Če bi bila ta rast na primer trikrat hitrejša, kot je rast NPL v bančnem sistemu, potem bi bilo verjetno možno sklepati, da je bilo v tej banki z vodenjem kreditne politike nekaj narobe, sicer pa bi bilo morda sklepati, da gre zgolj za odziv trendov iz gospodarstva preko strank v bančni portfelj. Kar bi še opozorila, je glede samega tega kazalnika NPL, NPL indikatorja. Bilo je že povedano – 90 dni zamude od datuma zapadlosti. Sami vidimo, da se ta NPL tudi v samih bankah precej nadomešča – tudi v poročilih Banke Slovenije – z drugim indikatorjem po definiciji Evropskega bančnega organa, to je indikator NPE, kamor se poleg teh zamudnikov 90 dni uvrščajo tudi restrukturirane terjatve, torej tiste, ki so bile NPL, pa so po oceni banke smiselne za restrukturiranje in se že redno odplačujejo. Morda tudi ta razmislek. To so moji glavni pomisleki kako; če bi razmišljali o takem načinu uvedbe v zakon, bi bilo še vredno razmisliti. Če počasi zaključim, lahko še za zaključek povem, da novi ZBan in tudi smernice Banke Slovenije in drugi akti, ki jih Banka Slovenije izdaja na področju fit and proper, širijo področje presoje ustreznosti, primernosti kandidatov, kjer se presoja kandidatovo celovito delovanje v banki v preteklosti tudi na področju kreditnega delovanja, kreditnega poslovanja in tudi na primer pri upravljanju drugih tveganj, ki so enako pomembna in sem že prej nekaj o tem povedala. Prav tako Banka Slovenije lahko kadarkoli sproži postopek ponovne presoje, kadar se ugotovijo nova dejstva pri članu uprave ali članu nadzornega sveta, te ponovne presoje ob novih dejstvih Banka Slovenije tudi redno izvaja. Tukaj moram še izpostaviti, da je odvzem dovoljenja članov uprave ali članov nadzornega sveta upravni postopek, kjer je treba biti zelo natančen o razlogih za odvzem dovoljenja, kar v praksi pomeni, da je treba na konkretnem primeru dokazati nespoštovanje pravil, in ne zgolj neka kolektivna odgovornost, kot bi bilo v primeru kazalnika NPL, kot je predlagan v tem zakonu. Tukaj na tem mestu bi zaključila, se veselim nadaljnje razprave. Tema je pomembna, jaz kategorično tega nikakor ne zavračam. Ampak se je pa vredno morda še pogovarjati, kar je bilo tudi izpostavljeno že s strani Nove Slovenije, predvsem, zakaj je do tega zakona prišlo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se mag. Matej Tonin in gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Najprej se bom zahvalila svojim sodelavcem, ki so se zelo potrudili pri pisanju tega zakona, in tudi vsem tistim strokovnjakom in finančnikom, ki so pri tem sodelovali. Kaj je namen? Zagotovo je namen našega zakona izboljšati upravljanje in tudi nadzor bank. Ni treba posebej razlagati, zakaj je to potrebno, vsi vemo za 4-milijardno bančno luknjo, vsi vemo, da za to še nihče ni odgovarjal, in vsi vemo, da so torej objektivni razlogi in pa tudi zelo subjektivni ali pa klientelistični ali pa še kakšni drugi razlogi za to bančno luknjo. Glede na to, da so bančniki čuvarji našega premoženja, upravitelji našega premoženja, nam nikakor ne more biti vseeno, kdo to funkcijo, to nalogo opravlja. Zato bi morali maksimalno strniti vse sile in poiskati dobre rešitve. In to je bil naš namen, poiskati dobre rešitve. Očitno ste zavrnili Nobelovega nagrajenca. Jaz osebno ga sicer seveda ne poznam oziroma njegovega dela, ampak, zaupam, tisti, ki se spoznajo na to področje, in so zato predlagali te ustrezne rešitve. In čeprav je tudi Cankar pisal o socialnih stiskah in krivicah in pa tudi Prešern pa še kdo drug, zagotovo temu strokovnjaku in Nobelovcu bolj zaupam kot Bertoltu Brechtu, ki ga zelo spoštujem kot dramatika. Zato tudi mislim, da ne smemo metati vsega v isti koš. Kolega Veber je govoril o tem, da se krediti sedaj ne podeljujejo, da je še vedno bančni krč. Tudi jaz o tem veliko slišim pri obisku podjetij. Zakaj? Zato, ker tudi morda ne znajo oceniti, kateri projekti so tisti, ki zaslužijo ali pa ki so perspektivni in jih je smiselno kreditirati, in kateri niso. In ko poslušam podjetnike, kako so svoj projekt predstavili neki drugi banki, ki ni slovenska, in dobili kmalu kredit – po zelo hitrem postopku, ker je banka videla perspektivo v tem projektu – potem se ne čudim, da pri nas vlada bančni krč. Ker je treba znati tudi oceniti, se strokovno odločiti, seveda tudi delno tvegati. Ampak v preteklosti vemo, da so se krediti podeljevali drugače. Ne na podlagi ocen, ne na podlagi tega, da je nekdo strokovno ocenil, ali nek projekt ima perspektivo, ampak na podlagi poznanstev, klientelizma in tako naprej. O tem bo več povedal naš kolega, ki bere mape in veliko ve o tem. Kolega Trček je govoril o tem, da so to moralistični razlogi za predlog našega zakona. Seveda so. Delno so tudi moralistični razlogi, saj je prav nemoralno ravnanje privedlo tudi do tega, da imamo tako veliko bančno luknjo. Nemoralno ravnanje pri podeljevanju kreditov prijateljskim povezavam. To pa so moralistični ali pa moralni razlogi, zato tudi predlagamo poostrene kriterije in tudi ne neupravičeno, saj vemo, da je tudi ta koalicija imenovala v nadzorne svete ljudi, ki imajo bogate bančne izkušnje, ampak ki so na žalost tudi pomagali delati bančno luknjo. Zato smo ta del posebej analizirali oziroma postavili posebne kriterije za te primere. Poleg vsega ostalega, kar pa že velja. Gospa z Ministrstva za finance je govorila, da je tudi pomanjkljivost, ker je obravnava kandidatov neenakopravna. Lepo prosim – ali pa so sedaj res vsi kandidati enakopravno obravnavani? Mislim, da je politična pripadnost še vedno glavni kriterij. Tako da že sedaj ne moremo govoriti o tem, kako so vsi kandidati enakopravno obravnavani. In tudi tukaj spet lahko postavimo vprašanje, ali je lastnik – država – naših največjih bank res do sedaj odgovorno postavljal člane uprav in nadzornih svetov. Mislim, da je 4-milijardna bančna luknja jasen odgovor na to, da to postavljanje ni bilo odgovorno.
Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravita naj se gospod Jernej Vrtovec in gospa Iva Dimic.
Bančni sistem – in ljudje, ki delujejo v njem – je poseben sistem. Morda bi v tem uvodu odgovoril na vprašanja, ki jih je zastavil poslanec Pogačnik. In sicer, v Novi Sloveniji ne želimo iz tega bančnega sistema narediti ekskluzivnega sistema. To pomeni, da lahko znotraj tega sistema najvišje funkcije zasedejo zgolj tisti, ki že delujejo znotraj bančnega sistema. Ampak tudi naša rešitev omogoča dvojnost. Po eni strani, da na najvišje funkcije napredujejo tisti, ki so že znotraj sistema, in tudi tisti, ki prihajajo izven sistema. Seveda pa za ti dve skupini uveljavljamo tudi različna pravila preverjanja primernosti. Za ljudi, ki so delovali na določenih pozicijah že znotraj tega bančnega sistema, se nam zdi upravičeno uporaba tudi kriterij, koliko so bili soodgovorni pri nastajanju slabih terjatev. Te stvari so merljive, banke morajo o teh stvareh poročati, obstajajo zelo natančna poročila, o teh stvareh je treba obveščati tudi Banko Slovenije in tudi druge evropske banke morajo početi podobno. In na podlagi teh podatkov je lahko zelo enostavno narediti objektivno oceno, kako je nek posameznik prispeval k temu, da so nastajale slabe terjatve. Naša trditev je, da če je bil nekdo odgovoren za nastajanje slabe terjatve, potem ta človek ne more več zasedati največjih mest v bančnem sistemu. Pika. Seveda obstajajo tudi razlogi, zakaj jih ne more več zasedati. Zaradi tega, ker je pri njegovem delu očitno prišlo do slabe presoje in tveganja. Obstajajo tudi določena nihanja, in zato je formula napisana tako, da se uporablja neka srednja vrednost. To velja za tiste, ki so znotraj sistema. Za tiste, ki prihajajo izven sistema, se pa ta kriterij ne uporablja. Poslanec Pogačnik v tem vidi problem, mi ga ne vidimo. Če poskušam nazorno prikazati, recimo, na nekem športnem področju, kjer se to lahko brez problema uporablja, pa bom dal primer, recimo, Formule 1. V Formuli 1 lahko vozniku, ki je odgovoren za hudo nesrečo, ki je zaradi svojega zlonamernega delovanja povzročil hudo nesrečo, organizator teh dirk prepove, da v naslednji sezoni tekmuje na določenih dirkah. Mu lahko prepove. Hkrati pa v novi sezoni lahko vstopi v te dirke tudi nov dirkač in nov tekmovalec v to. Torej, obstajajo seveda razlike presojanja primernosti in odgovornosti za ljudi, ki so znotraj sistema, in razlike od tistih, ki prihajajo izven sistema. Tako da tisti, ki problematizirate to, zakaj se te slabe terjatve upoštevajo zgolj za tiste, ki prihajajo iz bančnega sistema, ne pa tudi za ostale, jaz in tudi poslanska skupina v tem ne vidi problema, številne druge organizacije in stvari so tudi urejene na podoben način, pa ni problemov. Naj pa jasno povem, da pa tudi za vse te ljudi – znotraj sistema, izven sistema – veljajo vse zadeve, kot jih zakon že predvideva. Slovenija je dosegla žalostno številko, da smo naš bančni sistem že dvakrat sanirali, zadnja sanacija leta 2013 nas je po glavi stala 2 tisoč 500 evrov. Če kaj, potem so vsaj državljani zainteresirani, da se mi v tej hiši pogovarjamo o teh zadevah, da poskušamo odgovorne pripeljati pred roko pravice. Velikokrat v teh dvoranah govorimo o tem, kako je bilo to mogoče na Islandiji, kako te stvari potekajo drugje, ampak pri nas so pa minila že 3 leta in se v teh 3 letih ni zgodilo praktično ničesar. In normalno je, da v ljudeh raste nek gnev, neko nezadovoljstvo, ker vidijo, da pravici ni zadoščeno, da nekateri kljub svojemu slabemu delu lahko še naprej mirno hodijo po Sloveniji – celo več, kandidirajo za zelo pomembne in dobro plačane pozicije. V takih okoliščinah seveda ne moremo ustvarjati neke klime, ki bo pozitivna, ki bo naravnana v to smer, da se bo ta država premikala naprej. Tisti, ki se izgovarjajo na to, da je bila za našo bančno krizo odgovorna naravna nesreča oziroma – kot se temu reče – svetovana gospodarska kriza, tudi to ne drži. Tukaj ima Zoran Janković prav, ko pravi, da je veliko stvari odvisnih od vodenja. In žal so bile slovenske banke v državni lasti vodene izjemno slabo. Kriza je bila za vse enaka, za banke, ki so bile v privatni lasti, in za banke, ki so bile v državni lasti. Samo tiste v državni lasti so poslovale na zelo vprašljiv način. V bančni preiskovalni komisiji so bila poročila o tem, kako so se o milijonskih zneskih dogovarjali na vampih, kako je na kreditnih odborih ta zadeva tekla naprej brez debate. Ko pa fizične osebe želijo priti do nekega kredita za reševanje stanovanjskega problema, pa tisoč enih dokazil, zastavljanj, takšnih ali drugačnih zavarovalnih polic, skratka, en kup enih problemov. Če zaključim, glejte, 3 leta že čakamo. Ker čakamo 3 leta in se nič ne zgodi, smo v Poslanski skupini Nove Slovenije ob koncu tega leta prišli s paketom več zakonov za pregon bančnega kriminala in predlagamo to, kar drugi zgolj govorijo. Mi smo predlagali zakone, ki predvidevajo posebna sodišča za pregon bančnega kriminala, posebne tožilske oddelke in posebno za to usposobljene tožilce. Predlagamo pa tudi ta zakon, ki je danes pred vami, da bi zaostrili kadrovanje na najvišja mesta v bančnem sistemu. In jaz bi si želel, da ko pride do konkretnih dejanj, večini v tem parlamentu ne bi otrpnile roke. V besedah se vsi strinjamo, da je temu treba narediti konec, tudi po socialnih omrežjih se piše marsikaj, ko pa je treba glasovati, takrat pa na nek način roka otrpne. Smo imeli primere SDH, kjer so utripnili celo tisti največji borci proti privatizaciji, celo tisti, ki se najbolj borijo proti temu, da bi se slovenska podjetja prodajala tujcem, niso podprli opozicijskega predloga, da ne bi smeli prodajati teh podjetij poštnim nabiralnikom oziroma da bi morali pred tem preveriti, kakšne namene sploh ta novi potencialni lastnik ima. Toliko o tej pošteni borbi – samo besede. In želimo si, da tudi tukaj pri bančnem sistemu ne zgolj se jezimo in govorimo, ampak da konkretno ukrepamo. In ta zakon, ki je danes pred vami, je ena izmed možnosti. Že v uvodu pri stališču poslanske skupine sem povedal, da mi ne trdimo, da vse vemo in vse znamo, in da smo pripravljeni kakšno stvar še izboljšati, dopolniti. In ker je danes prva obravnava tega zakona, najbrž upravičeno pričakujemo, da bo ta zakon nadaljeval svojo pot, če je želja res vseh nas, da preganjamo bančni kriminal. Močno upam in si želim, da se nam bodo tudi kolegi iz SDS pri tej borbi zoper bančni kriminal pridružili, ker v nasprotnem primeru sem lahko samo žalosten.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravita naj se gospoda Janko Veber in Jožef Horvat. Postopkovno? Postopkovno, mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, jaz samo želim, da opozorite kolega Tonina, ker ta njegova izjava zdaj, pa mislim, da je daleč od korektnosti. Da SDS pritiskate, da naj podpre ta predlog spremembe zakona, če želimo preganjati bančni kriminal [[…]]Spoštovani kolega Tonin, povejte mi, kaj ima ta vaša sprememba predloga zakona v zvezi z bančnim kriminalom. Kaj ima to veze? Predlagam, da se tukaj Slovenski demokratski stranki opravičite. Kajti mislim, da Slovenska demokratska stranka je pa tista stranka v tem parlamentu, ki je največ naredila za to, da se bančni kriminal preganja. In jaz sem tudi prepričan, da kolega Logar uspešno vodi preiskovalno komisijo, skupaj z ostalimi člani. Da pa tukaj izvajate dejanja, ki nimajo veze s tem, pa mislim, spoštovani kolega Tonin, da je to nekorektno. Da pritiskate na Slovensko demokratsko stranko, da podpre vaš predlog spremembe zakona, s tem, da operirate z besedo bančni kriminal, in da pogojujete s tem, da bodo te vaše spremembe podprte, drugače pa SDS ne podpira bančnega kriminala, pa mislim, da je skrajno nekorektno. Naštejte mi en člen te vaše spremembe in predloga zakona o bančništvu, ki govori o bančni kriminaliteti.
Ja, ni treba postopkovnega. Najprej moram ugotoviti, da je bila zloraba postopkovnega, zato da bi bila razprava. Kasneje ste navedeni kot razpravljavec in bi lahko pravzaprav isto povedali. Domnevam, da je postopkovno usmerjeno proti temu, da to ni bilo postopkovno. Ali želite postopkovno tudi vi izrabiti zadevo? Jaz vam lahko dam besedo za postopkovno, ni problema. Torej, postopkovno, mag. Matej Tonin.
Če sem jaz pravilno razumel, postopkovni predlog poslanca Pogačnika je bil, da naj se opravičim Poslanski skupini SDS. Želel bi ga samo opozoriti, da me ni dobro poslušal. Jaz nisem rekel, da si SDS ne prizadeva za pregon bančnega kriminala, sem pa rekel, da si želim, da se nam na tej točki pridružijo, ker v nasprotnem primeru bom žalosten. Ta zadeva, ki je danes na dnevnem redu, govori o tem, da je treba sistem narediti tako, da na najvišja mesta v bančnem sistemu ne bodo prišli ljudje, ki so odgovorni za slabo poslovanje bank. In to je tudi povezano z bančnim kriminalom. Glede na to, da je poslanec Pogačnik enkrat že prešel iz Nove Slovenije, iz SDS, upam, da zdaj ta njegova razprava ne pomeni, da pa se seli v koalicijo.
Prav, zdaj sta oba zlorabila postopkovno, zato da smo zadeve, upam, razčistili vsaj na tej točki. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, potem se pripravita gospoda Luka Mesec in mag. Marko Pogačnik.
Najlepša hvala. Spoštovani kolegice in kolegi! Kdo je kriv za nastalo bančno luknjo, ki smo jo davkoplačevalci sanirali? Sistem? Kdo? Ljudje. Ljudje torej, z imeni in priimki. Ključno v zadnjih 3 letih je to, da ti isti ljudje za nič niso odgovarjali. Še več, ti isti ljudje – vsaj tako smo lani dobili vtis, ko jih je nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga oziroma uprava SDH imenovala za nadzornike največje slovenske banke – so kljub svojemu delu v preteklosti dobili nazaj priložnost. In tukaj je bil povod, da je Nova Slovenija pripeljala ta zakon v parlamentarno proceduro že na začetku tega leta. Na začetku nam je dala podporo tudi Vlada, veste, sicer Vlada ne bi vložila hibridnega zakona. Hibrid, isti zakon na ta naš zakon. Lahko rečemo, povzela idejo, s katero je prišla v parlamentarne klopi, dobesedno, na odbor in povozila naš predlog ter svoj predlog izpeljala. Torej, Vlada se je strinjala s tem zakonom Nove Slovenije. Zakaj ta zakon? Ta zakon zaradi tega, ker na podlagi izkušenj vemo, da sistem, kakršnega danes poznamo pri kadrovanju ljudi v nadzorne svete in uprave bank, ne deluje. Ne deluje tako, kot bi moral. In ta zakon je v bistvu eden izmed filtrov. Namen tega zakona je boj proti bančnemu kriminalu. Je boj. Marko, veš, zakaj? Zaradi tega, ker, recimo, slabi krediti – prej je govorila Urška Ban, kako nastane slab kredit, pa ji priporočam, da gre skupaj s kolegom Krajncem kdaj dol v bunker, pa bo videla, da so slabi krediti tudi stvar korupcije, klientelizma, nepoštenosti. Se pravi, z našim kriterijem slabe kredite, tiste, ki so ustvarjali slabe kredite – s tem zakonom onemogočamo, da ti ljudje kadarkoli še sedeli v upravah in nadzornih svetih bank. To je ključno. Zapiramo vrata nepoštenim ljudem na povsem pragmatičen zakonodajni način. Kriterij slabe terjatve je hkrati tudi tisti kriterij, da dobimo nadpovprečne ljudi, ki so se v preteklosti izkazali v upravah bank kot dobri, kot uspešni. Da jih dobimo. Izločamo pa Gedriha, Macuha, Ribnikarja in ostale kompanjone, ki so ustvarili prvo in drugo bančno luknjo. En gospod – ga ne bom imenoval, škoda časa – je oškodoval Novo Ljubljansko banko v preteklosti, potem pa je bil, recimo, lani imenovan za člana nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke. Takim ljudem bi mi s tem zakonom zaprli vrata vstopa v Novo Ljubljansko banko. In da zdajšnji sistem dejansko ne deluje, je jasen dokaz primer lanskega kadrovanja nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, ki pa je imelo posledice. Glej ga, zlomka – imelo je posledice. Taisti nadzorni svet je zamenjal upravo. A je tako, je zamenjal upravo? In potem, preden je prišlo do odločevanja o primernosti teh kandidatov, licenciranja s strani Evropske centralne banke in Banke Slovenije, so ti kandidati, ti gospodje, vsi trije odstopili. Ja, kakšna pa bi bila blamaža, če bi ti ljudje zamenjali upravo, ostali na položajih, pa bi potem Evropska centralna banka ugotovila, da ne izpolnjujejo pogojev? Blamaža bi bila, a ne? Pa so seveda prvo potegnili in po tem, ko so naredili, kar jim je bilo tudi morda ukazano s strani politike, zaključili svoj mandat predčasno. Ključno je, kakšna sporočila mi dajemo ljudem. Se pravi, ta koalicija se strinja s tem domačijskim kadrovanjem, ki ga poznamo, se pravi s kolobarjenjem enih in istih ljudi znotraj bančnega sistema. Enih in istih ljudi. Ta koalicija se torej strinja s temi slabimi praksami. Pa to ni edini primer. Primer je tudi, ko ste zavrnili predlog, pobudo, da bi bilo potrebno licenciranje tudi za člane nadzornih svetov. Jaz res ne vidim enega utemeljenega razloga, zakaj je treba želje po boljšem, večjem nadzoru vedno znova zavračati. Nova Slovenija je za pregon bančnega kriminala dala odgovor. Tukaj bom dejal, da je prvi odgovor v Državnem zboru zagotovo Logarjeva komisija, ki bolje deluje kot vsi preiskovalni organi hkrati, ta komisija, ki res prebija led na področju pregona bančnega kriminala. Smo pa v Novi Sloveniji vložili ta zakon, ki je prvi filter, in tudi zakon, ki ustanavlja specializirano sodišče, sodnike, ki bi se izključno s tem bančnim kriminalom ukvarjali, in tudi zakon o novih tožilcih, specializiranem tožilstvu za pregon bančnega kriminala. Jaz upam na podporo tudi koalicije [[izklop mikrofona]]
Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Pripravi naj se mag. Dušan Verbič, potem pa prehajamo v sklepni del, kjer dobi najprej besedo predstavnica Vlade.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Z delom, ki ga zagovarja Nova Slovenija, se tudi jaz strinjam, samo to nima veze s tem predlogom in s spremembami zakona, ki so ga dali v parlamentarni postopek. Kdo imenuje člane nadzornega sveta? Skupščina. Skupščino pa sestavljajo delničarji. Kdo imenuje člane uprave? Nadzorni svet. Tistega, ki je prej skupščina postavila, to pomeni delničarji. Jaz sem prepričan, da je odgovornost predvsem lastnikov, koga imenujejo v nadzorni svet. Problemi se pojavljajo samo pri bankah, ki jih upravlja država, ki jih upravlja vlada Mira Cerarja, stranka koalicije in pa SDH. Ali imamo mi druge probleme pri ostalih bankah? Mi ne moremo v parlamentu, spoštovani predlagatelji, poslanka in pa poslanci iz Nove Slovenije, gledati v zakonu samo na državne banke, ampak moramo gledati na bančništvo kot celoto. Ne moremo zaradi tega, ker je vlada slaba, ker SDH ni uspešno imenoval članov nadzornega sveta, zdaj spreminjati zakonodaje za vse. Se pa strinjam, da je treba narediti spremembo Zakona o bančništvu, tudi na drugih zadevah. Kot sem že prej tudi v samem stališču povedal, verjetno ni meseca v Državnem zboru, ko ne bi bančništva imeli na tapeti. Ampak imamo ga zaradi upravljanja državnih bank. Te primerjave, ki jo je kolega Tonin rekel za Formulo 1, ne vem, jaz ne morem kupiti, ker ne drži. Lastnik je tisti, ki je odgovoren za to, ne pa, da se potem nekdo, ki je, ne vem [[…]]Jaz toliko vem, da recimo kolega Tonin, če bi imel svoje podjetje, verjetno za direktorja svojega podjetja ne bi imenoval nekoga, ki ima slabe rezultate iz preteklosti, ker je že sam toliko osveščen in sam toliko odgovoren. To je naloga predvsem lastnikov. Mi se včasih ukvarjamo z nekimi problemi, ki sploh niso problemi, oziroma ne razrešujemo problema na pravem mestu. Odstopiti bi moral takrat nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga, odstopiti bi morala takrat uprava Slovenskega državnega holdinga s fiaskom, ki so ga imeli v Novi Ljubljanski banki, in odstopiti bi moral minister za finance, če mene vprašate. To bi bila prava rešitev. Mi se pa ukvarjamo in dajemo v zakone ne vem kakšne določbe. Imamo prenormirane zakone v Sloveniji, po 400 členov, ampak rezultat je pa konec koncev vedno isti – odgovornost je treba pri upravljavcih najti. Dojenčku, ko se rodi, ne moremo mi že v posteljo postaviti, da bo pravnik. Tudi v zakon ne moremo metati raznoraznih številk. To je moje osebno mnenje, tukaj nas je pa 90, ki bomo o tem odločali. Ampak jaz predloga k takšnim spremembam Zakona o bančništvu ne morem dati. Razloge sem pa že navedel.
Besedo ima mag. Dušan Verbič, potem pa prihajamo v sklepni del, ko dobita besedo predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Še enkrat, predstavniki izvršilne veje oblasti, kolegi in kolegice! Predno bom začel svojo razpravo, sem dolžan, ker sem pozorno poslušal vse razpravljavce, vseeno malce, če lahko temu rečem, ker imam časa dovolj, skoraj – v neki blagi obliki – replike na posamezne razpravljavce. Pa bi kar začel. Svojo tako imenovano repliko bi začel z navedbo, ki jo je podal spoštovani kolega Marko Pogačnik. Mislim, da se tako pripravljavci tega zakona kot tudi vsi člani Državnega zbora premalo zavedamo tega, kar je omenil. Dejstvo je, da zakon velja za vse pravne subjekte v Republiki Sloveniji. Danes, kot sem poslušal, je govora predvsem o bančni luknji, o odgovornosti in v neki smeri se nikakor ne morem strinjati s potekom razprave – razen z zadnjim delom imenovanega poslanca, ki je lepo povedal, da so v Republiki Sloveniji delujoče banke, 14 jih je, in od teh 14 so zgolj 3, ki so v državni lasti, pa še za te, vemo v strategiji upravljanja državnega premoženja, smo najverjetneje zelo blizu, da se bo to število zmanjšalo. Ne moremo mi v slovenski zakonodaji posiljevati pravnih oseb, lastnikov pravnih subjektov, z neko zelo ozko zakonsko določbo, kajti dve desetletji poslovanja bank v državni lasti sta bili, vsaj sedaj lahko rečemo, katastrofalni. Več prav gotovo v nadaljevanju. Vsakpot ali vsakič, ko bo razprava primerjava Islandija in Slovenija, bom ponovno isto poudarjal in tudi moram s tem začeti. Nikakršne primerjave Islandija – Republika Slovenija reševanja bančne luknje ne more biti, kajti v Islandiji so imeli že pred nastankom bančne luknje normativno urejeno, se pravi opredeljeno kaznivo dejanje slaba bančna praksa. V Sloveniji – se o tem ne bi pogovarjal. In tisto, kar je ključno, vlada Islandije je ob nastopu takratne okoliščine sama porinila vse banke v državni lasti v stečaj. Rezultat je, da danes občani, državljani iz vloženega takratnega denarja v te banke dobivajo celo neko simbolično rento. Pri nas pa Vlada v tistem obdobju gre v dokapitalizacijo, ampak to je zgodba zase. Kar se tiče resnosti, ker je bilo vsaj s strani predlagatelja rečeno, da ni prave volje in podobno – da se temu pride do dna [[…]]Tukaj moram priznati, odločno temu nasprotujem, kajti odgovornost za 5-milijardno bančno luknjo [[…]]Z vso resnostjo v Državnem zboru, kjer je bila izvoljena, parlamentarna preiskovalna komisija deluje zelo intenzivno. Dokaz temu je tudi vmesno poročilo, ki smo ga bili deležni ob predstavitvi pred kratkim, in sam moram priznati, da pričakujem bistven premik v procesu odkrivanja, pa čeprav se lahko pogovarjamo zgolj o politični odgovornosti. Ampak odločitve ali zaključki te parlamentarne komisije pa moram priznati, da so za vse nas lahko zelo spodbudni. Kar se tiče kadrovanja. Očitek koalicije in podobno, v primerih, predvidevam, čeprav ni bilo konkretno, v največji banki – lahko rečem, da se osebno distanciram od tovrstnega kadrovanja in upam, da bo v nadaljevanju čim manj tovrstnih slabih primerov. Tisto, kar je res treba izpostaviti, je, kar je s strani predlagatelja spoštovani Horvat izpostavil – vse te ljudi je treba spraviti v zapor. Zelo všečna politična retorika v tem državnem zboru, kajti vemo, da v zadnjih dveh letih se ne samo intenzivno razpravlja, ampak so tudi določene aktivnosti v Državnem zboru, ampak tovrstni postopki so izključno pristojnosti organov pregona. Tožilstvo, NPU, sodišče. Ob tej priliki moram še enkrat spoštovanega predlagatelja opozoriti – menim, da je bil on tudi prisoten, ko smo pred dobrima dvema letoma na enem od matičnih odborov razpravljali o vzrokih za bančno luknjo, kjer je bil prisoten znani cenilec gospod Kozina. In kaj je on takrat nam kot parlamentarcem zelo lepo povedal? Veliko zlo, da je – sploh sedanje stanje glede ugotavljanja odgovornosti za bančno luknjo – bilo storjeno v Državnem zboru. In celo tudi povedal, zakaj. Zato, ker se v kazenskih zakonih ni opredelilo, da je slaba bančna praksa tudi kaznivo dejanje. In kaj se dogaja danes? Da tisti, ki so na tak ali drugačen način odgovorni, zlorabljajo postopkovne razloge, da se zadeve zavlačujejo. Ampak menim, da je vprašanje časa, kdaj se bo tudi to premaknilo v smer, ki jo vsi pričakujemo. In za konec tega dela, predno začnem razpravo, se moram dotakniti tudi predstavitve spoštovane poslanke mag. Alenke Bratušek. Zakaj se mi danes o tem tudi pogovarjamo? Menim, da je eden od ključnih razlogov tudi odločitev takratne njene vlade, ki je v letu 2013 preprosto podržavila privatne banke. In menim, da se premalokrat o tem govori. Tukaj na tej govornici pa poziva, da vendar stopimo skupaj in rešimo nastalo situacijo. Dostikrat letijo neupravičene, kakorkoli že bi človek rekel, besede na račun največje stranke – SMC. Nas takrat sploh ni bilo zraven. Pričakovati v letu, dveh čudežni preobrat – mislim, da je to popolnoma nerealno. In moram priznati, da je nenavadno, če temu lahko tako rečem, obnašanje tistega, ki je povzročil, da so se privatni lastniki dobesedno podržavili – če govorim tukaj o lastnikih bank. Kajti to je posledično pomenilo breme davkoplačevalcev, ki se ga seveda na veliko občuti. In ravno s strani predlagateljev in tistih, ki veliko govorijo ob vsaki priložnosti, tudi v tem predlogu spremembe zakona o bančni luknji nobene besede. Če ta delček zaključim, upam, da bo tudi ta del kdaj v razpravi, kajti ne samo, da se rešuje posledica, ampak imejmo pred očmi tudi vzrok. Prešel bi na uvodni del svoje razprave, kolikor mi je še ostalo časa. Lahko povem, da se bom opredeljeval zgolj na predlog zakona, kajti predmet bančne luknje menim, da je bil velikokrat že na drugih odborih, in sem prepričan, da bo tudi še v nadaljevanju. V svoji razpravi ne želim polemizirati s konkretno vsebino predloga tega zakona, kajti tako imenovana teorija obetov, ki je zapisana, menim, da je stvar strokovnjakov, ekspertov, predvsem pa tistih, ki odločilno vplivajo v procesih upravljanja in vodenja samih bank. Kajti kot politik smatram, da nisem tako velik, če lahko temu tako rečem, poznavalec, da bi bil kredibilen zagovornik te teorije ali pa njen nasprotnik. Zaradi tega lahko samo rečem, da se v tovrstni razpravi lahko malce dotikam te vsebine, ne morem pa se resnično opredeliti glede samega pomena in implementacije v zakon. To, kar je predlagatelj zapisal v sam zakon – moram priznati, da je prav, da ga preberem, kajti danes še ni bilo ne s strani razpravljavcev ne ostalih posebne teže, vendar menim, da je to ključno. Cilj predlagatelja je, da se izboljša ureditev pogojev za imenovanje članov nadzornega sveta oziroma uprave bank, ki temelji na teoriji obetov, ki jo je razvil Nobelov nagrajenec za ekonomijo. Moram priznati, da sem temu cilju, bi človek rekel, zelo prisluhnil tudi v nadaljevanju, ki je zapisano pod točko 2.3 Poglavitne rešitve. In tisto, kar človeku pade posebno v oči, je, da se želi s tem predlogom zakona »uvesti nov kriterij dopustnosti imenovanja v nadzorne svete bank, po katerem bodo lahko na ta položaj imenovani«, poudarek, »le kandidati, ki so v preteklosti glede na kazalnik deleža t. i. slabih posojil izkazali svojo nadpovprečno uspešnost«. Moram priznati, da tukaj pa sem bil v neki smeri – ne bom uporabil besede zmeda – presenečen, predvsem bolj v negativno kot pozitivno smer. Zakaj? Ustvaril sem si sliko, da Poslanska skupina Nove Slovenije – na podlagi prispevkov in razprav poslancev – zelo dobro obvlada pristop korporativnega upravljanja. Seveda vezano na upravljavsko funkcijo tako v gospodarstvu kot tudi v finančnih institucijah, sploh sedaj, ko se pogovarjamo o bankah. Kajti bolj ko človek ti dve sporočili, bistvo predloga zakona [[…]]bolj si ustvarja vtis, da gre bolj za sporočilo javnosti, da so v Poslanski skupini Nove Slovenije resnično odlični poznavalci teorije in prakse v upravljanju bank. Poudarjam, distanciram se od bančne luknje. Pogovarjam se izključno o tem predlogu, ki ga imamo na mizi. Kajti eno je akademski, če temu lahko tako rečem, akademski ali znanstveni nivo, kjer ni kaj oporekati. Lahko rečem samo: pozdraviti, da se lahko soočimo s takim, recimo temu, akademskim izdelkom. Ampak ko se pogovarjamo pa o sistemu bank finančnih institucij, je ključno vprašanje praktična vrednost ali uporabnost. V tem predlogu zakona lahko samo rečem, da izhaja zgolj samo neka praznina, kar se tiče tovrstne teorije, vezano na prakso. Tukaj imam že na začetku temeljno vprašanje predlagatelju. Ali lahko pove, v kateri banki – sumim, da v Sloveniji, ali pa bom prijetno presenečen, ali pa v tistih bankah, po katerih se tako radi zgledujemo – je tovrstna teorija tako imenovanega izboljšanja pogojev pri izbiri kandidatov, teorija obetov, uveljavljena? V zvezi s tem moram priznati, da sem dobil ali sebi postavil vrsto vprašanj, od koder se potem logično nadaljuje, kako neko dobro ali odlično znanstveno delo, ki je celo nagrajeno, kar implementirati v ta naš slovenski prostor, za katerega pa vemo, in mislim, da večina meni, da je katastrofalno vodenje in kadriranje bank v državni lasti v zadnjih desetletjih. Nekaj vprašanj, ki so se mi pojavila v zvezi z implementacijo tega predloga, bi potem tudi navedel. Dejstvo je, da pozabljamo – in predvidevam tudi predlagatelj v hotenju po boljšem jutri, boljšem pristopu – da so v Republiki Sloveniji vseskozi do prihoda tujih lastnikov banke delovale v državni lasti, razen redkih izjem, ki so prišle s svežim kapitalom in ustanovile banke. Ampak mi se ne pogovarjamo o njih, kajti privatni lastnik nima nobenega tovrstnega problema, kot ga ima država Republika Slovenija v zvezi s svojimi bankami. Spet sem na desetletjih. Slabe terjatve so se v Republiki Sloveniji pred prenosom evropskih direktiv – sploh pa z vstopom v Evropsko unijo – dobesedno razvrščale ali kategorizirale v neki smeri po principu tistih, ki so odločali. Ne želim tukaj delati kakršnekoli krivice, ampak fokusirani smo spet na tiste banke, v katerih je posledično prišlo tudi do dokapitalizacije. Dejstvo je, da vsa tovrstna razvrščenost posojil ali kreditov – vemo zelo dobro, da je bila večina stvari do prenosa posameznih direktiv, vezano na bančništvo, praviloma razvrščena ali kategorizirana v skupino A, B, morda tudi C. Žal, tudi parlamentarna komisija, sedanja ali prejšnja, ugotavlja, da je bila velika večina, posebno pa tisti, ki so imeli zelo velike zneske odobrenih kreditov, v procesih reprogramiranja. Kar pomeni, da ko se je zadeva malce podrobneje gledala, se je ugotovilo, da so bili milo rečeno zavajajoča razvrstitev tudi ob sodelovanju vseh tistih akterjev, ki so bili ključni, da bi lahko popravili realno ali objektivno oceno. Na koncu se je zgodilo, da so se tovrstne kategorizacije morale prekvalificirati v tisto objektivno in realno stanje. Posledica tega so bili odpisi terjatev, ki se jih tudi v Državnem zboru skoraj nikoli ne dotika nobeden, tudi za nazaj, in v letu 2013, kot je znano, dokapitalizacija ter prenos slabih terjatev na DUTB. Tisto, kar je v neki smeri tudi neposredno vezano na to članstvo, če temu lahko tako rečem, uprav ali nadzornih svetov, pogrešam in sprašujem, ali se je predlagatelj tudi kaj poglobil v prenos te tako imenovane teorije obetov, kaj to pomeni realno tudi za slovenski, recimo temu, bančnoposlovni zaposlitveni prostor. Zavedati se moramo, da imajo vsi člani uprav, tako menim, kolikor poznam, in tudi člani nadzornega sveta v svojih pogodbah o zaposlitvah tudi konkurenčne klavzule. In ravno konkurenčne klavzule so tista varovala, da se ne omogoča posameznim nosilcem – in to najvišjim nosilcem – prehod v konkurenčne banke. To ni stvar treh mesecev, kot se pogovarjamo v zadnjem času, da je to odpovedni rok tudi za najodgovornejša mesta ali pozicije v državni lasti na posameznih subjektih, ampak konkurenčne prepovedi veljajo vrsto let, odvisno od pozicije in tudi uveljavljenih strokovnjakov. To se pravi, tudi pri implementaciji tovrstne teorije se potem vprašamo, koliko pa je potem še na razpolago domačih slovenskih strokovnjakov, če niso bili vpeti v sistem, recimo temu, soodgovornosti pri nastanku bančne luknje, in tistih, ki niso bili in imajo konkurenčne klavzule. Preprosto, tega kadra skoraj ni. Kar se tiče pa predlagane rešitve Poslanske skupine NSi, da se odpira, kakor je velikokrat rečeno, veliki zagovornik privatnemu sektorju v Republiki Sloveniji in sploh privatni lastnini, pa moram priznati, da mi je malce nenavaden ta predlog ali stališče, kajti ocenjujem, da se s tem predlogom onemogoči lastniku banke, da samostojno določi osebo, ki ji zaupa – v tem primeru – vodenje preko uprave ali nadzornega sveta. Zakaj tako razmišljam, predvsem o tem, kar sem že prej navedel, kar je zelo jasno zapisano pod poglavitne rešitve, in bom še enkrat ponovil – vsaj ta del stavka: »po katerem bodo lahko na ta položaj imenovani le kandidati«. Tukaj se bom sedaj vrnil na tisti uvodni stavek, ki sem ga imel, in sem v neki smeri podprl stališče kolega iz Poslanske skupine SDS: »Tovrstni predlogi urejajo zakonsko materijo za vse pravne subjekte v državi Republika Slovenija.« In še enkrat ponovim, danes imamo 14 bank z različno lastnino – predvsem privatno lastnino – in 3 hranilnice. In preprosto je to tudi eden od ključnih razlogov, da tovrstne pobude ali predloge sam ne morem podpreti, kajti posegamo, dobesedno, s tako zakonsko ureditvijo v tisto temeljno pravico lastnika, da se sam odloči, koga bo imenoval ali kadroval. In sedaj se skozi zakonske mehanizme uvajati, je zame to resnično nasprotujoče v odnosu do te temeljne resnice. Ko se pogovarjamo o tej tako imenovani – recimo temu, ne moremo se izogniti – bančni luknji, se kljub vsemu v teh razpravah premalo dotikamo nečesa – saj v Sloveniji cel bančni sistem pa vseeno ni tako slab! Vrtimo se pa samo okoli bank v državni lasti. In tudi tukaj moram priznati, da sem kritik različnih razprav, kajti zanemarjamo ali pa v neki smeri podcenjujemo vlogo tistih bank, ki pa popolnoma normalno, dobro delujejo tako kot v sosednjih državah. In skozi prizmo zgolj problemov državnih bank, pravnih oseb v Republiki Sloveniji, vsaj na področju finančnih institucij – jih ne zanima. Imajo pa marsikdaj občutek, da letijo tovrstne razprave in negativnost do tega segmenta tudi na njih, kar pa ni prav. Za konec – kaj pogrešam ali kaj je tisto, kar človeka spodbudi, da mogoče malce poglobljeno pogleda tudi vsebino samega predloga? V samem predlogu ste zapisali načelo, in sicer »predlog zakona sledi načelu gospodarnosti in načelu odgovornosti«. Moram priznati, da s tem preprosto res ne morem biti zadovoljen iz popolnoma drugega razloga, za katerega menim, da bi moral biti v tem kontekstu vsaj malce naveden. Veste, da smo v Državnem zboru sprejeli Zakon o bančništvu 2, in moram priznati, da sem vesel, da smo takrat uspeli določene zadeve tudi vgraditi, predvsem za tiste osebe, ki so najbolj ključne in odgovorne v procesih upravljanja ali korporativnega upravljanja bank. Po tem zakonu velja strožje načelo, načelo ne samo dobrega gospodarja, ampak tudi skrbnega strokovnjaka. In to je tisto, kar je prava popotnica, da se zadeve spremenijo na bolje v slovenskem bančnem prostoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave. Besedo ima mag. Miranda Groff Ferjančič, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala za besedo. Želela bi samo še poudariti, kar sem že v uvodnem nagovoru povedala. Kriterije za ocenjevanja primernosti kandidatov za člane nadzornega sveta uprav bank določajo Zakon o bančništvu, smernice evropskega bančnega regulatorja ter podzakonski akti Banke Slovenije. Veljavna ureditev 38. in 53. člena Zakona o bančništvu ter na njuni podlagi sprejeti zakonski predpisi ob upoštevanju standardov in usmeritev, ki jih v okviru svojih pristojnosti določa evropski bančni regulator, zagotavljajo okvir za presojo primernosti kandidatov za člane uprav in nadzornega sveta banke, ki omogoča tudi ustrezno upoštevanje preteklih aktivnosti in delovanja kandidatov, vključno z njihovim prispevkom in odgovornostjo za nastanek in obravnavo nedonosnih terjatev v bankah. Presoja regulatorja zagotavlja obravnavo in sklepanje o primernosti posameznega kandidata ter njegove odgovornosti za nastanek in obravnavo teh nedonosnih terjatev v bankah. Prav tako bi rada izpostavila, da predpisi, sprejeti in uveljavljeni, določajo, da je v petih dneh po imenovanju člana nadzornega sveta treba o tem obvestiti tako Banko Slovenije kot Evropsko centralno banko. Nato se izvede naknadna neodvisna ocena regulatorja na podlagi sklepa Banke Slovenije o dokumentaciji za dokazovanje pogojev za imenovanje člana v upravni organ. Posledica teh aktivnosti je tudi možna prepoved opravljanja funkcije člana nadzornega sveta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala vsem, spoštovani kolegice in kolegi, za vašo razpravo. Jaz bi vsaj to želel, da razmete, da smo ta zakon skupaj s strokovnjaki pisali izključno z dobrimi nameni – upam, da je vsaj to pri vas prisotno – da nismo napisali tega zakona, zato da bi nekomu nagajali. Seveda, zakon oziroma same določbe so tehnično dokaj zapletene, morda javnosti tudi nerazumljive, ampak želeli smo, da dejansko res udejanjimo to, kar pravimo; na napakah se učimo. Seveda smo govorili o bančni luknji. Bančna luknja in sanacija bančne luknje je preteklost, da pa se nam ne bi nikoli več to dogodilo, smo pripravili ta zakon o bančništvu, ki je seveda vezan na kadrovanje v ključne organe vsake korporacije, torej tudi banke, nadzorne svete in člane uprav. Seveda mi vemo, za katere subjekte je ta zakon spisan, za katere subjekte velja; velja za vse banke na območju Republike Slovenije. Seveda je pa tudi razumljivo, da najprej pomislimo na banke v državni lasti, in tam imamo največje probleme. Zakaj? Ker nimamo pravega lastnika. Zato mi toliko govorimo o privatizaciji, o umiku države iz gospodarstva; pri nas je pa narobe svet. Ne samo v bančnem sektorju, tudi v drugih, v gospodarskem sektorju imamo primer, da se pa gospodarstvo umika iz države. Danes smo na Odboru za zadeve Evropske unije že govorili o eni zelo znani slovenski blagovni znamki, ki se je umaknila vsaj z delom proizvodnje v Italijo; pa to zdaj ni tema. Tukaj mi nimamo te moči, te korajže, te politične volje, da bi naredili reformo v glavah, kjer še vedno tečejo socialistični procesi, da mora biti vse državno. Vse državno regulirano in kontrolirano. In jaz bom naslednje leto vsak mesec opozoril na dokument Evropske komisije, ki ima oznako – saj zdaj jo že tudi vi poznate, ker jo tolikokrat ponavljam – SA.33229, kjer je Evropska komisija dovolila slovenski državi dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke v višini 1,55 milijarde evrov, ampak – pozor – s katalogom zavez. Vlada, ni pomembno katera, slovenska vlada se je zavezala, da bo ta katalog zavez realizirala. Ena od teh zavez je privatizacija Nove Ljubljanske banke do 31. 12. 2017. Ta dokument, o katerem govorim, ima datum 18. december 2013 – se pravi, v nedeljo bodo minila 3 leta – ampak do te zaveze je pa praktično samo še eno leto. In kje je naš problem? Česa se mi bojimo? Prvi odgovorni za vodenje te države je povedal, da ni pravi čas za privatizacijo Nove Ljubljanske banke, kar pomeni, da bo država še vedno držala Novo Ljubljansko banko, in država bo kadrovala, vlada bo kadrovala – kako pa vlada kadruje? Politično. Vsaka – naša, vaša, zgornja, spodnja, katerakoli. Ali je to prav? In kolega Verbič je nam predlagateljem postavil korektno vprašanje, da naj povemo, kje so ti mehanizmi vgrajeni, v katerih bankah. Odgovor je: v vseh tistih, kolega Verbič, kjer imajo nizki delež nedonosnih terjatev, kjer imajo te mehanizme ali pa takšne, ki tako učinkujejo, vgrajene v svojih aktih. Odgovor je zelo preprost. Mi pa moramo na žalost, ker je državna lastnina, to zadevo zapisati v zakon. In ja, na žalost, Zakon o bančništvu velja za vse bančne subjekte v tej državi. Ko gre za kadrovanje, če sem jaz lastnik, če ste vi, katerikoli, lastnik, ja seveda, da pogledamo, ali je bil nek kandidat že kdaj v bančnem sistemu, koliko časa je bil in kakšni so njegovi rezultati, ali je v tistem času, ko je bil recimo član uprave, neka banka XY imela velik delež nedonosnih terjatev – torej če te izvirajo iz tistega časa. Če bi bil jaz lastnik, bi to pogledal in temu kandidatu v primeru, da prihaja iz zelo slabega obdobja neke banke, ne bi pustil, da bi bil član nadzornega sveta neke druge banke ali pa član uprave. Saj to so povsem logične zadeve. Da bi pa subjektivno kadrovanje, politično kadrovanje eliminirali, pa smo zato tukaj zapisali te formule, če hočete. Delež nedonosnih terjatev, delež – najbrž se to bolj slabo vidi, zato bom tudi prebral ta slide [[…]]Smo že povedali najprej, kaj je nedonosna terjatev, mislim, da ne rabim ponavljati. Delež nedonosnih terjatev neke banke pa je razmerje med vrednostjo nedonosnih terjatev te banke in med vrednostjo vseh terjatev banke. In zdaj gremo iskat kazalnik – ugotovitev in primerjava s slovenskim bančnim sistemom najprej – in ugotovimo delež nedonosnih terjatev vseh slovenskih bank. Ta se izračuna kot razmerje, torej ulomek, v števcu vrednost nedonosnih terjatev vseh slovenskih bank, v imenovalcu pa vrednost vseh terjatev vseh slovenskih bank. In če je delež nedonosnih terjatev v tisti banki, kjer je ta kandidat delal, manjši kot delež nedonosnih terjatev v vseh slovenskih bankah, je dobil zeleno kljukico. Ker pa smo v Evropski monetarni uniji, gremo še naprej. Gre za celovito sliko. Kolegica Urška Ban, predsednica Odbora za finance, je izpostavila neke primere, ki so relevantni. Kaj, če nekdo umre in je zaradi tega nastala nedonosna terjatev? Seveda so takšni primeri, ampak mi gledamo celovito sliko. Najbrž, za božjo voljo, najbrž ni nedonosnih terjatev v neki banki zaradi tega, ker je polovica kreditojemalcev umrla, a ne? Najbrž je to nek, hvala bogu, mali delež. Gremo zdaj na območje Evropske monetarne unije in ugotavljamo delež nedonosnih terjatev vseh bank v Evropski monetarni uniji. Ta je razmerje, ulomek: v števcu vrednost nedonosnih terjatev vseh bank v Evropski monetarni uniji, v imenovalcu vrednost vseh terjatev vseh bank v Evropski monetarni uniji. In če je zdaj spet delež nedonosnih terjatev tiste banke, v kateri je kandidat delal, manjši od deleža nedonosnih terjatev v celotni Evropski monetarni uniji, dobi kandidat drugo zeleno kljukico in gre zadeva naprej. Kaj je zdaj tu sporno? Vse te številke obstajajo, gospe in gospodje, ker smo preverjali. To se da izračunati. Verjamem, da je veliko gradiva in da se vsak tudi ni mogel v vse te zadeve poglobiti, ampak želel bi še, če mi dovolite, spoštovani kolegici Urški Ban razložiti [[…]]Ona se je ukvarjala seveda z ljudmi, ki so, ne vem, tam na drugem, tretjem nivoju, ki odobravajo kredite v sklopu kreditnih odborov in tako dalje. Ja, seveda, vse to je res, ampak politiko banke, pravila banke, pravilnike ne nazadnje, kako se kredit dodeli, pa gotovo sprejema uprava banke in še morda nadzorni svet povrhu. Zato se mi seveda v tem zakonu ne ukvarjamo s tistim, ne vem, middle managementom, z nekim tretjim nivojem upravljanja posamezne banke. Poglejte, na novembrski seji sem gospoda premierja spraševal prav o našem svežnju tako imenovanih bančnih zakonov oziroma zakonov, ki naj bi v bodoče omogočali boljše kadrovanje in ki naj bi omogočali lažje in hitrejše iskanje vrtalcev bančne luknje. Povedal sem predsedniku, da z novelo Zakona o bančništvu predlagamo uvedbo kriterija, ki bi osebam, ki so v bankah odgovorne za nadpovprečni delež slabih kreditov, onemogočili zasedanje pozicije v bančnih upravah in nadzornih svetih. Potem v noveli Zakona o državnem tožilstvu predlagamo ustanovitev specializiranega oddelka za pregon bančnega kriminala v okviru Specializiranega državnega tožilstva ter njihovo kadrovsko okrepitev, v noveli Zakona o sodiščih pa predlagamo ustanovitev posebnih sodnih oddelkov za obravnavo bančne kriminalitete. Izboljšani pogoji za pregon kaznivih dejanja bančništva so pač za nas, za Novo Slovenijo-krščanske demokrate, ključni. Gospoda premierja sem spraševal, če bo podprl katere od rešitev iz paketa zakonov za pregon bančnega kriminala in boljše kadrovanje v prihodnje za člane uprav in člane nadzornih svetov. Seveda mi gospod premier na to vprašanje ni direktno odgovoril. Je pa povedal naslednje. Pravi, da »učinkovit pregon bančnega kriminala in v okviru tega tudi preiskava tako imenovane bančne luknje je vsekakor zaveza naše vlade«. Tako premier. »Verjamem, da si vsi tega želimo. Da bi bilo to učinkovito delo opravljeno čim prej in tudi vi, poslanci Državnega zbora, tukaj opravljate pomembno delo, ko sprejemate zakonodajo, ki jo Vlada predlaga, in še nekatere druge ukrepe«. No, tu se je morda majčkeno zmotil. Mi sprejemamo tudi zakonodajo oziroma lahko sprejemamo tudi zakonodajo, ki jo mi predlagamo, ker imamo parlamentarno demokracijo. Mi smo dejansko temu tudi na nek način sledili in sledili tudi že davnemu pozivu predsednika Vlade, ki je povedal, da je treba iskati rešitve. Mi rešitve iščemo. Sedaj ob koncu tega mojega izvajanja pričakujem, da bo vtis, da smo dobronamerno pripravili to rešitev, se posvetovali z relevantnimi strokovnjaki, ki na tem področju nekaj vedo, in na nek način pričakujemo vašo podporo in potem v drugem branju zadeve še izboljšamo. Mi smo izjemno veseli, da je so podoben zakon, skorajda identičen, ampak ta je širši in nekoliko izboljšan, podprli kolegi Marka Pogačnika, ki se je tu angažiral, dobro angažiral pri razpravi. Seveda tudi pričakujem, ampak vsak je pri svoji odločitvi svoboden, tudi tokratno podporo. Ker poglejte, predvsem nas skrbi to politično kadrovanje. Če bi bil jaz danes lastnik, bi – sedaj če govorim o Marku, ki ga dobro poznam, zelo dobro poznam – brez kakšnega daljšega razmisleka kolega Marka postavil za predsednika uprave ali pa predsednika nadzornega sveta banke, katere lastnik bi bil. Ker kar je delal v svoji poslovni karieri, je vedno izjemno dobro delal. To je sedaj samo en primer. Lahko bi kakšnega drugega, ampak se toliko pač ne poznamo, omenjal. Še nekaj, da se vrnem spet na svoje poslansko vprašanje na tej seji. Ko smo mi v naši vladi leta 2012 pisali Zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, smo v 33. člen zapisali tudi zelo pomembno določbo. Najbrž smo takrat ugotavljali, je prav zaradi 33. člena grozil referendum temu zakonu, ker so se mnogim začele hlače tresti, veste. Ta 33. člen v prvem in drugem odstavku je zelo pomemben. Sedaj me je zanimalo, ko sem spraševal mag. Matejo Vraničar Erman, ministrico za finance, kako se pa kaj izvaja ta 33. člen. Najprej prvi odstavek, ki pravi, da upravni odbor DUTB, Družbe za upravljanje terjatev bank, mora po službeni dolžnosti spisati ovadbe, da sem direkten, za barabije, ki jih ugotovi. Mag. Mateja Vraničar odgovarja: »Do sedaj je Družba za upravljanje terjatev bank Nacionalnemu preiskovalnemu uradu naznanila 57 nepravilnosti. Hkrati pa je DUTB pripravila skupaj 6 ovadb, ki so bile posredovane Generalni policijski upravi v nadaljnjo preiskavo. Znotraj DUTB je oblikovan sistem naznanitev, tako da ne moremo vseh teh aktivnosti pripisati točno članom upravnega odbora, zagotovo pa vodstvo DUTB skrbi za to, da tisti, ki so po notranjih pravilih zadolženi, da tovrstne naznanitve opravijo, to svojo dolžnost tudi izpolnijo.« Torej gre za dolžnost. Ali je teh 57 naznanitev dovolj, je to prava številka, jaz ne vem. Ali je šest ovadb ali pa samo šest ovadb dovolj, jaz ne vem, zato sem predlagal, da bi bila razprava v Državnem zboru na to temo prav izvajanje člena 33 ZUKSB, ampak je bilo samo 19 glasov podpore. Pa še nad temi sem presenečen. Seveda, če upravni odbor Družbe za upravljanje terjatev bank pa te dolžnosti ne opravlja, je člane treba razrešiti. To sem tudi spraševal ministrico za finance, ki prvi: »Ministrstvo za finance v okviru svojih nadzornih pristojnosti ni zaznalo primera, da bi prišlo do opustitve obveznosti, ki so določene s 33. členom zakona, torej nismo predlagali razrešitve nobenega člana upravnega odbora zaradi opustitve te dolžnosti.« V redu. Jaz to verjamem. Sedaj, ali je res perfektno upravljanje Družbe za upravljanje terjatev bank, o tem naj sodijo tisti, ki so odgovorni za to, da to nadzirajo. Jaz si srčno želim, da bi vendarle enkrat to vsebino, bančna luknja, pregon kriminala in bančnega kriminala in tako naprej, da bi to enkrat vendarle dali z dnevnega reda. Seveda pa tega gotovo prej ne bo, in o tem se bomo še gotovo dolga leta pogovarjali, vse do takrat, dokler ne bo prišlo tudi do privatizacije Nove Ljubljanske banke. Upam in si želim, da bi pa morda v naslednjem letu, ki je ključno prav za ta proces, se tukaj poenotili ali pa bomo spet rekli: Mah, Evropska komisija – kdo je pa to? To so neki biriči iz Bruslja, njih pa že ne bomo poslušali! Predvčerajšnjim sva s kolegico Urško imela pogovor z generalnim direktorjem Direktorata za finančno stabilnost, ki sicer ne pokriva področja konkurenčnosti, kamor spadajo banke in privatizacija, pa mu je kar malo samo vzelo, ko sem ga vprašal, kako bo Evropska komisija na to reagirala. Je bil kar zadihan gospod, ki je izjemen strokovnjak, rekel pa je, da Evropska komisija, vsaj on zaenkrat teh informacij nima, da bi Slovenija odstopila od svoje zaveze, to je privatizacija NLB do konca leta 2017. To bo za NLB odrešitev, verjemite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa. Želi še kdo razpravljati? Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 20. 12. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 23. točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA ZA URAVNOTEŽENJE JAVNIH FINANC. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Tudi v prejšnji točki dnevnega reda smo veliko govorili o korupciji, na splošno ta Državni zbor veliko govori o korupciji, predvsem išče načine, kako to korupcijo zatirati. Zagotovo se bomo strinjali, da je korupcijo treba zatreti že v kali oziroma tam, kjer obstajajo možnosti, da korupcija je, predvsem pa, da tam so ljudje, ki se lahko te korupcije učijo. Če vas vprašam oziroma če bi državljanke in državljane vprašali, predvsem mlade, študente, študentke, dijakinje, dijake, katera beseda najbolj konkretizira oziroma okarakterizira Študentsko organizacijo Slovenije, bi to bila zagotovo beseda korupcija. Poznamo takšne in drugačne zgodbe, takšne in drugačne malverzacije, ki se dogajajo v povezavi s Študentsko organizacijo Slovenije, več oziroma konkretno bom naštel kasneje v razpravi. Če dovolite, zakaj smo ta zakon predlagali oziroma kaj sploh predlagamo. Predlagamo spremembo ZUJF, to se pravi Zakona o uravnoteženju javnih financ v delu, ki se nanaša na koncesnine, ki pridejo s strani študentskega dela. Če si predstavljamo študenta oziroma dijaka, ki dela preko študentskega dela, nekdo, ki zasluži 100 evrov neto, plača 133,74 evra, to je pač bruto. Od teh 133,74 evra on dobi 100 evrov neto. Teh 33,74 evrov pa se plača za koncesijske dajatve, za pokojninsko zavarovanje, za zdravstveno zavarovanje in tako naprej. No, in od teh 33,74 evra gre za sklad za štipendije, za Študentsko organizacijo Slovenijo in za študentske servise 16 evrov, konkretno od tega potem 3,8 evra dobi Študentska organizacija Slovenije – brez kakršnegakoli razpisa, zato ker v zakonu tako piše. V enem letu se tega denarja nabere približno med 9 in 10 milijonov evrov. Se pravi, Študentska organizacija takole, brez kakršnegakoli razpisa dobi med 9 in 10 milijonov evrov denarja. Nobenega razpisa, nobene odgovornosti; skratka poznamo pa, kaj se s tem denarjem dogaja. Ta denar ne pride v prave roke, ne pride do mladih študentk in študentov, do dijakinj in dijakov. Zato v Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo. Sprememba bi šla v smeri, da teh 3,8 evra – govorimo, recimo, o nekom, ki zasluži 100 evrov, recimo o nekom, ki zasluži 500 evrov, je to potem 19 evrov. Mi predlagamo, da se ta denar drugače razporedi. Skratka, od te koncesijske dajatve ŠOS dobi 23,7 odstotka, študentski servisi dobijo 23,7 odstotka, okoli 52 odstotkov pa gre v sklad za štipendije. Mi predlagamo, da se sedaj drugače razdeli teh 23,7 odstotka, ki jih dobi Študentska organizacija Slovenije na naslednji način: da 10 odstotkov tega denarja dobi Urad za mladino, da 8 odstotkov tega denarja dobi še vedno Študentska organizacija Slovenije, da 2 odstotka tega denarja dobijo direktno študentski klubi lokalnih skupnosti in da se 2 odstotka tega denarja – oziroma 3,7 odstotka, kolikor ostane – pa se da v sklad za štipendije. Če vzamemo številko 9 milijonov evrov, približno 9 milijonov evrov, kolikor Študentska organizacija dobi, bi to pomenilo naslednje. Od teh 9 milijonov evrov 42 odstotkov dobi Urad za mladino, 43 odstotkov ŠOS, 16 odstotkov sklad za štipendije, 8 odstotkov pa lokalni klubi. Kar pomeni naslednje: Urad za mladino 3,8 milijona evrov, ŠOS 3,1 milijona evrov, štipendije 1,4 milijona evrov in študentski klubi 700 tisoč evrov. Kaj bomo s tem dosegli? Dosegli bomo, da bo denar bolj pravično razporejen in tudi bolj transparentno porabljen. Urad za mladino je krovna organizacija oziroma institucija, je krovni organ, ki v tej državi bdi nad mladinskim sektorjem, imajo številne razpise, približno 100 mladinskih organizacij, ki združujejo na 10 tisoče mladih v naši državi dobi denar od Urada za mladino. ŠOS še vedno ostane približno tretjina sredstev, ki jih imajo sedaj, predvsem pomembno pa je, da tukaj uvajamo tudi dodatno solidarnost, to se pravi Mladi za mlade, kar 1,7 milijona evrov od teh devetih gre dodatno v sklad za štipendije, ostalo pa študentskim klubom, približno 700 tisoč evrov.
Hvala lepa Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Mariji Janc, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanci in poslanke! O Predlogu zakona o spremembah Zakona za uravnoteženje javnih financ je Vlada sprejela mnenje. V tem zakonu se želi Študentski organizaciji in tudi vsem organizacijam, katerih ustanoviteljica je Študentska organizacija, odvzeti del denarja študentom in ga razdeliti med vse mladinske organizacije. Kot izhaja iz predloga zakona, je razlog za predlagano spremembo v tem, da se Študentski organizaciji očita negospodarno ravnanje s sredstvi in premajhen nadzor nad porabo teh sredstev. Uvodoma je treba pojasniti, da je vir, način in namen financiranja Študentske organizacije leta 1994 določil Zakon o skupnosti študentov, ki v četrtem poglavju ureja poglavje financiranja, v 9. členu tega poglavja pa podrobno ureja vsa navedena vprašanja. Temelj navedene ureditve je ne glede na morebitne kasnejše spremembe same višine koncesijske dajatve zaradi gospodarskih in javnofinančnih okoliščin ali učinkov na trgu dela ostal nespremenjen in še vedno izhaja iz sedaj veljavnega Zakona o skupnosti študentov. Nadalje je treba opozoriti na sklepe Odbora Državnega zbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki so bili sprejeti na 21. redni seji 5. oktobra letošnjega leta in s katerimi je navedeni odbor pozval Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, da na podlagi opravljenih razprav in javne predstavitve mnenje v Državnem zboru v okviru Sveta Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja in skupaj s širšo študentsko javnostjo nemudoma pristopi k pripravi novega Zakona o skupnosti študentov in o aktivnostih v zvezi s tem odboru poroča do konca letošnjega leta. Na podlagi navedenih sklepov se je delovna skupina za pripravo novega Zakona o skupnosti študentov sestala v novembru in decembru. Obravnavala se je tudi določba, ki ureja poslovanje skupnosti študentov. S študentskimi organizacijami je že usklajeno, da bodo v novem Zakonu o skupnosti študentov za zagotovitev nadzora nad poslovanjem Študentske organizacije in transparentnostjo njihove delovanja vsebovane določbe, na podlagi katerih bo moral ŠOS ravnati na način, kot določajo Zakon o javnem naročanju, Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije ter Zakon o dostopu do informacij javnega značaja. V novem Zakonu o skupnosti študentov bo izrecno določeno tudi, da nadzor nad pravilnostjo in zakonitostjo ter smotrnostjo porabe javnih sredstev opravlja Računsko sodišče Republike Slovenije. Prav danes bo potekel še zadnji sestanek delovne skupine za pripravo Zakona o skupnosti študentov. Na tem sestanku bo dokončno določena tudi vsebina vseh členov. Na podlagi navedenega je treba ugotoviti, da se sklepi Odbora Državnega zbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino izvršujejo. Ugotoviti je tudi treba, da predlagatelji zakona v gradivu niso pojasnili metodologije oziroma ključa za spremembo odstotkov financiranje. Prav tako pa tudi, da predlagatelji v gradivu niso pojasnili, s katerimi študentskimi organizacijami je bil predlog zakona usklajen oziroma usklajevan oziroma je bil tudi usklajen. Glede na vse navedeno menimo, da naj Državni zbor najprej sprejme Zakon o skupnosti študentov, na teh pravnih podlagah pa, v kolikor se bo izkazalo kot ustrezna rešitev, spremeni tudi določbe ZUJF, ki se nanašajo na financiranje študentskih organizacij. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Po predlogu novele Zakona o skupnosti študentov, ki ga je Državni zbor zavrnil na oktobrski seji, imamo danes na mizi še drugi opozicijski predlog novele zakona, ki sega v delovanje Študentske organizacije Slovenije. Naj spomnimo, da je ob obravnavi predloga novele Zakona o študentski skupnosti pristojni odbor pozval Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, da nemudoma pristopi k oblikovanju potrebnih sprememb na tem področju ter o ukrepih obvesti odbor do konca leta 2016. Sklep še ni bil realiziran, zato o delu pristojnega ministrstva na prepotrebnih spremembah še ni mogoče soditi. Socialni demokrati od vseh pravnih oseb, ki so organizacijsko, finančno ali kako drugače povezani z družbo, pričakujemo, da za njih veljajo najvišji standardi gospodarnosti, transparentnosti in namenske porabe javnih sredstev. Še posebej pa to velja za zastopnike družbene skupine, iz katere naj bi izhajali tudi prihodnji voditelji te države. Študentska organizacija Slovenije namreč predstavlja pomemben moment v politični socializaciji, zato moramo biti kot družba še posebej občutljivi na anomalije, ki so v preteklosti omajale zaupanje v to asociacijo. Le-te so namreč pokazale, da visoka pričakovanja v pričakovani meri niso bila dosežena. Očitno je, da v zvezi z delovanjem Študentske organizacije Slovenije številna vprašanja ostajajo nedorečena, zlasti v zvezi s statusom nas na to opozarjajo sodbe Upravnega in Vrhovnega sodišča, ne moremo pa niti mimo priporočil Komisije za preprečevanje korupcije o nujnosti sistemskih sprememb, ki bodo zagotavljale transparentnost in odpravo oziroma zmanjšanje korupcijskih tveganj. Dejstvo je, da bo treba organiziranost in delovanje študentske organizacije uokviriti pod pravne standarde, kot so določeni z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije, z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja, z Zakonom o javnem naročanju, o Računskem sodišču. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato zlasti od Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport pričakujemo, da bo v najkrajšem času pripravilo potrebne normativne spremembe. Pričakujemo, da bodo le-te delovanje Študentske organizacije Slovenije uokvirile v skladu z visokimi moralno-etičnimi standardi. V primeru, da bi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport te naloge, ki mu jo je naložilo delovno telo Državnega zbora, ne bo opravilo, se bomo morali zadovoljiti s parcialnimi ukrepi, kot so jih in jih bodo predložile opozicijske poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Vsi govorci pred mano so uporabili eno besedo, in to je korupcija. Korupcija je že dlje časa ključni problem študentskega organiziranja v Sloveniji, predvsem treh največjih organizacij, se pravi ŠOU v Ljubljani, ŠOUM v Mariboru in ŠOUP na Primorskem. Povsod smo v preteklih letih lahko spremljali in brali naravnost škandalozne primere. Recimo, ko sem bil jaz v študentskih letih, je zelo odmeval primer študentskega funkcionarja, ki je poskušal podkupiti drugega študentskega funkcionarja z 10 tisoč evri v kuverti. Na srečo je imel ta drugi študentski funkcionar dovolj integritete, da je že predhodno, ker je pričakoval, da se bo to zgodilo, o tem obvestil policijo, da so tega podkupovalca prijeli na licu mesta. Videli smo študentski organizaciji na Primorskem in v Mariboru. Na Primorskem so dolgoletnemu predsedniku Sebastjanu Koklju očitali več kaznivih dejanj gospodarskega kriminala, organizacijo naj bi v vseh letih skupaj olajšal za kar 150 tisoč evrov. Ekscesi niso bili nič manjši drugod, od privatizacij študentskih servisov in potovalnih agencij pa do tega, da so študentski funkcionarji kar sami šli, pet ljudi, v Kanado in za svoj izlet zapravili 25 tisoč evrov iz skupne blagajne. Potem smo imeli fiktivne pogodbe, v ŠOU Ljubljana so v enem letu namenili kar 85 tisoč evrov raziskavam, ki jih javnosti nikoli niso predstavili, pa je šlo praktično za javni denar, ki ga študenti plačujejo iz študentskega dela. Krona korupcije pa je najverjetneje projekt Študentski kampus. ŠOU v Ljubljani je namreč tam odkupil zemljišče od bivšega študentskega funkcionarja za 1,2 milijona evrov, ta bivši študentski funkcionar pa je le nekaj mesecev prej to isto zemljišče kupil na javni dražbi za 350 tisoč evrov. Se pravi, kupil ga je za 350 tisoč evrov in preprodal naprej organizaciji, v kateri je delal, za 1,2 milijona evrov. Dodaten zaplet je, da to zemljišče zdaj ogroža železniška proga, ampak kljub temu da bodo vsi objekti na tem zemljišču v kratkem porušeni, bo ŠOU v Ljubljani v kampus investiral kar milijon 800 tisoč evrov, letno pa za delovanje tega kampusa namenja 10 odstotkov svojih financ, to je 400 tisoč evrov, pri čemer iz javno dostopnih informacij ni jasno, kaj koristnega se s tem denarjem počne. Vseh projektov Študentskega kampusa letos naj bi bilo okrog 20, so pa jasni zaslužki tam nekaterih bivših študentskih funkcionarjev, ki znašajo preko 2 tisoč 700 evrov bruto na zaposlenega; vprašanje pa je, kaj za ta denar naredijo. Tako se mi s pobudo strinjamo. Želim pa opozoriti, da smo v Združeni levici pred nekaj meseci tudi sami dali pobudo za ureditev poslovanja Študentske organizacije, predvsem njenih največjih delov, se pravi, treh ŠOU, študentskih organizacij univerz. To je bil naš predlog Zakona o skupnosti študentov, ki bi z demokratizacijo in vzpostavitvijo nadzora v študentskem organiziranju končno uredil položaj teh organizacij. Po našem predlogu bi študentske organizacije dobile pravno subjektiviteto, ker ŠOS in njegove članice so nedvomno osebe javnega prava, saj so financirane iz javnih sredstev, delno tudi neposredno iz proračuna. ŠOS upravlja znatno količino javnih sredstev kot z drugimi zasebnimi sredstvi in ne upošteva predpisov in standardov, ki sicer veljajo v tej državi za razpolaganje z javnimi sredstvi. Predlagali smo, da ŠOS postane zavezanec po Zakonu o dostopu do informacij javnega značaja, da se zanj smiselno uporablja Zakon o javnem naročanju in da se pri poslovanju smiselno uporabljajo določbe zakona s področja preprečevanja korupcije. Poslovanje bi z rednimi revizijami preverjalo Računsko sodišče. To so bili konkretni predlogi, kako organizacijo napraviti transparentno, demokratično in jo predvsem prisiliti, da končno začne delovati v javnem interesu, v interesu študentov, ne pa v interesu študentskih funkcionarjev, kot je to počela do zdaj. Predlog so podprli predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, informacijska pooblaščenka Mojca Prelesnik in predstavniki Računskega sodišča. Na žalost, vse to, neštete zgodbe, pričevanja, močna podpora v študentski skupnosti, ni prepričalo koalicije. Očitno je koalicija raje prisluhnila bivšim in trenutnim študentskim funkcionarjem in naš predlog odložila. Zato bomo danes, ko imamo pred sabo predlog, ki ga je pripravil SDS, ta predlog podprli. Podprli ga bomo, ne zato ker se z vsemi rešitvami strinjamo, ampak zaradi tega, ker je treba nekaj ukreniti in ker upamo, da bomo v drugem branju zbrali dovolj razuma, da rešitve, ki jih imamo v tem predlogu, izboljšamo in najdemo odgovore na probleme, s katerimi se že desetletja soočamo pri vprašanju Študentske organizacije. Naše stališče ni, da imajo študentske organizacije preveč denarja. Po stališču in mnenju Združene levice mora biti študentsko organiziranje avtonomno, mora imeti zadosti financiranja, vendar pa moramo z državne strani zagotoviti, da bo tam veljala ničelna toleranca do kakršnekoli korupcije, in zagotoviti, da bo ta organizacija delovala v interesu študentov, ne pa v interesu študentskih funkcionarjev, kot sem že poudaril. Delitev, ki jo predlaga SDS, po našem mnenju ni optimalna. Vprašanje je, ali Urad za mladino res najbolj racionalno razporeja denar, in vprašanje je, kdo vse bi se tam prisesal preko javnih razpisov in poskušal priti do povečanega dela sredstev. Po drugi strani mislimo, da je denar za študentske klube v trenutni rešitvi prenizek, in skeptični smo do črtanja člena glede nadomeščanja upada uporabe koncesijskih sredstev. Poleg razdeljevanja in porabe teh sredstev, ki sta zelo sporna, pa se je po našem mnenju treba vprašati, kako je koncesijska dajatev sploh pridobljena. Gre namreč za denar, ki ga s svojim delom zaslužijo dijaki in študentje. Obstoječa politika študentskega dela, na žalost, mnoge študente bolj kot k študiju sili k delu. Predvsem tisti iz manj premožnih družin enostavno morajo delati, zato da bi sploh lahko študirali. Gre za, po drugi strani, najbolj prekarno obliko dela, ki je na nek način tudi nelojalna konkurenca na trgu dela, profitirajo pa od nje zgolj parazitski posredovalci, študentski servisi, ki so v zasebni lasti. Tudi na to bi radi opozorili v Združeni levici, tudi tam ostaja denar, ki bi moral in bi lahko bil uporabljen v javnem interesu, če bi imeli tukaj politično voljo, da to uredimo. Če zaključim. V Združeni levici bomo predlog podprli, s pričakovanjem, kot sem omenil, da bomo v drugem branju našli boljše rešitve. Problem razdeljevanja in upravljanja s sredstvi bi morali reševati s spremembami krovnega zakona in od Ministrstva za izobraževanje pričakujemo, da se bo držalo rokov in da do novega leta v javno razpravo ponudi novelo Zakona o skupnosti študentov. Hkrati pa polagamo upe na to, da bomo v drugem branju našli tudi optimalne rešitve za zakon, ki je na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Predlog sprememb Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki so ga v obravnavo vložili kolegice in kolegi iz Slovenske demokratske stranke, posredno posega vsaj na tri področja našega dela, poleg financ še na področje izobraževanja in na področje dela. Glavni cilj zakona je po besedah predlagateljev bolj enakomerna in pravičnejša delitev denarja, ki ga s svojim delom omogočijo in zaslužijo študentje in dijaki, ki delajo preko študentskega dela. Strinjamo se, da Študentska organizacija Slovenije ni glavna in ni edina zastopnica interesov mladih. Verjetno je trenutno res največja zastopnica interesov študentov, a na drugi strani obstaja veliko drugih organizacij, ki si tudi zaslužijo dodaten javni denar, dobljen na javnem razpisu in ne dodeljen po monopolnem načelu, ki ga dobi Študentska organizacija Slovenije. Študentska organizacija ima specifičen položaj, je pravna oseba zasebnega prava, kljub temu da je že več državnih organov Republike Slovenije argumentirano obrazložilo, da gre za pravno osebo javnega prava. S to dilemo smo se nedolgo nazaj ukvarjali ob obravnavi novele Zakona o skupnosti študentov. Ena izmed ključnih razlik med pravno osebo javnega in zasebnega prava je nadzor nad premoženjem organizacije. Pravna oseba javnega prava je podvržena zunanjemu nadzoru oziroma nadzoru Računskega sodišča, kar pa pravna oseba zasebnega prava ni, zato ob nedelovanju notranjih nadzornih mehanizmov lahko deluje tudi sporno, lahko deluje tudi koruptivno. Študentska organizacija Slovenije na letni ravni razpolaga z okoli 10 milijonov evrov proračuna, ki ga v večji meri dobi iz koncesijskih dajatev oziroma študentskega dela. Za funkcionarje, ki upravljajo s tem denarjem, ne veljajo določila Zakona o preprečevanju korupcije, kot veljajo za javne funkcionarje. V preteklosti smo v medijih lahko brali o številnih malverzacijah, ki so jih s študentskim denarjem izvajali študentski funkcionarji. Šlo je torej za korupcijo, o katerih smo že dalj časa danes veliko govorili. Poudarjam, gre za ugotovitve medijev, ampak nimam razloga, da jim v tem primeru ne bi verjel. V trenutni organiziranosti financiranja mladih je precej vrzeli in nedoslednosti. Glavni namen študentske organizacije ne sme biti obračanje denarja, ampak odgovarjanje na potrebe študentov. V teh organizacijah, Študentske organizacije Slovenije in ŠOU, upravljajo z velikimi vsotami denarja in preveč področij je pomanjkljivo urejenih. V Novi Sloveniji menimo, da je pristojno ministrstvo najbolj odgovorno za to, da pripravi novo ureditev področja, ki bo usklajena z najširšim krogom udeležencev. Z upanjem nas navdaja dejstvo, da Vlada ne nasprotuje namenu predlagateljev in predlaganim rešitvam v tej noveli ZUJF, ocenjuje pa, da bi bilo treba hkrati, ko se sprejemajo predlagane rešitve, ustrezno prilagoditi tudi sistemske rešitve glede delovanja študentskih organizacij v Zakonu o skupnosti študentov, saj se bo na ta način predlagane rešitve tudi lahko uresničevalo. Poslanci Nove Slovenije ocenjujemo, da je predlog, ki je pred nami, dober in zato ga bomo seveda v tem prvem branju tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem, spoštovane kolegice in kolegi! Kot kaže, je eden najbolj osovraženih zakonov hkrati eden najbolj obravnavanih. Seveda govorimo o Zakonu o uravnoteženju javnih financ, o ZUJF. Gre torej za interventni zakon iz prve polovice leta 2012, ki ga je takratna vlada pripravila kot odziv na eno največjih kriz pri nas in ki je posegel kar v 39 različnih zakonov ter uvedel vrsto začasnih ukrepov, nekaj pa tudi trajnih. Decembra 2014 je bila sprejeta novela Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki je uveljavila načelo: vsako delo šteje. Tako se je na eni strani ohranilo institut začasnega in občasnega dela dijakov in študentov z njegovimi pozitivnimi učinki, kot so delovne izkušnje, dodaten zaslužek, fleksibilnost, in na drugi strani področje prilagodilo na način, ki naj bi preprečeval njegove negativne posledice, kot so segmentacija na trgu dela, nelojalna konkurenca in podobno. Začasno in občasno delo dijakov in študentov mladim omogoča pridobivanje delovnih izkušenj, stik s trgom dela in možnost dodatnega zaslužka, delodajalcem pa v določeni meri zagotavlja fleksibilno delovno silo za pokrivanje izrednih kadrovskih potreb. Po vzoru minimalne plače se je določila minimalna urna postavka, začasno in občasno delov dijakov in študentov pa je po novem vključeno v pokojninsko in invalidsko zavarovanje in zdravstveno zavarovanje. Od zneska na napotnici se torej plačujejo prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, prispevek za zdravstveno zavarovanje, prispevek za poškodbe pri delu in poklicne bolezni in seveda tudi koncesijsko dajatev. Višina koncesijske dajatve se je zaradi vključitve prispevkov za zdravstveno zavarovanje sorazmerno znižala, in sicer s 23 odstotkov na 16 odstotkov v letu 2015 in nato z letom 2016 na 9,59 odstotka. Sredstva iz koncesijske dajatve se namenjajo za štipendije, delovanje študentske organizacije in stroške organizacij za posredovanje. Rešitve, ki so vključene v ZUJF, novelo C, so bile dlje čase usklajevane z vsemi deležniki in predstavljajo dogovor na eni strani z Vlado, na drugi strani s študentskimi in dijaškimi organizacijami. Vlada oziroma ministrica Anja Kopač Mrak je z usklajevanjem začela že v času prejšnje vlade. Tako predstavlja dogovor tudi del določb, ki urejajo koncesijsko dajatev. Na dejstvo, da si področje mladinskega urejanja zasluži svoj samostojni zakon in da ta interventni zakon, ZUJF, nikakor ni primeren način urejanja tako pomembnega področja, smo opozarjali že leta 2014 in dobili obljubo, da bo samostojni zakon pripravljen še v letu 2015. Tega tudi danes ob koncu leta 2016 še vedno ni, zato ponovno pozivamo ministrico, da končno uredi, kot je obljubila decembra 2014. Prepričani smo, da se morajo vsa vprašanja, ki so povezana z delovanjem študentskih in tudi dijaških organizacij, reševati na način, da se z vsemi omenjenimi sklene dogovor. Današnje novele, ki so jo predlagatelji, tako so obrazložili, vložili zaradi netransparentne in negospodarne porabe denarja, ki ga ŠOU v večjem delu prejme prav iz naslova koncesijske dajatve, prav zaradi tega razloga, ker se ga ni dalo usklajevati, ne bomo podprli. Pa čeprav se s predlagateljem strinjamo v točki, ko pravijo, da je treba zagotoviti transparentnost in gospodarnost porabe sredstev, ki jih za svoje delovanje prejemajo. Menimo pa na drugi strani, da predlagane rešitve pravzaprav v ničemer ne sledijo temu cilju. Zanimivo pa je, da smo na 24. redni seji obravnavali Predlog novele Zakona o študentski skupnosti, ki ureja to tematiko, v proceduro ga je vložila Združena levica, ampak ga je na žalost večina zavrnila. Po našem mnenju bi prav tista novela bistveno bolj prispevala k transparentni in gospodarni porabi sredstev.
Hvala lepa. Gospa Urška Ban bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav tudi z moje strani še enkrat! Poslanska skupina SDS s tokratnim predlogom novele zakona posega v 130. člen Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki določa višino in delitev koncesijske dajatve, ki izhaja iz naslova študentskega dela. Prvotno je bila le-ta določena leta 2012 s sprejetjem Zakona o uravnoteženju javnih financ in kasneje nekajkrat še spremenjena. V Poslanski skupini SMC že na samem začetku poudarjamo in pričakujemo, da bomo tekom današnje razprave dobili odgovore tudi na vprašanja: zakaj, s kakšnimi razlogi in na katerih osnovah se je pogača denarja v preteklosti razdelila, tako kot se je. S predlogom Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki ga imamo danes na mizi, se predlaga enakomernejša in pravičnejša razdelitev denarja, ki ga s svojim delom zaslužijo študentje in dijaki, ki opravljajo študentko delo. Predlagatelji kot razloge za to navajajo specifični položaj Študentske organizacije Slovenije, nepoštene prakse delovanja in številne malverzacije, neustrezen nadzor nad premoženjem ter neenakomerno in nepošteno financiranje mladinskih organizacij. Predlog novele je pravzaprav nadaljevanje enkrat že opravljene razprave o študentskem organiziranju, ki smo jo opravili na prejšnjih sejah delovnih teles in Državnega zbora. V Poslanski skupini SMC smo že takrat jasno poudarjali, da študentka skupnost ne more in ne sme delovati povsem arbitrarno, brez jasno določenih pravil in ustrezne regulacije. Strinjali smo se tudi, da mehanizmi nadzora niso dovolj ustrezni in učinkoviti, zato smo resorno ministrstvo pozvali, da na podlagi do sedaj opravljenih razprav in javne predstavitve mnenj, ki je v Državnem zboru potekala ob predlogu novele Zakona o skupnosti študentov, nemudoma pristopi k pripravi nove in usklajene zakonske rešitve, ki mora nujno vsebovati nedvoumno zavezanost dostopu do informacij javnega značaja, podvrženo s pravilom javnega naročanja, ter Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije. Veseli nas, da je predlog zakona pripravljen za javno razpravo ter da so pri njem sodelovali vsi ključni deležniki, ki jih navedena problematika zadeva. V zvezi s predlogom, o katerem pa razpravljamo danes, bi želeli izpostaviti naslednje. Prvič, ne drži navedba predlagateljev v oceni stanja in razlogih za sprejetje zakona, da pravne osebe zasebnega prava niso podvržene zunanjemu nadzoru oziroma nadzoru Računskega sodišča. Peti odstavek 20. člena veljavnega Zakona o Računskem sodišču namreč določa, kdaj se med uporabnike javnih sredstev štejejo tudi pravne osebe zasebnega prava. Ker se študentska organizacija in njene organizacijske oblike financirajo iz koncesijskih dajatev in so souporabnik javnih sredstev, so že zavezane k nadzoru porabe s strani nadzornih mehanizmov države, tudi s strani Računskega sodišča. Lahko pa se na drugi strani sprašujemo, če se je takšen zunanji nadzor do sedaj pokazal kot zadosten. Drugič, drži trditev predlagatelja, da za študentske funkcionarje, ki upravljajo z denarjem, pridobljenim iz koncesijskih dajatev oziroma študentskega dela, ne veljajo določila Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, kot veljajo za javne funkcionarje. Kar želimo poudariti, je to, da to področje ni materija Zakona o uravnoteženju javnih financ, ampak gre za materijo, ki mora biti primarno urejena v Zakonu o skupnosti študentov. Kot smo že navedli, bo tam z novim predlogom tudi ustrezno urejeno. Zakaj je to pomembno? Ker se strinjamo s predlagatelji, da »ni prav, da se z denarjem vseh študentov počne kot z loto dobitkom«, vendar sprememba zgolj predmetnega ZUJF sama po sebi namreč ne bo prinesla podvrženost študentske organizacije in njenih organizacijskih oblik Zakonu o integriteti in preprečevanju korupcije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zato ocenjujemo, da novi predlog Zakona o skupnosti študentov ureja bistveno več kot predlog, o katerem bo danes potekala razprava, kar pa seveda ne pomeni, da je ta odveč oziroma ni dobrodošla. Pomembno je, da si vsi skupaj prizadevamo za odprto, demokratično in transparentno ne le študentsko skupnost, ampak tudi takšno delovanje celotnega mladinskega sektorja. Zato tudi menimo, da bi o tem, ali je predlagana prerazporeditev sredstev ustrezna, morali prisluhniti še komu od deležnikov. V skladu s povedanim v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlogu novele zakona ne bomo izrekli podpore. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi, kolegice, lep petkov pozdrav! Na področju mladih, mladine imamo v Sloveniji kar nekaj organizacij. Imamo Urad za mladino, ki je državni organ, a pomembno vpliva tako na sprejemanje politik kot tudi na sprejemanje programov v Republiki Sloveniji; imamo Mladinski svet Slovenije, ki je krovna organizacija mladinskih organizacij, imamo politične podmladke, nekaj je še aktivnih, nekaj jih je že zamrlo, in imamo Študentsko organizacijo Slovenije skupaj z njenimi entitetami. Skratka, kar nekaj pomembnih igralcev na področju mladih, mladinske politike in seveda, če želimo, da mladi delujejo, poleg neke resne zakonske in organizacijske oblike potrebujejo tudi finance. In tukaj imamo pred nami predlog zakona, ki ga je pripravil podmladek Slovenske demokratske stranke pod vodstvom poslanskega kolega Žana Mahniča, ki želi nekako bolj transparentno, bolj urejeno tisti denar, ki ga študenti sami zaslužijo, deliti naprej. Slovenska demokratska mladina je najstarejši politični podmladek v Sloveniji in sam tu imam eno lepo priložnost, ker to področje spremljam že skoraj 15 let, ko smo se že leta 2002, 2003 kregali z vodstvenimi funkcionarji študentskih organizacij, kaj je boljše za slovenske mlade, kaj je boljše za slovenske študente. In vse do sedaj imamo primere, ki so v nebo vpijoči, predvsem na področju visokih plač študentskih funkcionarjev, ki skrbijo zase in za svoje bližnje in zelo malo za študente. Predvsem zelo malo skrbijo za tiste študente, ki preko študentskega dela vplačujejo v ta svoj sklad, in imamo različne malverzacije – o tem še nekaj v nadaljevanju. Študentsko delo ni neka novost v Sloveniji, je pa res, da smo ga v zadnjih letih, predvsem od leta 2012, v tako imenovani drugi Janševi vladi pa ne nazadnje tudi s pomočjo spremembe zakonodaje v vladi gospe Alenke Bratušek, nekako skušali urediti. Ta študentska problematika glede študentskega dela, predvsem pa glede delovanja študentskih organizacij, se skuša urejati tudi v tem mandatu. Ampak ni Vlada tista, ki bi želela problematiko študentskih organizacij urejati, temveč moramo tu v prvi plan stopiti predstavniki opozicije. V Državnem zboru smo že obravnavali predlog Poslanske skupine Združene levice o tako imenovanem Zakonu o skupnosti študentov, kjer smo želeli urediti transparentno delovanje Študentske organizacije in urediti njihov nadzor. Pa se je vladna koalicija izgovorila, da bo Vlada pripravila zakon do konca leta 2016. Spoštovani predstavniki Vlade, danes smo 16. 12. 2016, še 14 dni imate, da realizirate svoj lasten sklep! Danes je pred nami tako imenovana, ne vem katera že, novela Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki želi bolj transparentno podeliti tisti denar, ki se zbere od koncesnin študentskega dela, da ne bi bil večinoma namenjen študentskim funkcionarjem, temveč lokalnim študentskim delavcem, Uradu za mladino in, ne nazadnje, kar je po našem mnenju ključno, da se povečajo tudi sredstva skladu za štipendije. Zakon je v prvi obravnavi. Kolega iz Združene levice je že rekel, da morda ni optimalen, kako procentualno, predvsem pa finančno razporediti teh 9 milijonov evrov, ki jih prejmejo, zaradi tega ker so študentje, in ne študentski funkcionarji, pridni in zaslužijo preko poletnih počitnic, preko vikendov ali ob drugačnih možnostih študentskega dela, ki jim ga bolonjski sistem študentskega izobraževanja še omogoča. In verjemite, študentje niso tisti, ki bi želeli, da se z njihovim denarjem dogaja to, kar se. Pa pojdimo po vrsti: vprašljive investicije, Študentski kampus, kaj in kdo bo imel kaj od tega – določeni študentski funkcionarji. Ogromno fiktivnih pogodb in raziskav, neopravljene revizije, različni team buildingi študentskih funkcionarjev, izogibanje javnemu nadzoru, podkupnine, dokazljive, plače. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, spoštovani predstavniki ministrstev in Vlade, verjetno so tudi do vas prišli zneski plač študentskih funkcionarjev, ki segajo skoraj tudi do 7 tisoč evrov bruto. Pa, spoštovani, poglejte, vašo plačilno listo. Je 7 tisoč evrov? Niti pod razno ne! Pa smo mi poslanci in ministri krivi za vsak jašek v vsaki vasi, za vsak ne slab dan vsakega državljana in tako naprej. Imamo pa študentske funkcionarje, ki so stari toliko kot jaz, blizu 40 letom, pa se jim ne naredi nič. Bom povedal svoj lasten primer. Že leta 2003 sem se z gospodom, ki je tudi tukaj omenjen, gospod Sebastjan Kokelj – skoraj je prišlo do fizičnega napada name, ko sem mu skušal razložiti, da kaj on naredi za svojo plačo, kaj pa delajo ne študentski poslanci in ministri, ampak pravi ministri. Pa je na srečo posredoval, zdaj mislim, da zamrznjeni član in takrat mislim, da sekretar oziroma član kabineta ministra za izobraževanje gospod Pertinač. Zato ker mi poslanci in ministri odgovarjamo za vse, študentski funkcionarji in študentski poslanci pa se igrajo politiko. Tisto politiko, ki se dogaja tudi marsikje drugje bolj očitno, kot pa tu na Šubičevi in na Gregorčičevi. Takšni gospodje niso podvrženi nadzorom in danes grozijo z različnimi pritiski v primeru, če bo ta zakon izglasovan. Ne s pravnimi pritiski, ampak z vsemi razpoložljivimi pritiski grozijo; ti isti, ki so del problema, kažejo s prsti na nas, poslance, kako smo slabi. Sponzoriranje različnih oddaj, nepotrebno svetovanje, ponarejanje listin, nepremičninske mahinacije, kreativno računovodstvo, fiktivni računi različnim podjetjem v velikih zneskih in tako naprej. In ti študentski funkcionarji so zaščiteni, ne toliko kot kočevski medvedje, veliko bolj! Krivi za nič, plačani pa toliko kot mi oziroma še več. Poznam primer iz svoje občine, ko je en bil glasen proti temu, kako se Študentska organizacija hvali, kaj vse počne, kako Študentska organizacija skrbi za bivanje študentov, ko Študentska organizacija skrbi za štipendije in vse ostalo. Ni res! Vlada z zakoni in poslanci s spremembami teh zakonov skrbimo, da je kolikor toliko veliko študentov v študentskih domovih, da imajo nekateri subvencionirano najemno pogodbo kjer drugje, da imajo možnost toplega obroka, da imajo študentsko kosilo in tako naprej. Kaj pa delajo študentski funkcionarji s tem denarjem? Organizirajo – poleg tistega nekaj malega, ko se dvakrat na leto pohvalijo, kako dajejo za bolj socialno nezmožne kakšen evro – organizirajo zabave. S teh zabav imajo na račun študentov, ki tam spijejo pivo, dva ali tri, celo dobiček; na podlagi teh dobičkov ponovno vrtijo zgodbo o tem, kakšni so veliki zapitki v takšnih in drugačnih gostilnah, ki si ga niti mi, poslanci ne privoščimo, pa niti ne 16. decembra vsakega leta, ko naj bi bil pred nami že veseli december. Prepričan sem, da nobena poslanska skupina ne bo imela tako velikega zapitka v kakšni slovenski gostilni, kot ga imajo študentski funkcionarji na svojih privatnih zabavah. Zato menimo, da je nujno potrebno ta sredstva, ki jih zberemo preko koncesij študentskega dela, vrniti študentom v določenem razmerju. Mislimo, da je nujno potrebno, da Urad Republike Slovenije za mladino kot neka krovna organizacija, kot državni organ, dobi sredstva in jih bo bolj transparentno in bolj pod nadzorom delil. Kajti, tu prihajamo spet do tistega, kar so predlagali kolegi iz Združene levice; Študentska organizacija ni podvržena, zaenkrat, še nikomur. Nad njimi je le nebo. Ta zakon, spoštovani, naj bi se začel uporabljati s 1. julijem leta 2017. In če imamo pri tem še idejo, da bi morala Vlada tisti Zakon o skupnosti študentov pripraviti še v letu 2016, pa tudi če bo januarja, da ne boste dobili rdeči karton, je še vedno dovolj časa do 1. 7. 2017, da naredimo pomemben korak pri urejanju tako imenovanega študentskega delovanja v Sloveniji. Zakon o skupnosti študentov, ki ga je že predlagala Združena levica – upam, da bo zelo podobnega pripravila tudi Vlada –, in imamo tukaj to novelo zakona, ki jo pripravljamo v Poslanski skupini SDS. Skratka, več sredstev Uradu Republike Slovenije, ki je nadzorovan organ, več sredstev skladu za štipendije – proti temu, spoštovani, smo pa res težko proti – in tudi več sredstev študentskim klubom na lokalni ravni. Verjemite, nisem sodeloval pri pisanju tega zakona, ampak sem eden izmed tistih, ki smo že, mislim, da vsaj desetletje nazaj ustanavljali – oziroma več, zdaj sem že star, vsaj 15 let nazaj – ustanavljali študentski klub v naši občini, ko smo želeli študentom nekaj dati. Ne samo zabave in kakšno potopisno predavanje, ampak tudi jih ne nazadnje vsaj povezati in jim dati koristne informacije. Ja, mi v Poslanski skupini SDS verjamemo, da je tekom druge in tretje obravnave še mogoče diskutirati o teh razdelitvah, teh tako imenovanih 9 milijonov; tudi morda se vprašati, ali s tem ali s kakšnim zakonom še kako drugače urediti problematiko študentskih servisov, ampak mislim, da so nastavki zelo dobri. Pa dovolite v tem uvodu še, da se malo poigram z mnenjem Vlade. Za razliko od marsikaterega mnenja Vlade, ko Vlada reče, pripravili bomo sistemske rešitve, tukaj vsaj, citiram, »Vlada ne nasprotuje namenu predlagateljem in predlaganim rešitvam«. Ocenjujejo pa tisto, kar mi vsi skupaj; da je čas, da do 1. julija sprejmemo ta zakon in sprejmemo vladni ali pa od Združene levice Zakon o skupnosti študentov in tako se bo tudi izpolnilo tisto, kar ste zapisali, »saj se bodo na ta način predlagane rešitve lahko uresničevalo«. Skratka, vse teži k temu, da s 1. 7. dobimo neko resno rešitev na tem področju. Kar se pa tiče mnenja Študentske organizacije, pa moram reči, da kljub temu da se študentski funkcionarji menjajo na svojih pozicijah, so njihova mnenja nekako – vsaj zadnjih 15 let, kolikor že sam spremljam to problematiko – enaka: takojšen učinkovit pritisk na tiste, ki želijo kakorkoli dregniti v tako imenovani ŠOS, pa če gre na Študentsko organizacijo Slovenije na splošno ali na njihove entitete v Ljubljani, Mariboru ali pa na Primorskem. Pri tem ne izrabljajo besed: drastičen poseg, poseg v našo avtonomijo in tako naprej in tako naprej. Tukaj so zapisali,«brez dialoga z nami kot ključnim deležnikom«. Mi smo opozicija, nismo Vlada in brez skrbi, tudi ta vlada vsaj v teh dveh letih pri tričetrt zakonih povozi deležnike, pa tudi včasih Poslanska skupina SDS da glas za zakon, ker verjamemo, da če bi se samo pogovarjali z deležniki, bi se samo pogovarjali, ampak nič storili. In potem zaključijo, »da so razočarani in da bodo izvedli vse vrste pritiskov«. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke, spoštovani predstavniki Vlade, upam, da bomo zmogli toliko modrosti, da se vladni ministri in državnozborski poslanci ne bomo ustrašili študentskih ministrov in študentskih poslancev. Mi smo tukaj klicani na odgovornost vsaj vsake štiri leta, v zadnjem času še velikokrat prej in krivi smo za vse. Študentski funkcionarji pa niso nikoli klicani na odgovornost, ker niti za nič ne odgovarjajo. To je treba spremeniti in ta zakon je dober osnutek, da smo na pravi poti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine DeSUS, izvolite
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanci in poslanke, še enkrat lep dober dan! Naj si izposodim stavek predlagatelja, ko pravi, citiram: »Namen zbranega študentskega denarja je v tem, da se slej kot prej vrne študentom, ne pa, da se izgubi v različnih malverzacijah ene same organizacije in njenih pravnoorganizacijskih oblik.« Ja, v tem se v Poslanski skupini DeSUS popolnoma strinjamo z vami, spoštovani kolegi iz Slovenske demokratske stranke. Če študentje preko svojega dela prispevajo za določen namen, je prav, da se jim to tudi povrne, tako da je denar dejansko namenjen njim. Skoraj 40 milijonov evrov, kolikor se nateče denarja iz koncesijske dajatve, iz študentskega dela, je namenjeno za štipendije in delovanje študentske organizacije, kjer se sredstva namenjajo različnim projektom. Gre za subvencioniranje športne, izobraževalne, jezikovne in druge tečaje, strokovne ekskurzije, izlete, zabave, predavanja, seminarje, delavnice, inštrukcije in tako dalje. Študentom se nudijo tudi denarne pomoči, brezplačna pravna, psihološka in karierna svetovanja ter kritje kotizacij za športne, umetniška in znanstvena tekmovanja. Poleg navedenega se financirajo še projekti in delovanje več kot 300 študentskih društev. Temelj ureditve financiranja in porabe pridobljenih finančnih sredstev je določen v Zakonu o skupnosti študentov. Z Zakonom za uravnoteženje javnih financ, torej v mandatu, ki ga je vodil predlagatelj tega zakona, pa je bilo v letu 2012 določeno, kako naj se delijo oziroma kam naj se namenjena sredstva od pobranih koncesij. Ključ delitve je bil dogovorjen med Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter predstavniki študentov. Od tega prvotnega ZUJF pa do danes se je spremenilo zgolj to, da je koncesnina zmanjšana s 23 odstotkov na 16 odstotkov, sredstva pa so se procentualno zmanjšala na postavki za štipendije. Glede tega komu in kako oziroma po kakšnem ključu se delijo natečena sredstva iz naslova študentskega dela, v naši poslanski skupini menimo, da ni bistvenega pomena, pomembno pa je, da so ta vložena sredstva porabljena namensko, torej da so v pomoč študentom, da so sredstva gospodarno porabljena ter da je vidna transparentnost porabe. Ja, veliko je bilo medijskega obveščanja in tudi drugih oblik informacij o tem, kako se znotraj Študentske organizacije dogajajo čudni in nečedni posli, da se denar netransparentno porablja, da se porablja za projekte, ki so finančno prenapihnjeni, zadaj za njimi pa se dogajajo malverzacije, koruptivna praksa in tako dalje. O tem smo ne nazadnje slišali na Odboru za izobraževanje, znanost in šport, ko smo obravnavali predlog novele Zakona o skupnosti študentov, kjer je bila ključna poanta sprememb vezana na delovanje krovne študentske organizacije. Sklenjeno na odboru v letošnjem oktobru, da se pripravi nov Zakon o skupnosti študentov, ki naj upošteva vsebino opravljene razprave in javne predstavitve mnenj in naj se soočijo ter uskladijo vsi predmetni deležniki, je po našem vedenju, in kot nam je bilo predstavljeno, že realizirano. V nekaj dneh, predvidoma v ponedeljek, bomo namreč ugledali nov Zakon o skupnosti študentov, slednji pa je pomemben zato, da se dosedanje slabe prakse razpolaganja s študentskim denarjem ne bodo več dogajale. Še enkrat naj povem, ključ delitve ni toliko važen kot to, da se 84 tisoč študentom namenjeni denar resnično vrne nazaj njim in samo v njihovo dobro in korist. Če pa že govorimo danes o ključu delitve, je pa za nas kot demokratično stranko bistvenega pomena tudi vprašanje o usklajenosti tega konkretnega predloga med samimi deležniki. Kako bomo glasovali o sklepu glede primernosti nadaljnjega zakonodajnega postopka, pa bomo dorekli ob praven času. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima predlagatelj gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo podpredsednik. Kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! Veseli me, da se strinjamo vsaj v tem, da trenutni ni dovolj transparentno videno, kako poteka poraba tega denarja, pa vendarle, treba je dve stari ločiti. Eno je Zakon o skupnosti študentov, o katerem se Vlada pogaja s študentskimi funkcionarji oziroma predstavniki študentskih organizacij, in drugo je ta Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki je pač to koncesnino razdelil na tak način, kot jo je. Tukaj gre za dve ločeni zadevi in Zakon o skupnosti študentov nima nič v povezavi s tem, kar določa Zakon o uravnoteženju javnih financ. Ker v Zakonu o skupnosti študentov ni govora o teh finančnih sredstvih – in to je bistveno –in tudi zaradi tega mi menimo, ker mnenje Vlade – moram reči osebno, da me je razveselilo, ker je Vlada v svojem mnenju od takrat napisala, da pozdravlja ta predlog, da mu ne nasprotuje, vendar pa, da meni, da je hkrati treba sprejeti še kakšno drugo zakonodajo. Mi temu ne nasprotujemo. Sedaj, če bo res zadeva šla v tej smeri, kot je tudi gospa napovedala in kot sem bil tudi sam seznanjen, da je že prišlo do nekega dogovora med študentskimi funkcionarji in Vlado Republike Slovenije, da naj bi pristali, če sem bil prav seznanjen, na javno naročanje, da se bo šlo po teh postopkih. Druga zadeva, o kateri sem bil seznanjen tudi glede Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije in da bo tudi pristojnost Računskega sodišča drugačna, kot je sedaj. Mi to vse pozdravljamo. Sedaj ne vem, če sem še kaj pozabil, me bo gospa dopolnila. Prav je, da je tako, ker sklep odbora se bo očitno oziroma se je uresničil, da naj Vlada pripravi do konca letošnjega leta predloge. Veseli me, da je temu tako, ampak še enkrat; to, kar mi predlagamo, nima zveze, nobene zveze s tem zakonom, je pa res, da bo pa ta zakon, ki ga boste sprejeli na Vladi in potem dali v parlament, sedaj če bo šel v javno obravnavo, pa neka podlaga tudi za razdeljevanje tega denarja, ki ga sedaj mi predlagamo, da je drugačno razdeljen, kot je bil sedaj. To se pravi, teh dobrih 30 odstotkov, kolikor bo po novem dobila Študentska organizacija iz te celotne vreče, bo že moralo iti po tem novem zakonu oziroma po spremenjenem Zakonu o skupnosti študentov. Mislim, ne da bi se nekaj narobe razumelo ali pa narobe slišalo, ampak da se te zadeve pelje vzporedno. Moram tudi odgovoriti, rečeno nam je bilo, tudi v nekaterih stališčih, "niste se pogajali z deležniki, ni dosežen dogovor." Glejte, to je običajno naloga Vlade, ni naloga opozicijske stranke, da pripravi zakon in se usede z vsemi deležniki, ki jih [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] – Kako? Ja. – [[…]]ki jih ta zakon pač zadeva. Ampak mi smo ta zakon pripravili, predstavili smo ga, bil je poslan vsem, koalicijskim in ostalim strankam v parlamentu, in se potem odloči, kakor se odloči. Moram reči, da me je pa zaskrbela reakcija Študentske organizacije Univerze v Ljubljani, kjer smo bili direktno soočeni z grožnjo. Se pravi, ko mački stopiš na rep, zacvili, in zelo cvilijo zaradi teh 9 in 10 milijonov. Še enkrat pravim, ko je gospa Marija Antonija Kovačič rekla, da se bodo dogovorili ob pravem času. Imejte v mislih, da bi imeli nek zakon, ki bi takole [[tlesk s prsti]] dal 9 milijonov evrov, brez kakršnegakoli razpisa, brez da bi bili potem podvrženi kakršnemukoli nadzoru. Ne gre, kajne?! To imejte v mislih tudi takrat, ko se boste odločali, kako boste o tem zakonu glasovali. Gre za večjo transparentnost. Urad za mladino je krovna organizacija za mladinsko področje in oni razdeljujejo sredstva na podlagi razpisov. Potem moraš poročati, kako si ta sredstva porabil. Vsako leto približno stotim mladinskim organizacijam razdelijo denar. A veste, komu tudi? Tudi ŠKIS. Tudi ŠKIS, ki je entiteta znotraj Študentske organizacije Slovenije, se pravi, lokalni študentski klubi že sedaj dobivajo denar od Študentske organizacije. Mi po tem zakonu predlagamo, da damo študentskim klubom ne samo preko Študentske organizacije, to, kar jim puščamo, ampak tudi direktno lokalnim študentskim klubom, poleg tega pa se lahko prijavijo še na razpise Urada za mladino. Se pravi, študentski klubi, lahko rečemo, bodo v boljšem položaju, ker ne bodo tako odvisni od Študentske organizacije Slovenije, ki jim deli ta denar, ampak bodo še vedno deloma odvisni od nje, deloma bodo dobili po novem denar direktno in pa še letno bo približno 4 milijone evrov več sredstev na Uradu za mladino, od katerega bo imel tudi ŠKIS nekaj. Skratka, še vedno se bo lahko prišlo do denarja, še vedno bodo imeli možnost, ampak po bistveno strožjih kriterijih, pod bistveno bolj transparentnimi pogoji. In če se že pogovarjamo, kot sem že prej dejal, velikokrat o korupciji v Državnem zboru, glejte, mi ne vemo, kam ta denar gre. Poglejte si, kdaj je zadnje poročilo na spletni strani Študentske organizacije Slovenije, kdaj je bilo zadnje finančno poročilo dano – mislim, da tam za leto 2014. Ko so naročili študijo, neko študijo so naročili o tem, kaj dijaki oziroma kaj mladi mislijo, kaj menijo o takšnih in drugačnih zadevah, za to študijo so plačali 85 tisoč evrov! Ko se jih vpraša, kakšni so pa izsledki te študije, ali nam lahko predstavite rezultate – veste, kaj rečejo? To je pa poslovna skrivnost. To je pa poslovna skrivnost. Veste, mi moramo tej študentski mafiji pristriči peruti, drugače ne morem reči, ker poglejte si, kaj se dogaja. Tu ne govorimo o nekaj tisoč evrih, tu ne govorimo – glejte, kolegico poslanko Bojano Muršič bodo zaradi 600 evrov zdaj preganjali, ne rečem, prav je tako, da jo, če je res zlorabila položaj, ampak tu, kjer gre pa za 9, 10 milijonov evrov, pa gledamo stran. Zaradi jopic za 600 evrov bo šla pred sodišče, tu pa, ko se denar kar deli, ko malo izgine tam, malo izgine tam, tu pa gledamo stran. In ko pride zakon, pa vprašate, ali pa ste se z njimi kaj pogajali. Kako se boš sploh z njimi pogajal, glede na odziv, kakršnega so dali?! Ko so študente pozvali, bodite pripravljeni na vse vrste pritiskov, niso napisali, uporabili bomo pravne možnosti. Vse pritiske! Glejte, to so očitno granitne kocke v parlament ali pa še kaj drugega. Ampak da zdaj za razliko od takrat, ko so bili tisti protesti, ko je šlo za zakon o malem delu, ne bodo zbrali ljudi pred parlamentom. Kdo bo pa šel protestirati, zato da se peščic študentskih funkcionarjev masti in bogati na račun vseh tistih mladih, ki delajo preko študentskega dela? Razen če se bo delalo tako, kot se dela, da se spodbudi koga, da pride na protest. Skratka, poglejte, strinjam se, mogoče se da še drugače razporediti te številke. Luka Mesec je rekel, da ne zagovarjajo teze, da imajo mladi oziroma da imajo študenti preveč denarja. Tudi mi tega ne zagovarjamo, saj nismo predlagali, da se to kam drugam da, saj to bo mladim ostalo. Ampak zagovarjamo pa dejstvo, da je pa treba ta denar, ki ga imajo – in tudi jaz bi se strinjal, da ga imajo še več –, bolj transparentno razdeliti in tudi bolj učinkovito. Če od teh 9 milijonov, recimo, govorim na pamet, recimo 9, 10 milijonov damo dodaten milijon 700 za štipendije, mislim, da je to pozitivno in da dejansko potem tisti mladi imajo nekaj od tega, da ne govorimo tudi o tem, da gre absolutno tudi za solidarnost, s tem ko se denar, ki ga prislužijo mladi in ga preko teh koncesnin oziroma lahko rečemo tudi teh prispvekov vplačajo, da se potem porabi za mlade. S tem se tudi krepi na nek način medgeneracijsko solidarnost. Toliko zaenkrat. Več pa kasneje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, drage kolegice in kolegi! Ne bom ponavljal, kar je spoštovani kolega Tomaž Lisec opisal primere nepravilnosti, nepreglednosti, ki se dogajajo znotraj, so se dogajale znotraj Študentske organizacije. Ne bom ponavljal številk bruto plač, ampak kljub vsemu. 7 tisoč bruto plača, ob tem, da pa kar veliko število študentov se težko prebija iz meseca v mesec. Tukaj je gotovo naša naloga, ne samo to, da postavimo diagnozo, je naša naloga ta, da sprejmemo pravičnejše zakonodajne rešitve. Kot sem povedal, mi bomo ta predlog sprememb kolegic in kolegov SDS podprli. Izračunal sem, za kakšne zneske pravzaprav gre, ker če govorimo o deležih, o procentih, potem nimamo prvih predstav, sploh ne, sploh pa ne, ko gre za finančna sredstva. Če zaokrožimo, da je koncesijska dajatev, torej ta pogača, da je velika 9 milijonov evrov, potem bo sedaj po novem, se pravi od 1. julija 2017 naprej, proračunski sklad ministrstva, ki je izključno namenjen štipendijam, dobil približno 5 milijonov. Toliko pač znese sedaj po novem predlogu 56,3 odstotka, do danes smo imeli ta delež 52,6 odstotka. Torej, ta delež dvigujemo in prav je. Že itak vsi deleži, vsa ta razdelitev, te koncesijske dajatve, te finančne pogače itak gre za naše mlade, za študente in dijake. Potem če pogledam Urad Republike Slovenije za mladino. Ta do danes ni dobil nič iz koncesijske dajatve. Sedaj je predlog 10 odstotkov, torej, približno 900 tisoč evrov. Podpiram. ŠOS, Študentska organizacija Slovenije je do danes dobivala skoraj četrtino ali bolj točno 23,7 odstotka od te finančne pogače, sedaj po novem je predlog 8 odstotkov. To je približno 720 tisoč evrov. Mi smo se posvetovali tudi z našim podmladkom, z Mlado Slovenijo, ki podpira predlagane rešitve. Morda bi v kakšnem deležu, so rekli, šli še nekoliko bolj na ostro, kot se reče. Kaj so imeli v mislih, bodo sami povedali. Potem naprej, študentske organizacije lokalnih skupnosti do danes niso dobivale nič. Mislim, da to ni pošteno. Da je treba nekako zadevo tudi, če smem reči, decentralizirati in decentralno razmišljati. Sedaj bodo dobile 2 odstotka, to je približno 180 tisoč evrov. Podpiram. Ohranja se delež za prispevke za zavarovanje za primer brezposelnosti na nivoju 16 odstotkov, to je približno 1,44 milijonov evrov. Seveda je pa mogoče v neki debati v drugi obravnavi morda ta razmerja, te deleže še optimirati, če seveda ima kdo neke tehtne argumente, s katerimi bi podkrepil spremembo teh deležev. Mislim pa, da je v tem trenutku zadeva postavljena optimalno. Kot rečeno, Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov ocenjujemo, da je ta rešitev pravičnejša kot dosedanja in zaradi tega jo bomo spustili v drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospa Jelka Godec.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice, kolegi, hvala za besedo! Danes, kot rečeno, obravnavamo predlog zakona, ki bi zakonsko prerazporedil sredstva iz koncesijskih dajatev z namenom, da bi največja krovna študentska organizacija delovala bolj transparentno in da bi na ta način tudi uporabniki, kot so študentje in ostala mladina, lahko imeli od samih dajatev največ. Uvodoma moram povedati, da se popolnoma strinjam s kolegom Mahničem, da je delovanje znotraj študentskih organizacij bilo večkrat prepoznano za sporno – konec koncev smo bili o tem priča lahko tudi preko različnih medijskih objav –, in da je v tem smislu tudi treba nujno spremeniti zakonodajo, ki bo bolj eksplicitno opredeljevala delovanje študentkih organizacij in njihovih podsistemov oziroma različnih organizacijskih oblik. Je pa za razumevanje celotne slike tudi v luči različnih stališč poslanskih skupin vseeno treba natančno pogledati pristojnosti resorjev in zakonodaje, ki vprašanje financiranja študentskega organiziranja pokrivajo. To govorim o sliki denarnega toka, kako pravzaprav ta iz študentskih servisov prehaja v Študentsko organizacijo in kaj se potem pravzaprav s temi sredstvi dogaja znotraj samih študentskih organizacij. Govorim predvsem zato, ker je glede na stališča lahko slika malo motna in je treba razjasniti, da to temo v resnici pokrivajo tri pristojna ministrstva. Torej tri ravnine. Prvo je Ministrstvo za finance. Torej prva ravnina, za katero bi seveda težko rekel, da je za to tematiko vsebinsko pristojna, pač Ministrstvo za finance je pristojno toliko, ker se danes pogovarjamo o ZUJF, ki to področje ureja. Treba se je pa spomniti, da je ZUJF posegel v drug zakon, ki je to področje vsebinsko urejal, in to je seveda zakon, ki ga pokriva Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, in to je seveda ta druga ravnina. Namreč, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve preko Zakona o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti s pogodbo o koncesiji pooblasti študentski servis, da opravlja strokovne naloge posredovanja dela dijakom in študentom. Ti študentski servisi na podlagi omenjenega zakona obračunavajo 12-odstotno koncesijsko dajatev od prejemkov, izplačanih dijakom in študentom od njihovega dela. To pomeni, da se pogovarjamo sedaj o teh 12 odstotkih, kako se potem naprej razdelijo in seveda kolikšen delež potem pride do študentskih organizacij. Po zakonu pomeni torej, da študentski servis iz tega naslova, ki ga je prejel, mora odvesti 20 odstotkov v javni sklad, ki je namenjen štipendijam, 40 odstotkov teh sredstev ostane študentskemu servisu za njegovo delovanje in 40 odstotkov so ta sredstva potem naprej posredovana študentskim organizacijam. Tako v tem delu, ko se pogovarjamo, se pogovarjamo o zakonodaji, za katero je pristojno Ministrstvo za delo, kar pomeni, da so ta sredstva, kako so razporejena, definirana znotraj zakonodaje in tudi dogovora med Ministrstvom za delo in predstavniki študentkih organizacij. To je tisti del, o katerem se danes pogovarjamo in ki ga problematizira tudi predlagatelj na način, da si želi ta sredstva drugače prerazporediti, kot to velja sedaj. Potem je pa naslednje vprašanje, kaj se dogaja s finančnimi sredstvi, ko so ta že znotraj študentskih organizacij. Tu pa je pristojno Ministrstvo za izobraževanje z zakonodajo, ki se te organizacije najbolj dotika, torej z Zakonom o skupnosti študentov. Tu bi poudaril, kot je bilo danes že rečeno, da je matično delovno telo v tem sklicu državnega zbora že sprejelo sklep, s katerim je zavezalo pristojno ministrstvo k novelaciji tega zakona na način novelacije organiziranja študentskih organizacij, da bi bil dostop do informacij javnega značaja bolj pregleden. Kar pomeni, da je tudi delovanje študentskih organizacij bolj pregledno, da se za študentske organizacije uvaja nadzor Računskega sodišča, da za študentske funkcionarje veljajo protikorupcijska določila, tako kot to velja za državne funkcionarje, da se prevetri tudi sistem javnega naročanja in da se poenotijo načela predstavniških teles in študentskih volitev ravno zaradi spornih praks in sumov različnih finančnih malverzacij, ki smo jim bili s strani študentskih organizacij priče. Tako v tem delu, ki se tiče transparentnega delovanja, je ministrstvo za šolstvo že pripravilo novelo, kar se je preko Sveta Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja tudi uskladilo, in v ponedeljek, kot rečeno, bo ta novela poslana v javno razpravo. Toliko, kar se tiče realizacije sklepa Odbora za izobraževanje in nameri Ministrstva za izobraževanje. Kar seveda pomeni, da bo s to novelo »bojazen za nadaljevanje spornih praks« odveč, ker bo za to primerno poskrbljeno znotraj novelacije zakona. In tu se popolnoma strinjam s kolegom Mahničem. Kar se tiče razporejanja sredstev, če se vrnemo nazaj, kaj se dogaja s sredstvi iz koncesijskih dajatev in na kakšen način so posredovana naprej študentskim organizacijam. Tu moram poudariti, da razporejanje sredstev samo po sebi ne more neposredno naslavljati transparentnega delovanja, ker dokler ne bomo imeli nekega primernega nadzora, se težko pogovarjamo o transparentnosti. To govorim tudi zato, ker predlagatelj v tem delu, ko želi spreminjati razporeditev sredstev, torej procente, torej, kako denar pride do organizacij, upravičuje tudi v delu, da bi bil ta bolje porabljen, če bi bil s ŠOS prerazporejen na druge postavke v duhu, da bi bilo to tudi bolj pravično. Kot rečeno, sam mislim, da težko govorimo o pravičnosti, dokler ne moremo govoriti o nekem transparentnem delovanju. Vprašanje torej, ki pa ostaja, je, ali je sistem tega prerazporejanja sredstev, kot ga obravnava predlagatelj, ob predpostavki, da deluje transparentno, ali je tak sistem, kot ga poznamo danes, dober. Na to pa odgovora v resnici danes nima nihče, ne predlagatelj niti ostale poslanske skupine. To govorim tudi s stališča, če beremo predlog zakona, da ta na prvi pogled tudi zame osebno, bi lahko rekel, stoji, vendar pa ni bil širše oblikovan, če lahko temu tako rečem, z neko študentsko javnostjo. Iz česar izhaja, da v predlogu zakona niso zapisane jasne in argumentirane posledice za rešitve, ki so predlagane. Da ne bo pomote, jaz s samim razporejanjem sredstev nimam težav, so pa v predlogu, kot so navedene, kjer se pravzaprav kaže, da bi bilo študentski organizaciji odvzeto približno 70 odstotkov celotnega financiranja, si potem predstavljam, kaj pravzaprav to lahko pomeni za podsisteme, ki so od tega financiranja odvisni. Seveda se strinjam, da je prišlo do sumljivih praks in slabih stvari, ampak če se zdaj pogovarjamo, da se sredstva znotraj študentskih organizacij slabo porabljajo, in če je argument to, da jih je treba prerazporediti, se potem sprašujem, zakaj pa nismo potem vseh sredstev ukinili Študentski organizaciji in enostavno, recimo, da bi se ta sredstva pridobivala na način javnih razpisov, ker bi bilo to v končni konsekvenci najbolj primerno. To govorim tudi s stališča, ker Študentska organizacija in njeni podsistemi, različne organizacijske oblike na različne načine potem naprej pomagajo študentom, tako preko različnih strokovnih ekskurzij, predavanj, seminarjev, delavnic, inštrukcij, študentom tudi nudi denarno pomoč, brezplačno pravno, psihološko, karierno svetovanje, kotizacijo za šport, umetniška, znanstvena tekmovanja. To pomeni, da so različni programi, tako s področja kulture, izobraževanja, mednarodnega sodelovanja, seveda od teh sredstev odvisni. Tukaj se pa moramo zavedati, da je v letu 2015 Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve s Študentsko organizacijo podpisalo dogovor, da se koncesijska dajatev na študentsko delo ne bo spreminjala, tudi iz razloga, da je razporeditev sredstev, torej koliko sredstev za štipendije in koliko za samo delovanje organizacij, da ta sistem, kot deluje, da je zaenkrat dober. Seveda, pa če menimo, da ni tako, bi pa bilo vseeno dobro imeti neke bolj konkretne argumente in stališča, na podlagi česa bi bilo potem to treba spreminjati. Torej, na podlagi česa spreminjati procente, kako ta sredstva iz študentskih servisov prehajajo v same študentske organizacije. In tukaj se bo v končni konsekvenci treba nasloniti tudi na študentsko javnost. Glede na odziv, se bojim, da ta zaenkrat tem razporeditvam ni naklonjena, tako tudi sam zaenkrat pač takšnega predloga, kot je, ne morem podpreti. Se pa strinja s predlagateljem, da je vprašanje transparentnega delovanja študentskih organizacij akutno in to se bo, kot rečeno, tudi urejalo z Zakonom o skupnosti študentov, ki bo v ponedeljek v javni razpravi in predvidoma tudi v začetku leta sprejet v Državnem zboru. Hvala lepa.
Gospod Žan Mahnič, predstavnik predlagatelja, imate besedo. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Kolega Tabaković je rekel, če bi bilo to bolj pravično. Mislim, da bi bilo, če bi na ta način razdelili zaradi tega, ker zdaj dobijo od teh 9 milijonov evrov direktno samo ŠOS in ŠOS entitete. Po novem pa bi ti še ravno toliko denarja dobili oziroma dobili bi še vedno denar, za slabih 70 odstotkov manj, hkrati pa bi zajeli še številne druge organizacije, študentske, dijaške, mladinske, ki danes delujejo in sredstev ne dobijo. Ravno tako pa so pri njih člani tisti, ki tudi delajo in se poslužujejo študentskega servisa oziroma študentskih napotnic, študentskega dela. Zato mi menimo, da bi bilo bolj pravično. Ker zdaj si teh 9 milijonov evrov razdeli Študentska organizacija Slovenije znotraj svojih entitet, zdaj bi še vedno to bilo tako, le da si ne bi več razdelili toliko denarja, ampak bi dali denar še drugim, ki pa ga zdaj ne dobijo. Jaz sem tudi že slišal nek predlog, da naredimo tako, da ustanovimo neko organizacijo, tako kot je FIHO, pa polovico dajmo njim, polovico dajmo pa Študentski organizaciji Slovenija. Jaz se s tem ne bi ravno strinjal, ker vemo, kako je potem z razdeljevanjem sredstev v takšnih primerih. Kar se tiče tega, da se ta zakon ne tiče tako ministrstva za finance, ministrstva za šolstvo, ministrstva za delo in socialo. Seveda ne – hkrati se in hkrati se tudi ne. Ker je vprašanje, kdo je nosilec v tem primeru tega zakona, ker so težko tri ministrstva nosilec. Zdaj, ali bodo to finance ali bo ministrstvo za delo ali bo ministrstvo za izobraževanje. Ampak, kar je bistveno je, da v zakonu piše, v Zakonu o skupnosti študentov, da se v znatnem delu, se pravi, da so finančna sredstva iz naslova koncesnin. Samo to piše. Ne, kako potem Študentska organizacija znotraj sebe te milijone razdeljuje, predvsem pa ne, kakšen je nadzor. Ker nadzor si ŠOS sam zagotavlja s svojimi akti, s svojo ustavo. Oni imajo svoja lastna pravila. To se pravi, oni dobijo denar in si sami določajo, kako ga bodo porabili in kakšen nadzor bodo imeli nad tem, kako ga porabljajo. Za ostale pa – nas ne briga. Ne smemo ne poslanci vprašati, ko vprašamo poslanci, je to tajnost, pa ne samo to, ko poslanci vprašamo, ko študentje sami vprašajo, kako ste pa vi ta naš denar, teh 90 milijonov evrov, ki smo jih mi zbrali, porabili – ja, to je pa poslovna tajnost. Dober uvod je dal kolega Tabaković, ko je rekel, kako se ta denar potem naprej porablja. Poglejte, jaz sem tukaj nekaj primerov zbral. Vprašljive investicije – Študentski kampus, danes smo o tem govorili. Poglejte to, Študentska organizacija je zemljišče in objekte odkupila od bivšega študentskega funkcionarja za 1,2 milijona evrov. In kje so ta kampus postavili? Ja tam čez, ko bo šla zdaj železniška proga, da bodo zdaj neke odškodnine, da bo treba zadevo zopet prodajati. In kljub temu da bodo objekti v kratkem zaradi tega porušeni, bodo v kampus investirali okoli milijon 800. Se pravi 3 milijone evrov takole; najprej milijon 200 za nakup od bivšega študentskega funkcionarja, potem milijon 800, da bodo zadevo obnovili [[...]]Kaj bo pa potem, ko bo šla tam čez železnica? Ampak nihče za to ne odgovarja. Seveda, če dobijo 10 milijonov evrov! Lahko je, recimo reči, zdaj bomo pa v enemu letu 2 milijona za ta kampus namenili, da bo nekdo dobro zaslužil. Fiktivne pogodbe, prej sem že govoril, v ŠOS so v zgolj enem letu 85 tisoč evrov namenili raziskavam, ki jih v javnosti niso predstavili, vodja raziskave je bil takrat Klemen Balanč, to je danes predsednik Študentske organizacije Slovenije, raziskavo je izvajal Inštitut IPM in kolega gospod Klemen Balanč, ko ga danes kdo vpraša, kako je s tem: to je poslovna skrivnost Študentske organizacije Slovenije. O kampusu sem že govoril. Teambuildingi. To je zanimivo! Poslancem, nam, pogosto očitajo, ko gremo v tujino, da se gremo poslanski turizem. 5 izbrancev študentskih je šlo na strokovno ekskurzijo v Kanado, za to so porabili 25 tisoč evrov. 25 tisoč evrov za strokovno ekskurzijo. Ko bi jih pa vprašal, kaj ste pa tam počeli – to je pa poslovna skrivnost. Tega pa ne bomo povedali, ker to je pa poslovna skrivnost. Nekdanji predsednik ŠOU Marko Hozjan je pred časom poskušal v dokumente ŠOU zapisati, da je organizacija oseba javnega prava – to je to, o čemer smo se tudi poslanci pogovarjali in škoda, da že takrat ni šlo skozi. Načrt ni uspel, Hozjan pa se je, ko ga je spet študentski funkcionar, to kar smo takrat poslušali, Željko Milovanovič želel podkupiti, umaknil študentski politiki. Takrat sodišče je prišlo do epiloga, da je ta podkupnina bila, ampak potem je sodba zaradi, tako kot po navadi, procesnih zadev, padla. Ampak vidimo, kakšen je »modus operandi« delovanja. Tukaj se pa nanašam na gospod Marijo Bačič, ko je rekla, moramo gledati, kaj študentske organizacije počnejo, ker se tukaj kalijo tisti, ki bodo v prihodnosti vodili našo državo. Odlično se kalijo, odlično delajo! Koruptivnih praks se že tukaj učijo, kaj bodo šele potem delali, ko bodo prišli do budžeta, ki je nekaj milijard, ne 9 oziroma 10 milijonov evrov. Zanimivo, pod Študentsko organizacijo Slovenije – Študentska organizacija Univerze v Ljubljani, Študentska organizacija Univerze na Primorskem in Študentska organizacija Univerze v Mariboru, direktorji teh organizacij, ljubljanski 5 tisoč 250 evrov plače, primorski 3 tisoč 400 evrov plače, mariborski 6 tisoč 700 evrov plače. A za to delajo dijaki in študentje? In, ko greva gledat proračun, zdaj ga bom šel, prej sem ga pozabil, bom šel sprintat, večino proračuna Študentske organizacije Slovenije so administrativni stroški. Tukaj imamo, recimo, za generalnega sekretarja letno 64 tisoč evrov, za ostale stroške 53 tisoč, za raznorazne strokovne službe več kot 100 tisoč evrov letno. Pogodba, ki sem jo uspel dobiti, med Študentsko organizacijo Slovenije in M komunikacijami, ki jo zastopa Nina Finžgar, ona in trenutni direktor ŠOS sta stara prijatelja še s fakultete. Poglejte, za komuniciranje tisoč 900 evrov neto mesečno. Mesečno izvajanje aktivnosti strateškega komuniciranja, krizno komuniciranje, ŠOS rabi krizno komuniciranje, verjetno zaradi današnjega dneva, ker obravnavamo tak zakon, in odnosov z mediji, tisoč 500 evrov neto. Mesečno sourednikovanje na področju digitalnih vsebin 400 evrov neto. Tisoč 900 evrov neto svetovalna pogodba. Niti ne, plača mesečna, svetovalna pogodba. Pred tem je bila, mislim da, nekje v znesku tisoč 700 evrov ravno takšna svetovalna pogodba. Med 30 in 50 tisoč evrov svetovalnih pogodb samo na področju komuniciranja z javnostjo. Toliko še politične stranke ne damo. Ni. Oni dajo, mislim, da v letu 2014 so dali 50 tisoč evrov, to je deset tisoč evrov več, kot da premier Izraelcem, pa gre za študentsko organizacijo, ne za predsednika Vlade Republike Slovenije. In za raznorazne, poglejte, finančna služba, tajništvo in odnosi z javnostmi – zopet več kot 100 tisoč evrov. Veste, kaj je odgovor? Kaj pa bomo, če nam vzamejo več kot 60 odstotkov? Ja, tukaj boste rezali! Tukaj boste rezali, na takšnih zadevah. Če se je v državnem proračunu rezalo na vseh ravneh, takrat ko je bilo treba, ko smo dve milijardi in pol več porabili, kot smo ustvarili, bodo pa tudi oni morali. Če je obrambni sistem lahko preživel s 50 odstotkov manjšimi stroški, bodo tudi oni, ne pa sedaj reči, da sedaj pa mi ne bomo mogli preživeti, če nam boste ta zakon vzeli in sedaj bomo pa nad vami izvajali vse vrste pritiskov. Veste, kaj bi bil najbolj jasen message tej študentski eliti? Da bi koalicija in opozicija skupaj v prvem branju ta zakon podprli, potem pa se lahko usedemo, tudi z njimi in pogledamo, če se da kakšen procent kje prestaviti in če koalicija, opozicija potem skupaj sprejmeta tudi zakon, ki ga bo predlagala Vlada, ki pa po še dodatno učinkovit nadzor nad tem denarjem, ki jim bo pripadal po tem našem zakonu uvedel. To bi bil jasen message, da že na najnižjih ravneh, da že v primeru teh 9 milijonov evrov ne dopuščamo korupcije. Kakšen pa je učinek na državni proračun s tem zakonom? Pozitiven! Ker državni proračun dobiva dodatnih 5 milijonov evrov, malo manj kot 6. Ministrstvo za delo in družino več kot 1,5 milijonov evrov v sklad za štipendije, ministrstvo za šolstvo oziroma Urad za mladino pa dobre 4 milijone evrov. Izgubi pa Študentska organizacija Slovenije, ki pa ni noben organ v sestavi. Skratka, ta zakon prinaša 5 milijonov evrov plusa v državni proračun. Če to ni razlog, da bi ga podprli in da se tudi potem lahko skupaj usedemo, ker kot smo slišali s tiste strani, s te strani, da v prvem branju bomo podprli, potem pa lahko vidimo, če se da še kaj optimizirati te številke. Poglejte, s tem se takoj strinjam, ampak dajmo ga spustiti skozi prvo branje in potem bomo [[...]]Ravno zaradi tega smo tudi dali, da zakon začne veljati s 1. julijem 2017, ne s 1. januarjem. Ravno takrat, junij, julij, avgust, september je največ študentskega dela. Do takrat pa bomo imeli tudi že ta zakon pod streho, Zakon o skupnosti študentov. Toliko zaenkrat.
Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospa Nada Brinovšek. Izvolite.
Najlepša hvala. Najprej sem vesela, da tudi se sliši glas mladih v Državnem zboru in končno, da ne bodo rekli, da se ukvarjamo samo s stvarmi, ki se ne tičejo mladih, predvsem pa to, da se ta predlog zakona dotika tega, da gre več denarja za štipendije. Vsaj v tem delu vidim največji pozitivni učinek tega zakona. Kolega Mahnič je zelo lepo opisal, kam gre oziroma kam ne gre teh 9 milijonov, ki se stečejo v ŠOS. Nerazumljivo mi je v bistvu, da tudi s strani koalicije nekako v tem prvem branju ni zaslediti podpore, čeprav vemo, da lahko v drugem branju zadeve spremenimo oziroma dodelamo. Jasno je, da ta denar, ki se steka v ŠOS, je zaradi študentskega dela. Torej, študentje ustvarijo ta prihodek v ŠOS, po drugi strani pa ŠOS sam na koncu ni podvržen nobeni kontroli, kam tam denar gre. Teh 9 milijonov, o katerih govorimo, nima nadzora ne Računskega sodišča oziroma ničesar, ker je pač organizacija zasebnega prava. Meni ta zadeva že v tej osnovi ne gre skupaj, kajti če je ta denar ustvarjen iz študentskega dela, pa se steka v neko organizacijo, ki potem pregledala te uporabo ni, je definitivno treba najprej to zadevo spremeniti. Nekateri študenti delajo, zato da lahko preživijo iz meseca v mesec, da lahko študirajo, si zagotovijo tiste osnovne potrebe za študij. Normalno je, da želijo vedeti, kam ta denar odteka oziroma želijo videti tudi to, da bi šlo več denarja, ki so ga sami nekako zaslužili oziroma pridelali, če lahko tako rečem, za štipendije. Namreč, nenehno se opozarja, da je premalo denarja za štipendije, da je več prosilcev za štipendije, kot je možnosti v proračunu. In zakaj ne bi iz tega priliva v ŠOS šlo malo več oziroma kar nekaj denarja več v sklad za štipendije? Hkrati pa se tudi pri tem, ko se financirajo različni klubi, tudi na lokalni sferi vidimo, da ti klubi dostikrat, kot je rekel kolega Mahnič, ne želijo pregleda, ne želijo podati poročil in gre tudi tukaj za netransparentno delovanje. Tako bi rekla, da ŠOS, ki v svojem zapisu, če gledamo to, kar je bilo povedano, da so se v preteklosti dogajale že različne preiskave kaznivih dejanj, da gre za velike plače, svetovanje, sumljiva sponzorstva, kupovanje in tako naprej, da bi v prvi fazi ŠOS moral biti nadzorovan oziroma ta poraba denarja nadzorovana s strani vsaj Računskega sodišča oziroma pregledom in da se potem ta denar razporedi tako, da bo največ vrnjeno nazaj študentom. Torej, v štipendije, Urad za mladino, klubom neposredno. Seveda ne pozabiti na to, da je tudi to razdelitev treba potem nadzorovati, da se ne bomo potem pogovarjali o tem, da pri teh razdelitvah pa prihaja do nepravilnosti. Tako bi rekla, da za prvo branje je zakon vsekakor treba podpreti oziroma ga bom sama tudi podprla. Tudi s tega stališča, kot je bilo rečeno, da se začne uveljavljati 1. 7. 2016 – pardon 2017 –, ko pa naj bi bil sprejet tudi Zakon o skupnosti študentov, ki bo potem urejal, kakšne vrste, ali je zasebnega oziroma javnega prava, in bo potem tudi ta nadzor oziroma razdelitev denarja bolj transparentna. Hvala.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in dr. Mitja Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Moram reči, da sem s Študentsko organizacijo imel nek poglobljen stik pred približno 10 leti. Takrat je šlo prav tako za to, kako se bo denar delil, in šlo je predvsem za to, skratka, iz česa bo sestavljena koncesijska dajatev, koliko jo bo in tako naprej. Moram reči, da so v nekih poznih nočnih urah na Ministrstvu za izobraževanje celo nekateri študentje prišli žvižgati s piščalkami, bile so kot neke demonstracije in tako naprej. Že takrat sem se pogajal skupaj s predstavniki in predstavnicami Ministrstva za delo in Ministrstva za izobraževanje z nekaterimi ljudmi, ki so tudi danes navedeni kot direktorji ŠOS in tako naprej, vsaj teh regionalnih ŠOS. Kar pomeni, da imajo študentske organizacije, lahko rečem, »stabilno vodenje«. Iste osebe, ki zelo dobro poznajo delovanje in finančno poslovanje študentskih organizacij. Govorim seveda o ljudeh, ki vodijo in upravljajo z denarjem. Ne govorim o tem, koliko dejansko študentje od tega karkoli imajo. Kako upravljajo in kako vodijo te organizacije, vedo predvsem oni sami, zaradi tega, ker če grem jaz – in sem šel danes – na spletne strani ŠOS, tam ni finančnega poročila za leto 2015. Ni finančnega poročila za leto 2015. Ampak sem že mislil, da ta spletna stran ni renovirana. Imate pa nagradno igro za študente iz leta 2016 na tej spletni strani. In tudi žrebanje, mislim, da je bilo enkrat avgusta leta 2016. Tudi zelo natančno piše, kako je treba plačati dohodnino, kar pomeni, da ne gre za igro na srečo, ampak gre za neko drugo igro. Skratka, vse te zadeve so zelo lepo tam urejene. Ampak finančnega poročila za leto 2015 pa tam nimate. Za 2014 še nekako obstaja, za 2015 ne. To seveda zdaj pomeni naslednje, da tudi sama organizacijska oblika, na podlagi katere deluje Študentska organizacija, nima podlage, da bi to nadzorovala proračunska inšpekcija, Računsko sodišče, zdaj lahko gre, lahko ne gre, druge inšpekcije in tako naprej. Tu se, kot kaže, ne nadzoruje niti pravilnosti poslovanja, kaj šele ekonomičnosti in gospodarnosti poslovanja. Ima pa ŠOS nadzorno komisijo, nadzorni organ ima in tudi pravilnik o nadzornem organu je na spletnih straneh. In, glejte, ta nadzorni organ, ki naj bi vse to nadzoroval – v nekem členu piše, da je neodvisen, popolnoma neodvisen, ampak pri nas so itak vsi neodvisni, tako tu ni nobenih težav –, ureja pa pravilnik tega nadzornega organa, ki lahko pregleduje tudi vse to, približno 70 členov. 70 pravno zapletenih členov ureja nadzor nad ŠOS. Mene bi zelo zanimali neki rezultati tega nadzornega organa, ki pa so verjetno poslovna tajnost, ker tudi to piše, kaj je poslovna tajnost, kaj ni poslovna tajnost in tako naprej – zelo, zelo natančno. Rekel bi celo, da nekateri notranji akti ŠOS so približno tako natančni kot kakšni notranji akti neke multinacionalke, kar je popolnoma normalno. Če investira v zemljišča ŠOS, če organizira nagradne igre, če ima organizirane korporativne stike z javnostjo in tako naprej; skratka, vse tisto, kar ima neka delniška družba, ima, kot kaže, tudi ŠOS, samo da je delniška družba delniška družba po Zakonu o gospodarskih družbah, to je pa oseba javnega oziroma zasebnega prava, ki je nihče ne more pregledovati. Delniško družbo, mislim, pregledujejo bolj natančno revizorji in tako naprej kot to pravno osebo ali civilnopravno osebo in tako naprej. Tukaj je težava v nadzoru, ampak nadzoru zaradi tega, ker izgleda, da ta ŠOS pridobiva tudi določen denar, določene prihodke z nagradnimi igrami, s to dejavnostjo, po drugi strani pa dobiva enostavno največ prihodkov s koncesijsko dajatvijo. Ta znaša v celoti 16 odstotkov. Z drugimi besedami, delodajalec plača teh 16 odstotkov na 100 evrov, kolikor dobi študent za neko delo, ko dela – na primer, tisto, kar je zagotovljeno, je 4,5 evra bruto na uro. Če dobi 100 evrov, bo delodajalec odštel od tega 16 odstotkov in zaradi tega se bo dejansko zmanjšal njegov študentski prihodek ali pa ne bo toliko visok ta prihodek, in to na račun študenta. Od tega dobi danes – od teh 16 evrov na 100 – dobi ŠOS nekaj manj kot 4 evre. In nekaj manj kot 4 evre potem porabi. Seveda, to se multiplicira s številom ur in tako naprej, ki jih delajo študentje in potem pridemo na teh 9, 10 milijonov prihodkov, za katere točno niti ne vemo, ker – še enkrat – nimamo finančnega poročila za leto 2015, za leto 2016 ga še ne moremo imeti, za polovico leta tudi najbrž ne, ali je že pripravljen ali ne; ampak kakorkoli že, to je dejansko javni denar. To je javni denar. Ker koncesijska dajatev je predpisana s predpisom, je predpisana z zakonom in tukaj bi moral biti nadzor nad tem javnim denarjem veliko boljši, veliko učinkovitejši in seveda veliko transparentnejši. Tega dejansko tukaj ni. Seveda je treba narediti sistemsko zakonodajo, ampak, poglejte, čakamo na to sistemsko zakonodajo, čakamo na te rešitve. Tista prva rešitev, najhitrejša, če želite, pa je seveda sprememba delitve tega denarja. Nam je za to, da študentje in študentke dobijo več denarja, ampak ne preko ŠOS, za katerega smo že slišali, koliko ima nepotrebnih odhodkov, koliko ima lahko sumljivih odhodkov in tako naprej, ampak v obliki štipendij, v obliki tega, da se neposredno, direktno financirajo študentski klubi, da se financirajo organizacije, kjer dejansko študentje uresničujejo svoje interese in ki jih dejansko tudi študentje potrebujejo. Ne vem, če potrebujejo študentje vsa vodstva študentskih organizacij, o katerih govorimo, treh študentskih organizacij. Če so nujno potrebne. Ne vem, mislim, da ne. Mislim, da je za študente najpomembnejše, da se mu poveča urna postavka, kar bi se posredno s tem dejansko zgodilo za študentsko delo, da dobi štipendijo, da dobi ustrezno prebivališče, na prvem mestu seveda da dobi ustrezno literaturo. In s tem bi, ko bi se manj dajalo ŠOS, bi se posredno sprostil denar za vse te zadeve. Bilo bi ga več. Posredno govorim, ne govorim neposredno, ampak posredno. To je v interesu študentov. Morda to ni v interesu vodstev študentskih organizacij, je pa v interesu študentov. Naš predlog, predlog Slovenske demokratske stranke, je v interesu študentov in gre v smeri interesa študentov. Glede delitve, koliko komu, koliko za štipendije, koliko za druge študentske organizacije, za lokalne študentske organizacije, poglejte, to je vedno stvar nekega dogovora. Vedno so odstotki, promili in tako naprej stvar dogovora. In tudi takrat, ko so predlagani, nihče ne bo dal 100-odstotno roko v ogenj, da so pa to tisti ta pravi. In sedanji so takšni in prihodnji in predlagani so najbrž tudi takšni. Ampak ti, ki so predlagani, so predlagani zato, ker se ugotavlja, da pač Študentska organizacija nesmotrno uporablja denar, ki ga dejansko dobi. In ne v korist študentov! Zaradi tega je seveda takšen predlog, kakršen je, in seveda zaradi tega je ta predlog v prvem branju in zaradi tega bi se s podporo tega prvega branja zakona doseglo to, da se lahko ti odstotki popravijo, da se lahko dogovorijo tudi z drugimi, da lahko ministrstva dajo tudi svoj predlog. Ampak podobno rešitev imamo že zdaj v zakonu, samo druge odstotke. Poglejte si tudi člen in boste videli, kako so ti odstotki bili do leta 2013, do leta 2015, do leta 2017 – vedno imate nek odstotek. In ugotavljamo, da zdaj ni optimalen, zato predlagamo novega in da se dogovorimo. Zaradi tega bi zavrnitev tega, poglejte, gospe in gospodje, enostavno pomenilo to, da se na nek način strinjate z nesmotrno porabo koncesijskega denarja, ki izhaja iz dela študentov, in da naj tako ostane naprej. To je slab signal. To je dejansko slab signal. In tukaj imamo – seveda spoštujem, da sta tukaj predstavnici Ministrstva za finance, ampak dejansko pogrešam ministrstvo za šolstvo oziroma izobraževanje predstavnice ali ministrico, državno sekretarko, kogarkoli že. Ker to je nosilna tema njih. Vem, da mora biti zraven še ministrstvo za delo in finance, ampak finance bolj z javno-finančnega vidika. Glede vsebine je pa to zadeva Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Zaradi tega predlagam, gospe in gospodje, kolegi in kolegice, da podprete naš zakon, da podprete nove rešitve v korist študentk in študentov Republike Slovenije.
Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravita naj se dr. Mitja Horvat in mag. Marko Pogačnik.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem. Moram reči, da sem vesela, ko sem poslušala stališča vseh poslanskih skupin, da nisem zasledila nobenega tako zelo negativnega stališča do našega predloga. Ko sem poslušala tudi kolega Tabakovića, sem vesela; rekel je tako, da predlog stoji, ampak vendar [[…]]In rekel je tudi, če bi bilo [[…]]Veste, kaj vse bi bilo, če bi bilo? Ne bi bilo čakalnih vrst v zdravstvu, ne bi bilo bančne luknje, upokojenci bi imeli lepe pokojnine in tako naprej. Ampak pustimo to. Dejstvo je, da občasno in, tako kot pravimo, študentsko delo pozitivno vpliva tako na dijake, študente kot pa tudi na delodajalce. Poglejte, dijaki in študenti v prvi vrsti nekaj dobijo za svoj žep. Medtem pa ko delodajalci, razen če izvzamem tiste, ki nekako izkoriščajo te dijake in študente, pa lahko nekako se hitreje prilagodijo trgu. Znano je, da so študenti na jesenski seji, mislim, da je bilo to oktobra na matičnem Odboru za izobraževanje, takrat smo obravnavali Predlog sprememb Zakona o skupnosti študentov. Takrat so opozarjali, bom rekla, zahtevali transparentno porabo javnih sredstev, se pravi teh sredstev, ki se zberejo iz koncesijskih dejavnosti. Opozorili so na dejstvo, da če sredstva zberejo tudi dijaki kot študentje, je prav, da se delijo med vse, ampak ta sredstva, žal, gredo sedaj v tem primeru samo študentskim organizacijam. Študentje so takrat predlagali tudi, da gre denar vendarle tistim, ki ga ustvarijo, ne pa, da se pretežno porabi za delovanje samih študentskih organizacij, ki pa, vemo, da so jih v preteklosti zaznamovali številni škandali. In čeprav je kolega Žan jih že nekaj navedel, bom še enkrat opozorila na to, kar so študentje takrat na seji opozorili. Opozorili so na vprašljive investicije, ko je šlo za sporno odprodajo in nakup zemljišča za Študentski kampus. To je Žan prej še bolj razložil. Opozorili so na fiktivne pogodbe in na raziskave. ŠOU ima s številnimi nekdanjimi študentskimi funkcionarji seveda sklenjene mastne pogodbe o sodelovanju, od povprečne pogodbe za 2 tisoč 500 evrov mesečno – mislim, da vemo, koliko kakšnih povprečnih pokojnin ali minimalnih ali zajamčenih plač je to. In pa da so v zadnjem letu kar 85 tisoč evrov namenili za raziskavo, ki javnosti nikoli ni bila predstavljena. Opozorili so tudi na povprečne plače v kampusu. Te povprečne plače znašajo tam okoli 2 tisoč 500 do 2 tisoč 700 evrov bruto. Opozorili so tudi na te ekskurzije v Kanado – za pet oseb 25 tisoč evrov. Tudi to je kolega Žan prej omenil. Plače. Mislim, da ste vsi prej nekako slišali oziroma se mogoče malo zamislili nad tem: plače 3 tisoč 400 evrov, preko 5 tisoč 250 do 6 tisoč 700 evrov bruto. Ne vem, kakšen obraz ima tule kdo izmed nas, da bi kaj takšnega zagovarjal, upam, da ne. No, sponzoriranje oddaj je omenil tudi kolega Žan, in to oddaje Hribar, šlo je za 50 tisoč evrov, in študentski funkcionarji so to pogodbo in to financiranje sprva zanikali. S tem, da ne naštevam še teh primerov naprej. Bistvo pri vsem tem je, da so bili oškodovani tako dijaki kot študentje. To se ne bi smelo, definitivno se ne bi smelo zgoditi. Ministrica je na tej jesenski seji tudi nekako obljubila, da bo novela zakona še v tem letu. Zdaj smo konec decembra in definitivno je, da se to ne bo zgodilo. Zato smo pač na vsa ta opozarjanja in ker ministrstvo ni reagiralo, smo v Slovenski demokratski stranki predlagali spremembo tega 130. člena ZUJF, ki govori o delitvi te koncesijske dajatve, s katero se pač letno zbere 9 milijonov. Poudarila bi še enkrat, kot je poudaril tudi kolega, tu ne gre za zvišanje kakšnega procenta oziroma za zvišanje procenta te koncesijske dejavnosti, ampak da se ta procent znotraj te postavke porazporedi. V Slovenski demokratski stranki pač predlagamo, da se vsekakor več sredstev nameni v proračunski sklad ministrstva, ki je namenjen oziroma katerega glavni namen je pač dodeljevanje štipendij. Predlagamo tudi, da po novem naj bi se namenilo za delovanje Urada Republike Slovenije za mladino 10 odstotkov teh sredstev, ki jih znotraj prerazporejamo, 8 odstotkov teh sredstev za delovanje študentskih oziroma Študentske organizacije, kar je bilo prej 23,7 odstotka in ne nazadnje 2 odstotka za delovanje študentskih organizacij na lokalnem nivoju, ki so največkrat izpuščene. Torej, še enkrat, predlagali smo predlog za prerazporeditev, ne pa za povečanje te postavke. Ne morem mimo tega, da opozorim na to, kar je Vlada zapisala v svojem mnenju Pravi, «Vlada ne nasprotuje namenu predlagateljev in predlaganim rešitvam, ocenjuje pa, da bi bilo treba hkrati, ko se sprejemajo predlagane rešitve, ustrezno prilagoditi tudi sistemske rešitve«. Spoštovani kolegi iz koalicije in Vlada! Bojim se, da so to obljube in da vam bo za te obljube in sistemske spremembe, ki jih ves čas koalicija in ta vlada obljubljata, da vam bo zmanjkalo časa. Hvala lepa.
Replika, gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Hvala lepa. Samo, da ne bo pomote, da se seveda s predlagatelji popolnoma strinjam, da je situacija, kakršna je, akutna in da smo v tem smislu zagotovo na istem bregu, da pa se v določenem delu ne strinjamo glede samih rešitev. Torej, ko govorimo o transparentnosti organizacij, to seveda pokriva Ministrstvo za izobraževanje preko Zakona o skupnosti študentov in to, kot rečeno, bo v ponedeljek tudi zakon šel v javno razpravo. Kar pa se tiče samega razporejanja sredstev, da bi to samo razporejanje lahko vezali na transparentnost, to pa enostavno tako ne gre. Torej, kako se ta sredstva razporejajo, to je pa stvar Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, in tudi, kot je rekel že kolega Šircelj, enostavno stvar dogovora. Kako je do tega dogovora prišlo tudi glede podpisa v začetku leta 2015, nam bo pa zagotovo lahko tudi v nadaljevanju razložil državni sekretar z Ministrstva za delo gospod Pogačar. Hvala lepa.
Žan Mahnič – ima besedo, predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Hvala. Samo to, saj mogoče sem narobe razumel, da zakon ne bi prispeval k večji transparentnosti, če sem prav razumel. Mislim, da bi prispeval k večji transparentnosti. Še enkrat, ne bi 9 milijonov evrov direktno kapnilo v žep organizacij, ki potem nič ne razpolaga z nobenimi podatki. Tudi sam sem šel gledat, prej ko sem sprintal, samo za leto 2014 imamo zadnje finančno poročilo, niti ga ni za 2015 niti ni polletnega za 2016; ampak še enkrat, Uradu za mladino dajemo denar ravno zato, da se bo lahko Študentska organizacija oziroma njene entitete prijavile na razpis, imamo nek dober projekt, prijavili ga bomo na razpis, Urad za mladino jim bo dal denar in ne bo nobenega problema. Res pa je, da pa ne bo več denarja za raznorazne malverzacije, da bo 85 tisoč kapnilo tam nekje, 85 tisoč evrov tam za neke storitve, ki potem sploh niso bile opravljene, in tako naprej. In to je problem, ker nekateri Študentsko organizacijo, tako kot še številne, bodimo realni, druge organizacije in pa firme v tej državi izkoriščajo za lastno bogatenje. S tem zakonom temu delamo konec, ker ta denar, ki jim še vedno puščamo, da ga bodo imeli direktno, dobili v žep s strani koncesnin, še vedno omogoča delovaje Študentske organizacije, malo ga bodo morali prilagoditi, program pa bo ravno tako lahko takšen, kot je – če bodo dober projekt pripravili, tako kot ga morajo ostale mladinske organizacije, ki niso pod ŠOS, ga prijavili na javni razpis in bodo tam dobili sredstva. Res ne vem, kako bi zadevo lahko naredil še bolj transparentno.
Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in dr. Anže Logar. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani ostali, kot se rado reče! Danes ne bom govoril predlagatelju, zaradi tega ker nimam pravzaprav dosti odgovarjati na to, kar nam danes predstavlja. Namreč, bojim se, da gre spet za eno določeno sprenevedanje, kateremu smo redno priča v Državnem zboru. Se pravi, danes ne govorimo o tem, kaj bi radi dosegli s spremembo Zakona za uravnoteženje javnih financ, ampak pravzaprav smo priča eni posebni obliki parlamentarnega nadzora nad delovanjem funkcionarjev Študentske organizacije Slovenije. Moram reči, da sam trpim že 22 let, odkar je bil 1994 leta sprejet Zakon o skupnosti študentov, zaradi tega ker sem se sam spraševal, kaj je bilo predlagateljem in kaj je bilo Državnemu zboru takrat, da je sprejel takšen zakon, kot ga je sprejel. Očitkov, da ni mogoče nadzirati Zakona o skupnosti študentov, ne morem sprejeti zaradi tega, ker gre za skupnost študentov in seveda študentom je bilo prepuščeno, da o svojih stvareh odločajo, kolikor in kar je bilo nanje preneseno z zakonom. Kdor bo gledal Zakon o skupnosti študentov, bo videl, da skozi ves zakon se pojavljajo tudi besedila v skladu z zakonom, na podlagi zakona in tako dalje in tako naprej. Recimo, samo kar se tiče kontrole nad namensko porabo sredstev, drugi odstavek 10. člena, »opravlja se v skladu s posebnimi predpisi«. S katerimi posebnimi predpisi, če ne s predpisi Republike Slovenije, vas vprašam. Zakaj se vsi sprenevedajo in zakaj do tega nadzora ne prihaja, presega moje vedenje. Mi smo tukaj šele dve leti. V teh dveh letih smo pripravili tudi zakon, kot je bilo že nekajkrat rečeno, bil v obravnavi v Državnem zboru na 21. redni seji dne 5. 10. 2016. Po tem času se je tudi po sklepu zgodilo tudi več opravljenih razprav in javna predstavitev mnenj v Državnem zboru. Naj še enkrat ponovim, 21. redna seja je bila 5. 10. 2016. Predlog, ki ga obravnavamo danes, smo dobili s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke 25. 11. 2016, kar pomeni dober mesece po tem, ko so aktivnosti stekle. O sprenevedanju še nekaj malega v nadaljevanju. Zakon za uravnoteženje javnih financ je bil sprejet kot zakon, kot je bilo danes že večkrat povedano, ki je posegel v celo vrsto zakonov. In ne boste verjeli, ukrepi, o katerih govorimo danes, in določbe, ki naj bi jih spremenili, so pod naslovom trajne spremembe, trajni ukrepi. Trajni ukrep, ki ga stranka, ki je seveda aktivno sodelovala pri sprejemanju Zakona za uravnoteženje javnih financ danes želi spreminjati. Poglejmo si najprej, čemu je bil Zakon za uravnoteženje javnih financ namenjen – zagotovitvi vzdržnih javnih financ za zmanjšanje izdatkov proračunov. Ko pogledamo sam predlog zakona, moramo ugotoviti, da sam predlagatelj piše, da nima neposrednih posledic za državni proračun. V nekaj tednih si je predlagatelj premislil in predstavnik predlagatelja nam govori o tem, da bi pridobili 5 milijonov več proračunskih sredstev. Skratka, ko govorimo o sprenevedanju, verjamem, da torej ni bil resen namen. Ko je začutil nekaj malega podpore tudi s strani predstavitev stališč poslanskih skupin, je sedaj začel predlagatelj seveda agitirati na nas, da dajmo sprejeti ta zakon, pa tudi če ni najboljši v tem trenutku, ker ni imel niti resnega namena. Kot rečeno, ni bil namen, da se uredi odprava anomalij, za katere tudi sam dobro ve, da jih kar tako ni mogoče s sprejemom tega zakona odpraviti, ampak da morajo vsi subjekti v družbi, ki opravljajo nadzor, predvsem pa študentje sami, študentje sami pa očitno v zadnjih letih ne morejo. Kajti, sam sem približno 10 let soočen s pogostimi vprašanji s strani študentov, kaj nam je storiti. Uporabili so tudi vse poti tja do Vrhovnega sodišča in imamo že vse podlage in odločitve pristojnih državnih organov, a zgodilo se ni nič. Tudi s spremembo Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki, spoštovani predlagatelj, če še niste opazili, je v zadnjem času v počasnem, a zanesljivem odpravljanju. Vse, kar je mogoče, in vse, kar je potrebno, bomo skladno z našim programom v nadaljevanju, kar je urejeno z ZUJF, počasi, ampak seveda glede na to, kakšne možnosti bomo imeli, počasi odpravljali. Kajti, zakon za uravnoteženje javnih financ je bil sprejet kot začasen zakon, dokler se, kot je bilo oziroma kot sem povedal prej, dokler se je treba na ta način lotiti zagotovitve vzdržnih javnih financ in zmanjšanja izdatkov proračuna. V zadnjem času, kot veste, smo zastavili malo bolj ambiciozen proračun in verjamemo, da je obdobja varčevanja, ki je seveda zelo slabo z vidika ne samo javnih financ, ampak seveda z vidika samega delovanja družbe, da želimo dati naši družbi nov zagon na vseh segmentih. Kar se tiče samih naporov in ko se pogovarjamo o pristojnosti za ureditev vprašanj glede študentske skupnosti Slovenije, je treba povedati, da kar se današnjega predloga tiče, se ukvarja izključno s problematiko, ki je v pristojnosti Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Res je, Študentska organizacija in tisto, kar je bistvo danes, torej opozarjanje na nepravilnosti skozi desetletja v naši družbi, ki smo jih mirno gledali oziroma ste jih mirno gledali do sedaj, so na radarju in seveda sedaj bomo nekaj glede tega zagotovo storili. Ampak ne preko Zakona za uravnoteženje javnih financ, ker to ni primerna pot in ne verjamemo vanjo. Samo s prerazporeditvijo, o kateri govorite, ne bomo dosegli tistega namena, ki ga danes deklarirate. Torej, ne gre samo za vprašanje, kako se razdeljujejo sredstva, ampak gre za to, da je treba postaviti zdrave temelje za delovanje skupnosti študentov, ki izvirajo seveda iz začetka samega zakona, torej zakon, ki ureja položaj, delovanje, dejavnost samoupravne skupnosti študentov. Zaradi tega, ker verjamemo, da mladi znajo in zmorejo upravljati s svojimi zadevami, in seveda nekaj, kar je tukaj napisano v 2. členu zakona in danes še nihče ni govoril o tem. V Študentsko organizacijo Slovenije se združujejo študentje. Zakaj? Zaradi urejanja vprašanj skupnega pomena, uresničevanja skupnih interesov, solidarnega zadovoljevanja skupnih potreb in opravljanja zadev iz državne pristojnosti, ki so dane Študentski organizacije Slovenije z javnim pooblastilom. Vprašanja, ki so bila absolutno spregledana in je bilo prepuščeno stihiji; vsi smo vedeli, a nihče ni storil ničesar. Čas je, da nekaj storimo na tem področju. Strinjam se z nekaterimi argumenti, ki so bili podani, in kaj vse je treba odpraviti glede anomalij v tem sistemu, in seveda tega, da denar, ki se na ta način zbere, namenimo tistemu, čemer je bil namenjen tudi z Zakonom o skupnosti študentov. Najlepša hvala.
Besedo ima Žan Mahnič, predstavnik predlagatelja. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala. Težko verjamem besedam, ki sem jih slišal: varčevanje je slabo z vidika javnih financ. Potem ne vem, zakaj je bivši minister dr. Dušan Mramor, ki je bil ravno tako minister iz kvote SMC, takrat v začetku leta 2015, ko je šel v New York na službeno pot dejal: Glavni ukrepi, ki smo jih naredili, da smo stabilizirali Slovenijo, je pokojninska reforma, je reforma trga dela, je ustanovitev slabe banke, je ustanovitev SDH in pa je paket varčevalnih ukrepov, ki so zmanjšali javno porabo. To so bile besede dr. Dušana Mramorja, razen če bi še vedno ostali pri 2,5 milijarde evrov proračunskega primanjkljaja. Ampak nismo in tudi dr. Dušan Mramor je šel v tej smeri. Res pa je, da se pa sedaj vi držite tega, kar je dr. Horvat rekel: varčevanje je slabo z vidika javnih financ. Saj ste vrgli – koliko, skoraj 300 milijonov evrov v zadnjem letu po več porabe. Tudi danes, če sem prav bral, ste za več kot 50 milijonov evrov zdaj popustili. To vse povečuje javno porabo in bo imelo vpliv na proračun, ni pa tega denarja nazaj notri. Še vedno imamo proračunski primanjkljaj. Strinjam se, kar je pa rekel glede Zakona o skupnosti študentov, ampak članstvo tukaj je obvezno. Sami določajo notranje nadzore, odgovarja pa nihče ne. Malverzacij pa od A do Ž, kar želite, vse! Dolga leta se na tem ni nič naredilo. Mi smo se v našem podmladku zdajle kar nekaj časa pogovarjali o tem, kaj s to zadevo storiti, kaj narediti, da bo večja transparentnost. Ne morem biti samo tukaj v parlamentu, pa sedeti, ker se dolga leta ni nič naredilo na tem področju, pa tudi jaz ne bom nič predlagal. Ostro zavračam to, kar je rekel dr. Horvat, da zakon ni resen, ker smo rekli, da se še lahko pogovarjamo o teh procentih. To je bila ponujena roka. Ker me pa zanima, kakšno imate pa vi stališče, mogoče ima pa kdo boljši predlog, ker je samo en člen in ker je procentualno napisano, je to odlično za amandmiranje. Saj se lahko potem usedemo, pa če ima kdo kakšen boljši predlog, ki ga tudi argumentira, se lahko še amandmira vsak predlog. Zaradi tega nismo šli takoj na odbor, smo dali v prvo branje, da tukaj slišimo. Mogoče tudi mi predlagamo kakšno spremembo, ampak trenutno ob tem, kar poznamo, kakršna dejstva poznamo in kakršno je realno stanje, se nam zdi takšna razdelitev najbolj smiselna.
Replika dr. Mitja Horvat. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Niste me pravilno razumeli. Nič nisem govoril o tem, da smo kakšne milijone ali stotine milijonov vrgli stran. Če jih damo ljudem, ljudem, ki si zaslužijo svoj denar, če verjamemo, da je zagon celotne družbe, zagon gospodarstva, o tem, o čemer nisem čisto nič govoril, pa lahko zdaj odgovor povem, ko govorimo o multiplikativnih učinkih vsakega porabljenega evra. Z vsakim prihranjenim evrom smo prihajali v situacijo, v kateri se je zgrnilo na ta mandat neskončno dolgov iz preteklosti, za katere smo morali poskrbeti v dveh letih znotraj postavljenih okvirov, ki jih nismo čisto sami sprejeli, če se boste spomnili: od spremembe ustave, do Zakona o fiskalnem pravilu, znotraj z zakonom in ustavo določenih okvirjev smotrno porabljamo denar in ga dajemo tistim, ki si ga zaslužijo; tistim, na katerih, ne verjamemo, da je treba varčevati. To pa so ljudje, zaradi tega, ker je treba delovati v dobro ljudi. Najlepša hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo. Dr. Horvat, ko govorite o ljudeh, povejte še, kateri ljudje – tisti, ki so zaposleni v javnem sektorju. Kaj bodo od tega imeli ljudje, ki delajo v gospodarstvu, ki ustvarjajo, zato da imava tudi midva plačo? Nič. Nič! Ker gre teh 200 milijonov evrov za tiste, ki so zaposleni v javnem sektorju in na katerih, ja, se je varčevalo tudi v zadnjih letih zaradi javnofinančne slike. Ampak, od tega gospodarskega zagona ne bo. Ko pa se boste lotili nižanja bruto odhodkov, bruto bruto plač, da bodo dejansko imeli nekaj od tega in ljudje in delodajalce, ko se boste tega lotili, da boste znižali stroške dela, takrat pa vam bom verjel, da delate v dobro ljudi.
Replika, dr. Mitja Horvat.
Spoštovani gospod Mahnič! Očitno ne spremljate podatkov, v zadnjih 11 mesecih letošnjega leta smo imeli 604 milijone presežka odhodkov nad prihodki. Precej nižje od načrtovanega. Dobro gospodarimo in upamo, da bodo tudi tisti, za katerih interese vi malo bolj delate kot mi, mi pa se trudimo in bomo v nadaljevanju pripravili ukrepe tudi na gospodarskem področju, pa verjamemo, da bodo temu dobremu zgledu sledili tudi delodajalci in da bodo tudi delavci v zasebnem sektorju dobili plače, kakršne si zaslužijo. Da ne govorim o izobrazbeni strukturi in seveda, lepo prosim, nikakor ne sprejemam očitka, da ljudje, ki so zaposleni v javnem sektorju, ne ustvarjajo nobene vrednosti. To pa je žaljivo.
Predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič.
Hvala. Pozabil je kolega povedati, mislim, da toliko sekund še ima, da bi še povedal, za koliko pa ste se zadolžili v letošnjem letu, ko govori o nekih plusih. Povejte, za koliko ste se zadolžili v letošnjem letu! In daleč od tega, da javni sektor ne ustvarja. Povedal pa sem, kdo so tisti, ki v državni proračun največ prinesejo. Vsak pa ustvarja, lahko rečemo tukaj, da je za multiplikator tudi tisti javni uslužbenec, ki bo zaradi tega, ker bo dobil – kaj jaz vem - 50 evrov več, teh 50 evrov porabil v trgovini.
Besedo ima mag. Marko Pogačnik, pripravi naj se dr. Anže Logar.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo! Kolegice, kolegi, osebno bom Predlog zakona o spremembah Zakona za uravnoteženje javnih financ podprl, predlagatelj Slovenska demokratska stranka, predvsem področje financiranja mladih. Ocenjujemo, da gre tukaj za problem. Imamo povsem nasprotno stališče, kot je prej zagovarjal kolega Stranke modernega centra gospod Tabaković, in sicer da razdelitev denarja je stvar dogovora. Tukaj pa je problem. In mi prav v Slovenski demokratski stranki želimo, da bi ta denar, ki je danes namenjen mladim, bil porazdeljen pravičnejše in enakopravnejše. Tukaj je problem, da vi zagovarjate zadevo, pač stvar dogovora. To pomeni, tisti, ki je močnejši, tisti, ki je, si bo lahko izboril tudi na tak način denar. Problem pa je potem, ali ta denar tudi upravlja gospodarno ali ne, ali bi bilo bolj smiselno izpeljati kakšen drug projekt, vendar za projekt, ki bi bil primernejši, seveda ni ustreznejšega denarja. Glavni cilj te spremembe tega zakona je vsekakor bolj enakomerna in pravična razdelitev denarja, predvsem pa tistim, ki to omogočajo, to so pa zaslužki študentov in dijakov preko študentskega servisa. Osebno sem mnenja, da te obremenitve, ki danes tangirajo študentsko delo, da so postale precej visoke. Predlagam, da vsi tisti, ki ne verjamete, da si pogledate vse izračune, koliko je neto prihodek nekega študenta, koliko so pa dejansko potem vsa plačila, ki jih mora delodajalec izplačati. Prepričan sem, da danes tukaj, če je včasih veljalo, da je na strani študentsko delo lahko predvsem zaradi teh ugodnosti, ki so, konkurenčnejše, danes to ni več. Marsikdo potem išče raznorazne obvode in sem prepričan, da tukaj izgubljajo največ mladi in predvsem tudi država. Sam predlog zakona je pripravljen, prepričan sem, da ta predlog zakona je pripravljen strokovno in da ima predvsem podlago, da danes v prvem branju ta predlog podpremo, vedno so pa potem v drugem branju možnosti samih izboljšav. Glede na vse besede, ki jih izrekajo predvsem poslanci Stranke modernega centra, da bo še čas, bomo še mi tu pripravili, se po eni strani bojim, da vam časa počasi zmanjkuje. Dejstvo je, vi prihajate že skoraj v tretje leto svojega mandata in glede na dosedanje vaše delo v teh dveh letih in pol nisem ravno prepričan, da boste vi vse to, kar zdaj zagovarjate, tudi izpolnili in da vas bo čas prehitel. Dejstvo je tudi, da bi s predlaganim zakonom verjetno omogočili vsem organizacijam na področju mladih, da bi lahko ta sredstva uporabili; uporabili pa predvsem za tiste projekte, od katerih bi potem se ustvarjala tudi neka dodana vrednost oziroma bi bila korist. Tukaj je nekaj očitkov, da so študentske organizacije tisti temelj, ki se tudi s tem največ ukvarjajo, in da v primeru, če bi se njim zmanjšala sredstva posledično s tem predlaganim zakonom, da bi lahko prišlo do neke nepopravljive škode oziroma da bi jim potem za nekatere projekte, ki so seveda lahko tudi dobri, zmanjkalo denarja. Ni res! Kajti mi v tem samem predlaganem zakonu potem tudi predlagamo, da bi Študentska organizacija imela možnost enakopravno preko javnih razpisov tudi kandidirati za ta sredstva. Pomembno je, da so na trgu vsi enaki in da imajo vsi enako možnost dostopa do denarja, predvsem pa, da zmagajo tisti projekti, ki si seveda to zaslužijo. Še enkrat; podprl bom to predlagano spremembo zakona. Predvsem pa v razmislek, glede na to, da je vmes še vikend in da je glasovanje o tem predlogu zakona v naslednjem tednu, predvsem poslancem Stranke modernega centra: enkrat dokažite, da tisto, kar v javnosti govorite, da ste ne vem kakšna povezovalna stranka – podprite ta predlog zakona Slovenske demokratske stranke in potem v drugem branju lahko tako vi kot mi ta predlog sprememb še izboljšamo.
Besedo ima dr. Anže Logar, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Naj začnem z enim, recimo, relativno retoričnim vprašanjem. Kaj je narobe, če tukaj v Državnem zboru odločimo, da se da več denarja za štipendije? Kaj je s tem narobe? Ali pa, da se da več denarja za Mladinski svet, ali pa, da se da več denarja za študentske klube – kaj je s tem narobe? Če se ohrani skupni obseg sredstev za študentske namene, je verjetno treba nekomu vzeti. Če je treba nekomu vzeti, v normalni državi se vzame tistemu, ki si dovoli neke ekscesne primere. Poglejte, v iskalnik Google, in to včeraj mislim, da je bilo zelo popularno, sem vpisal besedo študentski funkcionar. Pa bom povedal, kaj mi je kot prvih deset zadetkov ta stric iz Amerike predstavil. In sicer pravijo: Plače študentskih funkcionarjev se primerjajo s plačami direktorjev, Za Šoltesom stojijo študentski funkcionarji s sumljivimi posli, Nekoč študentski funkcionarji, danes politiki in kapitalisti, Militarizacija študentskih funkcionarjev in tako naprej in tako naprej. Sami naslovi slovenskih medijev s pejorativnimi oznakami. Če se ustavim pri tem naslovu Nekoč študentski funkcionarji, danes politiki in kapitalisti. Če sledim temu naslovu, potem verjetno bo proti temu tisti študentski funkcionar, ki je danes očitno postal politik, ker drugače ni nekega normalnega ali pa racionalnega razloga, da bi v Državnem zboru protestirali ali pa zavračali predlog po redistribuciji sredstev, ki gre naproti vsakemu študentu, ki disperzira diapazon tistih, ki bodo dobili sredstva, in ki na nek način otežuje korupcijo ali pa zlorabo denarja, ki je pogojevana s tem, da se ves denar steka v eno organizacijo. Torej smo pred neko zanimivo dilemo: ali ohraniti sistem, ki očitno ne funkcionira oziroma kjer prihaja do zlorab, kjer se nekateri mastijo z denarjem – kar mislim, da je bilo v razpravi danes zelo natančno predstavljeno, kakšne eskapade so si posamezni študentski funkcionarji privoščili in kaj lahko beremo tudi vsak dan v medijih –, ali pa, da to shemo malce spremenimo in da gremo naproti študentskim klubom, mladinskim organizacijam in seveda tudi posameznim študentom preko štipendijske sheme. Lahko rečemo zelo enostavno enačbo: tisti, ki so proti tej spremembi, v bistvu podpirajo študentske funkcionarje. Torej tisti, ki očitno so nekoč bili in bodo študentski funkcionarji in so danes politiki, morda kapitalisti, vendar so nekateri že v času študentskih let očitno bili kapitalisti, in tisti, ki bi radi na nek način pomagali študentom, da se lažje uveljavijo v tem svojem študentskem obdobju in da imajo na voljo več sredstev za svoje delovanje. Poglejte, SMC, posebej gospod Horvat, je v tej svoji razpravi govoril, da so nepravilnosti Študentske organizacije na radarju. Pač, bivši profesor je ugotovil, da so neke nepravilnosti in jih je umestil na radar SMC. In dejal potem naprej, da sedaj bomo glede tega zagotovo nekaj storili. Ali vam ta izjava vliva upanje? Pa ne sedaj razpravljati tisti, ki ste proti tej spremembi, kot nekdanji študentski funkcionar in danes politiki, ampak z vidika nekega študenta, ki ima manko sredstev, ki vidi, kaj se dogaja s Študentsko organizacijo, ne vem, kako poskušajo nabavljati lokale v Ljubljani pa bazene in tako naprej, pa zato plačujejo za svetovanje 85 tisoč evrov, namesto da bi ta sredstva šla za študijsko ali pa študentsko udejstvovanje, sliši od enega vidnejših predstavnikov Stranke modernega centra, da bodo glede tega zagotovo nekaj storili. Eno leto in pol pred koncem njihovega mandata! Ali pa imate tukaj konkreten predlog, kjer se ta redistribucija končno začenja. In da je redistribucija pomembna in nujna, priča že stališče Vlade, ki ni nasprotovala tej spremembi. Napisala je, Vlada ne nasprotuje namenu predlagateljev. Če to pretvorite v nek normalen jezik, je Vlada, ki je izrazito nenaklonjena predlogom opozicije, v tem primeru v bistvu naklonjena. Samo ne upa si tega povedati Stranki modernega centra, ki očitno brani študentsko elito, ki se je očitno odločila braniti status quo – verjetno zato, ker ima med seboj tudi kakšnega bivšega študentskega funkcionarja, ki je preko svojih pač vez vzpostavil tudi to, da drugi člani Stranke modernega centra tako vpijejo v isti rog, zavira v bistvu to spremembo. Sedaj imamo obratno funkcijo. Sedaj Državni zbor oziroma večina ni glasovalni stroj Vlade, ampak bo v bistvu ena stranka, ki ima največ poslancev, glasovalni stroj Študentske organizacije. Poglejte, do česa smo prišli, da niti skozi prvo branje, očitno Stranka modernega centra, ne želi spustiti zakona, ki daje odgovor na zelo perečo problematiko. In še enkrat ponavljam, glasovanje, ki bo potekalo naslednji teden, bo jasno odločilo, katere stranke tu v Državnem zboru zastopajo elite, v tem primeru študentske elite, katere pa v bistvu želje in interese vsakega posameznega predstavnika, v tem primeru študenta; tistega, kateremu je ta denar namenjen in kateremu ta denar mora biti namenjen, da vzpostavlja ali ustvarja neko mnenjsko in intelektualno podstat naše bodoče države. Sedaj je na tehtnici bistveno večji stav, kot je kolega Horvat to hotel pokazati. Sedaj je stav odločitev za to, ali bomo šli naprej po modelu statusa elit že v študentskem času, torej že od prvega javnega udejstvovanja naprej, ali pa bomo ta sistem oblikovali tako, kot bi normalno moral biti že od začetka, tako da čim več dobijo tisti, ki imajo neposreden vpliv, stik, odnos s študenti, tudi sami študenti, in potem na podlagi tega sami v bistvu odločajo, za katere funkcije, akcije in stvari bodo ta denar porabili. Treba je pogledati, da mislim, da tisti, ki razumejo srčiko problema in ki imajo, tako kot gospod Horvat, nepravilnosti na radarju, ampak želijo ukrepati, bodo podprli ta predlog Slovenske demokratske stranke. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Kot prva dobi besedo predstavnica Vlade, in sicer državna sekretarka na Ministrstvu ta finance gospa Marija Janc.
Hvala lepa za dano besedo. Tako kot sem povedala že v uvodu k tej točki dnevnega reda, sam spremenjen način delitve koncesijskih dajatev ne bo dosegel tistega cilja, ki ga predlagatelji zakona želijo doseči. Torej ne bo zagotovil transparentnosti, gospodarnosti, učinkovitosti in smotrnosti porabe. To bo zagotovila samo sprememba sistemskega zakona. Povedano je že bilo, da je danes zadnji sestanek delovne skupine, ki ta zakon pripravlja, in povedano je že bilo, da bo v prihodnjem tednu ta zakon dan tudi v javno objavo. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Ravno to ne drži, kar je gospa državna sekretarka rekla, da želimo s tem doseči večjo transparentnost in da je ne bomo. Kako ne bomo dosegli večje transparentnosti, če pa po našem predlogu po novem znaten del teh sredstev razdeli Urad Republike Slovenije za mladino? In kaj še želimo, gospa državna sekretarka, doseči s tem zakonom? Da bo več mladih deležno tega denarja, ki ga sedaj ni. To se pravi, naš zakon zasleduje in prinaša točno tista dva cilja, ki si jih v Slovenski demokratski stranki želimo: da bo denar od študentskega dela dobilo več mladih, ker bo Urad za mladino lahko pripravil razpis in ga razdelil različnim mladinskim in študentskim organizacijam – to je prvo – in s tem so svoj cilj dosegli. In drugo, kar želimo, da je bolj transparentno, kar pa tudi bo. Če damo denar od tega v sklad za štipendije, ali zdaj želite vi gospodu Pogačarju povedati, da bodo oni netransparentno podelili ta denar za štipendije? Mislim, da ga ne bodo, da ga bodo transparentno. Urad za mladino bo tudi podelil denar transparentno. Študentski klubi bodo tudi dobili ta denar. Ta denar, ki ga bo pa imel ŠOS, ki ga bo bistveno manj, je pa res, da na eni strani ga zaradi tega ne bodo, ker bodo ob manj denarja, več mogli netransparentno porabljati, in še nadzor bo, določene varovalke v tem zakonu, ki ga vi sedaj pripravljate. Skratka, mi smo s tem zakonom namen dosegli. Naš namen je bil, da več mladih dobi ta denar, da je realokacija sredstev, da je bolj pravično razporejeno in da mladi delajo za mlade. Da s tem, ko bomo dali še dodaten dober milijon, približno milijon štiristo evrov več za štipendije, se mogoče tudi kdo ne bo več posluževal študentskega dela zaradi tega, ker se ga poslužuje zdaj, ker ga mora, če želi preživeti oziroma če želi sploh študirati. Skratka, v podmladku naše stranke, v Slovenski demokratski mladini, smo skupaj z našo stranko pripravili zakon, ki sedanjih približno 9 milijonov evra razporeja na novo: slabe 4 milijone dobi urad, dobri trije milijoni ostanejo Študentski organizaciji Slovenije, 700 tisoč evrov približno za študentske klube in okrog milijon 400 za štipendije.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja. Dr. Mitja Horvat, imate besedo.
Najlepša hvala, predsedujoči! Se opravičujem, sem mislil, če boste še drugim dali možnost, da sodelujejo o v tej razdelitvi časa. Enostavno moram odreagirati na nekatere stvari, ki so bile povedane zdaj proti koncu obravnave. Namreč, mi menimo, da so lahko tudi te rešitve, ki jih ponujate s tem zakonom, sprejemljive in da lahko vodijo do boljše rešitve, kot je bila do sedaj, pri čemer me veseli, da ste očitno spoznali svojo zmoto, ko ste v času sprejemanja Zakona za uravnoteženje financ sprejeli določbe, ki jih zdaj želite in argumentirano tudi predlagate v sprejetje. Na kar sem posebej opozoril pri svoji razpravi, je bilo, da pot ni prava. Če niste opazili, se je v zadnjem času začel ZUJF poslavljati iz preprostega razloga, ker je takšen tudi bil. Iz mnogih razprav do sedaj vaših izhaja, da torej mi želimo ohranjati ZUJF in da očitno ni bil tako slab, kot se govori, mi pa pravimo, da je treba vprašanja, ki so bila z ZUJF, urediti; urediti na sistemski način in počasi odpravljati negativne posledice, ki jih je v osnovi tako ali tako problematičen Zakon za uravnoteženje javnih financ povzročil, s tem ko je posegel v 38 zakonov. Seveda pa pot ni tako enostavna, da bi preprosto rekel, prav, pa razveljavimo ZUJF, pa vse, kar je v njem določeno, to ni mogoče zaradi tega, ker nomotehnično so različno bili spremenjeni zakoni. Zato še enkrat poudarjam, sprememba ZUJF ni prava pot. Cilji so bili očitno drugačni, kot so tisti, ki jih danes predstavljate pri tej obravnavi, ker kot rečeno, še enkrat, sami ste napisali, da ni nobenih posledic za proračun, če se sprejme vaš predlog. Seveda moram odgovoriti na očitke dr. Logarja. Nikakor nam ne gre za ohranjanje kakršnihkoli privilegijev kogarkoli in zlasti ne začenši z mladinskimi funkcionarji. Verjamemo pa, da morajo, če gre za organiziranost študentov, študentje sami poskrbeti znotraj svoje organizacije, da do teh nepravilnosti ne bo prihajalo, in seveda jim moramo pri tem vsi stati ob strani. Zato v načelu nimam nič proti, samo namignil sem, da v tem primeru ne gre toliko za predlog za spremembo Zakona za uravnoteženje javnih financ kot za eno posebno obliko državnozborskega nadzora nad delovanjem mladinskih funkcionarjev. Javnofinančne učinke, o katerih govorite, poglejmo še na en način. Pravite, več sredstev za štipendije – po meni dostopnih podatkih, sredstva v skladu ostajajo. Zakaj ostajajo, ne vem. Zagotovo bomo morali tudi temu posvetiti dovolj pozornosti, da bomo videli, ker zagotovo obstajajo študentje, ki potrebujejo ta sredstva, in če so namenjena štipendiranju, torej namenska raba teh sredstev, ta sredstva morajo iti za štipendije. Se boste spomnili, pri interpelaciji sem proti koncu posebej opozoril, da ni nobenega razloga, da ljudje živijo pod pragom revščine, da ljudje ostajajo lačni. Sredstev mora biti dovolj, je dovolj, seveda pa jih moramo nameniti za tiste namene, čemur so namenjeni. Torej namenskost sredstev je zagotovo prva in osnovna stvar, ki jo zagotovo že danes lahko vsi pristojni organi nadzorujejo. Zakaj je to umanjkalo, ne bom vedel. Še pol minute imam, gospod Mahnič. [[oglašanje iz dvorane]] Odšteva, odšteva, brez skrbi. Torej še enkrat, da povem. Z mnogimi argumenti, ki ste jih postavili, se lahko tudi strinjamo, nikakor pa se ne morem strinjati, da bo glasovanje o tem predlogu, ki pomeni nepravilno pot za reševanje odprtih vprašanj, ki jih rešujemo znotraj odprtega postopka z Zakonom o skupnosti študentov. Nikakor ne gre za vprašanje politizacije in politične odločitve, za koga je kdo. Skupaj gremo naprej.
Kot zadnji bo o tej točki še razpravljal predstavnik predlagatelja gospod Žan Mahnič. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolega dr. Horvat očitno meša dve stvari. Res je, da je bil ta zakon in pa ta razdelitev v ZUJF, ampak to ni varčevanje. To ni varčevanje, to kar je bilo. To smo pač dali v ZUJF takrat, ko je bila prerazporeditev, ampak to ni varčevanje, ker se ni nikomur nič vzelo. Tak je bil pač procent, ko so se takrat različne stvari odpirale. Mislim, da je bilo čez 200 členov zakona. Nikjer nismo nič privarčevali. Tako govoriti, kje je tukaj varčevanje, je nesmiselno, ker v tem primeru varčevanja ni bilo in ni važno, kakšno je ime zakona. Vi govorite sedaj tukaj na splošno o ZUJF. Pač to vprašanje, ki ga mi danes naslavljamo in mi naslavljamo ni nič drugega kot financiranje Študentske organizacije iz naslova koncesnin od študentskega dela. To je zapisano trenutno v ZUJF. Zaradi tega smo dali spremembo ZUJF, ne da bi karkoli ZUJF podaljševali ali ga odpravljali. Mi smo ZUJF takrat sprejeli, smo ga zagovarjali in ga zagovarjamo še danes. Ampak to ni vprašanje. To ni vprašanje. Namen je bil jasen, želeli smo, še vedno želimo, kar smo dokazali v tem zakonu, da se sredstva pravičneje razdelijo. Takrat ko je bil na mizi predlog Združene levice glede spremembe Zakona o skupnosti študentov, smo ravno tako rekli, da bomo tisti zakon podprli. Žal je potem padel. Imeli smo tudi svoje amandmaje, svoje predloge, ki bi dodali nek nadzor med Študentsko organizacijo Slovenije kar se tiče KPK, kar se tiče omejitve plač študentskih funkcionarjev, kar se tiče razgrnitve tudi njihovega premoženja in tako naprej. Tega takrat niste sprejeli. Ravno tako sedaj z izjemo, mislim, da je še edino kolegica Bratušek dejala, da zakona ne bo podprla, nobena druga stranka, razen SMC, ni striktno rekla, da zakona ne bodo podprli. Tako se očitno ve, na katera vrata so potrkali študentski funkcionarji, kljub temu slišim, da so si kar podajali kljuke v zadnjem tednu v tem parlamentu. Zanimiv bi bilo vprašati, če je kdo prijavil kakšen lobistični stik na KPK in tako naprej. Ampak če pustimo to ob strani, mislim, da je bil tak zakon potreben, ker mladi sprašujejo, kje pa je denar, ki ga dobimo, dobijo študentske organizacije preko tega, ko mi delamo preko študentskega servisa, ko delamo preko študentske napotnice. In če že dajemo ta denar v to skupno blagajno, potem si vsaj nekaj od tega želimo, ne samo cenejše vstopnice za kakšen žur, ampak kaj drugega, ki bo pripomoglo pri študiju, ki bo pripomoglo h kvaliteti študija, ki bo pripomoglo h kasnejši boljši zaposljivosti in tako naprej. Tega Študentska organizacija, žal, ne počne. Mladi od tega nimajo nič, imajo pa vsak dan raznorazne zgodbe, kako pa se ta denar porablja. Če seštejete, koliko je bilo teh finančnih malverzacij v zadnjih letih, lahko pod črto potegnemo samo to, da imajo očitno denarja za tak način, kot ga porabljajo, preveč. Mladi nimajo preveč denarja, preveč denarja ima Študentska organizacija Slovenije. Zato želimo, da se da, kot smo že prej dajali, da se na novo razporedi v zakonu koncesnina, tako da od teh 23,7 odstotka, ki jih sedaj dobi Študentska organizacija, da se ta 23,7 razbije na to, 3,7 za štipendije, 2 odstotka lokalni študentski klubi, 8 odstotkov Študentska organizacija, 10 pa Urad za mladino. In v zneskih, če, recimo, zaokrožimo, da Študentska organizacija Slovenije dobi približno 9 milijonov evrov, bi po novem dobila tam nekje 3,2 milijona evrov, Urad za mladino nekaj manj kot 4 milijone, 700 tisoč evrov lokalni študentski klubi in 1,4 milijona za štipendije. Menimo, da je ta razdelitev bolj pravična, da bo denar, ki bo na tak način porabljen, porabljen bolj transparentno, predvsem pa, da bodo tudi mladi rekli, da smo končno sprejeli en zakon, ki je v njihovo korist. Hvala lepa.
Hvala lepa vsem razpravljavcev. S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v torek, 20. 12., v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DEDOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakon dajem besedo predstavniku predlagatelja, in sicer dr. Vinku Gorenaku.
Dober dan vsi dežurni! Najprej podpredsednik – bom v časovnih okvirjih –, vas prosim, če prenesete predsedniku Državnega zbora en protest. Poglejte, že večkrat smo opozorili na to zadevo, da planirate delo tako, da v petek, kadar so zasedanja v ponedeljek in torej ni glasovanja, zato da gospoda lahko gre domov, dežurni so pa tu. Ja, dežurni so pa tu. In vedno imamo ob teh petkih opozicijske zakone. Poglejte, tako se ne dela. Zato bom v startu povedal, kako smo mi delali, ko smo bili oblast; tako da smo zakone, ki jih je vlada sestavljala – malo prej smo v menzi z nekaterimi o tem govorili –, dali na mizo na začetku januarja šefu opozicije, gospodu Pahorju. On je z voljo SD in kot nek vodja opozicije obkljukal 60 odstotkov zakonov na letni ravni. Moja naloga je bila – gospod Horvat poslušajte to! –, kot državnega sekretarja v kabinetu predsednika Vlade, da naše vladne zakone usklajujem z opozicijo. Ta usklajevanja so rodila naslednji rezultat. Med 60 in 65 odstotkov zakonov, ki jih je prinesla Vlada, je opozicija podprla. Gospod Horvat, podprla! Vodilo smo tudi Evropsko unijo, zato ne mislite, da ste pojedli vso znanost tega sveta, niste je pojedli. Ta koalicija ni podprla enega samega zakona, ki je nastal pri tistih, ki so vodili Evropsko unijo. Zamislite se, kaj počnete, in prosim, če to tudi prenesete predsedniku Državnega zbora. Zakon o dedovanju, za kaj gre. Gre preprosto za to, da je, kot je javnosti znano, pred nekaj meseci nas doletela dobra novica, ki se imenuje 945 oporok so založili na sodiščih in premoženje je šlo v roke tistih, ki ne bi smelo iti. Tisti, ki bi pa premoženje po dedovanju morali dobiti, ga pa niso dobili. Poglejte, Državni zbor oziroma Odbor za pravosodje je o tem razpravljal na izredni seji, tam je bil tudi gospod Klemenčič in cela Slovenija je govorila o 945 založenih oporokah. Sploh ni res! 5 tisoč 329 jih je! To je pa točna številka, ker so najprej postregli s podatkom po letu 1991 pa so pozabili povedati, kaj pa je bilo od 1945. leta naprej. No, imamo jih torej toliko. Zakon, ki smo ga vložili, predvideva eno reč. Do leta 2007 smo imeli tukaj popolno anarhijo. Malo pri odvetnikih, malo pri notarjih, malo še pri komu, pa tudi kaj doma, pa na sodiščih – torej oporoke. Leta 2007 smo skušali narediti red, tako da smo zadevo dali Notarski zbornici Republike Slovenije, ki naj bi vodila centralni register. In vsi so bili dolžni to prenesti na notarje. Seveda državljani pa to plačajo, da smo si na jasnem. Sodišča tega tako ali tako niso naredila. Zdaj vidimo, da sodišča niso naredila, torej niso spoštovala zakona, zato z zakonom, ki je pred nami predlagamo: prvič, vzpostavitev centralnega registra vseh oporok v Republiki Sloveniji pri Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Zdaj Vlada v svojem mnenju jamra, da to košta 25 tisoč ali 30 tisoč evrov. Grozovita sredstva so to, a ne? Napram ostalim milijonom, ki so šli kam drugam. To torej predlagamo in nič drugega. In drugič to, da Vrhovno sodišče to vodi zastonj. Če imamo državo in Vrhovno sodišče in sodstvo, ki je najdražje v Evropi, potem pa lahko še tiste oporoke vodijo za ta denar zastonj, da državljanom ne bo treba plačevati. To je osnovni predlog tega zakona. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju na ministrstvu za pravosodje gospodu Darku Staretu. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslankam, poslancem in ostalim prisotnim! Vlada Republike Slovenije se seveda strinja s ciljem, ki ga je predlagatelj navedel kot cilj predlaganega zakona, vendar pa hkrati ugotavlja, da ta cilj v resnici formalno je že dosežen, vzpostavljen, ni pa vzpostavljen dejansko. Namreč, po veljavni zakonodaji v Republiki Sloveniji imamo od leta 2004 z uveljavitvijo Zakona o notariatu že vzpostavljen centralni register oporok, in sicer pri Notarski zbornici Slovenije. Ta centralni register oporok je torej vzpostavljen, dejstvo pa je, da v tem registru niso podatki o vseh oporokah, ki bi morali biti, čeprav so oporoke nastale. Zakon, ki velja od leta 2004 in je bil tudi dopolnjen z novelo 2007, zelo jasno in nedvoumno v svojem 108.b členu določa, da vsi, ki v tej državi lahko hranijo oziroma sprejemajo oporoke, so dolžni po sprejetju oporoke oziroma pri zapisu oporoke o tem obvestiti centralni register oporok pri Notarski zbornici. Torej, to je zapovedana določba v 108.b členu, ki velja že ves čas, in je naslovljena tako na sodišča za sodne oporoke, kot na notarje, kot na odvetnike. To so v bistvu pravosodni instituti oziroma organi, ki so pooblaščeni, da lahko sprejemajo oziroma hranijo oporoke. Glede na to, da ti podatki v ta centralni register niso bili posredovani, in glede na to, da se je potem pojavljala različna interpretacija teh veljavnih določb, torej že 10 let veljavnih, seveda se je potem v nadaljevanju zgodilo in logična posledica tega neljubega, nezaželenega dogodka je bila tudi ta, da se je pojavila potreba po spremembi zakonodaje. Ta potreba se je izrazila tudi v obliki tega predloga zakona poslank in poslancev, ki je predmet današnje obravnave. Vendar ta primer zelo lepo pove, glede na to, da imamo veljaven Zakon o notariatu, ki zelo jasno in nedvoumno govori, kako je treba hraniti in posredovati podatke o oporokah v centralni register oporok, da ni problem v zakonu in normativnem okviru, ampak v izvajanju zakona. Tudi če bi, hipotetično, bil zdaj nov zakon, mora ta zakon nekdo izvajati in to so tisti zavezanci, naslovljenci, za katere ta zakon velja. Torej, glede na to, da mi imamo vzpostavljen normativni in institucionalni okvir za centralni register oporok, ki je ne nazadnje tudi posledica določenih nadnacionalnih aktov, ki služi tudi za kakovostno in pravočasno izmenjavo tovrstnih podatkov v nadnacionalnem okviru oziroma mednarodnem okolju, je pomembno to, da se zagotovi, da bodo tisti, ki so po veljavni zakonodaji zavezani spoštovati in uresničevati te zakonske določbe, to tudi uresničevali. Glede na ta ugotovljen nezaželen, ne bom rekel dogodek, ampak stanje, ki ne more biti v ponos nobenemu državnemu uslužbencu ali funkcionarju v tej državi, ki izvajamo pozitivne obveznosti države, ne glede na to, v kateri veji oblasti delujemo, je pomembno to, da s praktičnimi organizacijskimi in upravljavskimi ukrepi zagotovimo, da se veljavna zakonodaja uresničuje in spoštuje. Kot vam je znano, glede na to, da je Vrhovno sodišče že lansko leto – to je bilo tudi predmet razprave in obravnave na dosedanjih odborih, predvsem za pravosodje, v tem spoštovanem Državnem zboru – pojasnjeno, ugotovljeno, so izvedeni vsi potrebni organizacijski ukrepi, da se to stanje, ki je nezakonito in hkrati nedopustno, sanira v najkrajšem mogočem času in temu so namenjeni tudi priporočilni sklepi tega odbora, o katerih bo moralo tako Ministrstvo za pravosodje oziroma izvršilna veja oblasti kot Vrhovno sodišče posredno in Notarska zbornica poročati, ko poteče rok v januarju, temu cenjenemu Državnemu zboru. Vseh teh pet priporočil se aktivno in intenzivno uresničuje, v veliki meri aktivnosti potekajo, oporoke, ki so bile hranjene, vendar o njih v centralni register podatki niso bili preneseni, se urejajo tako, kot zakon veleva, torej že 10 let, in ko bo rok za poročilo Državnemu zboru o uresničitvi vaših priporočil potekel, sem prepričan, da bomo lahko v veliki meri ugotovili ali praktično v celoti, da je stanje za nazaj sanirano in da so vzpostavljeni tudi vsi organizacijski in upravljavski pogoji, ki bodo zagotavljali, da se tovrstna tveganja v bodoče ne bo več uresničevala oziroma se bodo lahko le v najmanjši možni meri. Nobene stvari, kot rečemo, se ne da z gotovostjo vnaprej zagotavljati, pa tudi to je neodgovorno, sploh, če zagotavljaš nekaj, na kar sam ne moreš vplivati. Če je nekdo drugi dolžan [[…]]
Gospod državni sekretar, čas se vam je iztekel.
Dobro. Skratka, centralni register, ki ga imamo že 10 let, bo po uresničitvi tudi te pobude in po spodbudi v obliki priporočil tega državnega zbora v celoti tudi dejansko zaživel. Iz tega razloga ni popolnoma nobenega druge potrebe, da bi spreminjali normativni okvir. Zato Vlada tega predloga zakona ne podpira, ker se ji zdi nepotreben; namreč normativni okvir je, dejansko ga je pa treba samo implementirati. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslansko skupino Združena levica oziroma njeno stališče bo predstavil dr. Franc Trček, izvolite.
Dober dan še enkrat! Ker sem prostorski sociolog, bi najprej rad pozdravil poslanke in poslance dežele Štajerske ter – tukaj imamo po enega kandidata, mogoče kje dva, iz drugih statističnih in kulturnozgodovinskih regij države Slovenije. Najrajši bi mlado kolegico poklical, da nam kaj zaigra na frajtonarico. Se tudi pridružujem temu agregatnemu stanju četrtkovih popoldnevov, verjetno nekdo, ki to gleda, si misli da na Štajerskem teče čas bolj počasi kot v ostalih kotlinah in zaradi tega mi ostajamo tukaj dlje, ker se nam popoldne kasneje začne. Ali pa na Notranjskem in še kje. Dobro – petek je dan za metek, smo rekli včasih. Zdaj pa stališče Združene levice [[…]]Jaz na srečo imam dovolj otrok, hvala. V Združeni levici menimo, da predlog vsebuje kar nekaj dobrih rešitev, še posebej pozdravljamo predlog, da bi bil vpis podatkov v centralni register oporok obvezen in brezplačen. Pozdravljam tudi idejo, da bi se register iz privatne poklicne stanovske organizacije prestavil na javno institucijo. Centralni register oporok, ki je bil leta 2007 vzpostavljen pri Notarski zbornici Slovenije, ni nikoli v praksi zares zaživel, med drugim tudi zato, ker je vpis podatkov v centralni register za posameznike plačljiv, za vpis morajo plačati 41 evrov. Poleg tega dodatno zmedo povzroča nejasna določba Zakona o notariatu, zaradi katerega je prišlo do različnega razumevanja tega, ali se morajo podatki o oporokah v register vpisati ali ne. V Združeni levici menimo, da mora biti vpis podatkov o oporokah v register brezplačen in avtomatičen. Le tako bi lahko zagotovili, da bi se podatki o vseh oporokah, ki jih sestavljajo ali hranijo sodišča, notarji, odvetniki ali pa so kje pod posteljo, dejansko vpisali v centralni register. Tako bo register dejansko postal centralen, s tem pa bi bil večji del tveganja za nastanek situacije, v kateri so se znašla sodišča sedaj, odpravljena. Vlada nasprotuje brezplačnemu vpisu, kar utemeljuje s tem, da naj bi šlo za posameznikovo svobodno odločitev. Vlada sodi, da oporoka ni splošna pravica posameznika ter predstavlja zgolj možnost, za katero se odločijo nekateri posamezniki. Res je, da se za sestavljanje ter hranjenje oporoke pri odvetniku, notarju ali sodišču, posamezniki sami odločijo. Vendar to ni nujno odločitev, ki bi bila utemeljena na nekem prestižu, če berem to stališče Vlade. Posamezniki se za takšen način oblikovanja in hrambe oporoke odločijo tudi zato, ker nimajo dovolj pravnega znanja ali dovolj širokega socialnega kroga ljudi, v katerem bi lahko našli zaupnika za hrambo oporoke. To pa še posebej velja za starejše ljudi, ki se velikokrat znajdejo v socialni, družbeni izolaciji. Ravno pri teh pa je najbolj verjetno, da bodo pomoč pri oblikovanju in hrambi svojih oporok iskali pri odvetnikih, notarjih ali na sodišču. Nobenega razloga ni, da bi jim na podlagi tega, da so se za tovrstno pomoč odločili, zaračunavali storitve vpisa oporoke. Poleg tega je delujoč in ažuren register v interesu vlade in sodišč, saj bi se tako v večji meri izognili odškodninskim zahtevkom v prihodnosti, ki bodo sledili. V luči tega, da je letni strošek delovanja registra le 37 tisoč evrov menimo, da Vlada nima pravilnih razlogov za nasprotovanje brezplačnosti vpisa. Vpis podatkov o oporokah v centralni register naj postane za državljane brezplačna storitev. Prav tako je dobro, da se takšen register prestavi s stanovske na javno institucijo in seveda iz teh razlogov predlogu zakona ne nasprotujemo oziroma ga bomo podprli, ker smo in v tej naši predstavitvi in v predstavitvah verjetno, ki bodo sledila, bodo kolegi navedli tehtne razloge, zakaj je to potrebno. Hvala in lep petek vsem skupaj.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi poslanci! V Novi Sloveniji smo na vse razsežnosti posledic nerazglašenih oporok opozorili že z zahtevo s sklicem nujne seje v letošnjem oktobru. Ob dejstvu, da je kar 72 odstotkov Slovencev ne zaupa našemu pravosodju, ob številnih kršitvah človekovih pravic, po katerih smo med 47 državami članicami Sveta Evrope glede na število prebivalcev na prvem mestu, je še bolj skrb zbujajoč podatek, da sodišča ne zmorejo oziroma niso sposobna izvajati in zagotavljati niti najpreprostejših nalog, kot je hramba oporok. Pri tej aferi je šlo za oporoke, ki se jih oporočitelji ravno zato, da bi bile v varnih rokah, zaupali v hrambo sodišču kot varuhu zakonitosti. In če kje, potem se v teh primerih natančno ve, kdo je vodil zapuščinski postopek in kdo je odgovoren za hrambo oporoke, njen vpis v register oporok in za razglasitev v tem postopku. Ob tem smo prepričani, da svoj del krivde nosi tudi sedanja neenotna evidenca oporok. Čeprav pri Notarski zbornici Slovenije od leta 2007 obstaja centralni register oporok, enotna evidenca nikoli ni bila dejansko vzpostavljena, saj mora predlagatelj podatke o oporokah posredovati le, če tako zahteva oporočitelj. Da pa se oporočitelji največkrat za to zadevo niso odločili zato, ker bi morda za vpis v centralni register oporok Notarski zbornici plačali 41 evrov, je razlog več, da imamo danes stanje, kakršnega pač imamo. Zato je predlog vzpostavitve centralnega registra oporok pri Vrhovnem sodišču Republike Slovenije, kamor bi se prenesel tudi obstoječi register oporok, ki ga je kot informatizirano bazo podatkov vzpostavila Notarska zbornica, korak naprej pri doseganju načela pravne države in zaupanje v pravosodje. S tem, ko bi sodišča morala po uradni dolžnosti zahtevati vpis sodnih oporok in oporok, ki so bila izročena v hrambo sodišču, v centralni register oporok, bi se v bodoče zagotovo izognili, da bi prišlo do nerazglasitve oporok. Sestavni del zahteve za vpis bi bil tudi naziv sodišča, pri katerem je oporoka shranjena. Pri tako vzpostavljenih varovalkah bi bila možnost založitve oporok enaka ničli. Ker oporočitelj po predlogu tudi ne bi več plačeval nadomestila za vpis v register, za vodenje registra in za vpis spremembe podatkov, bi se državljani v večjem številu odločali za takšen način hranjenja oporok in se ne bi več bali, da v zapuščinskem postopku ne bi bile razglašene. S tem bi v prihodnosti preprečili vsak neustaven in nezakonit poseg v pravico do dedovanja. Tudi Vlada v svojem mnenju pritrjuje, da bi vzpostavitev oziroma prenos registra oporok z Notarske zbornice na Vrhovno sodišče olajšalo delo sodiščem v zapuščinskih postopkih, saj tako ne bi več prihajalo do primerov, kot je 945 založenih in nerazglašenih oporok od leta 1991 pa vse do danes. Kljub temu pa Vlada meni, da dopolnitev Zakona o dedovanju ni potrebna, ker naj bi bil veljavni zakonski okvir zadosten in ustrezen. Meni celo, da je do založitve omenjenih oporok prišlo le zaradi različne interpretacije določb Zakona o notariatu, ki se nanašajo na neobveznost posredovanja podatkov o hranjenih oporokah. Kakšno sprenevedanje! Če je zakonska podlaga zadostna, zakaj je potem kar 44 sodišč založilo oporoke? So torej vsa sodišča zakon napačno razlagala? Če Vlada meni tako, potem nas mora resnično skrbeti. Vlada gre še korak naprej, pravi da je vsako podobno tveganje v celoti odpravljeno s tem, da se striktno upošteva veljavna določba 108.b člena Zakona o notariatu, po kateri morajo sodišča v petnajstih dneh, potem ko je bila oporoka sestavljena ali sprejeta v hrambo, posredovati zahtevo za vpis v centralni register oporok. Spoštovana Vlada, spoštovani gospod državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, spoštovani minister! Ste sploh še resni? S to navedbo naravnost poveste, da bi vse to lahko obvezno naredili že doslej – in zakaj niste Zakaj ste dopustili oškodovanje oporočnih dedičev, če vam je zakon že doslej nalagal to obveznost 19. januarja 2017, torej čez en mesec, se izteče rok, v katerem morate poročati o izvedenih ukrepih za preprečitev nastanka takšnih primerov ter preveriti obstoj elementov osebne odgovornosti. Po opravljeni analizi, ki bi pokazala izrazito odstopanja posameznih sodišč po številu založenih oporok, pa ukrepati zoper predsednike teh sodišč. Govorim o 25. nujni seji Odbora za pravosodje, ki je 19. oktobra potekala na podlagi naše zahteve. Krščanski demokrati čez mesec dni pričakujemo konkreten, jasen odgovor s temeljito analizo. Poslanci Nove Slovenije bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o dedovanju podprli.
Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki še spremljate to sejo! Pred nami je predlog zakona, ki skuša popraviti dosedanje krivice. Gre za to, da zasleduje naslednje cilje. Prvič, da se vzpostavi enoten centralni register, takšen ki bo spoštovan in uresničljiv. Drugič, da se ga ustanovi pri Vrhovnem sodišču, ki naj bi postal institucija, ki ji velja zaupati. Kot sem dejal, sodstvo si mora zaupanje izgraditi. In pa, da vpis v takšen register ne bi bil plačljiv. Vse skupaj gre v smeri tistega, ravno obratnega, kar zagovarjajo nekateri, ki sledijo neoliberalnim vrednotam. In sicer, privatizacija sodstva se dogaja sedaj in pred nami. To pomeni, da tisti, ki je reven, ne more plačevati in ne more uveljavljati svojih pravic pred sodiščem. Privatizacija je potekala tako, da se je register prenesel v privatno sfero, zato so nastali stroški in posledično krivice, ki jih skušamo odpraviti. Seveda pa je pri tem zatajil nadzor. Nadzorna funkcija. In kdo je nosilec nadzorne funkcije? Predsedniki sodišč! Poleg tega je v Sloveniji sprejeta zakonodaja, ki je vpeljala direktorje. Ni jasne ločnice, kaj so pristojnosti in odgovornosti predsednika in direktorja. Na to je opozorilo tudi Računsko sodišče. Se pravi, kar nekaj nepravilnosti na sodni veji oblasti, poleg že večkrat omenjenega kadrovanja, problem pristojnosti in odgovornosti, kar pa je v pristojnosti predsednikov sodišč in prav je, da se tudi to uredi. Seveda se problematika navezuje tudi na zakon, ki sledi v naslednji točki. Škoda je bila povzročena in to škodo je treba odpraviti. Skrbi me arogantnost sodne veje oblasti, ki pravi, saj gredo lahko po redni poti, se pritožijo in izkoristijo vsa pravna sredstva. Čas beži, škoda je bila povzročena in prav bi bilo, da tisti, ki so storili napako, skušajo pomagali ljudem, da čim prej odpravijo tovrstno škodo, ne pa, da jih napotujejo na pravdo. Zakona sta vsebinsko povezana. Odgovornost je primarno na sodni veji oblasti, sekundarno pa na Ministrstvu za pravosodje, ki bi moralo že začeti reševati problem. Skrbi nas lahko, da je opozicija prinesla v parlament predlog, predloga pa ni prinesel minister ali pa bi ga prinesla in preko ministrstva kakorkoli spodbudila sodna veja oblasti. Kritika gre državi, da mora opozicija nositi tiste dejavnosti, ki bi jih morala narediti država, in da Vlada ne sledi predlogom opozicije. Zato velja oba predloga zakonov podpreti. Hvala.
Gospa Ksenija Korenjak Kramar bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! V temeljni rešitvi predloga zakona, kot jo v noveli Zakona o dedovanju predlaga skupina poslank in poslancev, sta vzpostavitev in vodenje centralnega registra oporok kot informatizirane baze podatkov pri Vrhovnem sodišču Republike Slovenije in prenos centralnega registra oporok z Notarske zbornice Slovenije na Vrhovno sodišče ter tudi brezplačno vodenje tega registra, brezplačne zahteve za vpis in sprememb v register. Po mnenju predlagatelja bi vzpostavitev centralnega registra oporok olajšala delo sodišč v zapuščinskih postopkih, s čimer bi se izognila nastanku situacije v zvezi z najdbo nerazglašenih oporok na sodiščih. V Stranki modernega centra se zavedamo nezavidljivih položajev svojcev, zapustnikov, nerazglašenih oporok, kot tudi neugodnih posledic, ki so jim pri tem nastale. Vendar pa je treba opozoriti, da veljavna zakonodaja že sedaj določa, da se podatki o vseh oporokah, ne glede na organ, pri katerem so shranjene, in ne glede na subjekt, ki ga sestavi, evidentirajo v centralnem registru oporok, ki ga kot informatizirano bazo podatkov vodi Notarska zbornica Slovenije. Treba je upoštevati, da je do primerov založenih in nerazlašenih oporok prišlo predvsem zaradi različne interpretacije določil Zakona o notariatu; določil, ki se nanašajo na obveznost oziroma neobveznost posredovanja podatkov o sestavljenih in hranjenih oporokah Notarske zbornice Slovenije za vnos in obdelavo teh v centralnem registru. Zaradi tega so se pojavile različne razlage, ali je za vpis v centralni register oporok potrebna zahteva oporočitelja in plačilo nadomestila za vpis podatkov v register. Seveda se zavedamo in pričakujemo tudi, da bodo proučeni razlogi in tudi pripravljeni ukrepi za preprečevanje in odpravo tveganj in da bo storjeno v nadaljnjem vse, da do takih situacij ne bo več prišlo, in sicer tako ne tudi glede oporok, ki so bile sestavljene ali prejete v hrambo v času po vzpostavitvi centralnega registra oporok, kot tudi glede tistih, ki so bile sestavljene ali prejete v hrambo pred njegovo vzpostavitvijo. V Poslanski skupini SMC obžalujemo nastalo situacijo, vendar pa po veljavni zakonski ureditvi centralni register v Sloveniji že obstaja, zato vzpostavljanje novega registra ni potrebno in tako tudi predlaganih sprememb ne bomo podprli.
Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS.
Predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Kolega Vinko Gorenak je že pohvalil Štajerce uvodoma, potem pa dovolite, da jih danes še jaz ponovno. Namreč, Ilka Štuhec je prismučala zopet novo zmago, tako da vse čestitke. Zaradi Štajerske se veseli cela Slovenija. Pa preidimo naprej k obravnavi zakona. Kot je znano, so se pred nekje dvema mesecema v javnosti pojavile informacije in tudi potem podatki, da so vsa slovenska okrajna sodišča od leta 1991 založila 945 oporok. Te podatke je potrdilo tudi samo Vrhovno sodišče. Velja poudariti, da gre pri tem za oporoke, ki so bile sodiščem zaupane v hrambo, vendar niso bile razglašene v postopkih dedovanja, čeprav bi seveda te morale biti. Zato smo se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke poleg zakona, s katerim bi uredili odpravo posledic in povračilo škode zaradi nerazglašenih oporok, odločili predlagati tudi novelo Zakona o dedovanju, ki bi uredila, da naprej do takšnih nepravilnosti ne bi prihajalo. Res je, da se je že z novelo Zakona o notariatu junija 2004 predvidevala vzpostavitev centralnega registra oporok, in sicer pri Notarski zbornici Sloveniji kot informatizirana baza podatkov. Na papirju je to res držalo, kakšna pa je praksa spoštovani, kakšna je danes resnica? Dejstvo je, da enotna evidenca oporok, kljub temu da pri Notarski zbornici obstaja centralen register oporok, dejansko ni bila nikoli vzpostavljena. To se je izkazalo ravno v zgoraj omenjenem primeru, ki je tudi razlog novele, ki jo danes obravnavamo in o kateri, upam, da bo tekla konstruktivna razprava. Ta primer tudi kaže na sistemske pomanjkljivosti na tem področju. Omenjena novela Zakona o notariatu je v prehodnih določbah predpisala, da bo ob vzpostavitvi centralnega registra obvezen tudi vpis oporok, ki jih hranijo sodišča. Centralni register oporok je bil vzpostavljen, spoštovani, 15. 10. 2007, res pa je tudi, da je bila še pred uveljavitvijo centralnega registra oporok sprejeta tudi novela Zakona o notariatu, ki je prej omenjeno prehodno določbo spremenila, tako da je naložila predlagateljem, da posredujejo podatke o oporokah, ki se vpisujejo v register le, če odločitelj tako zahteva. Tako seveda obstaja domneva, da centralni register oporok verjetno ni zaživel tudi s tega zornega kota, ker je pravilnik o centralnem registru oporok določil, da je Notarska zbornica upravičena do denarnega nadomestila, kar znaša 41 evrov za vpis. Po našem mnenju je za vpis oporok v centralni register potreben takšen pristop, po katerem za vpis ne bi bilo treba poravnavati denarnih nadomestil. S tem ko bi centralni register oporok tudi dejansko zaživel – kar še enkrat poudarjam, do sedaj ni in mi menimo, da tudi po tem ne bo –, bi bilo olajšano delo sodiščem pri odločanju v zapuščinskih postopkih. Gre za to, da je denar velikokrat tista glavna točka, pri kateri se vse ustavi. Bistveno lažje bi bilo tako najti oporoko, če je le-ta sestavljena v notarskem zapisu ali shranjena pri notarju oziroma sestavljena pri sodišču ali tam shranjena. Tako bi se tudi izognili oziroma bi preprečili situacije, kot so bile te v primeru nerazglašenih oporok. Obenem predlagamo tudi določnejšo vsebino, po kateri bi sodišče po prejemu smrtovnice po uradni dolžnosti samo pridobilo izpis iz centralnega registra oporok o obstoju oporoke. Ta izpis, ki bi bil prost plačila denarnega nadomestila, bi bil tudi obvezen sestavni del zapuščinskega postopka. Obenem predlagamo tudi določbo, da mora sodišče poskrbeti, da skrbno preišče vse okoliščine obstoja oporoke za pokojnikom in s tem poskrbeti, da bo upoštevana poslednja volja pokojnika in da v zapuščinskem postopku v svojih pravicah ne bojo oškodovani pokojnikovi dediči. Sicer je v veljavnem Zakonu o dedovanju na nek način omenjeno že urejeno, vendar očitno občutno premalo glede na to, da se situaciji, kot je nastala v primeru nerazglašenih oporok, ni bilo mogoče izogniti. Na podlagi vsega navedenega in ker želimo, da bi bila v zapuščinskih postopkih zagotovljena pravna varnost in dosledno upoštevana poslednja volja zapustnika, smo pripravili ta zakon in ga bomo, seveda, v Slovenski demokratski stranki tudi podprli.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem, spoštovani poslanke in poslanci! Poslanska skupina SDS je vložila dva vsebinsko povezana predloga zakonov, ki ju imamo danes na poslanskih klopeh. Verjamem, da smo bili prav vsi izjemno šokirani, ko smo izvedeli, da je na vseh 44 okrajnih sodiščih v državi ostalo kar 945 nerazglašenih oporok. To je veliko število. Če samo pomislimo, v kakšni situaciji so se zaradi velike napake sodišč znašli oporočni dediči, kot tudi zakoniti dediči zapustnikovega premoženja, je vsem jasno, da je treba te primere v najkrajšem času rešiti. Tega se dobro zavedamo tudi v Poslanski skupini Desus. A danes ne govorimo o tej problematiki prvič. Že na Odboru za pravosodje smo skupaj z opozicijo sprejeli sklepe, s katerimi smo Ministrstvo za pravosodje, Državno pravobranilstvo, Notarsko zbornico ter Sodni svet pozvali k ustreznemu ukrepanju in razrešitvi nastale situacije. Po zagotovilih tako Vrhovnega sodišča kot Ministrstva za pravosodje se ti ukrepi že izvajajo. Sprejete so bile smernice, kako ravnati v bodoče, pripravila se je analiza dejanskega stanja in kar je za Poslansko skupini Desus zelo pomembno, preverili se bodo elementi osebne odgovornosti uslužbencev in funkcionarjev v pravosodju. Po našem mnenju bi za nastalo situacijo morali odgovarjati predsedniki sodišč, ki so odgovorni za vodenje sodišč. Nadalje sprejet je bil tudi sklep, da se v izogib pravdnim postopkom, ki bi lahko bili uvedeni zaradi nerazglašenih oporok, izoblikuje kriterije za sklepanje zunajsodnih poravnav. Tako se oškodovancem ne bo treba pravdati in v te namene plačevati odvetnike. Ni za zanemariti tudi dejstva, da sta za nedopustno ocenila situacijo tako minister za pravosodje kot tudi predsednik Vrhovnega sodišča, ki oba obžalujeta, da je do tega prišlo. Zato sta v sodelovanju z Notarsko zbornico ter pravobranilstvom, kot že rečeno, že pristopila k izvajanju ustreznih ukrepov. V Poslanski skupini Desus menimo, da predlog zakona o dedovanju, kot ga predlagajo poslanke in poslanci SDS, ne bo rešil problematike nerazglašenih oporok. S predlogom namreč med drugim predlagajo, da se vzpostavitev in vodenje centralnega registra oporok kot informatizirane baze podatkov prenese na Vrhovno sodišče Republike Slovenije. Na tej točki je treba jasno povedati, da veljavna zakonodaja namreč že zdaj določa, da se podatki o vseh oporokah, sestavljenih v obliki notarskega zapisa, o oporokah, ki so shranjene pri notarju, o oporokah, ki jih sestavi odvetnik ali so mu izrečen v hrambo, o sodnih oporokah in oporokah, izročenih v hrambo sodišču, na podlagi določil Zakona o dedovanju evidentirajo v centralnem registru oporok, ki ga kot informatizirano bazo podatkov vodi Notarska zbornica Slovenije. Povedano preprosteje, centralni register oporok že obstaja in ni racionalno vzpostavljanje novega registra, zagotoviti pa je treba, da že vzpostavljeni centralni register oporok postane centralni v polnem pomenu besede, kar se bo z ukrepi, ki se že izvajajo, tudi zagotovilo. Torej, v Poslanski skupini DeSUS predloga zakona ne bomo podprli. Od pristojnih organov pa pričakujemo, da v najkrajšem času stopijo čim bolj nasproti oškodovancem ter da v bodoče do takšnih nedopustnih primerov ne bo več prihajalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Zdaj vidim, da so že dežurni šli domov, SD pa niti dežurnega nima več. Ampak v redu, to ni moj problem. Jaz moram iti čez te stvari skozi. Dobro, bom začel pri gospe Poropat, da mi ne bo ušla [[…]]Ne boste? V redu. Pa bom zelo nežen, veste, da se ne boste zjokali. Poglejte: šokirani ste bili. Ali ni to lepo, da ste bili šokirani pri 945 nerazglašenih oporokah? Primite se za stol. Ni 945, 5 tisoč 329 jih je! Torej ste zdaj štirikrat bolj šokirani. Jaz sem tudi bil, ampak mi smo nekaj naredili za to, da bi to stanje popravili, vi ste pa samo šokirani. Pravite, da boste preverili odgovornost. Zdaj mi pa povejte, leta 1945 je nekdo napisal oporoko, umrl je leta 1950, hiša je bila dana nekemu dediču, ki ne bi smel biti dedič. Tisti, ki bi pa moral podedovati, pa ni podedoval, že zdavnaj so pa vsi umrli. Zdaj mi pa povejte, kako boste odgovornost našli, kdo bo odgovoren? Predsednik sodišča? Leta 1970 je že umrl! Torej, kakšno odgovornost boste našli? Se ne da. Če bi lahko govorili o osebni odgovornosti, potem bi lahko govorili o osebni odgovornosti predsednikov sodišč, ki so danes predsedniki sodišč za čas, odkar so predsedniki sodišč. Tukaj bi se lahko in če bi gospod Masleša hotel –oziroma zdaj ni več on, zdaj ne vem, kdo že je, gospa Betetova –, če bi ona hotela kaj, bi lahko kaj naredila. Ampak ona je že povedala svoje: Nihče ni nič kriv in nič ne bomo naredili. Naj prizadeti tožijo. Torej, od kod vam trditev, da bo preverjena odgovornost? Ali tako pravite kar tako, zaradi lepšega vtisa, mogoče zaradi volivcev? Oškodovancem se ne bo treba pravdati, poravnave bodo. Ja, kje? Cel kup stvari imam tukaj na mizi, ko mi ljudje to pošiljajo, ko so se začeli obračati na pravobranilstvo in pravobranilstvo – boste lahko videli, vam bom pokazal – pravi: Tožite jih! Kaj ste torej naredili do zdaj in od kod trditev, da oškodovancem ne bo treba pravdanja, ampak da bo šlo za poravnave? Pravobranilstvo v tem trenutku piše odgovore – tožite! Torej ne drži vaša trditev. Predlog SDS ne bo rešil nič – kako ste to lepo ocenili! Zakaj pa vi ne napišete svojega predloga? Vi napišite svoj predlog, ker vi veste, da bo rešil potem. Ali pa pocukajte za rokav ministra, ki ste ga vi postavili, brez moje volje. Ni postal minister ne po volji vas ne po volji mene. Pa to naredite. Glejte, lepo ste razložili, kako vse funkcionira. Centralni register že imamo, ne rabimo novega. Ja, kdo pa predlaga novega? Kdo ga predlaga? Mi smo predlagali prenos tega, ki obstaja na Vrhovno sodišče. To pa ja. Ja vem, da ni enostavno, se strinjam, ampak marsikaj ni enostavno v tej državi, pa se da rešiti. Da se voditi Evropsko unijo, tega vi še niste poskusili. Še do opozicije ne znate priti s kakšnim zakonom. Pravite, da vse štima, da ne rabimo novega. Ja, ne štima! 5 tisoč 329 oškodovanih imamo, ki so, ne vem, nekdo je podedoval hišo, gotovino, zemljo, ne vem kaj; vikend, karkoli, kmetijo, če želite, pa ne bi smel tega dobiti. Nekdo, ki bi pa moral to podedovati, pa tega ni dobil. In vi pravite, kako vse štima. Če bi vse štimalo, ne bi imeli 5 tisoč 329 primerov. Ja, kako lepo ste povedali. Saj človek bi vam zaploskal! Vlada naj gre naproti oškodovancem. Ja ne gre! Razen nekih analiz, če so že sploh kaj naredili, ni do zdaj naredila nič. Pravobranilstvo oškodovancem pravi, pojdite tožiti. Ne gre skupaj, gospa Poropat. Gospa Kramarjeva [[…]]Ali je še tu? Aha, je še. Ja, saj je v redu, vi ste povzeli mnenje Vlade. Rekli ste tudi, da ni treba novega registra. Saj ne govorimo o novem. Mi govorimo o nekem registru, ki se vzpostavi pri Vrhovnem sodišču – za koliko že? 35 tisoč – taki so menda stroški. To je pa res [[…]]Veste, koliko je to? Nič za državni proračun. Čisto nič. To je – koliko? Enomesečno svetovanje gospodu Cerarju ali koliko že [[…]]Mislim, da več dobijo tisti Izraelci, ki mu svetujejo, naj gre mimo mene, pa mi naj ne reče dober dan. To namreč počne. Midva se poznava od leta 2000, ko sem pogodbo z njim podpisal za izbrisane, a veste, pa je pošteno opravil svoj posel, vse je bilo v redu. Pa sva si vedno rekla: Dober dan, kako si, na ulici. Zdaj mu pa jaz rečem: Dober dan, pa stran pogleda. A veste, to je to. Oprostite, to je to. To je vaš šef! Ampak glejte, vi pravite, da je vse v redu. Ni vse v redu! Lahko bi, če bi se malo potrudili, pa našli argumente za to trditev oziroma argumente proti našemu predlogu [[…]]Razmišljal sem samo, kaj boste rekli in s kakšnimi argumenti boste proti, pa bi našel boljše argumente proti svojemu zakonu, pa ste jih vi. Res bi jih našel. Res bi jih lahko našel, vi jih pa niste našli, vi ste pa povzeli mnenje Vlade, ki ga je pač napisal nek »ćato« tam na Ministrstvu za pravosodje, in to je to. Da ne bom žalil koga, kakšen uradnik Ministrstva za pravosodje, da bomo bolj natančni, javni uslužbenec Ministrstva za pravosodje. Prav, O. K. To ste povzeli. Problem ljudi rešite. Tega pa nisem videl, da bi rešili. Gospodu Dobovšku hvala lepa za podporo, enako gospe Dimičevi, gospodu Trčku. Glejte, zdaj Vlada pravi, da bi to stalo 37 tisoč evrov. Koliko? Kakšen denar je to? Zdaj moram imeti kakšno predstavo, a veste. To je letni dohodek enega visokega uradnika, neto. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, še ena oporoka verjetno ni, če govorimo o tem, da je nekdo izgubil hišo, da je izgubil kmetijo, da je izgubil zemljo, da je izgubil gotovino. To je nič! Kar se tiče pa gospoda Stareta, pa je situacija taka. Pravite, da že imamo. Ja, imamo centralni register, ampak funkcionira ne! Saj mi imamo tudi Ministrstvo za pravosodje, pa imamo tam vas, pa gospoda Klemenčiča, ki z ognjem in mečem lupi čebule. Ja, to so njegove besede. Recimo, on je rekel na predstavitvi v Državnem zboru, da je proti novelam zakonov, ampak da je treba zakone napisati sistemsko in načrtno in generalno, tako kot sodi. Krasno! Tako kot bi napovedal, a ha, pristal bo boeing 747, potem pa vsi gledajo, kaj bo, pa fičo prileti po stezi. Zakaj? Ker od vseh zakonov, ki jih je do sedaj prinesel, je v Državni zbor prinesel – podatek je star tri tedne – en zakon pa enajst novel. Pa enajst novel. Prsil se pa je, kako novel ne bo; da on že ne bo dopustil! Z ognjem in mečem gremo nad zakone! To je to. In vi sedaj pravite, da centralni register imamo. Ja, ga imamo, samo funkcionira ne. In pravite, da se s cilji strinjate. Krasno! Krasno, se strinjate s cilji. Potem pa še zakon podprite. Ali pa napišite svojega. Saj lahko svojega napišete. Vse je urejeno v zakonu – ja seveda je vse urejeno v zakonu! Veste, kaj piše v zakonu o Vladi, v zakonu, ma ne vem katerem, vseeno. Če pa funkcionira ne. V najkrajšem času boste sanirali stanje – zelo vesel bi bil, da bi ga. Ampak dokler pravobranilstvo pošilja obvestila: tožite, je potem odgovor, da stanje ne bo sanirano v nekem normalnem času, pa bi moralo biti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Darko Stare, gospod državni sekretar. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spodbudilo me je k temu, da se prijavim k besedi, najprej stališče spoštovane poslanke gospe Dimic, ker sem dobil vtis, da je šlo za nesporazum. Namreč to, da ste povedali, da Vlada oziroma ministrstvo nismo resni. Preprosto nisem mogel razumeti. Sedaj bom pa zadevo argumentiral, ker verjamem, ker cenim vaše mnenje, vem, da vedno zelo argumentiramo, utemeljeno razlagate svoja stališča. Namreč, šokirani smo bili vsi v tej državi, ko se je to obelodanilo konec oziroma v začetku leta 2015. Gospod Vinko Gorenak, poslanec, predlagatelj tega zakona je uvodoma poudaril, da ne gre samo za 945 oporok od 1991 do danes, ampak za več tisoč od 1945 do 1991. Sedaj bom uporabil spretnosti in veščine retorike, za katere ste vi izjemni, vsaka čast, in bom rekel tako: od 1945 do 1991 te vlade ni bilo na tem odgovornem položaju. Od 1991 do konca leta 2014 te vlade ni bilo. Bila je pa marsikatera druga, tudi vaša vlada, in šokiran sem, da niste tega ugotovili prej. Namreč, vse to se je prej dogajalo, tako kot ste ugotovili. Zanimivo, ni bilo ugotovljeno! Le kaj je razlog temu? Morda to, kar sedaj nam pripisujete. Mi smo prišli na to odgovorno funkcijo, kjer smo, konec leta 2014. V začetku leta 2015 v medijskih objavah izvemo na ministrstvu, da je identificiran problem založenih oporok na sodišču v Gorici, naslednji dan samoiniciativno pripravimo dopis za Vrhovno sodišče in dobimo povratno pisno informacijo, da so to identificirali in se že pripravljajo organizacijski in upravljavski ukrepi, da se ugotovi dejansko stanje in zadeve sanira. In ta cenjeni zbor in njegovi odbori, vključno z Odborom za pravosodje, je to problematiko temeljito obravnaval, sprejel priporočila in tudi gospa Poropat jih je zelo korektno povzela. V teh priporočilih piše to, česar vi ne veste, kjer piše; in sicer, da se bo z analizo stanja ugotavljala tudi podlaga za morebitno odgovornost tistih, ki niso opravili svoje dolžnosti. Torej tudi predsedniki sodišč. In rok za uresničitev teh priporočil je januar 2017. V tem času, poleg tega priporočila so še štirje, se intenzivno, kot je bilo povedano in sporočeno tudi skozi mnenje Vlade, izvajajo vse aktivnosti, zato da bi se zakon, ki je bil sprejet 2004–2008, vključno s pravilnikom, ki napoveduje in zapoveduje plačilo 41 evrov, ne uresničuje. In dejstvo je, da te stvari bomo mi sedaj sanirali v največji možni meri. S to besedno igro, da vi ne predlagate novega centralnega registra. V vašem drugem členu, ko pišete določbo o ustanovitvi centralnega registra oporok na Vrhovnem sodišču, nikjer ne piše, da se prenese, niti v obrazložitvi niti v prehodnih določbah. Skratka, gre za neke besedne igre in vtis, ki nima nobenega smisla in pomena in se mi zdi to precej neodgovorno, predvsem se mi zdi pa v bistvu nesprejemljivo, da to, kar je bil šok zame, da nihče od vas, ki ste imeli to priložnost in možnost v preteklosti, gospod poslanec, tega do, bom rekel, aprila 2015 ni ugotovil. Mi smo prišli na te funkcije odgovorne, kot sem rekel, konec leta 2014. Zato se mi zdi nesprejemljiva taka retorika in v bistvu delanje vtisa. Verjamem pa globoko kot dolgoletni javni uslužbenec, da ni problem v teh zakonih, tako kot ne v tem in še v marsikaterem, ampak je problem v izvajanju zakona. Mi lahko zdaj napišemo nov zakon, tudi ta novi zakon, ki ga vi predlagate, verjamem, da z dobrim namenom, ga bodo morali nekateri oziroma ga bo moral nekdo izvajati, upoštevati, spoštovati bolj ali manj odgovorno, resno, dosledno in temeljito. In tukaj imamo problem. Zato prosim, da to, kar je bilo tudi izraženo v mnenju Vlade, lahko verjamete, lahko, da je to resen namen, vse aktivnosti potekajo. Globoko upam, da bo, tako kot je zastavljeno, stanje sanirano in da v bodoče ob obstoječem normativnem okviru do teh težav ne bo več prihajalo. Ker to so dejansko nesprejemljive situacije in težko pojmljive za nekoga, ki kaj takega doživi, in to je velika odgovornost za nas in to tako tudi dojemamo in tako tudi ravnamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Oster bom. Poglejte, nihče vam osebno in gospodu Klemenčiču ni očital nič za čas, ko niste bili na ministrstvu. Kdo vam lahko kaj očita? Očitamo vam pa to, da zdaj, ko ste odgovorni in ko se je to odkrilo, ne ukrepate. Zdaj ne vem, ali je točen podatek ali ne, da ste 2015 izvedeli? Ali ste se zarekli? Rekli ste 2015 ali 2016, rekli ste 2015. Če je 2015 v Novi Gorici to bilo odkrito, pomeni, da minevata dve leti, ko se še vedno ni zgodilo nič, in da ste leto in pol držali v predalu. Zakaj niste januarja 2015 obvestili tudi ta državni zbor o tem, kar se je zgodilo? Ali pa javnost. In drugo, gospod Stare, vi meni očitate neodgovornost. 14 let ste bili stari, pod nosom niste še nič imeli, ko sem vas spoznal. Marsikaj sem v življenju naredil in za marsikaj mi je žal – v relaciji do vas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani državni sekretar, ne vem, če sva se narobe razumela, pa vendarle. Če grem samo nazaj na vašo izjavo, ko ste rekli, da sem rekla, da ste neresni. Ja seveda, če pa trdite ali pa ste v svoji predstavitvi povedali, da zadeva je urejena zakonsko in da jo je treba v bistvu izvajati, če na nek način, lahko rečem, pa vendarle piše 108.b člen Zakona o notariatu, da dejansko morajo vsi poročati tako odvetniki, tako sodišče, tako notarji v centralni register oporok v 15 dneh. Se pravi, a potem niso poročali ali kakorkoli? Ja, ampak vendar, no! Saj iz tega naslova, če niso poročali, se mi zdi, da je zadeve enostavno popraviti, pregledati in ne nazadnje tudi na nek način sankcionirati. Saj to vas pa zavezujejo sklepi, ki so bili sprejeti na seji delovnega telesa Odbora za pravosodje. Tukaj imam pet sklepov, ki dejansko so bili sprejeti tudi z glasovi koalicije in, recimo, še en mesec bomo počakali tudi v Novi Sloveniji. Pač, v SDS so predlagali sistem, ki bi bil dejansko bolj pregleden in bi manj prihajalo do teh vpogledov v sam register, če bi bila zadeva, ta register prenesen na Vrhovno sodišče. Ampak glejte, se mi zdi, da vsi želimo stanje, da bi se izboljšalo, seveda pa se moram tukaj dotakniti, ko je bilo rečeno, pa mislim, da je gospa Poropatova rekla, kako in kaj oziroma tudi predlagatelj, gospod Gorenak, je rekel, da pravobranilstvo pravi oškodovancu, da je treba tožiti. Mislim, da je bila to srž tistega našega sklica, da je treba vendarle pogledati in tistih oškodovancev, jih ne bomo pošiljali preko pravobranilstva v neke dolgoročne, dolgotrajne tožbe, da bodo prišli do tega, ampak da enostavno jih ni ne vem koliko. Vedo vse, kdo so, da se jim ta zadeva seveda uredi na nek način. To pričakujem. Ne nazadnje, saj to je pa tudi zapisano v drugem sklepu, ki govori, da se pač Ministrstvo za pravosodje skupaj z Državnim pravobranilstvom dogovori v izogib pravnim postopkom, ki bi bili lahko uvedeni zaradi nerazglašenih oporok, in v treh mesecih od sprejetja tega sklepa izoblikuje kriterije za morebitno sklepanje izvensodnih poravnav v teh primerih. Pa, če ni skrivnost, res da bodo čez nekaj dni prazniki, ampak potem pa je tukaj že januar, ko bo pa treba že nam predočiti, kakšni sklepi so, pa mogoče vseeno, kakšno besedo tudi z vaše strani, če se v to smer dogovarjate. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Darko Stare, državni sekretar.
Hvala, gospod predsedujoči. Kot rečeno, aktivnosti intenzivno potekajo; zdaj o teh sestankih, številu, dogovorih nima smisla govoriti, lahko pa vam postrežem s podatkom z dne 7. 12. Torej v tem mesecu je vpisanih že v centralni register 23 tisoč oporok, identificiranih je pa že 30 tisoč teh starih, ki so v hrambi na sodiščih in bodo podatki o teh oporokah posredovani tudi predvidoma v teh rokih v CRO za vpis. Tako bo predvidoma v relativno kratkem času v centralnem registru že 53 tisoč oporok vpisanih. Za naprej pa tako ali tako je vzpostavljen mehanizem, jasna navodila, ni dvoma o pravilni uporabi veljavnih določil in je samo vprašanje skrbnosti in vestnosti vsakega posameznega uslužbenca oziroma odgovornih na posameznih okrajnih sodiščih, odvetnikih, notarjih, ki imajo takšno pristojnost, da ta zakon uresničujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani državni sekretar, mislim, da sta oba predloga zakona napisana zelo korektno. Jasno smo navedli, da gre celo za dve časovni obdobji; od 1945 do 1991 in od 1991 do danes. Se pravi, jasno smo povedali in bili smo eksplicitno natančni ravno zato, da se ve, da gre za dolgo obdobje, da so bili tudi na teh sodiščih različni ljudje zaposleni, tako tudi na ministrstvu kot sicer tudi na vrhovnih sodiščih in ostalih področjih. Mislim, da ni fer, da sedaj pač polivate, češ, vi v SDS želite zdaj zopet zliti vse na nas. Ni res! Trenutno stanje je ugotovljeno in naša edina želja je bila v tem primeru, da se zadeve uredijo. Res je, na matičnem odboru so bila sprejeta neka priporočila. Kaj pa so priporočila? Priporočamo. Vprašanje pa je, kaj se dogaja. Zdaj vam bom pa povedala. Prej ste rekli, da kaj ste pa delali vi, da tega niste ugotovili. Tudi vi – kaj ste delali? Kajti ta zadeva je slučajno padla ven. Plaknila vam je v javnost, saj je niste odkrili zato, ker bi se lotili zadev sistemsko in bi šli v neka iskanja, bi to našli. Uslužbenka – mislim, da je bila tam celo za nek določen čas – je to zadevo našla, tako da ne si prilaščati stvari, katerih si ne morete. Bilo je slučajno! Glejte, marca 2015, dve leti nazaj, je gospod Masleša na odboru, ko smo govorili o kršenju človekovih pravic, začel razpravljati o teh oporokah. Dve leti nazaj in je povedal, ja, nam je hudo – seveda, številk ni povedal. Nihče takrat morda niti ni pomislil, za kakšno širino gre, ampak je rekel, ja, ja, mi želimo stvari popraviti, smo napotili stranke k temu, da gredo po nekih pravnih postopkih. Se pravi, se pravdajo. To je bila rešitev Vrhovnega sodišča. Ne neka avtomatičnost in da se jim povrne tisto, kar sem jim je zgodilo in za to v celoti poskrbi država. Oni bi se morali začeti pravdati za tisto, kar jim je storila država. Si predstavljate, nekaj ti vzamejo, dajo nekomu drugemu, zato ker se je izgubilo tisto, kar ste vi napisali, na primer, ali pa jaz, potem pa že ko izveš, ko imaš že tako neko čustveno dimenzijo ta problem, tudi dostojanstveno ne nazadnje. Tudi kaj vse to pripelje družinam, ki so v to vključene. Tega nihče od nas ne more vedeti. Si mislim, da si tudi ne želimo tega občutka imeti. Ampak dejstvo je, da tega tako ni moč popraviti. Ampak ko pa že pride do tega, da bi lahko popravili tisto, kar je država, kakorkoli že, glavni nosilec je sedaj pač država tega problema in te rešitve, je pa, da to uredimo. Zato je naš predlog, da se stvari prenesejo na Vrhovno sodišče. Prej ste očitali, da nikjer ne piše prenosa. Potem pomeni, da zakona niste prebrali. 4. člen: »Centralni register oporok, ki ga je kot informatizirano bazo podatkov vzpostavila Notarska zbornica Slovenije, se v roku enega meseca po uveljavitvi akta iz prejšnjega odstavka tega člena prenese na Vrhovno sodišče.« Tudi prebrali niste zakona! To je pa žalostno. Se pravi, gre samo za to, da ga je pripravila Slovenska demokratska stranka, zato ni vredno niti zakona prebrati, treba ga je pač zavreči. Tako delujete. To pa ni prav. Potem govorite o tem, kakšna je ta cena. Smešna je. Prej ste sami prikimali, pa mislim, da se vi osebno tudi strinjate, da verjetno ne gre niti za sredstva, ki pokrijejo eno oporoko povprečno, ker pač gre velikokrat za kakšno nepremičnino. Mislim, da so res mala sredstva. Če hočete, hitro jih najdemo pri kakšni odvetniški pogodbi s kom, ko gre za državne zadeve, za kakšne banke, ko plačujemo odvetnike, ta denar hitro najdemo. Gospa Klemenčič se bo malo odpovedala, pa bo. Ali pa gospod Zidar bo malo manj obnovil grad ali malo bolj počasi, pa bomo tudi ta denar že noter dobili. Gre za drobiž, veste. Nekaj me še moti v tem stališču Vlade, pa mi boste razložili. Mi namreč napišemo, da je ta prenos na Vrhovno sodišče in da je pač vpis oporok obvezen. Vi pa pišete v vašem odgovoru, da kako pa to izgleda, glede na to, da pač oporoke niso nekaj obveznega in da zakaj bi davkoplačevalci potem to plačevali, ker to ne velja za vse. Na eni strani, če naredimo to kot obvezno, da se pač te zadeve obvezno rešijo, po drugi strani pa tudi, veste, če ne bi bile obvezne, pa je ta argument smešen. Namreč, vsi državljani plačujemo v zdravstveno blagajno, pa nekateri – saj jaz se tistim najbolj priklonim, ampak so tudi takšni, ki nikoli zdravstvenega doma videli niso od znotraj, pa ne bodo rekli, da tega ne potrebujejo, zakaj bi to plačevali. Se pravi, tej državi pač davkoplačevalci tudi kakšen davek plačajo in tako naprej in nekih stvari ne potrebujejo. Mislim, da argument ne zdrži, še toliko bolj pa ne, ker pač mi menimo, da je treba oporoke potem vpisati. Kaj je bila predlagateljev, Slovenske demokratske stranke, želja? Samo pomoč in da se stvar uredi. Gre za prenos, gre zato, da ista oseba naprej dela, edino teh 41 evrov pa tisti spisi, ki potem pridejo, tega ne bi bilo. Prepričani smo, da bi ta zadeva bila veliko bolj učinkovita, morda bi na koncu koncev celo privarčevali, ko bi ta zadeva bila postavljena tako, kot je, ker zdaj so pač težave. Mnogo iskanj, mnogo več usklajevanj, mnogo dlje časa se je treba s kakšnim postopkom ukvarjati. Morda bi vse to se s to zadevo skrajšalo, ker govorimo tudi o postopku naprej. Tako mislim, da nima tukaj samo negativnih posledic, da ima mnogo tudi pozitivnih in da na koncu bi bile tudi finančne, ampak enostavno niti v prvem predlogu, pač v prvem branju se pač temu zakonu očitno noče dati priložnosti. Tukaj pa res ne vidim smisla. Zdaj, če je zgoraj napisano Slovenska demokratska stranka, mislim, da bi kolegi celo dopustili, da se podpiše katera druga. Nam je v interesu, da se zadeva uredi, ničesar si nočemo prilaščati. Pač, tam so bila neka priporočila in dejstvo je, da boste lahko iskali odgovornost; vse lepo in prav, ampak bomo videli, koliko tega lahko sploh dosežemo. Takšen prenos registra in pač ureditev zadeve centralno, ki zdaj ne funkcionira, in mislim, ker so zadeve plačljive, da tudi v prihodnje ne bo, ker ne bomo imeli vsega enotno. Ljudje se pač za to ne bodo odločali. Nimate ne obveznosti, drugič finančne posledice in ljudje pač res, tako kot je prej gospod Trček rekel, dajo pod posteljo ali pa v kak žep. Samo zaradi tega, ker nekdo nima denarja, potem posledično mogoče naredi še dosti večjo tragedijo za vse skupaj, kot je tisto, kar zapušča, vredno. Kot vedno rečem, včasih je čustvena dimenzija mnogo močnejša kot sama materialna, ker se ljudje še z drugimi zadevami okrog tega ukvarjajo in se odpirajo tudi druga družinska vprašanja, ki imajo včasih za posledico zadeve zelo, zelo tragične zgodbe. Tukaj vidim samo koristno zadevo in ob tem, kar bo sledilo še potem ob obravnavi drugega predloga zakona, res upam na razum, vsaj na posluh. Bila sem vesela, ko smo, mislim, da na matičnem odboru takrat naredili kar nekaj dobrih razprav. Tudi strinjali smo se v nekaterih zadevah, ker vsak od nas se je malo zamislil nad temi številkami. Zdaj mi govorimo o številki 5 tisoč 329, ampak poglejte, toliko je oporok. Si mislite, koliko je ljudi vključenih v to? To so oporoke, to so tisti, ki so napisali oporoko. Ta številka gre lahko v 20, 30 tisoč, ker redko se zgodi, da nekdo zapusti samo enemu, se tudi, ampak saj veste, kako gre. Tukaj se je zgodilo številnim našim državljankam in državljanom krivica in dejstvo je, da je to zamočeno s strani sodišč, s strani države. Naša dolžnost je, da uredimo sistem, ki očitno ne funkcionira, in tudi potem, če bomo za tiste sklepe, ki so bili na odboru, videli, da se uresničujejo, kar se tiče odgovornosti. Samo, še vedno bo sistem tak, kot je, ker neka zadeva, prvič, ni obvezna in je plačljiva. Tukaj je tudi dodaten razlog za to, da pač ljudje na tak način ne postopajo, in mislim, da imajo sodišča veliko več dela, kot če bi dobila samo prenos tega registra, naredili izpise in bi potem tudi v postopkih zagotovo veliko lažje prišli tudi sami sodniki do nekih informacij. To je olajšava za sodnike, če mene vprašate, mislim olajšava njihovega dela. Tako razmislite in morda le daste možnost zakonu, še vedno bo potem zadeva šla še v obravnavo, lahko se išče še kakšna dodatna rešitev, nikoli nismo rekli, da smo pojedli vsega znanja tega sveta, ampak ne zavračati kar tako. Ne morete reči, da neke rešitve oziroma poglavitne rešitve ne prinašajo koristi. Jo prinaša, jo prinaša! Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil gospod Darko Stare, državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Opravičujem se za tisto napačno navedbo glede prenosa. Pogledal sem ta 2. člen, pač nisem popoln, nimam vseh besedil, sploh opozicijskih zakonov v glavi – imate prav. Rad pa bi poudaril nekaj, da ta pravilnik in pa določila, ki urejajo v bistvu zahtevo za plačilo, so bila sprejeta leta 2008, poleti. In ob pravilni uporabi, ne glede na to, da je cena visoka, čisto medklic – mi smo že v fazi do zdaj, mislim, da je kakšen mesec, dva nazaj, predlagali kot ministrstvo Notarski zbornici, da se zniža ta tarifa. Kot referenčno ceno smo vzeli sodno takso, ki velja, če vi svojo oporoko na sodišču hranite fizično. Fizično pomeni kar nekaj tehničnih, organizacijskih ukrepov, torej skrb nekoga, ki to hrani, v tem primeru sodišče, in je taksa 10 evrov. Tukaj pa gre za podatke o podatkih, torej metapodatke, o teh dejstvih, je pa 41 evrov. Ampak, ob pravilni uporabi določil zakona in pravilnika pravica oporočitelja ne more biti omejena in prizadeta s tem, ker ni plačal. Zakaj? Zaradi tega, ker tudi notarska tarifa določa, katere notarske storitve se lahko plačajo vnaprej oziroma zahteva akontacija, katere pa se po opravljeni storitvi. In vpis v CRO, torej centrali register oporok, je storitev, ki se plača po opravljeni storitvi. Torej, pravna varnost oporočitelja je zagotovljena, funkcija CRO je uresničena. Tukaj je šlo za interpretacijo zakona, zato vedno poudarjam, verjemite mi, da v dobri veri. Tudi ta zakon, vaš, za katerega ne dvomim, da ima dober namen, bi ga pač nekdo moral uresničevati in če ga ne bi dobro, korektno, tako kot tega ne, bi bila situacija enaka. Torej ni rešitev v zakonu, rešitev je v implementaciji, v skrbnem, odgovornem, resnem opravljanju nalog, ki so nam zaupane; tistim, ki opravljamo javne funkcije. Tako enostavno to vidim. Ta sistemski okvir nima nobene pomanjkljivosti, slabost je samo v uporabi, doslednosti in skrbnosti. Včasih uporabim prispodobo, ko vedno nekdo najde razlog za to, da se nekaj ne zgodi ali pa neučinkovito, je slab zakon, ni tega ni onega. Poglejte, to je tako, kot da bi mi zdaj dali, ne vem, novo omaro, pa nimaš noter kaj dati. Doma imaš, kar imaš, in lahko ti daš še 5 omar, boš prestavil v tiste omare to, kar imaš. Mi moramo v ta človeški kapital, ki ga imamo, vlagati, da se bomo vsi skupaj razvijali, da bomo bolj skrbni, bolj odgovorni, da bo vrednota to, da čim bolj skrbno uresničujemo to, kar so naše dolžnosti po predpisih. V tem je rešitev, ne v tem, da vedno znova, ko je problem identificiran, gremo spreminjat neke zakone. V to globoko verjamem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, replika.
Samo toliko. Dejstvo je, da do zdaj velja v zakonu, da to ni obvezno, vpis oporok. Sistem v register. Ne ni, ker nekateri jih ne dajejo uradno zapisovati. Je tako! Potem, ker nimajo denarja. Pravite, da tudi zdaj je ta opcija – in to je res, to sem prebrala –, da seveda to naredijo, potem pa terjajo ta denar. Pa poglejte potem, kakšno zmešnjavo imamo. Nekateri, ki so odgovorni v tej državi, hitro s tistimi evrčki letijo, vi pa tukaj noter zapišete, saj veste, tisti, ki ne plačajo, pa jih potem pozovemo, da plačajo, pa še enkrat pozovejo [[…]]Glejte, tukaj imamo potem spet še večja dvojna merila. In za teh 35 – oziroma ne vem, koliko je pač znesek – tisoč evrov. Dajmo to brezplačno, pa tudi to je predlog zakona, v vašem zakonu to ni urejeno. Tako da ni samo prenos, je tudi to, brezplačnost v tem zakonu. Mislim, da včasih je treba spremeniti zakon, ker se pokaže, da tudi tisti, ki je bil, ne dosega svojih ciljev. Mi menimo, da če bi zadeva prišla na Vrhovno sodišče, če bi tam bil zbor vsega, če bi bila pač ta zadeva brezplačna, da bi bila mnogo koristnejša. Tukaj, očitno, ne bova prišla skupaj, pa kakršenkoli je že najin namen.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel, pripravita naj se mag. Dušan Verbič in gospa Teja Ljubič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi, vsi državljani, ki spremljate to sejo! Vsi smo – kaj naj rečem, naj izberem izraz, da mi ne bo kakšen kolega potem omenjal, kaj sem uporabila – zaskrbljeni. Sama sem bila tudi zelo presenečena nad tem, ko sem slišala iz medijev, da se je to zgodilo, da so se sedaj nenadoma našle oporoke na sodišču. Pošteno povedano, ni mi jasno, na kakšen način se to lahko zgodi, ampak zgodilo se je. Sedaj tudi sama razumem namen predlagatelja, da se nekako s tem zakonom poskuša sanirati to škodo, ki je nastala, in popraviti za naprej, da ne bi do takih situacij prihajalo. Spomnimo se vsi Odbora za pravosodje, na katerem smo obravnavali to tematiko na predlog Poslanske skupine NSi. Skupaj smo potem oblikovali sklep, s katerim smo med drugim tudi pozvali k temu, da se poda eno poročilo o tem, s katerim se bo ugotovilo stanje, število zadev in tudi o odgovornosti, tako da bomo o tem, ta rok še ni potekel, in bomo takrat šele videli, kaj je na stvari. Sedaj, predlagatelj predlaga, da se register prenese – saj je vseeno, kako se temu reče, bistvo je, kaj je vsebina, da se nekaj prenese iz enega registra, ki že obstaja, pa se naredi na sodišču register, seveda se mora ustanoviti na sodišču register. Kako? Samo ga prenesemo. Tam bomo morali narediti novega. Ja, prenesli bomo podatke, ampak bo sodišče sedaj imelo nekaj, česar sedaj nimaSaj vi lahko rečete, nismo tega izrecno napisali, ampak dejansko bi se to zgodilo, bi ga morali na sodišču narediti. Ja, prenesemo podatke in vse, ampak dejansko bi pa to pomenilo nov register na sodišču in s tem bi se po mojem mnenju stvari po nepotrebnem dodatno zakomplicirale. Sedaj je samo sodišče reklo ministrstvu, da so začeli, da so ukrepali in da so začeli, tudi sprejeli en pravilnik, da so začeli te ugotovljene nepravilnosti odpravljati in da se tisti register na Notarski zbornici nekako, kako naj rečem, polni, in da bo s tem zadeva za naprej sanirana. Tudi, če bi sprejeli ta zakon in zadevo prenesli na Vrhovno sodišče, za nazaj zadev ne moremo popraviti. In da sedaj kompliciramo pa prenesemo in dajemo sodišču neko novo pristojnost, spet to dajemo tja [[…]]Mislim, da bi preveč zapletli, povzročili po nepotrebnem še dodatno zmedo. Razen tega sem sama pristaš tega, da sodišče ohranja čim bolj funkcijo sojenja in ne nekih registrov. Ja, saj ima zemljiško knjigo, ima neke druge registre, ampak tukaj mislim, da je dobra rešitev bila ta, da se je prenesla zadeva na Notarsko zbornico. Pa če malo samo še omenim kolega Dobovška, ki tako manipulira s temi besedami. Ja privatizacija pravosodja. Pa poslušajte, lepo prosim! Kaj je notarska služba sploh? Je to privatizacija pravosodja ali kaj je? Odločili smo se v tej državi, da bomo nekatere službe imeli in sedaj s tem manipulirati in reči, da to sedaj predstavlja manipulacijo pri sodnih funkcijah – kako že? Mislim s tem se nikakor ne morem strinjati. Za mene že s tega vidika, da bi ta – poleg tega, da bi to povzročilo organizacijske in logistične, kakršnekoli že hočete – težave poleg tega nezanemarljivega stroška, je tudi to, da se bi dala sodišča neka funkcija, ki smo jo iz sodišča prinesli ven, zaradi tega, ker želimo, da se sodišče ukvarja s sojenjem. Kar se pa tiče te plačljivosti vpisa v register oporok. Poglejte, globoko sem prepričana, da vse odgovornosti za to, kaj mi v naši privatni sferi počnemo, pač ne moremo naložiti državi. Sestaviti oporoko sploh ni obvezno. Imamo dedovanje na podlagi zakona, če nam pač ni, da sestavimo oporoko. Lahko jo napišemo, pa jo hranimo doma, saj sploh ni treba, da jo hranimo na sodišču. Nihče nas ne sili. Če se odločimo, pač, potem se to vpiše v register. Strinjam se, da je to kar visok strošek, sorazmerno visok strošek, ampak za vsako uslugo oziroma storitev, ki jo nudi sodišče, vedno plačamo nek strošek, sodno takso ali pač pri notarju določene strošek. Ne vem, zakaj bi tukaj bila izjema. Imamo možnost hraniti, ampak to je samo ena izmed oblik, da se pač zapustnik zavaruje, da bo ta oporoka dejansko razglašena. Mogoče pa sploh noče, da bi bila oporoka tam nekje registrirana na sodišču ali pa pri notarju ali kjerkoli. Mogoče, jaz jo bom, ne vem, hotela imeti doma, v omari, pa jo bo potem, ne vem, sin potegnil, ko bom jaz umrla, iz omare pa jo bo nesel na sodišče. Preveč se mi zdi, da nalagamo teh obveznosti državi. Tukaj gre za posameznika, ki se bo odločil, ali sploh bo ali ne bo to dal registrirati, če prav razumem zadevo. Drugo pa, mislim, da vsekakor glede na to, da tistega poročila, h kateremu smo zavezali Vrhovno sodišče, predvsem, da poroča o tem, koliko je oporok, kdo je za to odgovoren in tako dalje, kar smo naložili na Odboru za pravosodje, sploh ne vemo, kakšno je stanje, kakšna je škoda in ne vemo, koliko je sedaj v odnosu do vseh oporok – to vemo, kakšno je število, ampak kakšno je dejansko stanje. Zato kar sedaj z neko zakonsko rešitvijo, prenosom registra, ki se sedaj dokončno vzpostavlja, ko smo ugotovili to napako – napaka je bila, do nje je prišlo, nihče ne pravi, da ni – sedaj prenašati [[…]]Iskreno se mi zdi, ne samo, da sedaj jaz – kako že? Bivša in bodoča sodnica, kot bi rekel kolega Gorenak, nekaj ščititi sodišče, ampak zdi se mi nesmiselno prenašati neko zadevo z notariata na Vrhovno sodišče. Saj imajo že dovolj stvari, ki jih opravlja Vrhovno sodišče. Tam ta register že živi, že obstaja. Ko smo imeli notarje in Notarsko zbornico na Odboru za pravosodje, Notarska zbornica ni imela nobenih težav s tem registrom in s čimerkoli. So rekli, da funkcionira. Sedaj se bodo te stvari uredile še za naprej. In res ne vidim, zakaj bi bilo treba to prenašati na Vrhovno sodišče in nalagati še neke dodatne naloge za to, sploh ker ne moremo za nazaj rešiti. Potem pa je predmet drugega zakona odškodninska odgovorno države. Mi smo na Odboru za pravosodje rekli, da naj naredi Državno pravobranilstvo en načrt, kako se bo lotevalo teh zadev. Mene je tudi zelo zelo zbodlo to, ko je predstavnica pravosodja povedala, pa naj gredo na sodišče. Ne moramo tega državljanom na ta način reči! Ne moremo. Dejstvo je, da ima vsak pravico do odškodnine, če jo povzroči država, že na podlagi ustave, ampak ima pa prej možnost, da gre na Državno pravobranilstvo. In tam tudi Državno pravobranilstvo tudi ima obveznost, da se poskuša najprej poravnati. Ne vem, kaj sedaj v konkretnih zadevah, kako sedaj Državno pravobranilstvo odloča. Tudi to je treba pogledati, kaj se sedaj v teh zadevah dogaja. Koliko je teh državljanov, ki so dediči, pa oporoke niso bile razglašene, koliko je tistih, ki bi dejansko uveljavljali to odškodnino, ki pač niso pravilno dedovali, kaj je na stvari? Saj razumem željo, da se zadeva hitro uredi, marsikdaj se pri nas res ne uredi hitro in zelo zelo sem bila neprijetno presenečena, ko se je to ugotovilo, da se je tudi to dogajalo. Ampak iskreno mislim, da ta prenos ne bo prinesel ničesar, ne bo dal neke dodatne delavnosti, neke dodatne učinkovitost v tej zadevi. Stvari, ki je sedaj že nekoliko bolj utečena, je ni treba sedaj prenašati na Vrhovno sodišče. Zato bom tudi sama podprla sklep, da zakon pač ne gre v drugo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. No, gospa Murgel, treba je reči par reči. Pa če grem od zadaj naprej. Koliko jih je? 5 tisoč 329. Najverjetneje pa še nekaj več, ker je lahko nekdo, ki je neupravičeno dedoval, ali nekdo, ki bi moral, pa ni, že zdavnaj umrl. In potem imamo tam naprej še kaj več kot to številko. To je ena zadeva. Druga zadeva. Pravite, da ne morete za nazaj popraviti. Saj s tem zakonom ne popravljamo nič za nazaj, tudi nikjer v nobenih ciljih in načelih tega ne piše. S tistim, ki bo pa potem na dnevnem redu, s tistim pa popravljamo za nazaj zadeve. Pa tudi tam, kakor vem, je mnenje Vlade negativno. Glejte, kaj je pa problem. Pravobranilstvo. Jaz sem vam povedal kaj pravijo: pojdite, vložite tožbo. To je odgovor pravobranilstva državljanom, ki se s tem ukvarjajo. Me zelo veseli, da ste pošimfali svojo bivšo in bodočo šefico. Glejte, sistem, ki ste mu vi pripadali, pa mu boste spet pripadali, povzroča kršitve. Povzroča tudi kršitve človekovih pravic. Tudi sistem, ki sem mu jaz pripadal, ima kakšno sodbo iz Strasbourga. Ampak jaz sistem kritiziram. Pa ga malo premalo kritizirate oziroma sem zdaj prvič slišal, da ste izrekli neko kritiko svoji bivši in bodoči šefici ali kako je že to. Problem, ki ga pa še imamo, pravite prenos podatkov. Seveda gre za prenos podatkov. Ampak to, da bi Vrhovno sodišče to vzpostavilo, stane pa 37 tisoč evrov. Saj se lahko midva strinjava s tem. Glejte, gospod Dobovšek, jaz nisem njegov odvetnik, ampak jaz ga nisem tako razumel. On ni govoril o privatizaciji pravosodja. On je govoril o privatizaciji tega posla, oporok. To pa je na nek način, ima kar prav, če je to prišlo v Notarsko zbornico in je tam treba plačati, vemo, da imajo notarji nek poseben položaj. In če je to treba plačevati, je pač to tako. Po mojem je tako mislil. Bo sam pojasnil zadevo. Logično je torej, da gre za to stvar. Ampak problem, ki ga imamo, tudi prosim za podatek, če ga Vlada da, ali je res januar 2015, mislim, da je januar 2015, ker je minister hotel na odboru mene okriviti, da sem jaz kriv za to. Vidite, tako daleč gre ta človek. Namreč rekel je, da je predsednik Vrhovnega sodišča z nekaj stavki načel to temo že v letu 2015, pa sem jaz protestiral, pa preprečil. O, zanimiva zgodba. En opozicijski poslanec lahko prepreči celi koaliciji in predsedniku sodišča, da bi povedal tisto, kar je treba povedati. To je politično podlo in nesramno, v boksarskem žargonu pa prepovedano, tam pod pasom. Problem, ki ga imamo, je v čem? Da vemo skoraj dve leti za problem in da po teh dveh letih ne Vrhovno sodišče, ne ministrstvo in ne koalicija niso pripeljali tako daleč, da bi se danes ta problem začel reševati. Saj so delane neke analize, pa štetje, pa vse to, kar vi govorite. Samo v dveh letih bi morala ta država v podobi vlade, vladne koalicije in tudi Vrhovnega sodišča pripeljati tako daleč, da bi danes ti postopki tekli normalno. Glejte, zakaj pa je ta država lahko rešila problem izbrisanih na način, to je prav zanimivo, na način, ki smo ga mi predlagali leta 2000. Oh, ja, ha ha ha, seveda. Oh, seveda. Jaz sem podpisal pogodbe z vašim predsednikom. Vem, kaj smo tam počeli. Zdaj moram pa to pojasniti. Leta 2000 smo mi šli z ustavnim zakonom, po katerem smo rekli individualna obravnava in do 480 tisoč takratnih tolarjev odškodnine. Ja, kaj pa je zdaj sprejeto v Strasbourgu? Ista zgodba. Individualna obravnava pa tam do dva, tri, ne vem koliko tisoč evrov je pač predvidenih. Ja, saj to smo mi predlagali leta 2000, pa so takratni oblastniki rekli ne. Potem so pa neki drugi oblastniki z leve opcije leta 2011 ali kdaj je že bilo, 2012, ne 2013, poslali v Strasbourg tako in tako rešitev, po kateri zdaj to teče. In zakaj pa ne bi potem, no, to je naslednja točka dnevnega reda, zakaj pa ne bi za teh 5 tisoč 300 naših državljanov naredili nekaj. Ja, za njih moramo tudi kaj narediti. Ampak to bomo z naslednjim zakonom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravita naj se gospa Teja Ljubič in gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospod Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, državni sekretar s sodelavcem, prav lep pozdrav! Moja razprava bo sledila predvsem tej točki, kjer je govora o spremembi Zakona o dedovanju in ne bom mešal drugega, čeprav se okoliščine prav gotovo lahko navezujejo. Za začetek res samo postavim vprašanje, pa ne bom dal odgovora: kdo praviloma naredi oporoko? Tisti, ki razpolaga z določenim premoženjem. V izogib razprave, ki so se je nekateri dotaknili, ali taksa da ali taksa ne. Ampak za uvod bi se pa vseeno dotaknil nečesa, ker moja razprava bo malce kritična tudi do moje izvršilne veje oblasti. Poglejte, Ustavno sodišče Republike Slovenije je v svojih odločbah že večkrat zapisalo, in to jasno, da sodno oblast v Republiki Sloveniji izvršuje le sodišče. Tukaj se takoj navezujem tudi na večkrat izgovorjene besede spoštovanega dr. Vinka Gorenaka, ki je rekel »sodišče in modro nebo in nič drugega.« In v neki smeri se najverjetneje izkazuje, da ima vedno bolj prav. V nadaljevanju je tudi Ustavno sodišče zapisalo, da je treba razlikovati med sodno oblastjo in pravosodnimi organi. Kdo so pravosodni organi? Tudi to je sodišče zapisal: državno tožilstvo, odvetništvo in notariat. In tukaj imam vprašanje za predstavnike izvršilne veje oblasti: kdo odgovarja za pravosodne organe? Sodišče samo po sebi ne potrebuje vprašanja. Kar se tiče tega predloga, ki so ga predlagatelji dali, v svoji obrazložitvi so zapisali in tudi sam sem na stališču, da jasno, precizno tudi drži. Zapisano je: »Centralni register oporok je bil vzpostavljen 15. 10. 2007.« Mislim da tukaj ni nobene dileme. Poslansko kolegico, ki se je tega v neki smeri tudi v svoji razpravi dotaknila, bi vseeno malce popravil. Res je, da je bil vzpostavljen davnega leta 2007, vendar pa evidenca oporok dejansko ni bila vzpostavljena v takšnem obsegu in na način, kot so verjeli tisti, ki so sestavljali oporoke in ki so jih izročili pravosodnim organom, da se bodo tudi evidentirale. Tukaj imam res vprašanje, čeprav težko sedanji državni sekretar to odgovarja, ampak vseeno imam zelo načelno vprašanje: kaj pa je z nadzorom? Kajti kljub vsemu, če je centralni register oporok vzpostavljen, je potreben ne samo proces vodenja, prejemanja plačila, ampak tudi proces, ki se imenuje nadzor. Ko sem malce podrobneje to materijo pogledal, sem preprosto odprl pravilnik o centralnem registru oporok. In dejstvo je, kar je bilo tudi že v razpravi rečeno, pristojna je Notarska zbornica Slovenije. V 3. členu, drugi odstavek, piše: »Podatke o oporokah, ki se evidentirajo v registru, pošiljajo notarji, odvetniki, sodišča.« Se pravi, po normativni plati je vse krasno. Ko pogledaš Zakon o notariatu, v 109. členu piše: »Nadzor nad zakonitostjo opravljanja notariata opravlja ministrstvo.« Tudi tukaj nimamo kaj oporekati, in verjamem, da pravosodno ministrstvo temu primerno tudi opravlja nadzor. Ko pa malo naprej pogledaš, pa nikjer ni zaznano, kdo nadzira Notarsko zbornico. In me zanima, ali je to pravna praznina, ki je naključna ali pa zavestno narejena. In tukaj, če bo državni sekretar lahko nekaj besed dal, bi bil zelo vesel. Kar se tiče obrazložitve stališča Vlade. Moram priznati, če sem zelo kritičen, da to, kar je zapisano v stališču Vlade, je s pravnega, akademskega in tovrstnega jezika ter izrazoslovja zapisano brez pripomb. Nimam nobenih zadržkov. Vendar bi vseeno vprašal, kar se tiče tovrstne obrazložitve, kaj pa ti državljani, katerih oporoke niso praktično bile uvedene v centralni register, kaj imajo oni od tovrstne razlage. Dejstvo je, da v zapuščinskem postopku se oporoke, za katere so mislili, da se bodo v zapuščinskem postopku pojavile, se niso. Ampak to je stvar v nadaljevanju. Za konec pa vseeno tudi vprašanje predlagatelju te točke. Pogrešam primerjavo predvsem tistih držav, s katerimi smo v neki smeri tradicionalno vezani. Se pravi germansko pravo. V tem kontekstu nista navedeni ne Avstrija, ne Nemčije. In je zanimivo, zakaj ne. Češka republika, ki je v neki smeri blizu ali ni, in Španija, za katero vemo, da zanjo ne velja germansko pravo. In na koncu. Ali predlagatelj meni, da je prenos tovrstnega centralnega registra oporok na Vrhovno sodišče rešitev. Iz razprav, mogoče danes ne toliko, ampak v preteklosti sem zaznal, da ni velikega zaupanja do institucije, ki se imenuje Vrhovno sodišče. Ali je potem to jamstvo, da bo centralni register oporok, s tem ko bo na Vrhovnem sodišču, pa odigral tisto vlogo, glede na to, da po neki zakonski proceduri ali normativni, bi že zdaj morala tovrstna zadeva biti praktično brezhibna v nekem postopku, ki gre v dobrobit tistih oseb, ki oporoke sestavljajo. Tako da tukaj moram priznati, da imam določen pomislek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Teja Ljubič, pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni v mojem imenu! Žal se ne moremo izogniti temu dejstvu, da je v tem konkretnem primeru založenih oporok, ki niso bile razglašene v zapuščinskih postopkih, prišlo do nedopustnega in tudi nesprejemljivega ravnanja okrajnih sodišče. Prišlo je torej do ravnanja sodišč, ki se ne bi smela zgoditi. Žal. Ampak dajmo tudi malo s pozitivne stvari to pogledati. Treba je tukaj poudariti in tudi pozdravit takojšen odziv in proaktivnost sodstva, da se zadeva ni pometla pod preprogo. Bodimo iskreni, ko je sodstvo zaznalo, da gre v tej zadevi za sistemski problem, je Vrhovno sodišče takoj imenovalo delovno skupino za izboljšanje poslovnega procesa v zapuščinskih postopkih, ki je pregledala in opravila različne analize teh poslovnih procesov, pripravila je analize nerazglašenih oporok, ki so bile v sodni hrambi, podala je tudi spremembe za izboljšanje teh poslovnih procesov. Jaz tudi sem zelo vesela, da smo se takrat na Odboru za pravosodje na 25. nujni seji seznanili s to problematiko in jo zelo dobro tudi obravnavali. Sprejeli so se sklepi, da se sprožijo aktivnosti za čimprejšnjo odpravo teh nepravilnosti oziroma anomalij, ki so se pojavile v sistemu. Res je, danes je bilo že večkrat tukaj izpostavljeno, da centralni register oporok, ki ga vodi Notarska zbornica Slovenije, je bil vzpostavljen že leta 2007. Torej devet let nazaj. Menim, da je zakonski okvir, ki je vzpostavil ta register, ustrezen. Tukaj se moram strinjati z gospodom državnim sekretarjem, da tukaj ni potrebna neka nova zakonodaja, ampak je treba zagotoviti izvajanje te obstoječe zakonodaje. Register je že vzpostavljen in zato jaz ne vidim nobene potrebe, da bi tukaj prenašali sam register na sodišče. Tukaj, kot je rekla kolegica Murgel, ne gre samo za prenos, dejansko bo treba čisto na novo vzpostaviti sam register in čisto na novo vse organizirati. To niso zadeve, ki bi bile res enostavne. Zato se mi zdi to popolnoma nesmiselno. Z drugega vidika pa mislim, da tudi s tem izražamo neko nezaupanje Notarski zbornici Slovenije za vodenje tega registra. Notarska zbornica nima s tem nobenih težav, in menim, da je povsem neustrezno, da bi se to prenašalo. Tudi sami so takrat na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali to tematiko, povedali, da nimajo težav s tem, da pri njih zadeve funkcionirajo. Menim, da je to povsem nepotrebno. Kar se tiče stroškov vpisa, predlagate, da bi bil sam vpis brezplačen. Dejstvo je, da bodo potem stroški samega delovanja in vzpostavljanja, vzdrževanja tega registra padli na pleča davkoplačevalcev. Jaz se moram strinjati s tem, da posameznik ima pri oporoki svobodno izbiro, torej sam se tudi odloči, ali bo oporoko sestavil pri notarju, na sodišču, pri odvetniku. Če se odloči za enega od teh treh načinov, bo dejansko moral tudi plačati določeno tarifo. Zato menim, če je pripravljen plačati tarifo odvetniku, notarju, jaz mislim, da je v tem primeru pripravljen tudi plačati ta strošek vpisa. S tega vidika se mi zdi nesmiselno, da bi potem stroški vodenja in vzdrževanja tega registra bremenili vse davkoplačevalce, torej tudi tiste državljane, ki se mogoče nikoli ne bodo odločili za sestavo in hrambo oporoke. Hvala.
Replika ima prednost. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Če bi bilo to res, potem bi ta stvar že sedaj živela. Pa ni. Dejstvo je, ker ni bil centralni register vzpostavljen na način, ki bi očitno moral biti, zadeva ne funkcionira. Je tako? Je tako. Dejstvo je tudi, da ni res, da bi plačali. Prej je državni sekretar lepo povedal, in to tudi notri piše v pojasnilih, da nekatere zadeve potem se tudi ne plačajo, ker se jih večkrat poziva. Skratka, dejstvo je, če bi bil centralno urejen ta register, kot bi moral biti, bi bila zadeva zagotovo bolj pregledna in tudi funkcionirala bi boljše. Tudi ni res, da je ta zadeva sama po sebi tako logična. Še enkrat poudarjam, kaj je gospod Masleša razlagal, ko se je to našlo. Ja, poglejte, dve leti nazaj! Dve leti nazaj je razlagal, da so se neke stvari našle, ampak se bodo te zadeve že v pravdi uredile. A si predstavljate, da se morate vi pravdati za nekaj, kar vam je storila država? In se morate pravdati z nekom, ki je posledično dobil nekaj, kar ne bi smel. To je ta tema. Eden in drug zakon sta še kako povezana drug z drugim. In kaj je replika, bom povedala. Še enkrat, replika je povsem preprosta: stvar ne funkcionira in jo je treba rešiti na način, da zadeva zaživi. In priporočila, ki smo jih sprejeli dve leti kasneje, ne zagotavljajo same po sebi, da bo stvar funkcionirala. To dokazuje dosedanje stanje, ker ni nikakršne spremembe.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Najprej čestitke za prvi nastop. Ja, prav je tako, bodimo korektni, bodimo tudi vljudni. Vem, da prvi nastop ni enostavna zgodba. Poglejte, rad bi vas opozoril samo na dve reči. Rekla ste, stroški, stroški in stroški. Poglejte, stroškov je 37 tisoč evrov. Vaš šef jih pa vsak mesec da Izraelcem za svetovanje za piar nastope 45 tisoč, kot je bil objavljen podatek. Me razumete? Dajte najprej šefu reči, naj neha z Izraelci ga svirati, pa bo mogoče kaj že s slovenskimi strokovnjaki. In drugo, pravite, da sodna veja ni pometla pod preprogo. Ne vem, koliko ste vi spremljala to zadevo prej, najverjetneje pač ne ali tako kot vsak drug državljan. Januarja 1015 so pogruntali – veste, kdaj je pa v javnost prišlo? Septembra 2016, ko je nek ubog državljan, verjetno je celo vaš volivec tam doli na Koprskem pogruntal, da bi moral leta tega in tega podedovati kmetijo v Bovcu. A je ni podedoval, ker oporoka ni bila razglašena in je tista kmetija bila dana trem drugim osebam. Ker se ni zgodilo nič, je šel na Primorske novice se potožit in so objavili to zgodbo. No in takrat je pa Slovenija vstala in reagirala. Jaz mislim, da ta trditev, da niso pometli pod preprogo, jaz mislim, da bi še danes bilo pod preprogo, če bi Primorske novice ne objavile tega konkretnega primera. Če bi imeli poštene namene in resne namene, bi predsednik Vrhovnega sodišča januarja leta 2015 stopil pred kamere in rekel, da zgodilo se je to in to in da bodo naredili vse, da bi [[…]]Ta del se mi ni zdel. Sicer pa res čestitke za prvi nastop.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in dr. Mitja Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Naj še enkrat povem, kar sem že v stališču prej tudi navedla. Meni je osebno res zelo žal, da se je to zgodilo. Zavedam se, kako zelo so ljudje prizadeti zaradi tega – tako oporočni dediči kot tudi tisti dediči, ki so dedovali potem po zakonu, toliko let kasneje, govorimo o različnih letnicah, skratka, preteklo je veliko časa, lahko pa tudi manj – ko so izvedeli, da dejansko volja oporočitelja ni bila izvršena. In to, na kar je gospod Gorenak ravnokar spomnil, na kmetijo, ki je oporočni dedič ni dedoval, jaz verjamem, vem, sem prepričana, da je bil človek zelo prizadet, da se mu je zgodila nepopravljiva, nedopustna krivica, ki je ni moč več popraviti tudi s poravnavo, ki bo, verjamem, sklenjena v tej zadevi. Ampak on je ostal brez kmetije in je njegovo življenje šlo čisto v drugo smer, kot mu je bilo namenjeno. Dedovali so neki zakoniti dediči, ki tudi niso bili najbrž pripravljeni na to, da prevzemajo kmetijo in da gospodarijo. Skratka, to je ena taka zgodba. Je pa toliko, kot je teh založenih oporok, toliko je teh zgodb. In vse so težke. Resnično jaz bi rekla, da se je država opravičila, da se minister opraviči v zvezi s tem, da se tudi mi poslanci opravičimo tem državljanom, ampak popraviti teh krivic ne moremo. To je najhujše. Drugo, kar bi rada še rekla v zvezi s tem. Prej gospodu Gorenaku nisem mogla replicirati, ko je govoril o tem, da jaz nimam pravih podatkov, ko sem govorila o 945 oporokah. Gospod Gorenak, spoštovani kolega, vi ste to zapisali v predlogu spremembe zakona na 3. strani in jaz sem pač to uporabila. Mislim, da tudi tiste podatke, ki ste jih potem navedli – 5 tisoč 329 oporok, ko je Jasna Murgel govorila ste govorili o 5 tisoč 329 oporokah. No, jaz nimam teh podatkov, verjamem da so velike številke, če gremo vse nazaj gledat, ampak kot sem rekla, vsaka je problem in vsaka založena oporoka terja rešitev in neko satisfakcijo, ki jo bodo prizadeti dobili, če se bodo obrnili na pravobranilstvo. In sem zadovoljna, da sta tudi ministrstvo in vlada ravnala tako, da se bodo te poravnave sklepale, da res teh ljudi še dodatno ne obremenjujemo s stroški tožb in s tistim tožarjenjem. Saj veste, kako je to na sodišču, predvsem preprosti ljudje, če govorimo o tem človeku, ki mu je bilo namenjeno kmetovanje, pa mu ni bilo usojeno, ne hodijo radi na sodišče. Mislim da je to pravi način in sem res v tem smislu zadovoljna. Sicer pa je gospod Stare, državni sekretar, o teh oporokah že govoril, ko je dobil besedo po vaši razpravi, spoštovani gospod kolega, zato tega ne bom ponavljala. Je pa res, da ni prav, da vedno tako secirate, gospod Gorenak, vsakega, ki neko mnenje pove. Moje mnenje je to. Je pa težko, ker dokler ne razpravljaš, nimaš besede in ne moreš replike izreči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Zdaj ste mi rekli, da je naša zahteva netočna, da pri nas piše 945. Vse morate prebrati. Zahteva nima samo tri strani jaz jih imam zelo veliko tukaj. In na tretji strani res piše 945 za čas od leta 1990 do zdaj, na četrti strani pa lepo piše še kaj drugega. Tam pa piše, da jih je bilo pa do leta 1990 4 tisoč 384, če pa ti dve številki seštejete, pa dobite 5 tisoč 329. Se pravi naša zadeva je povsem korektno napisana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala. No, mislila sem v tem smislu, gospod Gorenak, zato sem gospoda Stareta tudi citirala, ker je povedal, za kateri čas odgovarja ta vlada in mi kot koalicijski partnerji. Povedal je tudi to, vam bom jaz zdaj ponovila, da ste vi tudi bili na oblasti, SDS, ko bi lahko v tistem času morda se s tem ukvarjali pa uredili že takrat, pa danes ne bi bilo tega oziroma bi bilo toliko manj, če bi bilo pred leti rešeno in ugotovljeno, kaj se dogaja na sodišču in bi se takrat že lahko stvari spravile v red in bi marsikomu bilo prihranjeno. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. To pa ne, to pa nimate prav, to pa moram reagirati po svoje, tako kot sem že prej. Poglejte, nihče ne krivi te koalicije.Nihče ne krivi te vlade, niti tega ministra. Jaz ga bi najraje, če bi le šlo, pa ga ne morem za čas pred mandatom. Ne da se nobenega kriviti za čas pred mandatom, tudi tiste vlade, o kateri ste vi govorili, ne. Zakaj ne? Iz temeljnega razloga, ker za problem ni nihče vedel. In če se ne bi v Novi Gorici našla neka pridna javna uslužbenka, ki je to našla in na to opozorila, še danes ne bi o tem govorili. Torej ne zdaj kriviti kogarkoli. Tisto, kar jaz očitam tej vladi in tej koaliciji, je, da za problem ve že skoraj dve leti, državljani pa dobivajo dopis: tožite ga. V dveh letih se je lahko sprejel že zakon, specialni zakon, če želite, ki je točka dnevnega reda, ki sledi, in lahko bi danes masovno imeli neke poravnave z državo in plačane odškodnine. Pravite pa, da se ne da popraviti zadeva. Zadeva se mora popraviti v skladu s predpisi, ki jih imamo, ali tistimi, ki jih bomo morali posebej za to sprejeti, z odškodnino, ki jo plača država.
Hvala lepa. Kot zadnji od prijavljenih ima besedo mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegice! Tukaj je zdaj vsekakor nekaj jasno, da živimo v državi, kjer, kot kažejo ti podatki, več kot 5 tisoč oporok ni bilo izvršenih. Ne živimo v pravni državi. Ne samo to, da dedno pravo dejansko ne deluje. Dedno pravo v bistvu je brez pomena. Oporoke so del dednega prava, in to pravo ni bilo upoštevno. To se je dogajalo, kot tudi kažejo podatki, 70 let. Imamo podatek od leta 1945 naprej. To se je dogajalo v prejšnji državi in v sedanji državi. Vsi se v bistvu strinjamo, da je to nedopustno. Vsi se strinjamo, da v bistvu tukaj ni upoštevana poslednja volja človeka. In da zaradi tega je prišlo do velikih zapletov v celotni državi. S tem tudi ni upoštevano dostojanstvo posameznika državljana ali državljanke in v bistvu so se zgodile krivice. Krivice, številne krivice, za katere nekateri od vas tudi pravite, da te krivice ni možno popraviti. Med drugim je tudi gospa Jasna Murgel to izrekla. Citiram: »Za nazaj ne moremo popraviti zadeve. Ne moremo popraviti krivic.« Glejte, jaz pa mislim, da se pa to da popraviti in da je to možno popraviti. Imamo številne primere, ko je tudi Sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, ko so druga sodišča ugotovila kršenje človekovih pravic, krivice in tako naprej in se je to popravilo. Zaradi tega se mi zdi stališče, da se tega ne da popraviti, enostavno nesprejemljivo. Vsekakor bo verjetno težko vse primere spraviti v takšno stanje, kot bi bilo, če bi bile te oporoke upoštevane. Vendar neka nadomestila, odškodnine se dajo doseči in se morajo dejansko tudi uzakoniti in sprejeti tudi takšno stališče, da se bo to zgodilo v najkrajšem možnem času. Jaz mislim, da tukaj ne gre samo za strogo pravno vprašanje. Mislim, da gre tukaj za civilizacijsko vprašanje. Tu gre za vprašanje tega, kakšna družba dejansko smo, kako priznavamo dedno pravo tudi v lastninskih pravicah. Ali ga ali ga ne. In če ga pri nekaj več kot 5 tisoč primerih na ozemlju Republike Slovenije nismo, potem ga od danes moramo. Na kakšen način? Jaz mislim, da na način, ki je zdaj tukaj predlagan. Zakaj na podlagi tega načina? Ker prejšnji način enostavno ni deloval. To pač prizna državni sekretar, prizna vlada, priznamo vsi. Nikogar ne krivim za to. Ampak ni deloval. Ali bo sam nadzor dejansko opravil tisto, da bo bolj deloval, dejansko v tem trenutku ne vemo. Tukaj se dejansko potem postavlja vprašanje delovanja vseh – sodnih oblasti in tudi tistih, ki so zraven sodnih oblasti, kot so na primer notarji in tako naprej. Tukaj je seveda vprašanje, ali centralni register opravlja to brezplačno ali je treba nekaj plačati, so stroški in tako naprej. Poglejte, gospe in gospodje, za mene so stroški v tej povezavi, in v višini in glede na pomen stroškov, oprostite, ampak to so res banalne zadeve. Toliko krivic, kot se je zgodilo, pa da se zdaj pogovarjamo tukaj o 30, 40 evrih stroškov za posamezen primer ali pa če želite 300 evrih, ali jih bo plačala država ali ne, to so banalne zadeve. Zakaj? In tudi mnenje Vlade, oprostite, tukaj me je razočaralo mnenje Vlade, ko pravi, da tukaj gre pa za zadeve, ki so stvar posameznika in tako naprej, lahko imamo različne vrste oporok in lahko gremo k notarju. Notarska zbornica recimo na spletnih straneh pravi, mi bomo vse uredili, brez problema, vse bo narejeno, poslali bomo v centralni register in tako naprej, na spletnih straneh vse to piše. Lahko naredimo oporoko prek odvetnika, lahko jo imamo doma, lahko je ustna oporoka, če želite. Ko govorimo o oporokah, gre za civilnopravno zadevo. Tudi obligacijski zakonik rešuje civilnopravne zadeve. Imamo tudi primer, ko nekdo rešuje čisto osebne zadeve s sosedom, s komerkoli drugim in tako naprej, plačujejo se neke takse ali se pa ne plačujejo. Ampak da pravna država deluje in da se zagotovi neko pravno stanje v državi, ljudje plačujejo davke. In iz davkov mora država, mora Vlada financirati to, da imajo ljudje pravno varnost. Zaradi tega sploh ni tukaj vprašanje, oprostite, pa jaz sem velikokrat tukaj govoril o financah, o varčevanju pa tako naprej, ampak tukaj gre enostavno za civilizacijsko vprašanje za ljudi in ne za finance. Zaradi tega jaz mislim, da to vprašanje, da mora to biti plačljivo pa kdo bo vodil pa tako naprej, poglejte, mislim, da to niti ne pritiče tukaj v Državnem zboru, da o tem sploh dvomimo. Država mora zagotoviti pravno varnost. Država mora zagotoviti takšen pravičen sistem, in če je to register, bo pač zagotovila ta register. In financiran bo z davki. Davek je dajatev, obvezna dajatev, za katero državljani in državljanke ne vemo, za kaj se točno porabi. Ko plačam svojo dohodnino ali pa ko kdorkoli plača dohodnino, ne ve, ali bo ta denar šel za šolstvo ali za zdravstvo ali za sodstvo ali za karkoli. Ne vemo. Gre v proračun, tam se pa razdeli, kakor se pač razdeli. To vemo iz proračuna. Zaradi tega tukaj to sploh ne sme biti vprašanje. Ali lahko to rešimo za nazaj? Ja, seveda lahko rešimo za nazaj. Poglejte, saj če ne bomo mi sami rešili, nam bo sodišče za človekove pravice naložilo, da rešimo za nazaj. Zdaj je samo vprašanje časa, koliko časa bomo za to potrebovali, koliko sodnih poti, pa koliko ljudi bomo, če želite z grdo slovensko ali pa sploh ni slovenska beseda, matral, da bodo prišli do teh svojih pravic. Seveda moramo rešiti za nazaj. To sploh ni vprašanje. Ali bo za vse pravično ali ne bo pravično, to je seveda zdaj drugo vprašanje. In je vprašanje posameznika. Ampak te krivice, ki so se zgodile, kdorkoli jih je že povzročil, je treba popraviti. Tukaj ni druge rešitve. In seveda je treba tudi zagotoviti brezplačen vpis oporok. Jaz tukaj dejansko odgovarjam na vse ta vprašanja, tudi ko govorimo seveda o državnih pravobranilcih. Celo gospa Murgel, se opravičujem, ona je bila sodnica, ampak vseeno mislim, da mora vedeti vlogo državnega pravobranilstva. Kot jaz razumem, Državno pravobranilstvo zagovarja interese države nasproti drugim osebam, ki so tudi posamezniki, z njimi se lahko pogajaš. Ampak Državno pravobranilstvo bo zmeraj zagovarjalo in zmeraj iskalo najboljšo rešitev za državo, zato ga imamo. Če ne deluje dobro, če ne deluje dobro v mednarodnih institucijah ali pa na sodišču za človekove pravice v določenih primerih, to je sedaj drugo vprašanje, o čemer smo tudi že govoril v Državnem zboru. Zaradi tega jaz mislim, da je treba zakon podpreti, da se odpravijo krivice, da se zagotovi učinkovito delovanje, treba je zagotoviti brezplačen vpis in treba je popraviti krivice za nazaj. Saj tukaj ni drugega vprašanja. Treba je spoštovati dedno pravo. In ne dajati ljudem občutka, da tudi njihova poslednja volja enostavno ne velja v tej državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnika Vlade in predstavnik predlagatelja. Izvolite, gospod Darko Stare, državni sekretar.
Hvala, gospod predsedujoči. V vaši razpravi, gospod poslanec Šircelj, je bilo razumeti, da razpravljate o zakonu, ki bo v naslednji točki, se pravi, odprava posledic. Kar se pa tiče tega, kar ste omenili, registracije oziroma vpisa podatkov in stroškov vpisa, je pa dejstvo sledeče. To se mi zdi pomembno poudariti, ker mislim, da smo danes v današnji razpravi že vsi ugotovili, da je treba zadeve absolutno popraviti in da tukaj gre ne samo za dolžnost, ampak na nek način priložnost, da smo pravična država, ne samo rigidno pravna država za tiste, ne glede na to, ali je eden prizadet oporočitelj ali pa tisoč. Vsaka zgodba je zgodba zase in je težko dojemljiva in sprejemljiva za tistega, ki je ne doživi. Mi se o tem samo pogovarjamo. Moramo pa se zelo resno in skrbno ter odgovorno odzvati. Poglejte, leta 2004, ko je bil sprejet Zakon o notariatu, in leta 2007, ko je bil s sklepom ustanovljen centralni register za oporoke, je bilo jasno določeno, da se v enem mesecu vsi podatki o oporokah, ki jih imajo odvetniki, sodišča in pa notarji, ki so zavezanci po tem zakonu, prenesejo oziroma posredujejo centralnemu registru v Notarski zbornici. Notarska zbornica, ki je institucija javnega zaupanja, je v tem primeru odreagirala tako, kot je bilo pričakovano in kot je prav. Oni so v roku vseh 20 tisoč razpoložljivih oporok vpisali v centralni register. Sodišča pa tega niso naredila. In takrat, ko se je ta zakon s tem namenom, da bi se zagotovila še večja pravna varnost oporočiteljem, vzpostavil, zato je ta zakon vzpostavil in določil register in obveznost, da se vsi ti podatki tja prenesejo, je bila odlična priložnost, da se v roku enega meseca, ko je ta zakonski rok v bistvu potekel, da se v okviru pravosodnega nadzora in siceršnjega nadzora ugotovi, ali je bil zakon uresničen. Vse oporoke, ki so do takrat nastale in bile hranjene bodisi pri odvetnikih bodisi na sodiščih in pri notarjih, če bi takrat sistem deloval, kot vsi upravičeno pričakujemo tudi danes in za naprej, bi se že takrat identificiralo vse to, o čemer se danes pogovarjamo. Vendar takrat domača naloga ni bila opravljena. Tudi od izvršilne veje oblasti, pa da rečem takratnega ministrstva za pravosodje, ki je vse to takrat predlagalo, parlament je predpisal, hkrati je pa tudi zakon omogočil in je potem Notarska zbornica leta 2007 sprejela pravilnik, v katerem je določila teh 41 evrov za vpis oziroma takrat so bile še točke, kasneje je bilo pretvorjeno to v evre, bilo je pa od začetka 500 točk po notarski tarifi. V vašem času je bilo to določeno, da se to tako plača in da je to treba narediti, pa ni bilo narejeno. In danes imamo to situacijo. Jaz se globoko strinjam in tudi mnenje Vlade se nanaša na ta predlog zakona. Kot sem že prej rekel, mi ocenjujemo kot ministrstvo, da je ta tarifa za vpis relativno visoka, v primerjavi s takso za hrambo na sodiščih, kjer je 10 evrov, kjer je treba fizično hraniti oporoko, ne samo podatke o nekem informacijskem računalniškem sistemu. In znaša 10 evrov sodna taksa, tukaj je pa 41 evrov, pa je bila leta 2007 določena, da ne bo pomote. Mi smo predlagali, je pa to pristojnost Notarske zbornice, da ta pravilnik izdajo. Mi lahko damo samo soglasje. To je podobno kot za tarifo pri odvetnikih, pač takšen je zakon. Da odgovorim še na vprašanja spoštovanega poslanca gospoda Verbiča. To je lep primer, ko nadzor ni bil učinkovit. Ni bil pa učinkovit zaradi tega, ker ni bil opravljen. Pristojnost nadzora po Zakonu o terjatvah nad Notarsko zbornico ima Ministrstvo za pravosodje. Enako pristojnost v posameznih zadevah notariata imajo pa tudi sodišča, in sicer predsedniki višjih sodišč za tiste zadeve, ki jih odstopijo v reševanje oziroma zaupajo v reševanje sodišča notarjem, glede na različna zakonska področja in različne opravke. V teh primerih tudi sodišča lahko nadzorujejo, ali notariat to svojo nalogo opravlja dobro. In tukaj ni problema. Kot rečeno, v tem kontekstu, glede na to, kaj se je dogajalo, jaz lahko samo ugotovim po razpoložljivih podatkih, da je notariat in Notarska zbornica odigrala svojo vlogo tako, kot je bilo pričakovano in zapovedano v zakonu. Tudi če bi bil opravljen takrat nadzor s strani takratnega ministrstva za pravosodje v Notarski zbornici, oni ne bi mogli ugotoviti, da ni tistih podatkov, ki jih nekdo ni poslal. Oni bi pa lahko ugotovili, tako kot sem prej rekel, v nadzoru v okviru pravosodnega nadzora pravosodne uprave na sodiščih, da niso v skladu s tem zakonom posredovali podatkov o oporokah na centralni register. Tako da Notarska zbornica je vse podatke, ki jih je dobila, korektno uvedla in vnesla v ta centralni register oporok. In ta naloga oziroma ta skrb, da se zdaj sanira to stanje, kar se tiče podatkov v centralnem registru, se uresničuje. Kot sem prej uvodoma povedal, jaz domnevam da bo to realiziramo v relativno kratkem času, absolutno pred datumom, ki je bil tudi priporočan po razpravi v Državnem zboru. Tako da na koncu lahko spet ugotovim in ponovim to, kar sem prej, instituti pravosodnega nadzora nad delom pravosodne uprave, se pravi poslovanja sodišč, notarjev, pravobranilcev, odvetnikov, državnega tožilstva, kot ste omenili te tako imenovane pravosodne organe, vse to obstaja, je predpisano. Problem je samo v tem, da se ni izvajalo ali pa se ni izvajalo dovolj kvalitetno. Tukaj je priložnost in odgovornost da smo v bodoče še boljši. Ker te izkušnje so preprosto nepojmljive za tiste, ki so morali to doživeti. Kar se pa tiče odprave teh posledic v kontekstu pravične države, kot rečemo, bo pa verjetno priložnost ob naslednji točki, ko je tudi predlagan zakon. Jaz apeliram na kanček zaupanja tudi opozicijskih poslancev, da bomo skrbno in resno v najboljši možni meri uresničili to, kar se pričakuje, kar smo tudi dolžni in je skladno s temi priporočili, ki so bila sprejeta v Državnem zboru. Potekajo pa seveda aktivnosti in jaz ne dvomim, da bo res odpravljeno vse, kar je mogoče. Ampak tudi če bo eden ostal, je to zgodba, na katero ne moremo biti ponosni, ne glede na to, kdo jo je povzročil. Mi imamo zdaj odgovornost in priložnost, da jo popravimo. In to je bistvo naše zgodbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Na ta nastop je treba reči, bi tako ali tako moral reagirati. Kanček zaupanja opozicije do vlade. Spoštovani državni sekretar, v koalicijski pogodbi imate 8 stvari napisanih. Jaz je nisem pisal, vi ste si jo napisali. Do konca te vlade je uradno leto in pol, neuradno pa verjetno manj kot leto. Ena od osmih ni realizirana. V javnem nastopu, torej predstavitvi ministra, preden je postal minister, sem šel natanko pregledat celotni magnetogram in sem našel notri okoli 20 obljub, tiste z ognjem in mečem, čebulo, pa to. Ena ni realizirana. Smo pa pred koncem mandata. Kako potem pričakujete zaupanje? Ni mogoč!. In druga zadeva – kaj je bil naš namen in zakaj smo šli s tem zakonom? S tem zakonom smo šli zato – jaz sem bil prepričan, da vemo za problem eno leto, zdaj vidim, da sem se zmotil, za problem vemo dve leti skoraj. Ja, po dveh letih se ni zgodilo nič. Ker po dveh letih niti v javnost ni prišlo. Če ne bi tisti državljan iz Kopra šel na Primorske novice, se še to ne bi zgodilo, sploh ne bi vedeli za to. In drugič, ker danes, skoraj dve leti po tem, ko se je to ugotovilo, državljani dobivajo dopis: tožite ga. Se pravi, tožite osebo, ki je neupravičeno podedovala hišo, recimo, ali kmetijo ali ne vem kaj. Torej problem za državljane ni rešen. Če bi bili korektni, potem bi hiteli tako, kot ste hoteli z izbrisanimi. Pa bi sprejeli en poseben zakon, kar je naslednja točka, in bi probleme teh ljudi začeli reševati. Pa se to ni zgodilo. Zato sta ta dva zakona. Glejte, ti kolegi iz Nove Slovenije so tudi vložili dva zakona. Eden se nanaša na tožilstvo, eden na sodstvo, s katerim želijo ustanavljati neke posebne oddelke na tožilstvih in na sodiščih za pregon bančnega kriminala. Če bi vi to napisali, bi mi to podprli, bi bili za. Pa niste. To je torej problem. Več pa pri naslednjem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Čas še ni potekel, nekaj ga še imamo. Je še kakšna želja po razpravi? Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Ne bi se oglasila, če ne bi na koncu še enkrat poslušala državnega sekretarja. Res poskušam, da bi vsi v tej državi razumeli, za kaj gre. Marca 2015, ko smo obravnavali kršitve človekovih pravic na slovenskih sodiščih, je gospod Masleša med drugim odprl tudi zadeve oporoke. Tam ni priznal, kako je do zadeve prišlo, kar smo danes večkrat povedali. Slučajno, kot je gospod Gorenak povedal, bila je ena pridna uslužbenka, ki je zadevo našla. In zadeva je prišla do medijev in potem je zgodba dobila svojo dimenzijo. Ampak takrat je gospod Masleša povedal tudi, da glede na vse podatke, ki jih imamo, ker do takrat naj bi že delali nek zbir podatkov, kaže, da gre za sistemski problem. Vlada se v praktično dveh letih zadev sistemsko ni lotila. Sistemski problem ostaja. Dejstvo je, da kar tako do teh vpisov in vsega ostalega ali pa izgub ni prišlo in da stvar ne funkcionira. Mi smo zato predlagali zakon, ki bi zadeve gotovo, glede na to, da bi se neke zadeve združile in poenotile, pripomogel k temu, da do takih stvari v prihodnosti ne bi prihajalo. Povedali smo tudi, da zagotovo bo olajšalo vso stvar, če bomo omogočili te vpise in potem izpise brezplačno. Ne nazadnje nihče ni izpostavil tudi tega, da ima stvar tudi druge vsebinske rešitve, se pravi določnejša vsebina, ko gre za tako imenovane smrtovnice po uradni dolžnosti, pridobi spis potem sodišče iz centralnega registra oporok, obstoj oporoke. Ta izpis, ki bi bil prost plačila denarnega nadomestila, bi bil tudi obvezen sestavni del zapuščinskega postopka. Tudi to je nek dodatek k obstoječi zakonodaji, kako stvar funkcionira na tem področju. Dejstvo je, da so sodišča sama rekla, da gre očitno za sistemske pomanjkljivosti. Mi v Slovenski demokratski stranki smo predlagali rešitve. In še enkrat, odbor, ki je bil na to temo, ni bi sklican s strani ministra, da bi on prišel tja in rekel: »Poglejte, našlo se je to in to, sedaj predlagamo tukaj nekaj sistemskih ukrepov, so priporočila, je to, je ono, je tretje, reševali bomo stvari.« Tega ni bilo. Opozicija oziroma NSi je takrat sklicala tisto tisto sejo, kjer smo neke stvari ugotavljali in bila so sprejeta tudi neka priporočila. Ampak dejstvo je, da do sistemskih sprememb ni prišlo in da sodišča sama oziroma Vrhovno sodišče, ki ga vi podpirate predvsem, njegov vrh, ste ga vseskozi, je samo ugotovilo, da stvari sistemsko ne funkcionirajo. To je takrat gospod Masleša sam povedal. In res je, takrat bi moralo ministrstvo ukrepati in pogledati, kaj sistemskega ne funkcionira. Da bomo pa rekli: »Aha, ker se je pa to zgodilo, sedaj bomo pa mi to nadzirali in sedaj bo pa vse v redu.« Ja, ne bo! Stvari ostajajo take, kot so. Kar se tiče vpisov in vsega ostalega, ni sprememb. Tudi če so na notariatu oziroma na Notarski zbornici v tem sklopu zadeve, ne bo enotnosti v tem smislu, ker imamo še vedno različnosti. In to je tisto, kar skušamo tudi tukaj dopolniti. Ampak očitno glede na razpravo koalicije ne bomo uslišani. Ampak to je slabo. Veste, tukaj gre za eno rešitev, ki bi gotovo tudi v prihodnje onemogočala, da se to ponovi. Jutri ne bo ne državnega sekretarja, ne kogarkoli drugega tukaj, in se bodo lahko čez 20 let podobne stvari zgodile. Sistem ne funkcionira.
Izvolite, gospod Darko Stare, državni sekretar.
Hvala lepa. Rad bi samo izpostavil eno dejstvo. Omenili ste, da je marca 2015 bivši predsednik Vrhovnega sodišča gospod Masleša opozoril na identifikacijo tega problema in da se potem nič ni zgodilo. Aprila, tako je. Aprila 2015 je bila ustanovljena delovna skupina, da to zadevo realizira v tem smislu, da ugotovi dejansko stanje in predlaga sistemske ukrepe, da se sanira stanje in da se tovrstne zadeve ne bodo ponavljale. Ta skupina je nalogo opravila praktično v enem mesecu. V mesecu maju 2015 je predsednik Vrhovnega sodišča te smernice in usmeritve podal vsem sodiščem, kako ravnati in poslovati v zvezi z oporokami, da se to več ne bo ponavljalo in da se te zadeve uredijo. In za to gre. Se pravi, ne moremo reči, da se nič ni dogajalo. Na podlagi teh smernic se v bistvu zagotavlja korektno in pravilno poslovanje. Sedaj se bodo pa še dopolnile, da so še druga morebitna tveganja čim bolj omejijo, da se to več ne bo ponovilo. Skratka, dejstvo je, da je v roku enega meseca po tistem, kot ste korektno opozorili oziroma izpostavili, da je sam predsednik Vrhovnega sodišča opozoril na ta problem. V roku enega meseca in pol pa so se sistemsko v tretji veji oblasti sami tega lotili na, po mojem mnenju, pričakovan ustrezen način. Hvala lepa.
Hvala lepa. V tej fazi ni več replike. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 20. 12., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 25. točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA ZA ODPRAVO POSLEDIC IN POVRAČILO ŠKODE ZARADI NERAZGLAŠENIH OPOROK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Vinku Gorenaku.
Ja, oporok otrok. Pa še naj kdo reče, da ni vodenje ali pa delo v Državnem zboru zahtevno. Poglejte, če smo se do sedaj kakorkoli pogovarjali o tem, da se prenese ta centralni register na Vrhovno sodišče, pa pri zakonu, ki je sedaj na dnevnem redu – kaj opravljamo? Da smo si na jasnem. 5 tisoč 329, gospa Poropat, 5 tisoč 329 posameznikov je bilo oškodovanih. Njihovi svojci so spisali oporoke, ki jih sodišča niso upoštevala, ker so jih založila, in premoženje pokojnikov je šlo nekam drugam, kot je bila volja tistih, ki so oporoke spisali. Tisti, ki so premoženje dobili, niso krivi nič. Tisti, ki premoženja niso dobili, pa tudi nič, saj konec koncev niso vedeli, da bi ga morali dobiti. Odgovornost, smo že prej malo rekli, je lahko pri predsednikih sodišč za čas, od kar so predsedniki, več ne. Tisto, kar je najbolj žalostno, je pa to, kar je rekla gospa Betettova, sedanja vede šefica Vrhovnega sodišča, da se je to zgodilo in da odgovarjal ne bo nihče. To so njene besede. Odgovarjal ne bo nihče. To je problematično. Po našem mnenju in po mnenju mnogih pravnikov, tudi nekateri sodniki so se že izrekli o tem, so stvari zastarale in jih v okviru obstoječega pravnega sistema ni mogoče rešiti. Namreč nekdo mora dobiti odškodnino. Ali tisti, ki je ostal brez premoženja, pa bi ga moral dobiti, potem je upravičen, da mu država vrne to škodo. Lahko pa to premoženje dobi, pa bo država vrnila škodo tistemu, ki ga je neupravičeno dobil, ampak seveda ne po svoji krivdi. Vsaj po mojem mnenju in po našem prepričanju je situacija takšna, da so mnogi postopki ali pa velika večina teh stvari se v okviru običajnih zastaralnih rokov ne da več rešiti. Vlada sicer v svojem mnenju pravi, da je vse v najlepšem redu, da je možno rešiti vse v okviru obstoječega pravnega reda. Oškodovanci pa dobivajo dopis iz pravobranilstva: tožite ga. Torej tistega, ki je neupravičeno v vaši hiši. To se pravi, da problem ni rešen. Zato smo mi izpisali tako imenovali lex specialis, kako se že temu reče, pomeni poseben zakon za teh 5 tisoč 329 ljudi. Podobno kot za izbrisane, če želite. Podobno želimo v tem primeru z zakonom stvar rešiti tako, da: A, se bosta tisti, ki neupravičeno ima premoženje, in tisti, ki ga nima, pa bi ga moral imeti, sporazumeta in dogovorita. Takih primerov bo verjetno malo. Potem zakon v 3. členu predvideva vse možne variante, ki bi pod taktirko Državnega pravobranilstva pripeljala do zadovoljivega cilja. To pa pomeni, da bo tisti, ki je neupravičeno hišo podedoval, ostal notri, pa bo država plačala odškodnino temu, ki bi moral biti v hiši, pa ni bil zaradi napake sodišča. Ali obratno. Lahko so tudi kombinacije vseh teh rešitev. Predlagamo torej zakon, po katerem je ta država verjetno sposobna v roku leta dni, dveh let ali kaj takšnega na pošten način popraviti krivico, ki so se zgodile tako enim kot drugim, predvsem pa tistim, ki premoženja niso podedovali, pa bi ga po volji tistih, ki so umrli, morali podedovati. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje gospodu Darku Staretu.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada je na seji 8. decembra letos obravnavala in sprejela mnenje o predlogu tega zakona za odpravo posledic in povračilo škode Državnemu zboru, ki ga je predlagala skupina poslancev, s prvopodpisanim gospod Jožetom Tankom. Vlada na kratko povedano tega predloga zakona ne podpira. Predlog zakona temelji v bistvu na razlogovanju ene odločbe Vrhovnega sodišča iz leta 2013, v katerem je sodišče povedalo in določilo, kako se šteje in od kdaj se šteje rok zastaranja v tovrstnih primerih. Je pa pomembno pri tem dodati, da je leta 2015, torej dve leti kasneje Ustavno sodišče Republike Slovenije odločilo, da se interpretacije in pa razlogovanje Obligacijskega zakonika, ki ureja tovrstna razmerja in vprašanja zastaranja, ne more razlogovati enako, kadar gre za kršitve predpisov ali opustitve pričakovanih ravnanj subjektov v civilnih razmerjih v primerjavi s situacijami, ko protipravno ravna z opustitvijo dolžnega ravnanja državni organ oziroma ko pride do protipravnega ravnanja pri izvajanju javne oblasti. V takšnem primeru je takšna razlaga zakona neprimerna in bi bila tudi neustrezna z vidika ustave. Tako da v tem pogledu ni dvoma, da je naše ustavno sodišče že povedalo, da so merila in pa način razlogovanja tovrstnih institutov v primeru protipravnega ravnanja pri izvrševanju javne oblasti drugačna in v korist tistim, ki so oškodovani. Tukaj gre za uresničevanje določila 26. člena Ustave Republike Slovenije, ki jasno določa in zagotavlja vsakemu, ki je oškodovan zaradi protipravnega ravnanja javne oblasti oziroma javnih organov pri izvrševanju javne oblasti, da ima upravičenje in sodno varstvo za poravnavo prizadete škode. Pri podrobnejšem pogledu posameznih določb predlaganega zakona vlada tudi ocenjuje, da predlog zakona tega področja ne ureja celovito in zanemarja dejstvo, da v določenih primerih odškodninska odgovornost ni podana zaradi prekinjene vzročne zveze. Prav tako ne ureja drugih situacij, na primer, ali so neupravičeni dediči dolžni vračati koristi, ki so jih prejeli od uporabe zapuščine. Veljavna ureditev ureja področje povrnitve škode in morebitne nasprotne zahtevke in ugovore bolj celovito in je postopanje po veljavnih določbah Obligacijskega zakonika po mnenju vlade primernejše. Kot je bilo navedeno v tem delu obrazložitve, ki je bolj podrobno opisana v pisnem mnenju vlade, torej s pravnega vidika ni nobenega dvoma, da ni pravnih ovir za to, da se po pravni poti na korekten način zadeve uredijo. Kot je bilo pa že v razpravi pri prejšnjem zakonu, gre tukaj v bistvu za tako imenovano dolžnost uresničevanja pravične države, ki mora na ustrezen način, to pa pomeni, brez da bi se dodatna bremena in škoda povzročala tistim, ki so prizadeti in oškodovani zaradi tega neželenega stanja, ki so ga povzročile založene oporoke, rešiti ta problem. Vse aktivnosti, ki se uresničujejo, tudi v kontekstu priporočil, ki so bila sprejeta v Državnem zboru na Odboru za pravosodje, tečejo v to smer, da bodo organi javne oblasti oziroma v tem primeru tudi državni organi, vključno z Državnim pravobranilstvom, postopali na način, da bodo prizadeti upravičeni za povračilo škode, in to na način, da ne bodo ponovno prizadeti oziroma da jim to ne bo oteženo. Ti postopki, kriteriji za enako obravnavo vseh teh žalostnih primerov, ki so se zgodili, potekajo, in verjamemo, da bodo te zadeve rešene na pravičen način v okviru obstoječega prava, ki to, kot rečeno, omogoča. Garant za to pa je ne nazadnje omenjena odločba Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Predlog zakona je tesno povezan s prejšnjo točko današnje seje, s Predlogom novele zakona o dedovanju. Oba zakona sta posledica nedopustnega škodljivega ravnanja sodišč pri hrambi oporok, ki so jim bile zaupane v hrambo v dobri veri, da so na varnem do začetka zapuščinskega postopka. V vseh primerih, to je 945 založenih in posledično nerazglašenih oporok, je šlo za protizakonito napako sodne veje oblasti, za katero oškodovani oporočni dediči niso mogli vedeti. Zaradi tega so pri najmanj 140 oporokah nastale tudi materialnopravne posledice za prikrajšane dediče in za dediče, ki so postali lastniki oporočiteljevega premoženja. Zakon o dedovanju sicer dopušča možnost pravde, ki pa v teh primerih ne pride v poštev iz dveh razlogov. Za plačilo odškodnine veljajo zakonski zastaralni roki in 5-letni absolutni zastaralni rok, ki je že zdavnaj potekel. Pa tudi sicer zakon v teh primerih izključuje odškodninsko odgovornost države. Ker gre pri teh primerih za nesporno napako sodišč, bi bilo tudi nedopustno zahtevati, da bi odškodninsko odgovornost zaradi napak drugih nosili zakoniti dediči, ki so v dobri veri dediščino sprejeli, oziroma novi lastniki tega premoženja. Vsaka napaka, če jo seveda priznamo, je popravljiva. Ker ne gre za nezakonite sodne odločitve, ampak za napake v delovanju in organizaciji dela sodišč, bi v demokratični državi pričakovali, da oškodovancem škodo povrne. V nasprotnem primeru krši ustavno pravico do zasebne lastnine in dedovanja ter do povračila škode, ki jo je s svojim protipravnim ravnanjem povzročil državni organ. Zato je edino pravilno, da poseben zakon omogoči čim hitrejšo povrnitev povzročene škode, ne glede na veljavne zastaralne roke in ne glede na to, ali je do založitve oporok prišlo pred letom 1991 ali kasneje. Pri tem se upošteva voljo oškodovancev, na kakšen način bodo to zahtevali. Novi roki za objektivno zastaranje za vložitev odškodninskih tožb bodo dejansko omogočili, da bodo oškodovanci poplačani. V Novi Sloveniji bomo tako, kot smo napovedali pri prejšnjem stališču, vztrajali pri realizaciji sklepov 25. nujne seje Odbora za pravosodje, vključno z odgovornostjo predsednikov sodišč, pri katerih je bilo največ založenih oporok. Minister Klemenčič je takrat dejal, da ni nobenega dvoma, da je v tem primeru odgovorna država. Bojimo se, da so bile te besede izrečene na pamet, sicer Vlada v svojem mnenju ne bi navajala, da že oblikuje obvestila potencialnim oškodovancem. Je to vse? Zgolj samo obvestila? Če je država oziroma državni organ s svojim ravnanjem oziroma opustitvijo povzročil škodo, jo mora tudi povrniti, in to brez izgovorov, da bo to dodatno obremenilo državni proračun. Če samo pomislimo, da je bilo v času Jugoslavije nerazglašenih 4 tisoč 384 oporok, v samostojni Sloveniji pa 945, je to strašljiv podatek. V Novi Sloveniji bomo predlog zakona za odpravo posledic in povračilo škode zaradi nerazglašenih oporok podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovani! Ustava Republike Slovenije daje pravno podlago za odškodninsko odgovornost države, in sicer je ta urejena v 26. členu Ustave. Določa namreč, da ima vsakdo pravico do povračila škode, ki mu jo v zvezi z opravljanjem službe ali kakšne druge dejavnosti državnega organa, organa lokalne skupnosti ali nosilca javnih pooblastil s svojim protipravnim ravnanjem stori oseba ali organ, ki tako službo ali dejavnost opravlja. Odškodninska odgovornost se presoja po pravilih obligacijskega prava. V danem primeru gre zlasti za neposlovno odškodninsko odgovornost. Pri tem je treba vedeti, da država ni nobena izjema, kar pomeni, da morajo biti tudi v primeru odškodninske odgovornosti države izpolnjene temeljne predpostavke te odgovornosti. V Stranki modernega centra menimo, da veljavna zakonodaja nudi zadostno podlago za učinkovito izvrševanje ustavne pravice do povračila škode iz 26. člena. Nekatere zahtevke za povračilo škode bo tako moč pridobiti na podlagi Obligacijskega zakonika, preostale na podlagi Zakona o dedovanju. Vsako področje, ki je predmet normativnega urejanja, mora biti urejeno celovito, natančno in pregledno. Predlagani zakon na žalost ne nudi vseh rešitev, ki bi jih posamezni primeri zahtevali, zato ga ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Ponovno ali pa kar lahko rečem v nadaljevanju. Danes govorimo o nedopustnem dogodku, o nedopustnih ravnanjih naših sodišč, o tako imenovanih izgubljenih oporokah. Od leta 1991 se je na 44 okrajnih sodiščih založilo 945 oporok. Državljani so sodiščem zaupali v hrambo svoje oporoke z namenom in zaupanjem, da bodo te razglašene v postopkih dedovanja in bo s tem uresničena njihova poslednja volja. Še bolj skrb vzbujajoč pa je podatek, da je teh založenih oporok še mnogo več. Iz članka Izgubljene oporoke Jožeta Ilca iz leta 2016 izhaja, da je bila že leta 1955 sprejeta procedura, po kateri bi morali ravnati sodniki. To priča tudi o tem, da je bilo do tega leta že kar nekaj takšnih primerov. Ne nazadnje to izhaja tudi iz odgovora ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na pisno poslansko vprašanje poslanca dr. Vinka Gorenaka, ki je odgovoril, da je bilo pred letom 1991, torej od leta 1945 do leta 1991 zaznanih takšnih primerov okoli 4 tisoč 384, kar pomeni v povprečju skoraj 100 oporok na leto. Nedopustnost, ki so si jo privoščila sodišča in preprečila uresničitev poslednje želje kar 5 tisoč 329 državljanom in posledično bistveno večjemu številu dedičev, je država dolžna popraviti. Popraviti seveda, če je to sploh mogoče. Zato smo v Slovenski demokratski stranki pripravili zakon, s katerim želimo popraviti in omejiti krivice, ki so se zgodile tem ljudem. Že dejstvo, da škode, ki jo je povzročila čustvena prizadetost posameznikom in poseg v njihovo človekovo dostojanstvo, nikoli ne bomo mogli popraviti. Zato je reševanje k temu primeru, če ga lahko tako imenujem, še toliko bolj pomembno in je zelo pomembno, da se ga lotimo na najbolj odgovoren način in oškodovancem vrnemo vsaj materialno izgubo, ki so jo utrpeli. Ta zakon govori ravno o tem, na kakšen način, in to čim prej, vrniti materialno izgubo. Navedeno stanje, ki je bilo povzročeno z dejanji sodišč, pomeni tudi nedopusten, neustaven in že pred letom 1991 nezakonit poseg v pravico do dedovanja in lastnine. Pravica do zasebne lastnine in dedovanja je s 33. členom Ustave Republike Slovenije po letu 1991 tudi izrecno določena kot človekova pravica, zato je jasno, da imajo takšna ravnanja sodišč neustavne posledice, ki jih je treba odpraviti. Oblastveni poseg v pravico do dedovanja zaradi malomarnih ali celo, spoštovani, naklepnih dejanj zatajevanja oporok pred letom 1991 tudi dejansko pomeni kršitev takratnih veljavnih zakonov, pri čemer pa posledice niso odpravljene. Dovolite mi, da sedaj situacijo obrnem nekoliko drugače ali v nasprotno smer. Vsi dobro veste, kako hitro reagira država, ko so dolžniki državljani. Če sem natančna, drugorazredni državljani, kajti za velike ribe v tej državi veljajo posebna pravila in posebni zakoni. Ampak ljudje so za drobiž, dobesedno za drobiž ob električno energijo, odklapljajo jim priključke, jemljejo in deložirajo jih iz svojih stanovanj, jemljejo jim nepremičnine, stanovanja, mečejo jih na cesto. Spomnite se dejanja za dobrih 100 evrov, kaj se je zgodilo državljanu. Obrnimo sedaj spet stvar nekoliko drugače oziroma o tem, kar gorimo danes. Če je država odgovorna za nedopustnost, ki se je zgodila, je dolžna, da to ljudem povrne takoj, sicer nas naj vržejo ven državljani, tako kot država meče državljane na cesto, če ne poravnajo svojih obveznosti. Strojena jim je bila krivica in mi smo dolžni to poravnati čim prej, nemudoma in ta zakon to omogoča. In še nekaj. Seveda lahko iščete v predlaganem zakonu dlako v jajcu. Ampak ne gre za to. Gre za to danes, in to je zelo pomembno, da odločamo o tem, kaj je prav, in kaj ni prav, in da tisto, kar ni bilo prav, in to vsi dobro vemo, da ni bilo prav, tudi na nek način odpravimo in da država naredi vse, da omogoča tem ljudem vsaj delček zadoščenja. Kot je bilo danes že rečeno, čustvene dimenzije in nekaterih drugih zadev ni mogoče odpraviti. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane in spoštovani! Za to zgodbo založenih oziroma nerazglašenih oporok ne moremo najti lepih besed. To so tudi besede, ki jih je na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali to problematiko nerazglašenih oporok, izrekel minister za pravosodje, spoštovani gospod Klemenčič. Seveda pa je prav, da o tem razpravljamo in skupaj pridemo do ustreznih rešitev. Korak je bil storjen že na Odboru za pravosodje, kjer smo skupaj z opozicijskimi poslanci prišli do pomembnih zaključkov. Sprejeti so bili sklepi, ki pristojne organe: Vrhovno sodišče, Ministrstvo za pravosodje, Notarsko zbornico ter Sodni svet zavezujejo k sprejetju ustreznih ukrepov za čim hitrejšo rešitev teh primerov. Povedati je treba, da so ti ukrepi, kot je izoblikovanje kriterijev za morebitno sklepanje izven sodnih poravnav, priprava analize dejanskega stanja ter izoblikovanje smernic, kako ravnati v bodoče, že v izvajanju. Seveda pa se vseeno postavlja vprašanje, kako bo država zaradi hude napake nekaterih sodišč poravnala škodo oškodovancem, torej oporočnim dedičem, medtem ko ne gre pozabiti, da imamo na drugi strani še dobrovernega zakonitega dediča v vsakem primeru. Da gre za velik problem, priznavajo tudi v sodni veji oblasti kot tudi na Ministrstvu za pravosodje. Predsednik Vrhovnega sodišča je na to problematiko opozarjal že leta 2015, kar vsekakor kaže na to, da zadeve niso želeli pomesti pod preprogo, kot je bilo slišati v medijih in s strani opozicije. Dejstvo je, da zaradi napake 44 okrajnih sodišč po državi volje oporočiteljev po njihovi smrti niso bile izpolnjene. Podatki Vrhovnega sodišča kažejo, da gre kar v 140 primerih za materialnopravne posledice, kakšne vrednosti pa še ni znano. Žalostno je, da so ravno sodišča kot varuh zakonitosti, na katera so se zapustniki zanesli, v teh primerih odpovedala. Zato bi bilo po našem mnenju treba odgovornost poiskati pri predsednikih teh sodišč, ki so konec koncev odgovorni za delovanje sodišč. V Poslanski skupini Desus od pristojnih oziroma odgovornih organov pričakujemo, da bodo v najkrajšem času našli skupen jezik z oškodovanci in jim omogočili zunajsodno poravnavo, kajti vsem nam je jasno, kaj bi pravdanje za te ljudi pomenilo. Poleg tega, da se jim je zgodila krivica, zaradi katere je bilo, si lahko mislimo, marsikatero življenje usmerjeno na drugačno življenjsko pot, bi morali po vsem tem najemati še odvetnike, kar za seboj potegne tudi visoke materialne stroške. Tega ne smemo dopustiti. Država je tista, ki se bo morala približati oškodovancem in narediti prav vse, da se jim povrne škoda, in tudi poskrbeti, da se v prihodnje to več ne bo dogajalo. V Poslanski skupini Desus se v veliki meri strinjamo s predlagatelji zakona, ki ga obravnavamo, a vendarle verjamemo Ministrstvu za pravosodje in tudi ministru, ki je tudi sam ta ravnanja sodišč ocenil za nedopustna, da postopki za povrnitev škode kot tudi ukrepi za preprečitev morebitnih podobnih primerov v prihodnje že potekajo. V Poslanski skupini Desus razumemo predlagateljevo namero, povedati pa je treba, da obstoječi normativni okvir že omogoča uveljavljanje odškodnin tudi v primerih, kjer ni prišlo do pravočasne razglasitve oporoke in je pravemu dediču zaradi tega tudi nastala škoda, medtem ko navedena materija ne dosega stopnje, ki bi nujno zahtevala posebno zakonsko urejanje, kot to predlagajo v SDS. V Poslanski skupini Desus predloga zakona ne bomo podprli. Od Ministrstva za pravosodje, Vrhovnega sodišča in Državnega pravobranilstva pa pričakujemo, da stopijo čim bolj naproti oškodovancem in ne nazadnje preverijo tudi obstoj elementov osebne odgovornosti uslužbencev in funkcionarjev v pravosodju. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi se je k besedi javil predstavnik predlagatelja gospod Vinko Gorenak. Izvolite.
Hvala lepa. Ugotoviti je zdaj treba, da je praktično prazna dvorana. Predsednik, jaz sem že prej, zdaj ste sem prišli, že prej sem protestiral, pa ne vem kolikokrat je tudi gospod Tanko protestiral. Poglejte, vse kar predlaga opozicija, daste v petek, ko ni glasovanja. Dajte biti pošteni enkrat do vseh poslancev, ker ste predsednik vseh poslancev. Tako pa vidimo, dvorana je prazna, opozicija naj laja in karavana gre dalje. Dajte biti korektni pa dajte enkrat te zakone v torek. To je prvo. Drugo. Z gospodom Staretom bova šla strokovno, z gospo Poropatovo pa politično. Tako je tudi prav. Poglejte, gospa Poropatova, moram zdaj z vami najprej polemizirati, ker se bojim, da boste odšli. Pravite, da niso pometli pod preprogo, ampak rešujejo zadeve. Jaz sem prej kolegici, novi poslanki že obrazložil in povedal, da to ni res. Poglejte, če bi želeli problem rešiti pri gospodu Masleši, potem bi marca 2015, ko se je to prvič izvedelo, on sklical tiskovno konferenco in vesoljno Slovenijo obvestil, kaj se je zgodilo in tudi povedal, na kakšen način bo država ta problem rešila. To bi bilo prav, tako pa vi govorite, da ni pometel pod preprogo. Poglejte, moram ponavljati stvari. Kako je prišla ta zadeva v javnost? Ta zadeva je prišla v javnost tako, da je en državljan iz Kopra povedal, mislim da za Primorske novice, da je zakoniti dedič neke kmetije v Bovcu, ki pa je bila v nasprotju z voljo pokojnega ali pokojne dodeljena nekomu drugemu. Tako je Slovenija izvedela za ta problem. Tako, kako pa drugače? In to kdaj? Septembra 2016. Torej je gospod Masleša leto in pol imel to pod svojo preprogo. Zdaj pa, on je precej težak mož, je to bilo fino varovano. Torej ne govorite o tem, da ni pometel pod preprogo. Je pometel pod preprogo in, v nevednicah, še usedel se je gor, veste, da ja ne bi ven prišel. Gremo naprej. Kaj pričakuje Desus? Desus ima fantastična pričakovanja. Ja, jaz pa nimam pričakovanj. Mi smo pa spisali zakon in rekli: takole bi rešili. To je problem, to je najina razlika. Mi smo zakon spisali. Pravite, da ne bo treba najemati odvetnikov. Poglejte, državljan, ki mi je poslal stvari, pravi drugače. Želel sem se poravnati z državo, stopil sem v komunikacijo z Državnim pravobranilstvom, tam so mi pa rekli, naj tožim tistega, ki je v moji hiši. Kako naj zdaj on to toži? Tako so mu rekli. Pridite k meni pa vam bom dal dopise. Ali naj ta državljan, ki ima srednjo izobrazbo, zdaj toži državo? Kako? Brez odvetnika ne bo šlo. Se pravi, da bo moral imeti odvetnika. Ne gredo zadeve skupaj. Pravite, da naj se država približa. Država se je približala tako, da je rekla: »Toži tistega, ki je v hiši.« Tu se je približala država. Naš zakon pa to rešuje na ustrezen način. Strinjate se z nami, verjamete pa ministru. Krasno. Leta 2012 pa niste verjeli meni, verjeli ste nekomu drugemu in ste glasovali za mojo interpelacijo. Lepo. Ampak to je vaša pravica. Z ostalimi pa sedaj težko polemiziram. Gospa Kramarjeva je nekaj prebrala, kar so napisali na Ministrstvu za pravosodje in je skoraj nemogoče polemizirati. Tisto, kar je pa bistveno, je pa to, kar je govoril državni sekretar. Tu je situacija taka. Ne misliti, da jaz vseh tistih odločb nisem prebral, trikrat sem jih prebral. To morate vedeti, preden jaz usta odprem, kaj preberem. To le verjemite, tako pač je. Vrhovno sodišče je s tisto sodbo leta 2013 točno povedalo, kako je z zastaralnimi roki. In to v tej državi v tem trenutku velja. Ker tisto, kar je reklo Ustavno sodišče dve leti kasneje, da je treba stvari glede na 26. člen Ustave tolmačiti širše, je vprašanje koliko širše. Da zastaralni rok ni petletni, ampak je šestletni? Ali je sedemletni? Ali je osem, ali je devet, ali je deset, enajst, dvanajst, trinajst, štirinajst, petnajst, petinpetdeset. Koliko je? Tega Ustavno sodišče ni povedalo. Mi imamo pa opravka z oporokami, ki so bile spisane leta 1946, pokojni je umrl leta 1950 in oškodovanci so že 65 let oškodovani. Ali lahko odločitev Ustavnega sodišča raztegnete na 65 let? Po mojem ne. Jaz ne bom rekel, da slovenska sodišča ne bodo sledila tej odločbi, ker tega ne upam reči, ker ne vem, ker pri nas je vse mogoče. Da te nedolžnega v arest dajo, je tudi mogoče. Tako je. Ne vem, kako bodo ravnala sodišča. Obstaja možnost. Naš zakon je pa garancija. Kaj smo naredili z zakonom? Z zakonom smo povedali, da je treba 5 tisoč 329 oškodovancev obravnavati na tak, tak in tak način, da bodo danes, jutri in takoj, vaš šef bi rekel z ognjem in mečem, prišli do čebule, ki se ji reče odškodnina. To piše v našem zakonu. Zadeva je popolnoma enaka izbrisanim. Popolnoma enaka. Tudi tam je država sprejela zakon, po katerem je rekla, da tako pa tako pa tako bomo ta problem rešili. Tisto, kar je pa, zaradi gledalcev moram ponavljati, najbolj smešno, je pa ta zakon iz leta 2013, ki je napisan tako, kot smo ga mi spisali leta 2000 v SDS oziroma na notranjem ministrstvu takrat, soavtor je vaš predsednik. Korektno je opravil svoje delo, z njim smo pač takrat sklenili pogodbo z enimi štirimi ustavnimi pravniki, ki so spisali ustavni zakon, v katerem smo rekli, da bomo individualno reševali zadevo. In drugič, rekli smo, da je lahko največ 480 tisoč tolarjev, kar ustreza 2 tisoč evrom odškodnine. To smo mi spisali leta 2000. Potem je pa neka politična opcija, leva seveda, ker mi smo stalnica, na levi je pa problem. Tam imaš pa, saj veste, pustne maske. Enkrat so eni, enkrat so drugi, so pa levi, to je pa res. Potem je pa od leta 2000 do leta 2014 leva politična opcija to zavračala. Leta 2013 je pa sama sprejela praktično isto rešitev. Tako rešitev v obliki zakona predlagamo mi sedaj. Da država takoj začne reševati ta problem na več načinov. V nobenem primeru ne bomo smeli in ne moremo, bom sedaj plastično povedal, tisto osebo, ki je hišo podedovala, pa je ne bi smela, kriviti, da jo je podedovala. Ne morete je kriviti. Niti ne morete kriviti tiste osebe, ki je ni podedovala, pa bi jo morala podedovati. Kdorkoli se bo v to hišo usedel sedaj, bo enemu od teh dveh država morala plačati odškodnino. In prav je, da jo plača. Seveda pa predvidevamo vse tiste možne rešitve: od poravnav, sporazumov in tako dalje in tako dalje. Vi pravite, da ni pravnih ovir, da se zadeve tako rešijo. Jaz bi zelo rad videl, da bi midva bila na istih delovnih mestih, če že ne dve leti – pa ne bova, vsaj mene ne bo tu – ko bo izšla prva odločba sodišča, da je stvar zastarala. Kaj boste pa potem rekli? Jaz take odločitve sodišč osebno pričakujem. Glede na materijo, ki jo recimo nekaj poznam, in če se prelevim v vlogo sodnika, bi tako odločitev tudi sprejel, da je stvar zastarala. Mislim, da bi ravnal v skladu z zakonom, ki v tem trenutku velja. Če pa bi bil naš zakon sprejet, kar seveda ni, to pa zaradi napačnih podpisnikov, saj drugače bi bilo v redu [[…]]Mene bi zanimalo kaj bi bilo, če bi uspel, pa tega ne morem, tak zakon kot delovno besedilo poslati enemu vašemu uradniku, pa reči, da je tole prišlo iz Cerarjevega kabineta, pa da naj pogleda. Kaj bi naredil? Krasno mnenje bi spisal. Ker pa piše tu spodaj Jože Tanko pa 19 poslancev, pa ni v redu. Veste, to je pa problematična zgodba. Ne veva, strokovno gledano nimava pojma, kako bo. Vendar moja trditev je, preverila jo bova lahko kdaj kasneje, ko bodo sodne odločitve padle, da obstoječi pravni sistem ne rešuje sistema vseh oškodovancev. Predvsem ne tistih, ki bi morali dedovati, pa niso dedovali po drugi svetovni vojni, pa vse do leta 2010. Vse, kar je pa po letu 2010, je pa že vprašanje zastaranja. Problem je torej po moji oceni rešljiv za ljudi, ki so bili oškodovani po letu 2010, ne pa za ljudi, ki so bili oškodovani pred letom 2010. To je pa večina. Če vzamemo 100 na leto, pomeni, da imamo rešitev za 500 ljudi, nimamo pa rešitve za 4 tisoč 829 ljudi. Naš zakon po moji oceni rešitev za te ljudi prinaša na zelo korekten način, v vsakem primeru bo pa tako ali tako država plačala. Vedno bo država plačala odškodnino in nihče drug. Hvala lepa.
Besedo dam naprej, bom pa vseeno postopkovno odgovoril na tisti del, ki je bil postopkovno, če lahko. Gotovo vsi poznate razliko med prvo obravnavo in ostalimi obravnavami. Prve obravnave so zgolj to, ali gre zakon naprej ali ne gre zakon naprej. Na tej seji je bilo vloženih 8 prvih obravnav, in to s strani opozicije, na kar sem tudi opozoril. Ker je to določen čas, vsega skupaj je bilo 70 ur, ki jih je bilo treba razporediti in delamo tudi na tisti dan, ki se običajno ne dela, to je ponedeljek. Medtem ko moram dati prednost drugim in tretjim obravnavam tam, kjer se pričakujejo in kjer se dokončno sprejema zakon, ker pač to zadevo toliko poznam postopkovno in hkrati tudi glasovanja za MVK točke in tako naprej. Te imajo vedno prednost, tako da skoraj ni teorije, da bi lahko prvo obravnavo v torek. To skorajda ne pride v poštev. Druga možnost bi bila imeti konstantno glasovanja, pa najverjetneje se vsi poslanci ne bi z vami strinjali, da si to nekako zelo želijo, tako opozicijski kot pozicijski. Držim se tega, da ob času, ki je najavljen, optimiziramo zadevo tako glede časa, ki ga imamo, da povemo tisto, kar imamo povedati, in to tako službe Državnega zbora kot na drugi strani tudi sami poslanci. Tokrat sem prav posebej opozoril predlagatelje prvih obravnav, glede na to, da je ta seja prav posebej obremenjena, če lahko sami umaknejo katero od zadev. Nisem hotel sam posegati v to zadevo, ker postopkovno pa so vsi pogoji za obravnavo teh točk doseženi. Ker nihče tega ni naredil, sem dopustil, kar je tudi lahko v nasprotju s tem, kaj so prejšnji predsedniki Državnega zbora počeli v takih trenutkih. Veste pa, da je vsaka poslanska skupina upravičena do ene točke, ki jo lahko avtomatsko postavi na dnevni red. Sedaj pa nadaljujemo. Postopkovno, gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz bi prosil, če lahko gospoda dr. Vinka Gorenaka opozorite, verjamem da prebere materiale, ki jih dobil, to se tudi vidi, ampak da tudi prešteje, preden odgovori. To pa bi ga bilo dobro opozoriti, kajti niti ko govori o prazni dvorani, da poslancev ni, torej niti poslancev SDS kot pobudnikov tukaj jaz ne vidim. Če pa že vidim, potem vidim samo dva, in to je, če primerjam samo z Desusom, je to najmanj polovico manj kot je Desusa. Tako da bi prosil, če ga opozorite. Hvala lepa.
Ste ga že vi, gospod podpredsednik, opozorili, tako da ne potrebuje še enkrat tega. Je pa verificirano, to je dejstvo, da nas je res zelo malo v dvorani. Ampak ne glede na to bomo nadaljevali. Sedaj ima besedo mag. Dušan Verbič, pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in dr. Mitja Horvat.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Mogoče bom malce zlorabil, glede na to, da nas ni toliko prisotnih. Je pa ta tema prav gotovo tudi vezana in tudi v prejšnji točki se je v neki smeri dotikala prejšnje točke. Tudi sam bom začel, se bom malce vrnil, ampak je navezna okoliščina na to. V predhodni točki smo se pogovarjali v zvezi z odgovornostjo za stanje centralnega registra oporok. Tukaj moram priznati, ker prej nisem uspel predvsem v tem, da ta centralni register oporok, ki naj bi bil od leta 2007 vzpostavljen, da za Ministrstvo za pravosodje ne bi smelo biti preveliko breme, da ugotovi, to je dobrih sedem, osem let, devet, odgovornost tistih, in tukaj smo se prej dotikali predvsem pravosodnih organov, se pravi notarjev in odvetnikov in del sodišč, ki preprosto niso opravili tiste naloge, ki je z zakonom zelo jasno zapisana. V tem primeru se nismo pogovarjali za toliko let nazaj. Ampak 2007 je blizu. Nič nam ne pomaga tudi v nadaljevanju ali katerikoli drugi zakonski normi, če ga bomo krasno spisali in bomo vsi veseli, da imamo odličen zakon, če se ga tisti, ki so za vzor pravne države, ne držijo. Zaradi tega jaz tukaj pričakujem, da ne boste v nekem kontekstu prišli potem pred nas, da se neke zadeve ne dajo urediti. Tukaj je zelo jasno. Toliko. V tem kontekstu bi omenil tudi podobno razmišljanje, ki je bilo že izrečeno s strani spoštovane poslanke. Sam sem kar naklonjen temu, da tovrstne zadeve, vezano na oporoke, posledično je potem tudi ta točka dnevnega reda, da v marsikaterih primerih je bilo to storjeno z naklepom ali pa iz malomarnosti. Pa se ne spuščam v to, ali je huda ali lahka malomarnost. Ampak vedno bolj sem prepričan, da je temu tako bilo. Številke, ki so sedaj pred nami, kažejo, da to ni naključje. Jasno je, da tisti, ki dela, se tudi moti. In bilo bi razumljivo, če bi bilo nekaj deset primerov. Se zgodi. Če gre pa za stotine zadev, sem pa zelo naklonjen mnenju, da je bil za to razlog. Kar se tiče tega zakona, moram priznati, da je moje skromno mnenje, da ta predlog zakona, ki je pred nami, ne glede na stališča, ki so bila izpostavljena, sem na stališču, da je vreden ponovnega razmisleka. Zakaj? Ta vsebina, ki v bistvu je pred nami, se res strinjamo in mislim, da vsi, ki razpravljamo, se zavedamo, da je definirano, da se tukaj pojavljajo nepopravljive škode. Vse, kar je povezano z oporokami, dokler nisi ti v prvi osebi, se preprosto tega ne zavedaš. Mislim, da se poslanci preprosto tega moramo zavedati. Kaj to pomeni? Da nekdo, ki je bil seznanjen, da je praktično tisti, ki po aktu oporoke prevzema premoženje, prevzema nepremičnino, potem se pa čudežno zgodi popolnoma drugače, da je tukaj res treba v tej smeri najverjetneje še dodatno razmisliti. Glede samega zakona, če se pa odmaknem od tega, kar sem rekel, pa se mogoče malce vsebine dotaknem, pa imam malce problema, ki je vreden razmisleka. Kot prvo, ni nobene dileme, to, kar se je ugotovilo je nedopustno. To je absolutno. Mi je pa temeljno vprašanje, ali so ti predlogi, ki so zapisani kot alternativna oblika rešitve, dovolj pretehtani, da se mogoče s tovrstnimi aktivnostmi ali rešitvami ne bi povzročile nove krivice. Mislim, da je na mestu tovrstno vprašanje, kajti to, kar je spoštovani dr. Vinko Gorenak omenil, poravnave, potem pa se bodo odločili za nepremičnino ali ne [[…]]Stvar je, v tem, da oporoke niso stvar samo predmetov, ki jih poznamo kot nepremičnine, ampak so tudi denarna sredstva, so druge premičnine in podobno. Ni tako enostavno. Naslednja zadeva. Kdo pravi, da so bile vse oporoke takšne, da jih ne bi bilo mogoče že v takratnem času izpodbijati? Nihče ne pravi, da je vsaka oporoka takšna, da tudi obvelja. In zadnje vprašanje. Kaj je v statusu posameznikov nujnega zakonitega deleža, za katerega so bili upravičenci tudi po dednem redu v tistih postopkih? Zaradi tega menim, da to ni tako enoznačno in prav je, da se v neki smeri v zvezi s tem zakonom resnično še malce premisli. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Na nek način se lahko zahvalim za to razpravo, tudi za tisto stališče, poglejte, 3. člen ni, kako naj rečem, ne dihta. Lahko, to je možno. Ampak problem, ki ga pa imamo, je pa ta, da boste v ponedeljek, mene ne bo, glasovali o tem zakonu in ga boste vrgli. V torek, dobro. Problem je v tem, da ga boste vrgli na željo ministrstva. Jaz tako nič ne pričakujem več od te ekipe na ministrstvu. Če bi bila pa volja, pa pamet, pa razum, bi pa rekli, da je zakon primeren za drugo obravnavo, spisali nekaj amandmajev na Vladi, zakon spustili naprej in naredili nekaj koristnega za državljane. Veste, situacijo zdaj lahko primerjamo tako, vrag je, če imaš ti tam neko bolno mačko, ki jo lahko pozdraviš ali pa jo ubiješ, ustreliš. In vi ste se zdaj odločili, da jo boste ubili. Lahko pa, če menite, da zakon v 3. členu ali še kje ni narejen najboljše za ljudi, to popravili. Ampak vi ga boste v torek na glasovanju vrgli. In to je problem. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec Vinko Gorenak. Postavili ste vprašanje, hipotetično sicer, kako bo čez dve leti, ko se bomo pogovarjali o interpretaciji tudi te odločbe Ustavnega sodišča, ki je navedena v mnenju Vlade. In si bom dovolil tudi eno hipotezo. Spomnim se, leto in pol, pa tudi manj nazaj, ko smo obravnavali dva predloga novele Kazenskega zakonika zaradi kaznivih dejanj s področja terorizma, ko ste utemeljevali to potrebo, da bo čez mesec, dva meseca sto tisoč migrantov v Republiki Sloveniji in tako naprej. Na srečo se ta vaša prognoza ni uresničila in kaže, da je bila slaba. Globoko verjamem, da je slaba oziroma napačna tudi ta vaša predpostavka, ker verjamem, da bomo tako v okviru Ministrstva za pravosodje kot sodišča kot tudi pravobranilstvo uresničili dejansko pravično državo na način, da bodo tisti, ki so upravičeni in prizadeti s tem nedopustnim ravnanjem, ki se je zgodilo skozi čas, dobili ustrezno zadoščenje oziroma odškodnino brez da bi imeli nova bremena, nepotrebne stroške in tako naprej. To je en vidik. Drug vidik. Ustavno sodišče in ta določba v 26. členu naše ustave ni sama sebi namen. Njen namen je, da se dejansko lahko uresniči in tisti, ki je upravičen do odškodnine zaradi protipravnega ravnanja države oziroma njenih organov dejansko, lahko v bistvu dobi poravnano škodo oziroma če pride do spora, ima dejansko dostop do sodišča, ki potem lahko ugotovi, da je upravičen do te škode. V tem kontekstu je treba razlogovati to odločbo Ustavnega sodišča. Rok zastaranja začne teči od tistega trenutka naprej, ko je ta posamezen upravičenec, prizadeta oseba izvedela za to. V tem konkretnem primeru gre v teh zadevah za situacijo, ko bodo ali so že posamezni prizadeti oporočitelji oziroma osebe, ki bodo lahko imele upravičenje do odškodnine s tega naslova, dobile obvestilo od sodišč. Mnogi so jih že. In od takrat naprej začnejo teči roki. Ni pomembna starost teh ljudi. Mislim, da nedvomno ni sporna razlaga te odločbe Ustavnega sodišča. Lahko si preberete 17. točko in mislim, da je poštena, pravična in normalna ter je utemeljena tudi že z odločbami Evropskega sodišča. Kar se pa tiče odgovornosti predsednikov sodišč, na katerih se je to dogajalo, bi pa rad nekaj z drugimi besedami povedal, ob tem da posebej poudarim, poglejte, vsak človek, ki se mu je zgodila ta, da rečem, krivica oziroma potencialna škoda zaradi opustitve dolžnega ravnanja državnih organov, je primer zase, in je nepomembno, ali jih je še 50 ali tisoč. Ampak ugotovili smo doslej, Vrhovno sodišče, da je tovrstnih primerov 945 od osamosvojitve naprej, torej od leta 1991. Leta 1995 je z Zakonom o sodiščih bilo v Sloveniji ustanovljenih 44 okrajnih sodišč. To pomeni z drugimi besedami, statistično, ampak to samo zaradi ozaveščanja teh podatkov, to ne pomeni, da omalovažujem ali zmanjšujem pomen vsakega, slehernega posameznika, ki je bil potencialno s tem opuščenim dolžnim ravnanjem prizadet, torej to pomeni na letni ravni ena založena oporoka na eno Okrajno sodišče. To je dejansko stanje. Vsaka je nedopustna, ampak to pomeni ena založena oporoka na eno Okrajno sodišče v enem letu. Zaradi tega je tudi tako pomemben podatek, na katerih sodiščih so se tovrstne založene oporoke bolj gostile. S tega razloga bo indicirana tako večja morebitna odgovornost tistih, bodisi predsednikov oziroma odgovornih oseb za opravljanje in zagotavljanje kakovostnega pravočasnega in zakonitega dela. In v okviru tega pridobivanja podatkov ne nazadnje ne samo zaradi tega, da se sanira stanje, pa ugotovi odgovornost, ampak tudi v kontekstu priporočil, ki jih je ta cenjeni Državni zbor tudi na Odboru za pravosodje sprejel. Ko bodo ti podatki pridobljeni, bomo imeli eno stvarno realno podlago o dejanskem stanju, ki bo lahko ustrezna podlaga za nadaljnje odločitve, vključno z odgovornostjo. Govorimo o korpusu 945 zadev, kar statistično pomeni ena založena oporoka na eno Okrajno sodišče v Republiki Sloveniji na leto. In jaz verjamem, to govorim tudi zaradi velike večine sodnikov in predsednikov sodišč, ki ne dvomim, da skrbno in vestno opravljajo svoje delo, da situacije niso povsod enake, in je prav, korektno tudi do njih, to je naša odgovornost, da tudi delujemo tako, da krepimo zaupanje v inštitucije te naše skupne državne skupnosti, da počakamo, da pridemo do teh podatkov in potem bomo lažje ne nazadnje tudi lahko bolj kritični in v bistvu se odločali vsak v okviru svojih pristojnosti, kateri ukrepi se tudi z vidika odgovornosti lahko izvedejo. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Gospod državni sekretar, tako bova rekla. Tisto, kar sem jaz hotel pri Zakonu o kazenskem postopku, bi bilo zelo koristno, sicer pa v to državo ni prišlo 100 tisoč, ampak pol milijona ljudi. Čez to državo je šlo pol milijona ljudi. Tudi ne drži vse ostalo, kar ste rekli. Možnost, da se jih 100 tisoč tu zagozdi v žepu, še vedno obstaja. Ne moremo nič reči na to temo, ker tega ne veva. Druga zadeva. Kaj bi bilo narobe, če bi mi tisto določilo o kazenskem zakoniku imeli? Imeli bi nek mehanizem proti ljudem, ki ne bi imeli poštenih namenov. Tako pa tega mehanizma nimamo. Ja, vi pravite, da ga imamo. Jaz ne vem, kaj oni Žavbi potem dela tam v Italiji. Zakaj Žavbija nismo mi poslali pred sodnika, ampak so ga Italijani? Ja, tako je. Sicer pa, glejte, notranja ministrica v tem trenutku predlaga nekaj veliko hujšega. Nekaj veliko hujšega, kot je bilo tam notri zapisano. Notranja ministrica je v tem trenutku pripravila zakon, v katerem je rekla: »Če Državni zbor Republike Slovenije z dvotretjinsko večino oceni, da so nastale v državi Sloveniji take razmere z vidika migrantov, da je stanje neobvladljivo, zapre meje.« Zapre meje za vse. V nasprotju z zakonodajo EU. In jaz jo podpiram, ker skrbi za varnost ljudi v tej državi. Ampak kje je pa problem? Problem je v predsedniku Vlade, ker je zadevo dal v predal na podlagi mnenja vašega šefa, mogoče tudi vašega mnenja, ne vem. Vidite, to je pa problem. Zdaj vi težko meni očitate to, da bi imeli v Kazenskem zakoniku neko določilo, ki ga mogoče ne bi nikoli uporabili, imeli bi ga pa, kar ne bi bilo nič narobe, hkrati pa nastopate proti, vsaj vaš šef nastopa, torej minister nastopa proti stališčem ministrice iste vlade, ki pa očitno je pripravila zakonski predpis, ki je v korist teh državljanov. Jaz tisti predpis imam, mislim, da je na razpolago tudi zadnja verzija, ampak glejte, tako je stanje te vlade. Kdo nam lahko garantira, da nad tisoč ljudi še uspemo porihtati? Jaz mislim, da vsi veste, da imamo kapacitet za tisoč ljudi in da notranja ministrica ima prav, kar je naredila. Ne mi očitati teh zadev okoli Kazenskega zakonika oziroma ZKP. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, potem pa se naj pripravita predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja za sklepni del splošne razprave.
Očitno ne bi smeli šteti tako, kot je štel podpredsednik, pa nekako delal procente, koliko jih sedi, ampak predvsem koliko jih sploh govori. Tu bi pa naleteli na res nizke procente. Ampak očitno oškodovanje državljank in državljanov, kar se tiče nedopustne založitve oporok, ni pomembno za marsikoga. Ampak dovolite, da še prej odgovorim državnemu sekretarju, ki je povedal, kako so se lotili z ustanavljanjem komisij na sodišču. Prej ste povedali v zaključku prejšnje točke, da je bila z namenom sistemskih rešitev na sodiščih ustanovljena posebna komisija. Veste, ta posebna komisija, vam bom tukaj prebrala, je morala dobiti podatke z vseh okrajnih sodišč v državi, kjer se je nakazovalo, da bi utegnilo iti za sistemski problem. Zaradi tega je bila v okviru Vrhovnega sodišča ustanovljena komisija, ki je izdala smernice za ravnanje v takšnih primerih. Ta komisija ni bila ustanovljena za tisto, kar smo govorili prej, da bi zadeve pogledala sistemsko v smislu, kaj v sistemu ne deluje, ampak je bila za konkretne zadeve oziroma kako naj se stvari urejajo v primeru teh oporok. Vam lahko povem tudi naprej, ker odkimavate. Izdane so bile smernice za ravnanje v primerih, ko oporoka ni bila razglašena in je bil opravljen zapuščinski postopek. Prav tako so bile komisije postavljene na posameznih sodiščih, da zadeve pogledajo. No, sedaj se bom pa lotila že te točke, ki jo obravnavamo zdaj. In kaj naj bi naredile te komisije? V primerih ugotovitve takšnega stanja je sodišče pisno obvestilo stranke o napaki, se strankam opravičilo, jih seznanilo z nastalim položajem in opozorilo na njihovo pravno možnost. To so dobili državljanke in državljani, ki jim je država na drugi strani s svojo nedopustnostjo, malomarnostjo pa še kaj več povzročila nepopravljivo škodo. To so dobili državljani. Če jaz dobim en tak list in nisem uka sodišč, jaz še sploh na sodišču nisem stala, hvala bogu, je vprašanje, kako hitro se človek tudi obrne. Dve leti je, kar je bilo to že izdano, vi pa pravite, da sedaj počasi bi pa že vse stranke v teh postopkih morale dobiti ta obvestila. Dve leti. Upam, da za marsikoga ni tudi že prepozno v teh dveh letih, da celo tega nikoli ne bo doživel. Jaz trdim, da z obstoječo zakonodajo, vi pa trdite drugače, ne bo prišlo do zastaranja. Iz odločbe Ustavnega sodišča to ne izhaja. Ta govori o tem, da se na nek način, če povem po domače, ne smemo držati kot pijanec plota, so včasih rekli, in strogo gledati na določene zastaralne roke, ko gre za oškodovanja, vendar vprašanje, kakšna dolžina je to. In ne mi reči, da se bodo take zadeve, ko se bodo odprle, zlahka rešile. Prej je bilo lepo rečeno, jaz se s tem strinjam, mi smo danes omenjali eno hišo, če jo nekdo zapusti, ampak lahko zapusti še marsikaj drugega in te zadeve niso rešljive tako zlahka. Vam bom povedala samo en primer. Poznam gospo, ki je kupila z lastnimi sredstvi hišo. Potem se je poročila in želela svojemu partnerju omogočiti tudi bivanje v tej hiši in mu pokazati, da bo zadeva nekako funkcionirala tudi v smislu, saj ni vse tako in bova skupaj to naprej ustvarjala in je to nekako najino v tem smislu. In je dovolila vpis služnosti v zemljiško knjigo. Vpis služnosti. Potem se je zgodilo, s tem da je bil notarski zapis, kjer je povedala, da služnost velja do prodaje nepremičnine ali njene smrti. Seveda se je pot zgodila tako, kot se je, prišlo je do ločitve in ta gospod sedaj ni želel zapustiti hiše, čeprav se želi hiša prodati. Zadeva je šla pred sodišče, spodbija se služnost. In dve leti, spoštovani, dve leti samo za služnost ni razpisan prvi nalog. Gospa plačuje kredite, ostala je brez nepremičnine, ker se je ona izselila, ker se je bala živeti v lastni nepremičnini, gospod pa živi v tej nepremičnini. Zdaj si pa predstavljajte, da bi se na koncu še ugotovilo, da pa ta hiša ali pa kakšna druga ima še potem kakšne druge dediče in tako naprej. Samo en tak banalen primer sem povedala, ki pa to osebo in to družino še kako bremeni, ker je mati samohranilka in ko večkrat prek sodišča sprašuje, kdaj bo vendarle prišlo do postopka, je odgovor : "Ne vemo." Samo služnost, spoštovani, en notarski zapis. Lastnina je jasna. Dve leti niti prvega naroka ni, vi pa govorite, da bo za pet tisoč in še nekaj ljudi vse tako, kot je treba, in to pri oporokah, ko gre za mnogo, mnogo težje primere. Gre za mnogo težje primere. In ta zakon, ki ga mi predlagamo, govori samo o tem, da omejimo možnost zastaranja in da povrnemo tudi tistim, kajti absolutno dolgo bo to. Poglejte, pred 20 leti se je zgodila na primer krivica, nekdo je dobil nepremičnino, ki je ne bi smel. V teh 20 letih je, misleč, da je njegova, vanjo tudi vlagal. Lahko jo je dal delno zapisati tudi že svojim svojcem. Veste, koliko postopkov je to, ko se bo ugotovilo, da pa je lastnik povsem nekdo drug. In vi ne morete pričakovati, da bodo zdaj posamezniki sami reševali te postopke in začeli trkati po vratih in govoriti: »Ali boš šel ti ven iz te hiše.« Najprej bo treba pogledati, koliko je vložil tako imenovani novi lastnik, ki ni bil lastnik. Potem, ali je sploh samo on še lastnik, ker je lahko prav tako naredil že naprej zapis nepremičnine, ker vsak lahko dela s svojo nepremičnino in svojo lastnino, kar želi v tej državi. Ne nazadnje jo lahko podariš tudi v dobrodelne namene pa je ni več. Toliko stvari bo tukaj za seboj potegnjenih, ampak zdaj sem izpostavila samo nepremičnino in ta zaplet, ker sem želela pokazati, kako dolgo meljejo naši pravosodni mlini. Nedopustno dolgo. In da se bo tukaj odprlo res široko polje težav, ki se bodo šele tekom postopka ugotovile. Jaz mislim, da ta zakon samo pomaga pri tem, da pridemo do rešitev čim prej. Se strinjam tudi s poslancem Verbičem, zelo dobra razprava, pa ne zato, ker podpira zakon, dobra razprava je tudi takrat, ko zagovarja svoje in kakšno stvar ne podpira, pa bom vedno rekla, da je razprava dobra. Imamo pač različne poglede. Ampak da je treba stvari morda še pogledati, pogledati tudi kakšen člen, ga morda spremeniti, dodati še kaj. Pogledati še kakšno stvar, ki smo jo morda kot predlagatelji v tem trenutku ne spregledali, ampak je niti ne poznamo. Saj je ne moremo poznati. Ampak dejstvo je, da smo se lotili zadeve sistemsko z zakonom. Gospod Masleša in sedaj njegova namestnica so se pa tako, da so ljudem sporočili obvestilo: pravdajte se. Pustite to, kaj je zdaj. To je na podlagi tega, ker je zadeva odjeknila v javnosti in je ni moč spraviti nazaj. Ko duh iz steklenice pobegne, ga ne moreš spraviti nazaj. Dejstvo pa je, da interes sodišč ni bil, da se krivica popravi na način, kot bi se spodobilo za to, kar je storila država oziroma sodišča. Mi smo posledično tukaj dolžni, da za to poskrbimo. Če smo res za izbrisane, za katere še vedno trdim, da v veliki meri so imeli kar nekaj časa, da zadeve uredijo, ampak zahtevali individualne rešitve ravno zaradi tega, da se ne bi dogajale krivice in se jim danes na ta način tudi to vrača, ne čakajmo na Evropsko sodišče. Lastnim državljanom omogočimo, da bodo te zadev rešene prej. Čustvene dimenzije, čeprav me nekateri zato kritizirajo, češ, pa kaj čustva, tukaj je pa ja vedno posredi denar. Veste, ni res. Čustvena dimenzija pomeni tudi to, da ima nekdo občutek, da se mu je odreklo nekaj, da ga je nekdo zanemaril, da ga je morda nekdo pozabil. Pa ga ni. Pa je v tej veri lahko živel 40 let. Na koncu pa se izve, da ni bilo tako. In bog daj, da je večina teh vsaj živih, da bi vsaj v tem delu doživela to zadoščenje, da ni bilo tako, kot so ves čas mislili, da je. Ampak na drugi strani pa ne delajmo novih krivic tistim, ki so, misleč, da je to njihovo, tako tudi živeli. Zato bo potrebna velika previdnost, da ne naredimo novih krivic. Zato menimo, da je ta zakon dober, ker dopušča nek časovni okvir v smislu nezastaranja in konkretno določa, na kakšen način bi se zadev lotili. Še enkrat, jaz upam, da zavrnitev zakona ne bo zgolj zato, ker vaš minister ne sme slišati za SDS, ampak naj tokrat meč res usmeri v vsaj to rešitev. Če že drugih stvari iz koalicijske pogodbe ni uresničil, naj reši vsaj to zadevo. Vrnimo dostojanstvo tem ljudem. Jaz težko tukaj kot predstavnik zakonodajne veje oblasti rečem, da ne moremo storiti nič, če vidimo da imamo zakon, ki lahko k temu pripomore. In to samo zato, ker se gremo igrice v tem smislu: nekaj predlaga opozicija in ker je to opozicija bežimo, tecimo, ne bomo storili. Pa saj smo vendar ljudje, dajmo iti enkrat malo čez sebe pa pogledati, poskušajmo se vživeti v te ljudi in kakšna krivica se jim je zgodila. In danes vemo, da se je. Bodimo veseli, da je vsaj do tega prišlo. Ampak iščimo skupne napore, da to rešimo. Zagotovo je to prvi napor, da smo predlagali nek zakon, ki morda ni v tem trenutku idealen, spustimo ga naprej, nadgradimo če je treba, poglejmo, kaj je še treba dodati na podlagi razprave in pokažimo tem državljanom, da še vedno ustava v tej državi nekaj pomeni. Veste, ta opravičila, ki so jih sodišča pisala, so meni smešna. Jaz sem v Državnem zboru že poslušala, ko se je nekomu odvzelo mandat, da če so se zmotili, da bo deležen vsaj opravičila. Veste, kaj se je zgodilo? Ko je ta oseba prišla iz zapora in šla po tem hodniku, so nekateri gledali v tla. Niso bili sposobni reči niti dober dan, kaj šele, da bi bil kdo sposoben reči: »Bilo je krivično.« Pa si zamislimo potem, ali ravnamo res prav, ali ne ravnamo prav. Včasih je dovolj samo opravičilo. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnika Vlade in predstavnik predlagatelja. Predstavnik Vlade je že povedal svoje. Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak.
Ja, jaz pa še nisem povedal svoje. Pa ne bom porabil vsega časa. To, kar je zdajle govorila kolegica Bahova, sem videl predsednik, da ste poslušali. Pa bom tako rekel: »Še imate čas. Še imate čas, da se opravičite v imenu vseh tistih, ki so pritisnili gumb.«
Rekel sem, da vi tudi.
Ja, jaz nisem pritisnil gumba za odvzem mandata. Ja, tako je. Okej, pustiva to. Kar se tiče tega zakona, pa takole. Začel bom malo nenavadno. Jaz sem v tej hiši, pa prej, ko še nisem bil v tej hiši, v neki drugi na Štefanovi 2, približno 16 let poslušal,da imamo 25 tisoč 671 izbrisanih in da moramo popraviti škodo. Ali je bilo tako? Potem je Kresalova to dvignila na 33 tisoč. Sedaj ko pa zakon velja že dve leti, jih je pa 7 tisoč500. Toliko o političnih izjavah takih in drugačnih. Kar se tiče pa zakona, poenostavljeno povedano, vidim, da se vsem mudi, ampak jaz bom zaradi ljudi povedal in vseh tistih 5 tisoč 329 ljudi, ki so v tej državi bili oškodovani zaradi oporok, ki so bile izgubljene na sodiščih in niso podedovali nekega premoženja, pa bi ga morali podedovati, podedoval ga je pa nekdo drug. Jaz vsem osebno kot tudi tisti pravniki, tako da državni sekretar ne boste mislili, jaz sem nekaj bivših ustavnih sodnikov kontaktiral pri vprašanju zastaranja, ker sem rekel, ne bom se zaletel, da se mi bo kdo smejal. In tisti, s katerimi sem govoril, pa sodijo tudi v skrajni levi pol, so bili na stališču, da so stvari po petih letih zastarale. To pa pomeni, da je za približno 500 ljudi še možno urediti zadeve, za 4 tisoč 800 pa ne. In ker za 4 tisoč 800 ljudi ni možno narediti zadev, smo spisali zakon, podoben tistemu za izbrisane, poseben zakon, ki predvideva postopke in načine, kako popraviti to krivico. Vi ste trdil, da je vse možno v okviru pravnega reda, ki obstaja. Jaz bi si želel, da imate celo prav, ampak tam marca na drugo obletnico boste dobili poslansko vprašanje, koliko primerov je že rešenih po dveh letih. Jaz verjamem, da kaj bo. Upam, da kaj bo. Odgovor na poslansko vprašanje pa že vidim, kakšen bo: nič še ni rešenega. Približno tak bo vaš odgovor, ker skoraj mora biti. Ker tudi ne verjamem, da bi lahko do takrat se karkoli rešilo. Zato smo ta zakon spisali, ker želimo tem ljudem pomagati, da čim prej pridejo do dostojnih odškodnin. Zakon bo koalicija v torek zavrnila. Ampak vsi tisti, ki ste oškodovani, se boste morali zahvaliti koaliciji, in ne tistim, ki smo skušali pomagati. Hvala lepa.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Nihče. Potem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 20. 12. 2016, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda ter tudi 25. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek ob 9. uri. Nasvidenje do takrat.