Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 10. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, gospa Eva Irgl, gospod Kamal Izidor Shaker, gospod Roberto Battelli, gospod Danilo Anton Ranc do 16. ure, gospod Ivan Škodnik do 14. ure, mag. Matej Tonin do 14. ure in dr. Lázsló Göncz do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI PO NUJNEM POSTOPKU. V zvezi s to točko sta bila v zakonodajni postopek vložena dva predloga zakona, in sicer Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po skrajšanem postopku, EPA 543 /7, ki ga je Državnemu zboru predložilo 5 tisoč volivk in volivcev, in Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po nujnem postopku, EPA 574 /7, katerega predlagateljica je Vlada. Odbor za finance in monetarno politiko je v razpravi o navedenih predlogih zakonov odločil, da jih bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora. Hkrati je tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v skladu s 127. členom Poslovnika Državnega zbora vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada po nujnem postopku. V skladu s 4. odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo predlagateljem obeh predlogov zakona za dopolnilno obrazložitev. Besedo dajem najprej predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje poslanci! Na podlagi dveh vloženih predlogov novel zakonov o dohodnini, enega je vložila skupina volivk in volivcev, drugega Vlada, je pred vami dopolnjen predlog zakona, ki vsebinsko združuje oba izhodišča predloga v enotni predlog. Temeljni namen dopolnjenega predloga zakona je uskladiti slovensko zakonodajo na področju obdavčevanja dohodkov fizičnih oseb z zahtevami evropskega prava na več področjih. Prvič, s spremembo 26. člena Zakona o dohodnini se usklajuje seznam neposrednih plačil na področju kmetijstva, ki so oproščeni plačila dohodnine, s spremembami, ki jih na tem prinaša evropska zakonodaja nove finančne perspektive. Drugič, odpravlja se domneva neskladnosti med slovenskim zakonom o dohodnini in evropsko zakonodajo in tudi študentom nerezidentom omogoča koriščenje študentske olajšave. Tretjič, odpravlja se domnevna neskladnost med slovenskim zakonom o dohodnini in evropsko zakonodajo ter priznava poseben pogoj za oprostitev plačila dohodnine ob prodaji rezidenčnega stanovanja, kadar je prodajalec tujec. Ti zavezanci namreč zaradi predpisov na drugih področjih ne morejo takoj ob preselitvi v Slovenijo pridobiti dovoljenja za stalno prebivanje in je zato zanje pogoj, da so lahko oproščeni plačila dohodnine pri prodaji rezidenčnega stanovanja le, če so najmanj tri leta imeli prijavljeno stalno prebivališče na tem naslovu, pomeni diskriminatoren pogoj, ki je po evropski zakonodaji nedopusten. Upoštevaje predlog skupine volivk in volivcev se v dopolnjenem predlogu zakona spreminja tudi 47. člen Zakona o dohodnini in ukinja obvezno vodenje knjig za kmete, katerih povprečni skupni dohodek v dveh zaporednih letih vseh članov kmečkega gospodinjstva iz osnovne in kmetijske dejavnosti preseže 7 tisoč 500 evrov. S tem se lahko vsakdo prostovoljno odloči o tem, na kakšen način bo evidentiral prihodke in odhodke osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti. Zaradi preprečitve morebitnih zlorab je dodan pogoj, da se za vodenje knjigovodstva lahko odloči le kmet, ki je hkrati tudi zavezanec za DDV in knjige vodi v vsakem primeru. Gre za administrativno poenostavitev, ki je z vidika kmetov tako pomembna, da je po mnenju predlagateljev dopusten odstop od načela enake obravnave zavezancev v enakem dohodkovnem položaju. Na obseg pobranih dajatev od kmetijske in gozdarske dejavnosti pa ta sprememba ne bo imela bistvenega vpliva. Upoštevaje vse navedeno, Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona podpre, tako v drugi kot tretji obravnavi. Hvala lepa.
Besedo dajem še predstavniku 5 tisoč volivk in volivcev, gospodu Cvetku Zupančiču.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! Na Kmetijsko gozdarski zbornici se dnevno ukvarjamo s problemi ljudi, ki živijo na podeželju, predvsem pa tistih, ki se ukvarjajo s kmetovanjem. Glede na to, da smo organizacija, ki si na demokratičen način prizadeva za oblikovanje pogojev za kmetovanje in ukrepov za njihovo podporo ter na različne načine poskušamo odpravljati omejitve, v še večji meri pa si prizadevamo, da do omejevanja sploh ne bi prihajalo. Zato pogosto opozarjamo na rešitve, ki so po našem mnenju neustrezne, neprimerne ali celo v nasprotju s cilji. Za nas je zato zelo pomembno sodelovanje, partnerstvo z organizacijami in organi države, kjer menimo, da je skozi pravi dogovor mogoče doseči največ za razvoj kmetijstva, podeželja in širše. Zato tudi danes obravnavate spremembe zakona, ki so nastale kot posledica težav, nedorečenosti in administrativne zahtevnosti na eni strani ter sprememb v ukrepih skupne kmetijske politike za programsko obdobje 2014–2020 na drugi strani. Na pobudo številnih kmetov, ki so na srečanjih ob različnih priložnostih opozarjali na neustreznost rešitve obveznega knjigovodstva na področju kmetijstva, smo se odločili za vložitev zakonske pobude s podporo volivcev, s katero prag za obvezno knjigovodstvo odpravljamo. Druga pomembna vsebina, ki smo jo naslovili, je izvzetje tako imenovane zelene komponente pri neposrednih plačilih iz obdavčitve. Predlagali smo tudi izvzetje plačil za zagon dejavnosti mladih kmetov iz obdavčitve, saj menimo, da program razvoja podeželja 2014-2020 določa vsebine poslovnega načrta in s tem omejitve za porabo denarja, ki ga mladi kmet pridobi. Denarnih sredstev mladi kmet ne sme porabiti za karkoli, temveč za razvoj svoje kmetije. Menimo, da bi bilo pomembno, da se omogoči izkoristiti olajšavo za vse vsebine iz poslovnega načrta, ki so vezane na investicije tudi v dopolnilne dejavnosti kot tudi druge stroške vezane na prenos kmetije Zadovoljni smo, da so predlagane spremembe prišle v nadaljevanje obravnave kot dopolnilo predloga sprememb zakona, ki ga je predlagala Vlada, in pričakujemo njihov sprememb in s tem pomemben prispevek k nadaljevanju razvoja kmetijstva in podeželja. Na Kmetijsko gozdarski zbornici se zahvaljujemo vsem, ki so dali svoj podpis v podporo spremembam zakona kot tudi vsem ostalim, ki so podprli predlagane rešitve. Na Kmetijsko gozdarski zbornici pričakujemo, da bo država že v osnovi zagotovila za kmetijstvo spodbudnejše in prijaznejšo zakonodajno okolje ter da takšnih akcij ne bo treba pogosto ponavljati. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Tilnu Božiču.
Hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 11. redni seji dne 23. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval dva predloga novel Zakona o dohodnini, in sicer Predlog ZDoh-2P, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev, in Predlog ZDoh-2R, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Na seji so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Državnega svet, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in Zakonodajno-pravne službe. K vsakemu izmed predlogov smo prejeli mnenje Zakonodajno-pravne služb, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, k predlogu novele ZDoh-2P pa še mnenje Vlade. Odbor je v skladu s poslovnikom najprej sklenil, da bo omenjena predloga novel zakona obravnaval v okviru iste točke dnevnega reda, nato sta predlagatelja predstavila namen in vsebino vsakega izmed predlaganih novel. Predsednik Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije je v okviru predstavitve Predloga ZDoh-2P uvodoma pojasnil učinke veljavnih določb Zakona o dohodnini, na podlagi katerih so morala kmečka gospodinjstva, ki imajo več kot 7 tosč 500 evrov dohodkov iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, začeti z vodenjem obveznega knjigovodstva. Zaradi postopnega spreminjanja izračuna dohodkov v prehodnem obdobju je v letu 2014 moralo voditi obvezno knjigovodstvo približno tisoč 300 kmetij, v letu 2015 pa še dodatnih 172. Po njegovi oceni bi moralo zaradi prenehanja začasnega režima v letu 2016 dodatno voditi knjigovodstvo še približno 3 tisoč kmetij. Nadalje je pojasnil, da to v praksi za kmete pomeni veliko administrativno breme in dodatne stroške računovodskih storitev. Opozoril je, da se predlog vložen s podpisi 5 tisoč volivk in volivcev od vladnega predloga razlikuje predvsem v odpravi obveznega knjigovodstva na kmetijah. V okviru predstavitve konkretnih rešitev predloga je izpostavil, da ta poleg ukinitve vstopnega praga za obvezno ugotavljanje dohodkov iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih ali normiranih odhodkov predvideva tudi dopolnitev seznama oprostitev plačil dohodnine za dohodke, povezane z osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnostjo, na način, da se upoštevajo tudi novosti programa razvoja podeželja 2014–2020. Kot predsednik Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je tudi poudaril, da komisija ZDoh-2P podpira, ne podpira pa vladnega predloga ZDoh-2R. V uvodni dopolnili obrazložitvi vladnega predloga je državna sekretarka na Ministrstvu za finance predstavila naslednje ključne rešitve. Spremembo v primeru obdavčitve na podlagi katastrskega dohodka, kjer se posodablja seznam ukrepov iz naslova kmetijske politike, ki niso predmet obdavčitve. Po njenem mnenju med predlaganima novelama P in R v tem segmentu ni bistvenih razlik. Nato spremembo namenjeno preprečevanju izogibanja plačila davkov v primerih, ko zavezanci prehajajo iz pavšalnega sistema obdavčitev v sistem obdavčitve na podlagi dejanskih prihodkov in odhodkov, in obratno. Nato odpravo razlikovanja med nerezidenti in rezidenti v primeru uveljavljanja oprostitve v povezavi s prodajo rezidenčnega stanovanja ali stanovanjske hiše, pa tudi izenačitev na področju možnosti uveljavljanja študentske olajšave. Tuji študentje je namreč po obstoječem zakonu še ne morejo uveljavljati. V nadaljevanju je odbor odločal, na podlagi katerega izmed predlaganih zakonov bo pripravil dopolnjen predlog zakona in sklenil, da bo to izvršil na podlagi vladnega predloga. Sledila je razprava in odločanje o tem, ali katerega izmed členov iz ZDoh-2P vključiti v ZDoh-2R, in odločil, da se tretji člen iz slednjega predloga vključi v prvega kot novi 1.a člen. Na seji so bili predloženi predlogi amandmajev Odbora k noveli ZDoh-2R, ki jih je odbor po razpravi tudi sprejel. Nadalje je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Odbor je v nadaljevanju sprejel tudi sklepa, s katerima je za ZDoh-2R, torej za vladni predlog zakona, predlagal, da se uvrsti na dnevni red 10. plenarne seje Državnega zbora, in zaključil zakonodajni postopek v zvezi s predlogom ZDoh-2P tako, da se opredeli kot neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini podpiramo v obliki, kot ga je oblikovalo matično delovno telo. Namreč, samo pobudo je pravzaprav vložila skupina volivcev za spremembo zakona, o kateri so s pomočjo tudi Kmetijsko gozdarske zbornice želeli pravzaprav ukiniti obvezno vodenje poslovnih knjig za kmetije in kmečka gospodinjstva, hkrati s tem pa je vložila predlog sprememb zakona tudi Vlada in na podlagi sodelovanja vseh vpletenih je nastal kompromis, ki ga seveda v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo. Poudarjamo pa, da je v veliki meri tudi volja volivcev upoštevana, obveznost vstopa v vodenje poslovnih knjig za dohodnino se zmanjša, hkrati pa bodo seveda tudi preprečene zlorabe, ko bi zavezanec, recimo, prostovoljno vstopil v sistem DDV in si tako odbijal stroške davka, za namene dohodnine pa knjig ne bi vodil in bi plačeval le pavšalni davek. In znotraj tega je bilo oblikovano besedilo zakona, ki sem ga v uvodu že omenjal, ki ga v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo. Naj tudi sicer povem, da Socialni demokrati ne podpiramo rešitve, ki ukinjajo ali pa zmanjšujejo prekomerna administrativna bremena. Če govorimo o kmetijskih gospodarstvih in gospodinjstvih, je to še toliko bolj dobrodošlo. Torej sama usmeritev tega zakona je pravilna, zato bomo ta zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem skupaj! Kot smo v Poslanski skupini Združena levica že konec junija povedali na seji Odbora za finance in monetarno politiko, bomo predlagane spremembe Zakona o dohodnini, vključno z vsemi dopolnitvami, ki so bile na matičnem delovnem telesu sprejete, podprli. Predvsem najprej pozdravljamo tiste dele sprememb zakona, ki gredo v smeri večjega pretoka oseb in delavcev oziroma večjega pretoka ljudi v Evropski uniji. Takšna je, recimo, sprememba, ki državljanom drugih držav omogoča oziroma lajša izpolnitev pogojev za oprostitev obdavčenja od prodaje glavnega prebivališča, ali pa tista, ki študentom daje pravico do splošne davčne olajšave za delo preko študentskega servisa. Te spremembe podpiramo in v preteklih mesecih je bilo veliko govora o tem, kaj Evropa je, kaj ni in kaj bi morala biti. Gotovo je, da Evropa ne bi smela biti samo mesto prostega pretoka blaga, storitev in kapitala, v kar jo nekateri skušajo narediti. Predvsem so po našem mnenju ljudje tisti, ki jim moramo zagotoviti svobodno gibanje in življenje kjerkoli v Evropi pod enakimi pogoji, ne glede na to, kaj piše pod njihovimi podatki o državljanstvu in rojstni državi v njihovih potnih listih. In ker smo trenutno priča migrantski krizi, bi to moralo veljati tako za prebivalce držav Evrospke unije kot za tiste, ki to šele želijo postati in se morajo, da bi dosegli svoj cilj, poniževati in tvegati svoja življenja. Evropa bi morala postati priložnost dostojnega življenja za vse ljudi, ki te priložnosti v svojih rojstnih državah, deloma tudi po krivdi Evrope, ne dobijo. Hkrati podpiramo tudi predlagane spremembe zakona, ki se dotikajo administrativnega razbremenjevanja kmetov. Te spremembe se nam zdijo smiselne, predvsem v luči razvoja podeželja, lajšanja preživetja na podeželju, vse večjih regionalnih razlik, ki jih, na žalost, imamo, upadanje samooskrbe in tako naprej. Predlagan kompromis v zakonu se nam zdi dober, zato bomo zakon v celoti podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije-krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, kolegicam in kolegom, državni sekretarki in predstavniku 5 tisoč volivk in volivcev, gospodu Cvetku Zupančiču! Najprej želim povedati, da Nova Slovenija iskreno in visoko ceni napore 5 tisoč volivk in volivcev, ki so predlagali Državnemu zboru novelo Zakona o dohodnini, na to je potem tudi odreagirala Vlada, in prepričani smo, da smo na Odboru za finance in monetarno politiko dosegli kompromis in sprejeli predlog zakona, ki bo v zadovoljstvo tudi 5 tisoč volivk in volivce in seveda tudi vsem, ki jih ta novela zakona tangira. Danes obravnavana novela Zakona o dohodnini posega na področje plačil dohodnine kmetov oziroma bolje rečeno, oprostitev plačil dohodnine za nove ukrepe s področja skupne kmetijske politike Evropske unije v obdobju 2015–2020. Gre za predlog zakona, ki pomeni uskladitev davčnih predpisov z zakonodajo Evropske unije. Predlog zakona ureja davčno oprostitev za tista plačila kmetom iz nove finančne perspektive, kjer je oprostitev že določena z evropskimi uredbami, ki pa jih je zaradi specifičnih notranjih ureditev davčnih področij posamezne države treba implementirati tudi v notranjo zakonodajo. Novi predpisi skupne kmetijske politike Evropske unije prinašajo nekatere nove vrste plačil, podpore za sheme kakovosti kmetijskih pridelkov, plačila za ekološko kmetovanje in plačila za okolju in podnebju ugodno pridelavo, to so tako imenovana KOP in KOPOP plačila. Plačila dohodnine bodo oproščene tudi vse izplačane odškodnine in denarne pomoči zaradi naravnih in drugih nesreč ter za škodo, ki jo povzročijo prosto živeče živali. Nadalje se ohranja oprostitev plačila dohodnine za dolgoročna vlaganja na kmetijah, med katere sodijo investicijski transferji, investicije v pogozditev in plačila za zagon dejavnosti za mlade kmete. Na potrebno ureditev tega področja je opozorila že Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, ki je s podporo 5 tisoč volivk in volivcev pred kratkim vložila v parlamentarno proceduro predlog novele Zakona o dohodnini, ki na teh področjih vsebinsko ureja praktično isto materijo. Obdavčitev kmetij bistveno vpliva na njihov ekonomski položaj. Predvsem velja to za obdavčitev z neposrednimi davki, med katere sodi tudi dohodnina. Zagotovo se tega dobro zaveda evropska skupnost, ki namenja kmetijstvu in kmetijski politiki velik del sredstev Evropske unije, ki pa ne smejo biti obdavčena, če naj bodo v dejanskem smislu spodbude kmetom. Skupna kmetijska politika Evropske unije s svojimi ukrepi in plačili zasleduje v finančni perspektivi 2015-2020 poleg cilja čim višjega deleža ekološke pridelave tudi zaščito kmetij z manj ugodnimi pogoji pridelave in kmetovanje na okolju in podnebju sprejemljiv način. Slovenija mora kot del Evropske unije spoštovati cilje skupne kmetijske politike Evropske unije, ki pa se, kot že rečeno, dosegajo tudi skozi davčno zakonodajo. Naj ob tem poudarim, da je položaj večine slovenskih kmetov dodatno otežen zaradi majhnosti in razdrobljenosti posestev pa tudi zaradi različnih in številnih naravnih nesreč, s katerimi se kmetije srečujejo praktično vsako leto, nazadnje toča v severovzhodni Sloveniji. Predlagani zakon prinaša rešitev in rešitve v podporo slovenskemu kmetijstvu in kmetu in poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije. Krščanski demokrati bomo zato Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakon o dohodnini tudi podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana generalna sekretarka s sodelavko in pa predstavniki Kmetijsko gozdarskega zavoda, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je pripravila Vlada, in rešitve, ki so bile povzete iz Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je pripravilo 5 tisoč volivk in volivcev. Z rešitvami zakona so želeli dopolniti seznam oprostitev plačil dohodnine za dohodke, povezane z osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnostjo, na način, da se upoštevajo novosti iz Programa razvoja podeželja 2014–2020. Vlada je smiselno povzela to rešitev v 26. členu zakona. Prav tako pa je predlog rešitve tega zakona, 5 tisoč volivk in volivcev, smiselno povzela vladni zakon. Tako se ukinja vstopni prag za obvezno ugotavljanje dohodkov iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih ali normiranih odhodkov. Dosedanji prag 7 tisoč 500 evrov dohodkov iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti je postavljen zelo nizko in med obveznike zajame kmečka gospodinjstva, ki niso primerljiva z velikostjo kmetij, ki morajo voditi knjige v ostalih evropskih državah. Pri tem je treba poudariti, da kmečkim gospodinjstvom vodenja računovodstva oziroma evidenc za davčne namene povzroča dodatno administrativno breme in stroške. Zaradi navedenega so predlagane rešitve smiselno povzete v vladnem zakonu o dohodnini. Tako je črtana obveznost vodenja knjig na večjih kmetijah. Vladni zakon pa tudi določa dodatni pogoj za prostovoljni vstop v vodenje knjig, in sicer da tako možnost lahko izkoristijo samo kmečka gospodinjstva, ki za svojo osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost obračunavajo davek na dodano vrednost. Kjer so bile povzete rešitve 3. člena tega zakona v vladnem zakonu v obliki 1.a člena, bo Poslanska skupina Stranka modernega centra glasovala za sklep. Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, skrajšani postopek, predlagatelja skupine 5 tisoč volivk in volivcev, pa ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Bo pa poslanska skupina podprla zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je pripravila Vlada. Ta zakon poleg bistvenih rešitev iz zakona volivk in volivcev vsebuje rešitve, da se spremembo drugega odstavka 39. člena Zakona o dohodnini, s katero se bolj splošno za vse mogoče primere prehoda med različnimi načini ugotavljanja dohodka uredi davčno pravilo, skladno s katerim se vsak prihodek in odhodek upošteva le enkrat. Zakon pa tudi določa spremembe 116. člena Zakona o dohodnini z določitvijo olajšave za rezidente države članic Evropske unije in evropskega gospodarske prostora, ki najmanj 90 % aktivnega dohodka dosegajo v Sloveniji, in sicer tako, da se med navedene olajšave uvrsti tudi posebna osebna olajšava določena v skladu s tretjim odstavkom 113. člena Zakona o dohodni za dohodke od študentskega dela. Kot rečeno, bo Poslanska skupina Stranke modernega centra Predlog Zakona o dohodnini, ki ga je pripravila Vlada, podprla. Zakon vsebuje najbolj bistvene rešitve ukinitve vodenja knjig iz zakona 5 tisoč volivk in volivcev. Zaradi navedenega bomo glasovali tudi za sklep, da zakon volivk in volivcev ni primeren za nadaljnjo uporabo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani predstavniki pettisočih volivcev in volivk, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki podpiramo vse rešitve, ki pomenijo enostavnejše poslovanje, ki pomenijo manj ovir pri poslovanju, predvsem manj birokratskih ovir, in pa seveda tudi tiste, ki omogočajo večjo produktivnost in večjo konkurenčnost. Eden izmed takih predpisov je sprememba Zakona o dohodnini, ki se nanaša na obdavčitev kmetov. Menimo, da bodo zaradi tega kmetje lažje poslovali in bodo seveda tudi konkurenčnejši ne le na slovenskem, ampak tudi na evropskem trgu. Prav tako nas veseli, da je prišlo do združitve dveh pravnih predpisov, in sicer zakona, ki ga je predlagalo 5 tisoč volivk in volivcev, in zakona, ki ga je predlagala Vlada. Menimo, da je tudi to nek odraz vzajemnosti in sodelovanja. V Slovenski demokratski stranki smo že približno pred enim letom poudarili, da bomo podpirali vse rešitve, ki pomenijo izboljšanje poslovanja, ki so smiselne in ki pomenijo povečanje konkurenčnosti. Te rešitve so v tem zakonu in se nanašajo tako na obračunavanje davka, nanašajo se tako na spodbude, predvsem tudi mladih, glede tega imamo v Slovenski demokratski stranki, zato da bi natančnejše to določili, še amandma. Jaz predvidevam, da bo ta amandma tudi sprejet. Nanaša se predvsem na začetek upravljanja kmetijske dejavnosti, predvsem mladih, in menimo, da ta amandma natančneje in preciznejše določa oprostitev plačila, ki velja tudi za mlade. Prav tako podpiramo vse tiste določbe, ki dejansko pomenijo le enkratno obdavčitev kmetijske dejavnosti, ter seveda tudi določbe, ki pomenijo to, da se investicijska dejavnost v kmetijstvu ne obdavčuje. Žal smo bili v preteklosti priča številnim določbam Zakona o dohodnini, ki je obdavčeval sama vlaganja. Kmetijska dejavnost mora biti izenačena z gospodarsko dejavnostjo in zakon gre v tej smeri, seveda na podlagi smernic oziroma direktiv Evropske unije. Iz navedenih razlogov bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana sekretarka, spoštovani predstavnik volivcev in volivk! Dovolite, da predstavim še stališče Poslanske skupine Desus za Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. V proceduralni zakonodajni postopek sta bila vložena dva predloga zakona hkrati, in sicer predlog, ki je bil oblikovan na Ministrstvu za finance, ter predlog, ki so ga vložili volivke in volivci na pobudo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Ker gre za vsebinsko enaka predloga, je bilo v skladu s poslovnikom Državnega zbora določeno, da se kot izhodišče obravnava vladni predlog. Gre pa dejansko za tako imenovani hibridni zakon, ki je po končani obravnavi na matičnem delovnem telesu tudi usklajen. Besedilo veljavnega zakona je treba novelirati zaradi novega programa razvoja podeželja. To je bil tudi glavni namen obeh predlogov, ki ju v Poslanski skupini Desus podpiramo. Ustrezno se je dopolnil seznam odhodkov, povezanih s kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo, ki so oproščeni plačila dohodnine. Dodatno so bila vključena plačila kot, denimo, za zeleno komponento ali ekološko kmetovanje. Izhajajoč iz primerjave obeh predlogov, se je v začetku zdelo, da je edina razlika spremembe veljavnega 26. člena novele Zakona o dohodnini. Vsebina člena je bila še pred samo obravnavo na seji matičnega delovnega telesa medresorsko usklajena. Dogovorjeno je bilo, da se med investicijske podpore, ki so oproščene dohodnine, ne uvrsti pomoči za zagon dejavnosti mladih kmetov, kot je prvotno predlagala skupina volivk in volivcev. Slednja je že oproščena dohodnine v veljavni dohodninski zakonodaji, zato v Poslanski skupini Desus ne vidimo potrebe po dodatni oprostitvi. Bolj se je zapletlo pri vsebini člena, ki določa obvezno računovodstvo za kmete. Na seji pristojnega odbora je s sprejetjem amandmaja koalicije bil usklajen kompromisni predlog, da se črta obveznost vodenja knjig na večjih kmetijah ter določi dodaten pogoj prostovoljnosti samo za tista kmečka gospodinjstva, ki za svojo dejavnost obračunavajo davek na dodano vrednost. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo takšno odločitev, saj smo zagovorniki zmanjšanja finančnih in administrativnih bremen, še posebno za male kmetije. Odprava obveznega knjigovodstva je bila predhodno zastavljena obljuba že pri prejšnjem noveliranju, zato je ustrezna ureditev več kot nujna. Po drugi strani menimo, da je prav, da še vedno obstaja enakopraven položaj vseh davčnih zavezancev, ne glede na dejavnost, s katero se ukvarjajo. Ker je bilo celotno besedilo z amandmaji ustrezno preoblikovano, nanj nimamo pripomb, zato bomo v Poslanski skupini Desus predlagano novelo podprli. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Cenjena državna sekretarka, direktor in predsednik Kmetijsko gozdarske zbornice, kolegice in kolegi! Ko danes govorimo o tem Zakonu o dohodnini, je morda za nekatere nekaj malega, za mene in našo poslansko skupino pa velik dokaz, da ko dobimo signal širše iz Republike Slovenije, v tem primeru ljudi, ki živijo na podeželju in se ukvarjajo s kmetijstvom, in ko vsi skupaj zaznamo, tako tisti, ki imajo težave, Kmetijsko gozdarska zbornica, Vlada, cenjene poslanke in poslanci, da je tu težava in če hočemo, lahko ta problem rešimo. To je, mislim, da dober signal tudi za ostale zakone, ki jih pripravljamo. Veseli tudi podatek, kot je rekla gospa državna sekretarka, da ta sprememba ne prinaša nekih velikih finančnih posledic. Zakon, o katerem govorimo, je prav gotovo za hitrejši in lažji razvoj našega podeželja. Seveda, naše podeželje je odvisno od kmetij po Sloveniji. Žalostno je večkrat, ko vidiš na kakšnem gorskem območju, ko se kakšna kmetija zarašča. Seveda v tem zakonu, predvsem pa amandmaju Slovenske demokratske stranke se tudi dotikamo mladih prevzemnikov, predvsem pa mladih, ki bodo živeli in delali na teh kmetijah. Iskreno želim, da ta zakon, tudi amandma, podprete v dobrobit slovenskega podeželja, slovenskega kmetijstva in tudi posledično evropskega kmetijstva. Še enkrat pozdravljam napor Kmetijsko gozdarske zbornice, vseh tistih, ki so se podpisali, Vlade, Ministrstva za finance in seveda vseh vas v dvorani, spoštovane poslanke in poslanci, da bomo s tem, ko bomo to izglasovali, omogočili hitrejši in lažji razvoj našega lepega slovenskega podeželja. Hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Oprostitve morajo biti zato, da se odmere dohodnine izvzamejo iz plačil, ki so namenjene pokrivanju izpada dohodkov ali pa pomoči pri investicijah. Prav je, da so investicije, namenjene iz teh ukrepov PRP 2014–2020 mladim prevzemnikom za zagon dejavnosti, vendar pa morajo biti usmerjene v dolgoročna vlaganja, v osnovno kmetijsko dejavnost ali pa gozdarsko dejavnost. Samo tako bomo v kmetijstvu dosegli dolgoročni cilj večje samooskrbe z doma pridelano hrano in pa ekološko pridelano hrano. Vaš amandma pa bi omogočil, da bi bili oproščeni vsi, ki bi prevzemali kmetije, torej če bi samo prevzeli kmetije in ne bi vlagali in imeli teh investicijskih vlaganj. Mislim, da s tem ne bi dosegli cilja razvoja kmetijstva in bi bilo tudi na konec koncev to v nasprotju z neko ekonomsko logiko, ker samo investicije prispevajo k boljšemu razvoju slovenskega podeželja. Hvala.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Jaz sem zelo zadovoljen ob tej priložnosti, ko sprejemamo zakon o dohodnini, saj vidimo tukaj, da je možno doseči takšne zakonske rešitve, ki združujejo, ki povezujejo in ko najdejo skupne imenovalce na dveh nivojih, torej na čim širšem območju Slovenije, kjer so, jaz verjamem, s tem kompromisnim predlogom zadovoljni tako predstavniki 5 tisoč podpisnikov spremembe predloga zakona kot tudi Vlada, ki je v končni fazi pred nas postavila ta zakon, kot seveda, kot rečeno, vse politične grupacije v tem parlamentu. Torej, če je le volja, je tudi znanje in moč. Povedali smo že uvodoma, v Poslanski skupini Desus podpiramo predlog tega tako imenovanega, v končni fazi hibridnega zakona, saj veljavni Zakon o dohodnini na nek način mora biti tudi usklajen oziroma homogen s predpisi na področju kmetijstva, ki se uporabljajo v naši državi že v letošnjem letu, kot je denimo Program razvoja podeželja. Potrebna je seveda tudi nujna uskladitev zakonodaje Evropske unije, zlasti z določbami o prostem gibanju oseb in delavcev. Vemo, da Evropa ni samo zgolj prosto gibanje blaga, storitev in kapitala, ampak tudi delovne sile, prebivalcev in ljudi ter pravice do ustanavljanj, in sicer zaradi diskriminatornega obdavčevanja dobička iz kapitala od prodaje glavnega prebivališča ter zaradi neobstoja posebne olajšave za rezidente držav članic EU s statusom dijaka in študenta, ki glavni del obdavčljivega dohodka dosežejo v Sloveniji. Kot rečeno, stališče naše Poslanske skupine je, da bo zakon podprla, nenazadnje v tem zakonu vidimo tudi odpravo mnogih finančnih in seveda tudi administrativnih bremen, kar je za delovanje kmetijskega sektorja nujno potrebno. S tem, verjamem, da bo dosežena tudi večja konkurenčnost našega kmetijstva v najširšem možnem prostoru, s tem pa boljši jutri kmečkega življa, kar je na vsak način skladno tudi z našimi programskimi usmeritvami. Z eno besedo – v Desus zakon podpiramo. Verjamemo, da bo implementacija tega predpisa dosegla pozitivne učinke. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Dovolite mi, da se opredelim do predlaganega amandmaja. Predlagani amandma širi vsebino 26. člena v dveh elementih oziroma v dveh točkah. Najprej se predlaga, da bi se oprostila plačila dohodnine tudi dolgoročna vlaganja v zvezi s kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo, za katero se davčna osnova ugotavlja v skladu s 3., 4., 6. in 7. odstavkom 48. člena. Poenostavljeno rečeno, gre za dolgoročna vlaganja na tistih kmetijah, kjer se odločijo, da bodo vodili evidenco svojega poslovanja z ugotavljanjem dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov. V drugem delu pa se predlagani amandma nanaša na plačila za zagon dejavnosti mladih kmetov. Najprej, kar se tiče prvega dela predlaganega amandmaja, predlagatelj spregleda, da je v letu 2012 prišlo do pomembne spremembe pri poenostavljenem obračunavanju dohodnine, torej v primerih, ko se od te dejavnosti ugotavljajo odhodki kot normirani odhodki, in sicer se ne ugotavljajo prihodki več v tem primeru po plačani realizaciji, ampak se prihodki ugotavljajo na podlagi obračunane realizacije. To pomeni, da se upoštevajo splošni računovodski standardi, ki v zvezi z dolgoročnimi vlaganji omogočajo časovno razmejitev na obdobje amortiziranja. Zaradi te spremembe dejansko oprostitev, ki je bila v trenutno še veljavnem 26. členu zakona, ni več primerna. V drugem delu, ko govorimo o plačilu za zagon dejavnosti mladih kmetov, pa je treba upoštevati vsebino plačil, ki jih mladi kmetje za prevzem kmetije dobijo. Če po vsebini ta plačila predstavljajo dolgoročna vlaganja, so že po splošni določbi 26. člena Zakona o dohodnini oproščeni plačila dohodnine. Po našem mnenju tudi ta navedba v zakonu ni primerna, saj bi vnaprej oprostila vsa plačila za zagon dejavnosti mladih kmetov dohodnine, ne glede na to, kaj po vsebini ta plačila dejansko pomenijo. Za povečanje pravne varnosti pa v dogovoru z nami Ministrstvo za kmetijstvo že pripravlja izvedbene predpise, ki bodo podrobneje določili, kdaj se šteje, da so sredstva za zagon dejavnosti mladih kmetov vlaganja dolgoročna vlaganja. S tem se bo v bistvu dejansko tudi v praksi povečala pravna varnost oziroma zavedanje, katera plačila in pod kakšnimi pogoji so lahko oproščena plačila dohodnine že na podlagi splošne opredelitve 26. člena. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Branko Ravnik.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Tudi sam se bom opredelil do predloga amandmaja. Namreč, po našem mnenju amandma smiselno povzema rešitve, ki so bile zapisane tudi v predlogu zakona, ki ga je vložila Kmetijsko gozdarska zbornica ob podpori volivk in volivcev. Namreč, za kaj gre? Gre za izvzem iz obdavčitve podpore za zagon dejavnosti mladih kmetov. Program razvoja podeželja namreč določa vsebino poslovnega načrta in s tem tudi omejitve za porabo denarja, ki ga mladi kmet dobi. Gre za to, da že s tem, ko nekdo zaprosi za ta sredstva, se zaveže, da denarja ne bo porabil za karkoli, ampak za razvoj kmetije. Namreč, poslovni načrt, ki ga predloži – poslovni načrt je tudi ocenjevan, najboljši poslovni načrti so seveda potem tudi finančno podprti. Že s tem, ko so tiste vsebine, ki so vezane na razvoj kmetije, tudi na koncu bolje ocenjene, s tem podprte, se nekako na ta način zagotavlja, da bo ta denar tudi smiselno porabljen za razvoj. Sam poslovni načrt mora za obdobje treh let pokazati ekonomski razvoj kmetije, prispevek k horizontalnih ciljem, kot so vplivi na okolje, podnebne spremembe in inovacije. Tudi sam poslovni načrt ima glavne elemente, izhodiščno stanje, ključni mejniki, cilji za razvoj kmetijskega gospodarstva, opis dejavnosti vključno s tem, katere naložbe se bodo podpirale, sredstva se lahko uporabijo tudi za usposabljanje, svetovanja ali drugo dejavnost. Zato menimo, da je že s tem, ko so pogoji pridobitve teh sredstev relativno natančno opisani, zagotovljeno, da bodo ta sredstva tudi dejansko v tem smislu porabljena. Namreč, tisto, kar je bil naš cilj pri predlogu, in tak cilj se zasleduje tudi z amandmajem, je, da bi bile izvzete iz obdavčitve tudi investicije, na primer, v dopolnilno dejavnost na kmetijah. Mladi prevzemniki dostikrat začenjajo ne samo z osnovno, ampak tudi dopolnilnimi dejavnostmi in s stroški, ki so povezani s prenosom kmetije, kot so, recimo, izplačilo dedičev in drugi stroški prenosa oziroma prevzema kmetije. Na ta način bi zagotovili bistveno širšo možnost. Sicer sedanji predlog Vlade oziroma ta, ki je v obravnavi, omogoča olajšavo v primeru investicij oziroma vlaganj v osnovno kmetijsko dejavnost, zato smo tako rešitev tudi podprli. Dejstvo je, da bi rešitev, če bi bila dopolnjena tudi z amandmajem, bi bila po našem mnenju ustreznejša, vendar podpiramo tudi tako rešitev, kot je zdaj predvidena v obstoječem zakonu.
Prosim, da se prijavite za nadaljnjo razpravo. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Da ne bi bilo nekih nesporazumov glede predlaganega amandmaja. Mi menimo, prvič, da ni nič narobe, če se neka sredstva amortizirajo, da so lahko tudi oproščena, skratka eno ali drugo, da ne bo tukaj kakšne pomote. Imamo ravno tako pri podjetjih investicijske olajšave in v takšnih primerih je potem treba to urediti v zvezi z amortizacijo. Tako da glede prvega dela našega amandmaja, jaz mislim, da je relevanten in da dolgoročna vlaganja lahko predstavljajo oprostitev za kmetijsko gospodarstvo, za kmetijo in navsezadnje spodbuja takšna rešitev tudi večjo produktivnost in nenazadnje tudi večjo konkurenčnost. Tudi drugi del amandmaja, ki se nanaša na mlade in zagon dejavnosti, je popolnoma jasen. Tukaj ne more priti do nikakršnih stroškov, ki ne bi bili povezani z zagonom dejavnosti. Namreč, ta amandma govori o dejavnosti in zagonu dejavnosti, tukaj ne gre za stroške, ki bi bili neki osebni stroški in tako naprej. Skratka, tukaj je točno določeno. Kot je gospod Ravnik povedal, to se naredi na podlagi poslovnega načrta, poslovnega modela, kar z drugimi besedami pomeni, da ta amandma predvsem spodbuja mlade, da bodo ostali na kmetijah, da bo dejansko kmetijsko območje Slovenije bolje poseljeno, bolje zaseljeno, da ne bodo ljudje odhajali s kmetij, da bo tudi neko ravnovesje v celotni državi glede poseljenosti, glede proizvodnje, glede pridobivanja dohodka in glede tega, da bodo vsem, ne glede na to, kje živijo in kje delajo v tej državi, zagotovljene bolj enake možnosti. Seveda smo vsi za to, da so zagotovljene vsem enake možnosti, vendar se osebno ne morem slepiti s tem, da so vsem zagotovljene enake možnosti, ampak bolj enake, da bo večja izenačitev ljudi, kjerkoli živijo, kjerkoli se rodijo in kjerkoli delajo, bivajo, da bodo imeli možnosti za to, da bodo ustvarjali, da bodo s tem tudi živeli na kmetijah in ne bo preseljevanja s kmetij v mesta ali celo v tujino, kot se v zadnjem času dogaja. Tako s tem amandmajem v Slovenski demokratski stranki želimo zagotoviti tudi izenačitev pogojev gospodarjenja na celotnem območju Slovenije, in se nam zaradi tega zdi popolnoma relevanten.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, gostje, lepo pozdravljeni! Podpiram vsak ukrep, ki bo pripomogel k temu, da bo slovensko kmetijstvo boljše, da bomo imeli večjo samooskrbo, in ki bo spodbujal mlade ljudi, da bodo pripravljeni prevzeti kmetije. Vemo, da kmetijstvo ni katerakoli panoga, ampak za vsako državo izredno pomembno, saj je samooskrba s hrano izrednega strateškega pomena za vsako državo. Vemo, da imamo tudi kar nekaj problemov, da so na kmetijah ostareli lastniki kmetij, da mnogi mladi, ki želijo naprej kmetovati, v tem ne vidijo prihodnosti. Tudi odnos do slovenskega kmeta ni vedno najbolj prijazen. Konkurenca je močna, če pogledamo sosednje države ali druge večje države, kjer so ugodnejši pogoji za kmetovanje. Zato sem temu naklonjena in se mi zdi prav, da naredimo vse, da mlade ljudi spodbujamo tudi s takšnimi ukrepi, kot je predlagan v tem amandmaju ali pa na splošno s tem zakonom, da bomo imeli več mladih prevzemnikov kmetij, ki imajo še energijo, ki se lahko spopadajo z novimi administrativnimi ukrepi. Hkrati pa poudarjam, da imamo preveč teh administrativnih ukrepov, da bi morali težiti k temu, da stvari čim bolj poenostavimo, tam kjer lahko. Vemo, da evropska kmetijska politika zahteva določeno administracijo, vendar moramo težiti k temu, da tega še dodatno ne zaostrujemo, povečujemo, ker so ljudje na kmetijah predvsem vajeni delati na zemlji, medtem ko vse, kar je dodatnega v zvezi s papirologijo, je pa velikokrat lahko zelo obremenjujoče. Tako podpiram ta amandma.
Torej, bo še razprava. Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrski garnituri oziroma predstavnikom Vlade, kolegicam in kolegom! Če ne bi poslušal teh uvodnih razprav, se sploh ne bi oglasil v današnji razpravi, ker sem pač koalicijski član, član koalicijske stranke in podpiramo ukrepe, ki jih imamo danes na mizi. Vendar moram kljub temu reči, da sem sam veliko bolj navdušen nad večjim številom obdavčitev, ki bi šle v smeri pavšalizacije. Na tej točki nisem navdušen nad tem razmišljanjem naše Vlade. Namreč, vse, kar bi poenostavilo, kajti ne gre samo za poenostavitev, gre za to, da imajo ljudje psihološko popolnoma drugačen odnos do davkov, če imajo neko svobodo znotraj tistega minimuma. Kajti treba je vedeti, mi v tem primeru govorimo samo o ljudeh, ki takoj zapravijo vse, kar zaslužijo, torej, ta denar se neposredno vrača, to ni denar, ki gre v nakupe jaht ali pa ne vem na kakšne otoke in se izognejo plačilu davkov. Pavšal se mi zdi rešitev, ki bi jo morali večkrat uporabljati. Tisto, zaradi česar sem se resnično oglasil, je pa naslednje. Nekateri ste grozno zaskrbljeni za kmeta na Slovenskem in za vsako malenkost, ki bi jo prizadela v smislu obdavčitve ali olajšave, zaraščanja gozdov in tako naprej. Moram vam reči, da se Janez Evangelist Krek obrača v grobu. To ste ravno tisti, ki ponavadi govorite o tem, da je treba vse prodati. Berite danes današnje časopise. Pa ni bilo treba današnjih, ampak tudi današnje. Bili ste zato, da se proda Žito, bili ste za to, da se proda Mercator, danes pa – presenečenje! – kupujemo in jemo hrvaško meso. Se opravičujem za to razpravo, ampak ta odnos do kmeta se ne začne samo pri tistem gorskem kmetu, ki dobi rahlo olajšavico, ampak se začne v celoti! Slovensko blago, slovenski kmetijski proizvodi se bistveno manj prodajo, nedvomno, v to ni nobenega dvoma, če bi hoteli govoriti o vlogi kmeta in kmečke proizvodnje na Slovenskem. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat, spoštovani predsednik, za dano besedo. Ko sem sedaj poslušal mojega predhodnika, imam občutek, da smo malo pomešali stvari. Pa ne bi želel v stvari zahajati, hotel bi sledeče povedati. Poglejte, sv Sloveniji imamo veliko sodobnih kmetij, na katere smo lahko izjemno ponosni. Lahko se prav to primerjajo z vsemi državami po Evropi. Danes govorimo o podeželju, o kmetijah, ki so manjše, ki so gorske. Poglejmo, spoštovane kolegice in kolegi, tudi na tej kmetiji, ko mlad prevzema to kmetijo, moramo upoštevati njihovo finančno-ekonomsko plat. Jaz mislim, da danes mlad, ki je bil vzgojen na kmetiji, ki je bil rojen na kmetiji, bil 20 let na kmetiji, ni nobena težava, da te kmetije ne bi prevzel, ampak glejte, moramo upoštevati, da njega skrbi prav gotovo ne samo to, kako bo upravljal s to kmetijo, kako bo preživel svojo družino. In zato se mi zdi pomemben ta amandma. Zelo blizu smo. Jaz sem v prejšnji razpravi pohvalil vse segmente, da je to lahko en vzorec, kako znamo stopiti skupaj, da ko dobimo signal od zunaj, izven te dvorane, da je treba nekaj spremeniti, da znamo, če hočemo skupiti skupaj, da lahko to spremenimo. Tu gre tudi za vlaganja. Slovenija je na več segmentih zelo slabo samooskrbna. In seveda ta amandma se prav gotovo nanaša na področje investicij, tistih manjših kmetij z dopolnilno dejavnostjo. Tu pa vidim sam, ki tudi prihajam iz podeželja, da lahko tista mala kmetija s petimi ali še celo kakšnim hektarjem manj preživi, če bo imela še boljše pogoje na področju, ki sem ga omenjal. Zato, spoštovani kolegice in kolegi, dajmo se poslušati in ne mešajmo zdaj žita pa ne vem koga, ampak se pogovarjajmo o razvoju našega podeželja. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani gostje! Saj je prav in kulturno, da se je naš spoštovani kolega Primož Hainz opravičil za svojo razpravo, ker res ta razprava z Janezom Evangelistom Krekom nima prav nobene veze, bilo bi pa tudi korektno, da bi gospod Hainz dodal za slovensko javnost, ker seveda javnost to že ve, da je prav njegova poslanska skupina, Desus, bila tista, ki je glasovala za seznam 15 podjetij, ki gredo v prodajo. Na tem seznamu je bilo tudi podjetje Žito, delniška družba. Nova Slovenija tega seznama ni, podčrtujem, ni podprla, čeprav se nam nekako očita, da mi želimo vse prodati, menda še celo boga. No, toliko morda za uvod, pa nisem hotel takšnega narediti. Želel sem povedati to, da je prav, da je parlament izredno senzibilen do področja kmetijstva. Jaz ne razumem področja kmetijstva kot zgolj neko dejavnost, ki producira, ki proizvaja hrano. Ne, ni. Kmetijstvo ni to. Kmetijstvo je tudi dejavnost, ki skrbi za ohranjanje naše kulturne krajine. Čeprav je po mojem razumevanju slovenski jezik najlepši in najbogatejši, ampak tukaj pa imajo Angleži zelo, bi rekel, primerno besedo za kmetijstvo: agriculture. Ta beseda veliko pove, pravzaprav govori o tem, da je kmetovanje več kot pridelava hrane, da je kmetijstvo torej kultura obdelovanja zemlje. Kultura obdelovanja zemlje, pridelovanja rastlinske hrane in reje živali. Vse mora potekati na primerni etični ravni, h kakršni razviti svet vse bolj teži in jo podpira. Takšen način kmetovanja je sonaraven, je trajnosten. Slovenski človek je skozi zgodovino kulturno kmetoval in s tem oblikoval kulturno krajino, na katero smo ponosni in jo občuduje ves svet. Včasih mi, ko se vozimo po prelepi Sloveniji, ne vidimo te lepe kulturne krajine, tuji turisti nas morajo na to opozoriti. Kdo neguje to kulturno krajino? Pa ne samo letos, ne samo v tem mandatu, že pravzaprav skozi vso zgodovino, kar slovenski narod obstoja na tej zemlji. Kmetijstvo ni le dejavnost za proizvodnjo hrane, je tudi dejavnost za ohranjanje naše kulturne krajine. In če smo že pri lastništvu, ali državno ali zasebno ali kakršno že pač, tukaj želim izpostaviti eno trditev, da je pa kmet tisti, ki je najbolj odgovoren lastnik, gospe in gospodje. Najbolj odgovoren lastnik. Tudi na tej točki moram, čeprav ne govorimo o strategiji razvoja slovenskega kmetijstva, na neki način pa tudi davki, k temu moramo pripomoči, potem se tudi danes na tej točki dnevnega reda spomnim prvega ministra za kmetijstvo prof. dr. Jožeta Osterca, ki je leta 1990 že spisal program razvoja slovenskega kmetijstva, kjer seveda pravi, s čimer se globoko strinjam, da je perspektiva slovenskega kmetijstva v družinskih kmetijah. V družinskih kmetijah. O tem veliko govorijo tudi evropski dokumenti skupne evropske kmetijske politike. Če govorim o družinskih kmetijah, imam v mislih mlade prevzemnike, ker druga, če ni družinskih kmetij, če ni nasledstva, če ni mladih prevzemnikov. Tem moramo, kolegice in kolegi, na neki način stimulirati tudi z davčno politiko, tudi z dohodninsko politiko, da na kmetiji ostanejo, da ne zamahnejo z roko in da ne bodo rekli, dovolj imam teh birokratskih ovir, dovolj imam raznoraznih preprek, ne grem se več, grem raje v Avstrijo delat. To je naloga zakonodajalca, da bomo take scenarije preprečili in da bomo mlade ljudi obdržali na kmetijah. Življenje na kmetih je gotovo lepo, pomembno poslanstvo, ampak država mora tu kmetom na nek način sporočati preko zakonodaje, da jih država potrebuje, da so spoštovani, da je kmetski sloj, da je kmetsko prebivalstvo spoštovanja vredno. Velikokrat smo tukaj v Državnem zboru, na odborih Državnega zbora morda preveč mačehovski do kmečkega prebivalstva. Spomnimo se, ko smo obravnavali na Odboru za kmetijstvo problematiko škode, ki jo naredi divjad. Pripravili smo, konkretno Nova Slovenija, nekaj ukrepov za to, pa so bili enostavno povoženi. Res je, počakali bomo, kaj se bo dogajalo do konca letošnje jeseni, in pogledali, kakšen je rezultat konkretno v lovišču posebnega namena Kompas Peskovci, kjer divjad uniči tudi do 90 % proizvodov. Do 90 %. Potem je normalno, da kmet izgubi vso voljo, vso motivacijo, da še naprej kmetuje, da še naprej proizvaja hrano za državljanke in državljane, morda tudi za izvoz in da še naprej skrbi za urejeno kulturno krajino. Amandma, ki je predlagan, je seveda vreden razmisleka. Osebno bom ta amandma podprl. Gre torej v smeri rešitve, kot jo je trasirala tudi Kmetijsko gozdarska zbornica in kar je podpisalo 5 tisoč volivk in volivcev, česar pa, kolegice in kolegi, ne smemo nikoli zanemariti. Hvala lepa.
Želi na tej točki še kdo razpravljati? Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Samo še enkrat bi rada poudarila, da stališče Vlade ne pomeni, da bodo plačila za zagon dejavnosti mladih kmetov obdavčena oziroma obremenjena z dohodnino, šla v dohodninsko osnovo. Stališče Vlade pomeni, da bodo ta plačila oproščena plačila dohodnine, če po vsebini predstavljajo investicijska vlaganja. In glede na to, kako so pojasnjevali tudi sopredlagatelji vsebino teh plačil, je možno trditi, da bo velika večina tovrstnih plačil res oproščenih plačila dohodnine. Del plačil pa je tudi dohodkovnih pavšalnih plačil, ki niso povezana z dolgoročnimi vlaganji. In za te je prav, da delijo usodo vseh ostalih plačil, ki so vključena v 26. člen zakona. Hvala lepa.
Želi na tej točki še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 1.a člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Lepo pozdravljeni še enkrat! Rada bi se opredelila tudi do drugega amandmaja. Pred tem pa bi samo to rada poudarila, da ko smo ta predlog spremembe Zakona o dohodnini prejeli in ko smo se nekako poskušali resnično potruditi, da bi šel v smer olajšanja poslovanja teh subjektov ali podjetnikov na podeželju, ker nenazadnje so mali kmetje tudi na nek način prav tako podjetniki, čeprav to včasih nekako pozabljamo. Pri tem, ko smo poskušali najti dobro rešitev, nismo šli v smeri, da bi bili samo všečni, ampak da bi se resnično potrudili, da bi imeli kmetje in podjetniki na podeželju dobre pogoje, dobro poslovno okolje, enako kot vsa druga mikro in mala podjetja. To bi resnično rada poudarila, ker se mi zdi, da ni prav, da včasih preveč všečno govorimo, potem, ko je pa treba neko zadevo zapeljati v korist teh ljudi, pa se potem na terenu izkaže, da temu ni tako. Sama zagovarjam odkrit in odprt odnos, zato bom tudi v naprej delovala v tej smeri. Zdaj pa k drugemu amandmaju. Tega amandmaja vsekakor ne bom podprla, in sicer zaradi tega, ker, kot sem že uvodoma povedala, bi želela, da imajo vsi subjekti, vsi ekonomski subjekti, vse ekonomske kategorije enako obdavčitev v neki svoji osnovni dejavnosti. Zato se mi zdi prav, da podpremo vladni predlog, tega amandmaja pa ne, ker ni prav, da spodbujamo, da posamezni subjekti prehajajo iz pavšalne v obvezno obdavčitev, ker to ne pomeni enakih pogojev za ostale kategorije podjetnikov, če se poenostavljeno izrazim. Skratka, zaradi tega ne bom podprla tega amandmaja. Hvala.
Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat za dano besedo. Če bi nas poslušali podjetniki, bi nam prav gotovo povedali, da zelo težko primerjamo gospodarstvo in temo podeželje in kmetijstvo na podeželju, o katerem danes govorimo že eno uro. V Slovenski demokratski stranki smo ta amandma pripravili ne zato, ker je to nam všeč. Kmetijsko gozdarska zbornica, ki daje vsem kmetom na slovenskem veliko znanja, mnogo znanja in venomer pomaga in jih tudi spodbuja k razvoju. Seveda ljudje danes, ko dajo nek podpis, jaz mislim, da se prekleto prepričajo, kaj podpišejo. In teh 5 tisoč podpisov, jaz mislim, da ni bilo težko zbrati, če bi bilo treba, bi jih zbrali še več. To je bilo za našo poslansko skupino, Slovensko demokratsko stranko, jasen signal, da dajmo te stvari zapeljati v smer, na kateri bo šlo v prid slovenskega podeželja. Če kdo misli v tej dvorani, da bomo od kmetije, ki ima tri ali štiri hektarje, neke gorske, videli jutri ali pa čez eno leto na policah Mercatorja, se prekleto motimo. To je dolgotrajen proces. Slovensko podeželje pa vsak dan vidijo tisti, ki tudi prihajajo v našo državo, ko gredo na Bled, gredo v Portorož in ko si ogledajo slovenske bisere. Slovenski biseri so prav gotovo biseri tudi zato, ker imamo urejeno slovensko podeželje. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnikom Ministrstva za finance, predlagateljem, kakor tudi vam, kolegice in kolegi, v tej dvorani! Ko govorimo o kmetijstvu, moramo biti relativno tankočutni. Tudi sam bom rekel, da kmetijske dejavnosti ni moč primerjati z gospodarsko dejavnostjo, kmetijska dejavnost je nekaj čisto specifičnega. Dostikrat tisti ljudje, ki se s to dejavnostjo nikdar v življenju niso ukvarjali, imajo svoje mnenje, in to svoje mnenje širijo mogoče med ostale ljudi, potem pride do nekega spačenega zaključka o kmetijski dejavnosti. To, kar je bilo s strani Kmetijsko gozdarske zbornice predlagano, sem v samem začetku podpiral in bom tudi s svojim glasovanjem podprl ta predlog, ki je bil na koncu izoblikovan na Odboru za kmetijstvo. Kmetijska dejavnost je tista dejavnost, ki zahteva od vsakega posameznika poseben napor. In veste, če ne bi v Evropi na tak način ocenjevali kmetijske dejavnosti, kot jo ocenjujejo v tem trenutku, v preteklosti in tudi v prihodnje jo bodo tako ocenjevali, verjetno takšnega načina spodbujanje kmetijske dejavnosti nikoli v Evropi ne bi imeli. Ve se zakaj – vzdrževanje krajine je ključnega pomena. In to vzdrževanje krajine je s tem, da se spodbuja kmetijska politika, najcenejša oblika. Cenejše oblike ni. Si predstavljate, da bi nam hribe kosila komunalna podjetja, koliko bi to državo stalo. Ali pa, če primerjamo tudi Evropo, da bi po celotni Evropi vzdrževali to gorsko zemljišče dejansko ljudje, delavci zaposleni v komunalnih podjetjih. To bi bilo, kot sem že omenil, bistveno dražje. Glede na to, da so vsi razpravljavci nekako splošno ocenjevali današnji predlog zakona, tudi sam se ga na nek način lotevam bolj na širok način. Glede na to, da sem poslušal razpravo kolega Primoža Hainza in potem kolega Horvata, moram reči, da je to igra besed. Res je, da smo mi bili takrat v koaliciji, ko se je sprejemalo teh 15 podjetij, in kolega Horvat, dobro veste, da enostavno in preprosto takrat neke druge izbire ni bilo. Očitanje, kdo bi kaj prodal in ne bi prodal, bomo imeli danes na naslednji točki možnost več razprave in bomo takrat verjetno o tem več govorili. Ja, na tem seznamu se je znašlo tudi Žito. Tudi meni, kljub temu, da sem za to glasoval, mi je žal, da je Žito prišlo v last tistih, katerih je pač prišlo. Pa bom na tej točki zaključil, ne bom spodbujal razprave o prodajah podjetij, kajti imeli bomo to možnost in priložnost na naslednji točki kaj več reči. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, drage kolegice in kolegi! Kmetijstvo je izredno pomembna gospodarska panoga v vsaki nacionalni ekonomiji. Dostikrat so slabe primerjave, ker se primerjava dela na tem, kolikšen delež družbenega bruto produkta prinašajo. Vendar, kot je kolega Jurša že rekel, da je to izredno specifična dejavnost, pomeni, da so izredno dolgi cikli. Vsak cikel, samo poglejmo v živinoreji, kako dolgi je, da pride praktično rečeno do pravih dohodkov v tej panogi in seveda normalno v družinski kmetiji. Absolutno sem za to, da se izvedejo vsi postopki debirokratizacije te panoge, ker tako in tako so kmetje izredno močno obremenjeni z raznoraznimi poročili, evidencami, tudi na podlagi koriščenja subvencij in vseh ostalih podpor, ki se tičejo njihove osnovne dejavnosti. Da bi lahko kmetje več pozornosti, več časa posvečali svoji dejavnosti, je pomembno, da se njihovo poslovno okolje maksimalno poenostavi in seveda tudi poceni. Če morajo voditi poslovne knjige, to za njih pomeni eno dodatno finančno obremenitev in nenazadnje tudi zmanjšuje njihovo ekonomičnost poslovanja. Prav tu dostikrat prihaja do velikih problemov in se ti ljudje znajdejo v velikih težavah. Naj vam povem, da je večina kmetov na podeželju daleč stran od urbanih okolij, naselij in vsak kontakt, vsako razčiščevanje te problematike, kar se tiče poročanja, je za njih velika težava. Dostikrat morajo narediti tudi po 30 in več kilometrov, da lahko stvari uredijo. In to je prav, da stvari gredo v smer debirokratizacije. Ne smemo pozabiti, da ima kmetijstvo lahko izredno močne, multiplikativne učinke tudi na ostale gospodarske dejavnosti, tu predvsem mislim na turizem. Zelo dobro lahko to dvoje funkcionira in daje sinergijske učinke na področju oziroma v panogi turizma. Zelo pomembno je tudi, da si ustvarimo zanesljivo lokalno oskrbo z zdravo hrano, kar se potem tudi zelo močno odraža na zdravju prebivalstva in seveda potem tudi na zmanjšanju stroškov v zdravstvu. To pomeni, da vsaka taka zadeva, ki pozitivno vpliva na kmetijstvo, se bo v prihodnosti zagotovo večkratno povrnilo v dobrobit vseh nas, se pravi celotne družbe. Hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Jaz bi rada, mogoče nisem nekaj stvari, dosti poudarila. Bi vendarle še enkrat povedala. Sama vidim zelo velike priložnosti prav v kmetijski dejavnosti. Rada bi tudi poudarila, da je delovanje od spodaj navzgor izrednega pomena. Sama sem se imela priložnost s posamezniki srečevati in zato mogoče, bom rekla, tudi sama zelo zagovarjam, da se za kmete in dopolnilne dejavnosti, za katere je treba poudariti, da so gospodarska dejavnost in ekonomska dejavnost, vedno se bom zavzemala za to, da se te posameznike, ki se dejansko ukvarjajo z dejavnostjo, razbremeni na različne načine. Na drugi strani pa ne smemo pozabiti, da z davčno politiko lahko mi dejavnost spodbujamo ali pa ne. Tako da, zdi se mi, da pri tem, ko smo s Kmetijsko gozdarsko zbornico dosegli konsenz, da je ta zakon o dohodnini dober, mislim, da smo prav temu naredili tako. Rada bi, da nekako vsi vzamemo na znanje, da se v neki meri zavzemamo za razvoj te dejavnosti. Na drugi strani pa ne pozabimo, da z davki reguliramo dejavnost tudi na ta način, da jo spodbujamo, in z investicijam v tem primeru, kjer so še dodatne olajšave, vsekakor to delamo. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Branko Ravnik.
Hvala. Glede na to, da je rešitev o obravnavanem predlogu zakona nekoliko drugačna, kot je bila v predlogu Kmetijsko gozdarske zbornice, bi rad pojasnil to spremembo. Postopek sprejemanja zakona je zahteven proces, v katerem so običajno različna mnenja in rešitve, ta mnenja je treba izmenjavati in iskati skupni imenovalec rešitev. V postopku usklajevanja je bil dan predlog s strani vlade, da je tisti, ki se prostovoljno vključi v sistem ugotavljanja dohodka na podlagi knjigovodstva, samo nekdo, ki je sicer vključen tudi v sistem obračunavanja davka na dodano vrednost. S tako rešitvijo smo se v postopku usklajevanja tudi strinjali. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? [[Nihče.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ODLOKA O STRATEGIJI UPRAVLJANJA KAPITALSKIH NALOŽB DRŽAVE. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Metodu Dragonji.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je po dvomesečni javni obravnavi sprejela strategijo upravljanja kapitalskih naložb in jo posredovala v nadaljnjo obravnavo in sprejem Državnemu zboru. Gre za temeljni dokument, ki predstavlja osnovno za aktivno opravljanje kapitalskih deležev v lasti Republike Slovenije in državnih skladov. Strategijo država upravljavcu kapitalskih deležev, to je Slovenskemu državnem holdingu, državnim skladom, podjetjem v državni lasti, njihovim nadzornikom, upravam in zaposlenim v teh podjetjih ter zainteresirani javnosti sporoča jasne cilje, na podlagi katerih bodo merili uspešnost in strokovnost upravljanja naložb države v gospodarskih družbah. Strategija upravljanja je temeljni dokument, ki ga predvideva 28. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu, in ima vse sestavine strateškega dokumenta. Opredeljuje temeljne cilje, ki jih država želi doseči z aktivnim lastništvom v državnih podjetjih, opredeljuje in utemeljuje merila in kriterije za trajno oziroma dolgoročno prisotnost države v lastništvu gospodarskih družb in postavlja najvišje standarde korporativnega upravljanja v podjetjih v državni lasti ter daje temeljne usmeritve, kako naj upravljavci in podjetja v državni lasti dosegajo postavljene cilje in pričakovanja. Utemeljenost državnega lastništva se opira na priporočila in dobre prakse Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj, OECD. Za upravljanje naložb je v strategiji določenih 7 temeljnih ciljev, ki jih ne bi posebej ponavljal. Ključni del strategije je razvrstitev naložb v skladu z 10. členom Zakona o SDH, na strateške, pomembne in portfeljske. Skupaj je razvrščenih v strategiji 91 gospodarskih družb, od katerih je 24 strateških, 21 pomembnih in 46 portfeljskih. Vse naložbe so dosledno razvrščene, upoštevaje merila za opredelitev njihove strateške pomembnosti, pri nekaterih pa so upoštevana tudi določila posebnih zakonov, ki so opredelili status in posebno vlogo posameznih podjetij. V strategiji določamo ključne finančne in deloma tudi nefinančne cilje za vsa strateška in pomembna podjetja v državni lasti, skupaj za 46 družb, kar je tekom javne obravnave sprožilo tudi veliko diskusij in pripomb posameznih predlagateljev. To nam dokazuje, da so cilji kot ključen element strategije zelo pomemben del in s tem nastavljamo ogledalo za uspešnost delovanja upravljavcu kapitalskih družb, nadzornim svetom družb, njihovim upravam in zaposlenim. Cilji so postavljeni na podlagi poslovnih pokazateljev primerljivih podjetij v posameznih panogah doma in v tujini in upoštevaje konkurenčni položaj in pogoje delovanja družb. Strategija je v predlagani obliki prvi dokument upravljanja kapitalskih naložb države, ki je bil vložen v parlamentarni postopek in deležen najširše javne razprave. Zavedamo se, da bo praksa v izvajanju pokazala pomanjkljivosti, zato je v 29. členu Zakona o SDH in predlaganem amandmaju k 7. poglavju strategije predvideno, da Vlada in Slovenski državni holding po letu dni izvajanja lahko predložita predlog sprememb oziroma novo strategijo, upoštevaje izkušnje pri njenem izvajanju in spremenjene gospodarske razmere. Spoštovane poslanke in poslanci! V imenu ministra za finance dr. Dušana Mramorja bi rad podal sporočilo, da ta strategija predstavlja ključen korak k uveljavitvi določb Zakona o Slovenskem državnem holdingu in korak k zagotovitvi bolj učinkovitega korporativnega upravljanja družb v državni lasti, zato predlagamo, da Državni zbor podpre predlagano strategijo. Minister pa iz znanih razlogov ni uspel danes predstaviti te uvodne predstavitve. Hvala lepa.
Predlog odloka je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 11. seji dne 23. 6. 2015 in na 1. nadaljevanju te seje kot matično delovno telo obravnaval Predlog odloka o strategiji in upravljanju kapitalskih naložb države, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo poleg predloga odloka predloženo še mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Komisije za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, dodatno gradivo Ministrstva za finance ter pripombe koalicije civilne družbe za prenovo Sinteza KCD. K predlogu odloka so v poslovniškem roku amandmaje vložile koalicijske poslanske skupine in Poslanska skupina Združene levice. Članicam in članom pa so bili na seji predloženi tudi 4 predlogi za amandma odbora, ki jih je predlagala Poslanska skupina Združena levica. Uvodoma je odbor odločal o predlogu sklepa, da Predlog odloka o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države ni primeren za nadaljnjo obravnavo in ga ni sprejel. V nadaljevanju je bila seja odbora prekinjena in se je nadaljevala 29. 6. 2015. Na prvem nadaljevanju so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Slovenskega državnega holdinga ter Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance pojasnil, da gre za temeljni dokument, ki predstavlja osnovo za aktivno upravljanje kapitalskih deležev države v lasti Republike Slovenije in državnih skladov ter sporočal jasne cilje, na podlagi katerih se bo merila uspešnost in strokovnost upravljanja naložb države v gospodarskih družbah in poslovnih sistemih. Izpostavil je vseh 7 temeljnih ciljev, ki jih določa strategija za upravljanje naložb. Poudaril je, da strategija podpira širše razvojne cilje Republike Slovenije in hkrati ustvarja pogoje za večanje učinkovitega upravljanja z državnim premoženjem. Ključni del strategije je razvrstitev naložb na podlagi 10. člena zakona. Povedal je, da je v strategijo razvrščenih 91 gospodarskih družb oziroma poslovnih sistemov, od katerih je 24 strateških, 21 pomembnih in 46 portfeljskih. Kot ključne elemente je državni sekretar izpostavil merljive cilje, spoštovanje neodvisnosti, preglednosti, gospodarnosti, skrbnosti in odgovornosti upravljanja. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pisno mnenje. Opozorila je, da je vsebina predloga odloka širša od zakonskega okvira. Po mnenju službe predlog odloka vsebuje tudi rešitve, ki bi jih bilo treba pretehtati z vidika sistemske ureditve, in rešitve, ki odstopajo od programske narave strategije. Podala je opozorilo glede prepovedi koncentracije lastništva oziroma pogojev razpršenosti lastništva zasebnih lastnikov do višine skupnega deleža kapitalskih naložb države. V razpravi so nekateri člani izrazili dileme, pomisleke ter mnenja glede oblike in vsebine predlaganega akta, uvodoma so posamezni članice in člani kot problematično izpostavili pravno obliko strategije kot dokumenta, ki ga je mogoče spreminjati, ter menili, da bi bilo treba strategijo sprejeti kot nedeljivo celoto. V nadaljevanju je bilo glede vsebine izraženo mnenje, da je strategija nepremišljena, da gre za politični dokument s spiskom podjetij z opredeljenimi deleži za prodajo, narejen na podlagi političnih preferenc, brez ustreznih kriterijev za prodajo. Nasprotno pa so nekatere članice in člani predlagani akt v razpravi podprli ter so njegovo vsebino ocenili kot sprejemljivo in uravnoteženo. Poudarili so pomeni čimprejšnjega sprejetja strategije kot temeljnega dokumenta za delovanje SDH ter odgovornega korporativnega upravljanja državnega premoženja, ki sledi smernicam OECD. Po njihovem mnenju dokument predstavlja temelj za preprečitev vpliva interesnih skupin na vsakodnevno vodenje posameznih družb ter zagotovitev lastniku, torej državi, da upravljavcu postavi jasne cilje dolgoročnega in preglednega upravljanja podjetij v državni lasti. Poudarili so dejstvo, da lahko vlada v roku enega leta od sprejema strategije opravi njeno revizijo in oceni učinke. V okviru razprave je državni sekretar odgovoril na zastavljeno vprašanje in podal dodatna pojasnila. Odbor je sprejel koalicijske amandmaje, ostalih amandmajev odbor ni sprejel. Odbor je v skladu s poslovnikom glasoval o vseh členih predloga odloka in jih je sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ni nepomembno, da strategijo upravljanja z državnim premoženjem sprejemamo ravno danes, natančno leto dni po volitvah, na katerih je zmagala Stranka Mira Cerarja. V tem letu namreč ta stranka ni samo spremenila imena, ampak tudi vsa stališča, ki jih je stranka zagovarjala pred volitvami, o privatizaciji. Ena izmed ključnih obljub Mira Cerarja pred volitvami je namreč bila premišljena privatizacija in ohranjanje strateških podjetij, kot sta Telekom, Aerodrom in drugi, v državni lasti in novih standardih v politiki. Strategijo, ki jo sprejemamo danes, pa od teh stališč in obljub ni ostalo nič. Pred sabo imamo akt ne strategije, strategija implicira premišljenost, pred sabo imamo akt za nadaljevanje nepremišljene privatizacije, ki jo ta vlada že izvaja. Opozorim naj samo na dva primera, nedavna, prvi je škandalozna prodaja Telekoma, drugi pa je prodaja NKBM, s katero smo v resnico prodali vrečo denarja. V Združeni levici že od začetka sprejemanja strategije upravljanja opozarjamo na škodljivost dokumenta zastavljenega na tak način. Že po formalni ravni je akt neustrezen. Prvič, predlog ne omogoča izvrševanja določb členov Zakona o Slovenskem državnem holdingu, in sicer določb v 4., 11. in 28. členu Zakona o SDH, ki urejajo akte upravljanja in njihovo obvezno vsebino, ter v 7., 17. in 30. členu, ki določajo naloge in pristojnosti SDH pri upravljanju. Drugič, akt temelji na dokumentih, ki še niso bili sprejeti, predpostavlja pa jih kot nacionalno usklajene prioritete. Tukaj govorim predvsem o strategiji bančništva in zavarovalništva, omenjenima v strategiji, ki sta v bistvu delovna gradivi Vlade, predpostavlja pa se, kot da gre za neke nacionalno sprejete cilje. In tretjič, akt ni bil usklajen s priporočili Zakonodajno-pravne službe, ki je opozorila na več formalnih nepravilnosti, a koalicija z amandmaji teh nepravilnosti ni odpravila. V Združeni levici smo zato že v začetku razprave opozorili, da je akt neprimeren za obravnavo in da bi ga morala resna vlada vzeti nazaj, popraviti in nam ga predstaviti v dopolnjeni obliki, ki bi bila vsaj formalno ustrezna. Naš predlog je bil zavrnjen, zato imamo pred sabo danes tak dokument, kot ga imamo. Po vsebinski ravni pa je pomenljivo, da najprej lahko ugotovimo, da zaposleni v tej strategiji praktično ne obstajajo. To je zanimivo, ker v času razvitega kapitalizma je že nekaj časa večji izziv kot to, kako neko stvar proizvesti, kako ljudi zaposliti, ampak zaposlenost kot ključna kategorija, ki bi jo moralo zasledovati državno lastništvo, v tej strategiji sploh ni omenjena, omenjena je samo tam, kjer se govori o potrebni racionalizaciji, kar seveda prevedeno iz tega novoreka pomeni odpuščanja. Drugič, ta strategija ni strategija za upravljanje, ampak je strategija za privatizacijo. Najprej lahko ugotovimo, da se bo 46 državnih naložb oziroma podjetij, kjer ima država lastniške deleže, povsem prodalo, se pravi država se bo iz 46 podjetij povsem umaknila. Drugič, pri bančništvu lahko vidimo, da se bo privatiziral celoten bančni sektor z izjemo 25 % NLB, kar je pot na svetovno in evropsko periferijo. Tretjič, tudi strateška podjetja se bodo prodala do 50 % in ene delnice, kar pomeni, da tudi podjetja, ki jih vlada sama smatra za strateška, bodo vsaj 49 % privatizirana. In tretjič, v tej strategiji ni nikakršne strategije za razvoj, ampak je samo, če odstranimo ves balast, samo grob seznam navodil, kako naj SDH državno premoženje prodaja. Takega dokumenta v Združeni levici ne moremo podpreti. Smo pa predlagali na matičnem odboru kup amandmajev, s katerimi smo ga poskušali napraviti vsaj sprejemljivega, pa je vlada oziroma koalicija tudi to zavrnila. Danes pa v točki oziroma v poglavju, ki je še odprto, predlagamo tri amandmaje, s katerimi bomo skušali nekoliko omiliti škodo, in to je, prvič, da se v klasifikacijo uvrsti tudi 15 podjetij iz tistega zloglasnega seznama za privatizacijo, drugič, da se Krka in Gorenje kot dve največji slovenski blagovni znamki opredelita kot strateški podjetji, da se Abanka Vipa in Banka Celje smatrata kot skupna banka, ker to de facto že sta, pa ju strategija ne upošteva kot tako. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar! Sprejem strategije o upravljanju kapitalskih naložb države je nujno dejanje in potrebno dejanje. To je dejstvo. Pravzaprav s tem sprejemom strategije že kar precej časa zamujamo, saj bi morala biti sprejeta že pred več kot enim letom. Pri tem seveda mislim na formalne zahteve veljavnega zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki je sprejem strategije predvidel že do junija lanskega leta. Razloge poznamo, zakaj ni bila strategija sprejeta. Če pa mislimo na vsebino, bi smer in strategijo gospodarskega razvoja naše države potrebovali že davno davno prej, pred 20 leti ali pa še več. Glede na to, da je predsednik Vlade Miro Cerar ob nastopu svoje funkcije napovedal premišljeno privatizacijo, smo v tem kontekstu pričakovali strategijo upravljanja kapitalskih naložb, ki bo pripravljena na strokovnih podlagah in na podlagi pretehtane odločitve o tem, v kakšno smer načrtujemo razvoj naše države in njenega gospodarstva v prihodnosti. To je odločitev o tem, katere gospodarske panoge bomo spodbujali, da bodo državi in državljanom dolgoročno prinašale gospodarski razvoj, da bomo izboljšali javne storitve, izboljšali standard v zdravstvu in izobraževanju in predvsem zvišali standard prebivalstva. Temu je namenjen oziroma bi moral biti namenjen ta dokument. Predlog strategije, ki ga je Vlada posredovala v sprejem v Državni zbor, pa je žal le rezultat političnih kupčkanj znotraj vladne koalicije, ki bo omogočala njeno preživetje v tem mandatu, torej še maksimalno tri leta. Zakaj taka ocena? Ta vladna koalicija je določila nekatera podjetja za strateška, pa je jasno, da ta niso strateška za državljane, ampak le za nekatere politične stranke, ki imajo v teh državnih podjetjih svoje bankomate. Če smo konkretni, Zavarovalnica Triglav je v vladnem predlogu strategije opredeljena kot strateška naložba. Ali je res zavarovalništvo tista panoga, ki jo bomo razvijali in kot država vanjo vlagali? Malo, zelo malo je tistih držav v Evrospki uniji, ki imajo v lasti oziroma solasti zavarovalnice. Ne pozabimo. Imamo globaliziran zavarovalniški trg z velikimi zavarovalniškimi sistemi. Bomo lahko zagotavljali sredstva za vlaganje v zavarovalništvo oziroma Zavarovalnico Triglav v prihodnjih letih in zagotavljali njeno konkurenčnost na globaliziranem trgu? V Novi Sloveniji trdimo, da se mora politika čim prej umakniti iz gospodarstva. Gospodarstvo bo samo našlo najboljše strategije, najboljše trge in najboljše produkte. Bolj kot se politika vmešava v gospodarstvo, bolj padajo cene delnic podjetij, v katerih je soudeležena država s svojimi kapitalskimi deleži. V predlogu strategije pa je bistveno preveč podjetij opredeljenih kot strateških in pomembnih, torej podjetij, v katerih bo država zadržala svoje lastništvo. Po našem mnenju bo sprejem strategije o vsebini, kot ga je Vlada pripravila, zavrl proces privatizacije, torej umika politike iz gospodarstva. Torej proces iskanja odgovornih lastnikov, ki bodo učinkovito upravljali s podjetji, ki bodo konkurenčna, razvojno naravnana in bodo zagotavljala delovna mesta našim državljankam in državljanom. Iz tega razloga in iz mnogih drugih razlogov poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predloga odloka o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj mag. Alenka Bratušek.
Predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Takoj na začetku naj povem, da sem pravzaprav vesela, da se o prodaji ali o upravljanju naših podjetij še vedno pogovarjamo sami v Državnem zboru. Tisti, ki ste spremljali čez vikend dogajanje v Grčiji, ki ima kakorkoli velik vpliv tudi na Slovenijo, ste lahko videli, da bo Grčija, lahko rečem na žalost, morala prepustiti 50 milijard evrov premoženja v upravljanje drugim. To tako tistim, ki ste v našo državo klicali trojko, kot tistim, ki mislite, da v naši državi ni treba ničesar spremeniti. Še enkrat, vesela sem, da o tej strategiji in našem premoženju še vedno razpravljamo in odločamo sami. Sprejetje Odloka o strategiji kapitalskih naložb Republike Slovenije smo v naši poslanski skupini Zavezništva že nekajkrat problematizirali. Strategija je temeljni akt, po katerem bo deloval Slovenski državni holding, oziroma temeljni akt upravljanja kapitalskih naložb Republike Slovenije. Je strategija upravljanja, v kateri Vlada kot pripravljavec akta oziroma Državni zbor kot tisti, ki jo sprejema, izrazi lastniško politiko Republike Slovenije kot imetnice naložb. Strategija upravljanja jasno, vsaj morala bi, opredeljuje naložbe glede na vrsto in določa razvojne in dolgoročne cilje, ki jih želi uresničiti Republika Slovenija kot lastnica teh naložb. Še posebej pa so pomembni cilji, ki jih Republika Slovenija želi uresničiti z vsako naložbo, opredeljeno kot strateško oziroma pomembno. Zakon o Slovenskem državnem holdingu v 29. členu določa, da strategijo na predlog Vlade sprejme Državni zbor in velja do sprejetja nove strategije. Skratka, po našem mnenju se je ne da spreminjati na podlagi političnih kupčkanj; to je bil cilj zakona. Državni zbor lahko razveljavi ali spremeni strategijo le s sprejetjem nove strategije, ne s spreminjanjem oziroma amandmiranjem tekom postopka v Državnem zboru. Način sprejemanja strategije smo v Poslanski skupini Zavezništva večkrat izpostavili kot napačnega. Prišlo je točno do tistega, kar se je z zakonom želelo preprečiti – prišlo je do političnega licitiranja glede razvrstitve naložb. Tak primer je Zavarovalnica Triglav, pa tudi Terme Olimia, pa še kakšnega bi se našlo. Bom omenila samo primer zavarovalnice. SDH in ZPIZ imata skupaj v Zavarovalnici Triglav nekaj več kot 62 % delež, nimata pa glasovalnih pravic. Sodišče je v sodbi s 30. junija 2015 pritrdilo Agenciji za trg vrednostnih papirjev, da novela Zakona o prevzemih ne daje podlage za izdajo nove odločbe, s katero bi državni lastniki znova pridobili glasovalne pravice. Možnost, ki jo ima danes SDH, je le, da s prevzemno ponudbo odkupi delež manjšinskih lastnikov ali pa skupaj z ZPIZ ostane večinski lastnik brez glasovalnih pravic. Kaj bo Vlada oziroma SDH torej naredil – dal prevzemno ponudbo, imel strateško naložbo brez možnosti vplivanja na pomembne odločitve? To je strateško?! Takšna podjetja so za vas strateška?! Če pa se odločite za prevzemno ponudbo, od kje boste dobili denar? Naj omenim, da ima SDH že brez te obveznosti obveznosti iz naslova denacionalizacije in obveznosti iz kreditov. Tako je za nadaljnji dve leti obveznosti iz kreditov v vrednosti 455 milijonov evrov in iz denacionalizacije okoli 340 milijonov evrov. Upam, spoštovani državni sekretar, da bomo dobili odgovor na to vprašanje. Strategije v Poslanski skupini Zavezništva ne bomo podprli, prvič, zaradi načina sprejemanja v Državnem zboru in tudi zaradi vsebinskih zadržkov.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva in vsi ostali prisotni! Strategija upravljanja kapitalskih naložb države je temeljni dokument države, ki predstavlja osnovno orodje za aktivno lastništvo države, s katerimi država Slovenija prvič v njeni zgodovini sporoča upravljavcu naložb države, delničarjem, širšemu kapitalskemu trgu in splošni javnosti svoje cilje pri upravljanju družb v lasti države. Strategije je torej osnovni in najpomembnejši akt upravljanja kapitalskih naložb države, na katerem temelji celoten koncept Zakona o Slovenskem državnem holdingu. Po svoji vsebini ni pravni, temveč politični akt programske in izvedbene narave, je akt upravljanja kapitalskih naložb države, ki opredeljuje 28. člen Zakona o SDH. Strategija je osnovno orodje za kvalitetno delovanje SDH, za učinkovito korporativno upravljanje z jasno določenimi cilji in pričakovanimi ekonomskimi, javnofinančnimi in družbenimi učinki. Dokument tudi omogoča izvedbo zahteve po ločitvi funkcije države kot lastnice kapitalskih naložb od njenih drugih funkcij, koncentrirano upravljanje, pregleden sistem upravljanja v skladu z mednarodnimi smernicami dobre prakse, s čimer zmanjšamo tudi korupcijska tveganja, ki jo podkrepi vpetost KPK, Računskega sodišča, predsednika Komisije za nadzor javnih financ ter nadzornega organa in skupščine SDH. Načelo neodvisnosti upravljanja ne pomeni popolnega umika iz upravljanja, temveč nevpletanje politike in interesnih skupin vsakodnevnega procesnega vodenja posameznih družb. Iz zasledovanih temeljnih ciljev je razvidno, da sicer finančni cilji imajo prioriteto pri upravljanju, vendar pa ne izključujejo nekomercionalnih ciljev, in ni samo dokument za prodajo kapitalskih naložb, vendar jo ciljno ureja. Strategija temelji na analizi stanja portfelja kapitalskih naložb države in jih razvršča v strateške, pomembne in portfeljske ter opredeljuje njihov način upravljanja. Upravljanje za vsako posamezno kapitalsko naložbo pa se zasnuje z vsakokratnim letnim načrtom, ki ga SDH pripravi in sprejme s soglasjem Vlade v skladu s strategijo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo Predlog odloka o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države, ker smatramo, da strategija pomeni velik korak k učinkovitemu in družbeno odgovornemu upravljanju kapitalskih naložb države. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zadnjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Uvodoma bi v Slovenski demokratski stranki radi poudarili, da smo globoko razočarani, ker nas vlada Mira Cerarja in pa koalicija, Desus, SD, ni povabila, opozicijske stranke, k oblikovanju strategije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da strategija ni zgolj dokument vlade, ampak da gre tukaj za premoženje vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, in da bi bilo higienično, da bi pri nastajanju tega dokumenta sodelovala tudi opozicija. Tega koraka vlada Mira Cerarja ni naredila. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlog klasifikacije naložb zaustavlja tako privatizacijo kot razvoj slovenskih podjetij. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, kar smo tudi večkrat že spraševali in poudarjali, da predlagana klasifikacija naložb ne bo zagotavljala, da bo lahko Slovenski državni holding tekoče iz svojih likvidnostnih sredstev poravnaval svoje zakonske obveznosti. Nedvoumno, da se privatizacija ustavlja, je tudi, da je Slovenski državni holding pred nekaj dnevi izdal petletne obveznice v višini 100 milijonov evrov. Prepričani smo, da ta klasifikacija naložb, ki jo je pripravila vlada Mira Cerarja, ne bo prinesla dodane vrednosti za slovenska podjetja in da bo obstoj konkurenčnosti na trgu tudi vprašljiv. Glede same strategije in vsebine, smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da je ta dokument pripravljen pomanjkljivo in da v samem dokumentu manjkajo predvsem tisti ključni cilji, ki bi jih strategija morala imeti. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da bi morali glavni cilj za strategijo in upravljanje državnih podjetij biti višji prihodki v proračun iz upravljanja državnih podjetij kot so odhodki iz upravljanja v proračun. Tega cilja v strategiji nismo zasledili. V strategiji manjkajo predvsem tudi cilji, na kakšen način se bodo prodaje prodajale, predvsem pa, kaj bo država počela s kupninami. Največje razočaranje v samem dokumentu pa je vsekakor razpršeno lastništvo. Z razpršenim lastništvom je nedvomno vlada Mira Cerarja in koalicija SD in Desus dokazala, da želijo imeti moč in vpliv v podjetjih še naprej. Kajti z razpršenim lastništvom se bo jasno dokazalo, da vlada Mira Cerarja želi še vedno upravljati podjetja, imenovati uprave in imenovati nadzorne svete, kar jim bo razpršeno lastništvo tudi omogočalo. Razpršeno lastništvo pomeni tudi bistveno manjše kupnine za slovenski državni proračun, za Slovenski državni holding in nenazadnje z razpršenim lastništvom slovenska podjetja ne bodo mogla dobiti strateških partnerjev. Ta dokument upravljanje premoženja, strategija upravljanja premoženja, jasno dokazuje, da se bo stara pot nadaljevala, da bodo davkoplačevalci tudi v prihodnosti morali sanirati podjetja. Pod vprašaj pa se postavlja tudi, da obstaja veliko tveganje za vzdržnost pokojninske blagajne. Iz vsega povedanega, iz vseh teh razlogov, ki smo jih našteli, zaradi vseh teh pomanjkljivosti v Slovenski demokratski stranki predloga strategije upravljanja državnih podjetij in klasifikacije naložb ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav državnemu sekretarju in njegovemu sodelvcu. Kolegice in kolegi, tudi vam še enkrat lep pozdrav! Strategija upravljanja kapitalskih naložb države je v tem trenutku več kot nujen dokument za državo. Služi kot izvrstno izhodišče za analizo trenutne poslovne situacije posameznih gospodarskih družb, v katerih je lastnik Republika Slovenija. Takšnih podjetij je trenutno 91, v katerih je vrednost premoženja na dan 31. 12. 2014 znašala skupaj 11,4 milijarde evrov knjigovodske vrednosti kapitalskih deležev. Največji delež, to je 33 % predstavlja finančni sektor, to so banke in zavarovalnice. Glede na določene kriterije, kot so stratešk- razvojni, sektorsko-podjetniški, mrežni in javnofinančni kazalci se je seznam razdelil na 24 strateških, 21 pomembnih in 46 portfeljskih oziroma podjetij, ki so predvidena za prodajo. Kriteriji za razlastitev kapitalskih naložb temeljijo predvsem na strateških razvojnih prioritetah Republike Slovenije. Med njih sodijo, denimo, naravni monopoli, pomembni infrastrukturni projekti, nosilci tehnologije in trajnega razvoja ter širši družbeni interes. Naj hkrati pripomnim, da se je klasifikacija kapitalskih naložb večkrat spreminjala. Spreminjali so se tudi sami kriteriji, zato imamo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev še vedno občutek, da so se kriteriji prilagajali interesom prodaje posameznih podjetij. V povezavi s tem še vedno nimamo jasnih odgovor na vprašanje glede opredelitve pomembnosti podjetij s področja turizma in živilskopredelovalne industrije, saj lahko slednja glede na naravne danosti države pozitivno vpliva na rast delovnih mest in uravnotežen regionalni razvoj. Akt, ki je pred nami, bi lahko po domače poimenovali kar strategija privatizacije državnih podjetij, vendar ni celotna strategija samo vprašanje prodaje državnih naložb. Dejstvo, ki mu ne gre oporekati, je, da imamo v klasifikaciji 46 naložb, vendar to predstavlja le 14 % vrednosti državnih naložb; tu mislim na tiste, ki se bodo prodale. Strateških naložb, denimo, imamo kar za 68 % vrednosti državnega kapitala. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo vseskozi aktivno sodelovali pri pripravi tega akta. Vložili smo ogromno napora, da smo uspeli uveljaviti stališče, ki ga trdno zagovarjamo ne samo od začetka delovanja tega dokumenta oziroma oblikovanja, temveč že vseskozi. In da imamo prav, nam je potrdilo tudi ljudstvo na referendumu, ko je nasprotovalo prodaji Zavarovalnice Triglav. Z amandmajem nam je uspelo doseči, da se Zavarovalnico Triglav v tem aktu opredeli kot strateško naložbo, in to brezpogojno. Opozarjam na besedo "brezpogojno", saj je bilo vmes kar nekaj različic besedila. Razlogov za strateškost na tem mestu ne bom ponavljal, saj smo jih podrobno predstavili že večkrat, tako Vladi kot javnosti. Naj pa poudarim, da ZPIZ delež Zavarovalnice Triglav znaša 34,67 % in to je izjemnega pomena za financiranje demografskega sklada, le-ta je nujen za dolgoročno in uravnoteženo vzdržnost pokojninske blagajne. Da gre za nujen sklad, je spoznala tudi Vlada in ga vključila v besedilo strategije. Dejstvo namreč je, da prilivi v pokojninsko blagajno upadajo, še posebej v času gospodarske krize, število upokojencev pa se seveda zvišuje zaradi demografije. Nas pa veseli, da se uveljavlja možnost revizije prodaj državnih podjetij. Ocenjujemo, da se mora po enem letu še enkrat temeljito premisliti in pretehtati vsi pozitivni in negativni učinki poslovanja vseh družb. In na podlagi izsledkov revizije se lahko strategija tudi spreminja. Kljub zapletom pri oblikovanju končnega besedila in izraženim pomislekom bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev strategijo podprli.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Slovenija s strategijo upravljanja dobiva celosten dokument, ki na enem mestu ureja, kako bomo upravljali s kapitalskimi naložbami države. To usmeritev smo Socialni demokrati zagovarjali že v času, ko se je rojevala takratna Agencija za upravljanje kapitalskih naložb, tako imenovana AUKN. Danes, šest let kasneje, smo zopet pri tej temi. Vmesni izgubljeni čas pa je predvsem posledica delovanja tistih, ki so se naglas zavzemali za tako imenovane razprodaje, potiho pa so si želeli, da bi lahko še naprej ribarili v kalnem in vplivali na državno premoženje. Pri sprejemanju strategije je na dan prišlo vse mnoštvo različnih interesov, gospe in gospodje. Danes je pred nami strategija, s katero ni nihče povsem zadovoljen, a poglejmo, kdo ni zadovoljen. Po besedah Ministrstva za finance s predlogom niso zadovoljne uprave podjetij v državni lasti, ker se od njih zahtevajo precej visoki finančni cilji oziroma donosi. Državno premoženje imamo predvsem tam, kjer podjetja opravljajo zaključno infrastrukturo, zato da z njim dosegamo donose in ublažimo tudi pritisk na državni proračun. Zadovoljni niso, gospe in gospodje, zagovorniki razprodaje državnega premoženja, tisti, ki bi vse zelo hitro sprivatizirali. Ker Socialni demokrati verjamemo v pomen in moč javnega, smo tega nezadovoljstva veseli. In trdimo, strategija ni dokument o razprodaji. Strategija je dokument, ki določa, kaj mora ostati naše in kakšne cilje bomo postavili upravljavcem našega premoženja. Seveda pa niso zadovoljni tudi tisti, ki bi radi, da stvari ostanejo, kot so. Da podjetja še vedno nimajo istih ciljev, da si nismo na jasnem, kaj početi z državno lastnino. Glede na vsa ta nezadovoljstva lahko ocenimo, da je pred nami dovolj dober dokument. Spremembe se namreč ne uvajajo na splošnih aplavzih, gospe in gospodje. Obstoječe stanje se ne spremeni tako, da bodo vsi dobili, kar hočejo. Sprejemanje strategije je teža odločitev, a za sprejemanje težkih odločitev smo vendarle poslanke in poslanci tudi plačani. Tako opevani umik države iz gospodarstva, predvsem tam, kjer država ni ključni lastnik, pa se ne spremeni z enim zakonom, z eno strategijo, ampak se spremeni s konsistentnimi dejanji ali pa tudi z neko novo poslovno kulturo. Podjetja v državni lasti dobivajo svojo klasifikacijo, za katere bo upravljavcem in politikom jasno, kako jih upravljajo in kakšna je vloga državnega lastništva. Na tej točki naj poudarimo, da je klasificiranje naložb kot portfeljske naložbe ne pomeni, da je namenjena za prodajo. Pomeni preprosto, da ima država delež v podjetju zato, da bi dosegla predvsem kapitalski donos. In pomembno, s strategijo se spreminja še nekaj, gre za to, da mora država tam, kjer bo in je večinski lastnik, prevzeti vlogo aktivnega lastnika. Lastnika, ki bo sposoben ne samo terjati rezultate, ampak bo sposoben tudi pomagati podjetju, ko bo podjetje prišlo v težave ali pa ko bo podjetje potrebovalo nov kapital za nove razvoje. Lahko bi pa seveda iskali dlake v jajcu, lahko bi iskali podjetja, ki po našem mnenju niso pravilno klasificirana. Glede na to, da se ta dokument sprejema prvič, je na nek način takšna nepopolnost tudi razumljiva. A ker so ključne rešitve dovolj dobro zastavljene, Socialni demokrati ocenjujemo, da si dokument zasluži našo podporo. Pogosto slišimo, da država Slovenija ni dober lastnik in bi morali zato vse prodati tujcem. Temu Socialni demokrati nasprotujemo. Zato podpiramo strategijo. Ta prinaša jasne usmeritve glede upravljanja državnega lastništva in tudi obveznosti države kot lastnika. Imeli smo seveda mnoge pomisleke, za katere pa ocenjujemo, da so bili zadovoljivo odpravljeni, predvsem z odločitvijo, da se strategija čez leto dni revidira in ponovno pošlje v Državni zbor. Tako bomo imeli vsi možnost preveriti, ali strategija deluje, in jo takrat dopolniti z odzivi na vse te ugotovitve. V vmesnem času pa moramo začeti s pametnim upravljanjem. Zato bomo Socialni demokrati to strategijo podprli, hkrati pa terjali od upravljavca SDH, da takšno strategijo [[…]] [[znak za konec razprave]] Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o poglavju in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi amandmaja, vloženega dne 10. julija 2015, torej prehajamo k 5. poglavju Razlastitev kapitalskih naložb države. V Razpravo dajem 5. poglavje Razlastitev kapitalskih naložb države ter amandma Poslanske skupine Združene levice. Prosim, da se prijavite za razpravo. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo predsedujoči. Spoštovani zbor! Čeprav so mi strokovci pripravili kar nekaj materiala, bom govoril večinoma na pamet. Mimogrede, v poslovniku nekega državnega zbora v neki kraljevini se je moralo govoriti na pamet. Ampak začel bom z nekim citatom, tokrat ne bo Roland Barthes. Citiram: "Če ne, vem, kdo sem, kaj želim postati, kaj bi rad dosegel, kje začnem in kje končam, so moji odnosi z ljudmi in preostalim svetom nujno napeti, polni nezaupanja ter obremenjeni z nižjevrednostnim kompleksom, ki se lahko skriva pod kopreno pretirane samozavesti." To je napisal en večjih umov, politikom, državnikom druge polovice preteklega stoletja. Citiral sem Václava Havla. Ker se moramo seveda držati amandmajev, kot je že tovariš Luka povedal, mi poskušamo reševati, kaj se rešiti da. Hočemo, da se skozi to vašo metodologijo ovrednoti 15 podjetij iz prvega paketa oziroma kar je ostalo od njih. Predlagamo nove razvrstitve, pri katerih se uvrščajo določena podjetja v strateška. In, seveda, gledanje na že združeni banki kot na enotno celoto. Ko sem poslušal to debato do sedaj, to razlago stališče, sem dobil občutek, kot da govorimo o dveh svetovih, o dveh različnih dokumentih. Verjemite mi, jaz sam in moji ljudje v Združeni levici zelo resno beremo te zadeve. Jaz sem to strategijo bral petkrat, danes zjutraj sem jo bral šestič. Začne se obetavno: "Republika Slovenija je pomembna lastnica premoženja v gospodarskih družbah, ki so ga ustvarile generacije v preteklosti vse do danes." Ampak potem se na te generacije, potem se v bistvu na ljudi v tej strategiji pozabi. Strategija naj bi bila, je politični akt, je temeljni dokument države, ki temelji na nekih dokumentih, o katerih je bilo že več povedanega. Danes zjutraj sem bral intervju z vodjo Poslanske skupine SMC na portalu Siol, v katerem je bilo govora o projektnem sodelovanju, predstavitelj SDS je zelo jasno povedal, kako je s tem projektnim sodelovanjem, Gospod Miro Cerar je o tem govoril med kampanjo – mimogrede dandanes je leto dni od zadnjih volitev – in na to projektno sodelovanje je potem nekako pozabil. Gospod Han mi je dal skoraj preveč iztočnic za odgovarjanje. On pravi: Strategija ni dokument o razprodaji. Gospod Jurša je prej govoril: Strategijo bi lahko poimenovali kot strategijo privatizacije državnih podjetij. Vidite, že v koaliciji jim nekako ni ravno jasno. Potem je šla argumentacija gospoda Hana naprej: "… kjer so številni ne zadovoljni, to pomeni, da je dokument dober." Ne vem, pa bom tako, da vsi razumemo: Če bo od gospoda Hana partnerka nezadovoljna z njim v postelji, pomeni, da je gospod Han dober? Ne vzeti preveč osebno, ampak metafora, ki jo verjetno vsi razumete. Naprej. "Ker prvič delamo ta dokument, je nepopolnost razumljiva." Ker bom prvič nekaj kuhal, bom zažgal kuhinjo. Ali kaj? Mislim! Se opravičujem, ljuba gospoda, pa se tudi malo Hanu opravičujem, ampak strokovci so vam to tako napisali, da sem se moral tako odzvati. Zdaj upokojenci, ker imajo oziroma stranka, ki zastopa upokojence, ker ima dovolj glasov, je uspela z referendumom Triglav, brezpogojno in tako naprej. Gospod Jurša, zakaj pa ne referendum o vsem nad nekim določenim zneskom? Da se vidi ljudska volja. Jaz sem že v razpravi povedal, da je zame ta strategija "nedokument". To je nonpaper. V življenju sem napisal v 20 profesionalni letih že kar nekaj strategij, večinoma skupno, nekaj sam, in tega ne govorim na pamet. V tem nedokumentu v bistvu ni odgovorov. To ni strategija. Saj tukaj ne piše to, kar sem prej citiral Havla, kaj bi mi v tej Sloveniji sploh radi počeli. V tej strategiji ni ljudi, razen enega copy-paste. To je nek temeljni dokument države, ki naj bi bil kot zapišete nekje notri "proaktivna strategija". To ni proaktivna strategija. Navede se uvodoma "drugi morebitni strateški cilji", ki potem niso definirani v tej strategiji. Dobesedno se jaha zgolj na čisti dobičkonosnosti kapitala, skratka, niti ti osnovni ekonomski kazalci niso nekoliko bolj podrobno razdelani, če bi že hoteli ostati znotraj te neoliberalne paradigme. Govori se o premišljenem pridobivanju naložb, vsaka država seveda tudi kaj proda, pa pridobi novo naložbo, da bolj aktivno polni proračun, če hočete, ampak o tem premišljenem pridobivanju naložb je tam nekje 40 % ene strani pa še dokaj votlo, trije stavki. Gospod Pogačnik je tudi to malo načel. Ali bodo šle odkupnine za bodoče premišljene naložbe? Tega jaz v tej strategiji nekako ne vidim. To ni tukaj notri napisano. In spet se moram ponavljati, mi nekako mešamo lastništvo in upravljanje. Vse resne študije in prebral sem jih kar nekaj, kažejo seveda, da so lahko lastništva zelo pestra in ob dobrem upravljanju zagotavljajo donosnost, če je to nekako še marinirano kot srnin hrbet z ekonomsko demokracijo, z delavskim soupravljanjem, je potem še toliko boljše in lepše. Pred kratkim smo imeli enega gospoda od vodilnih central zadružništvo kooperativni tukaj na obisku v parlamentu – in ni bilo kaj dosti obiska s strani poslank in poslancev –, ki nam je jasno razložil, zakaj je zadružništvo ne zgolj zadružništvo v agrarnem sektorju tako pomembno, zakaj so ta podjetja, ki so tako organizirana bolj robustna, zakaj Nukleus ne zapusti teritorialnosti tam, kjer je bila ustanovljena ena dejavnost, in še bi lahko našteval. Ker ima zaenkrat Poslanska skupina Združene levice le 30 minut, upam da jih bo kmalu imela 130, se nekako bližam koncu. Govori se tudi o razpršenem lastništvu, pravijo da je to SD notri spravil, ne vem, ali je ali ni. To razpršeno lastništvo lahko delno komentiramo tako kot SDS, lahko pa nanj gledamo tudi tako, kot je opozorila Zakonodajno-pravna služba, da se zna zgoditi, da bo tudi ustavno sporno. Karkoli že obračam in tudi če to še petkrat na glavo obrnem in še petkrat berem, se opravičujem, gospoda, ampak to za mene ni strategija. To zame ni strategija. Mogoče bi bila, če bi bila opozicija povabljena k pisanju te strategije, ker očitno nas v opoziciji sedi več ljudi, ki smo pisali take strategije, ki vemo, kaj naj bi to pomenilo, kaj naj pomeni tudi operacionalizacija, kaj bi pomenil tudi bolj izdelan metodološki aparat, navsezadnje, kako gledati te zadeve. Skratka, vse tukaj notri manjka. Ta strategija, druga stran, ne bo pripeljala do nekega stabilnega lastništva. Očitno bo pripeljala do neke razprodaje premoženja, kolikor bo šlo naprej. Očitno se bo ta denar prelil v neka fugiranja ne vem česa – trenutne izgube – ne pa v bodoče kapitalske naložbe države. Več kot očitno je, da je tukaj pozabljeno na generacije, ki so to ustvarjale, da se pozablja na to, da neko dodano vrednost soustvarjajo delavke in delavci. Skratka, kot bi rekel osliček iz medvedka Puja: "Žalobno, žalobno in žalobno." In take strategije jaz seveda nikakor ne morem podpreti. To, da niste resno mislili, se kaže že v tem nekem izgovoru: Aha, bomo pa malo pogledi in bomo čez leto dni popravili. Skratka, če naj bi šlo za neki temeljni dokument države, potem se s takim pristopom ne bi smelo pristopiti k oblikovanju tovrstnega dokumenta. Zelo argumentirano smo v desetih urah na matičnem odboru povedali, zakaj to za nas ni strategija. Ampak novo oblast je očitno zelo padla v to, da je oblast slast in temu primerna je tudi ta strategija. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urša Ban. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Replike ni, če po poslovniku nisi najprej govornik.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, predstavnik Ministrstva za finance, kolegi in kolegice! Danes obravnavamo temeljni dokument, ki bo pomenil osnovno za aktivno upravljanje kapitalskih deležev države v lasti Republike Slovenije in državnih skladov. Tovrstnega dokumenta do danes oziroma do zdaj ni pripravila oziroma sprejela še nobena vlada. Ta dokument, ki ga imamo danes na mizi, določa jasne cilje, na podlagi katerih se bo merila uspešnost in strokovnost upravljanja naložb države v gospodarskih družbah in poslovnih sistemih. Upravljavcem naložb države, delničarjem, kapitalskemu trgu in tudi širši javnosti sporoča svoje cilje pri upravljanju družb v lasti države. Vendarle bi se na tem mestu ozrla tudi na dosedanje razprave o tem tematiki, kjer je bilo o načinu upravljanja državnega premoženja moč zaznati vsaj dva polja oziroma odnos državljanov do državne lastnine, ki se deli na tiste, ki državno lastništvo zagovarjajo kot neučinkovito in zato tudi družbeno škodljivo, in na tiste, ki v državnem lastništvu podjetij vidijo družbeno vrednoto, češ, da zasebno lastništvo služi ozkim interesnim motivom, ki so ponavadi družbeno škodljivi. Prav tako se je v razpravah en del politike do te strategije opredelil, kot da je to strategija razprodaje državnega premoženja, spet drugi pa, da gre za zaustavitev postopkov privatizacije. V Poslanski skupini SMC menimo, da gre za strateški premislek in uravnotežen dokument, iz katerega izhaja, katere so tiste panoge, kjer ima država strateški, se pravi, dolgoročen interes, in katera so tista podjetja, kjer je država prej ovira kot kaj drugega, in so v strategiji označena kot portfeljska podjetja oziroma potrfeljske naložbe. Pa vendar je treba tudi v trditvah, ki sem jih prej navedla, izhajati iz nekaterih dejstev in realnih podatkov, eno zadnjih tovrstnih analiz najdemo tudi v poročilu o Sloveniji v okviru tako imenovanega proračunskega evropskega semestra 2015 s strani Evropske komisije. Iz tega sporočila je razvidno, da ima naša država v lasti nadpovprečno veliko podjetje ter hkrati, da pri upravljanju dosega podpovprečne rezultate, če jih primerjamo z nekaterimi drugimi državami v srednji in vzhodni Evropi od Poljske, Slovaške, Hrvaške, Madžarske, Bolgarije in Romunije. Med 20 državami, ki so bile zajete v to analizo, ki je vključevala tiste države, za katere je Evropska komisija ugotovila presežna gospodarska neuravnotežja, je Slovenija na prvem mestu po deležu BDP, ki ga imajo državna podjetja. V naši državi je ta delež 30 %. Slabo upravljanje državne lastnine – tudi izhajajoč iz te analize – je slovenskim javnim financam med letom 2007 in 2014 po teh podatkih prineslo skoraj 13,4 milijarde evrov škode. V teh letih smo sicer preživljali gospodarsko krizo, ampak tudi druge države so pomagale tako bankam kot podjetjem, toda nikjer stroški v deležu BDP niso tako visoki kot prav pri nas. Ti stroški, o katerih sem govorila, se nanašajo predvsem na neposredne stroške države, ki jih je kar precej, od stroškov za sanacijo bančnega sistema, ki jih sestavljajo vse dokapitalizacije državnih bank, stroškov ustanovitve DUTB, dokapitalizacija državnih gospodarskih družb, subvencije tem družbami in tudi unovčena jamstva za posojila. Vse to so stroški, ki so neposredno izkazani v proračunskih bilancah. Glede na to, da je bil skupni tuji dolg naše države konec leta 2007 7,9 milijard evrov in je do konca minulega leta zrasel na 30,3 milijarde, vidimo, da je velik delež tega povečanja nastal tudi zaradi izdatkov za pomoč finančnim in nefinančnim podjetjem v večinski ali prevladujoči državni lasti. Zaradi teh razlogov je še kako pomembno, da je Vlada pripravila ta dokument, o katerem danes razpravljamo. Gre za osnovno orodje za kvalitetno delovanje SDH, za učinkovito korporativno upravljanje z jasnimi cilji in pričakovanimi ekonomskimi, javnofinančnimi in družbenimi učinki. Dokument tudi omogoča ločitev države kot lastnika kapitalske naložbe od njenih drugih funkcij. Omogoča pregleden sistem upravljanja, s čimer bomo zmanjšali tudi korupcijska tveganja. Pripravo tovrstne strategije določa tudi 28. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu. Ta strategija po našem mnenju podpira tudi širše razvojne cilje Republike Slovenije in ustvarja pogoje za večanje učinkovitega upravljanja z državnim premoženjem. Ključni del strategije je tudi razvrstitev naložb na podlagi 10. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu, na tem seznamu je 91 podjetij, od katerih jih je 24 uvrščenih med strateške, 21 med pomembne in 46 med portfeljske naložbe. Po knjigovodski vrednosti kapitala ob koncu leta 2013 to pomeni, da strateške naložbe predstavljajo 68 % vrednosti vseh naložb države, pomembne naložbe 18 % in portfeljske naložbe 14 % vrednosti kapitala. Strategija v nadaljevanju kot pomembne cilje navaja tudi povečanje strokovnosti in učinkovitosti upravljanja, povečanje donosa kapitala, povečanje uvrščanja družb v državni lasti na borzo ter oblikovanje rezervnega demografskega sklada do konca leta 2015. Iz povedanega lahko zaključim, da to strategijo potrebujemo in jo bomo v naši poslanski skupini tudi potrdili, saj bo določila na eni strani tako smernice za privatizacijo kot tudi smernice za upravljanje državnega premoženja, s tem bo dala Slovenskemu državnemu holdingu jasne temelje za nadaljnje delovanje na področju upravljanja državnega premoženja. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil gospod Metod Dragonja, državni sekretar na ministrstvu za finance.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Glede na to, da razpravljamo o amandmaju k 5. poglavju vseeno prosim, da mi dovolite, da nekoliko pokomentiram tudi druga stališča in mnenja, ki so jih izrazile poslanske skupine na dokument. Najprej bi želel poudariti, da ravno različnost, materialna različnost pogledov in stališč poslanskih skupin na na nek način izkazuje, da gre za dokument, ki je vsebinsko zelo zahteven in ga je bilo z veliko stopnjo skrbnosti pripravljati, konsistentno, in iskati neko pot, ki bo predstavljala za večino političnega bloka v Državnem zboru sprejemljiv dokument, na osnovi katerega se bo lahko upravljanje državnega premoženja izvajalo v naslednjem obdobju. Kot smo v uvodu poudarili, je to prvi tak dokument, ki je z Vlada prispel v Državni zbor in ki je tudi v Državnem zboru bil deležen razprave na matičnem delovnem telesu, o katerem teče danes beseda. Gre za strategijo upravljanja, tako da zelo ekstremne poglede na to, da smo izrazito enostranski, da ustavljamo privatizacijo na eni strani, na drugi strani pa, da ustvarjamo pogoje za razprodajo, ti pogledi so lahko tudi nekoliko utemeljeni, ampak če pogledamo kot celoto, mislim, da ravno v tej strukturi števila podjetij in njihovi razvrstitvi in vrednosti kapitala, ki iz tega izhaja, se jasno vidi pravzaprav, da smo skrbno po merilih, ki so opredeljeni, poskušali postaviti predvsem to ključno dilemo ali pa opredeliti to ključno dilemo, kaj so elementi strateške relevantnosti podjetij, ki upravičujejo državno lastništvo, in za to strateško grupo podjetij poskušali opredeliti tudi merljive cilje in pa kazalnike, s katerimi bomo te cilje merili. Pripombe, posebej Združene levice, so izrazito usmerjene v to, da je to neoliberalni koncept, ker bazira na izključno finančnih pokazateljih. Danes se pač kapitalske družbe upravljajo po kapitalskih principih, gospodarske družbe po kapitalskih principih, tako da te, po naši oceni, morajo biti v ospredju. Dani so pa tudi poudarki za to, da se sledijo tudi drugi širši cilji, na primer, poudarki so dani v poglavju 3.3 strategije, kjer se govori o izboljšanju korporativnega upravljanja v 7., 8. in 9. odstavku, kjer so opredeljeni. Tudi kriterij zaposlenosti in spoštovanja zaposlenosti kot ključnega narodno gospodarskega cilj, ki ga tudi podjetja v državni lasti morajo slediti kot nosilci gospodarskega razvoja, smo na ta način vključili v strategijo. V bistvu je v tem delu tudi podana zaveza teh podjetij. Bodo pa lahko podjetja preko svojih mehanizmov upravljanja preko SDH, preko svojih organov opravljanja, tudi v sodelovanju z mehanizmi soupravljanja v svojih strategijah vidike zaposlenosti in pa odnosov z delavci lahko še podrobneje opredelile in si postavile tudi nefinančne cilje na tem področju. Strinjamo se s stališčem Poslanske skupine NSi, da se politika mora umikati iz gospodarstva. Mislim, da dokument ravno s temi principi neodvisnosti upravljanja, preglednosti upravljanja, gospodarnosti, skrbnosti in pa odgovornosti to implementirajo in predvsem z neodvisnostjo SDH od vsakokratnih izvršilne oblasti oziroma političnih vzvodov, da se na ta način to zagotavlja. Kar se tiče opozorila, ki so ga dale poslanske skupine Zavezništva in SDS glede finančnih obveznosti SDH v tistem delu, kjer ta strategija opredeljuje premoženje, ki je v lasti SDH kot pravnega naslednika Soda, je treba ugotoviti, da dosedanji potek privatizacije ni omogočal v zadostni meri oblikovanja likvidnih sredstev za pokrivanje obveznosti, ki jih Sod ima po različnih zakonih. O obsegu teh obveznosti smo govorili tudi na matičnem delovnem telesu. Trenutno je izdanih za okrog 455 milijonov evrov različnih dolžniških inštrumentov. Neto dolg je pa nekoliko nižji, ker ima SDH tudi približno 100 milijonov evrov likvidnostne pozicije v različnih oblikah, tako da je v tem delu neto zadolženost okrog 350 milijonov evrov. Ta zadolženost je v tem obsegu vzdržna. V letih 2015–2016 in v začetku 2017 bo pa treba sprejeti dodatne ukrepe za to, da se bo zagotavljala potrebna likvidnost za pokrivanje obveznosti SDH, ki izvirajo iz denacionalizacije in še nekaterih drugih zakonskih osnov. Tudi pri tem je jasno treba upoštevati še obveznosti, ki še nastajajo na osnovi Zakona o denacionalizaciji, katera višina je ocenjena še na okrog 300 milijonov evrov. Okrog 70 milijonov so obveznosti po drugih zakonih, ki jih je ravno tako treba predvideti. Predvidevamo, da bomo to izvedli v tistem delu, kjer SDH sam iz svojega premoženja ne bo uspel zagotoviti potrebne likvidnosti in pa poravnavanja predvsem iz danih obveznic iz denacionalizacije, da bomo to zagotovili z menjavo premoženja med državo in SDH. Kar se tiče uporabe privatizacijskih kupnin, mislim, da so te jasno opredeljene v zakonu, tega ne bi ponavljali. Velik poudarek je bil tudi v potrebi, da državno premoženje prispeva k dolgoročni vzdržnosti pokojninskega sistema, kar smo vključili v dokument in čemur bomo sledili potem tudi z nadaljnjimi aktivnostmi, s pripravo osnutka zakona o rezervnem demografskem skladu, ki ga na Ministrstvu za finance že pripravljamo in ga bomo po zaključku parlamentarnih počitnic že dali koalicijskim strankam oziroma vsem parlamentarnim strankam tudi v predhodno razpravo. Tako da je uporaba kupnin opredeljena v zakonu, in tega posebej v strategiji ne opredeljujemo. Kar se tiče amandmaja Poslanske skupine Združene levice v prvem delu, kar se tiče klasifikacije predlaganih družb, moram reči, da v podjetjih, ki so tukaj predlagana, da se razporedijo med strateška, kot so Krka, Gorenje in Petrol – v Krki ima država 26,8 % lastniški delež in če bo opredeljeno kot strateško, v samih določbah zakon ne nalaga državi, da povečuje svoj kapitalski delež do 50 % plus eno delnico, ker za to tudi ni finančnih sredstev, zaradi javnofinančnih posledic. Tako da strategija tudi to klasifikacijo, ki je predlagana, pomembne družbe, pravzaprav zahteva, da se imetniki delnic Krke ne umikajo iz njenega lastništva. Ravno tako velja za Gorenje, kjer je država precej manjša lastnica, 16,37 %, Petrol z 28 % lastniškim deležem pa je že danes pomembna naložba in je situacija enaka. Se pravi, da so določeni pragmatični elementi, kar se tiče javnofinančnih vidikov, ki ne bi bistveno spremenili elementov za prisotnost države oziroma državnih skladov v teh podjetjih. Nekoliko drugače je, kar se tiče Hita. O Hitu je bilo kar precej diskusije. Hit je eno od podjetij, ki izvaja igralniško dejavnost, kjer se kombinirata koncesija in državno lastništvo. V diskusijah je bilo ocenjeno, da Hit potrebuje predvsem nove menedžerske in tudi lastniške iniciative, ki jih je možno doseči tudi na ta način, da se Hit bolj izpostavi tudi privatni lastniški iniciativi, tako da dejavnost znotraj dodeljenih koncesij lahko razvija neovirano naprej. Na področju turizma smo dali tudi posameznim družbam statuse pomembnih družb, ne pa vsem – to smo obrazložili na matičnem delovnem telesu –, ker je ta skupina prevelika, ampak smo dvema od štirih družb z državnim lastništvom to opredelili predvsem na njihove dosedanje rezultate pri njihovem gospodarjenju, pri njihovi rasti in pri tem, kako izvršujejo svoje vloge nosilcev gospodarskega razvoja. Nekoliko specifična je situacija pri Cimosu, to je treba posebej povedati. Cimos, kjer je po dokumentu, ki je pred vami, sicer država minimalna lastnica z okrog 8 % lastniškim deležem, se je pa v procesu finančne reorganizacije, ki je bila zaključena v letošnjem letu, ta delež povečal na okrog 35 %. Tu bo zelo pomembno, da bo nadaljnja lastniška struktura te družbe taka, ki bo omogočala njegovo vključevanje v verige vrednosti v okviru avtomobilske industrije, teh avtomobilskih grozdov, Cimos je nosilec tega. Tako taka razporeditev ne pomeni, da bo družba takoj privatizirana. Položaj te družbe bomo zelo skrbno sledili in bomo predvsem glede na njeno sposobnost, da pridobiva nove posle, kot razvojni dobavitelj novih modelov avtomobilov, potem tudi usmerjali tako SDH kot tudi slabo banko, ki je na osnovi konverzije dela kreditov tudi postala delna lastnica te družbe, da bodo zagotovljeni strateški cilji poslovanja te družbe in da bo še naprej svojo strateško poslanstvo lahko izvajala tako, kot je opredeljeno v njenih korporativnih dokumentih. To so ključni elementi, zakaj predloga tega prvega amandmaja ne podpiramo, ker smatramo, da ne predstavlja neke bistvene spremembe za dolgoročno lastniško pozicijo države v tem podjetju in za to, da ta podjetja lahko izvajajo svoje strateške razvojne funkcije tako, kot jih ta strategija predvideva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Jaz bi mogoče za začetek na rahlo odgovoril nekaterim, ki so že v stališčih na nek način ocenjevali, zakaj se v Demokratični stranki upokojencev, v poslanski skupini dejansko, zavzemamo za strateškost Zavarovalnice Triglav. Nobene molzne krave ne vidimo v Zavarovalnici Triglav in nimamo nobenega člana uprave, ki bi bil tudi član Demokratične stranke upokojencev. Jaz pa moram priznati, da osebno nobenega gospoda niti ne poznam. Razumete? Ne osebno. Na drugi strani pa bi želel tudi poudariti neko bojazen leve opozicije glede kapitala, ki naj bil strateški. Poglejte, 68 % vsega kapitala še vedno ostaja strateškega. To se pravi, da tega premoženja ne bomo kar tako razprodali, kot si nekateri mislite. Ko nekdo citira nekoga, želi nekaj povedati, potem pove običajno tisto, kar mu ustreza. In kolega Trček, je dejansko v svoji razpravi povedal tisto, kar je njemu ustrezalo iz mojega dela stališča. Ampak, jaz sem v nadaljevanju takoj rekel: "… vendar ni celotna strategija samo vprašanje prodaje državnih naložb." Pa pika, nadaljeval ne bom in ne bom sam sebe citiral. Glede tega bi bilo zelo koristno, da bi tudi on nadaljeval in povedal tudi ta stavek, ker se čisto drugače potem sliši. Jaz te strategije ne bom osebno ocenjeval, bom rekel, načelno pa lahko rečem, da je najboljša. Zakaj? Zato, ker druge do zdaj še nismo imeli. Bili smo že blizu neke klasifikacije, ampak zaradi razpada takratne vlade tega pač nismo sprejeli. In zdaj na vrat na nos ocenjevati, kako je to zanič, jaz mislim, da tudi ni odgovorno. Ni odgovorno in jaz mislim, da vseeno je neka osnova, ampak to je tista bojazen v Državnem zboru, ko se vsi bojimo, kaj se bo dogajalo z državnim premoženjem – kar je prav –, ampak dvomimo v tiste, ki so trenutno na oblasti, ki imajo to odgovornost, da upravljajo na nek način s svojim premoženjem. In zato imajo ustrezne mehanizme, ki smo jih sprejeli v tem Državnem zboru. Zdaj pa ključno vprašanje, zakaj nas teži Zavarovalnica Triglav. Zavarovalnica Triglav je bila v prvem gradivu strateška, brez dodatkov, nič ni bilo zraven napisano. Potem se je v nekem obdobju spremenila v "strateško z dodatkom" in potem je v skladu z našim predlogom amandmaja prišla zopet v strateško. In bom povedal tudi razloge zakaj strateška, ker nekateri ste trdili prav nasprotno in ste imeli samo en dokaz za to, da bi se Zavarovalnico Triglav prodalo in bom na koncu mogoče tudi povedal, kateri je to. 10 dni preden je Vanja Vardjan, poročevalec iz Zagreba, slovenski javnosti povedal, kakšni so naklepi s strani nekaterih iz sosednje države, da bi prevzeli Zavarovalnico Triglav, smo mi državnemu sekretarju, ministru za finance jasno in glasno povedali, da se te igre mi ne želimo iti in da zahtevamo, da je Zavarovalnica Triglav strateška. 14 % delnic je prodanih neznanemu kupcu. Če ste Vanjo Vardjana poslušali, potem vam bo sigurno jasno, kje so te delnice. Če se konkretno dotaknem Zavarovalnice Triglav, zakaj smo vztrajali, da je strateška, bom najprej rekel, 110 let je ta zavarovalnica tukaj na tem prostoru in ima svojo tradicijo. Vedno je delovala kot solidarna. Zavarovalnica Triglav uspešno posluje in seveda interesi po nakupu delnic Zavarovalnice Triglav so bili izraženi s strani, kot sem že prej povedal, Hrvaške in potem s strani Poljske in Nemčije. Verjetno, če bi bila Zavarovalnica Triglav slabo stoječe podjetje, teh interesov ne bi nobeden izkazoval. Zavarovalnica Triglav je eno najbolj zrelih in zdravih jeder slovenskega gospodarstva. Po obračunani premiji ima celo neko vodilno vlogo v jugovzhodni Evropi. Njena predvidena rast je 10 % do leta 2017, ima bonitetno oceno A. To je kakovosten, dolgoročni kapital, ki bi ga mi morali čuvati kot punčico svojega očesa, mi pa bi ga radi raztrgali. Z referendumom, ki je bil na martinovo leta 2007, smo Slovenke in Slovenci jasno povedali, da želimo Zavarovalnico Triglav obdržati. 71 % vseh takratnih volivcev, ki so prišli na volišče, je glasovalo za to, da ostane Zavarovalnica Triglav v slovenski lasti. Sredstva, ki so se prenesla iz sklada na ZPIZ, to se je zgodilo 2008 leta, so seveda ključnega pomena za pokojninsko blagajno. Rad bi povedal tudi to, da je zavarovalnica skozi leta, tudi krize, ustvarjala dejansko visoke dobičke. 58,7 milijona je bilo ustvarjenih v zadnjem letu, se pravi letu 2014. Tudi v prejšnjih letih krize je vedno ustvarjala dobičke, seveda se je delež teh sredstev prenašal tudi za pokojnine. Vrednost delnice je bila v letu 2012 10 evrov, danes je delnica Zavarovalnice Triglav vredna 28,5 evra. To mislim, pove tudi veliko. V tej zavarovalnici je zaposlenih 5 tisoč ljudi, kar seveda pomeni iz socialnega vidika ogromno. Seveda niso vsi zaposleni v Republiki Sloveniji. Desus zagovarja strateško te naložbe tudi zaradi državnega deleža v Zavarovalnici Triglav, ki skupaj znaša 62,56 %, od tega ima ZPIZ 34,47 % in SDH 28,09 %. Seveda se pojavljajo vprašanja okrog denacionalizacije, to je bil verjetno tudi eden od ključev, da je prenos iz strateškosti šel na strateškost z dodatki. Seveda pa se tudi v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev kakor tudi v sami stranki strinjamo, da po enem letu napravimo pregled dejanske situacije. Če bo situacija pokazala, je tudi ta možnost, da se mi lahko odločimo za neko drugo razvrščanje Zavarovalnice Triglav. Seveda, če se bo našel zares pomemben strateški partner. Pa še mogoče v obujanje spomina. Zavarovalnica Triglav ogromno vlaga v sponzorstvo, v šport. Če malo poznamo te zadeve, hitro pridemo do športov, kot je košarka, kot je odbojka, kot je rokomet, biatlonske, nordijske reprezentance, hokej in tako dalje. Sprašujem se, če bi bil nek nov lastnik, ali bi ta lastnik dajal za sponzorstvo, tudi mladim, ki si lahko v Planici ogledajo športni dogodek vsako leto zastonj. En razlog, ki ste ga imeli za to, da se Zavarovalnica Triglav proda, pa je bil od približno takšen, da se trg zavarovalništva konsolidira ter da bi Zavarovalnica Triglav težko preživela kot samostojni igralec na regionalnem področju. "Po mojem mnenju je bolje, da Zavarovalnica Triglav vlogo regionalnega opazovalca opravi v mreži zavarovalnic in ne v državni lasti." To je bilo stališče, ki ga je nekaj časa zagovarjal tudi minister in ki ga zagovarjate nekateri, ki govorite o tem, da bi se Zavarovalnica Triglav morala prodati. Sam bom za strategijo, predvsem zaradi tega, ker je na koncu prevladal razum, da je Zavarovalnica Triglav postala strateška v tej razvrstitvi znotraj strategije, se pravi v klasifikaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Nedvomno je država slab gospodar. To smo nekako v vsej tej preteklosti, se pravi od osamosvojitve Slovenije, nedvomno že vsi spoznali oziroma smo se o tem tudi prepričali. Naloga države ni upravljanje podjetij. Naloga države je ustvarjati pogoje za investicije, za razvoj, za rast, za nova delovna mesta. V Slovenski demokratski stranki menimo, da mora biti umik države iz nestrateških podjetij vsekakor pregleden in da mora imeti država za cilj pri tej prodaji doseči maksimalno kupnino. Ta kupnina pa se naj potem nameni zmanjševanju zadolženosti države in pa stabilnosti pokojninske blagajne. Prav tako v naši stranki nismo za brezglavo razprodajo državnega premoženja. Smo za iskanje dobrega, najboljšega kupca oziroma lastnika, ki bo prinesel v podjetje novo tehnologijo in bo razvijal to podjetje, ter seveda, kar je zelo pomembno, tudi nova delovna mesta. To imamo zapisano tudi v samem programu Slovenske demokratske stranke. V skladu s predlogom tega odloka, ki ga danes obravnavamo tukaj, je v tem odloku opredeljenih 91 podjetij oziroma družb, katerih skupna vrednost je okoli 11 milijonov. Vlada je v skladu s svojimi kriteriji vse te družbe, kot smo že slišali danes, razdelila na strateške, pomembne in portfeljske. Tudi to smo slišali, da strateških naložb je po tem tako imenovanem usklajenem predlogu 24, in njihova skupna vrednost znaša 68 % skupne vrednosti vseh naložb. Pomembne naložbe, teh je 21 oziroma 18 % skupne vrednosti vseh naložb. Ne nazadnje so tu še portfeljske naložbe, teh naj bi bilo 46, njihova vrednost pa znaša 14 % skupne vrednosti vseh teh naložb. Seveda tu nikakor ne moremo mimo dejstva, na kakšen način in pa katera merila je Vlada oziroma so prevladovala pri razvrstitvi teh naložb na strateška pomembna in na portfelska. Meni se tu zastavlja vprašanje, ali so tu prevladovali predvsem državni, gospodarski, politični, mogoče pa celo kakšni privatni interesi. V razpravi na Odboru za finance, teden, dva tedna nazaj, je bilo slišati očitek, da nimamo državnih, temveč imamo strankarska podjetja in ta podjetja delajo v korist posameznikov oziroma v korist posameznih elit. Moram reči, da se res bojim oziroma sem iz dneva v dan bolj prepričana, da je temu res tako. Ob taki razporeditvi naložb med strateške, pomembne in portfeljske, kjer ni mogoče najti neke prave logike oziroma nekih enotnih kriterijev, me ugotovitve na tem odboru še bolj prepričujejo v vse to. Mislim, da bi se koalicija, preden je dala ta odlok v javnost oziroma v obravnavo, morala poenotiti. Ne pa da ste politične stranke preko medijev usklajevale to strategijo, določale in izražale želje in kriterije, po katerih so se potem ta podjetja razvrstila na strateška, pomembna in portfeljska; vsi vemo, za katera podjetja tu gre. No, ne gre spregledati tudi dejstva, da pa vse koalicijske stranke s to strategijo oziroma s to odprodajo ne soglašate. V odloku je navedena tudi primerjava o državnem lastništvu podjetij med državami članicami OECD. Po tej primerjavi se Slovenija uvršča med tiste države OECD, ki imajo največji delež družb v državni lasti; no, vsaj nekje smo na najvišjem mestu. Iz tega podatka lahko tudi sklepamo, da je že skrajni čas, da poiščemo prave lastnike, se pravi, take lastnike podjetij, ki bodo dobro gospodarili s temi podjetji. Žal moram reči, da ima ta strategija tudi veliko pomanjkljivosti. Iz te strategije namreč ni mogoče razbrati ali dobiti odgovora na vprašanje, kako bomo z državno lastnino v posameznih podjetjih dosegli razvoj in dolgoročno konkurenčnost oziroma kako bomo z njimi ravnali. Kdaj in komu ter po kakšni ceni bomo to državno premoženje prodali. Verjetno bomo to premoženje prodali tistemu, ki se bo tudi najbolje nekako zlil oziroma vklopil v to naše okolje. Nenazadnje, strategija popolnoma, poudarjam, popolnoma prezre izjemno pomembno vlogo državnega premoženja, ki je zbrano na DUTB. Mislim, da lahko na koncu ugotovimo, da nismo prav zadovoljni s to strategijo, ne na eni ne na drugi strani. In povpraševanje po teh naložbah oziroma po teh naših podjetjih ne bo nič večje, vrednost se tem naložbam zaradi sprejetja tega odloka ne bo čisto nič povečala oziroma porasla. Kvečjemu bi lahko rekla, da bo Slovenija še manj privlačna za tuje vlagatelje, predvsem glede na situacijo, ki jo imamo, se pravi, na vso to birokracijo, ki, moram reči, zaplete še tako enostaven postopek, na vse te davke, ki jih sprejemamo oziroma povišujemo skorajda na vsaki seji Državnega zbora, na neugodno poslovno okolje in tudi na nestabilne politike. Rada bi, da bi se pri vsem tem vsi zavedali, da novih delovnih mest ne ustvarja država, ampak jih ustvarjajo vlagatelji. In za konec, zdi se mi, da je res skrajni čas, da bi enkrat že razčistili, kdo so tisti nosilci odgovornosti, ki so povzročili vse te slabe rezultate v podjetjih, in pa tudi, kakšni so bili njihovi interesi, ali so bili to njihovi individualno interesi ali pa interesi posameznih interesnih skupin. Skrajni čas bi bil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Še enkrat vsem skupaj prav lep pozdrav! Nadaljeval bom tam, kjer sem pri predstavitvi skupnega stališča tudi na nek način končal in mi je zmanjkalo časa, da bi malenkost bolj poljubno še določen stvari povedal. Kaj je bistveno za premoženje? To, da bo učinkovito upravljano, da bo odgovorni lastnik, družbeno odgovorni lastnik, ki bo zagotavljal, da bodo ta podjetja, ki jih upravlja in katere ima v lasti, tudi konkurenčna v globalnih razmerah. To je najbolj bistveno. Ker je to edina garancija za ohranitev delovnih mest in seveda tudi za nastanek novih. Vse ostalo, ali bi lastnik, če bo kupil katero od podjetij, ki je v državni lasti, ukinil številna delovna mesta oziroma zmanjšal število zaposlenih – ja, najverjetneje bo odpustil tiste, ki ne ustrezajo tistim merilom, in ne more s tisto delovno silo doseči pričakovanih učinkov, ekonomskih. To je bistveno merilo. Vse ostalo potem bo že neprimerno lažje. Ker če bo podjetje dobro delovalo, če bo ustvarjalo dobičke in primerno akumulacijo, bodo tudi prilivi v našo javno blagajno, to se pravi, v državni proračun, temu primerni. Zdaj bi želel mogoče še toliko vsemu temu dodati, da se povsem strinjam, da so možni različni pogledi na ta dokument in da je to povsem legitimno. Vendar pa se moramo jasno sprijazniti z dejstvom, da brez tega dokumenta, ki, bom rekel, saj ni idealen, je pa sprejemljiv, absolutno, brez tega dokumenta bo SDH težko postal dober upravljavec. Kako bo upravičil stroške, ki jih povzroča? Saj vidimo, kaj se je do zdaj dogajalo. Namesto pozitivnih javnofinančnih učinkov je bila država največkrat primorana, da je posegla z državno pomočjo. Tega mislim, da si ne smemo želeti, in sem tudi prepričan, da se nihče niti ne želi. Ne bi želel tukaj sedaj naštevati ta podjetja, ki so v tej skupini, o kateri sem malo prej tudi govoril. Zavedati se moramo še nečesa, in sicer tega, da je Slovenija majhen prostor. Slovensko gospodarstvo je v primerjavi z vsemi ostalimi izredno majhno. Prav zaradi tega je tudi izredno občutljivo na vsakršne vplive iz tujine, kot smo bili tudi priča pri prejšnji krizi, katere, izgleda, še še vedno ni konec, ampak upajmo, da prihajamo iz tega brezna. Prav zaradi tega je zelo zelo močno ogrožena oziroma so visoka tveganja, da vsa ta podjetja, ki so tudi v državni lasti, upam si trditi, da ohranijo svojo konkurenčno sposobnost in da v skladu z eno normalno poslovno politiko tudi preživijo. Vsekakor pa je še treba upoštevati to, ko gledamo klasifikacijo, so želje, da bi bilo čim več teh podjetij tudi med tistimi strateškimi, saj jih je kar precej, nekje 68 % tega kapitala se nahaja tam. Se pa postavlja vprašanje, ali imamo kapital za to, da gremo povečevati lastništvo, da ta podjetja tudi potem postanejo strateška. Ali imamo? Kot vemo vsi skupaj – ne. Ali je smiselno tudi povečevati v nekaterih podjetij, ki so v svetovnih razmerah konkurenčna, recimo Krka? Ne vem. Smatram, da bi zelo zelo slab signal bil navzven, in vprašanje je, če bi tudi država lahko zagotovila potrebna sredstva, da bi postala tudi strateški lastnik. Prav tako mislim tudi pri Gorenju. To so podjetja, ki skoraj v celoti ustvarjajo svoje prihodke na svetovnem trgu, v zelo majhnem deležu lahko ustvarijo prihodke na domačem trgu, na Slovenskem, ker je slovenski trg izredno majhen. In prav ti izvozniki so tisto glavno gonilo našega gospodarskega, upajmo, tudi vzdržne rasti. Le tako smo lahko mirni, da bodo ta podjetja kvalitetno upravljana, da bodo lahko potem tudi sledila vsem tem svetovnim zahtevam, da bodo na ta način lahko tudi dala prispevek k našemu skupnemu razvoju. Želim še to povedati, da je vseeno, kakorkoli pogledamo na ta dokument, mislim, da bo vseeno korak naprej h koncu gospodarskega politikantstva in da odpira pot za učinkovito korporativno upravljanje in podjetništvo. Le tako bomo lahko mirni in v pričakovanju boljše prihodnosti. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani vsi zbrani! Osebno ocenjujem, da je strategija upravljanja s kapitalskimi naložbami v državi, ki je pred nami, zelo dobra osnova za aktivno upravljanje, kljub nekaterimi ali pa mnogim kritikam. Seveda je po mojem mnenju in po mnenju tudi predstavnikov Demokratične stranke upokojencev bistvena poanta, bistveni cilj, da se doseže preglednost in k dolgoročnim ciljem usmerjeno upravljanje kapitalskih naložb. Jaz tukaj vidim nekako balans med kritiko na eni in kritiko na drugi strani, in sicer, prvič, da gre za divjo privatizacijo in, drugič, da gre za popolno ustavitev vseh postopkov privatizacije. Mislim, da ne gre ne za eno ne za drugo. V samem naslovu imamo zapisano "upravljanje s kapitalskimi naložbami". Moje videnje o samem dokumentu je, da gre za upravljanje z deleži, da pri samem upravljanju gre hočeš nočeš tudi za kakšno odprodajo dela, državnega, včasih smo rekli temu družbenega premoženja, ki pa tudi v bodoče mora biti v smislu vseh štirih kriterijev, to je pametno, premišljeno, preudarno, predvsem pa ekonomsko upravičeno, ekonomsko utemeljeno. Ko slišim, da je država slab lastnik, me kar srh spreleti, ker ta država, ta večni izgovor na državo, ko nam je to všeč, ta večni izgovor država, pa se izgovarjamo na državo, ko nam je to všeč, ko nam to ni všeč, mislim, da je že malo preživeto. Država seveda postavi za upravljavce, na vodilna mesta tako v smislu uprave, v smislu nadzornikov ljudi in ti ljudje bi morali odgovarjati. Kar tako lahkotno se izgovarjati na državo, ki slabo gospodari, ki je neuspešna, ki je neučinkovita, netransparentna, mislim, da vsak, ki vodi podjetje, ki nadzoruje vodstvo podjetij, ima svoje ime, ima svoj priimek in je treba tistim, ki se jih tu karikira, da so se umazali ali omastili v kozarcu z marmelado, stopiti na prste in naj za svoja dejanja odgovarjajo. Za moj okus je neutemeljeno in neprimerno, da govorimo o neučinkovitosti, predvsem pa da govorimo o družbeni škodljivosti. Zelo pomembna se mi zdi ugotovitev, da se po enem letu napravi neka inventura, da se napravi neka revizija uspešnosti upravljanja s kapitalskimi naložbami in da se vidi, kaj je bilo narobe, kaj bi moralo biti bolje, in se zadevo – govorim o strategiji – smiselno dopolni. Zdaj, ali je treba povsem na novo napisati strategijo ali jo v določenih segmentih modificirati, jo drugače poimenovati, mislim, da je to stvar samo tehnike. Ampak po enem letu se bo videlo, kje zadeve ne gredo morebiti v pravo smer in kje bi jih bilo treba izboljšati. Osebno bi si želel, pa verjetno delite mnenje z menoj, večina vas v Državnem zboru, da bi to strategijo že prej spisali, in potem ne bi bilo vprašanja, ali uvrstimo tistih 15 podjetij s tako imenovanega prvega spiska podjetij za odprodajo, ki jih zdaj, mimogrede, ni več 15, ampak so nekatera že spolzela ali se odprodala. Potem ne bi bilo tega vprašanja. Mislim, da bi bilo prav, da se najprej strategijo naredi in se šele potem gre v postopke privatizacije oziroma odprodaje. Zdaj s to strategijo, ki ni ne odlična, ki morda za marsikoga niti ni optimalna, pa vendar je tu, je pred nami, in verjamem, da bo na koncu dosežen kompromis v pretežnem delu predstavnikov tega sklica Državnega zbora in jo bomo seveda sprejeli. Ker vas je toliko govorilo o Zavarovalnici Triglav, dovolite še meni nekaj stavkov. V naši poslanski skupini smo si aktivno prizadevali in sodelovali v postopkih priprave tega akta, in to zelo iskreno in zelo ciljno usmerjeno. Menimo namreč, da je Zavarovalnica Triglav, tako kot je pisalo v prvem osnutku ali v prvi verziji strategije, dejansko strateška naložba in tudi mora ostati, kolega Jurša je povedal, brezpogojno. Seveda brezpogojno, kakšen pogoj pa lahko damo strateškosti, danes je, čez dva dneva ni in tako dalje. Zakaj? Več kot stoletna tradicija zavarovalništva na naših tleh je v Zavarovalnici Triglav. Je ena izmed največjih v tem delu Evrope. Predvsem pa, kar je bistveno, je finančno stabilna institucija, predstavlja eno najbolj zdravih jeder slovenskega gospodarstva, konstantno se viša vrednost njenih delnic, ustvarja se dobiček, posredno se izplačujejo dividende, posledično prihajajo v proračun sredstva in še bi lahko našteval. In ne nazadnje tudi to, bilo je rečeno, da se vlaga ogromno v sponzorstva, šport, kulturo, pa še kaj bi verjetno lahko našteli. Vlaga se pa tudi v kadre. Dragi moji, vlaga se tudi v kadre, kar je bistvenega pomena. Mislim, da je to največji mogoč vložek nekega družbeno odgovornega podjetja, je neprecenljivo. In če pride do morebitne odprodaje – kaj se potem lahko zgodi s temi kadri? S temi kadri se lahko zgodi, da ostanejo na cesti, da je ves trud, ves vložek v preteklosti v cilju maksimiranja profita v najkrajšem mogočem času povsem izvisel. Ne nazadnje pa je ZPIZ delež v Zavarovalnici Triglav izjemnega pomena za financiranje – že nekajkrat omenjenega –, upam, da ob koncu leta tudi luč sveta ugledajočega demografskega sklada, ki bo posledično omogočal dolgoročno in uravnoteženo vzdržnost pokojninske blagajne. Verjetno bi lahko še o tem demografskem skladu zdajle govoril, ampak mislim, da bo do konca leta še dovolj časa, dovolj prostora, dovolj priložnosti, da z argumenti prepričamo – naša ambicija je –, celoten državni zbor. Pa na koncu morda še samo ena refleksija kolegice Nade Brinovškove – ni več tukaj. Govorila je, nekoč so bila družbena podjetja, danes bi naj bila državna podjetja, tam, kjer ima država prevladujoč delež. So pa tudi zavodi in druge institucije. Seveda strankarskih podjetij ni, če so kakšna, Desus ni v tej igri. Nimamo nobenega Desusovega podjetja, nam pa je zelo mar, zelo mar nam pa je za vsa tista državna podjetja, kjer ima država takšen ali drugačen delež, pa ne samo podjetja, gospodarske družbe. Verjamem, ta nasmeh na drugi strani, da ugotavljate, da imam seveda prav. Zelo mar pa je Desusu tudi za to, za vse tiste državne institucije, za vse tiste zavode, za vse tiste agencije, kjer se dela v dobrobit državljanov in državljank, še posebej mar pa nam je do tistega zavoda, ki omogoča nemoteno izplačevanje pokojnin vsem tistim, ki so si pokojnino skozi 30-, 40- in večletno odrekanje zaslužili. In pri tem bomo tudi nadaljevali. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Sklepam, da je še razprava? Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, zdi se, da sta v tej dvorani dva svetova: na eni strani kolegice in kolegi, ki podpirate omenjeno strategijo in s tem nekako ste proti temu, da država gre ven iz gospodarstva, da se umakne iz gospodarstva. Na drugi strani, druga stran dvorane, ki menimo, da ta strategija pomeni konec privatizacije; in to dokazljivo. Če samo pogledamo, kako je razdeljena naprej prodaja samih naložb. Torej, če nadaljujem, pa želim biti dejansko konstruktiven. Ampak ta strategija ne vsebuje nekega temeljnega koncepta, kaj bomo počeli s podjetji, ki ostajajo strateška. Kaj bomo s tem podjetji počeli, neke vizije, dolgoročne vizije praktično ni. Ni niti opisana. Zato trdim, da je ta strategija korak nazaj. Glejte, če sem že omenil strateška podjetja, v klasifikaciji jih je omenjenih 24, ni opisanih nobenih načrtov – kot sem že dejal, kaj bomo s temi podjetji počeli –, ni ciljev iz naslova upravljanja s temi strateškimi podjetji, prav tako nikjer ni opisana, kolikšna bo tista rast pri strateških podjetjih, dobiček, ki bo zadovoljil. Tega ne opredeljuje omenjena strategija. In drži teza mnogih, tudi mene, da ste na seznam bodisi strateških ali pa pomembnih podjetij uvrstili tista podjetja, ki predstavljajo za dotične politične stranke ali pa posameznike, ponavljam, bankomat. Kajti iz same razprave kolegov lahko vidimo, da strategija ni nastala na podlagi neke resne argumentacije, nekega resnega soočenja mnenj, kajti tudi opozicija je bila iz same priprave umaknjena oziroma ni bila povabljena zraven, kar obžalujemo, ampak je šlo dejansko za kupčkanja. Navsezadnje se zdi, da je vsak minister ali pa pomemben član te vladne koalicije dobil eno podjetje kot svoj vrtiček in ga do zadnjega branil kot strateško naložbo. Poglejmo Terme Olimia, kjer je gospodarski minister bil, preden je postal gospodarski minister, predsednik uprave, direktor. Povejte mi, kaj strateškega je, da ima država v lasti terme, tobogane, bazene, savne. Nič strateškega ni v tem. Država naj ustvarja dobre pogoje za razvoj turizma, ne pa, da ima v lasti tobogane. In kaj je strateškega, da ima država v lasti zavarovalnico, iz naslova katere pride v pokojninski proračun ali pa pokojninski sklad 10 milijonov evrov ali pa, recimo, po strategiji, planu v letošnjem letu 20 milijonov evrov. To je le nekaj promilov od celotnega izkupička, ki ga namenimo za izplačilo pokojnin. Sedaj je nekaj promilov. Zaradi tega se zdi, da strategija ni nastala na podlagi nekega resnega pogovora tudi strank vladajoče koalicije, ali pa še več, vseh parlamentarnih strank, ampak na podlagi kupčkanja, vrtičkanja članov vladne koalicije in postavljanja na okope tudi za ceno, kot smo lahko slišali enega izmed predsednikov koalicijskih strank, postavljanja na kocko tudi koalicijo. Tudi mene osebno zanimajo ta pomembne naložbe, tovrstna razvrstitev, se pravi, razpršeno lastništvo. S tem, ko bo 25 plus 1 delnica še vedno v rokah države, s tem bom država še vedno imela določen nadzor v teh podjetjih, kar pomeni, da bo še vedno bila država tista, ki bo spreminjala bodisi status, odgovarjala glede strateških usmeritev podjetja in se ne nazadnje aktivno vključila v samo upravljanje dotičnega podjetja. Kdo od domačih ali tujih podjetij bo želel kupiti neko podjetje, ki je po vaši strategiji označeno za pomembno podjetje, če ne bo mogel s podjetjem upravljati? Lahko ga bo kupil, ampak za nižjo ceno, kajti ne bo imel možnosti spreminjati niti statuta, bo potreboval soglasje države in kupnina bo padla ali pa podjetja ne bo nakupil. Kar se pa tiče portfeljskih naložb oziroma naložb za prodajo, teh je le nekaj odstotkov pomembnih. Strateških naložb vidimo, da je, če gledamo po kapitalu, velika večina oziroma mnogo več. Na seznamu za prodajo so podjetja, ki se prodajajo že dlje časa, kapital je tukaj v tem primeru nižji, zato trdim, da v bistvu gre za konec privatizacije. Ta strategija ni osnova, da bo politika izšla ven iz gospodarstva, ven iz upravljanja v gospodarstvu. Namesto da bi vladajoča koalicija, kajti to strategijo smo dejansko dolgo časa čakali in pohvalno, da je vladajoča koalicija to strategijo pripravila. Še enkrat poudarjam, pri pripravi sem videl tudi sam razkol znotraj vladajoče koalicije, ko so se dotični predsedniki strank postavili na okope, zaradi tega obžalujem, kajti morda je bil interes ministra Mramorja in predsednika Vlada dober, ampak za ceno vladajoče koalicije je ohranil želje nekaterih predsednikov strank, ampak obžalujem, da je bila na takšen način koalicija v tako pomembnem aktu, kot je dejal minister Mramor, da to je ključni dokument pri upravljanju kapitalskih naložb, da je bila opozicija izključena iz same priprave. Če bi šlo za ključni dokument v vaših pogledih, bi bila opozicija povabljena zraven in bi ta ključni dokument kot vse druge ključne dokumente v tej državi skupaj pripravljali, skupaj obravnavali, pa tega niste naredili. Vlada bi s to strategijo morala predvsem sporočiti, da prodajamo podjetje. Signal bi morala dati, da se politika umika iz upravljanja v podjetjih. Dajemo pa drug signal, in sicer signal, kar ste nekateri omenili, da bo država še vedno aktiven lastnik. To dajete sporočilo tujim in domačim investitorjem, ker govorite samo o teh tujcih, ki prihajajo. Upravljanje bo potekalo, kot kaže, še naprej po starih tirnicah. Zmenili se bodo, tisti ki bodo na oblasti, kdo bo sedel v dotičnih podjetjih. Kdo bo član nadzornega sveta, kdo bo član uprav itd.; in enako velja za Zavarovalnico Triglav. Politični kadri bodo v upravah teh podjetij. Sam lahko povem, da je to negativna poslovna praksa. Tudi iz obdobja 2004–2008. Politika se mora umakniti od gospodarstva in to nekateri trdimo. Zaradi tega strategije jaz osebno ne bom podprl, ker omogoča, da bodo politične stranke še naprej nastavljale svoje kadre v podjetja in posledično izčrpavala ta podjetja. Najlepša hvala.
Gospod Vrtovec, hvala lepa. Repliko ima gospod Jurša Franc.
Hvala za besedo. Bom zelo kratek, ampak vseeno mislim, da je prav, da repliciram kolegu Vrtovcu. Namreč, dve zadevi sta, na katere bi želel dati repliko. Prvo je to, kolega Vrtovec, 10 do 15 razlogov sem v svoji razpravi povedal, zakaj bi morala Zavarovalnica Triglav biti strateška. To isto zadevo je ponovil malo drugače Uroš Prikl. Tako o tem več ne bi govoril. Vi imate verjetno samo en razlog, zaradi česa ne. Še enkrat ponavljam, mi tam nimamo svojih ljudi, kot vi navajate, in nam ni to interes. Imamo pač neke drugačne vrednote in druge interese od vas. Bi pa še eno, če že govorite o strateških podjetjih, potem Term Olimie ne uvrščate v strateška podjetja, saj je to pomembno podjetje znotraj strategije oziroma klasifikacije.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. 67. člen slovenske ustave, ki je sicer meščanska ustava in zagotavlja privatno lastništvo nad produkcijskimi sredstvi, 67. člen te ustave pravi, da mora lastnina opravljati gospodarsko, socialno in ekološko funkcijo. Ta dokument, ta nedokument, kot bi se kolega Trček izrazil, ta 67. člen ustave popolnoma povozi. Zakaj? Zato ker to ni nobena strategija za upravljanje, to je strategija za privatizacijo. Še huje! To je strategija za nepremišljeno privatizacijo, se pravi, vse gre popolnoma v drugo smer, kot je Miro Cerar, preden je postal predsednik Vlade, na volitvah obljubljal. Kaj so ti družbeni cilji, ki bi jih morala ta strategija vsebovati, smo v Združeni levici že nakazali, ki smo jo poskušali sanirati, vsaj na nekaj točkah, ampak so bili naši amandmaji na odboru povoženi. Prvi izmed takih družbenih ciljev je gotovo vprašanje dodane vrednosti in vprašanje zaposlenosti. Vlada je to popolnoma spregledala in edina stvar, ki jo upošteva, je tu rentabilnost, je tukaj donos. Ampak donosnost je nekako smiselna kategorija za privatnega lastnika, ki zasleduje in je zainteresiran za profit. Profit je namreč tisti del vrednosti, ustvarjene vrednosti, ki pripada lastniku kapitala in vse ostalo tretira kot strošek, kot nepotreben strošek, ki ga je treba zmanjševati. Tu govorimo o sredstvih, ki gredo za razvoj, tu govorimo o sredstvih, ki gredo za lokalne skupnosti, tu govorimo o sredstvih, ki gredo za zaposlene. Država tukaj zasleduje oziroma naj bi zasledovala nek čisto drugačen interes za to novo vrednost, ki se ustvari, in sicer v nekih štirih točkah. Prvič, zato ker se plača zaposlenih prevajajo v dvig domačega povpraševanja oziroma v rast bruto družbenega proizvoda. Drugič, zato ker davki in prispevki polnijo proračun in naše socialne blagajne. Tretjič, zato ker neki stroški, ki jih ta podjetja namenijo za dobavitelje, ustvarjajo posredno tudi še dodatna delovna mesta znotraj okvirov Republike Slovenije. Četrtič, več zaposlenih v matični firmi in dobaviteljih se seveda prevaja v manjšo brezposelnost, v manjšo revščino in tudi v manjše socialne izdatke. Ampak ne, ta strategija gre popolnoma mimo teh kriterijev, kar se tiče ustvarjene vrednosti in kar se tiče uporabe te vrednosti v neko skupno dobro. Naslednja kategorija, ki jo ta strategija popolnoma povozi, pa je izjemnega pomena za družbeni razvoj, je vprašanje ekonomske demokracije. Poglejte, z vsemi temi podjetji v javni lasti imamo unikatno priložnost, da vzpostavimo zgled soodlačanja v podjetjih. Tukaj lahko naredimo še celo korak naprej od veljavne zakonodaje in vzpostavimo nadstandard soodločanja, zelo podobno kot se je to v Nemčiji zgodilo pri metalurški in rudarski industriji ali pa kot je to primer v francoskih državnih firmah, kjer obstajajo in se prakticirajo višji standardi, kot veljajo sicer. SDH bi v tem smislu morali obvezati, da se odločanje razvija in spodbuja, ker ima pač možnosti odločanja o statutih, ampak o tem v tej, kobajagi neki strategiji upravljanja ni kakršnekoli resne besede. Gospod sekretar je na odboru sicer trdil, da ta pravice ureja zakon in da jih ni treba vpisovati v strategijo, ampak potem se človek seveda vpraša, zakaj se pa ta klavzula vendarle najde prav posebej pri podjetjih, ki so predmet privatizacije. Te trditve o tem, kako pa ta strategija vendarle zasleduje te družbene cilje in kako tudi služi ekonomski demokraciji in sodelovanju zaposlenih, so v resnici en velik blef zaradi tega, ker se ta del izrecno omejuje samo v prodajne postopke. Te navedbe, kako so pač ti družbeni cilji in širši družbeni javni interes upoštevani v strategiji, to je pač ena velika megla, ker to preprosto kratko malo ne drži. Tretja kategorija, ki bi jo morali tu zasledovati, je kategorija dostojnega dela. Nekje v strategiji piše, da je lahko državni kapital instrument ekonomske politike. Vsekakor, vsekakor to drži, ampak državni kapital je lahko tudi instrument socialne politike. Nova delovna mesta, kot vedo tudi kolegi iz desne opozicije tako pogosto povedati, nova delovna mesta so najboljša aktivna politika zaposlovanja. Na tej točki se, po moje, lahko strinjamo. Ampak, kar se v tem trenutku dogaja, je, da Vlada spodbuja zaposlovanje, s tem da subvencionira privatnike, beri subvencionira privatni dobiček, ki se zliva temu primerno privatne žepe, hkrati pa ima v rokah 11 milijard kapitala, ki je brez zaposlenih mrtva vrednost. Katera firma lahko dela brez zaposlenih – vemo, nobena. In kar se vzporedno s tem dogaja, je, da Vlada ustanavlja delovne skupine za prekarno delo, namesto da bi se posvetila temu, da bi omejila in prepovedala zaposlovanje preko agencije, prisilno espeizacijo in druge oblike ekonomske odvisnosti prekarnega dela v državnih podjetjih. V ta sklop seveda paše tudi outsourcing. Ampak, kako je naš državni sekretar komentiral te naše pomisleke in predloge v Združeni levici? Citiram: " Izhajamo pač iz realnosti sodobnega globaliziranega tržnega gospodarstva." Konec citata. To je mogoče stanje na terenu, ampak stališče, ki ste ga predstavili, gospod sekretar, kot stališče Vlade, pa pomeni popolno kapitulacijo. Ne problematizirate na nobeni točki realnost sodobnega globalnega tržnega gospodarstva, ki nas iz tega izhajajoč sili v nadaljnjo prekarnizacijo, v nadaljnje izkoriščanje zaposlenih, v nadaljnjo espeizacijo in tako naprej, namesto da bi to problematizirali, odpravljali. Ne, se pač temu uklanjamo in to prepoznavamo kot neko večno nesprejemljivo dejstvo, na katerega ne moremo vplivati, kar vsekakor pač ne drži. Tu pri vprašanju podjetij v javni lasti, razvoju in tako naprej, pa je posebna dimenzija tudi regionalna dimenzija, policentrični razvoj, ki zajema ne nazadnje tudi podeželje. Strategija ne samo, da je slepa za zaposlene, slepa je tudi za ta omenjeni regionalni razvoj. V strategiji niso opredeljeni cilji podjetij, ki delujejo oziroma bi lahko delovala v razvojno ogroženih regijah. Imamo zelo praktičen primer, Terme Čatež za Vlado niso pomembna firma, hkrati pa Terme Olimie veljajo za pomembno firmo, čeprav so Terme Čatež dvakrat večji zaposlovalec in integrirajo bizeljski konec, tako kot Podčetrtek integrira Kozjansko. Gospod državni sekretar Dragonja, imam par izzivov za vas oziroma bi želel vaš komentar na to, na našo zahtevo, da se preostala podjetja s seznama 15 razvrstijo glede na kriterije strategije in da se z njimi temu ustrezno razpolaga. Vaše uradno stališče na Ministrstvu za finance je, da bi bila Cinkarna po teh kriterijih pomembno podjetje. In drugič, Krka, Petrol, Gorenje bi morali biti po vaših lastnih merilih pomembna podjetja, to ste tudi sami potrdili. Tako da po vseh vsebinskih kriterijih ta podjetja sodijo med pomembna podjetja, in to kljub zmanjšanemu deležu. To preprosto ni izgovor, da ima pač država manjši delež v teh podjetjih, da bi ta podjetja potem čisto arbitrarno, mimo teh vsebinskih kriterijev, izločili od tega, da bi bila pomembna podjetja. In še naprej, tretjič, Abanka in Banka Celje sta de facto že združeni, če ju obravnavamo kot združeni. To pride v kategorizacijo kot pomembna naložba, ki se ne sme v celoti razprodati, in vaš komentar, gospod sekretar, je bil, da bi se o tem lahko pogovarjali. Tako da kar bi želel, je na vse te naše očitke, pripombe in predloge komentar z vaše strani. Zdaj, kar se pa tiče izgovarjanj na pritiske Evropske unije, na diktaturo nemškega evra, na neke zaveze in obljube Angeli Merkel in sploh neko servilno držo, ki jo naša vladajoča politična elita izkazuje, pa lahko rečem samo sic semper tyrannis. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala predsedujoči, lep pozdrav tudi v mojem imenu, spoštovane kolegice, dragi kolegi! Od osamosvojitve naprej poteka na nek način ta debata o tem, kdaj naj se, če se, in ali se mora politika umakniti iz gospodarstva. Na nek način, če se dobro spomnite iz preteklosti velike in vsemogočne liberalne demokracije, v tistem obdobju so se sekretarji strank usedli, so se pogovorili, dogovorili, kam bodo postavili, nastavili kakšnega direktorja, katero podjetje bodo komu kaj prodali in to je trajalo celih 12 let. Nastopila je vlada Janeza Janše, ta prva – modus operandi se ni spremenil, ampak na nek način se je to še pospešilo, zaradi tega ker je bilo treba na nek način nadoknaditi zamujeno. Pa brez zamere, kolegi, jaz skušam biti kritičen do vseh nas, ne samo do enih. Nastopila je vlada Boruta Pahorja, tukaj pa govorim iz svojih izkušenj. Po neodzivnosti kabineta na prošnje, da bi kogarkoli sprejeli, so se začeli pojavljati raznorazni strici, tete – od tukaj tudi ta fraza Dejana Židana, naj odgovarja politika, ne pa posameznik, bom rekel lobisti, interesne skupine, ki niso nosile odgovornosti, so pa krojile usodo naših državljanov in naše države. Če se dobro spomnite, samo da spomnim, iz tega razloga je nastal Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, to je ta zakon, ki se nas dnevno tiče. Se pravi, da moramo prijaviti vsaj lobistični stik prav zaradi tega, ker smo takrat bili deležni nenehnih pritiskov; in to je realnost. Dejansko kot družba smo se kot dediščina iz nekega drugega obdobja na nek način izoblikovali v tem delovanju, da je bilo to nekaj samoumevnega. Ne bom govoril tukaj o majhnosti, o velikosti. To je bilo za nas v preteklosti družbeno sprejemljivo, dokler ni nastopil čas krize, takrat, ko so se te tortice delile v majhnih koščkih in na nek način je to tudi razlog, ker nismo dojeli, kako resna je ta kriza, smo se kar naprej želeli še obnašati, tako kot smo bili vajeni. Zato smo tudi Socialni demokrati, socialdemokratska vlada na podlagi teh izkušenj, ki smo jih takrat imeli, sprejeli dva ključna zakona. Eden je bil Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, kot sem že rekel, in želeli smo ustanoviti tako imenovano Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb. Spomnite se, AUKN, ki je bila deležna takojšnje deskriditacije s strani medijev, interesnih skupin in tako naprej. Namreč, je bil prvi resni poskus, bom rekel na nek način poskušanje na podlagi izkušenj, ki so jih imeli na Norveškem. Oni so namreč potrebovali desetletja, da so vzpostavili nek neodvisen organ, neodvisen od politike, ki bi deloval in ki bi dal tudi vtis, da deluje neodvisno v interesu vseh nas. Naj omenim samo še to, ker sem govoril o tem, kako so se pomembneži najavljali, direktorji najavili, so pričakovali, da bodo prišli v kabinete in bodo na nek način dobili neko roko podpore. Naj omenim tukaj, da niso bili samo s področja gospodarstva. Mogoče vas bo presenetilo. Tudi uredniki medijev so hodili, so si želeli, so hoteli priti v pogovor k ministrom, predsedniku vlade, zato da bi dobili en trepljaj po ramenu in da bi jim rekli: Ja, dobro delate, tako delajte naprej! Namreč, to so bile naše uzance do nekaj let nazaj. In temu se moramo izogniti. Namreč, to, kar imamo danes na mizi pred seboj, je le drugi poskus vzpostavitve nekega ravnovesja na tem področju in temu je treba reči bobu bob. Namreč, jaz razumem povsem, da imamo nekateri politično, nekateri vsebinsko pomisleke, ampak jaz to razumem kot nek drugi poskus k normalizaciji naše družbe. Namreč, vsak naj opravlja svoje delo: politika naj odgovarja za svoje delo, gospodarstveniki, nadzorniki ali pa kdorkoli že, pa naj odgovarjajo za svoje delo. Tukaj bi izpostavil predvsem neke tri elemente. Elemente nezadovoljstva. Včasih, ko je odziv na nek način, na neko akcijo, da je nek odziv nezadovoljstva, nam lahko da tudi neko spodbudno misel, da če so nezadovoljni le določeni krogi, je pa le prav, da se s to pobudo nadaljuje. Namreč, slišim, da so, bom rekel, predvsem uprave državnih služb nezadovoljne, namreč tukaj bodo sedaj oni neposredno odgovorni lastnikom, se jih bo dalo zaradi klasifikacije in zaradi same strategije jasno opredeljevati, ali svoje delo dobro izpolnjujejo ali ne. Govorimo o nezadovoljstvu tistih, ki bi želeli, da se vse skupaj na hitro privatizira. To je postala v Sloveniji že nekaj ideološka tekma v tem, kdo je za, kdo ne, nihče pa ne govori o tem, katera bi bila zdrava pot. Lahko je to slovenska pot, tista pot kompromisov, da se točno strateško določi, tako kot se strategija napeljuje, kaj je naša prioriteta in kaj ne, ne glede na to, kaj si mislimo suma sumarum o tem, ali vse prodati ali nič prodati. Osebno si mislim, da tukaj je neka pravilna pot neka vmesna pot in strategija nakazuje k temu. Ravno tako niso zadovoljni tisti, ki bi želeli, da se nič ne proda, da ostane, tako kot je, se pravi, da se ohrani status quo. Temu lahko sedaj rečemo v nekem modernem jeziku confort zone, neka cona udobja, kjer nek direktor lepo ve, ima dobre veze v politiki, on bo tukaj obstal, ne glede na rezultate. Poudaril bi še nekatere druge različne vidike. S strategijo se spreminja še nekaj in gre za to, da mora država, kjer bo večinski lastnik, prevzeti vlogo aktivnega upravljavca, ki bo sposoben ne le terjati rezultate, ampak bo sposoben tudi pomagati podjetju, ko bo to potrebovalo. Pogosto slišimo v Sloveniji, da država ni dober lastnik. Včasih, ko smo gradili našo državo in še v prejšnji državi, smo imeli toliko samozavesti, toliko poguma, da smo dejansko zgradili ta naša podjetja, a danes, leta 2015, nimamo več tega poguma, nismo več tako samozavestni, da bi sami rekli, da Slovenci smo spodobni, ne glede na globalizacijo, se spopasti vsak dan. Prepričan sem, da ja. Imamo lahko dobra slovenska podjetja, tudi tista, ki so v pretežni državni ali pa lasti [[…]], ampak mislim, da to ni več toliko stvar ideologije, ampak stvar neke samozavesti, ali smo Slovenci sposobni še sami svojo usodo na nek način krojiti. Jaz se tudi s tistimi, ki zagovarjajo privatizacijo – nimam nič proti, le če je ta razuma, če se ve, s kakšnimi cilji, če se ve, kaj bo dan potem, ko nekaj prodamo, ali bomo imeli od tega kaj več ali manj. Ta strategija to nakazuje. Ne govorim, da je ta strategija edinstven produkt slovenske miselnosti, ampak je pa le neka podlaga, na kateri lahko čez leto, tako kot je bilo že povedano, naredimo neko revizijo, dodamo neke nove elemente in jo izpopolnjujemo. Moram še enkrat poudariti, da so to na Norveškem kot v državi, ki je vsesplošno znana kot zelo demokratična in uspešna država, za to več desetletij potrebovali, da so prišli do tega, kaj pa šele mi, ki prihajamo iz določenega sistema, ki je neka določena, bom rekel, taka delovanja dopuščal. Dovolite mi, da zaključim še s tem. Kako bomo le prehodili pot do cilja, če ne naredimo prvega koraka? Tako je moja beseda spodbudna, da naredimo to. Nič ne bo zamujeno, ker lahko še zadeve korigiramo, ampak je pa le pravi korak v pravo pot zaradi tega, da se naredi jasno ločnico med odgovornostnim v naši državi. Zato bom sam predlog podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Želim poudariti to, da bi se koalicija zavedala, da je pripravila to strategijo in tudi seznam podjetij, katera so strateška, pomembna ali portfeljska. Zakaj to poudarjam? Ker vedno znova slišimo, kako smo mi odgovorni, da se je prodalo Žito, da se je prodajal Telekom – kot da je Nova Slovenija pripravila seznam podjetij, ki se bodo prodaja! Predvsem pa želim povedati, da vztrajate pri tem do konca, tako pa že slišim, da če bo tako in tako, bomo pa spremenili. Ravno to zmanjšuje vrednost podjetij, ravno to omahovanje, ker nekaj časa gremo v križišču na levo, nekaj časa na desno in tako ne pridemo nikamor in tako delamo res po slovensko. Torej, držite se smeri, držite se linije, ne pa, da sredi prodaje ugotavljamo, ker pač javno mnenje neki prodaji ni naklonjeno, mogoče pa ne bi prodali; in to iste stranke, ki ste uvrstile neko podjetje na seznam. To je ravno tako – večkrat sem že dala to primerjavo –, kot da bi na odskočišču skakalnice si premislili, da ne bomo skočili, in potem strmoglavimo v prepad namesto tudi krajšega skoka. Želim si, da naslednjih podjetij, ki se bodo prodajala, ne bomo prodajali tako kot Telekom, z izgovorom, da je donosen, da pa ni pravi kupec, da ni prava vrednost – pa vi ste pomagali zmanjšati to vrednost. In potem, da pa ne bo kakšna tuja država prisluškovala. Jaz se pa sprašujem, ali zato ne prodamo, ne želimo nečesa prodati, ker pač mi ne bomo, ne mi, ki nismo na oblasti, ampak tisti, ki ste, ali ne boste imeli potem več možnosti dobiti kakšne informacije za politične ali kakšne druge namene. Torej, Nova Slovenija ni pripravila tega seznama, ne podpira te strategije, ker menimo, da ni dobro premišljena. Mi bi nekatera podjetja dali za strateška oziroma za nestrateška. Očitno nas primer bank, v katere smo vložili nekaj milijard, še ni izučil. Vedno znova poudarjamo, kako pomembne so banke v državni lasti v določenem deležu. Ne, niso pomembne, če moramo mi zanje zalagati, ne da bi imela država koristi od tega. In tudi Zavarovalnica Triglav, če mora država letno dati v pokojninski sklad milijardo 300 milijonov – ali bo res Zavarovalnica Triglav z 10 milijoni rešila pokojninsko blagajno? Mislim, da je ne bo. Zato ne želim, da so podjetja v državni lasti bankomati ali pa parkirišča za določene kadre. In še, nekateri poslanci so med vrsticami kar nekaj povedali. Tisti, ki so na oblasti, imajo to odgovornost, je rekel gospod Jurša. Ja, ampak tega se je treba ves čas zavedati. Vi ste odločili, kdo bo nadzornik v državnem holdingu, potem prepustite tistemu, ki ima to nalogo, da izvrši nalogo do konca. Tako se pa gremo pingpong; enkrat bo vlada odločila, komu se proda, drugič bo holding odločil – ja, pustimo, da se naredi tako, kot pravi zakonodaja. Gospod Han je rekel, da želimo vse prodati tujcem. Ne. Hvala bogu, da imamo kar nekaj podjetij, slovenskih podjetij, ki so dobra podjetja, ampak po navadi so to podjetja v privatni lasti, ker so sami morali ustvariti to podjetje s svojim delom, zato so tudi odgovorni lastniki. Mi želimo, da bi se podjetja odgovorno upravljala. In če si lastnik podjetja, po navadi odgovorno upravljaš, ker si sam svoje delo in svoj denar v to vložil. Država pa se je izkazala, da ni v večini primerov najbolj odgovorna, ker se upravljavci teh podjetij menjavajo glede na to, kdo je na oblasti. Zato država ni najbolj odgovorna. Se pa strinjam, da bi imeli čim več podjetij, katerih lastniki bi bili odgovorni Slovenci. Tudi to, da bomo čez nekaj časa videli, ali strategija deluje, in se bomo potem ponovno odločali, je rekel gospod Han, pa tudi nekateri drugi razpravljavci. Ja, prav je, da se naredi takrat analizo, vendar ne na takšen način, kot smo prej ugotavljali, da gremo nekaj časa v levo na križišču, nekaj časa pa na desno in potem ne pridemo nikamor. In še to; vsak kmet, ki prodaja kravo – tudi ta primer sem že povedala –, ne bo na ves glas govoril in poudarjal vseh njenih slabosti, tako kot smo mi delali pri Telekomu. Ne! Ko se odločimo, da bomo nekaj prodali, je fer, da povemo prednosti in slabosti in se tega držimo, ne pa, da sami zmanjšujemo vrednost nekega podjetja s takšnim načinom, kot se je dogajalo pri nas. Torej, koalicija, izpeljite projekt do konca in držite se ene smeri!
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Po skoraj letu dni nove vlade je verjetno res že čas, da se končno pogovarjamo o dokumentu, ki, roko na srce, bi moral biti skladno z zakonom pripravljen bistveno prej. Sem pa danes na nek način razočarana, ko poslušam razpravo o teh slovenskih podjetjih, ker imam občutek, da se o njih pogovarjamo tako kot o pesku v peskovniku. Malo tukaj, malo tam, tekmujemo ali tekmujete, kdo bo naredil večjo potičko. Pa je naše premoženje vse kaj drugega, kot to. Želim poudariti, da ne sama ne naša stranka ni zagovornica razprodaje vsega državnega premoženja. Še bolj pomembno se mi zdi to, da bi se morali zavedati ali vsaj delovati tako, da tega premoženja ne prodajamo, zato ker z njim ne znamo upravljati, potem je treba zamenjati upravljavce in lahko gremo dalje. Tista podjetja, ki jih po naši oceni moramo prodati, jih moramo prodati, zato ker kot lastnik nimamo denarja, ki bi ga lahko dali v rast in razvoj podjetij in tudi v nova delovna mesta, ki bi s tem seveda prišla. Zdaj sicer razpravljamo vse na povprek, govorimo pa pravzaprav o amandmaju Združene levice, ki bi želela – omenila bom samo tri podjetja, Krko, Petrol in Gorenje – narediti strateška. Prav, tudi jaz se strinjam z vami, samo povejte, od kod boste dobili denar, da zagotovimo državi 50-odstotni delež. Tovariš Trček, tovariš Mesec, kdorkoli od tovarišev, zbranih na tisti strani, povejte, od kod bomo dobili denar. Ne prodajajte ljudem praznih obljub. Danes lahko pri svojih vzornikih v Grčiji ugotovite, kaj pomeni prazne obljube. In povejte nam, od kod ta denar dobimo, in takoj podprem vaš amandma. Jasno in glasno: koliko bo to stalo in od kod bomo ta denar dobili. Ne glede na to, da te strategije ne bomo podprli, pa želim in želimo dobiti odgovor v zvezi z Zavarovalnico Triglav. Jaz nimam nobenega problema, ne narobe razumeti, da Zavarovalnica Triglav ostane strateška. Če bi se znotraj koalicije malo prej usedli skupaj, sploh te razprave ne bi bilo, ker bi že v osnovi to podjetje bilo kategorizirano, tako kot si nekdo želi. Pač imamo občutek, da je zdaj na podlagi političnih kupčkanj prišlo do tega, ampak povejte mi, kaj boste s strateško naložbo brez glasovalnih pravic delali. Se pravi, če malo poenostavim, nam jo lahko tudi manjšinski delničarji prodajo, ker, spoštovane gospe in gospodje, nimamo pravic za upravljanje tega podjetja. Bomo dali prevzemno ponudbo; če da, od kod denar, če tega ne bomo naredili, kaj je druga pot. Na moje večkratno ponavljanje tega odgovora ne dobim. Ne veste, ne vemo, nimamo ideje, ampak mislim, da je to resničen problem. Pa Desusu ne bo prav nič pomagalo vztrajanje, če se bodo tisti, ki imajo glasovalne pravice, odločili drugače. Tako resnično želimo dobiti ta odgovor in seveda ne morem tudi zdaj mimo postopka, ki ga peljete v Državnem zboru, spoštovana koalicija. Še enkrat bom ponovila, kaj je bil namen zakona, da se strategija sprejme, lahko rečem, tudi v čim širšem političnem konsenzu in da potem tega ne moremo spreminjati vsako leto po želji kogarkoli. Zdaj greste točno po tej poti; še več, čez eno leto ste celo napovedali revizijo te strategije. Se pravi, tudi če malo parafraziram, se lahko čez eno leto vse spremeni. Ne vem, zakaj je potem takšen velik poudarek temu dokumentu. In še enkrat bi rada povedala, da je bil cilj namena ob sprejemanju zakona, osnovnega, in tudi ob vseh spremembah bistveno bistveno drugačen. Zaradi tega, ker pač nismo dobili odgovorov na vsa ali pa vsaj na veliko večino vsebinskih vprašanj, ki jih postavljamo od začetka, in predvsem zaradi načina sprejemanje te strategije, strategija naše podpore ne bo dobila. Resnično pa želim dobiti odgovor na vprašanje: Kaj z Zavarovalnico Triglav, kako bomo rešili to? In kot drugo seveda tudi od kolegov iz Združene levice: Kjer bomo dobili denar za to, da bodo ta tri podjetja, ki jih predlagate v amandmaju, strateška? Mislim, da se zavedamo, da ne gre za majhen kupček, ampak da gre kar za velik kup denarja, in vesela bom odgovora, da ta denar Združena levica ima zagotovljenega.
Besedo ima mag. Anže Logar.
Hvala, predsedujoča. Zanimivo je poslušati razpravo, kjer en član neke stranke, ki je prešel v vlado, zagovarja neko strategijo, predsednica iste stranke, ki je pač v opoziciji, pa pravi, da ne bo te strategije podprla. Ampak to priča samo o zmedenosti dokumenta, ki je pred nami. Namreč, strategija je nek dokument, ki bi po samem imenu morala ubesediti tisto, kar Slovenske in Slovence s svojim državnim premoženjem želimo storiti. Najbolj zanimivo pri današnji razpravi je ravno to, da manjka večina tistih poslanskih klopi, kjer so v primeru državnega premoženja najbolj glasni o tako imenovani srebrnini, družinski srebrnini. Danes, ko pa de facto govorimo o tej razpravi, pa pri tem ne sodelujejo. Razumi, kdor more. Sicer je ta dokument samo naslovno imenovan strateški. V resnici je vse prej kot to. Namreč, je kontradiktoren že sam s seboj. Pa dovolite mi, da preletim samo nekaj takšnih stvari. Poglejte, v uvodu zakonodajalec oziroma predlagatelj zakona oziroma strategije pravi, da je pomen čimprejšnjega sprejetja te strategije kot temeljnega dokumenta za delovanje SDH pač odgovorno korporativno upravljanje državnega premoženja, ki sledi smernicami OECD. Sedaj se pa spomnimo, kako je ta predlagatelj te strategije, vlada, ravnal v primeru prodaje Telekoma, torej podjetja, ki je že na seznamu petnajstih podjetij za prodajo. Pa poglejte načela korporativnega upravljanja po OECD. Točka 1, zagotavljanje osnov za učinkovit okvir korporativnega upravljanja. In boste ugotovili, da je bila tista nedeljska seja vlade ravno v nasprotju s temi načeli OECD. Sedaj ta ista vlada, ki sama ravna v nasprotju z določili OECD, pravi, da je ta dokument, ki ga je ona torej sprejela, na podlagi teh načel. Naprej. "S tem strategija upravljanja predstavlja temeljni dokument za zagotavljanje neodvisnega, strokovnega, učinkovitega upravljanja in ločitev funkcije od države kot lastnice kapitalskih naložb, s čimer se preprečuje nasprotje interesov." To imate v uvodu, hkrati pa s tem dokumentom vlada de facto ustavlja privatizacijo. Torej, po eni strani pravi, da bo s tem dokumentom ločila in preprečila nasprotje interesov vlade kot lastnice in kot upravljavca, hkrati bo pa privatizirala samo 14 % državnega premoženja – tistega, ki še imamo. In naprej. V tej študiji ugotavlja, da v primerjavi z državami – oziroma tem gradivu OECD – v Sloveniji izstopa predvsem finančni sektor, ki predstavlja 33 % vrednosti, povprečje v državah OECD pa je 24 % in doda "…, temveč tu ne prevladujejo banke, temveč v glavnem zavarovalnice in pokojninske družbe". Torej ugotavlja, da zaradi državnega lastništva v zavarovalnicah Slovenija presega merila, ki so nek verodostojen argument za to strategijo OCED, hkrati pa Zavarovalnico Triglav umešča med strateške investicije. Torej gre sama sebi v nasprotje. In naprej. "Delež kapitala družb, v katerih ima država večinske deleže po podatkih Umarja, vključno z družbami, s katerim ima država več kot četrtinski delež, znaša 30 %. S tem se Slovenija uvršča med tiste države OECD, ki imajo najvišji delež družb v državni lasti …" Še enkrat poudarjam, da bo slišala tudi prazna klop, "s tem se Slovenija uvršča med tiste države OECD, ki imajo najvišji delež družb v državni lasti." To je iz vladnega gradiva, iz strategije, ki jo imamo danes. Nismo tega napisali mi, to je napisala vlada. Zraven pa predlaga privatizacijo 14 %. Pa poglejmo to tabelo. Švedska, ki se rada postavi v Sloveniji kot neka varuhinja sociale, socialne države, na nek način tudi državnega lastništva, ima 8 %. Grčija, ki bo morala oblikovati 50-milijardni sklad za prodajo državnega premoženja – ali veste, koliko ima? 5 %! Slovenija pa 30 %, največ med vsemi državami članicami. In kaj je vladni ukrep – strategija, ki privatizira samo 16 %! Vse ostalo z raznimi malverzacijami ohranja v glavnem na ravni, kakor je, tiste, ki noče prodati, jih pa še dodatno zakomplicira, s tem da ne dopusti osrediščenja lastniških deležev. Tu prihajamo potem na to Zavarovalnico Triglav. Ali ni to zanimivo? Minister za finance jasno pove, da Zavarovalnica Triglav ni strateška investicija in da ni nobenega razloga za to. Potem pa nekaj tednov za tem to preberemo v tej strategiji. In potem tu državni sekretar brani to. V tem dokumentu, ki ga je pripravila vlada, piše, da v državah OECD državno lastništvo v družbah utemeljeno v naslednjih primerih; naravni monopol, prvotni operater, nepopolne pogodbe, industrijska politika in razvojne strategije. Niti enega od teh argumentov ne izpolnjuje Zavarovalnica Triglav! Še več, enako vlada, torej pripravljavci te strategije, v točki 2.2.5 Strategija zavarovalništva zapišejo: "Strategija za sektor zavarovalništvo ugotavlja, da je v skupini največjih evropskih zavarovalnic država le izjemoma prevladujoč lastnik zavarovalnic …" Le izjemoma prevladujoč lastnik zavarovalnic! Potem pa meni nič, tebi nič pride s tem predlogom, kjer je Zavarovalnica Triglav državno lastništvo oziroma strateška naložba. Gospod Jurša je prej razlagal, da je našteval niz razlogov za to. Od smernic OECD ni navedel nobene. Je pa res, da je navedel, da Zavarovalnica Triglav sponzorira nogometna društva, balinarska društva, verjetno tudi kakšno društvo za duševni razvoj ali pa kaj takšnega. Ampak poslušajte, ali je to razlog, ki naj nam, zakonodajalcem upraviči prestavitev Zavarovalnice Triglav med strateške naložbe? Če za gospoda Juršo je, za mene, oprostite, ni! Kajti namen zavarovalnice je sklenitev zavarovanj, sklepanje zavarovanj in vodenje svojega biznisa, zato da postane nek voditelj zavarovalništva v regiji. Če pa mora vsako leto dati toliko in toliko davka, s tiskanjem dividend, ker je pač tam neka luknja v proračunu, hkrati zagotoviti denar za pokojninsko blagajno, potem pa je res tisto, kar pravijo, da nekateri razumejo državna podjetja kot bankomate za zagotavljanje svoje politične platforme in za zagotavljanje, ne vem, branjenje svojih interesov. Dovolite mi, da se sprehodim še do dokumenta Evropske komisije, do poročila o državi Slovenija 2015. Omenjam ga iz enega preprostega razloga. Zato ker je argumentacijo, ki je v tej strategiji navedena, Vlada Republike Slovenije vzela ravno iz tega dokumenta. Če boste gledali grafe, so copy-paste iz tega dokumenta. Ampak iz ugotovitev, ki jih ta dokument Evropske komisije podaja, pa Vlada Republike Slovenije daje čisto nasprotni odgovor. Glejte, ta dokument Evropske komisije pravi, da podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom še vedno predstavljajo znatna fiskalna tveganja. Mi smo ravnokar dokapitalizirali banke, po mnenju Evropske komisije državno lastništvo - na konkretnem primeru Slovenije – pomeni dodatna znatna fiskalna tveganja, vlada pa pride s 14 % kot odgovor. In naprej. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so manj produktivna kot primerljiva podjetja v Sloveniji in drugih državah Srednje Evrope. Tega nisem rekel jaz, tega ni rekla SDS, to je rekla Evropska komisija v dokumentu, ki ga ima Vlada Republike Slovenije kot podlago za pripravo strategije. Naprej, podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so med podjetji z najvišjo stopnjo zadolženosti v primerjavi s primerljivimi podjetji v Sloveniji in drugimi državami Srednje in Vzhodne Evrope. Spet enak avtor. In naprej, podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so v primerjavi s primerljivimi podjetji v zasebni lasti v Sloveniji in v drugih državah Srednje in Vzhodne Evrope manj učinkovita pri uporabi svojih sredstev. A kljub temu da je vlada to prebrala, trmoglavi s svojo nestrategijo naprej. Da zaključim. V tem istem dokumentu bom prebral prvi stavek: "Vpletenost države v gospodarstvo je še vedno velika ter je imela od začetka krize znatne fiskalne in gospodarske posledice za Slovenijo v vrednosti več kot 13 milijard evrov." Več kot 13 milijard evrov pomeni 3 sanacije bančnega sistema, kot smo jih opravili pred nedavnim. Državno lastništvo. Državno lastništvo – trikrat bančne sanacije. To je 85 evrov v obdobju od leta 2008 do danes vsak mesec za vsakega od dveh milijonov. To je neposredni učinek nacionalnega interesa. Če pa ta znesek preračunamo samo na tiste, ki delajo, 800 tisoč, je pa to 210 evrov. In spoštovani Desus – samo 2 predstavnici sta ostali v parlamentarni dvorani – spoštovani Desus, vi, ki se borite za te najbolj ogrožene, ali pa, recimo, spoštovani SD – kjer nobenega ni, razen predsedujoče, ki opravlja svojo funkcijo. Poglejte, 210 evrov za nekoga, ki ima minimalno plačo, je več kot tretjina plače. Cena nacionalnega interesa od leta 2008 naprej je torej bila za vsakega od njih 210 evrov na mesec. To je cena državnega lastništva, to je cena slabega upravljanja. Ne po mojem mnenju, po mnenju poročil Evropske komisije. Vi pa tu želite status quo in prolongiranje te situacije še naprej, da bo – kaj? Čez naslednjih 7 let ta strošek še dodatnih 210 evrov? Poglejte, govoriti o strategiji upravljanja državnih naložb in potem priti s predlogom, da se bo država poskušala razlastniniti samo v 14 % teh naložb, je nevredno besede strategija, je popolnoma nestrateški dokument, je v nasprotju s tem, kar priporoča Evropska komisija, in kot znam razbrati, bo očitno ta strategija vezana zgolj na soglasje in glasovalni stroj vladajoče koalicije ob in o zadevi, ki pa je v lasti, spoštovani, vseh nas, državljank in državljanov. Gre torej spet za eno preglasovanje vladajoče koalicije za neko skupno dobro, ki pa na podlagi te strategije ne bo oplemeniteno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Tilen Božič. Izvolite.
Hvala za besedo. Iz današnje razprave nekako izhaja, da to strategijo res nujno potrebujemo. Eden izmed razlogov je ravno ta, ki je ključen, in to je, da se zagotavlja enoten signal politike, kaj sploh hočemo. Ker če imamo na eni strani take variante, da bi se država dodatno zadolžila, povečala kapital, da se družbe razvijejo, morda iz njih naredila celo zadruge, imamo potem na drugi strani to, da bi pa vse prodali oziroma pretežni del prodali, in tu se pojavi vprašanje tistih, ki te družbe nadzorujejo, in tistih, ki te družbe upravljajo. Kaj bo z njimi? Se pravi, kako naj pripravijo srednjeročni načrt, kako naj pripravijo dolgoročni načrt. Kaj bo z njimi? Ali lahko pričakujejo nek kapital od države, da se bodo lahko razvijali? Ali lahko pričakujejo, da se jim ne bo pobralo ravno vseh dividend, da vseeno nekaj ostane za razvoj? Ali lahko začnejo iskati neke strateške partnerje? Ali se začnejo pripravljati na prodajo? Kaj naj delajo samo s seboj? Dejstvo je, da dejansko, ko se družba odloči za prodajo, to traja običajno dve do tri leti. V tistem času, včasih se celo upravo menja v ta namen, ampak v tistem času uprava dela ravno to, pripravlja se na prodajo. V tistem času se ne ukvarja s strateškimi zadevami, ukvarja se s kratkoročnimi zadevami: kako izboljšati tiste kazalce, ki bodo povečali ceno takšnemu podjetju, kako prodati tisto, kar eventualnih investitorjev oziroma kupcev ne zanima, se pravi, ne vem, počitniške kapacitete, to, ono, tretje [[…]]Se pravi, ne ukvarjajo se s tistim, kar je njihova osnova na srednji in dolgi rok, in to je posel. Zaradi tega je še kako pomembno, zaradi stabilnosti, da je strategija pripravljena, sprejeta, da vsi nekako vedo, v katero smer se bo šlo. Pri tem mislim, da smo vseeno naredili nek zelo dober korak: je 16 kriterijev, vsak ima nekako svojo težo, na podlagi teh je prišlo do razvrstitve. In večkrat je bilo rečeno, da je teh podjetij, se pravi 46 portfeljskih, 21 pomembnih, 24 strateških. Prej je bilo tu govora, pomembna ali nepomembna in tako naprej. Vsa podjetja so pomembna v tej državi. Konec koncev prinašajo delovna mesta, prinašajo nek družbeni proizvod, prinašajo financiranje socialnih, drugih blagajn in tako naprej. Ampak na tem mestu je bilo treba nekje potegniti črto in se odločiti, kaj je za nas strateško, kaj je pomembno, kaj je portfeljsko. Se pravi, ni strateškega pomena ali pomembna za to državo, da bi morali to držati, ampak da bi verjetno nekdo drug s tem boljše upravljal, da bomo tudi del izkupička, ki ga dobimo nazaj, namenili za to, da odplačamo posojila, da v končni fazi pridemo do tega, da ne bo več 13 % našega proračuna, državnega, predstavljajo plačilo obresti, kar je po drugi strani pa razvojni problem. Potem če gremo naprej, tu je bilo dosti govora o enem takem vprašanju, ali je to enostavno; potem, ali bi bilo mogoče bolj na hitro to narediti, ali bi lahko to boljše naredili. Kar se tiče enostavnosti, do sedaj taka strategija ni bila sprejeta kljub številnim trudom marsikoga, tudi tisti, ki ste v tej dvorani, kolikor nas je še ostalo, in je bilo ugotovljeno naslednje. Da se je – ne boj, ampak mesarsko klanje – dogajalo že dejansko pri vsakem posamičnem podjetju. Že o tem, ko so se pogovarjali – ne o tem, kako bi ga upravljali, kako bi izboljšali upravljanje, ampak zgolj o tem, ali ga prodamo ali ga ne prodamo. Na ta način smo prišli tudi do drugega seznama, ampak tistih 15 podjetij, ko se potem govori, da se tukaj kupčka in tako naprej. Ne vem, za tistih 15 podjetij je zadeva nekoliko drugačna. Kar se tiče SMC smo pa jasno povedali, mi takih zadev ne jemljemo lahkotno. Ko se nek državni vrh za nekaj odloči, ko se ta državni zbor za nekaj odloči, je treba za tem stati. In tako upam, da bo tudi v prihodnje. Tudi zaradi tega konce koncev ta strategija. Potem v zvezi s tem, ali bi bilo mogoče bolj na hitro ali je to enostavno, je tudi, mislim da, kolega Jurša omenil strah, kaj se bo dogajalo z državnim premoženjem. Najslabše pri tem, je da zaidemo v nek krč iz tega straha, da ne naredimo nič. Posledično vrednost takih podjetij pada, vodstva teh podjetij ne vedo, kaj se bo z njimi dogajalo in na kaj lahko računajo od nas. In če si nobeden nič ne upa in se ne sprejme strategije, potem nekako zaidemo v neko polje, ko bomo res iz leta v leto lahko gledali, kako siromašimo to državno premoženje in na koncu iz tega premoženja dejansko ne bo ostalo nič. Kar se tiče omenjene tudi revizije čez eno leto, da se strategija ne more tako na hitro spreminjati. Se strinjam popolnoma, strategija se ne more na letni ravni spreminjati, ampak finese, se pravi, če se ugotovijo neke zadeve, ki jih je treba urediti, se pa morajo spreminjati, redno tudi osveževati. Morda bomo takrat dopolnili z nekimi dodatnimi cilji itn. Prvi korak, to, da se razvrsti, kaj je pa strateško, kaj je pomembno in kaj je portfeljsko, je narejeno. Dejstvo je, da bo pa vsaka strategija – verjetno, vsaj upam –, tudi z naše strani boljša. Ta pa trenutno, kot je, mislim, da en kolega že povedal, najboljša, saj je konec koncev prva in edina in sploh nobene druge do sedaj še ni bilo. Če grem naprej na nekaj zadev, kar se tiče komentarjev, ki so bili dani, predvsem to, kar se tiče projektnega sodelovanja, da ga ni – mislim s strani kolegov iz Združene levice. Vseeno mislim, da smo pri določenih zadevah tudi z njimi sodelovali, tudi pri projektu, tako imenovanem LGBT, kako smo tisto peljali. Mislim, da če SMC pri tem ne bi stopil zraven, pa marsikdo drugi še, verjetno do tistega rezultata, ki so si ga nekako želeli, ne bi nikoli prišli, vsaj ne v tej konstituciji. Potem, če gremo pogledat naprej, kar se tiče dostojnega [[nerazumljivo]], pa mislim, da smo solidno sodelovali z marsikom v tem državnem zboru, kar enako velja tudi za fiskalno pravilo itn. Teh zadev ni malo, ko smo dobro sodelovali skupaj. Je pa res, da včasih je te volje več, včasih je te volje manj, ne more biti pa to podlaga za tisti – na Obali oziroma na Primorskem imamo en zelo dober bend Zmelkoow, ki ima komad Zlata ribica. Ne morete iti enkrat "okoli bučke in to je nov svet", kot govori njihov refren. Stvari – sodelujemo, delamo, ne more se tega vsakič sproti pozabiti, vsakič, ko je neko nov projekt, znova začeti nekih napadov, čeprav smo še včeraj zelo dobro sodelovali. Potem je bilo govora o teh strankarskih podjetjih pa o bankomatih itn. Mi, kar se tiče SMC pa mene tudi, smo najmanj časa tukaj v politiki in ena izmed ključnih zadev, ki bi si jih želel, je to, da tisti, ki razpolagate s temi podatki, pridete z njimi na dan. Ne nazadnje, če veste za to, je lahko v določenih primerih tudi kaznivo dejanje in glede na funkcijo, ki nam pripada, smo dolžni naznaniti tako dejanje, ne samo tako, da malo govorimo naokoli ali pa si izmišljujemo pa nekaj na pamet govorimo. Če nekdo ve za nekaj takega, konkretnega, mora to izpostaviti, povedati in z velikim veseljem mislim, da bomo tudi tukaj v tem državnem zboru to podprli. Mislim, da tudi SMC jasno stoji na stališču, če se take stvari dogajajo, jih je treba razkriti, rešiti in priti do nekega epiloga. Ne v smislu tega, da se to samo na nekem blogu znajde, ampak epiloga v sodnem smislu in da se dejansko razkrije. Saj imamo, če gremo po abecedi, da gremo od Abanke do Slovenskih železnic, pa pogledamo, v kakšno polje naj bi karkoli spadalo oziroma če ima kdo kakšne informacije, naj tudi z njimi gre na dan. Glede na to, da se pogovarjamo sedaj tudi o teh amandmajih, moram priznati, da teh amandmajev sam ne bom podprl. Razlogi so sorazmerno enostavni. Kar se tiče prvega, glede tega, da naj bi vključili notri petnajst podjetij, to gremo potem v tisto smer, ki je bila, mislim da, že objavljena na drugi strani. Pač pripravljamo teren za nov škandal. Kar se tiče tega točkovanja, mislim, da je sicer to popolnoma v redu, legitimno, da nekdo pripravi svoj predlog točkovanja, vendar glede na tisto, kar sem sam preštudiral in tudi na čemer smo delali s SMC, se s takimi spremembami ne strinjam. Se pravi, vztrajam pri tistem točkovanju, ki smo ga dali sami. Tudi kar se tiče te pripojitve Banke Celje na banke VIP – to še ni dejstvo. In zadev, ki še niso, se pravi, na nek način udejanjene, se pravi, v nekem sodnem registru objavljene, jaz mislim, da ni primerno, da jih dajemo v neki polobliki v strategijo. Še zadnja morda zadeva – mislim, da s strani Vrtovca –, da še ne vemo, kaj bi počeli s temi podjetji, oziroma da nam ni še nič kaj jasno. Sedaj, najprej smo rešili tisti del, ki sem ga rekel, se pravi, lastniški del. Strategije do sedaj ni bilo. Manjkajo marsikatere še druge strategije. To bo treba sedaj pripraviti in mislim, da bi si vsi želeli, tudi v SMC, pa še kdorkoli drug tukaj, da bi bila marsikatera izmed teh strategij pripravljena v tistem času debelih krav, ko se je dalo nekatere stvari lažje narediti, ko je bil lažji politični konsenz. Mi delamo v nekih časih, ki niso toliko prijetni, pa vendar, pripeljali bomo to, kar smo obljubili tudi v koalicijski, to strategijo do konca. Zahvaljujem se vsem tistim, ki nas boste pri tem podprli. Istočasno se tudi zahvaljujem marsikateri konstruktivni kritiki, ker mislim, da jih je bilo ne nazadnje kar dosti z obeh strani oziroma vseh strani te dvorane. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod dr. Bojan Dobovšek. Izvolite.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Kot vidimo, sama strategija ima cel kup pomanjkljivosti in je tudi po mojem mnenju nedodelana, zato bi bilo potrebno uvesti marsikatero spremembo. Če pogledamo, kaj so glavna izhodišča, bi lahko rekel, da moramo odgovoriti, kam hočemo in kaj bomo s sredstvi, ki jih bomo tako pridobili. To je tisto, kar je strateško. Če pogledamo smernice OECD, lahko vidimo, da nikjer ne govori o tem, da se mora država umakniti iz lastništva, vendar zagovarjajo, da moramo imeti kvalitetno upravljanje in da moramo slediti načelu korporativnega upravljanja. Zdaj, če si vse skupaj v širšem kontekstu pogledam, vidim, da smo začeli graditi samo zadevo nekje na sredini: nimamo izdelane razvojne strategije Slovenije in nimamo razdelanih politik, na katerih slonijo strategijo, npr. politika do industrijskega razvoja in politika poslovodenja. Glavne pomanjkljivosti so že bile nekatere izpostavljene, jaz bi izpostavil zaveze, in sicer zaveze upravljavcev, zaveze nadzornikov in pa zaveze izvajalcev. Če grem naprej, nejasna in netransparentna so merila uspešnosti. Če se primerjamo z Evropsko unijo in državami, kako bomo to uspešnost merili in kaj je s sklepanjem mednarodnih zavezništev, kajti vemo, da vse, kar se v majhni Sloveniji dogaja, je nujno vezano na evropski prostor. Če pogledam funkcije, ki so glavne, so to funkcije lastništva in pa funkcije upravljanja. Omenjeni so bili skandinavski modeli, tukaj izhajam, recimo, iz držav, kot so Norveška in Islandija, kjer je poglavitno to, kakšne osebe so postavili na te funkcije. Vse je odvisno od oseb in ali jim zaupamo. Ljudje v teh državah jim pač zaupajo. Temeljni cilj pa je, da se poviša standard ljudi. In tem zavezam moramo slediti. Zdaj, sprašujem se, če je to strategija upravljanja in če pogledam dve podjetji, Telekom npr. pa Aerodrom Ljubljana, ki sta nosili velike dividende, in če gremo na strategijo upravljanja, bi pričakoval, da okrepimo funkcijo upravljanja v teh podjetjih in imamo čim boljše dividende, kajti to se bo potem poznalo na standardu ljudi. Če zaključim, manjkajo nam politiki. Mi smo tisti, ki moramo kreirati politike in Slovenija kot takšna v veliki meri proizvaja produkte, ki jih ne potrebujemo in jih poceni izdelujejo in prodamo poceni v razvite države, iz razvitih držav pa uvažamo produkte, ki jih nujno potrebujemo, po visokih cenah. Upam, da se bo to spremenilo. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga. Izvolite.
Hvala za besedo. Iz današnje razprave je jasno to, da imamo vsi neke določene pomisleke in določene dileme in gre za to, da je ta strategija ena od takih zelo pomembnih zadev za celo Slovenijo. Ne smemo pa pozabiti naslednjega dejstva, da je to prvič; prvič, da smo dobili neko tako delo v 25 letih naše Slovenije, da imamo opredeljene vsaj neke kriterije, neka izhodišča, neko razvrstitev naložb, ki so pomembne, obenem da je dana neka usmeritev, kaj si želi ta naša država, da bi imela neko osnovno orodje za to, da bi bila aktivna in odgovorna obenem. Zakaj to govorim? Lahko smo kritični, lahko se očita, da gre za razprodajo ali da ne gre za razprodajo, lahko se očitajo raznorazne stvari, lahko smo negativistični do vsega tega, ampak ne smemo iti mimo tega, da je to neka osnova, na kateri je mogoče delati, na kateri je mogoče vse to državno premoženje, ki ga je še ostalo, nekako razvrstiti in imeti nek pregled. Ne smemo se zadovoljiti s tem, da stojimo na mestu, da mencamo, ker današnji svet je dinamičen. Mislim, da je to korak naprej. Jasno, moramo biti kritični, moramo popraviti določene dele. In če živimo v tem svetu, ki je izredno hiter, izredno se spreminja, tudi jaz ne vidim problema v tem, če opazimo pri tej strategiji, da so določene smeri, določene smernice napačne, da se jih popravi. Osnovni namen vsega tega je pa tudi, da se dvigne nivo korporativnega upravljanja, kar pozabljamo, ker pri nas te kulture dejansko ni bilo ali pa ni bila upoštevana do določene mere, kot bi morala biti. In gre tudi za to, da bo država skozi ta dokument poskušala povečati donos kapitala, kar ni zanemarljivo, in učinkovitost razpolaganja z naložbami. Naj zaključim. Kar je napisano v tem dokumentu, so zadeve, ki kažejo smernice in usmeritve, zato jih je treba tudi tako jemati, da olajšajo vodilnim delovanje z njimi. In z jasno, vnaprej opredeljeno lastniško politiko odpadejo potrebe po poseganju Vlade v tekoče zadeve upravljanja družb s kapitalskimi naložbami in na koncu koncev se uspešnost upravljanja meri periodično, glede na dosežene vnaprej postavljene cilje, kar je tudi nedvomno pomembno. Zato podpiram ta dokument in ponavljam, treba ga je popraviti, treba ga je dodelati, vendar mislim, da je to neka osnova, na kateri lahko gradimo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa. No, jaz imam drugačno mnenje kot nekaj predhodnikov in kolegov, da se bo s to strategijo karkoli spremenilo in da se bo na podlagi tega, če bo Državni zbor sprejel ta dokument, kaj spremenilo. Nič se zaradi tega dokumenta ne bo spremenilo. Prav tako je danes zabloda o tem, kot nekateri pravijo, da lastništvo danes ni urejeno. Lastništvo je danes popolnoma urejeno. Država je lastnica in država je s tem tudi skupščina. In ve se, kdo tako imenovano državo, o kateri se govori, za katero je verjetno pri poslušalcih, gledalcih in tako naprej nekoliko neopredeljen ta pojem, kdo zdaj dejansko tu upravlja. Ve se, da upravlja na koncu Vlada Republike Slovenije, če je tako določeno. Ve se, da so s strani države pooblaščene določene družbe. Še danes jih imamo, bile so Kad, bil je Sod pa posebna družba za upravljanje in tako naprej. In problem teh družb je bil, da so v nasprotju govorile; ena je odločala za prodajo, druga je odločala proti prodaji, pa obe družbi sta bili državni, pa obe družbi sta imeli nek delež v nekem podjetju. Tako je tudi danes vse opredeljeno in definirano in s tem dokumentom se glede tega kaj dosti ne bo spremenilo. Dejstvo je tudi, da je bilo v preteklosti vse opredeljeno in navsezadnje smo imeli tudi v preteklosti neko strategijo upravljanja, privatizacije in tako naprej. Ena izmed teh strategij se je imenovala Strategija nacionalnega interesa. Ta nacionalni interes, za katerim "so stali" določeni ljudje, ki so določali ta nacionalni interes, ta je dejansko povzročil to, da smo ugotovili, da imamo v državi slabo upravljanje, da so postopki netransparentni, da je zaradi tega država Slovenija v slabšem položaju, da se tujci izogibajo Slovenije pri vlaganjih in tako naprej. In ta nacionalni interes obstaja že dolgo. Morda je najbolj prišel do izraza tako, da se je začel v neki novi dobi, v razvoju države in tako naprej, ko je šlo za tako imenovano privatizacijo pivovarn Union, Laško in tako naprej. Takrat se je pokazal ta nacionalni interes v vsej svoji veličini in politiki, ki so stali za tem nacionalnim interesom, kamor nas je ta politika nacionalnega interesa tudi pripeljala, da je prišlo do tega, da v letu 2011, 2012, 2013 ni bilo nobenega interesa za to, da bi sploh kdo sodeloval s podjetji v Sloveniji. In je bila prva prodaja Mercatorja in potem je bil nacionalni interes, kako je treba prodati pod mizo neke delnice oziroma kupiti neke delnice s strani državnih podjetij – in to je bil nacionalni interes, recimo, na področju bančništva in tako naprej. Takrat seveda ni bil prodan Mercator, ampak je bil prodan tri leta kasneje po trikrat nižji ceni, verjetno je bil tudi nek interes in neka strategije nekoga. In teh strategij je v Sloveniji bilo v 25 letih, kolikor hočete; parcialnih strategij, ki ga je pa seveda vodil, če želite, nek glavni štab v imenu nacionalnega interesa. Tukaj so se stranke in strančice seveda polastile tako imenovane državne lastnine, preko privatizacije in tako naprej. Tako govoriti o tem, da ob vseh teh zablodah 25 let ni bilo neke strategije – pač jaz tega ne kupim; bila je strategija, netransparentna, in bila je v imenu neke opcije, v imenu neke politike; pač, v tem primeru v imenu leve politike, ki je krmarila s tem premoženjem, kakor je pač krmarila, in nas seveda tudi pripeljala tja, kamor smo danes. Seveda so potem vsi poskusi narediti to transparentno lastnino bili bolj slabi. Tukaj lahko seveda govorimo o ustanovitvi AUKN, pa bolj transparentnem poslovanju in tako naprej in tako naprej. Ampak vse je potem nekako zvodenelo ali zato, ker pač ni bilo zadosti trdnih temeljev, ali pa zaradi tega, ker je bilo preveč interesov in premalo premoženja. In preveč klientelizma, tovariške druščine in seveda popolne nepreglednosti. Sedaj, bom rekel, smo prišli do nekega dokumenta, ki popiše državno premoženje, kolikor ga je še ostalo, ga ovrednoti po knjigovodski vrednosti in reče, to pa je zdaj to. Poleg 15 podjetij, ki jih že dejansko imamo, razvrsti podjetja v strateška, pomembna in portfeljska. Vsi nekateri moji predhodniki, seveda govorijo; recimo, Uroš Prikl govori o tem, kako politika s tem nima nič. Hkrati je pa zaradi tega, da je prišla Zavarovalnica Triglav med strateške naložbe, skoraj razpadla koalicija. Ker je Desus kot član koalicije zahteval, da bo Triglav strateška naložba. Ne kriteriji, ne neki strokovni kriteriji in ne kriteriji, ki jih je določalo Ministrstvo za finance in tako naprej. Ne, izven kriterijev je Zavarovalnica Triglav strateška naložba, izven vseh teh kriterijev ali pa so kriterijem ta merila malo prilagodila. Ne govoriti o tem, da tukaj ne gre za vpliv politike. Jaz o tem zdaj ne bi govoril, če ne bi bilo tam na drugi strani zaklinjanje v to, kako je zdaj to nepolitično in kako je zdaj transparentnost in kako bomo vse to delali. Ampak, ker predstavniki Desusa govorijo, kako je to vse nepolitično, hkrati pa bi skoraj koalicija razpadla zaradi tega. Tako jaz v to ne verjamem in tukaj pač želim biti osebno konsistenten, ne pa na eni strani govoriti o nepolitičnosti, po drugi strani pa ravno sprejemati politične odločitve, zato da je nekaj sprejeto. Tako to dejansko ne pije vode. Drugo vprašanje je, kako smo upravljali s to državno lastnino – tisti, ki so imeli nacionalni interes. Slabo! Slabše v primerjavi z upravljanjem istovrstnih podjetij v nekih drugih državah, primerljivih zahodnoevropskih državah. Zakaj slabo? Zaradi netransparentnosti, zaradi tega, ker so bila tudi ta politika predmet, ki so bila črpana na različne načine, s katerimi dobički od teh podjetij ali prihodki so se financirali določeni politični projekti, politične stranke, in seveda to je bilo netransparentno. In zakaj se ni že pred 20 leti sprejela strategije? Ker ni bilo interesa in ker je bila politika nacionalnega interesa. To je bila glavna strategija 20 let. In zakaj se še danes oklepamo državne lastnine, zakaj še danes vsi rečemo in navsezadnje rečete, glejte, državna lastnina, to je pomembno, država mora imeti strateško lastništvo in tako naprej? Zaradi tega, ker to še vedno obstajajo jasli za določene interese, netransparentne, klientelistične, tovarišijske in tako naprej, da se bo dobilo nekaj od teh podjetij. Ne dobilo v smislu, bom rekel, sploh mi ni treba dati nekega denarja, ampak nekdo nekoga tam pozna, neka službica tukaj in tam in tako naprej. Zaradi tega, ker če pride tujec, če pride privatni, domači zasebni lastnik, potem njemu ni treba več poslušati, potem je on lastnik in njemu ni treba poslušati politike. Če pa je to v državni lastnini, ja, mora pa direktno se vseeno odzvati na klic ministra, ali predsednik uprave, ali predsednik nadzornega sveta. Tujcu pa ni treba dvigniti telefona zaradi tega ali pa domačemu zasebnemu lastniku tudi ne, ker ni obremenjen navsezadnje s tem. Sploh ni treba, da izvrši tisto, kar mu nekdo reče, ker navsezadnje je minister ali predsednik vlade zastopnik te državne lastnine – ali pa državni sekretar, vseeno, ne mislim nobenega osebno tukaj. Tako se je to poslovalo. Tako s tega zornega kota seveda potem postanejo merila subjektivna in poslovanje netransparentno in dejansko postane do tega, da imajo nekateri, tudi nekatere politične stranke, nekatere skupine, lobistične skupine, več od tega podjetja; ker več oglašuje na državni televiziji, na primer, ali pa na državnem radiu in tako naprej. To je vse potem povezano. Tako je seveda zdaj vprašanje, ali bo zaradi tega, ker imamo ta papir, kaj drugače. Nič drugače ne bo! Nič drugače ne bo. Bo pa nekaj drugega, zmeda bo večja. Zmeda bo – zakaj? Zaradi tega bo zmeda, ker enostavna se ta vlada trudi, da bi v Slovenskem državnem holdingu, pa zdaj bo upravljavec, ki zdaj bo dejansko lahko tudi prodajalec in tako naprej, da bi ta vlada postavila nove nadzornike. To ji pač ni uspelo. Že drugi poskus, mi smo na tej seji sprejeli spremembo dnevnega reda, in to je imenovanje nadzornikov v Slovenski državni holding. Tukaj pač vlada nima srečne roke, tukaj pač vlada, zgleda, težko to naredi. Potem so bila tukaj tudi vprašanja, kaj bo ta vsemogočna država in državna podjetja kaj bodo naredili. Ali bodo zaradi tega več zaposlovali? Trenutno morda res, ker bo to politični imperativ, da bodo zaposlovali neupravičeno oziroma brez kakršnekoli ekonomske ali gospodarske potrebe po dodatnih zaposlitvah. In seveda, sindikati bodo lahko bolj pritiskali, ne samo na nadzornike, direktorje in tako naprej, ampak bodo lahko pritiskali tudi na ministre, da je treba bolj zaposlovati, več zaposlovati in tako naprej – na kratki rok. Na srednji rok pa bo treba to dokapitalizirati, kot banke; takrat pa bodo davkoplačevalci plačali za vse to. In verjetno bodo te zaposlitve netransparentne in tako naprej. Tako mislim, da tukaj s tem papirjem, kot je rekel kolega Ferluga, jaz pravim dokumentom, se kaj dosti ne bo zgodilo, pravzaprav nič. To, da smo mi razvrstili ta podjetja med strateška, pomembna in portfeljska, se ni zgodilo še nič. In dokler SDH ne bo deloval, pač, vlada hoče imeti nove nadzornike, z novimi nadzorniki – tudi nič. Ne rečem, da SDH danes ne deluje. SDH danes ravno tako deluje, pač ima druge nadzornike in vladi pač niso všeč ti nadzorniki, zato jih sedaj menja. Ne vem, zakaj jih pravzaprav menja. Ker je nov zakon, kakorkoli že, ker jih mora postaviti zaradi novega zakona. S tega zornega kota, če pogledamo ne bo nič novega. Če pogledamo še drugo zadevo, in sicer ali bodo vsa ta podjetja bolje upravljana. Glede na to, da ni ciljev, glede na to, da ni strategije posameznih podjetij, glede na to, da ni industrijske politike, glede na to, da pravzaprav tudi ni postavljen model korporativnega upravljanja, kar je seveda težko, ker imamo tudi različna podjetja – mislim, da ne. Mislim, da se kaj dosti zaradi tega ne bo zgodilo in tudi zaradi tega se ne preveč bati, da bo prišlo do kakršnekoli prodaje. Ne govorim o razprodaji, zaradi tega ker prodaja se vedno po tržni ceni, če pa je subjektivno kakšna cena za nekoga prenizka, je pač prenizka. Vendar kakšnega velikega povpraševanja po slovenskih podjetjih, gospe in gospodje, danes ni. Mislim, da jih tudi v prihodnje tudi s tako strategijo ne bo kaj več. V Slovenski demokratski stranki, kot je bilo že rečeno, tega ne bomo podprli in tudi osebno sem mnenja, da ni nobenih razlogov, da bi takšno strategijo podprli.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je v Državnem zboru pomemben dokument Strategija upravljanja državnega premoženja. Tukaj smo v Slovenski demokratski stranki razočarani; razočarani smo predvsem nad odnosom vlade Mira Cerarja in koalicije, da se ni odločila za korak, da koalicijo oziroma opozicijo povabi k pripravi tega dokumenta. Dejstvo je, da vlada je odgovorna za upravljanje državnega premoženja, ni pa državno premoženje v lasti vlade. Glede na vse obljube pred volitvami, predvsem Stranke modernega centra, in potem pozive k sodelovanju z opozicijo, da smo tukaj razočarani in da smo pričakovali povabilo k oblikovanju tega dokumenta. Res je, da se je državni sekretar s svojo ekipo nekajkrat oglasil v poslanskih skupinah, vendar to je bilo vse post festum. Ko sem bral to strategijo, je Slovenska demokratska stranka imela takrat vrsto pripomb in vrsto predlogov k izboljšanju tega dokumenta, ampak naredilo se ni nič; pač, koalicija vztraja na svojem in v Državni zbor je poslala dokument, kakršen je. Če bi se opredelil pri klasifikacijah naložb in predvsem pri postopkih prodaje, katera podjetja so opredeljena kot strateška, katera so kot pomembna, katera so kot portfeljska, bi lahko prišli do zaključka, da se dejansko pomemben del privatizacije v Sloveniji ustavlja. Kar pa je zame bolj zaskrbljujoče, je pa predvsem dejstvo, da se zaustavlja razvoj slovenskih podjetij. Mi smo večkrat opozarjali, in sicer da glavno izhodišče, česa se proda in kaj se ne, bi morala biti predvsem dva kriterija; in sicer prvi kriterij stanje javnih financ v Sloveniji in obveznosti, ki jih ima Slovenski državni holding po dveh ključnih zakonih, in sicer Zakon o denacionalizaciji in Zakon o žrtvah vojnega in povojnega nasilja. In niti ene te številke v tem dokumentu ni. V Slovenski demokratski stranki smo tudi na Komisiji za nadzor javnih financ in na matičnem odboru, ki je obravnaval ta dokument, opozarjali, da s predlagano klasifikacijo Slovenski državni holding likvidnostno ne bo mogel poplačevati obveznosti, ki mu jih nalaga ta zakon. To naše opozorilo je bilo spregledamo in ne nazadnje tudi predsednik uprave SDH je za kamere povedal, da Slovenski državni holding pod predlogom takšne klasifikacije, da bo obstajala velika verjetnost, da tekoče iz likvidnostnih sredstev ne bo mogel poravnavati teh obveznosti. In ne nazadnje, glavni dokaz za to je tudi to, da je Slovenski državni holding pred časom izdal petletne obveznice v višini 100 milijonov evrov. Spoštovani državni sekretar, tukaj bi pričakoval vaš odgovor: Kje so bili razlogi, da je Slovenski državni holding izdal obveznice? Ali to dejansko pomeni, da je prišlo tudi do ugotovitve, da ta klasifikacija tako na kratek kot na srednji rok ne zagotavlja tekoče poravnave svojih obveznosti? Ta sama klasifikacija – nekateri pravite, da se prodaja preveč. V Slovenski demokratski stranki nismo nikdar bili na stališču, da se mora slovensko državno premoženje prodajati v celoti. Smo pa za to, da se država postopoma in na pregleden način umakne iz podjetij in pa predvsem, da se upoštevata dva kriterija, to pomeni obveznosti SDH in stanje javnih financ. Če pogledate, katera podjetja so uvrščena med portfeljska, lahko ugotovimo, da gre tukaj za manjše naložbe ali za podjetja, ki so v težavah, ali pa za podjetja, ki se prodajajo že neuspešno več kot deset let. Tukaj bi rekel, niti enega našega predloga oziroma pripombe s strani koalicije ni bilo upoštevane. Ta klasifikacija predvideva, da se bo glavnina pomembnih slovenskih podjetij zadržala v državnem lastništvu. Kje mi vidimo tukaj problem? Vidimo predvsem v razvoju, kajti dejstvo je, da stanje javnih financ govori ravno nasprotno. Slovenija se zadolžuje dejansko iz leta v leto, se to zadolževanje povečuje in primer, recimo, že samega Telekoma ali Zavarovalnice Triglav, da v primeru, da bo ta podjetja potrebovala razvojna sredstva in ne samo razvojna sredstva, če bodo ta podjetja hotela ostati konkurenčna, tako kot so danes, bodo morala v prihodnosti vlagati v razvoj, v spremembo poslovnih sredstev in tukaj se potrebujejo pa dodatna sredstva. Zanima me, spoštovani državni sekretar: Na kakšen način bo država zagotovila razvojna sredstva za ta podjetja? Hipotetično v primeru, da se Telekom ne proda, vemo, da Telekom, če bo hotel ostati nek player na tržišču, konkurenčen, da bo moral v kratkem ali v srednjem roku dobiti približno 300 do 400 milijonov dodatnih sredstev; ali če bo Zavarovalnica Triglav hotela se razvijati, bo potrebovala dodaten kapital. Od kod bo lahko država pri takšnih zadevah zagotovila sama sredstva? Sedaj pri samem dokumentu strategije smo prepričani v SDS, da gre za bistveno pomanjkljiv dokument. V tem dokumentu predvsem manjkajo tisti ključni poudarki, in sicer: na kakšen način se bodo podjetja prodajala; ali se bo tukaj iskalo strateškega partnerja ali se bo iskalo tukaj investicijske sklade; kaj se bo dogajalo s podjetji, kjer država ni sama lastnik, ampak so še ostali lastniki zraven; ali se bo država s temi lastniki povezovala ali ne, ali bo šla v skupno prodajo, ali bo prodajala zase. Na ta vprašanja nismo dobili nikdar nikoli odgovora. Teh odgovorov ni niti v sami strategiji. Kaj se bo počelo s kupninami – pomembna zadeva! Kupnine, ki se bodo dobile od tistih nekaj podjetij, ki jih boste prodali – čemu bodo namenjena? Ali bodo namenjena za zniževanje zadolženosti Slovenije ali za kaj drugega? Potem niti ene besede ni glede samih računovodskih usmeritev in računovodskih standardov. Velikokrat smo že slišali, da ključni problem podjetij v državnih lasti so vrednotenje določenih naložb. Zame je nesprejemljivo, da, recimo, SDH vrednoti Krko po svoji metodologiji, Kad jo vrednoti po svoji metodologiji, in to je navaden cirkus zaradi zgodb, da si potem eno in drugo podjetje v državni lasti lahko dejansko "bilda" bilanco. Najmanj, kar je, bi moralo biti v dokumentu napisano, da podjetja, ki jih upravlja Slovenski državni holding, v roku, recimo, pol leta ali enega leta vsa preidejo na mednarodne računovodske standarde; tega tu ni. In že v zakonu piše za SDH, da mora uporabljati mednarodne računovodske standarde, to drži, ampak ta zakon je bil napisan že v času vlade Janeza Janše, kaj pa s podjetji, ki jih SDH upravlja. Tega tu ni. Mi smo na to opozarjali in tudi Državna revizijska komisija je na eni izmed sej Odbora za finance opozorila na to problematiko. Kar je pa vsaj zame osebno največje presenečenje v tej strategiji, je pa razpršeno lastništvo. Tu bi res prosil spoštovanega državnega sekretarja, da pove, od kod je prišel ta predlog razpršenega lastništva v določenih podjetjih. Ali je prišel s strani Ministrstva za finance ali je prišel od nekaterih koalicijskih partnerjev? Slišali smo že v eni izmed razprav, da naj bi bil to predlog Socialnih demokratov. Poglejte, spoštovani, z razpršenim lastništvom si bomo sami nadeli velik nahrbtnik na hrbet, kajti dejstvo je, da bo z razpršenim lastništvom državni proračun in SDH tudi v primeru prodaje dobil bistveno nižjo kupnino in ta podjetja nikdar in nikoli ne bodo dobila strateških partnerjev. Vendar vem, kje je razlog razpršenega lastništva. Razlog razpršenega lastništva je predvsem v tem, da bosta vlada Mira Cerarja in koalicija še vedno lahko ohranjali moč in vpliv na upravljanje v podjetjih. Da boste lahko postavljali nadzorne svete, da boste postavljali uprave in da boste diktirali podjetjem. Ključni razlog razpršenega lastništva je v tem, kajti država bo prišla na skupščino in bo lahko izglasovala, kar bo hotela. Pri tem pa greste zavestno v to, da bo proračun države, Republike Slovenije, od teh podjetij dobil bistveno nižje kupnine kot sicer. Strateška podjetja, za katera ste se odločili – prav. Mislim, da ima vsaka vlada svoje usmeritve in ima pravico opredeliti, katera podjetja naj bodo strateška. Vendar na tak način, da narediš samo en stolpec in rečeš, ta podjetja so pa strateška, mislim, da je to bolj kot ne podobno neki slabi seminarski nalogi. Ključna zadeva je, da bi morali povedati, zakaj so ta podjetja uvrščena na pozicijo strateških, kar je pa najbolj pomembno, kaj bomo s temi podjetji počeli v prihodnosti. In tega niti za eno samo strateško podjetje ni napisanega. Ali boste pri teh podjetjih zahtevali, da se povečujejo delovna mesta; ali boste pri teh podjetjih zahtevali, da svoj tržni delež širijo ali ne; ali boste pri teh podjetjih zahtevali, da prevzamejo kakšno konkurenčno podjetje na jugovzhodu Evrope ali kje drugje. Niti ene same besede ni zapisane o tem. Ni zapisane jasne dividendne politike. In to je problem. Če se vrnem še na to politično kupčkanje, ko je dejansko vsak minister v tej vladi dobil svojo strateško naložbo. Tudi Zavarovalnica Triglav in Desus – kje so razlogi? Saj je v redu, če jo daste na strateško pozicijo, pozabili ste pa napisati, kakšni bodo cilji te družbe v prihodnje, kaj bo Zavarovalnica Triglav počela. Rekli ste, da ste jo s tem obranili pred prevzemom Croatie Osiguranja. Ali ste dali mogoče kakšen cilj, da bo Zavarovalnica Triglav prevzela kakšno podjetje na jugovzhodu Evrope ali kje drugje? Kakšna bo dividendna politika Zavarovalnice Triglav? Kako bo z zaposlitvijo v Zavarovalnici Triglav? Niti ene zadeve od teh niste vključili. In če ste se že odločili, da jo daste kot strateško, potem bi morali te cilje, ki sem jih navedel, tudi izpostaviti: kaj se bo dogajalo, kaj želite s to naložbo narediti? Ali je zgolj zaradi tega ta naložba interesantna, ker gre za največji marketinški kolač od slovenskih podjetij. Niste bili vključeni z imeni in s priimki, jaz bom samo en priimek izpostavil, ki je tesno in globoko povezan z Desusom – Jasnič. In, zgodbe so, bi rekel, tukaj jasne, na kakšen način ste zadevo zapeljali. Spoštovani, regulator zavarovalnice kot največje tveganje v Zavarovalnici Triglav izpostavlja državno lastništvo – AZN. Največje tveganje za Zavarovalnico Triglav predstavlja državno lastništvo. Od kod bo Zavarovalnica Triglav dobila denar, če bo želela prevzeti eno tuje podjetje? Ali bo pokojninska blagajna dala ali bo ZPIZ dokapitaliziral podjetje? Poglejte, v Sloveniji smo bili priča, da smo v zadnjih dvajsetih letih imeli izključno dokapitalizacijo na račun sanacije podjetij, ali da smo prej šli v stečaj, ali pa da smo naredili kapitalsko ustrezno podjetje – tako pri bankah, pri določenih zavarovalnicah, pri industrijskih podjetjih, vsepovsod. Niti ene dokapitalizacije danes v Sloveniji državnega podjetja še ni bilo, ki bi bila razvojno naravnana, kot bi rekli, prevzeli bomo to in to podjetje in s tem bomo odprli toliko in toliko novih delovnih mest. Niti ene. Zavarovalnico Triglav izpostavljate kot strateško, spoštovani gospod Jurša, Veste, koliko dividend je pokojninska blagajna dobila v zadnjih šesti letih iz naslova Triglava? V letu 2009 nič in v teh petih letih potem naprej 57 milijonov. 57 milijonov iz naslova dividend. Pri milijardah obveznosti. In vi pravite, da bo to rešilo pokojninsko blagajno! Prepričan sem, da gre tukaj za osebne parcialne interese in za ohranjanje, bi rekel, tega marketinškega kolača. In ne nazadnje, bi rekel, večina zavarovalnic po svetu sponzorira tako športne ustanove kot kulturne ustanove in daje denar v družbena okolja. Glavni marketinški playerji so in tudi, če bi katera druga zavarovalnica prišla, bi verjetno lahko ta sponzorska in donatorska sredstva ohranili. Ob zaključku bi lahko dejali, zgolj zato če potegnemo črto pod tem, da vlada Mira Cerarja pri tej strategiji ni naredila svoje naloge, kaj bo ta strategija prinesla. Ta strategija bo prinesla predvsem, da se bo ustavil razvoj slovenskih podjetij in da bo imela vlada Mira Cerarja in pa sedanja koalicija SD in DeSUS še večji vpliv na upravljanje podjetij, kot ga je imela do sedaj.
Hvala. Besedo ima [[…]] Replika, gospod Franc Jurša, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Mislim, da najmanj v deset do petnajstih točkah povedal, zakaj zagovarjamo, da Zavarovalnica Triglav ostane strateška, brez dodatkov. Veste pa, da v celotni pripravi gradiva, to lahko zagotovi tudi državni sekretar, je Zavarovalnico Triglav bila strateška. S tem, da je bila v nekem delu z dodatkom, da do takrat, dokler glasovalnih pravic država in ZPIZ ne bosta dobila nazaj. To je edina stvar, ki je bila v dodatku. Tako mi tukaj nismo dejansko tako močno vplivali, kot ocenjujete vi, smo pa ponosni, da smo lahko sodelovali pri oblikovanju tega gradiva in da so nas tisti, kateri so to pripravljali, tudi poslušali in da smo znotraj koalicijskih partnerjev te zadeve tudi uskladili. To, da govorite, da Zavarovalnica Triglav ni delila nobenih dividend, jaz vam bom povedal: za leto 2009 je zavarovalnica razdelila dobrih 9 milijonov dividend, od tega je šlo za ZPIZ 3,15 milijona, za Sod pa 2,52 milijona, v letu 2011 je Triglav razdelila 15,9 milijona evrov dividend, ZPIZ je dobil 5,56 milijona in Sod je dobil 4,65 milijona pa še bi lahko našteval. Tako ta podatek ravno ni točen, katerega ste, kolega Marko, vi govorili. Kar pa se tiče Jasniča, mislite to na sina Ljuba Jasniča; vi dobro veste, da je po kongresu, katerega smo imeli, Ljubo Jasnič zapustil Demokratično stranko upokojencev in da ni znotraj Demokratične stranke upokojencev več noben vidni član.
Hvala. Postopkovno, izvolite, gospod mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani kolega Jurša, poslušajte me! Povedal sem, da je Triglav razdelil v zadnjih šestih letih 57 milijonov dividend za ZPIZ in da to v primerjavi z obveznostmi, ki jih ima pokojninska blagajna, da predstavlja verjetno kakšen promile in da se ne morete na to izgovarjati. Nisem jaz rekel, da ni bilo nobenih dividend razdeljenih, ampak za zavarovalnico z več kot eno milijardo pobrano premijo, mislim, da je to malo. Če primerjate druge zavarovalnice v regiji, ali v Zahodni Evropi, ali v Ameriki, boste videli, da so ti rezultati slabi. In spoštovani gospod Jurša, ali mi lahko samo nekaj poveste – v zadnjih desetih letih niti en predsednik uprave Zavarovalnice Triglav ni dokončal svojega mandata. Niti en! V zadnjih desetih letih ali 15 en predsednik uprave Zavarovalnice Triglav ni dokončal svojega mandata, zato ker se je politika vedno vključevala v to zadevo, zdaj bo še naprej tako. Naštejte mi eno zavarovalnico na svetu, zavarovalništvo je tisto, ki zahteva, bi rekel, zaupanje, ne pa, da niti en predsednik uprave ne dočaka svojega mandata.
Gospod Pogačnik, to ni bil proceduralni predlog, je šlo za zlorabo proceduralnega predloga, vsaj ga nisem zasledila. Izvolite, kakšen je vaš proceduralni predlog?
Da kolega Jurša posluša kolege, kar govorijo, in da ne obrača potem zadev. In da vsi ostali [[…]]In da interpretira takšne stvari, kot jih sliši.
To je zloraba. Gospod Matjaž Han. Proceduralno? [[Ne.]] Gospod Jožef Horvat, beseda je vaša.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani državni sekretar gospod Dragonja, dragi kolegice in kolegi! Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države nujno potrebujemo. Nujno! To, kar je nekdo rekel, da je najboljša, zato ker je prva, je ista logika, da je najslabša, zato ker je prva, tako da v tej smeri razmišljati je nesmisel. Dejstvo pa je, da ta strategije po grobi oceni, ki dejansko 68 % vseh kapitalskih naložb države označi kot strateških, definitivno in de facto pomeni konec privatizacije, kar pomeni, da se bomo v tej hiši, v Državnem zboru, še dolga leta, tudi novi obrazi, ko spet pridejo, se bomo še dolgo prepirali in pogovarjali o neučinkovitem upravljanju z državnim premoženjem. Lastništvo – da so nekateri subjekti v lasti države, ni nič narobe. Mi imamo problem z upravljanjem. Številke na mizo, vsi jih lahko dobimo in poglejmo, kako in koliko so uspešna in učinkovita podjetja v državni lasti, v primerjavi s tistimi podjetji, ki so v tuji lasti, pa so meni domači lastniki bistveno bistveno pri srcu kot tujci. Ampak danes v Sloveniji, še posebej v Pomurju, ki ga malo bolje poznam, zaposlujejo – kdo? Tujci! Zdaj tudi o tem, ko se pogovarjamo za občutek, za dimenzijo, najprej bi želel povedati, da vse slovenske družbe, se pravi slovenske družbe na območju Republike Slovenije, imajo še vedno za dve in pol milijardi evrov manj dobička kot bavarski BMW, ki ustvari 5,8 milijarde dobička, slovenske družbe 3,3, ampak to zdaj tudi za strategijo pravzaprav niti ni pomembno. Pomembno in signifikantno pa je to, da zdaj mora tukaj opozicija, tukaj predvsem s tega krila, desna opozicija, če smem tako reči, mora braniti strokovnost ministra Mramorja in državnega sekretarja Dragonje. Zakaj? Kar zadeva Zavarovalnico Triglav. Minister Mramor je strokovno, seveda, povedal glede Zavarovalnice Triglav, da bi morala biti regionalni player, regionalni igralec. Pravi, da osebno meni, da bi bilo to smiselno realizirati znotraj določene mreže zavarovalnic ali pa v sodelovanju z neko globalno zavarovalnico. Gospe in gospodje, mi imamo zaprt zavarovalniški trg. Koliko lahko imamo mi avtomobilskih zavarovanj? V osnovni šoli pravijo, da toliko, kot je avtomobilov. Koliko lahko imamo nepremičninskih zavarovanj? Toliko, kot je v Sloveniji nepremičnin. In življenjskih in tako naprej. Ampak tukaj so, hvala bogu, ko smo pa le odprli vrata za tuje zavarovalnice, konkurenčne, za nas državljane z boljšimi produkti in da se mi lahko svobodno odločamo, kje mi zavarujemo avtomobile, hiše, svoja življenja, nezgode in tako naprej. Zato pravim, da je ta zavarovalniški trg zaprt in bi res morala biti Zavarovalnica Triglav regionalni igralec. To pa ne more, ker nima denarja. Nad odločitvijo,da namerava država med strateške naložbe uvrstiti, in je praktično že uvrstila, Zavarovalnico Triglav, smo mi v Novi Sloveniji izjemno izjemno razočarani. V začetku je ta dokument veliko obetal. No, potem pa so se začela koalicijska prerivanja in imamo to, kar imamo, in to je slabo. Zato z moje strani ta dokument pač ne bo vreden podpore. Nobenega razloga mi ne vidimo, zakaj bi Zavarovalnica Triglav morala ostati v državni lasti. Vidimo pa cel kup razlogov, zakaj bi jo morali privatizirati. To je pač ena izmed redkih trdnjav državnega lastništva, ki prinašajo visoke denarne tokove in možnosti njihove razdelitve med določene skupine. Zato to ni strateška naložba za državljanke in državljane te države, ampak za določene skupine. Zato bi se morala država prodaje lotiti celovito in vsaj v prvi fazi prodati največje naložbe: Telekom, Zavarovalnica Triglav, NLB, Slovenske železnice in tako naprej. No, pa poglejmo zelo približne številke, da me ne bo kdo potem vlekel za jezik. V Sloveniji je 2 milijona prebivalcev. Od tega 600 tisoč upokojencev in 900 tisoč zaposlenih. 500 tisoč je otrok in nezaposlenih. S prispevki za pokojnine se letno pobere 3 milijarde evrov. Država pa iz proračuna letno mora primakniti še, približno pravim, milijardo in pol evrov. Skupno gre za pokojnine 4,5 milijard približno. Če teh 4,5 milijard razdelimo na aktivne prebivalce, dobimo 5 tisoč evrov na leto ali okroglo 400 evrov na mesec na aktivnega prebivalca. Če to razdelimo na upokojence, dobi vsak 600 evrov pokojnine, zelo približno. Ampak kje je sedaj problem, česar se pa nihče v tej državi ne loti, problem je pa v tem, kar prikazuje ta graf. Ta graf kaže na to, da se bo število zavarovancev in upokojencev izenačilo tam nekje leta 2034. Takrat bo torej vsak aktivni moral na mesec v obliki prispevkov plačati 600 evrov, če bo upokojenec hotel imeti 600 evrov penzije. In to je problem, gospe in gospodje! To bi morali reševati "per takoj" – danes. Glede dividend, jaz imam natančne podatke. ZPIZ je 34,47% lastnik Zavarovalnice Triglav, zato je iz naslova dividend dobil leta 2011 približno 3,1 milijona, 2012 5,48 milijona, 2013 15,6 milijona, 2014 13,2 milijona, torej skupaj v teh štirih letih 37,6 milijonov. Za letos je predvideno, zaokrožim, da naj bi ZPIZ iz naslova dividend dobil 20 milijonov evrov. Koliko je že to v primerjavi s 4 milijardami in pol? 4 promile. Torej, mi sedaj govorimo o 4 promilih in se tu prepiramo in dajemo strateškost Zavarovalnici Triglav. Lepo prosim, da vsi tisti, ki govorite o referendumu, da ste zelo korektni. Zakaj je prišlo leta 2007 do referenduma? Zato, ker je šel Državni svet, njihovih 28 svetnikov, nad takratno koalicijo, kar je seveda demokratično prav, okej, takratno koalicijo pa so seveda sestavljali SDS, Nova Slovenija, SLS in DeSUS. In je to bil v bistvu referendum za nacionalizacijo Zavarovalnice Triglav. In ljudje so rekli, da, seveda – v tistem času 2007 ni 2015. Takrat še nihče ni povohal in okusil krize. In so ljudje rekli, da milijarde ne dajo – takrat je bila ocenjena Zavarovalnica Triglav za eno milijardo. Želel bi se še razgovoriti, pa na žalost ne bo šlo, ker nimam dovolj časa, o Slovenskih železnicah. Lobističnim skupinam, ne bom jih našteval, da ne bo katera užaljena, če jo bom izpustil, lobističnim skupinam je uspelo poslance vladajoče koalicije prepričati, da med strateške naložbe Slovenskih železnic sodi tudi tovorni promet. S tem so državi zavezali roke pri iskanju zasebnega vlagatelja za projekt drugega tira Divača–Koper. Tukaj, gospe in gospodje, se moramo pogovarjati o tej vsebini. Drugi tir Divača–Koper – ne, ne, težka bo! Sanj o zasebnem partnerju, ki bi skupaj z državo financiral gradnjo drugega tira med Divačo in Koprom, je zelo verjetno dokončno konec. Na Ministrstvu za infrastrukturo so namreč pred dnevi prejeli prve ugotovitve iz analize projekta drugega tira, ki so ga naročili pri Mednarodnem prometnem forumu – ITF, medvladnem možganskem trustu Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj. Torej gre tukaj pri tem današnjem dokumentu, ki ga danes obravnavamo, ko je tovorni promet Slovenskih železnic tudi strateška naložba, gre pravzaprav za lobistično zmago. Gre za pomembno zmago železničarskega lobija. Še marca letos prvi osnutek strategije, ki ga je objavilo Ministrstvo za finance, ni izključeval možnosti vstopa novih družbenikov v Slovenske železnice, bodisi v krovno družbo bodisi prek privatizacije tovornega prometa. Danes so dejansko vrata za to zaprta. Ne delajmo si iluzij, gospe in gospodje, tako najbrž bo, nisem futurist, ampak nastavki so takšni, da dejansko se Slovenske železnice ne bodo privatizirale, tovorni promet se ne bo privatiziral in usoda drugega tira Divača–Koper je zaradi tega po našem prepričanju enostavno zapečatena. Veliko je zadev, ki jih je treba tukaj komentirati, vsaka poslanska skupina ima seveda omejen čas. Na tej točki pač naredim piko in še enkrat povem: tega dokumenta ne bom podprl, seveda pa tudi amandma Združene levice z naše strani ne bo vreden podpore. Hvala lepa.
Hvala. Repliko ima gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Moram reči, gospa podpredsednica, da bi vi morali kolega Horvata prekiniti. On govori o nečem, kar ni na dnevnem redu. Kazal je tabele, katere je v Državnem zboru pokazal že ničkolikokrat, ki govori o razmerju zaposleni : upokojenci. Jaz bom jutri upokojenec, če bom imel srečo, da bom pokojnino dočakal. Tudi vi, gospod Horvat, boste enkrat upokojenec, ampak veste, jaz bom polnih štirideset let plačeval pokojninsko blagajno ali potem meni po vašem ne pripada pokojnina? Omenjate proračun, da ta proračun mora dati milijardo 400 milijonov v pokojninsko blagajno, da zadosti potrebe po izplačilu pokojnin. Res je, ampak vi dobro veste, zakaj mora plačevati milijardo 400 milijonov. Tudi zaradi tega, ker so tam 1997. leta prejšnjega stoletja v tej isti hiši izglasovali neke olajšave gospodarstvu. Takrat se je zmanjšal prispevek delodajalca za 50 %. Jaz ne govorim, da moramo to dvigniti na isto raven, kot je bilo, in na isto raven, kot imajo to delavci. Ne, ne govorim tega, ampak nekje moramo potem ta sredstva zagotoviti in jih pač zagotavljamo v proračunu. In ni korektno in fer, da tu govorite tudi o drugem tiru. Kaj pa ima drugi tir s strategijo, odlokom o strategiji, in kaj ima s tem, kakšna bo klasifikacija teh podjetij, ki jih bomo uvrščali v strateška pomembna ali pa portfeljska podjetja? Mislim, da nima nobene.
Hvala. Proceduralno gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Enako bom tudi jaz začel kot kolega Jurša; vi kot predsedujoča bi morali kolega Juršo opomniti, da jaz nisem govoril o tem [[…]]
Proceduralni predlog?
[[…]]nisem govoril o tem, da on ne sme dobiti penzije in da nisem govoril o tem, da iz državnega proračuna ne sme iti manj kot v pokojninsko blagajno. Mi smo v tisti koaliciji, ko je bil tudi Desus zraven, 2004–2008, to izglasovali, da je Državni zbor, pardon, da je državni proračun tisti amortizer. Ja, kolega Jurša, jaz si tudi želim, da bi kdaj imel penzijo; ampak, kaj pa oba ugotavljava, da realno penzije padajo v zadnjih letih. Torej, nekaj je narobe s politiko. Politika se torej mora spremeniti, da bomo vsi imeli nekoč neke človeka vredne penzije. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat, malo je šlo za zlorabo. Replike na repliko ni. Je pa gospod Uroš Prikl želel še repliko, tako da izvolite. Gospod Uroš.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Malo prej sem že hotel repliko, ampak kdor čaka, dočaka. Občutek imam, da kadar ne zaidemo skozi našo razpravo izven konteksta, torej strategije upravljanja s premoženjem, se pogovarjamo o Triglavu. Seveda je zelo pomembna ta kapitalska naložba države v Triglavu. Zato je Desus tudi vztrajal, da Triglav ostane strateška naložba. Da pogledamo vseeno malo skozi časovnice nazaj.
Gospod Prikl, minutko, če počakate oziroma sekundo, v bistvu ste malo prehitro pri preklopu, tako da zdaj čas pravilno ne teče. Če minutko počakate, šli da se zadeva. Lahko ugasnete, lepo prosim, mikrofon, tako da rešimo zadevo, ker [[…]] Gospod Uroš Prikl, poskusite sedaj, če bo šlo.
Najlepša hvala še enkrat za besedo. Ne bom se ponavljal, ker je verjetno za magnetogram bilo povedano. Končal sem pri tej zgodbi, da je Desus vztrajal na tem, da Zavarovalnica Triglav ostane strateška naložba. Zakaj pa ostane? Morate nekaj vedeti, če se skozi časovnico malo sprehodimo, prva verzija strategije je uvrščala Zavarovalnico Triglav kot strateško naložbo. Kot strateško naložbo. V nadaljevanju se je prikradlo to, da bo pogojeno, da bo delno, da bo na nek časovni rok omejena, in enostavno, tukaj je pač Desusu moral, če smem temu tako reči, pritisniti na zavoro in povedati, kaj si o tem mislimo in smo jasno povedali. Ne nazadnje prej nama je bilo očitano s kolegom Juršo, da z razlogi se ponavljamo, da vedno neke razloge navajamo, jaz zdaj ne bom ponavljal teh razlogov, ampak so jasno bili predstavljeni. Če prodamo takšno podjetje oziroma ga umestimo v portfeljsko, kar bi verjetno mnogi izmed vas želeli. Poglejte, tudi umen kmet ne bo prodal tiste kokoši, ki nese zlata jajca. Menda je pa to jasno! S tem, dragi kolegi, tudi ni konec privatizacije, ni konec privatizacije. Po mojem mnenju, kar sem že prej povedal, ko sem imel svoj prvi nastop, mislim, da je to nadaljevanje privatizacije, ampak privatizacije, ki bo premišljena, ki bo preudarna in ki bo temeljila na nekih ekonomskih izračunih, ne bo pa to divja privatizacija, ki bi imela za rezime vsega, vse, kar je dobrega, vse, kar prinaša dohodek, prodati – ja, kako bomo potem? Potem ne bo dividend, dragi moji, to je menda treba vedeti. Če je treba še kakšen argument povedati, kaj bo to pomenilo za vzdržnost javnih financ v kontekstu demografskega sklada, bom zelo vesel še kaj obrazložiti. Ne nazadnje gospod Dragonja lahko tudi kaj na to temo pove. Mislim, da smo preveč povedali in ne vem, če je poanta te razprave o strategiji kapitalskih naložb, da se pogovarjamo o eni in edini firmi. Pa, da ne bo slučajno kakšne napačne interpretacije, se bova z Juršo počutila kot da sva tukaj neka lobista Triglava. Argumentov je bilo dosti povedanih. Osebno nimam nobenega zavarovanja pri Zavarovalnici Triglav sklenjenega. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je še interes za razpravo, zato predlagam, da se prijavite k razpravi. Besedo ima gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zdaj ob razpravi v tej strategiji moram reči naslednje. Pričakoval bi, da bomo s strategijo o upravljanju kapitalskih naložb države dobili dokument, ki bo določal predvsem, na kakšen način bo država z neko aktivno industrijsko politiko spodbujala razvoj te države, kako bo z lastništvom, ki ga še ima, in to ni majhno, v bankah, v strateško velikih podjetjih, v infrastrukturi in tako naprej, spodbujala razvoj in razvojni preboj Slovenije, kako bo v po kriznem obdobju poskusila uporabiti to kot svoj vzvod ekonomske politike, da potegne naš voz iz blata. To je še posebej ključno v današnjem času, ko je Slovenija, prvič, izgubila monetarne pristojnosti, te nam zdaj vodijo v Evropski centralni banki, in drugič, v petek si je finančno ministrstvo nadelo še finančni fiskalni prisilni jopič s sprejemom fiskalnega pravila in država pospešeno izgublja kakršnekoli možnosti vodenja neke avtonomne razvojne politike. Lastništvo ključnih bank, podjetij, infrastrukture je tukaj zadnja možnost, ki jo še imamo in zato smo v Združeni levici resno pričakovali, da bomo v tej strategiji našli točno to. Se pravi, opredeljene ključne panoge, ki jih želimo razvijati, opredeljene neke mehanizme, s katerimi bi jih razvijali, opredeljeno tako s temi instrumenti pripomoči k regijskemu razvoju, bolj enakomernemu razvoju regij, kako zmanjševati brezposelnost, kako ustvarjati delovna mesta. Ampak na žalost nismo dobili nič od tega. Če iz te strategije nekoliko odpihamo balast, v bistvu pač dobimo klasifikacijo državnih naložb, ki pa odgovarja samo na eno vprašanje, in to je, kaj naj Slovenski državni holding prodaja. Se pravi, strategija, ki smo jo dobili v roke, ni strategija o upravljanju, ampak je več ali manj strategija o privatizaciji. Odgovarja samo na eno vprašanje – kaj prodajati, ne pa kaj razvijati. Tukaj je verjetno eden od vzrokov to, da je utemeljena na ideološki predpostavki, da privatizacija že sama po sebi pomeni razvoj. Namreč, stranke, na žalost kar večina strank v tem parlamentu, nekako peljejo "narativ", da je ključna cokla razvoja v Sloveniji državna lastnina in da se bo zato država avtomatsko začela razvijati, potem ko podjetja privatiziramo. To ne bi moglo biti dlje od resnice in dokaze najdemo kjerkoli v Vzhodni Evropi, pa če pogledate. Lahko pogledate samo čez južno mejo na sosednjo Hrvaško, pa bomo videli, kakšna je bilanca tamkajšnje privatizacije. Hrvaška, ki je šla v radikalno privatizacijo že v devetdesetih letih, je edina država v Evropi, ki se po šestih, sedmih letih še vedno ni pobrala iz krize. Šele letos, v letu 2015 naj bi imela 0,4 % gospodarsko rast, nato pa se do leta 2020 pričakuje praktična stagnacija. To je država, iz katere je v preteklih dveh letih odšlo 50 tisoč ljudi, Evropska komisija pa pričakuje, da jih bo do leta 2020 še dodatnih 221 tisoč, to so uradne ocene Evropske komisije. To je država, v kateri je 310 tisoč brezposelnih, in država, ki ima leta 2015 manjši output industrije, kot ga je imela leta 1980. Se pravi, v 35 letih so prišli pod raven tistega, kar so imeli leta 1980. In zunanji dolg oziroma javni dolg, kljub temu da tam bank niso dokapitalizirali z lastnimi sredstvi, ker so več ali manj v tuji lasti, danes znaša 85 %. Skratka, Hrvaška, ki je bila nekoč, recimo temu, vsaj približno primerljiva s Slovenijo, je v zadnjih letih ravno zaradi tega, ker je ubrala razvojni model, ki nam ga zdaj predpisuje Vlada, tako močno nazadovala, da je pod ravnjo tistega, kar je imela leta 1980. Mislim, da vam ni treba drugam hoditi po dokaze, kot da se pač iz tega enostavno kaj naučimo. Tako kot, ne vem, dostikrat pogledamo v Nemčijo, Avstrijo ali pa v kakšno drugo severno državo za neke dobre prakse, bi lahko tudi kdaj pogledali kam drugam za slabe prakse. In če govorimo o privatizaciji, imamo definitivno v sosednji državi dovolj slabih praks, da bi morali o tem vsaj ponovno razmisliti, če ne že spremeniti naših politik. Potem drugi očitek na to strategijo je, da se z njo koalicija v bistvu odpoveduje lastnim ciljem, celo tistim, ki so zapisane v koalicijski pogodbi. Recimo, če začnem pri bančništvu. V bančništvu je v koalicijskem sporazumu zapisano, da bo Vlada ustvarila tak bančni sektor, ki bo, citiram, "podprl izvajanje razvojne politike." Tukaj mi zdaj res ni jasno, kako lahko gresta skupaj privatizacija bank in izvajanje razvojne politike, ki naj bi jo, če prav razumem, vodila država oziroma tudi privatne banke – je vprašanje, kakšno razvojno politiko bodo izvajale, ker banke v zasebni lasti tako kot ostala podjetja stremijo predvsem za enim ciljem, in to je dobiček. Zdaj, lahko rečete, da so v nekih drugih evropskih državah več ali manj banke v privatni lasti, ampak tukaj je treba pogledati, v kakšni privatni lasti. Ekonomist Ivan Ribnikar je rekel naslednje: "Bistvena je samostojnost bank. Tudi tam, kjer so lastniki bank privatni, so v tujini to praviloma druge domače finančne institucije" – se pravi, domači finančni skladi in tako naprej, v Sloveniji pa to ni mogoče, ker so finančne institucije za to, da bi prevzele kakšen NLB ali pa NKBM, premajhne in zato se v Sloveniji samostojnost bank lahko zagotoviti samo tako, da je država lastnica sistemsko pomembnih bank. Ko jih bomo prodali, se bo namreč odločitev o slovenski razvojni politiki sprejemala v Parizu, Bruslju, Frankfurtu, ne pa več v Ljubljani. To pomeni, da se bodo tam odločali o tem, kakšen razvojni model bomo imeli, kako bo izgledala neka domača akumulacija v tej državi, kako bo izgledala investicijska politika. Skratka, država se odreka še zadnjim mehanizmom industrijske politike ali pa razvojne politike, ki jo še ima. Potem dalje, glede zavarovalnic v koalicijskem sporazumu piše, da je ključen cilj odprava dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ob čim večji ohranitvi pravic. Na drugi strani pa je v tej strategiji kot eden izmed ciljev zavarovalništva naveden razvoj novih zavarovalnih produktov, predvsem na področju zdravstvenega in pokojninskega zavarovanja. Tukaj se bo spet morala koalicija in Vlada zmeniti sama s seboj: Ali je cilj odprava dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in nekih komercialnih zavarovanj ali je njihova širitev? Kaj je cilj zavarovalniškega sektorja v Sloveniji? Kaj je cilj javnega zdravstva v Sloveniji? Bomo imeli javno zdravstvo financirano iz privatnih zavarovanj ali bomo imeli eno osnovno zavarovanje, ki bo nudilo celotno košarico pravic na solidarnosten in enak način? Namreč, če bo ta košarica dovolj obsežna potem ni nobenih potreb oziroma ne bo imel posameznik nobenega interesa, da bi se še dodatno z nekimi privatnimi zavarovanji zavaroval, če mu pač osnovna košarica nudi vse. Tako da tukaj si bosta morali Vlada in koalicija razjasniti svoje cilje. Potem, naslednja zadeva pa je premišljena privatizacija, ki je bila ena od ključnih parol Mira Cerarja pred volitvami; to, kar imamo danes pred očmi, je pa po mojem tveganje za nadaljevanje nepremišljene privatizacije, kakršno smo videli zdaj na primeru Telekoma in na primeru NKBM, kjer smo v resnici prodali vrečo denarja. Prodajalec bo isti, Slovenski državni holding, v roke mu dajemo bianco menico brez opredeljenih ciljev, kaj naj bi s to privatizacijo dosegel. In ne vem, kako lahko pričakujemo drugačne rezultate, če vse ostaja isto kot v dozdajšnjih prodajah, in ne razumem, kako se koalicija ni iz tega nič naučila. Potem, dalje, treba je še enkrat opozoriti na nekonsistentnosti. Recimo: Zakaj so Terme Olimia strateško podjetje, Terme Čatež pa ne, čeprav gre za dvakrat večjo firmo, ki se ukvarja z isto dejavnostjo? Zakaj, recimo, hotel Union v Ljubljani dobi točko za krepitev mednarodne prepoznavnosti Slovenije, podjetji, kot sta Krka in Gorenje, je pa ne [[…]]? Tukaj je odgovor – zato ker bi potem ti dve podjetji morali biti drugače klasificirani in zato tudi podajamo amandmaja, da morata biti strateški podjetij, ker gre za dve izmed najbolj prepoznavnih slovenskih blagovnih znamk. In za konec, če v bistvu samo še predstavim ostala naša dva amandmaja, ker mi zmanjkuje časa. V Združeni levici predlagamo, da se ob tem, se pravi ob spremembi klasifikacije za Krko in Gorenje, ki bi morala dobiti že sama po sebi po vsebinski plati točko za krepitev mednarodne prepoznavnosti, da postaneta strateški, to pa pomeni – oziroma ne pomeni, kot je prej ena od razpravljavk rekla, da država zdaj mora pridobiti 50 % in eno delnico. To ne pomeni tega, ker zakon tega ne predvideva, ampak strateškost teh podjetij pomeni, da SDH v tem primeru ne bi smel prodati niti ene delnice in da bi moral ta podjetja tretirati kot strateška. To želimo s tem amandmajem doseči. Potem naslednji amandma je, da bi uvrstili seznam 15 podjetij za hitro privatizacijo, ki je bil sprejet leta 2013, v presojo, v klasifikacijo naložb; skratka, da se za tista podjetja, ki še niso prodana, opredeli, kakšnega pomena so za slovensko gospodarstvo. Mislim, da bi bilo to nujno, ker tako kot je bivša premierka, v bistvu je pod njeno vlado bil sprejet ta seznam, jasno povedala, ta sklep Državnega zbora ni ukaz, da je treba privatizirati za vsako ceno, ta sklep je zgolj sklep, da se ta podjetja lahko poda v prodajo, in zato ni nobenega razloga, da tega ne bi vzeli v klasifikacijo naložb in skladno z njo ravnali. Zadnji amandma je glede združitve Abanke in Banke Celje. Tukaj je zadeva naslednja. Ti dve banki sta de facto že združeni, res da še ni prišlo do formalne združitve, ampak, kot nam je gospod sekretar povedal na odboru, bo do tega prišlo v tem trimesečju, se pravi nekje v naslednjih dveh, treh mesecih, strategija pa se verjetno sprejema za nekaj let naprej. Zato je nujno, da ju obravnavamo kot skupno banko, ker kot skupna banka bosta morali biti drugače klasificirani. Namreč, potem bo šlo za banko z drugo največjo bilančno vsoto v Sloveniji. Če ju klasificiramo kot ločeni banki, pa [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima gospod mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, podpredsednica. Državni sekretar, lepo pozdrav. Poslanke in poslanci, tudi vam lep pozdrav. Skušal bom biti zelo kratek. Dejstvo je, da se poslanke in poslanci, predvsem opozicijski, morate soočiti z dejstvom, da je ta dokument, ki je v izključni pristojnosti vlade, pripravila ga je, tako kot ga je pripravila, kljub temu da je bila deležna mnogih kritik tudi zaradi časovnice; ampak katerikoli dokument bi pripravila, bi bil deležen kritike. Glede na to, da je bila razprava danes bolj namenjena posameznim primerov, bi se vseeno rad dotaknil tistega, kar bi morali vsi poslanci vedeti in poslati stališče Zakonodajno-pravne službe, ki pravi: "Strategija po svoji vsebini ni pravni, temveč politični akt, ki opredeljuje politiko Republike Slovenije na določenem področju njenega delovanja, v konkretnem primeru politike Republike Slovenije glede upravljanja njenih kapitalskih naložb." Pika. Mislim, da je to vsem dovolj jasno. Pričakoval sem par zadev s strani poslancev, ki so bili zelo zagreti proti strategiji. OECD je dal dobro priporočilo ali poročilo, ko je bil sprejet Zakon o Slovenskem državnem holdingu, in je zapisal, da se nujno potrebuje tudi strategija upravljanja. Kje ste, spoštovani kolegi? Dejstvo je, da je to živ dokument, in tisti, ki ste bili vključeni v gospodarstvo, ste vedeli, da se gospodarstvo mora prilagajati trgu. Pika. Žal mi je, da ne morem nekako zaključiti s tem [[…]] [[znak za konec razprave]] , lahko potem samo rečem, da podpiram to strategijo. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Prožim listo, prosim za prijavo. Gospod Jože Tanko, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nobena skrivnost ni, da oblikovanje tega dokumenta spremljajo takšni in drugačni sumi o vplivanju posameznih politikov na to, da so se posamične naložbe razvrščale točno tja, kamor so oni želeli. Več teh primerov je, naj samo omenim Terme Olimia, naj omenim samo Talum, naj omenim podjetje Snežnik, Zavarovalnico Triglav. Glede na to, da je Komisija za preprečevanje korupcije leta 2010 v definiciji sistemske korupcije več ali manj jasno napisala, kaj pomeni sistemska korupcija, to pomeni vsako vplivanje, ali ustvarjanje stanja, ali zanemarjanje pravnih in etičnih norm pri oblikovanju posameznih zadev in s tem dajanje prednosti določenim interesnim skupinam ali lobijem. To v nadaljevanju pomeni tudi kadrovsko oblikovanje oziroma nameščanje zastopnikov na javne funkcije. Skratka, to je definicija korupcije. Dejstvo je, da je pri tem, ko je Vlada oblikovala ta predlog, prišlo do izrazitih sumov in izjav v javnosti, ki kažejo točno na to, da se je ta strategija na Vladi oblikovala na nek poseben način. Ne po kriterijih, ne po ne vem čem, ampak na izrazito željo posameznih odločevalcev, ministrov, ki so sodelovali pri tem. V petek smo sprejemali zakon, ki se imenuje zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. To je najbrž projekt državnega pomena, privatizacija gospodarskih družb. In ste v petek govorili, koalicijski poslanci in tudi minister Klemenčič, zakaj se ta zakon sprejema in zakaj ga je treba sprejeti – zato, da se preprečijo točno taki vplivi na oblikovanje dokumentov v državi ali pa pri glasovanjih v Državnem zboru, ki kažejo na to, da si posamezne lobistične skupine poskušajo izoblikovati določene prednosti. Glede na to, da je gospod Klemenčič bil pisec poročila KPK za leto 2010, in glede na to, da je v imenu Vlade v petek zagovarjal zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena in da ni sprožil nobenega alarma ne na Vladi ne javno proti takemu načinu dela, potem se sprašujemo, ali je treba ta predlog in tudi to vlado navsezadnje jemati resno. V obrazložitvah, ki ste nam jih dali pri tem dokumentu, ni pravzaprav nobenih racionalnih razlogov, da se posamezne naložbe razvrstijo med strateške. Popolnoma nobenih razlogov ni. Recimo, pri podjetju Snežnik piše, da je strateška naložba, zato ker gospodari z gozdovi v lasti države Slovenije – kot eno izmed mnogih, ki so dobili koncesijo za to – in je obstoj te družbe odvisen od politike gospodarjenja države z gozdovi. Kakšen razlog je to, da je to strateška naložba? Ali, kakšen razlog je to, da imate zapisano pri Talumu, da je družba v večinski lasti Elesa in je njena odvisna družba? Talum je družba, ki dobiva subvencionirano električno energijo, ki jo plačujemo vsi ostali državljani. To najbrž ne more biti strateška naložba. Po kakšnem razlogu je pomembna naložba Sava Kranj, ko se govori o tem, da ima družba velike težave? Očitno bo strateška naložba oziroma pomembna naložba samo toliko časa, da se bo sistem dovolj izpral, da se bo, recimo, zadostno dokapitaliziralo na tak ali drugačen način in potem se bo to nekam podtaknilo in prodalo, tako kot se je zgodilo že z mnogimi družbami. Sprašujem pa državnega sekretarja, ki je poleg gospe Vraničar dežuren v Državnem zboru, kadar se obravnavajo teme s področja gospodarstva in financ: Kaj je naredila Vlada, da bi preprečila kolizijo interesov pri razvrščanju posameznih gospodarskih družb? Ker je najbrž več kot očitno, da ocene, ki so bile narejene, ne funkcionirajo, ampak je prišlo v teh primerih za politične odločitve in najbrž za prireditev točkovanja. Recimo, gre za Talum. Državni sekretar Levanič je bil zaposlen v Talumu, preden je postal državni sekretar, pa tudi potem se je zaposlil nazaj in je spet državni funkcionar. In tako naprej in tako nazaj. Skratka, zanima me, kaj bo storila Vlada, da bo preprečila to, kar je zapisano v definiciji sistemske korupcije in v zakonu, ki ste ga predložili v Državni zbor v petek. Očitno nič, ker oboje je namenjeno samo delanju megle, vzdušja, da se nekaj v tej državi dogaja, v resnici pa stvari tečejo na točno enak privilegiran način kot so do sedaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem državnemu sekretarju na ministrstvu za finance, gospodu Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Razprava je bilo relativno plodna. Moram reči, da dejansko gre tukaj za dokument, ki ni klasičen normativno-upravni dokument, ampak gre za dokument, tako kot je Zakonodajno-pravna služba napisala, nek politični dokument, ki usmerja neko politiko, v tem smislu gospodarsko politiko, gospodarsko strategijo, ki je usmerjen naprej in v tem smislu so jasno lahko pogledi mogoče tudi bolj široki in so politična stališča tudi parlamentarnih strank s tega vidika bolj bogata. Tako se ne bi odzval na celo vrsto provokacij, ki so bile tozadevno izrečene tekom te diskusije. Nekaj odgovorov smo že dali pri prvem pojasnilu, zato jih sedaj ne bomo ponavljali, če poslancev, ki so postavili vprašanja, ni tukaj na mestu. Želel bi pa posebej poudariti, na primer to, kar je bilo rečeno in kar je bila vmes interpretacija ali kar je bila manipulacija, da se s tem dokumentom odpira možnost za privatizacijo samo 14 % kapitala, ki je v državni lasti. Ta del je res bil najbolj iz konteksta izvzet, ker če gremo izračunati ponderirano povprečje za strateške, pomembne in portfeljske naložbe in koliko je kapitala v strateških, pomembnih in portfeljskih, potem bi matematika pokazala, da strategija odpira možnost, da se do 60,82 % kapitala, ki je danes v državni lasti, lahko privatizira. To se pravi, ali je tukaj veliko nerazumevanje ali pa je namerna diskreditacija bila tukaj podana. Zmnožite zneske, ki so pri strateških podjetjih, pa možnost do kakšnega odstotka lahko vstopijo privatni lastniki, koliko pri pomembnih, in boste do tega odstotka prišli. Jasno pa, da dinamika mora biti zelo premišljena, da postopki morajo biti skladni z vsemi principi, ki so postavljeni. Nerealno je pričakovati, da lahko institucija, kot je SDH, v enem letu privatizira pet velikih gospodarskih sistemov. Če privatizira enega ali pa dva, je to že velik strokoven napor. V tej luči se bo delal potem letni program upravljanja, ki bo vseboval tudi letni program razpolaganja s premoženjem. Drugo, kar velja poudariti, ker mogoče smo premalo izpostavili na začetku, da 19. člen Zakona o SDH določa, da se ta strategija nanaša samo na kapitalske deleže Republike Slovenije, to se pravi, na lastniške deleže. Ne nanaša se na terjatve in DUTB razpolaga pretežno s terjatvami. V tistem delu je praktično to 95 % portfelja DUTB in kar se tiče upravljanja tega premoženja, je v DUTB vse namenjeno za privatizacijo. Tu ni vprašanje, ali se privatizira ali se proda, ampak je vse namenjeno privatizaciji. Tako je to tudi za razumevanje cele problematike zelo pomembno. Potem je bilo vprašanje posebno glede Triglava, kako je Triglav pravzaprav pristal v tej skupini. Ko so se delale klasifikacije, smo postavili čim bolj konsistenten metodološki okvir. Triglav je pravzaprav na koncu bil ponovno uvrščen v strateško naložbo na osnovi določb posebnega zakona, ki je to opredelil, in dokler ta zakon ne bo spremenjen, se to ne bo moglo spremeniti. To pa piše v strategiji, da je to Zakon o lastninskem preoblikovanju deleža zavarovalnic, ki je bil sprejet leta 2008 in potem še enkrat popravljen leta 2010 in to na osnovi referenduma, ki je to opredelil. Isto velja za Slovenske železnice, ker je bila diskusija gospoda Horvata. Dokler Zakon o Slovenskih železnicah ne bo spremenjen, toliko časa strategija ne more vzpostaviti drugačne klasifikacije, kot je v zakonu opredeljena; ampak amandma, ki se nanaša na Slovenske železnice se nanaša samo na družbe, ki so v neključni dejavnosti. Tovorni promet je družba, ki je v ključni dejavnosti, in možnost vstopa privatnih lastnikov, na primer v Kargo v tovorni promet, nima nobene povezave z graditvijo drugega tira, ker drugi tir je državna infrastruktura, dejavnost tovornega prometa se pa opravlja v gospodarski družbi, ki je zaenkrat v popolni državni lasti, s strategijo pa to odpiramo potem za možnost vstopa strateških partnerjev. S tega vidika bi posebej poudaril, da so vsi razvojni vidiki, ki so bili tukaj mogoče tudi izpostavljeni kot velik problem, v največji mogoči meri upoštevani v tem smislu, da podjetja lahko pridobivajo dodaten lastniški kapital z vstopom tujih partnerjev oziroma privatnih lastnikov, lahko pa zelo učinkovito tudi naprej financirajo svoj razvoj z dolžniškim kapitalom. To je pač osnovni princip financiranja razvoja in financiranja gospodarske dejavnosti in vseh teh vidikov, jasno, v strategiji ni bilo mogoče pokriti. Na splošno velja, da so podjetja v državni lasti, če izvzamemo Dars – Dars je pa treba izvzeti, ker je primerljiv z drugimi primerljivimi družbami, ki gradijo in upravljajo avtocestne sisteme –, da so podjetja v državni lasti podpovprečno zadolžena in imajo finančno kapaciteto poleg lastniškega financiranja tudi v dodatnem dolžniškem financiranju, ki ga lahko angažirajo. Publikacija Evropske unije, ki je bila tukaj citirana, ta publikacija ima določene metodološke pomanjkljivosti. Pomanjkljivost je v tem, da se na primer Krka, ki je v četrtinski državni lasti v celoti šteje kot 100-odstotno v državni lasti. To se pravi, upošteva vse zaposlene v Krki kot zaposlene v državnem sektorju, čeprav je to družba, ki je danes na borzi, ki praktično posluje po principu družbe s pretežnim vplivom privatnih lastnikov. Eno četrtino teh lastniških upravičenj izvaja država. Tako podjetja metodološko ni korektno v celoti šteti – s številom zaposlenih, z vsem, kar ustvari – kot podjetje v popolni državni lasti, ampak na to smo opozorili Evropsko komisijo in smo si tudi izmenjali podatke, tako da v naslednjih publikacijah računamo, da se te stvari ne bodo ponavljale. Zaključil bi s tem, da smo s strategijo poskušali postaviti jasne cilje, kaj želimo doseči. To je ključna sestavina strategija, postaviti jasne cilje, povečati učinkovitost upravljanja državnega premoženja v družbah v pretežni ali pa v delni državni lasti, in določiti, kako bomo to dosegli. Kako je pa napisano v drugem poglavju pri posameznih družbah, kjer država vidi, da morajo opravljati določene razvojne in druge vloge, ki so pomembne, zato,da tudi Slovenija kot gospodarstvo v celoti ima ustrezne nosilce tega gospodarskega razvoja, ki te funkcije lahko v celoti opravijo. S tega vidika smatramo, da ta strategija daje ključne odgovore na to, kar taki dokumenti tudi drugje po svetu vsebujejo, v drugih državah. Bila je deležna pozitivne ocene OECD, s katerim smo se strokovno konzultirali. Kar se pa tiče posameznih teh malenkosti, ki so se pojavile glede konkretnih klasifikacij posameznih družb, pa ne vsakem, metodologija zahteva določeno kalibracijo in poskušali smo objektivizirati tudi razvrstitev posameznih družb, tako da smo šli po metodi usklajevanja – ne zato, da delamo neke nesprejemljive kompromise, ampak da ta podjetja postavimo v njihovo razvojno funkcijo. Tako o kakšni veliki koliziji interesov ali o prevladi nekih strankarskih motivov v imenu skupine, ki je delala, strokovne skupine na ministrstvu, ki je delala na tem, ne bi mogli govoriti. V tem smislu ocenjujemo, da strategija lahko predstavlja solidno podlago v tem, kaj bo Slovenski državni holding na tem področju delal, kakšne cilje dosega in za vsako podjetje imamo postavljene precej bolj obsežne mednarodne primerjave, na osnovi katerih tudi cilji na nivoju posameznih podjetij oziroma poslovnih skupin temeljijo in zagotavljajo, da bomo ta proces lahko postopno peljali v tej smeri, da bo država od teh podjetij lahko računala na to, da bo tudi javnofinančni interes v tem delu lahko bolj izrazito dosegani. Kar pa se tiče teh diskusij, ne vem, ali država kot lastnik lahko pokliče direktorja ali pa predsednika upravnega odbora, vam bom iz svojih izkušenj povedal, pa sem delal nekaj let v veliki mednarodni družbi; lastniku, ne glede na to, ali je država ali pa je kateri drug lastnik, je treba vedno dvigniti telefon. Predpostavka o tem, da samo državi dvigneš telefon [[…]]Povem vam, da v Novartisu je bil standard, da si v centralo moral odgovoriti v dveh urah, če si dobil e-mail. Posploševati ali banalizirati določene vidike – mislim, da tudi ni na mestu. To se pravi, da je treba uvesti normalne lastniške mehanizme, upravljavske mehanizme, ki bodo sledili standarde, ki so v svetu normalni, predvsem s ciljem zagotavljanja učinkovitosti teh podjetij in njihovega neodvisnega in strokovnega upravljanja, kar pa moramo zagotoviti skozi procese, ki jih peljemo v okviru SDH. SDH ni več samo Sod, tako kot je bil do sedaj. Percepcija je še vedno, da so tam v glavnem funkcije Soda. Tudi ko so zadnje poslovno poročilo pripravili, smo jim ga dali nazaj, ker smo rekli, to ni več samo poslovno poročilo Soda, to je poslovni poročilo SDH, ki mora upoštevati celoto državnega premoženja, standardi, po katerih morajo poročati, so že v samem zakonu napisani, tudi računovodski, zato jih tukaj ne ponavljamo. Javnofinančni vidiki, ki so tukaj pomembni, niso bili razdelani v sami strategiji do take mere, da bi bile številke – konkretno, koliko tudi proračun lahko pričakuje realizacijo razpolaganja z državnim premoženjem in od dividend. To pa bo mogoče narediti pri proračunih takoj, ko bodo narejeni letni programi dela SDH, ki bodo te cilje še bolj konkretizirali, kot so v tem poslovnem dokumentu. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo zgolj tistih, ki [[…]]Postopkovno, gospod Miha Kordiš.
Najlepša hvala za postopkovno, predsedujoča. Gospod Dragonja je prej omenil, da na moja vprašanja, na vprašanja in izzive, ki jih je zastavil kolega Luka Mesec, ne bo odgovarjal, ker naju ni v dvorani. Res je, da smo za trenutek stopili ven oziroma konkretno zase lahko rečem, da sem bil spodaj v dvorani in sem spremljal razpravo. V trenutku, ko ste izustili to stvar, sem prišel nazaj in sedaj sem tukaj, da terjam odgovore na vprašanja, ki smo jih zastavili. Zelo konkretno, sam sem vam zastavil vprašanja v treh sklopih oziroma izzive in želim z vaše strani,da jih pokomentirate. Prvi tak je, da v Združeni levici vse, kar zahtevamo, je, da se preostala podjetja s seznama 15 razvrstijo glede na kriterije in strategije in da se z njimi ustrezno tudi razpolaga. To je bil prvi tak izziv. In ne nazadnje ste tudi sami na odboru povedali, da je uradno stališče Ministrstva za finance okoli Cinkarne to, da je po vseh teh kriterijih pomembno podjetje. To je prva taka zadeva. Druga taka zadeva, mogoče še bolj problematična, je ta, da so Krka, Petrol in Gorenje po vaših lastnih merilih strateška podjetja, in to ste tudi potrdili. Po vaših lastnih merilih. Če to gledamo vsebinsko, seveda pač to, da država nima 51% deleža v dveh od teh podjetij, to vsekakor pač ni nikakršen zadržek za sabotažo nekih vsebinskih kriterijev. Tretji sklop je vezan na združitev Abanke in Banke Celje, ki sta v resnici, de facto že združeni in če jih obravnavamo kot združeni, to postane pomembna naložba, ki se ne sme v celoti prodati. Zdaj, kar se te združitve tiče, ste sami izjavili, da bi se o tem lahko pogovarjali, ampak ko se začnemo enkrat o tem pogovarjati, če se šele zdaj začnemo o tem pogovarjati, bo prepozno. In vse, kar v Združeni levici zahtevamo, je, da ko se zaključi združitev teh dveh bank, da Vlada razvrsti to združeno banko glede na svoje lastne kriterije. Nič drugega ne želimo, kot da se držite svojih lastnih kriterijev po svoji lastni strategiji, kakorkoli je ta strategija že "disfunktna". Hvala za vaše odgovore, gospod sekretar.
Postopkovno gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Poprosil bi vas, da na gospoda državnega sekretarja naslovite prošnjo, da bi nedvoumno odgovoril na to, ali je pri oblikovanju nabora strateških, pomembnih in portfeljskih naložb mogoče oziroma izključiti konflikte interesov med tistimi, ki so o tem odločali. Drugič: Ali je mogoče pri oblikovanju nadzornikov Slovenskega državnega holdinga mogoče izključiti konflikt interesov, ki bodo to izvajali? To je bilo moje vprašanje v razpravi in temu se je državni sekretar izrecno izognil. Utemeljujem to pa s tem, da so se v javnosti pojavile številne informacije, da so nekateri ministri dosegli, da so se naložbe, pri katerih imajo oni interes ali pa so opravili poslovno funkcijo, uvrstile točno tja, kamor so oni želeli. Recimo, Terme Olimia vizavi Term Čatež. Govorili smo o Talumu, govorili smo o Zavarovalnici Triglav. To je izredno pomembno z vidika ugotovitev oziroma definicije sistemske korupcije in če tega državni sekretar ne more izključiti, je to praktično popolnoma nasprotno od tistega, kar ste v petek predlagali kot zakon o sistemskih preiskavah projektov državnega pomena. To je v nasprotju, popolnem nasprotju! Zato predlagam, da državni sekretar zelo nedvoumno odgovori na tista postavljena vprašanja, in prosim vas, da to prošnjo na državnega sekretarja tudi naslovite.
Postopkovno gospod Marko Pogačnik, mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Enako kot vodja Poslanske skupine SDS vas naprošam, da naslovite prošnjo državnemu sekretarju, kajti ni odgovoril na, vsaj zame osebno, dve ključni vprašanji iz moje razprave. In sicer: Ali bo glede na predlagano klasifikacijo SDH lahko izpolnjeval likvidnostno, svoje tekoče obveznosti, ki mu jih narekujeta dva zakona? Kako komentira oziroma kje so razlogi, da je Slovenski državni holding pred nekaj dnevi izdal 5-letne obveznice v višini 100 milijonov evrov? In pa glede razpršenega lastništva: Kdo je bil tisti, ki je predlagal razpršeno lastništvo? Ali je takšen termin v strategijo upravljanja prišel s strani Ministrstva za finance ali je bila to neka eksplicitna želja ene izmed koalicijskih strank? Skozi razpravo smo lahko slišali, da naj bi bilo to na predlog Socialnih demokratov in glejte, prepričan sem, da razpršeno lastništvo je tisto, ki po tej vladi Mira Cerarja in koaliciji dalo še večjo moč in še večji vpliv pri postavljanju uprav in nadzornih svetov. In ne nazadnje, z razpršenim lastništvom se zavestno zmanjšuje kupnina za podjetja v državni lasti. Na to tveganje je opozoril že tudi predsednik uprave Slovenskega državnega holdinga. Naprošam odgovore.
Hvala lepa. Besedo dajem državnemu sekretarju na ministrstvu za finance gospodu Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa. Bom poskušal še v tem preostalem času. Na vprašanje gospoda Kordiša smo sicer že odgovorili na odboru. Vse naložbe v privatizaciji, o katerih je Državni zbor že odločal v letu 2013 in so v tej strategiji opredeljene kot portfeljske, to je predvideno za postopno in premišljeno odsvojitev od teh petnajst družb, so štiri družbe že privatizirane, od preostalih družb, ki so pa ostale, pa nismo predlagali razvrščanje po teh kriterijih predvsem s tega vidika, ker bi s tem posegali v že postopke privatizacije, ki že potekajo. Predstavljalo bi to določeno tveganje za kredibilnost Slovenije na mednarodnih finančnih trgih. To je stališče ne samo Ministrstva za finance, ampak tudi celotne vlade, da teh naložb ponovno ne razvrščamo. To je glavni vsebinski razlog, to velja tudi za obe predlagani banki, ki jih tukaj predlagate. Na vprašanje gospoda Tanka lahko odgovorim, da pri oblikovanju predloga razvrstitve, kot je predloženo v tej strategiji, se je tako delovna skupina kot Ministrstvo za finance in naprej Vlada izogibala vseh konfliktov interesov, ki bi lahko pripeljali do tega, da bi posamezni parcialni interesi bistveno vplivali na razvrstitev teh podjetij. Bile so določene diskusije, tako kot na primer je bilo velikokrat problematizirano pri turizmu. Konkretno za turizem imamo štiri podjetja v državni lasti, v turistični dejavnosti in v tem sektorju je minister za finance sam pravzaprav dal usmeritev, da težko opredelimo vsa štiri podjetja kot strateška in naj določimo polovico teh podjetij kot pomembne, ki bodo lahko nosilci razvoja, ne pa vseh, zaradi tega ker to za seboj potegne tudi določene obveznosti. In minister Počivalšek pri tej opredelitvi osebno ni sodeloval in ni imel vpliva na to, ko je predlog prišel na Vlado. Kar se pa tiče vprašanja gospoda Pogačnika, sem odgovoril pri prejšnjih odgovorih, ko vas ni bilo. SDH bo lahko izpolnjeval zaveze v okviru finančnega načrta do konca leta 2016. V letu 2017 bo pa treba zagotoviti dodatne ukrepe za zagotavljanje likvidnosti, to se pravi sposobnosti servisiranja in njegovih obveznosti. To pa bomo zagotovili na ta način, da bo prišlo do menjave določenega premoženja med Republiko Slovenijo in med SDH. Kar se tiče razpršenega lastništva, je bil pa to predlog, ki se je opredelil v ekspertni skupini, ki je delala na dokumentu.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DAVČNEM POTRJEVANJU RAČUNOV, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki mag. Mateji Vraničar. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje poslanci! Državni zbor je na majskem zasedanju Predlog zakona o davčnem potrjevanju računov potrdil kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Naj spomnim, predlog zakona določa nove metode nadzora pri izvajanju računov v zvezi z gotovinskim poslovanjem. S predlogom zakona se uvaja obveznost potrjevanja računov pri Finančni upravi in to tistih računov, ki se izdajo za dobavo blaga in storitev, za katero je plačilo dano oziroma prejeto v gotovini. Dodatno se s predlogom zakona uvaja instrument, ki lahko pomaga pri učinkovitejšemu nadzoru zaposlovanja in dela na črno. Gre torej za predlog, ki predstavlja pomemben element prizadevanj Vlade za boj proti sivi ekonomiji. Na podlagi razprave v okviru prve obravnave predloga zakona v Državnem zboru in na podlagi dodatnih posvetovanj z zainteresirano javnostjo in strokovno javnostjo je danes pred vami dopolnjen predlog zakona. Le-ta prinaša v primerjavi z besedilom iz prve obravnave nekaj pomembnih novosti. Naj jih na kratko povzamem. Predlog zakona ohranja temeljno načelo široke določitve obveznosti za potrjevanje računov. Med številnimi pobudami Vlada ocenjuje, da je upravičeno, da se iz obveznosti potrjevanja računov izločijo le primeri kontinuiranih dobav blaga in storitev, če te dobave temeljijo na naročniškem razmerju in so povezani z dobavami vode, elektrike, plina, pare, komunalnih storitev ali telekomunikacijskih storitev. Pri drugih tovrstnih predlogih Vlada ocenjuje, da razlogi, ki so bili predstavljeni kot argument za izjemo, ne opravičujejo odstopa od načela enake obravnave zavezancev. Nadalje, uvedene so spremembe v besedilu zakona, ki omogočajo normalno poslovanje ponudnikom elektronskih storitev, tako imenovanim start upom, kot tudi izvajanje plačil preko sistema PayPal in podobnimi sistemi. Nadalje. Spremenjena je določba glede obveznosti kupca, da vzame račun in z njo povezana sankcija. In še, dopolnjena je določba, ki ureja dveletno prehodno obdobje, v katerem se lahko zavezanec sam odloči, ali bo uporabljal elektronsko potrjevanje računov ali pa vezano knjigo računov, ki jo bo naknadno potrdil pri Finančni upravi. V prehodnem obdobju ne bo nujno potrebno dokazovanje nezmožnosti vzpostavitve elektronske povezave na določenem območju s potrdilom Akosa. In nazadnje, uvedeni so popravki, ki pomenijo jasnejšo in določnejšo zakonsko dikcijo. Vzporedno s pripravo zakonskih rešitev tečejo že priprave na tehnično izvedbo predlaganega. Le-te se že delavno usklajujejo z zainteresirano javnostjo, prav tako se pripravljajo podporne aktivnosti, ki bodo zaživele ob uveljavitvi predlaganega sistema davčnega potrjevanja računov. Da bi s temi aktivnostmi lahko zagotovili pravočasno pripravljenost na izvajanje sistema tako na strani Finančne uprave kot na strani zavezancev, je nujno, da je zakonski okvir v Državnem zboru potrjen čim prej Zato predlagam, da se, če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, tudi tretja obravnava Predloga zakona opravi že na tej seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članici, gospe Maruši Škopac. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Odbor za finance in monetarno politiko je v okviru 11. seje kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o davčnem potrjevanju računov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Do izteka poslovniškega roka so vrste amandmajev vložile Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, Poslanska skupina SDS in Poslanska skupina NSi ter koalicijski poslanski skupini Stranka modernega centra in Desus. Odbor se je seznanil tudi z vrsto pripomb pravnih subjektov in stališči zainteresirane javnosti. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v okviru splošnih pripomb, kjer stališča določnosti in jasnosti besedila opozarja na mestoma premalo vsebinske in podobne obrazložitve, daje konkretne pripombe k vrsti členov. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki Vlade s finančnega ministrstva, predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, predstavnica Finančne uprave Republike Slovenije, predstavnika Odvetniške zbornice Slovenije in predstavnica Slovenskega zavarovalnega združenja. Predstavnica predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da zadevni predlog na novo ureja obveznosti potrjevanja računov, povezanih z gotovinskim poslovanjem, z izpeljavo na sodoben elektronski način, s tem da se za vsak izdani račun Finančni upravi zagotovi identifikacijska številka računa. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v okviru predstavitve mnenja navedla, da amandmaji obeh poslanskih skupin sledijo mnenju in v pretežni meri odpravljajo pomanjkljivosti. V razpravi o posameznih členih predstavniki poslanskih skupin opozicije preloženemu besedilu niso izražali podpore. Iz predstavljenih mnenj in stališč izhaja, da z davčnimi blagajnami obsega sive ekonomije ne bo mogoče zajeziti, ker so problematični ravno ljudje, ki dejansko nimajo registrirane dejavnosti, in ti računov ne izdajajo. Bodo pa dodatno administrativno stroškovno obremenjeni vsi ostali, zlasti mali davčni zavezanci. S tem ne gre za pravilen pristop, saj bi bilo na prvem mestu pomembno ustvariti ustrezno poslovno okolje za lažje poslovanje gospodarstva vse do končne davčne razbremenitve z zmanjšanjem birokratskih ovir v okviru novega poslovnega modela ekonomske politike. Evidentno je tudi, da pravni subjekti, zlasti mala podjetja in njihovi predstavniki, uvedbi davčnih blagajn ravno zaradi prej naštetih razlogov nasprotujejo. Po drugi strani so predstavniki koalicije besedilu amandmajem izrazili podporo in ob tem poudarjali, da uvedene spremembe s prerazporeditvijo bremen oziroma odprto možnostjo dodatnih analiz v smeri inšpekcijskega nadzora narekujejo ustrezen pristop. Izraženo je bilo mnenje, da mora biti davčna zakonodaja predvidljiva in robustna, da ob vzporednem tehničnem napredku lahko spodbudi prostovoljno izpolnitev obveznosti. In slednje prav na podlagi predvidene tehnične in programske podpore za ustrezno avtomatsko obdelavo podatkov s predpisanim paketom podatkov Furs preloženo besedilo nedvomno zagotavlja. Res je, da davčne blagajne sive ekonomije same po sebi ne bodo odpravile, je pa predvidena kombinacija poostrenih inšpekcijskih nadzorov nedvomno korak v pravo smer. Predstavnica predlagatelja je v odgovoru na izražene pomisleke odboru pojasnila, da sama uvedba davčnih blagajn v osnovi pomeni le nadgradnjo dosedanjega delujočega režima s hkratno možnostjo osredotočenja prisotnosti davčnih inšpektorjev na terenu na področjih, kjer bodo zaznane nelogičnosti ali možnost potencialnih kršitev, kar pomeni olajšanje delovanja tako za Finančno upravo kot za same davčne zavezance. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin Stranke modernega centra in Desusa k 1., 2., 3., 4., 5., 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 15., 17., 18., 19., 23., 25. in k 26. členu zakonskega predloga, medtem ko amandmajev ostalih predlagateljev ni sprejel oziroma so postali zaradi predhodno sprejetih amandmajev brezpredmetni. V zaključku je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Ker je zbor na 8. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi predloga pregleda vloženih amandmajev z dne 10. 7. 2015. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Urška Ban.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Danes smo pred zaključkom oziroma pred zaključkom parlamentarne faze obravnave Predloga zakona o davčnem potrjevanju računov. Čaka nas še ta druga in tretja obravnava. Veliko je bilo v tem vmesnem času med splošno obravnavo, obravnavo na delovnem telesu, že povedanega o vsebinskih rešitvah predloga tega zakona in o tako imenovani uvedbi davčnih blagajn. Na zadnji redni seji Odbora za finance smo k temu predlogu zakona sprejeli kar nekaj dopolnil oziroma amandmajev, tako tistih, ki so se nanašali na rešitev s strani pripomb Zakonodajno-pravne službe in so bili nomotehnične narave, kot tudi kar nekaj vsebinskih popravkov, ki so bili tekom javne razprave obravnave med obema obravnavama izraženi in jih je gospa državna sekretarka v uvodu tudi že obrazložila. Menimo, da smo s tem besedilo zakona od prve obravnave do zdaj pomembno, tudi po vsebinski plati, izboljšali. Glavni cilj tega zakona je omejitev možnosti zlorab pri gotovinskem poslovanju, zaradi česar se bodo povečale postavke pobranih davkov in zmanjšala na nek način siva ekonomija. Na ta način bomo lahko začeli postopoma v prihodnje razmišljati tudi, da bi davkoplačevalcem znižali določene davčne obremenitve, ker bomo postopoma, tako predvideva tudi ta zakon, začeli plačevati davke vsi. Davčne blagajne tudi po izkušnjah iz tujine zagotovo zagotavljajo večjo davčno disciplino, kar je korektno do vseh davkoplačevalcev. Kot sem že prej povedala, tudi na račun utaje davkov plačamo vsi več, se pravi tisti, ki redno in v celoti davke plačujemo. Sicer imamo že od leta 2013 pri nas v veljavi tako imenovane virtualne davčne blagajne, ki vsebujejo program, katerega cilj je onemogočiti brisanje računov. Slabost tega pa je, da niso neposredno in v realnem času povezane s centralnim informacijskim sistemom na Finančni upravi. To, kar sprejemamo danes, je nadgradnja tega sistema, gre za nadgradnjo, se pravi da bo v realnem času vzpostavljena povezava s Finančno upravo Republike Slovenije. To pa bo omogočilo aktivno upravljanje podatkov in spremljanje morebitnih odstopanj, ki bodo v naslednjih fazah podvržena nadaljnjemu davčnemu nadzoru. Povedano poenostavljeno, kaj uvedba davčnih blagajn pomeni. To pomeni, da bo moral vsak podjetnik, vsak obrtnik, vsako podjetje od 2. januarja 2016 imeti računalnik oziroma neko drugo elektronsko napravo in povezavo z internetom, se pravi napravo z aplikacijo, preko katere bo poslal potrditev vsakega računa, ki ga bo svojemu kupcu izdal in bo le-ta plačan z gotovino, na Finančno upravo. Ta račun bo v sekundi pridobil identifikacijsko številko in ga bo prodajalec natisnil in izročil kupcu. Če pa v tem predvidenem prehodnem obdobju, ki ga zakon predvideva še za naslednji dve leti, ne bo uporabljal elektronske naprave in bo kot do sedaj izvajal izstavitev računov preko vezane knjige računov, bo moral v skladu s tem zakonom vsak tak prodajalec blaga ali storitev v desetih dneh potrditi račun preko spletne aplikacije na Fursovi strani. Načeloma je v zakonu predvidena – tako poenostavljeno, kot sem zdaj povedala – uvedba davčnih blagajn. Zakon sicer predvideva, kdo so davčni zavezanci, kakšne so izjeme, kakšen je točen postopek izdaje računov z identifikacijsko številko. Opredeljuje tudi nadzor nad tem sistemom, katerega glavne rešitve je v uvodu opredelila že gospa državna sekretarka. Do 31. 12. 2017 je predvideno prehodno obdobje, ko lahko zavezanci izdajajo račune tudi z vezano knjigo računov. S tem se zavezancem, predvsem tistim, ki danes že uporabljajo vezano knjigo računov, in tistim zavezancem, ki opravljajo delo na terenu, omogoča postopen prehod na uporabo elektronskih naprav za izdajo računov. V nadaljevanju se ne bom opredeljevala do rešitev posameznih členov zakona, ki so predvidene, ker smo o tem obširno razpravljali. Morda za zaključek povem samo še to, da to rešitev podpiram. Kljub temu da je bilo v času sprejemanja tega zakona izpostavljenih kar nekaj kritik na predlagano odreditev, pa vendar menim, da si na eni strani vsi želimo urejeno šolstvo, zdravstvo, več sredstev za vzdrževanje cest in tako naprej. Na drugi strani pa so nekateri proti urejanju poslovanja z gotovino, čeprav vemo, da je na tem področju največ utajenih davkov. Če bi jih pobrali, bi lahko več sredstev namenili ravno prej naštetim področjem, zato se sama sprašujem, zakaj takšno nasprotovanje. Ne vem, ali smo proti temu, da bi se Finančna uprava prepričala, kolikšen obseg gotovinskega poslovanja imamo, koliko gotovine v poslih zamenja določene lastnike. Ali smo morda proti zato, ker prodajalcem in kupcem pač ni povšeči, da bi nekdo nadziral njihove posle. Kot sem povedala, bom sama podprla to rešitev uvedbe davčnih blagajn, ravno tako v naši poslanski skupini, saj po našem mnenju zagotavljajo večjo disciplino, kar je korektno do vseh davkoplačevalcev. Konec koncev tudi izpad davkov zaradi utaje plačamo tisti, ki davke plačujemo redno in v celoti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka! Kot smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že napovedali, mi uvedbi davčnih blagajn nasprotujemo. Tudi sama sem mnenja, da z uvedbo davčnih blagajn ne bomo zajezili tega, kar bi naj bil cilj tega zakona. To pomeni, da ne bomo zajezili sive ekonomije, ne bomo zajezili dela na črno. Zakaj? Zato, ker to, kar je že bilo izpostavljeno, na kar smo opozarjali tudi na odborih, ker s tem ne bomo dobili tistih, ki računov ne izdajajo; tistih, ki svoje dejavnosti sploh nimajo registrirane. In osebno vidim prav le-te kot nelojalno konkurenco vsem tistim, ki svojo dejavnost pošteno opravljajo. Žal pri nas ne obstaja zgolj nelojalna konkurenca med podjetniki, ki se držijo pravil, pa med podjetniki, ki se pravil ne držijo, kar je tudi bilo že izpostavljeno. Problem je nelojalna konkurenca med tistimi, ki imajo registrirano dejavnost, in med tistimi, ki je nimajo. In zelo pogosto tisti, ki je nimajo, izkoriščajo državo še na drugih področjih, to pomeni s socialnimi transferji in vsemi ugodnostmi od šole, vrtcev in tako naprej. In prav te vidim kot nelojalno konkurenco in prav te vidim kot problem v državi. Na tem področju bi morali zagotovo narediti več. Če pogledam nekoliko nazaj, s 1. 7. 2013 smo uvedli virtualne davčne blagajne. En sistem, kjer z uporabo računalniškega programa naj ne bi bilo mogoče več brisati ali popravljati računov. V začetku letošnjega leta smo uvedli vezano knjigo računov za vse tiste, ki so še gotovinsko poslovali. Oba ta ukrepa sta bila z namenom, da se zajezi siva ekonomija in da se na nek način tudi preprečuje delo na črno. Ta dva ukrepa ne obstajata dolgo časa, neke rezultate že imate; verjamem, da bi bilo prav, da bi počakali še vsaj leto, dve ali tri, da bi dobili prave rezultate in prave učinke teh dveh ukrepov. Osebno tudi mislim, da bi bilo bolj smiselno narediti več v drugi smeri, v smeri zmanjšanja davkov. Zakaj? Zelo pogosto je pač tako, da visoki davki pomenijo tudi več davčnih utaj, medtem ko obratno nizki davki pomenijo tudi manj davčnih utaj, ker se enostavno več ljudi odloči, da bo registriralo dejavnost. Kar smo že tudi izpostavljali, je, da bi se morda bilo na tem mestu bolj smiselno ukvarjati z davčnim dolgom kot pa s tem, da uvajamo davčno blagajno, če vemo, da bo učinek vsega skupaj nekje 50 do 100 milijonov na leto, kar se mi zdi za tak ukrep zelo malo. Ukrep se mi resnično zdi nesorazmeren v nasprotju s tem, kaj boste dobili v blagajno, če boste in koliko bo to dejansko stalo naše davkoplačevalce. Stroški za uvedbo so bili ocenjeni na 2 milijona, blagajna naj bi stala okoli 300 evrov, zavezancev naj bi bilo 80 tisoč, kar pomeni, da pridemo na 24 milijonov evrov. Vemo, da to še niso vsi stroški, treba je dodati še stroške nadgradnje programske opreme, mesečno vzdrževanje. In potem bi rekla, da se kar hitro lahko približamo 50 milijonov. To je pa že spodnja meja, ki jo vi nameravate s tem ukrepom tudi pridobiti v blagajno. Zavedati se treba, da se to breme v veliki meri prenaša na davkoplačevalce, zlasti na mala in mikropodjetja. To sem mi ne zdi pravilno in tega enostavno ne morem podpreti. Če sem tudi prav razumela, v preteklih razpravah je s to programsko opremo za davčne blagajne tako, da bodo lahko zagotavljali vsi, ki bodo sposobni zagotoviti povezljivost s Finančno upravo. To pomeni, da bomo imeli več ponudnikov, ki bo to opremo tudi zagotavljali. Tu bi pač želela odgovor, če to drži. Bojim se, da bi bil ta posel omogočen zgolj posameznikom in da bi se ponovno s tem odpirale zgodbe, ki so se v preteklosti že odpirale; pa bom izpostavila nalepke za avto, ki smo jih imeli kratek čas, pa potem več ne, potem izbor tiskarne za osebne dokumente in tako naprej. Pač ne bi si želeli zagona gospodarstva na tak nepravičen način. Kar se tiče samega kaznovanja kupcev. Res je, da se je zdaj ta kazen znižala iz 40 do 400 na nek znesek 40 evrov. V redu, ampak še vedno se mi ne zdi primerno, da ta kazen za kupce sploh obstaja. Če si malo pogledamo, še vedno namreč obstaja nejasnost, kje te bo dejansko davčni inšpektor lahko ustavil in od tebe zahteval račun. Ne vem, kaj zdaj to pomeni, če greš na kavo, spiješ kavo, ki stane 1,40 evra, račun pustiš na mizi, greš stran od kafiča. In kaj – pride inšpektor, pri sebi nimaš računa in kava te stane 41,40 evra. Mislim, da je okoli tega še vedno veliko nedorečenega. Kar se tiče amandmaja – definicija plačila z gotovino. Plačilo s karticami – meni je zelo nelogično, da se plačilo s karticami uvršča med plačilo z gotovino, ker sledljivost denarnega toka je s plačilno kartico zagotovljeno. Ne vem, na kakšen način lahko vi to uvrščate med plačilo z gotovino. Zato gre naš amandma v smeri, da se to izvzame. Ko se malo pobrska po spletu, se najde na spletni strani Davčne uprave vprašanje, ali se plačilo s plačilno kartico šteje za gotovinsko plačilo ali plačilo na transakcijski račun. Odgovor sledi, z vidika izvajanja Pravilnika o izvajanju Zakona o davčnem postopku plačilo s plačilnimi in kreditnimi karticami ne pomeni gotovinskega poslovanja, saj je pri tovrstnem poslovanju zagotovljena sledljivost denarnega toka. Sedaj boste rekli, da gre v tem primeru za drug zakon. Ampak gre isto za zakon, ki spada pod vaše ministrstvo. In meni se zdi resnično, ne vidim nobene logike v tem, da mi gotovino enkrat definiramo kot gotovino, kot tisti denar, ki ga ti dejansko daš iz roke v roko; po drugi strani pa gotovino tudi definiramo kot plačilo s kartico. Tukaj resnično ne vidim nobene logike in ne vem, kaj boste s tem pridobili. Skrbi me tudi to, kako bo ta sistem deloval, če vemo, da v začetku leta, ki so se začele uvajati vezane knjige računov, na tisti dan, ko bi morali posamezniki imeti v roki to vezano knjigo računov, te vezane knjige računov enostavno ni bilo mogoče kupiti. Potem so se ti dnevi malo zamaknili in bojim se – pa je šlo za majhno spremembo, malo število zavezancev bo v to vključeno – bojim se, kaj bo v primeru, ko boste uvedli davčne blagajne. Ali boste sposobni zagotoviti informacijski sistem na način, da bo to resnično delovalo in da bo ta postopek resnično trajal zgolj dve do tri sekunde? Ali ne bomo zaradi tega imeli toliko daljše vrste v trgovinah? Zdaj bi želela prebrati še mnenje enega samozaposlenega, ki ga je napisal preko Twitterja. "Če me bo davčna blagajna stala enomesečnega prispevka, bom zaprl dejavnost in šel na socialo." Namesto samozaposlen državi 300 evrov, bo država dala njemu 300 evrov. Resnično upam, da si mi vsi tukaj skupaj ne želimo podobnih reakcij naših davkoplačevalcev. Ponovno moram izpostaviti neenakomerno pokritost Slovenije z internetom. Po drugi strani pa v predlogu zakona predlagate, da ta zavezanec, ki ne bo imel pokritosti z internetom, bo moral to sam dokazati s potrdilom Agencije za komunikacijska omrežja in storitve. Resnično se mi zdi neprimerno, da mi zdaj nalagamo našim obrtnikom, podjetnikom posameznikom, da morajo sami pridobivati ta potrdila. Gre za potrdilo državnega organa in ne vidim nobenega razloga, zakaj ne bi mogla v tem primeru Finančna uprava pridobiti potrdila, kje je pokritost z internetom mogoča, in kje ni. Ne vidim razloga za dodatno administrativno obremenjevanje naših podjetij. Sprašujem pa se tudi za primere, ko gre dejansko za terensko delo, kako naj podjetnik ve, ko bo šel na teren h kupcu, ki je naročil neko storitev, da tam pri njemu ni interneta, da bi lahko potem izvedel plačilo. Na kakšen način se bodo takšni primeri reševali? In to, kar je tudi že bilo izpostavljeno, zavarovalni agenti. Enostavno si ne znam predstavljati, da bi zdaj vsak zavarovalni agent moral imeti s seboj davčno blagajno, medtem ko na odboru niste znali povedati niti enega primera, ko bi dejansko šlo za goljufijo, ker je zmeraj z zavarovalnim agentom v ozadju polica. In jaz nikoli nisem podvomila v zavarovalno polico, ki sem jo dobila v roke. Zame je bila to vedno verodostojna listina. In ker nimate primera sive ekonomije, vsaj navesti ga niste znali, resnično ne vidim razloga, zakaj morajo biti tukaj zajeti. Generalno uvedbi davčnih blagajn nasprotujem, ker pomenijo zgolj dodatne obremenitve gospodarstva. Prepričana sem, da s tem ne bomo zajezili sive ekonomije. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi najprej odgovor na konkretno vprašanje v zvezi s tem, kako bo s ponudniki IT storitev za zavezance. Vsak zavezanec se samostojno odloči, na kakšen način si bo uredil svojo informacijsko podporo. Še enkrat ponavljam to, kar sem s tega mesta že večkrat povedala, zagotoviti bo moral povezljivost s sistemom Finančne uprave. Nobenega omejevanja konkurence na tem področju ne bo. Tisti del nadgradnje informacijskega sistema Furs, ki mora biti narejen na strani Fursa, tisto pa gre po sistemu javnega naročanja. Ampak to sta dve popolnoma ločeni zadevi. V zvezi z amandmajem k 2. členu pa bi rada opozorila, da mi definiramo, kaj se šteje za plačilo z gotovino za potrebe tega zakona. In k temu, da zelo široko tolmačimo plačilo z gotovino, nas napeljuje oziroma to naredimo z razlogom, ki ima zadaj več argumentov. Prvo je celovitost zajema blagajniškega poslovanja. V bistvu ni razlike, ko kupec pride na blagajno, ali plača s kreditno kartico, ali plača z gotovino. Na enak način se z vidika poslovanja ta promet evidentira. In če želimo te podatke uporabiti, tudi za analizo tveganja za nadaljnje postopke, potrebujemo podatek, ki bo celovito prikazal promet blagajniškega poslovanja. Če bi morali izločati plačila na kreditno ali posojilno kartico, bi morali uvesti dvojne blagajne. S tem bi povzročili zavezancem več stroškov, več komplikacij v njihovem delovanju. Polega tega ugotavljamo, da se na trgu vse bolj pojavljajo plačilne kartice, tako imenovane predplačniške plačilne in kreditne kartice, kjer neposredne povezave med transakcijskim računom in kartico ni; in s tem tudi sledljivost teh izdatkov ni zagotovljena. POS-terminali, kot sem že rekla, ki so potrebni za plačilo s plačilnimi karticami, so sestavni del blagajniških mest. Če bi želeli to izločiti, bi zavezancem povzročili dodatne stroške. Praksa v ostalih državah govori za to, da se v sistem potrjevanja računov vključi tudi plačilo na plačilne in kreditne kartice. Pa če se lahko odzovem še na nekatere druge navedbe. Ves čas poudarjamo, da Zakon o davčnem potrjevanju računov ne odgovarja na vse probleme sive ekonomije; je pa pomemben element. Vemo, da ima siva ekonomija več pojavnih oblik, in vsako pojavno obliko je treba nasloviti s svojimi ukrepi. Zakon o davčnem potrjevanju računov bo v dobršni meri sprostil kadrovske zmožnosti Finančne uprave, ki jih bo mogoče usmeriti tudi v intenzivnejši nadzor nad tistimi, ki računov sploh ne izdajajo, nad tako imenovanimi šušmarji in izvajalci neregistrirane dejavnosti. Torej ima ta predlog zakona lahko posredne učinke tudi na to področje. Zavedamo pa se, da bo to področje treba nasloviti tudi še z nadaljnjimi oziroma drugimi ukrepi. Res je, da so tako imenovane virtualne blagajne in vezane knjige računov dale pozitivne učinke z vidika pobiranja dodatnih dajatev. Ocenjujemo, da so samo virtualne blagajne prinesle okvirno 100 milijonov evrov dodanih prihodkov. In ravno zaradi tega učinka zelo konservativno ocenjujemo tudi možne finančne posledice tega predloga zakona. Vendar pa je dosedanji nadzor ugotovil dvoje. Prvo, virtualne blagajne in vezane knjige računov zahtevajo nezmanjšano prisotnost inšpektorjev na terenu, zaradi tega gre veliko produktivnega časa za nadzor s sorazmerno majhnim učinkom, ker ni mogoča vnaprejšnja ustrezna analiza rizika. In drug argument, kljub izboljšanju stanja inšpektorji Finančne uprave še vedno ugotavljajo, da se na terenu pojavljajo blagajne, ki omogočajo naknadno brisanje podatkov ali spreminjanje podatkov; in še vedno prihaja do zlorab obstoječega sistema. Zaradi tega predlagani režim pomeni bistveno nadgradnjo obstoječega sistema; ne pomeni, da zavržemo vse, kar smo do sedaj storili, ampak nadgradimo z dodatnimi mehanizmi, z dodatnimi ukrepi in izboljšamo učinkovitost ukrepa. V zvezi s terenskim delom pa samo še to pojasnilo. V primeru terenskega dela je ali v prehodnem obdobju ali po koncu prehodnega obdobja dopustna uporaba vezane knjige računov in naknadna potrditev pri Finančni upravi. Tehnični oziroma tehnološki razvoj pa gre naprej do te mere, da bo mogoče tudi pri terenskem delu v veliki meri uporabljati preproste davčne blagajne oziroma omogočati takojšnjo povezljivost s finančnim uradom ter takojšnjo izdajo potrjenih računov. Za eno ali drugo varianto se bodo lahko zavezanci odločali samostojno. Glede ostalih zadev pa pri drugih amandmajih. Hvala.
Ker je še interes, prosim, da se prijavite. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Veliko smo govorili o davčnih blagajnah, ki jih uvaja Predlog zakona o davčnem potrjevanju računov. Govorili smo tudi o tem, da smo mi v času naše vlade uvedli tako imenovane virtualne davčne blagajne, ki niso nič virtualne, so kar realne in so dale svoje učinke. In tisti, ki poslujejo z gotovino, so gotovo veliko investirali v to, da so nadgradili softver, morda kupili tudi opremo. Softver pa daje garancijo, da tisti, ki račun izda, ga ne more potem brisati oziroma ga ne more za nazaj popravljati. Ključno je to, da je še vedno človek tisti, in zato večkrat zelo dobro slišim, da potrebujemo pravega človeka, etičnega človeka, ker je človek tisti, ki se bo odločil s pritiskom na gumb, če hočete, ali bo račun za kavico izdal, ali ga ne bo izdal. Zato mislim, da smo spet po dolgih debatah na tem, ali zaupamo davčnim zavezancem, našim podjetnikom; ali država njim ne zaupa. Očitno jim ne zaupa. Zaradi nekaj, ne vem koliko, kakšen delež je teh, ki davkov ne plačujejo, zaradi nekaj teh nepridipravov, če lahko tako rečem, potem država reče vsem zavezancem – vsi ste lopovi. Ker se je koalicija zavezala v koalicijskem sporazumu, da bo napovedala vojno proti sivi ekonomiji, mislim, da koalicija ne razume te vojne proti sivi ekonomiji, ker se spravlja na 80 tisoč zavezancev, ki poslujejo z gotovino. In v zakonu je definicija gotovine zelo ponesrečena. Zato mi podpiramo amandma kolegic in kolegov iz SDS, ki nekako redefinirajo definicijo poslovanja z gotovino. Mi smo prav zaradi nasprotovanja malega gospodarstva tudi v letošnji pomladi sklicali nujno sejo Odbora za finance, kjer smo soočili pozitivne in predvsem negativne strani uvedbe davčnih blagajn. Veliko sem se pogovarjal z davčnimi strokovnjaki in se enostavno režijo temu, ko koalicija pravi – ja, s tem zakonom bomo zdaj dali smrtni udarec sivi ekonomiji. Poglejte, preprost izračun, mi ne vemo, koliko je sive ekonomije; pa če je sive ekonomije recimo 20 % BDP, potem smo na približno 7 milijard. In če želimo res nek ukrep, ki bi sivo ekonomijo razpolovil, ker vse drugo, kar je manj, je pravzaprav neuspeli ukrep. Če želimo sivo ekonomijo razpoloviti, potem bi morali samo iz naslova DDV – in to je zelo približni izračun – dobiti pol milijarde več v državno blagajno. Pol milijarde. Vlada zdaj pravi, da dobimo z uvedbo davčnih blagajn menda 70 milijonov. Na drugi strani pa zavezance, to je tiste, ki poslujejo z gotovino, obremenjujemo s tem zakonom, ker bodo morali kupiti hardversko in softversko opremo. Ocena je, tega nismo mi izračunali v Novi Sloveniji, ampak ocena je, da bo tega stroška približno 40 milijonov. Se pravi da s 40 milijoni udarimo po zavezancih, na drugi strani dobimo izkupiček 70 milijonov. Ja, če je to kakšen ukrep, potem pa jaz res ne vem. Seveda, to so neke prognoze in projekcije, natančnih izračunov nimamo, tako da bomo videli, enkrat bomo videli, kaj bo. In če bo okroglo, bo lopata; če bo špičasto, bodo pa vile. Tako se ne moremo iti nekih ukrepov za večje zaupanje države do gospodarskega sektorja. In če že, če je to palica, potem bi morali dati tudi korenček. Že zadnjič sem diskutiral, potem bi ta korenček moral biti tudi v tej smeri, da nekdo, ki je dobil posel pa bi želel iz sto priti na štiristo zaposlenih v roku enega leta; in ker mora tudi razširiti poslovalnico, pa je ne more, ker ima okoli sebe kmetijsko zemljišče. Kaj bo naredil? Ja, odgovor je zelo preprost, ker je streljaj daleč od Avstrije; odgovor vsi poznamo. Takle 'mamo, bi rekli mladi. O tem je možno veliko govoriti. Kolegica Urška Ban, predsednica Odbora za finance, trenutno je ni tukaj, je rekla, da je pri tistih, ki poslujejo z gotovino, največ davčnih utaj. Jaz se s tem ravno ne strinjam, bi pa želel odgovor od strokovnjakov iz Fursa, kaj oni mislijo. In kar me je močno zbodlo, je še zapis gospoda Aleša Špetiča, glasnika digitalnih tehnologij Republike Slovenije, ki ga je vlada postavila in bi ga morala vlada poslušati. Je tudi podjetnik in je zapisal naslednje: "Edina zakonita možnost za mednarodno usmerjena start-up podjetja, ki želijo imeti svoja poslovanja avtomatizirana, je, da zavržejo obstoječe rešitve in si pridobijo davčno blagajno slovenskih ponudnikov, ki niso prilagojene za poslovanje po svetu, še manj za mednarodno poslovanje. Te blagajne so razvite za delo v trgovini ali lokalih. Si predstavljate," tako Aleš Špetič, "kako start-up podjetja svoje izdelke prodajajo strankam na drugi strani sveta tako, da jih le-te lahko kupijo v poslovalnici v Sloveniji, kjer imajo fizično davčno blagajno, ki je povezana s Fursom [[…]]" in tako dalje. Na to smo, zgleda, pozabili ali pa sem jaz morda rešitev v zakonskem besedilu spregledal. Mi nasprotujemo temu zakonu, nasprotujemo uvedbi davčnih blagajn in trdimo, da bo sive ekonomije več, ker imajo podjetniki počasi dovolj raznoraznih pritiskov, raznoraznih birokratskih ovir, novih in novih stroškov, ki ne prispevajo k novim produktom, k novim trgom in tako naprej. Bom pa podprl amandma k 2. členu Poslanske skupine SDS.
Besedo ima gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. V tej hiši se radi ponavljajo oziroma ponavljamo, pa da bomo nekako uravnoteženi, se bom tudi jaz. Ker smo na veliko stvari že odgovorili tudi v prejšnjih razpravah, tudi na matičnem delovnem telesu, kar je bilo ključnih zadev, ker zgleda, da še niso razčiščeni kljub temu, da smo jih že večkrat pojasnjevali. Vsaj naše razumevanje, tudi vlada, mislim, da je dala korektno nekaj odgovorov, pa vendar. Začnimo nekako na začetku. Kar se tiče sive ekonomije, je bilo že povedano, da po ocenah Sursa obsega približno 8 % BDP. To je približno 3 milijarde evrov in to ni ravno malo. Pretežni del tega, smo tudi že povedali, predstavljajo davčne utaje. S tem ukrepom, z uvedbo davčnih blagajn, gremo vsaj po mojem mnenju v koraku s časom. Že več kot polovica držav članic Evropske unije davčne blagajne v taki ali drugačni obliki ima; je pa res, da nimajo take časovne sreče ali nesreče. Nekatere so to uvajale že v devetdesetih letih, mi smo se tega spomnili v zadnjem času, v zadnjih nekaj letih. Poskusi za uvedbo so bili že prej, ampak zdaj je tehnologija toliko napredovala, da si lahko privoščimo takšne, kot so predlagane v tem zakonu. Osnovno vodilo je tisto, ki smo ga povedali že na začetku, se tudi nanaša kot odgovor na nekatere očitke, da si želimo čim manj izjem v tem sistemu. Sistem, ki namenjen davkom, je mišljen že v startu, da mora biti čim bolj robusten. Ker enkrat, ko zabiješ notri klin, tak sistem lahko razpade. Gre tudi za našo predvolilno obljubo in na žalost vseh tistih, ki so govorili, da SMC nima programa, postajajo zadeve dokaj nehvaležne, še posebej po zadnjih nekaj sejah, ko na vsaki seji sprejmemo eno ali več zadev, ki spadajo v predvolilni program SMC. Kar naenkrat se stvari realizirajo, kar pomeni, da spet demantiramo tisto, da SMC nima programa. Smo sprejeli fiskalno pravilo, sprejemamo davčne blagajne in tako naprej. Kar se tiče davčnih blagajn, smo jih potem skupaj z ekipo iz koalicije dali v koalicijsko pogodbo, skupaj zagovarjali to, da je to potrebno, da je to pravi korak v smeri ureditve tega področja. V začetku leta 2015 je bil tudi akcijski načrt, zdaj imamo pred sabo zakon; upam, da bo danes tudi sprejet. Mislim, da imamo zadostno podporo in da bo tudi v relativno kratkem času sledili pravilnik, da se vse skupaj tudi v praksi udejanji. V okviru nekega zbliževanja z volivci sva se s predsednico Odbora za finance lotila tega projekta pogovarjanja s terenom nekoliko drugače. Šla sva v pet krajev, bili smo v Izoli, Novem mestu, Mariboru, Postojni, Velenju. Vsakič smo se usedli približno za dve do tri ure s tistimi, ki jih je to področje zanimalo. Povabili smo vse, predvsem Gospodarsko zbornico in Obrtno zbornico, predstavili predlog takratnega zakona, se pogovarjali tudi o vsebinskih rešitvah, se pogovarjali o tem, ali imajo kakšne pomisleke, kjer bi se dalo bolje narediti. In na podlagi vseh teh opažanj smo si vzeli čas tudi v Državnem zboru, se med sabo pogovorili in pogledali, kje so res težave, kje pa se težave morda pojavljajo predvsem zaradi nekega nerazumevanja in bodo v relativno kratkem času tudi izzvenele. Prepričan sem, da gre za dokaj dovršen sistem. Kot sem rekel že uvodoma, tehnologija nam je omogočila, da bo ta najbolj dovršen izmed tistih, ki so sedaj na voljo, primerljivega ima morda edino še Hrvaška. Omogočal bo predvsem avtomatiziran nadzor, ki bo enostaven, pregleden, imel bo čim manj človeških napak, po eni strani. Po drugi strani bo razbremenil številne davčne inšpektorje. Bilo je že povedano, da jih je preko 180 v zadnjih letih delalo na blagajniškem poslovanju oziroma kontroli tega, kar naj bi se zdaj opravljalo samodejno z algoritmi na strežnikih Finančne uprave; kar pomeni, da se je več kot polovica davčnih inšpektorjev ukvarjala samo s tem. Kakšen je bil pa izplen tega? Bil je zanemarljiv, ker je večino teh zadev zelo težko dokazati z vidika dodatnega odmerjenega davka ter z vidika kazni. To nas navdaja s tem, da v tistem delu, kjer je morda delo neproduktivno, to prepustimo informacijski tehnologiji, ki to lahko primerljivo ali celo bolje opravi; in vse tiste resurse, ki jih imamo, nameniti v drugo smer. Tisto, kar pravite, da z davčnimi blagajnami ne bomo rešili – se strinjam, zato se nam bo pa razbremenilo več kot 100 inšpektorjev, razbremenila se bo infrastruktura. Z novimi ukrepi oziroma komplementarnimi ukrepi, tistimi dodatnimi, se bo tudi primerno naslovilo; seveda se vse skupaj naslavlja in rešuje. Gre za enostaven in odprt sistem, kar smo tudi že povedali. Zastavljen je tako, da katerikoli ponudnik, ki se bo pojavil na trgu, bo pogledal pravilnik, kako morajo zadeve biti narejene, in bo lahko svoj program oziroma programsko rešitev ponudil. Najbolj uspešen bo tisti, ki bo za razumno ceno ponudil uporabniku najbolj prijazno rešitev. Poleg te je pa za najmanjše na voljo tudi ta, o čemer smo že večkrat govorili, da bo Finančna uprava Republike Slovenije morala zagotoviti brezplačno programsko opremo za tiste, ki so morda premajhni, si tega ne morejo privoščiti ali zaradi kakšnih drugih razlogov tega sistema ne morejo uporabljati; da bodo lahko uporabljali tistega, ki ga bo razvila Finančna uprava. Na ta način bomo prišli tudi do cenovno ugodnejših rešitev, kot bi bile tiste; ker dejstvo je, da tiste blagajne, ki so bile fizične, bi morali imeti certificirano strojno opremo, certificirano programsko opremo, bi jih bilo bistveno lažje prikrojiti za kakšnega ponudnika. Teh se pač ne da, ker je odprt sistem. In zaradi tega bo rezultat tudi, da bodo rešitve za zavezance bistveno cenejše, kot bi bile v drugih primerih. Prav tako je tu zelo dobrodošlo to, da se podatki nalagajo pri Finančni upravi, kar pomeni, da ne bo treba iti več na teren in pregledovati, kot se je dogajalo doslej pri virtualnih blagajnah, ker ne glede na vse skupaj so bili podatki pri zavezancu. To pomeni, da je moral inšpektor fizično še vedno priti na teren, se ukvarjati z njimi oziroma dati nek zahtevek, te podatke presneti in potem jih je teoretično lahko uporabljal v pisarni. Ni pa jih mogel množično obdelovati, se pravi sistemsko, da je nek algoritem, da na podlagi nekih ponderjev, nekih uteži in vnaprej navedenih pravil ugotovi, ali je nek zavezanec bolj tvegan ali manj tvegan. In za tiste, ki jim da tvegano oceno, se potem tudi izvrši davčni pregled. In na ta način, prvič, se ne obremenjuje tistih, ki poslujejo pošteno. Po drugi strani se vsa sila oziroma intelektualna zmogljivost inšpektorjev in vsega tega začne ukvarjati s tistimi, ki ne poslujejo ravno skladno z zakonom, in tistimi, ki morda padejo ven, kot ste rekli, ne izstavljajo faktur; šušmarji, tisti, ki jih ta zakon, tudi če bi jih hotel, nekako ne more nasloviti. Za to pa so komplementarni ukrepi. Kar se tiče teh ukrepov, smo že začeli s tem. Ne gre zgolj za davčne prihodke, gre tudi za razbremenitev inšpektorjev, gre za posodobitev delovanja Finančne uprave, gre za posodobitev delovanja nadzora, gre za naprednejši sistem ugotavljanja kršiteljev. Kar se tiče preprečevanja dela na črno in zaposlovanja, vseeno velja omeniti, da se posredno s tem tudi to omejuje, ker je v tem zakonu ena določba, kateri podatki se pošiljajo Finančni upravi. Pošiljali se bodo tudi nekateri podatki, na podlagi katerih bo mogoče sklepati, ali morda nek zavezanec gre oziroma posluje na polju zaposlovanja na črno ali kaj takega. Zakaj? Preprosto, ko bo sistem preverjal različne zavezance, mu bo verjetno relativno jasno, da nekdo, ki posluje na nekem mestu, morda tukaj ob Ljubljanici, kakorkoli, s pol manj zaposlenimi, ne more narediti dvakrat več prometa kot njegov sosed, ki ima vse zaposlene. Že to bo nek povod, da se začnejo zadeve malo bolj podrobno gledati. Naprej, kar se tiče neevidentiranega prometa in gotovine, mislim, da se s tem vseeno tistim, ki poslujejo na robu ali čez rob, ena možnost zapre. Se pravi popravljanje teh podatkov in prilagajanja; iz enega polja možnih utaj se jih izrine in s tem gredo na drugo polje. Za tisto bodo pa komplementarni ukrepi, ampak tukaj ne gre za podobno situacijo kot imamo mi, prej so bila tudi omenjena neka področja transfernih cen. Transferne cene so eno področje, ki ga ti urediš, in potem ti zbežijo na drugo področje; ampak ne na druge dve ali tri, kot se pojavljajo tukaj pri takem enostavnem poslovanju, ampak na preostalih dvajset. Recimo na izvedene finančne instrumente, tam pa zadeve postanejo bolj zahtevne. V tej situaciji, ko mi reguliramo poslovanje z gotovino, ni takih naprednih modelov, zato se tudi regulirajo na bolj enostaven način. Če gremo naprej, kakšni so dodatni učinki, ki si jih obetamo. Če gledamo vzporednice s Hrvaško, kjer se je povečalo zaposlovanje v teh branžah, se pravi za približno 4 tisoč 100 ljudi, povečalo se je za približno 18 % število podjetij v tej branži, povečal se je obseg investicij v tej branži zaradi tega, ker kar na enkrat je treba tisti promet, ki prej ni bil evidentiran, nekako potrošiti za zaposlovanje in za morebitne investicije, prenovo lokalov, osnovnih sredstev, morda nakup stružnic, kakorkoli že; s katerimi se potem tudi koristijo investicijske olajšave, izboljša se likvidnost. Veste, da sta v našem prostoru najmanj dve težavi. Prva je povezana z bankami, ki ne odobrijo posojil. Če je slabo poslovanje, tudi na račun tega, ker se skuša morda del prometa prikriti, je težko dobiti sredstva za investiranje. Poleg tega je drug zanimiv vidik ta, če bo pač višja likvidnost na transakcijskih računih, bo tudi boljša plačilna sposobnost, kar si tudi nekako obetamo. In če pogledamo še nekatere druge učinke na Hrvaškem, recimo povprečna plača v branži je šla gor kljub povečanemu številu zaposlenih. Povečal se je promet, povečal se je izplen iz DDV. Je nekaj pozitivnih eksternalij, denar pride v sistem, se v tem sistemu začne vrteti, se oplaja in na več mestih imamo vsi korist od tega, podjetniki in zaposleni, država ima od tega koristi, tukaj je več plusov. Kar se tiče malih zavezancev, če grem še malo na to, bi vseeno izpostavil nekatere prednosti oziroma nekatere rešitve, ker dejstvo je, da bodo mali s tem dodatno obremenjeni in treba je bilo poiskati neke izhode iz tega, kako bi jim lahko pomagali. Prva zadeva je to, da je opredeljeno predhodno obdobje dveh let, v katerem se bo lahko zavezanec prostovoljno odločil, ali bi šel na potrjevanje računov v realnem času, to je elektronsko potrjevanje ali fiskalizacija; ali pa se bo odločil za uporabo vezane knjige računov, ki jo bo naknadno potrdil. V teh dveh letih računamo, da se bo izboljšala zmogljivost strojne in programske opreme, konec koncev neka IT pismenost vseh tistih, ki naj bi to uporabljali, neka krivulja učenja; poleg tega se bo sigurno izboljšal signal. Kot veste se trenutno naša mobilna omrežja nadgrajujejo z novo tehnologijo, s tem se bo povečal obseg prenosa podatkov, znižuje se cena prenesenih podatkov, povečuje se pokritost s signalom. Prav tako pa se bo v teh dveh letih vzpostavila tudi neka praksa in ta praksa se tudi med raznimi združenji kar dobro izmenjuje. Na račun tega računamo, da bo bomo v dveh letih prišli tako daleč, da ne bo več težav preiti na popolnoma avtomatiziran sistem. Naprej, sem že prej omenil brezplačno aplikacijo na spletnih straneh Durs oziroma Finančne uprave po novem, odkar so se združili s Cursom. Ker je sistem odprt v večini primerov oziroma praktično vseh za te male zavezance, bo možno z nekimi aplikacijami oziroma z aplikacijo na mobilnem telefonu, ki bo imel naložen certifikat, to opraviti. Če bo nekdo za to pooblaščen znotraj društva, bo lahko konec koncev na sorazmerno enostaven način to počel. Konec koncev vsak podjetnik, manjši, ki mu to predstavlja velik strošek, sem si pogledal te stvari tudi na Hrvaškem, ko sem kakšen vikend bil dol, kako se to rešuje. In prišel sem do enega primera, mislim, da je bilo v Poreču, ko je en gospod prodajal več zadev, pa je imel preko sedemdeset let. Prodajal je parkirne listke, prodajal je spominke in prodajal je domače proizvode. Ampak ne tiste kmetijske, ker pri njih velja izjema, ampak razne pijače in tako naprej, kot so po navadi ob cestah. Vse, kar je imel, je imel mobilni telefon, ne bom povedal znamke, v paketu za en evro ga je kupil, z običajno naročnino, ki ga se stala dvanajst evrov, preračunano iz kun; in imel je tiskalnik za petinštirideset evrov. Jaz sem ga vprašal, ker je bil starejši gospod, kako se je on na to navadil. On je rekel, prva zadeva, ko so objavili, kaj bodo naredili, sem rekel, da jaz ne bom delal več, se bom upokojil, konec, dosti bo. S tem so pa res naredili tisto končno zadevo, zaradi katere jaz ne bom več delal. In ker je bil še vedno tam, sem ga vprašal, kako je šlo, je rekel – ja, nič, sem si nabavil ta telefon, poglejte, tako imam, tukaj so te cifre, udarim in to je to. Gre, račun se mi izpiše, vse imam evidentirano, prej sem izgubljal listke, to, ono, tretje. In zdaj zadeve funkcionirajo. Nekdo, ki je a priori rekel, da to ni zame, nikakor ne bom tega delal, je bil že starejši gospod, ki glede informacijske pismenosti morda ni imel takšnih možnosti, ker se izjemno hitro razvija; pa vendar se je tega lotil, naredil in dela, posluje; ter poleg tega za nek razumen strošek. Od tukaj naprej velja vseeno opozoriti na nekatere informacije. Zakon o davčnem postopku in Zakon o davku na dodano vrednost nam definirata določen primer, ko računa ni treba izdati. Ker je sopogoj predpisan v zakonu, morate izstaviti fakturo in plačati v gotovini oziroma z nečim, kar se šteje za gotovino. Prej smo slišali, da je opredelitev sorazmerno široka. V nekaterih primerih računov ni treba izdati, to so razni avtomati. Pri malih, recimo društvih in tako naprej, so pa primerljive situacije, ko imate plačilo članarine, ko imate plačilo donacij; v takšnih primerih se račun ne izstavlja, kar pomeni, da ni dolžnosti, da bi nekdo imel davčno blagajno. Če pa nekaj prodaja, konkurira na trgu – takrat pa ja, konec koncev se gre posel. In če gremo naprej, kar se tiče življenjskosti tega zakona, tukaj so bile predvidene oziroma smo razmišljali tudi v smeri tega, kaj se v praksi dogaja, da ne bo nekaj napisano in potem se bo ugotovilo, da zavezanci tega ne morejo uporabljati. Rečeno je bilo že prej, nekje ni signala, nekje bo izpad elektrike, nekje se bo pokvarila strojna oprema, karkoli se bo zgodilo. Poudariti velja, da je to v zakonu predvideno na različne načine. Če recimo pade linija, se računi še vedo izstavljajo, ker bi bilo popolnoma nelogično, da nekomu onemogočimo poslovanje. Če imate vi polno gostilno ali prodajate, ste opravili neko storitev kot obrtnik, bi bilo popolnoma neživljenjsko, da vi v tistem trenutku ne morete izstaviti fakture. Vi jo izstavite, tisti trenutek, ko se spet poveže naprava s spletom, se bo samodejno fiskaliziralo vse za nazaj. Drugi vidik, ko zmanjka elektrike, takrat nimate kaj, ste prisiljeni, da vzamete kemik in blok ter napišete, kot se je delalo do zdaj. In za te primere je pa predvideno, da se bo potem v nekaj dneh vse skupaj fiskaliziralo. Nekaj je bilo tudi rečeno glede kazni. Začeli smo ta razmislek, kako zapreti ta trikotnik oziroma krog; na eni strani imamo Finančno upravo, na drugi strani imamo kupca, na tretji strani imamo prodajalca. Vsi trije so zadolženi oziroma lahko vplivajo na to, ali bo nekdo izpolnjeval svoje davčne obveznosti oziroma izstavil fakturo, jo fiskaliziral, ali ne. Ker če je prodajalcu v interesu, da ne izstavi fakture, pa ga nihče na to ne opozori, ne finančna uprava ne kupec, v takšnem primeru je bistveno večja verjetnost, da računa ne izda. In velikokrat se dogaja, ko smo se mi pripravljali na ta zakon in smo se pogovarjali z razno raznimi zavezanci, so nam povedli, da včasih so kupci tisti, ki pritiskajo na dobavitelja oziroma na nekega prodajalca, naj ne izstavi fakture; češ dajte mi dodatni popust, saj ne rabim računa, boste vi prišparali na DDV. Sicer v večini primerov to na DDV ne funkcionira, posebej pri obrtnikih, oni kupujejo z 20-odstotnim vstopnim, ko prodajajo oziroma nekaj zmontirajo, je devetodstotni. Tukaj ni nekih bistvenih razlik, je pa potem recimo na dohodnini, na prometu. Vseeno velja to poudariti. Zaradi tega smo na nek način želeli ta krog zaključiti, eden izmed je ta mehki del, osveščanje, kot je bilo rečeno s strani NSi, ta korenček. Mi si tukaj predstavljamo predvsem nagradne igre, osveščanje in tako naprej. Na drugi strani pa palica, neka simbolična kazen v višini 40 evrov. Kot veste, velja splošni Zakon o prekrških, ki ureja področje prekrškov na tem mestu. Je podobno kot pri parkirni kazni, če plačate v osmih dneh, je to polovica, je to 20 evrov. Poleg tega velja tudi tista določba iz Zakona o prekrških, ki predvideva, da lahko inšpektor v takem primeru, ko so lažje kršitve izreče zgolj opomin in ne da kazni. In gremo spet na tisto polje osveščanja. To je tisto, kar bi radi zasledovali, tudi pri nas, da so inšpektorji osveščeni, da vedo, da imajo tudi druge možnosti, da poskusijo predvsem opozarjati, osvestiti kupce in na tak način vplivati na davčno kulturo v Sloveniji. Nekateri rečejo, da pri nas niso vsi delikventi, dejansko to drži. Jih je pa nekaj, ki jih bo treba nekako osvestiti. In če imamo mi 3 milijarde ocenjene sive ekonomije, to nekaj je; ni zgolj neka margina. Poleg tistih, ki poslujejo pošteno, je treba za tiste, ki bi radi malo manj pošteno poslovali, poskrbeti, da bodo tudi oni poslovali pošteno, ker na tak način se tudi konkurenčni pogoji izenačijo in na tak način si lahko tudi na zdrav način konkurirajo. Če gremo naprej na druge ukrepe, rečeno je bilo, da ta ukrep, pa tega mi v SMC nikoli nismo rekli, tudi kar se tiče koalicijsko ali od vlade nisem tega slišal, da bi ta ukrep sedaj kar na enkrat vse rešil. To je en ukrep. Poleg tega bodo potrebni številni komplementarni ukrepi, ampak vsega na enkrat se ne da. Naredili smo tega, sedaj sledijo drugi. Do konca leta je še kar nekaj časa, 2016 bo zanimivo leto. Verjamem, da bomo marsikaj še prinesli na to mizo, kjer se bomo pogovarjali, lahko sprejeli in tudi nekako iskali skupne rešitve, ki bodo dobre. Poleg teh je sigurno nekaj ukrepov, ki se predvidevajo. Omenil sem že nagradne igre, omenil sem progam, ki bo na voljo na spletni strani Finančne uprave. V zadnjih mesecih se bil kar nekajkrat malo nervozen zaradi spletne strani Finančne uprave, ker se mi je zdela malo manj [[…]], navajen sem bil na prejšnjo stran Dursa, ker sem tam veliko bil. Nekako sem prišel do tega, da mi le-ta ne odgovarja oziroma nisem našel tistih podatkov, ki sem jih rabil. Sem se kar potrudil, da sem jih našel. In poglej ga zlomka, v vmesnem času je pa Finančna uprava dejansko na tem delala in še vedno dela. Tista spletna stran v tem času, od kar sem na začetku začel, ne bom rekel, težiti, ker to ni prišlo od mojega teženja, prišlo je tudi od njihove iniciative, da je to treba urediti, se je marsikatera stvar, na katero sem opozoril, še preden je prišlo to opozorilo do njih, že uredila. Verjamem, da do takrat, ko se bodo uvedle davčne blagajne, bo ta stran res izpiljena, uporabniku prijazna, poleg tega pa bo tudi dokaj obsežen tisti segment, ki bo imel te odgovore na pogosta vprašanja. Veliko kritik prihaja predvsem zaradi neobveščenosti, morda nerazumevanja, pa to ni na strani zavezanca. To je vseeno na strani države – Državnega zbora, Vlade in ministra za finance –, da začnejo čim bolj in dokaj jasno komunicirati. Jasno in neposredno, da zavezanci vedo, kaj jih čaka, da to ni noben bav, bav; ampak da delamo stvari tudi v njihovo korist in predvsem zaradi njih. Kar se tiče zavez, ki so tukaj nekako še notri, poleg debirokratizacije, na kateri se dela, poleg prestrukturiranja davčnih bremen, na katerem se tudi dela, poleg tega, da se izboljša način oziroma kakovost oziroma učinkovitost pobiranja davkov, se dela tudi na drugih zadevah, ampak vsaka stvar terja svoj čas. Sedaj smo mi tukaj eno leto, odkar so bile volitve, uradno delamo deset mesecev, vlada morda osem mesecev. Tako hitro se vsega ne da rešiti. Delamo pa na tem. Kar se tiče tega zakona, ga jaz vsekakor podpiram. Izhajam tudi iz področja, v prejšnjem življenju sem se ukvarjal z davki, mi je to blizu. Tudi takrat, ko sem se odločal, ali pristopiti k SMC ali ne, sem najprej gledal program in usmeritve, kar se tiče davkov. Tukaj sem videl določene rešitve, tudi določene možnosti za izboljšave; in te se sedaj dogajajo. In zato sem še vedno tukaj, kjer sem. Kar se tiče nekaterih razprav, ki so bile do sedaj dane. Ena je bila že rečena – ne bomo zajezili sive ekonomije in dela na črno. Tisti, ki dejavnosti delajo na črno in ne izdajo faktur, kot sem že prej rekel, inšpektorji bodo lahko dali energijo drugam, s posodobitvijo informacijskega sistema Finančne uprave bodo ti pregledi lahko postali bistveno bolj usmerjeni. Če imamo mi kar naenkrat sproščenih 180 inšpektorjev, dobro, nekaj manj, ker imajo še kaj drugega verjetno za delati. Pa recimo 50 inšpektorjev, če opravijo dva pregleda na terenu na teden, verjetno vidite, da lahko v treh do štirih letih obiščejo praktično vse šušmarje. To je proces, ki traja. Se bo naredil, se spreminja kultura, se spreminja ustroj in delovanje tega davčnega sistema. Kar se tiče znižanja davkov, da visoki davki povzročajo več davčnih utaj in obratno. Že zadnjič sem tukaj pokazal zanimiv graf, ker me je malo razjezilo, da se to tako vehementno pojavlja. Rdeča pomeni zniževanje davčnih stopenj, nižja, kot je davčna stopnja; tukaj pa imate sivo ekonomijo. In zanimivo je to, da nižji, kot so davki, višja je siva ekonomija. To spada iz tistega, kar gledamo po OECD, kar pomeni, da verjetno zajec ni v tem grmu. Vi imate lahko sorazmerno visoke davke in nizko sivo ekonomijo. In zakaj to deluje? Iz dveh razlogov. Prvič, percepcija, kaj vi za ta denar dobite, to je ena stvar. Druga stvar, kako je reguliran sistem. Ali je robusten, ali deluje, ali je nadzor, ali med zavezanci prevladuje zavedanje, če bo nekaj naredil narobe, ga bodo relativno hitro dobili. Tega v Sloveniji še ni, si pa prizadevamo, da bi do tega prišli. Ker enkrat, ko je sistem robusten, jasen in pregleden, takrat tudi utaj ni več. Pa ne samo zaradi tega, ker bi bili zavezanci tako pošteni, večina jih je; ampak za tisti manjšinski del, kjer je potrebna palica, ter zaradi zavedanja, da je tako delovanje nedopustno in da bodo sorazmerno hitro najdeni, odkriti in tudi sankcionirani za tisto, kar delajo narobe. Kar se tiče zapiranja dejavnosti, mislim, da sem že vse povedal s primeri iz Hrvaške, tam so tudi govorili, da bo 20-odstoten upad podjetij v tej branži. Za 18 % je šlo gor. Rekli so, da bo 4 tisoč manj zaposlenih v teh branžah. Bilo je 4 tisoč 100 več zaposlenih v teh branžah. Bilo je rečeno marsikaj. Šle so povprečne plače gor v teh branžah, šel je gor obseg investicij. Ta veriga se je sklenila in to je vse skupaj tudi potegnilo druge dejavnosti za sabo, da se sedaj posluje boljše. Kar se tiče nepokritosti Slovenije z internetom, tehnologija se izboljšuje, v prihodnjem obdobju ni potrebno, da bi nekdo pridobival potrdilo Akosa, ker se lahko prostovoljno odloča. V dveh letih bo pa tudi Akos moral ugotoviti, na kakšen način bo to zagotavljal. Če se bo ugotovilo, da to ni možno ali da se ne da dobro narediti, mi smo zakonodajna oblast, še vedno se da kakšne stvari izpiliti v tem zakonu v nekem doglednem roku, če bo res prišlo do tega, da se bo ugotovilo, da je zadeva brezizhodna. Tudi ta izjava mi je bila dobra – smrtni udarec sivi ekonomiji. Se pravi, vsak ukrep, ki je manj kot razpolovitev sive ekonomije, ni nič. Je tako, a smo rekli? To je en ukrep. Zato, da pridete vi do 50-odstotnega učinka, morate sprejeti nekaj ukrepov. Dejstvo je pa, da se bodo z naborom ukrepov, več kot jih bo, ko bomo več sivih polj pokrili, nadsorazmerno zmanjšal obseg sive ekonomije. S prvim ukrepom se zmanjša zgolj toliko, kot se zmanjša. Ocenjujemo ga lahko samo na podlagi tega prvega ukrepa, mi ne moremo v zakon napisati, da bo učinka ena milijarda, če imamo samo en ukrep. Tudi ne moremo sočasno ocenjevati vseh ostalih ukrepov. Pričakujem pa, da bo z ostalimi komplementarnimi ukrepi učinek višji, kot je za ta konkreten primer oziroma za ta konkreten predlog zakona. Naprej, kar se tiče tega, da mora biti palica in korenček, spet je bilo v tem smislu – iz 100 na 400 zaposlenih. Ja, birokracija v Sloveniji je kar razraščena, tega se sami zavedamo. Kar lahko rečem, je, da delamo na tem, ne glede na to, na katerem področju smo bolj angažirani, tukaj v SMC, pa tudi kar se tiče koalicije. To je problem, se ga pa ne da odpraviti na hitro. Moj nono je vedno rekel, da nobena stvar se ne more narediti na hitro, niti tam – mislim, da je zadnjič nekdo rekel – , kamor gre tudi cesar sam. In dejstvo je, da za to rabimo več časa. Rabimo še leto, dve, tri. Se tudi govori, da se ne rabi nobenih analiz, na pamet se stvari pač ne dela. Zato rabimo čas, delamo na tem, to je en ukrep, sledijo drugi. Kar se tiče elektronskega poslovanja – mislim, da je tam prišlo do malega nesporazuma, s katerim smo se tudi mi ukvarjali. Takoj, ko je bilo tisto objavljeno, smo se kar vrgli notri in začeli ugotavljati, ali je res, ali ni res, v katerem primeru drži, v katerem primeru ne drži. Ugotovili smo naslednjo stvar. Da je tukaj verjetno šlo za manjše nerazumevanje. Mi se nismo ukvarjali s procesorji plačilnega prometa, da bi mi Paypalu ali Paysafu ali katerikoli izmed teh organizacij, ki procesirajo spletna plačila, naložili, kako naj to procesirajo. Mi smo se ukvarjali z računom, to pa je ločeno od procesiranja spletnih plačil. In še druga zadeva je. Pretežni del teh spletnih plačil gre preko posrednikov, ki se štejejo na nek način kot banke, tistega ni treba fiskalizirati. Treba je fiskalizirati drugi del, kjer pride do podobne situacije plačila s karticami, kreditnimi karticami. S tem smo se ukvarjali, smo se pogovorili in prišli tudi do zaključkov, da to ne bi smel biti tak problem. Res je, da bomo morali nadgraditi proces izstavljanja faktur; ne gre pa za to, da bi jim spremenili integralni del pridobivanja njihovih dohodkov oziroma zaračunavanja njihovih dohodkov, se pravi procesorjev, plačil, ki se dogajajo preko spleta. Kot rečeno, jaz bom zakon z veseljem oziroma z nekim optimističnim pogledom vnaprej podprl. Hvala.
Besedo ima dr. Bojan Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Vidimo, da je zadeva kompleksna, da je ta del davčnih blagajn samo en majhen kamenček v mozaiku celotne problematike. Odvisno je, kako gledamo na statistike; nekatere statistike prikazujejo manjši procent sive ekonomije, nekatere večje. Jaz v teorijah in v svojih raziskavah ugotavljam, da je siva ekonomija samo en segment neformalne ekonomije. Kot neformalno ekonomijo jaz povzamem vse dejavnosti najprej črne ekonomije, kar pomeni tisto, kar je prepovedano in že kot tako ni podvrženo davku, to so po navadi vse kriminalne dejavnosti. Potem imamo sivo ekonomijo, o kateri govorimo danes, sama dejavnost je po navadi dovoljena, vendar se od te dejavnosti ne plača davka. Potem imamo belo ekonomijo, ki je prav tako dovoljena, ampak gre za tisto, kar je že bilo omenjeno, selitev industrije, izvedeni finančni instrumenti in drugi novi finančni produkti. Tukaj gre za velike količine denarja, ki odteka mimo davkov. In če povzamem vse te dejavnosti iz raziskav, ki smo jih naredili v svetu in tudi z Evropsko unijo, so ti procenti od 25 % pa naprej. Za tranzitne države še veliko večji, bolj gremo v nerazvite države, v Afriko, pa tudi do 50 %. In sedaj se ukvarjamo s segmentom, vlada pravilno ugotavlja, da bodo potrebni še drugi ukrepi. Če teh ukrepov ne bomo izvedli naenkrat, ljudje v te ukrepe ne bodo zaupali. Zato pričakujem, da bodo ostali ukrepi sledili čim prej. Pozabljamo na nekaj, pozabljamo, da smo priča številnim migracijam, migranti kot takšni prihajajo v obljubljene dežele delati. Iščejo delo. Kdo jim lahko nudi delo? Ravno neformalna ekonomija. Tukaj imamo potem trikotnik migrantov, delodajalcev in tistih, ki vodijo te ljudi v obljubljeno deželo. Mi že zamujamo z ukrepi, kajti val beguncev že teče preko nas ali pa nas bo [[nerazumljivo]]Če grem naprej, na tem področju obstaja ponudba in povpraševanje. Ne moremo se ukvarjati samo s ponudbo ali samo s povpraševanjem, ampak moramo gledati na zadeve kompleksno. Pričakujem čim prej ukrepe, tudi glede izpostavljenih vprašanj. Vloga države je, da omeji neformalno ekonomijo, ne pa jo s svojimi ukrepi še pospešuje. In če zaključim, da se ukrepi zaenkrat koncentrirajo samo na področje sive ekonomije, kar v večji meri prizadene ljudi, ki so na robu preživetja in si z neformalno ekonomijo rešujejo svoj socialni status. Moramo jim ponuditi konkreten izhod, da bodo lahko preživeli, kajti ukrepi vlade gredo v to smer, da formalna ekonomija, se pravi tista zakonita, postaja vse bolj podobna neformalni ekonomiji. Priča smo oblikam dela, ki so vse bolj podobna neformalnim oblikam dela; in delavci imajo vse manj pravic in si tako rešujejo svoj življenjski položaj z neformalno ekonomijo. Samo enostranski ukrep, ki pomeni represiven poseg, ne bo dal želenih ukrepov, če na drugi strani tudi v formalni ekonomiji ne bomo nudili ljudem možnosti preživetja. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. S zadnjim stavkom kolega gospoda Bojana Dobovška se popolnoma strinjam. Bi pa rad uvodoma opozoril na kolega iz SMC; mislim, da je gospe Vraničar naredil izjemno veliko pozitivno reklamo, kar se tega zakona tiče. Mislim – v negativnem smislu. Mislim, da je bil danes nastop gospoda – pa mi je žal, da je šel ven – resnično vzorčni primer čistega birokrata, ki nima čisto nič z realnostjo tega življenja, popolnoma absolutno nič. In lepo prosim tudi poslanke in poslance, da se malo pozanimajo, preden na tak način razpravljajo – čisto neživljenjsko. Spoštovani, poglejmo čisto na kratko zgodovino naše Slovenije. Poglejmo bančno luknjo, 6 milijard, poglejmo tatvine, ki so se zgodile, ko se je delal naš kompletni avtocestni sistem. Potem poglejmo TEŠ 6, tukaj lahko govorimo za več milijard evrov, ki so bile pokradene v tej državi. In ponovno lovimo kurje tatove, namesto da bi se ukvarjali s tistimi, ki so največji lopovi v tej državi. To je neverjetno. Gospa Vraničar je danes povedala, da pričakujejo pozitiven učinek tega zakona blizu 100 milijonov evrov letno. Jaz mislim, da to ne bo. Ampak pa preračunajmo – 7, 8 milijard, ki jih je bilo pokradenih, 80 oziroma 70 let vsako leto 100 milijonov evrov, če bi to bando razkrinkali, ki je pokradla celotno državo. In kurjih tatov ne bi potrebovali loviti. In še nekaj, ljudje se ne bi izogibali davkom, plačevanju davkov, če bi lahko preživeli. Gospod Dobovšek je prej zelo konkretno povedal stvari. Ne bi se posluževali takšnih in drugačnih rešitev na eni strani. Na drugi strani je govoril tudi o tistem, o čemer se z njim popolnoma strinjam. Danes imamo ljudi na minimalni plači, ki ne morejo preživeti. Enostavno legalno prihajajo v zgodbo in nič; namesto da bi Vlada Republike Slovenije in koalicija vztrajno delala na tem, da bi se to področje uredilo, da bi ljudje lahko normalno živeli, da bi ustvarjali pogoje za razvoj ekonomije, za razvoj gospodarstva, da ne bi bila stalno večja večina na minimalni plači, proizvajali upokojence, ki gredo v pokojnino pri 40 letih delovne dobe, pa ne morejo preživeti, dobijo 420 ali 450 evrov penzije ali 500. Včeraj sem bil ravno na terenu na obisku in mi ti ubogi upokojenci s 400, 300 evrov pravijo, da letos še sploh niso dobili tistega ubogega dodatka 200, 300 ali 400 evrov zraven, kolikor dobijo, da bi lahko šli za tri dni na morje. Sramotno, kakšno vlado imamo, sramotno. In danes sem slišal, da bodo šele nekje pri julijski plači ta prispevek dobili. Sicer to ne paše v ta zakon, se opravičujem, sem moral to povedati, ker me to žalosti. To je neverjetno. In tukaj sedi stranka Desus, ki držijo glavo dol pa roko čez obraz, da jih ne bi slučajno upokojenec pogledal v obraz in videl pravo resnico njihovega zastopanja, njihovih interesov tistih najbolj revnih v tej državi. To se mi zdi pomembno, kolegi iz Desusa, da se tukaj postavite, ne pa za privilegirance, tistih 15 tisoč, ki so se rodili po letu 50, pa dobivajo tisoč 470 evrov pokojnine; 15 tisoč, ki so se rodili po letu 50, lepo vas prosim. Gospod predsednik, se vračam nazaj k razpravi o tem zakonu. Tukaj ne morem mimo tega, da ne bi tukaj upošteval mnenje Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. In jaz sem to že velikokrat povedal. Mislim, da bi se vlada in koalicija, ki so ta zakon pripravljali, morali zavedati in se zagotovo tudi z njimi pogovarjati, ko so pripravljali to rešitev. Gospod Meh, predsednik Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, je dejal naslednje: "Davčne blagajne ne bodo imele nobenega vpliva na sivo ekonomijo, pomenijo pa dodatno obremenitev gospodarstva." To je tisto, o čemer sem govoril pred tem. To je njegov citat. In citiram še naprej. "Uvedba blagajn kaže na nezaupanje politike v naše gospodarstvo," je še dodal predsednik Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. "Blagajne bodo prizadele samo poštene podjetnike, ki izdajajo račune. Tisti šušmarji, ki delajo na črno in računov ne izdajajo, pa ne bodo občutili nobenih posledic," je prepričan. "Obrtniki in mali podjetniki, ki poslujejo z gotovino, so zato vseskozi nasprotovali uvedbi blagajn," je še dodal. Še naslednji stavek: "Vsaki dve leti nove blagajne." Meh je spomnil, da so leta 2013 uvedli virtualne blagajne, ki so pomenile dodatno obremenitev slovenskega malega gospodarstva, takrat prinesle dodatnih 100 milijonov evrov plusa v proračun. "Dodatnih rezerv, ki bi jih bilo moč še iztisniti iz malega podjetnika, ni več," je prepričan. In mislim, da je predsednik Obrtno-podjetniške zbornice zelo jasno ter malce zavito povedal pravo resnico, da bomo tiste male podjetnike in obrtnike, ki že v danem trenutku ne morejo normalno preživeti, zdaj potisnili v popolno revščino ali na Zavod za zaposlovanje. In kdo bo to plačal? Tisti z minimalnimi plačami, tistih nekaj sto tisoč ljudi, ki je v tem trenutku še zaposlenih. Mislim, da prihajamo v neko situacijo, kjer si ne moremo več znova in znova dovoliti obremenjevati gospodarstva. Predvsem od vlade in koalicije pričakujem, da bodo prišli v državni zbor z ukrepi, ki bodo pozitivno vplivali na pogoje, da bodo ti obrtniki in podjetniki, ki še živijo v naši družbi, lahko dodatno zaposlovali. In samo to je pot, nobene druge ni. Z vsemi dodatnimi administrativnimi ali takšnimi in drugačnimi ukrepi, ki gredo proti razvoju podjetništva in obrtništva, pa mislim, da bomo počasi resnici na ljubo prišli v eno vrzel, iz katere se definitivno ta država ne bo mogla izviti. Poleg tega, da tukaj še upoštevamo, kako se nam ruši razmerje med zaposlenimi in upokojitvami. Danes je bilo rečeno, nekdo je to že povedal, v kolikšnem času bomo prišli na rezultat 1 : 1 – en upokojenec na enega zaposlenega. Še kako hudičevo je pomembno, da ustvarjamo na tistem področju, sprejmemo in pridemo z ukrepi, ta vlada in ta koalicija, da bodo zaposlovali, da bomo imeli čim več zaposlenih, če na drugi strani tudi strmo raste število upokojencev. Da bomo obdržali to razmerje ali še izboljšali to razmerje v smeri zaposlenosti. Danes je bilo že slišati, da je ta zakon oh in sploh najboljši, najkvalitetnejši, pripomogel bo vsem in vsakomur, da [[…]]Ne vem, na kakšen način sicer, jaz tega ne razumem, kar je gospod govoril. Tukaj imam zapis, ki smo ga dobili s strani Planinske zveze Slovenije, Zveze za šport invalidov Slovenije – Paraolimpijski komite, Olimpijski komite Slovenije – Združenje športnih zvez, Bojan Rotnik, Damijan Lazar, Bogdan Gabrovec in vseh ostalih društev v tej državi, ki se jih ta zakon dotika. Mi smo že s samimi zakoni na področju omejitve, ki jih že sedaj imajo vsa društva, šli tako ali tako predaleč. Če pogledate na drugi strani, kako lahko v Avstriji to funkcionira, kako tam društva normalno funkcionirajo; govorim o gasilskih društvih, o športno-kulturnih društvih, govorim o vseh ostalih društvih. In mi z vsako novo potezo dodatno obremenimo ali onemogočimo normalno delovanje društev v naši družbi. In poglejte, kaj so zapisali, to bom pa citiral, da slišite vsi, tudi gospa Vraničar. "Spoštovani, na vas se obračamo z namenom, da vam pojasnimo predvidene učinke v primeru sprejetja predlaganega Zakona o potrjevanju računov. Predlagana uvedba davčnih blagajn globoko posega v delo športnih društev, ki jih je v Sloveniji več kot sedem tisoč. Pri športnih društvih se kalijo slovenski športniki, ki potem prinašajo odmevne rezultate, poleg tega pa se v športnih društvih združujejo rekreativci, ki za aktivno življenje spodbujajo vedno večji krog ljudi ter izvajajo izlete in rekreativna tekmovanja, športne tabore za mlade in drugo. Predlog zakona postavlja enake pogoje glede davčnih blagajn za pridobitne pravne osebe in za nepridobitna društva. Če bo zakon sprejet v takšnem besedilu, bodo društva morala pri organizacij izletov in športnih aktivnosti zagotoviti prenosne davčne blagajne z mobilnim internetom, da bodo lahko izstavila račun udeležencem na avtobusu, na izhodišču izletov, v telovadnici ali na igrišču. Poleg tega predlog zakona predvideva, da bo vsak zavezanec predhodno sporočil poslovni prostor oziroma lokacijo, kjer bo račune izdajal. Tudi v primeru uporabe vezane knjige računov in naknadnega potrjevanja računov preko spleta to pomeni ogromno dodatno obremenitev društev. Ugotavljamo, da je ukrep uvedbe davčnih blagajn za društva nesorazmeren, saj za državo ne bo pomenil več davčnih prihodkov, ker društva v veliki večini niso zavezanci za DDV. Pomenil bo predvsem velike dodatne administrativne omejitve in stroške. Takšne zakonske spremembe ne sledijo Nacionalnem programu za razvoj športa, strategiji razvoja turizma in drugim usmeritvam države z namenom večanja blaginje državljanov preko spodbujanja nevladnega sektorja. Spregleda se vse pozitivne učinke delovanja prostovoljnih društev, ki s svojim programom in delom skrbijo za rekreacijo in zdravje ljudi ter za infrastrukturo v javnem interesu. Če obstaja enotno zavedanje o pomenu in doprinosu športnih društev in društev na splošno, moramo poskrbeti, da tudi zakonodaja podpira njihovo delo in voljo do prostovoljnega dela. Verjamemo, da je bolje, da številni prostovoljci v športu svoj čas raje usmerijo v vsebinsko delo kot v dodatno izpolnjevanje obrazcev za račune." Mislim, da temu, kar so zapisali, ni kaj dosti za dodati. Pričakujem pa danes od gospe Vraničar, da bo na te dileme odgovorila, ne glede na to, da smo v drugem branju, ker mislim, da danes marsikateri predsednik društva to sejo spremlja in ga še kako zanima, kako se bodo tukaj stvari razpletle. Prav bi bilo, da se nalije čistega vina in da tiste birokrate, ki so danes tukaj govorili, kako je ta zakon sploh in oh; tudi gospa Vraničar opozori skozi to, kar smo dobili na mizo, da pa le ni vse tako oh in sploh in najboljše. In da tudi v koaliciji uskladite poglede na določene probleme oziroma tudi na zakonodajo, ki jo sprejemate; da na eni strani poslušamo eno verzijo, na drugi strani pa drugo, precej različno. Jaz bom amandma, ki smo ga v Slovenski demokratski stranki vložili, podprl. Kot smo že povedali vsi tisti, ki smo doslej razpravljali, tudi v prvem branju, absolutno tega zakona v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Anže Logar.
Hvala, predsednik. Gospod Mramor je na svojem hearingu v Državnem zboru na Odboru za finance dejal, da je ključen pogoj za izboljšanje ali za uspeh Slovenije, za preboj Slovenije izboljšanje gospodarskega okolja in izboljšanje pogojev poslovanja gospodarstva; torej tistega sektorja, ki ustvarja. Tukaj imam zbornik Obrtno-podjetniške zbornice za leto 2015, ki je verjetno prisluhnila gospodu Mramorju na tem hearingu. Točno te besede je dala kot naslov tega zbornika; in sicer Za boljše poslovno okolje. Tu se pa očitno razumevanje med gospodarstvom oziroma obrtniki in Mramorjem tudi konča. Gospodarstveniki so tisti, ki služijo, ki delajo denar; podjetniki so tisti, ki ga ustvarjajo, finančni minister je pa tisti, ki ga na nek način troši. In če imam na eni strani mnenje nekoga o isti temi, ki ustvarja denar, torej tisti, ki v potu svojega obraza to dela, in na drugi strani tistega, ki ta denar troši; verjetno bom raje verjel tistemu, ki ustvarja. In ta, ki ustvarja, finančnemu ministru pošilja 10 naj zahtev slovenske obrti in podjetništva 2015. In prva v tem sklopu desetih je drugačna umestitev davčnih blagajn. Drugačna umestitev davčnih blagajn. Naj opozorim, da je ta zbornik nastal kasneje kot prvotni predlog za uvedbo davčnih blagajn Ministrstva za finance. Torej je neposredni odgovor tistih, ki ustvarjajo, na želje tistih, ki trošijo. In če naj mene prepriča nek namišljeni prodajalec rakije na hrvaški obali, ki je tako zadovoljen, ker lahko plačuje davke in svojo davčno pošilja kar po telefonu; ali pa zbornik Obrtne zbornice, potem mi dovolite, da bom raje verjel našemu podjetniku kot tistemu namišljenemu prodajalcu na ulici. Res, raje. To je črno na belem, oziroma če sem natančen, modro na belem; ostalo pa je samo beseda gospoda Božiča danes na seji. Med drugim je gospod Božič dal tudi drzno trditev, da ko se davki zmanjšujejo, se davčne utaje povečujejo, da je to rekla OECD. Jaz upam, da te ugotovitve ni prejel s prosojnice, kajti tam se lahko zelo enostavno obrne. Če kopiraš narobe, morda pride napačen zaključek, je ravno obratno res. Zdaj pa kar se tiče davčnih problemov. Poslanci redko kdaj dobimo toliko dopisov, ampak kar se tiče davčnih blagajn, moramo biti pa vsi pošteni, da smo jih veliko dobili. In vsak od teh nam je na nek način sporočil, da ta ukrep ne rešuje, če zelo abstrahiram, problema davčnih utaj. Ne, ta ukrep dotika samo tiste, ki pošteno poslujejo. In že virtualne davčne blagajne omogočajo, da če – ne bom uporabil besede dacar, gospa državna sekretarka, ampak davčni nadzornik, bo to v redu? – pride k podjetniku ali nekemu lastniku lokala, lahko na licu mesta neposredno skopira vse podatke o računih in na ta način izvaja polni nadzor. In vsi vemo, da je bil v vseh teh nadzorih, ki so bili do zdaj opravljeni, finančni izplen bore majhen. In zato, ker je bore majhen, ker so to na nek način pošteni ljudje, ker to niso tisti, ki utajujejo, ki skrivajo, ki ne izdajajo računov; je tudi izplen, ki ga vlada predvideva, relativno majhen. Zato se tudi sam pridružujem mnenju tistih, ki pravijo, da je ta ukrep nesorazmeren in da vlada iz meni neznanega razloga, ker je to pač najlažje, močno uporabi samo ta instrument palice; ne pa neke pozitivne spodbude. To pozitivno spodbudo vam nalagajo ali pa predlagajo obrtniki, torej tisti, ki ustvarjajo. Med drugim, ko oni sami govorijo o predlogih za učinkovitejšo izterjavo – upam, minister za finance, da ste to pregledali –, vam ponujajo preko 16 ukrepov; in med drugim seznam predpisov, ki jih je treba spremeniti – 38 predpisov. Med njimi ni Zakona o davčnem potrjevanju računov. Torej spet nek ukrep vlade, ki gre zunaj tega, kar gospodarstvo od njega pričakuje. Prej je kolega Pojbič govoril o dopisu, samo zaključek še enkrat preberem, in sicer Planinska zveza, športna zveza invalidov in tako naprej, ki naj vključuje 7 tisoč športnikov. "Če predlog ne bo upoštevan, obstaja velika verjetnost, da bo predvsem v manjših društvih dejavnost izrazito padla." Pri prejšnji točki, o strategiji smo poslušali predstavnike Desusa, kako se borijo za tiste športne klube, ker jim Zavarovalnica Triglav daje sponzorska sredstva. Srce parajoče zgodbe, kako bo brez državnega lastništva v Zavarovalnici Triglav propadel cel šport. Tukaj imate s strani Olimpijskega komiteja in še drugih društev navedbo, da bo to ogrozilo športni razvoj mladine in tudi profesionalnega športa; pa taisti sedaj molčite. Pri prvi obravnavi je gospa Vraničar rekla ob tem zloglasnem 12. členu, ki tudi kupca drži za kravateljc, da bo tudi on držal račun in dokazal, da je pošten. Dejala je, citiram: "Kupec je soudeležen." Torej kupec je sokrivec, sokriv v tej davčni utaji. Takrat je bil sicer sokriv do 400 evrov, zdaj je po mnenju vlade še naprej sokriv, ampak je sokriv desetkrat manj. Ampak še vedno je sokriv, še vedno je soudeležen. Še vedno je torej ta "ti, ti, lump", smo vlada se ga ne upa preganjati z zneskom do 400 evrov, ampak z desetkrat nižjim zneskom. Tu pa se strinjam z gospodom Mehom, s predsednikom Obrtno-podjetnioške zbornice, ki pravi, citiram: "Poleg tega pa država s kaznovanjem potrošnikov, če ti ne bodo hranili računov, dobesedno preusmerja potrošnike k šušmarjem." Seveda, saj zdaj je pa tudi kupcu v interesu, da ne dobi računa, ker ga potem ne bo stalo 40 evrov. V prejšnjem primeru, če je na legalen način pri legalnem ponudniku kupil nek izdelek, je moral še za čas garancije obdržati ta račun, ker drugače ga bo Furs obdavčil ali mu vzel dodatnih 40 evrov. Če pa nima računa, pa sicer nima garancije, ampak tudi 40 evrov ga to dodatno ne bo stalo. Ob tem pa se spomnite, koliko ponudnikov v konkurenčnem boju na trgu uporablja tudi opcijo podaljšanja garancije, da pritegne kupce. Zdaj po novem, če ta izdelek ni pretirano vreden, če ni ravno avto, se ti ne splača podaljšati garancijo, ker ti ob podaljšani garanciji lahko davčni nadzornik pet let kasneje pozvoni na vrata in te vpraša, kje pa imate vi garancijo za vašo budilko. Saj je takrat nihče več ne bo imel. Zdaj pa samo še to, ker je veliko demagogije tudi s strani vlade. Vlada tudi v tem predlogu ni usklajena. Prej je kolega Božič dejal, da je tehnologija tako napredovala, da si danes lahko privoščimo davčne blagajne. Referiral je na to, da je elektronsko poslovanje že tako razvito in nove tehnologije, da je to čisto normalna zahteva, da ima vsak to davčno blagajno. Tukaj imam načrt razvoja širokopasovnih omrežij naslednje generacije do leta 2020. Marec 2015, to je v temu letu, mislim, da se o tem strinjamo koalicija in opozicija. Tu boste na strani devet prebrali naslednje besede: "V EU znaša povprečna pokritost gospodinjstev s standardnim širokopasovnim omrežjem 97 %, v dvanajstih članicah presega pokritost 99 %. Najnižjo pokritost imamo Slovaška, Estonija, Poljska in Slovenija," zdaj pa bistvo, "ki ima hkrati tudi zelo nizko razpoložljivost standardnih fiksnih širokopasovnih povezav na podeželskih področjih – 74 % oziroma še manj." In naprej: "Samo skladno z navedenim lahko ugotovimo, da je na podeželju stanje razpoložljivosti širokopasovne infrastrukture nesprejemljivo slabo." To vaše ministrstvo, MIZŠ pove marca, vi pa maja že pridete z nekim zakonskim predlogom, ki do 31. 12. 2017 že zahteva uporabo vseh teh. Ob tem, da v tem dokumentu napovedujejo z državnimi investicijami v infrastrukturo izboljšanje šele leta 2020, torej dve leti po tem, ko vi že zahtevate to v zakonodaji. Če vlada sama ne more uskladiti dveh resorjev, če vlada sama hiti, ob tem pa ne upošteva niti strateških dokumentov, ki jih predlagajo druga resorna ministrstva, potem pa jaz ne vem, kaj lahko še naredi nek obrtnik, ki sam ustvarja, ko vidi, da mu vlada, namesto da bi mu šla naproti, čeprav uporablja njegov denar, samo še vsak dan bolj zagreni življenje; sama pa ne naredi svoje naloge. Hvala.
Replika? Repliko ima gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. V nekih zadevah sem bi malo narobe razumljen. Bilo je rečeno, da naj bi domnevno jaz naredil napako, obrnil podatke in prišel do napačnih zaključkov. Prvič, to ni zaključek OECD, bil je moj zaključek. Pogledal sem, kakšne so davčne stopnje v posamičnih državah in kakšen je primerljiv odstotek sive ekonomije. Zaenkrat v tem državnem zboru še ne slovim po prirejanju in kolažih kot morda nekdo drug. Kar se tiče druge zadeve, tehnologije. Omenili ste širokopasovni internet, jaz sem se do tega res opredeljeval v mojem govoru, je pa dejstvo, da za ta prenos podatkov in tako količino podatkov, kot je tukaj potrebno, ni potreben širokopasovni prenos podatkov, ampak manjši. Hvala.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi! Prepričan sem, da se v tej dvorani lahko vsi strinjamo, da je siva ekonomija eden izmed perečih problemov, s katerimi se ukvarjamo, da jo je za nekaj milijard evrov in da jo je treba nekako omejiti oziroma jo izkoreniniti. Pri tem, kako jo izkoreniniti, obstajajo različne poti. Različne možnosti imamo na voljo in na voljo je vedno korenček in palica. Vladajoča koalicija se v tem primeru odločila za palico in predlaga uvedbo davčnih blagajn. Spoštovani kolegice in kolegi, davčne blagajne – kot sami ugotavljate v predstavitvi svojih lastnih stališč – sive ekonomije ne bodo zmanjšale. Še več, po mojem osebnem mnenju jo bodo lahko celo povečale. Zakaj, bom povedal v nadaljevanju. Moramo pa hkrati ponovno poudariti, da predstavljajo davčne blagajne nič drugega kot nov davek ali novo obremenitev za tiste, ki ustvarijo dodano vrednost – podjetnike. Še več za podeželje, mala podjetja, obrtnike; za te ljudi predstavljajo novo obremenitev. Poglejte si tudi kazalce, koliko Republika Slovenija plačuje že sedaj davščin in koliko so slovenski obrtniki ter podjetniki obdavčeni. Potem začnite delati evropske primerjave. In boste kaj kmalu ugotovili, da je Republika Slovenija med najbolj obdavčenimi državami oziroma da so obrtniki med najbolj obdavčenimi v celotni Evropski uniji. Že sami ste govorili, da je učinek zanemarljiv – med 50 in 100 milijoni evrov. Mi s palico tolčemo po podjetnikih zaradi med 50 in 100 milijonov evrov nekega učinka, ki ga bomo dobili v proračun, v blagajno; pri tem pa imamo sive ekonomije za nekaj milijard evrov. In obrtniki lahko ta državni zbor, ki bo danes to sprejel, upravičeno vprašajo po zdravi kmečki pameti. Kolegice in kolegi, kar je hkrati najbolj smešno, je pa to, da davčne blagajne tudi ne bodo nikogar prisilile v izdajanje računov. Primer, Tilen Božič pride po sladoled na trg v Ljubljano. Sladoledar – ali bo udaril na blagajno ali pa ne bo udaril na blagajno. Davčne blagajne bodo samo omejile to, da on bo računal, če bo udaril, ne bo za nazaj brisal. To tudi poudarite, da ne boste avtomatično dvignili računa, če boste šli v trgovino. Rešitev, ki smo jo v Novi Sloveniji že večkrat predstavili. Na mesto davčnih blagajn je rešitev za to, da podjetniki ne bi brisali računov za nazaj, tudi pavšalna obdavčitev. Še to naj poudarim, z davčnimi blagajnami se tudi na nek način, zaradi tega govorim, da lahko bodo sivo ekonomijo povečale, se tudi na nek način obremenjuje tiste, ki legalno poslujejo, ki tudi legalno izdajajo račune in imajo legalno prijavljena podjetja. Na drugi strani pa ne prizadenejo tistih, ki šušmarijo. Tisti, ki predstavljajo tem, ki legalno poslujejo, nelegalno konkurenco, nelojalno konkurenco. Tam je največ sive ekonomije, ne med temi poštenjaki. Pa tudi šušmarjev ne obsojam, mnogo je tudi takih, ki v stiski iščejo neko rešitev, zaradi tega se poslužujejo popoldanskih del in tako naprej. Ampak namesto, da bi tudi šušmarjem ponudili korenček s stimulativno davčno politiko, jih s tem, ko jim napovedujemo davčne blagajne, odvračamo od tega, da bi uradno in legalno odprli svoje podjetje. Predlagam Vladi kot rešitev, da ne boste rekli, da samo kritiziramo, predlagam ukrepe, ki bodo tudi šušmarje spodbudili k temu, da bodo se odločili in odprli svoja podjetja; ne pa da bodo imeli še en razlog več, da podjetij ne bodo odprli. In to predstavlja davčne blagajne. Davčna blagajna bo v prihodnje samo še en razlog več, da tisti, ki so nelojalna konkurenca podjetnikom, ne bodo odpirali svojih podjetij, pa bi jih lahko. Pravkar sem šel pogledat, kako je v tujini. V tujini je več sive ekonomije po statističnih podatkih v državah, kjer so davščine višje. In tako bo tudi v Sloveniji, oziroma je že. Višji, kot so davki, več je sive ekonomije, kajti ljudje se izogibajo plačevanju davkov zaradi tega, ker so preveč obremenjeni. In davčne blagajne ne bi bile potrebne, če ne bi bil tisti pritisk za izdajo računa tako obremenjen. Zaradi tega razmislimo o tem, kako bomo s spodbudami, s stimulativno davčno politiko razbremenili podjetnike, ne pa jih dodatno obremenjevali. Kot sem že dejal rešitve – nižji davki, temeljita prenova davčne zakonodaje. Predlagam, spoštovana gospa državna sekretarka, uvedimo ponovno igrico Vsak račun šteje. To je stimulativnost. Vsak račun šteje, da bomo mi, tisti, ki vzamemo v trgovini račun, imeli možnost neke nagrade; ne pa da bomo kaznovani s 40 evrov, če računa ne bomo hranili in ga ne bomo vzeli. To je spet palica namesto korenčka. In še enkrat poudarjam, pavšalna obdavčitev. Pavšalna obdavčitev namesto te obremenitve z davčnimi blagajnami, in sicer na podlagi dobička, kapitala, ki ga določeno podjetje ustvari; pa tudi pavšalna obdavčitev na podlagi vrste dejavnosti, ki jo določen podjetnik, podjetje opravlja. Na ta način bomo pobrali veliko več davkov in zmanjšali sivo ekonomijo kot pa na način, kot sem že dejal, palice. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Pred 14 dnevi so me iz regijskega medija vprašali, če bi pokomentiral sprejemanje teh tako imenovanih davčnih blagajn, pa sem napisal naslov Zmanjšanje sive ekonomije ali lov na čarovnice. In danes, ko poslušam predstavnike, redke sicer, s strani koalicije, imam čedalje bolj občutek, da je ta druga smer bolj prava, torej lov na čarovnice. Ko se pogovarjam s posamezniki, kakšna je njihova skrb do tega, da vzamejo račun, ko grejo v trafiko kupit cigarete ali kak tednik, dnevnik; ali ko se pogovarjam z obrtniki, večinoma z gostinci, frizerji in vsemi ostalimi, pa tudi, ko se pogovarjam s kolegi, ki delajo na Finančni upravi in ne sedijo v pisarnah, ampak so na terenu, kjer se vsakodnevno srečajo tudi z 10 različnimi primeri, kako sosed soseda zatoži oziroma kako drug drugega Slovenci po naši lastni navadi zatožimo Finančni upravi; tudi oni sami se strinjajo, da ta zakon potem, ko smo imeli SDK, pa smo ga uničili, ko imamo virtualne blagajne, pa očitno še za to državo niso dovolj dober stimulans, si mora država izmisliti še davčne blagajne, kajti očitno velja načelo Kar si država izmisli, to državljan plača. Na to me napotuje samo 2. člen, o katerem govorimo, torej o plačilu z gotovino. Se opravičujem, nisem star preko 80 let, da bi lahko govoril o zdravi kmečki pameti in o tradiciji, ampak če vlada zapiše – plačilo z gotovino je plačilo z bankovci in kovanci, ki so v obtoku kot plačilno sredstvo. Tukaj po predlogu amandmaja SDS bi se naredila pika. Vlada pa zapiše, da so plačilo z gotovino tudi drugi načini plačila, ki niso neposredna nakazila na transakcijski račun; plačila s plačilno ali kreditno kartico, čekom ali drugi podobni načini plačila. Vprašajte navadnega državljana, kaj je za njega plačilo z gotovino. In če mu boste rekli, da je plačilo z gotovino po tem zakonu tudi plačilo s plačilno ali kreditno kartico ali čekom, vas bo vprašal po ZKP; po osnovnem zakonu – zdravi kmečki pameti. Pa ne bom zdaj govoril o praksah iz tujine in da je moje osebno mišljenje, da bi bile pavšalna obdavčitev ali nizki davki in visoke kazni, kar ima marsikatera moderna država, primerne tudi za Slovenijo, ki zaenkrat še je moderna država; ampak glede na zakonodajo, ki je na žalost v nasprotju s koalicijsko pogodbo te vlade, ki pravi, da ne bomo več davčno obremenjevali ljudi, obrtnikov, gospodarstvenikov in tako naprej – ravno to delate. Prej ste rekli, da je dokaj dovršen sistem, ampak kako so davčne blagajne dovršen sistem, če niti sami ne veste oziroma ne vemo, koliko bo vpeljava posamezne davčne blagajne sploh stala. Eni pravijo 20, eni pravijo 200. Danes zjutraj so bili pri nas v poslanski skupini predstavniki Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije na čelu s predsednikom in direktorjem. Ko smo pod točko Razno, ker smo imeli še nekatere druge zadeve, vprašali, pa vi povejte, koliko bo stala davčna blagajna; pa so malo skomignili in rekli: vlada pravi od 20 do 200, na terenu pravijo pa 300 evrov, eni pravijo še več. Ampak to je dovršen sistem, kjer niti ne vemo, koliko bodo stale davčne blagajne. Ker smo že pri 2. členu, plačilo z gotovino, kaj vse obsega, jaz prelagam oziroma verjamem, da bo ta koalicija tako pametna, da lahko do leta 2017, če boste do takrat zdržali, vsem državljanom vcepite en čip, pa bomo kar preko čipa šli čez blagajno in bomo že nekako preko davčnih ali človeških ali ne vem kakšnih blagajn plačevali. Lepo zapišete v teoriji, praksa vas demantira. Pa ne samo to, polovica vaše zakonske teorije je nelogična. Sam se bom zadržal samo pri 2. členu, pa morda potem, če bo kaj časa ostalo. Spoštovani, plačilo z gotovino nikakor ne more biti enako kot plačilo s plačilno ali kreditno kartico. Se bom navezal samo na en prostor, če gre nekdo na veselico. Imamo 12. člen, kaj je poslovni prostor. Nekdo hoče organizirati veselico ali nek družbeni dogodek, ne samo na področju športa, imamo tudi kulturne prireditve, turistične, mladi marsikaj organizirajo. In sedaj mora biti namesto nekega normalnega, jaz pravim, avstrijskega modela brez računa, ker pravne osebe to rešujejo s pomočjo pavšalnih obdavčitev, dobiš račun. Ti se obrneš, srečaš kolega na tej prireditvi ali morda, bog ne daj, greš celo na WC ali kaj drugega, pride inšpektor, te slika in reče: Gospod Lisec, kje je pa vaš račun? Ja, seveda sem ravno takrat razmišljal, da bom vzel račun. Tam sem ga pustil, šel – in seveda državljan Lisec bo plačal kazen. Tukaj gre za fizične osebe, sicer majhno kazen 40 evrov, ampak ko prebiramo te vaše kazenske določbe, nenormalne. Jaz mislim, da je pri tem zakonu zagotovo sodeloval minister Židan, kajti njegovi zakoni se končajo s tem, da imamo milejše in hujše kazni, ta vlada pa je našla globo za še posebej hude prekrške, ki jih niti ne opredeljuje. Če je prekršek iz 19. člena tega zakona še posebej hud zaradi višine povzročene škode – sicer povzročena škoda za nekega podjetnika je 5 tisoč evrov velika škoda, nek tajkun pa morda milijonski znesek tudi lahko preživi – za še posebej hud prekršek pa posebne globe. Specialnost te vlade – za prekrške iz tega zakona se sme v hitrem postopku prekrška izreči globa tudi v znesku, ki je višja od najnižje predpisane globe, določene s tem zakonom. To pomeni, če neki Janez ni všeč inšpektorju, bo dobil petkratnik osnovne kazni, če je pa Franci simpatičen temu inšpektorju, bo dobil samo osnovno kazen. Tudi za tako imenovane še posebej hude prekrške. Skratka, dovršen sistem, polno nejasnosti – kaj so globe, kako velike so, kaj pomeni to za prireditelje posameznih dogodkov; da ne zapišemo, katere so obveznosti vlade, ampak samo zavezanci, zavezanci. Elektronsko poslovanje v marsikaterem delu naše države, kljub temu da nimamo širokopasovnega omrežja, tudi če imamo navaden internet, kot pravijo poslanci koalicije, saj je dovolj tudi, če sliko pet minut potegnemo dol iz interneta, bo že; ampak obveznosti vlade pa nobene. Obveznost vlade bi bil lahko vsaj nek korak k državljanom in pravnim osebam, da bi vsem zavezancem brezplačno zagotovila elektronsko napravo, vsaj nekaj bi lahko naredili. Toliko nejasnosti v tem lepem vzdušju, kako ta vlada zmanjšuje sivo ekonomijo. Kot je že prej kolegica Suzana rekla, verjetno bomo na koncu tam tam; toliko, kot bo uvedba davčnih blagajn stala Finančno pravo in uporabnike, bo na drugi strani izkupiček. Veliko dima za nič, nov zakon in dober piarovski poskus, ki bo imel v praksi bolj kot ne katastrofalne posledice za državljane; predvsem pa za pravne osebe, predvsem za obrtnike in gospodarstvenike, ki naj bi jim bila ta vlada tako blizu. Pa jih z vsakim zakonom odriva bolj v meje delovanja, ko se sprašujejo, ali se splača delovati v tej Sloveniji, kjer plačaš kazen, če pozabiš nek račun; ali greš raje nekaj kilometrov severno, v Avstrijo in imaš normalno davčno okolje. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosila državna sekretarka mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Bom začela z mogoče nekoliko drzno trditvijo. Ko govorite, koliko dodatnih stroškov, kako velike obremenitve predstavljajo davčne blagajne za davčne zavezance, predvsem male poslovne subjekte, pravzaprav rečete, da imajo v obstoječem režimu ti poslovni subjekti popolnoma neurejene sisteme izdajanja računov in neurejene knjigovodske evidence, ker samo v tem primeru ta zakon zahteva, da se zgradi iz nič vse na novo. Če so ti zavezanci oblikovali svoje informacijske rešitve na način, da ne dovoljujejo spreminjanja podatkov oziroma zabeležijo vsako spremembo podatka – in da ne bo pomote, to je bila obveznost že pred 1. julijem 2013 –, potem je edina obveznost, ki jim jo ta zakon nalaga povezava s Finančno upravo, da se pridobi identifikacijska številka vsakega računa. Situacije med posameznimi zavezanci so zelo različne, nekateri imajo sklenjene pogodbe za vzdrževanje svoje informacijske opreme na način, da jih takšna nadgradnja ne bo stala nič. Drugi, ki so se zanašali na pisne račune, bodo morali več investirati; največ pa tisti, ki so do zdaj želeli narediti neke zadeve nekako po svoje, pa jih bo zakon prisilil, da bodo zadeve uredili v večji meri. Ta zakon in ta način urejanja računov ne pomeni samo večje obveznosti za davčnega zavezanca, ampak pomeni tudi večjo notranjo kontrolo pri samem poslovanju, možnost nadzora, ali posamezen zaposlen eventualno poskuša izkoriščati položaj, ki ga ima v odnosu do delodajalca. Tudi to se dogaja. To je podobno, kot je bilo ob uvedbi davka na dodano vrednost, kjer so se notranji odnosi v marsikaterem elementu, marsikateri točki izčistili. In še ena asociacija na davek na dodano vrednost. Tudi ko smo uvajali DDV, je zakon vseboval določbo, da je kupec dolžan vzeti račun in ga imeti pri sebi, ko zapusti poslovni prostor. In ravno tako je bila predvidena denarna kazen oziroma globa, če tega ni naredil. Takrat je bilo to povsem sprejemljivo. Danes je to največja neumnost, ki si jo lahko izmislimo. Ne vem, kaj se je spremenilo v teh nekaj letih od leta 1999, ko se je uvajal DDV. Tudi kar se tiče nagradne igre, omenila sem že ob prvi obravnavi, da jo načrtujemo, vendar ta nagradna igra ne potrebuje zakonske določbe, zakonskega pooblastila. Na organizacijski ravni se njena izvedba pripravlja. Še par besed v zvezi s kaznimi in v zvezi s trditvami gospoda Lisca. Kazenske določbe tega zakona je kot v kateremkoli drugem primeru treba brati skupaj z Zakonom o prekrških. Zakon o prekrških zelo natančno pove, zakaj je treba določiti posebej hude prekrške, pod kakšnimi pogoji se lahko določijo in v katerih primerih lahko inšpektor, ki v postopku izreka globe, lahko izreče globo, ki je višja od tiste, ki je kot minimalna predpisana z zakonom. In ne gre za nobene pavšalne rešitve nedorečenosti ali celo diskrecijske pravice finančnih inšpektorjev; ampak gre za urejen sistem, kakršnega poznamo v davčnih in tudi drugih predpisih. V zvezi s pavšalno obdavčitvijo. Pavšalna obdavčitev spet lahko naslovi drug segment. Spomnili se boste, da je bila lani na vrat na nos dvignjena meja, do katere se pavšalna obdavčitev lahko uporablja; in v letošnjem letu smo prejeli prve obračune v zvezi s tem. Ampak kljub vsemu se je zelo malo število zavezancev od tistih, ki bi lahko ta režim uporabili, odločilo za uporabo. Zaradi tega želimo natančno analizirati, kaj so vzroki, da obstoječi pavšalni režim ni zaživel tako, kot je bila želja v letu 2012, ko se je prenovil; in ga na ustrezen način nadgraditi. Očitano nam je bilo, da smo se premalo pogovarjali z Obrtno-podjetniško zbornico. Pogovarjali smo se, slišali smo eden drugega in tudi zato, ker smo slišali zahteve Obrtno-podjetniške zbornice, smo vztrajali na tem, da morajo biti oziroma smejo biti v tem zakonu izjeme od obveznosti potrjevanja računov določene zelo restriktivno. Ena od zahtev Obrtne zbornice je namreč bila, če bodo davčne blagajne že uvedene, potem morajo biti uvedene za vse. In ne smemo pozabiti, da lahko v določeni meri posamezna športna društva predstavljajo tudi konkurenco prav malim podjetnikom. Kar se tiče konkretno športnih društev, pri njih tako kot pri ostalih velja, da so dolžni potrjevati račune samo v primeru, kadar gre za prodajo blaga in storitev. Če gre za terenske dogodke, kot je na primer planinski izlet ali kakšen drug izlet, je možno naknadno potrditi te račune v roku desetih dni, ko je izlet že opravljen. Toliko za zdaj. Hvala.
Hvala lepa. Sklepam, da je še interes za razpravo. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Kolegice in kolegi! Danes mineva eno leto, ko so nas v tem času spoštovani volivke in volivci volili za ta državni zbor. Čez dobri dve uri smo bili vsi izvoljeni. Po enem letu pa jim pripravljamo darilo. V tisti volilni kampanji, ko smo poslušali eden drugega, smo obljubljali, kako bomo pomagali predvsem gospodarstvu ter kako bomo pomagali in delali za državljanke in državljane Republike Slovenije. Gospod Tilen Božič, moram povedati, da ste me danes zelo presenetili. Vas zelo spoštujem, ampak s takšnim navdihom, ko ste danes govorili o teh davčnih blagajnah, moram priznati, če bi 10 % te energije dali v razbremenitev gospodarstva v tem letu, bi bilo v Republiki Sloveniji verjetno malo drugače. Moram priznati tudi, da sem šel pogledat, kakšno delo ste opravljali pred tem, ko ste prišli v Državni zbor. Ugotovil sem, da je to vaše delo, da poznate. Nočem biti zloben, če so vas danes bivše stranke poslušale, ste verjetno izgubili kakšno stranko. Pa tega ne želim. Želim povedati naslednje, bil sem na prireditvi v eni občini na nekem trgu, kjer se že dolgo borijo, da bi bili lokali v tistem objektu. Bila je prireditev, ki je edina večja v letu. Ko smo ob polnoči sedeli na terasi tega lokala, so prišli trije ali štirje in povedali, da so inšpektorji. Blokirali so vse blagajne, vsi kelnarji so morali prinesti denarnice in ta akcija je trajala eno uro in pol. Nekako nisem mogel razumeti, seveda kot nestrokovnjak na tem področju, da se takrat, ko nekdo dela, ko podjetnik dela, ko so bili gostje, ta velika akcija opravlja. Ampak verjetno je temu tako, da je ta zakon tako naravnan, in sem to nekako sprejel. Imel sem priliko en mesec nazaj govoriti z inšpektorjem sosednje Avstrije, blizu Beljaka je doma. Zanimal me je ta odnos davčnega inšpektorja do podjetnika, do gostinca, do tistega, ki ga nadzoruje. Bil sem zelo presenečen na tri dejstva. Ko je ta inšpektor povedal, da on vseskozi, ko to službo opravlja, čudi odnos do podjetja in ve, da če ne bi bilo tisto podjetje uspešno, niti on ne bi imel plače, osebnega dohodka. Vseskozi, ko to službo opravlja, tudi ko pride v podjetje, ali v gostinski lokal, ali k sladoledarju, vedno se čuti nek odnos med njima in do tega podjetja. To se mi je zdelo zelo pozitivno, ker ko danes govorimo o davčnih blagajnah, osebno trdim, da je to breme za gospodarstvo. Vrsto časa nismo sposobni se lotiti, da bi v Republiki Sloveniji plačali davke vsi tisti, ki jih ne plačujejo. Tam nismo tako korajžni, korajžni smo pa danes, ko bomo malim podjetnikom dali novo breme na njihov hrbet, dodatno obremenili gospodarstvo in še dodatno pregledovali tiste državljanke in državljane, ki so pošteni, ki delajo pošteno in tudi pošteno plačujejo davke. Državna sekretarka zna to lepo povedati, ona zna tako lepo povedati, da bi človek skoraj to kupil; ampak vedno temu ni tako. To gre v breme gospodarstva in to gre v breme naših državljank in državljanov, zato bom glasoval proti temu zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Moram priznati, da je izjemno težko razpravljati o tem zakonu, ko po eni strani vemo, da smo pred kratkim podarili Novo Kreditno banko Maribor in Poštno banko za 1,4 milijarde evrov; s tem zakonom pa naj bi letno pobrali recimo 70 milijonov, kar pomeni, da bi z natančnejšem evidentiranjem in pobiranjem dajatev poskušali nekje v dvajsetih letih nadoknaditi ta izpad. To je izjemno grenek priokus, ampak ne glede na to smo znotraj usklajevanja in oblikovanja končnega besedila Zakona o davčnem postopku poskušali Socialni demokrati opozoriti tudi na nekatere preveč stroge pogoje, ki so se nanašali recimo na posameznike. Kupec bi moral po prvotnem predlogu hraniti račun pri sebi, kjerkoli na ulici, doma. Kadarkoli bi inšpektor prišel in zahteval račun, mu bi moral ta račun predložiti; če ga ne bi imel, bi plačal kazen 40 evrov. Ta ukrep je zmanjšan, če lahko tako rečem, na način, da kupec blaga oziroma prejemnik storitve prevzame in zadrži račun ter ga ima neposredno do izhoda iz prostora, kjer je opravil ta nakup. Tam lahko inšpektor opravi pregled, ali ima račun ali ne, pozneje pa ne več. Menimo, da je ta rešitev bistveno bolj življenjska in da vendarle ne posegamo preveč, po našem mnenju, tudi v pravice in svoboščine ljudi. Drugo, kar se nam je zdelo izjemno pomembno in smo poskušali ter tudi nekako uveljavili, je, da se po nepotrebnem zaradi dodatnih evidenc ne povečujejo stroški komunalnih storitev, energetike, tudi telekomunikacijskih storitev, kajti vsi ti stroški bi bili preneseni na položnico, ki jo plačajo porabniki. Ker gre za sledljivost teh računov, torej se ve, koliko ti odmeri števec in kolikšen račun na podlagi tega tudi prejmeš; zato menimo, da obstaja minimalna ali nikakršna varianta, da se izogneš plačilu računa. Zaradi te sledljivosti smo vztrajali, da se komunalne in telekomunikacijske storitve, elektrika izvzamejo iz sistema davčnih blagajn. Menim, da smo s tem tudi veliko prihranili gospodinjstvom in gospodarstvu. To sta dve svetlejši točki naših prizadevanj v tem zakonu. Kot sem povedal, pa ostaja izjemno grenak priokus zaradi tega, ker imamo do podjetnikov, do podjetij, do posameznika izjemno restriktiven pristop. Povsem nesorazmeren pristop je, ko se pogovarjamo o tem, na kakšen način prodajamo naše premoženje. Pa še eno področje ostaja in se strinjam, da pač ta zakon ne rešuje vsega, ampak priznati si moramo, da zelo veliko denarja pristane iz Sloveniji v davčnih oazah. Tudi tukaj smo izjemno neuspešni, kako ta denar obdavčiti, ki se izteka v zelo velikih količinah; ne samo iz Slovenije, tudi iz drugih držav. To je skupen problem, ki pa se ga očitno ne upa ali ne sme, kakorkoli lahko to beremo, reševati na učinkovit način. In vse preveč dajatev potem počasi pade na malega človeka ter na mala podjetja, obrtnike, na kar so tudi opozarjali na Obrtni zbornici. Vse premalo dosledni pa smo pri največjih transakcijah, ki odnesejo tudi največ sredstev iz posamezne države. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, izvolite.
Kot vse kaže, državna sekretarka Vraničarjeva je državna sekretarka za posebne naloge; pa naj mi ne zameri, jaz ji resnično izkazujem spoštovanje. Če se jo spomnite iz prejšnjega mandata, potem boste vedeli, da je bila ena izmed redkih, ki je zagovarjala davek na nepremičnine. Sedaj mora zagovarjati davčne blagajne; skratka resnično neprijetne stvari. In če kaj, potem ji zagotovo lahko izkažemo malce občudovanja, četudi se z njo ne strinjamo. Vsaj jaz se ne strinjam z davčnimi blagajnami, to moram jasno povedati. Mislim, da davčne blagajne ne bodo rešile problema. Razumem namero vlade, da želi vlada pridobiti čim več denarja od državljanov za proračun; lahko tudi razumem, da ne zaupa državljanom in zato uvaja davčne blagajne. Se mi pa to ne zdi sorazmeren ukrep, niti se mi ne zdi potreben ukrep, da bi lahko državni proračun napolnili z več proračunskimi prilivi. Jaz celo mislim, ko bomo na koncu pogledali izplen, ne bo bistvene razlike; morda bomo celo, ko bomo upoštevali vse stroške, ki so jih prinesle davčne blagajne, celo v minusu. Najbrž me boste vprašali, kaj pa potem predlagate vi, v Novi Sloveniji. Mi imamo zelo preprosto in enostavno stališče. Proračunske vire se da povečati s pavšali in nižjimi davki. Mislim, da smo mi eni najbolj intenzivnih in glasnih zagovornikov pavšalov in nizkih davkov. In samo na takšen način lahko dodatno napolnimo proračun, z represivnimi ukrepi pa težko. Prej sem poslušal kolega Vebra, ki je pred menoj govoril. Celo v koaliciji čutijo neko nelagodje, napetost zaradi teh davčnih blagajn. In morda bi si jaz tudi želel, da bi se gospod Veber tako učinkovito in intenzivno boril proti davčnim blagajnam, kot se je boril pri kakšni drugi stari. Ker tukaj bo pa lahko šlo, če govorimo v navednicah, za krajo državljanov, govorim v navednicah, ker bodo številni, vsi podjetniki prisiljeni to davčno blagajno kupiti, jo nabaviti. Na nek način, ko boste pogledali celoten strošek na ravni države, bo šlo za veliko številko. In tukaj bi jaz pričakoval definitivno večji odpor znotraj koalicije, več agresivnosti, več borbe za državljane. Pa bom sedaj pustil koalicijo, da ne bom sprožil preveč replik. Osredotočil bi se na alternativo, kaj je kontrapredlog, kaj je lahko boljše od predlaganih davčnih blagajn. Omenil sem pavšale. Mislim, da se da pavšale uvesti na številnih področjih, zlasti na tistih, ki so najbolj rizični za utajevanje davkov oziroma najbolj rizični, da se čim več transakcij zgodi mimo uradnih poti; torej so transakcije praktično zamolčane. Če izpostavim primere, o katerih se je vedno ogromno govorilo, so to gostinci. Gostince so nekateri obtoževali, da so brisali račune, da so delali to in ono, skratka vse mogoče stvari so počeli. Zakaj? Ker je bila po njihovi oceni previsoka davčna obremenitev in če so želeli preživeti, so morali na različne inovativne načine, spet govorim v prispodobah, najti način, da to težko davčno obremenitev preživijo. Ampak jaz mislim, če bi tudi za gostince uvedli pavšale, bi naredili zadevo preprosto in enostavno; gostinec bi že v začetku leta vedel, koliko je njegovo davčno breme. Ne bi mu bilo treba ničesar brisati, ničesar delati mimo računov. Sedaj, ko bo davčna blagajna, še ne pomeni, da bo ves ta davek pobrala država, ker bo še vedno možno, da za določene kave ali druge storitve računa ne bodo izdali; morda bo tega celo več. Če so prej brisali račune, jih morda po novem ne bodo izdajali. Na koncu bo izplen za državo isti, morda celo slabši; s tem da se bo strošek za podjetnike povečal. Mislim, da bi bila zadeva mnogo boljša in enostavna, če bi imeli predpise glede na kvadraturo lokala in glede na lokacijo. Samo dve stvari, po kateri ti država določi davek; in bi bila zadeva preprosta – koliko gostov lahko sprejmeš in na kakšni lokaciji imaš lokal. Od tega je odvisen davek, že na začetku leta veš, koliko boš plačal; in to enostavno narediš. Država ima predvidljiv vir, podjetnik pa tudi predvidljivo davčno breme. Ena izmed možnosti, da bi povečali proračunske prilive, so zagotovo pavšali. Ob koncu prejšnjega mandata nam je v sodelovanju z Ljudsko stranko uspelo spraviti skupaj s pomočjo drugih političnih strank zakon o pavšalih. Dva zakona sta bila, ki sta se na to nanašala, ki sta predvidevala pavšalno obdavčitev za prihodke do 100 tisoč evrov. Državna sekretarka je omenila, da ni bilo takšnega odziva, kot smo si vsi skupaj želeli. Jaz vidim razlog v tem, da dvigu meje za pavšal ni sledil tudi dvig meje za vstop v sistem DDV. Mislim, da je Ministrstvo za finance zelo dolgo časa razlagalo o tem, kako je nemogoče dvigniti ta prag. Novinarji časnika Finance so spraševali o teh zadevah in so jim menda iz Evropske komisije odgovorili, če ima to Britanija in še nekatere druge države, ne vidijo nobenega problema, zakaj ne bi imela to tudi Slovenija, če bi Vlada za to zaprosila. O nizkih davkih več v prihodnosti, mi smo že prišli s paketom, kjer smo konkretno predstavili, kako bi lahko znižali davke državljanom, ne da bi dodatno obremenili gospodarstvo. Tudi v tem vidim alternativo za davčne blagajne. Zaključil bom s tem, zdaj je čas gasilskih veselic, se je kdo vprašal, kako bodo te davčne blagajne delovale, prakticirale v primeru gasilskih veselic. Zame je to nepredstavljiva zgodba in to bo še zelo zanimivo.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Gospodu Toninu bi samo pojasnil, da je bila SD po moji zaslugi v koalicijskem usklajevanju izvzeta iz podpisovanja koalicijskih amandmajev. Če ste opazili, odbor ni dobil amandmajev koalicije, ampak dveh koalicijskih strank; mi smo vložili svoje. Dejansko sem poskušal vplivati na to, da se ta zakon spremeni. In v veliki meri tudi sam nisem bil naklonjen temu zakonu, so pa nekatere spremembe kljub vsemu prišle v ta zakon, kar je plod prizadevanj. Odnosa do prenosa premoženja pa še vedno nisem spremenil in še vedno obstaja ta nevarnost, ki ste jo tudi omenili, za krajo stoletja. Zato še vedno nasprotujem tem postopkom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! V koalicijsko pogodbo smo med drugim zapisali: "Plačilna disciplina in boj proti sivi ekonomiji. Okrepiti bo treba nadzor nad plačevanjem prispevkov in davkov s strani delodajalcev ter uvesti tudi davčne blagajne za zajezitev sive ekonomije." Seveda bi bilo iluzorno za pričakovati, če bi samo davčne blagajne v popolnosti in povsem zajezile sivo ekonomijo. Mi vemo, da ni temu tako; na vsak način pa verjamemo, da lahko davčne blagajne kot komplementarni ukrep v naboru vseh ostalih pomagajo k temu, da bo sive ekonomije manj. Vlada je, kot rečeno, zapisala v svoj koalicijski program, tudi se operativno lotila tega. Akcijski plan je bil predstavljen v januarju 2015 in sledila je razprava, kjer se je podaljšal rok za javno razpravo ravno iz razloga, da se upoštevajo takšna in drugačna mnenja vseh deležnikov, ki bodo v končni fazi sodelovali pri izvedbi implementacij samega zakona. Prepričan sem, da je ministrstvo, kolikor se je le dalo, v okviru enotnega koncepta tako imenovanih davčnih blagajn tudi tem deležnikom prisluhnilo. V Desusu menimo, da predlog zakona sledi ciljem vzpostavitve spodbudnega davčnega okolja, ki pa bo hkrati omogočilo tudi pravično prerazporeditev davčnega bremena. Prav tako v naši poslanski skupini ocenjujemo, da je nujno treba izpeljati predlagane zakonske rešitve v besedilu, ki smo ga po sprejetju amandmaja oblikovali na matičnem delovnem telesu. Zavedamo se, da so prvotno zastavljene kazni vendar bile nekoliko previsoke in nesorazmerne glede na prekršek, zato smo jih z amandmaji nekoliko popravili. Seveda je tudi 40 evrov visoka, če mene vprašate, je previsoka kazen. Verjamem, ko bodo inšpektorji hodili po terenu, ne bo to, kot je prej kolega govoril, ne bo v interesu pametnega inšpektorja – in verjamem v zdravo kmečko pamet teh, ki bodo to delali –, da jim ne bo glavna preokupacija, glavna poanta, da bodo po žepu udarili, če se smem tako plastično in neposredno izraziti, tistega, ki mogoče res ni vzel računa in ga ni zadržal v žepu do izhoda iz poslovnega prostora. Ampak da bodo inšpektorji bolj sledili edukativnim vzgibom, podobno kot je to tudi pri policajih, ko te ustavijo. Mislim, da gre predvsem za edukativno naravo in da so lahko učinki potem veliko boljši. Da ne bom ponavljal, kolega Veber je pomagal, tudi v Desusu smo bili na nek način sozaslužni, da smo nekatere izjeme vendarle odnesli v sam zakon, gre za tisto izdajanje množičnih računov, ko gre za mesečne stroške, ki zajemajo ogrevanje, elektriko, vodo, ostale komunalne storitve in tako dalje. Mi v Desusu verjamemo, da bo celotno besedilo, vključujoč tudi sprejete amandmaje, ki smo jih pripravili v koaliciji, ugledalo luč sveta v takšni obliki, torej ta predpis, ki bo omogočal prerazporeditev davčnega bremena, da bo komplementarno pomagal zajezitvi sive ekonomije. Bistveno se nam zdi, pa ne bom tukaj nobenega razloga ponavljal za državno sekretarko, vendar ne bomo s tem prispevali k dodatnemu administrativnemu bremenu posameznih subjektov, ki bodo te račune izdajali, in da bo, kot rečeno, cilj dosežen. Dovolite mi še eno refleksijo, se pa strinjam s tistim razpravljavcem, pa si še nisem zapomnil, kdo je to izjavil, da smo naredili v preteklosti oziroma je bila v preteklosti narejena huda napaka, da se je na nek način eliminirala Služba družbenega knjigovodstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik; kolegi in kolegice, državna sekretarka! Prav z užitkom poslušam koalicijske partnerje, ki naštevajo, kaj vse so naredili za ta zakon, da se je izboljšal. Predlagam, da ga enostavno ne sprejmete oziroma ga pozabite. Ker ta zakon in davčna blagajna ne koristijo nikomur; razen morda nekomu na davčni upravi, da bo pridobival vse račune iz vseh trgovin; od vseh taksistov in tako naprej se bo pač zgrmadilo v davčno upravo. Ne vem, kaj bodo tam delali, ali se bo sistem razpočil, ali se ne bo razpočil, to je drugo vprašanje. Ti podatki ne bodo nikomur koristili. Naslednje, sive ekonomije ne bo zaradi tega popolnoma nič manj, ker pač vsi vedo, kako se utaji davek. Ne vtipkaš v blagajno – davčno, nedavčno, virtualno, nevirtualno, katerokoli – in zadeva je tukaj rešena. Zaradi tega tudi ne bo nič kaj dosti več davka in zaradi tega se ne bo siva ekonomija zmanjšala ali da bi se prerazporedila davčna bremena in tako naprej, kar nekateri tukaj govorite. Nič od tega ne bo, bo veliko slabe volje, bo veliko dodatnega administriranja, veliko dodatnih stroškov, nekateri bodo pa zaslužili. Zaslužili bodo programerji in proizvajalci te opreme. Kot vem, so že itak obiskali tudi največjo koalicijsko stranko in predstavili primerne rešitve; verjetno so bili že tudi na davčni upravi. Ti bodo pa zaslužili, vse ostalo pa bo dejansko čista zguba. In še nekaj, iz tega zakona, ne bom šel po členih, se vidi iz kazni nekaj drugega, kaj želi ta koalicija in kaj želijo vse te stranke v koaliciji – dati ljudem strah v kosti. Zastrašiti, s temi visokimi kaznimi se želi ljudi v tej državi zastrašiti. To je edini motiv, po moje, tega zakona. In postati represivna država in tudi represivna koalicija v tem pogledu, ker drugega razloga jaz dejansko za sprejetje tega zakona ne vidim. S tem, ko pa vliješ strah v kosti ljudem, so ljudje prestrašeni, ker bodo plačevali kazni, inšpektor bo lahko samostojno ugotavljal, kakšno kazen bo dal, samostojno bo tudi ugotavljal, kaj pomeni "neposredno po odhodu iz poslovnega prostora mora nekdo imeti račun". Citiram "neposredno po odhodu iz poslovnega …", to je časovna komponenta "neposredno po odhodu". Tu ni drugega razloga te koalicije, kot ljudem vliti strah v kosti. Tako pač vidim ta zakon, brez kakršnegakoli učinka, razen učinek za nekaj lobijev in programerjev; vse ostalo bo sama škoda. Imate napisano v koalicijski pogodbi, sprejeli ga boste in nosili tudi vse negativne posledice. Izvolite.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Že na matičnem odboru sem povedal, da me ta zakon zelo spominja na nepremičninski davek. In arhitekti in inženirji so verjetno isti. Spoštovana koalicija, s tem zakonom ne boste zatrli sive ekonomije, jaz si upam trditi, da si jo boste celo povečali, kajti za zajezitev sive ekonomije so potrebni nižji davki, pavšalna obdavčitev in pavšalno plačevanje davka na dodano vrednost. V vseh državah, kjer so uvedli določene davčne obremenitve, so davčnim obveznikom ponudili tudi neke olajšave. Tako so naredili tudi na Hrvaškem, ko so znižali DDV s 25 % na 12 in uvedli davčne blagajne. Avstrija dela temeljito davčno reformo, kjer bodo uvedli virtualne davčne blagajne, kot jih poznamo zdaj, ampak bodo znižali dohodninsko lestvico. Ne; samo v Sloveniji, že pod vlado Alenke Bratušek in zdaj pod vlado Mira Cerarja – davčne obremenitve in zadolževanje. To je rdeča nit vašega mandata. Spoštovane, spoštovani, prepričan sem, da z davčnimi blagajnami ne boste dobili tistega, kar ste želeli. Državna sekretarka tudi na Odboru za finance ni znala pojasniti, kakšni bodo končni stroški za uporabnike teh davčnih blagajn; ali bo to nič, ali bo to 300, ali bo to tisoč 500 evrov. In ko govorite, da izjeme ne smejo obstajati, največji nonsens je, da boste obremenili zavarovalnice. Povedal sem vam, umaknem amandma – zavarovalnice, naštejte mi eno delo na črno v zavarovalnicah ali eno utajo davkov. Imajo regulatorja. Spoštovani poslanci in poslanke Desusa, pričakujem podporo pri tem amandmaju, kajti samo Zavarovalnico Triglav bo vaša koalicija dodatno obremenila s tremi milijoni evrov, po nepotrebnem; ampak to se ne bo poznalo v bilancah Triglava, ampak z višanjem premije. Davčne blagajne pomenijo višjo ceno za izdelke in storitve. Izplen pa je nizek. In res, tu se vidi, kakšni so cilji te vlade – nove davčne obremenitve in tudi uvajanje strahu pred državljankami in državljani Republike Slovenije ter in na vsak način polnjenje proračuna.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Ta zakon je samo dokaz, kaj se zgodi, če birokrati pridejo na oblast in potem svoje birokratske izkušnje začinijo še z malce socializma. Birokracija bo v tem, da uvedba teh blagajn pomeni samo dodatne ljudi, dodatne zaposlitve v državni upravi na račun davkoplačevalcev, na račun podjetnikov, da bodo vse to kontrolirali; socializem pa je v pretiranih sankcijah, ki so predvidene na določenih točkah. To je tisto, kar je rdeča nit vaše politike ves čas. Danes prodajate nekaj, za kar se bojim, da celo večina tistih, ki razpravlja, ne razume – govorite o preganjanju sive ekonomije. Sive ekonomije zaradi tega zakona ne bo čisto nič manj, ker se je sploh ne dotika. Tisti, ki danes brez računov polaga sosedu ploščice, bo po uvedbi davčnih blagajn ravno tako polagal sosedu ploščice in bo plačan v gotovini in konec. To ne bo nič vplivalo, bo pa obremenilo – to pa bo – tiste podjetnike, ki opravljajo storitve oziroma delajo določene izdelke in jih neposredno prodajajo. Njih pa bo obremenilo in to jih bo obremenilo dvakrat; prvič zaradi stroška uvedbe davčnih blagajn in vsega, kar je z njim povezano. Programerji so bili recimo že omenjeni, ti si zagotovo zdaj manejo roke. In drugo, kar je problem, ker bo velika izguba časa pri tem. Time is money, čas je denar, tega se v Sloveniji očitno ta vlada ne zaveda. Vemo iz izkušenj sosednjih držav, da uvedba davčnih blagajn pomeni določeno časovno obremenitev za vse; konec koncev včasih tudi za uporabnike, če pride do zastoja ali časovnega zamika pri izdajanju računov. Tudi to nekaj stane v končni fazi. Predvsem pa je treba vedeti, kaj bo končni učinek te zgodbe. Končni učinek te zgodbe je, da uvajate eno obliko prikritega davka, od katerega bodo imeli korist tisti, ki davčne blagajne prodajajo, od katerega bo imela korist birokracija, ki bo nadzor izvajala, in od katerega bodo imeli korist nekateri programerji. Samo ti bodo imeli korist, vsi ostali pa bodo imeli ogromno škodo. Predvsem pa bo imela škodo Slovenija, gospe in gospodje, ker kaj bo učinek tega. Učinek tega bo, da bo prevaljen strošek na navadne ljudi v končni fazi, na kupca, na uporabnika, na kupca storitve; po drugi strani pa tisti podjetniki, ki bodo to dojeli kot dodatno obremenjevanje, časovno in finančno, bodo svojo dejavnost preprosto preselili v tujino. To, kar se že tako ali tako dogaja; samo še bolj boste pospešili ta najbolj katastrofalen in negativen proces, za katerega se bojim, da se ga v tej Ljubljani sploh ne zavedate. Na Gorenjskem, vedno poudarjam, ne poznam podjetnika, ki nima že vsaj računa v tujini in pripravlja selitev v tujino. Poznam pa žal mnoge, ki so že preselili del podjetja ali celotno podjetje v tujino. To je najhujša možna škoda za to državo, ker odhaja najbolj produktivni del te družbe. Odhajajo ljudje, ki dajejo drugim kruh, ki jim dajejo zaposlitev, ki pač plačujejo davke. Gospe in gospodje, to bi vas moralo skrbeti, le-ti jih bodo zdaj plačevali nekje drugje, ker je temeljna naloga te države, da naredi okvir, znotraj katerega bodo podjetniki lahko uveljavljali svoje ideje, bodo konkurenčni. Vi pa jim grenite življenje. Kaj je tisto, kar najbolj bremeni podjetnike po statistiki? Da poleg tega, da je tukaj finančna nedisciplina, da pač ni ustrezne pravne varnosti, gre za neskončne birokratske postopke, za zapletanje, ki jim jemlje čas in energijo. In tukaj delate še dodatno škodo; še bolj bodo odhajali v tujino in Slovenija bo še revnejša. In zato je ta zakon samo za eno stvar, za tisto, čemur rečemo [[znak za konec razprave]] za v smeti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Razprava je kot vedno – žgoča. Moram povedati, res je, mi smo grdi lumpi; res je, mi ne bomo rešili sive ekonomije; res je, mi ne bomo zmanjšali davčnih utaj; res je, ko uvajaš nekaj novega, vedno sprožaš neko nelagodje, nek upor. Temu smo priča danes in vsak dan, ko se pogovarjamo o kakšnem novem zakonu ali kakšni novi spremembi v tem parlamentu. Danes smo poslušali morje stvari, pro et contra glede vsega tega skupaj. Jaz pa bi povedal svoje videnje tega projekta davčnih blagajn; oziroma lahko imenujemo tudi procesa. Jaz to vidim kot nek korak, nek mozaik v skupni sliki izboljšanja davčne kulture, dviga te kulture na nek višji nivo in zavedanja, da plačevanje davkov ni neka slaba stvar; ampak da to dejansko koristi državi in posamezniku. Zakaj to govorim? Vsi gledamo na Skandinavijo kot na nekaj, čemur bi se radi pridruževali. Ampak glej ga, zlomka, tam so visoki davki in ne boste verjeli, velika večina jih plačuje. Zakaj jih plačuje? Zato, ker si želi imeti dobro šolstvo, dobro zdravstvo, dobro socialo in dobre penzije. Pri nas to vedno nekako obrnemo na neke druge zadeve, da se ne vidi, v čem je smisel vseh teh zadev. Kot je bilo že večkrat povedano tukaj, so davčne blagajne le en korak v tem segmentu, da skušamo doseči te ljudi, zajeti te ljudi, ki operirajo z gotovino. Tukaj je dejansko ta naša zadeva postavljena kot eden od elementov, s katerimi bomo to počeli. Nadaljevanje pa bo cela vrsta in niz nekih ukrepov, mogoče tudi podzakonskih aktov ali pa še kakšen zakon zraven, ki bo sledil rdeči niti, kako to izogibanje davkom nekako končati. In če lahko končam z zadnjo mislijo, bi povedal tako. Virtualne blagajne so bile nek vmesni korak. Mi pa želimo s temi davčnimi blagajnami narediti korak dlje, k celoviti obravnavi celega segmenta in spektra davčne zakonodaje. Mislim, da smo na pravi poti; in jasno, da bomo podprli ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Jani Möderndorfer, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Zanimivo je poslušati to diskusijo. Prepričan sem, da če bi davčne blagajne uvedli takrat, ko so se uvedle virtualne, ker je bilo tako razpoloženje, zelo zanimivo, bi verjetno se drugače pogovarjali v parlamentu. Ker takrat se spomnim, da jih je bilo kar veliko za to oziroma večina – dajmo to narediti, kar so naredili Hrvatje. Takrat je bil pravi čas, da se to uvede. Sam moram reči, da sem bil eden tistih, ki je zagovarjal, da je treba davčne blagajne že takrat uvesti; pa me je takratni minister in še nekateri na ministrstvu prepričeval, da dajmo raje probati najprej z virtualnimi blagajnami, ker bomo na podlagi tega izračuna potem videli, koliko se to splača in koliko ne; oziroma ali bo to mogoče sploh potrebno, bla, bla, bla. No, sedaj smo tam, kjer smo. Jaz sem prepričan, ko enkrat rečeš A, moraš potem reči tudi B, kar pomeni, da nisem danes nič manj za te davčne blagajne, kot sem bil prej. Ampak se danes za razliko od takrat sprašujem, ali nismo že mogoče prepozni; oziroma kakšen smisel ima v celoti, če gledamo cel global. Vendar je prav, v končni fazi se je vlada odločila, ima škarje in platno v rokah, prišla je s svojo koalicijsko večino in prav je, da izpelje tisto, kar se je namenila. Je pa nekaj drugih vprašanj, ki so potem večno odprta. Eno od konkretnih vprašanje je zagotovo [[…]], recimo kolega Tonina sem slišal, ko je rekel, povejte mi, kako boste to speljali na gasilskih veselicah. Približno tako se je spraševalo, če se spomnite, ko se je uvedlo obvezno elektronsko blokiranje računov oziroma izdajanje računov tudi na tržnici, kjer včasih tega ni bilo. To je bil cel halo, kako bo branjevka izdala računa za solato, kako bo branjevka izdala račun za jajca, za ne vem kaj še vse. Pojdite danes na tržnico, brez problema dobite račun. Tudi kar na enkrat več ni problem, vse povsod je elektrika. Prej nikjer tam ni bilo nobene elektrike. Vsi imajo sedaj tiste blagajne, vsi pridno tipkajo in sploh ni nobenega problema. Ampak takrat je bil cel halo. Samo spomnite se, imejte malo zgodovinskega spomina. In enak halo je s temi davčnimi blagajnami. Je pa res nekaj, da se znotraj tega postavlja vprašanje, mi smo postavili nekaj amandmajev, nekateri se ponavljajo. Eden od amandmajev, mislim, da ga je skoraj vsaka stranka vložila, to je, da bi se črtal 17. člen s tem, da potrošnik ne bi bil kaznovan. Jaz osebno moram reči, da vedno bom, že kot liberalec, temeljil na tem, da potrošnika pa res ne bomo kaznovali, če je nekaj hotel kupiti. To se mi zdi v prvi vrsti odgovornost tistega, ki prodaja, da on poskrbi, ker ima zato službo, ima tudi namen, to je dobiček, da zasluži; in naj plača davke. Sam sem od nekdaj trdil, da cesar, ki ne zna pobrati davkov, si jih niti ne zasluži; kar pomeni, da jih treba je pravilno pobirati. Ali jih znamo pobirati ali ne, to je druga dimenzija. Tukaj slišim kolega Širclja, ki govori, da postajamo država ne vem česa vse in da zdaj bomo ne vem kaj naredili in potem delamo primerjavo z ostalimi državami. Glejte, nobena država ni primerljiva z drugo; prvič, zaradi kulture; drugič, zaradi navad; tretjič, zaradi situacije in, četrtič, zaradi potreb. In zato delati te primerjave – ja, na neki načelni ravni; vendar imamo vsak svoje specifike. In specifika pri nas je, zagotovo sem prepričan v to in bom vedno proti, da potrošnik ni tisti, ki je dolžan imeti račun pri sebi. Zakaj že? Zakaj že, če se račun vedno izdaja v duplikatu. Tisti, ki prodaja, mora imeti račun; ne tisti, ki kupuje. Če je pa ta, ki kupuje, noče imeti računa za svojo lastno evidenco in dokazilo za uveljavljanje garancije, je pa to njegov problem. Zavestno se je za to odločil, ne da ga mi zdaj še kaznujemo, ker noče imeti računa, ker potem ne bo mogel uveljavljati ne vem česa vse. Saj vsi vemo, v čem je namen tega, pa vendar. Jaz pač enostavno v tovrstno politiko ne pristajam. Sam osebno je ne bom nikoli podprl. Druga stvar še je, ko gremo na kaznovalno politiko. Se vedno postavi vprašanje, ki mu jaz zelo preprosto rečem; v redu, otrok bo kupil nek artikel in zunaj bo stal inšpektor. Bo tega otroka kaznoval? Ali koga bo on kaznoval? Gre za nepolnoletno osebo, ne vem, kaj bo delal. Obstaja razlog, da tudi inšpektor izda opomin. Drži? Saj lahko ga da. Ampak roko na srce, kdaj je inšpektor še dal opomin? Samo, ko je stavkal. Jaz v ta opomin v načelni fazi pač enostavno ne verjamem, ker država še nikoli ni imela te vzgojne politike, razen ko se kamere prižgejo, dajo policisti kakšna opozorila. Jaz osebno še nikoli nisem dobil nobenega opozorila od nobenega, niti opomina, vedno dobim kazen. Po defaultu, kar tako, jaz ga še nisem nikoli doživel, zato pač enostavno v opomine ne verjamem. In tisto, kar je pri tej zadevi pomembno, je to, da je namen tu vršiti dvojno kontrolo. Oziroma bom rekel, da namesto inšpektorjev opravi to potrošnik, zato pač enostavno tega ne morem podpreti. In to tudi z amandmajem zelo jasno povemo. Drugi amandma, ki ga vlagamo – mislim, da je nekaj podobnega tudi SDS vložil –, govori o 3. členu, kjer se v drugem odstavku doda nova četrta točka. In se glasi, da razen za opravljanje storitev, za katere ne bi veljale davčne blagajne; SDS je dal zavarovalnico, mi smo dodali še "bank in hranilnic". Gre za podjetja oziroma za dejavnosti z visoko regulirano dejavnostjo, kjer je več ali manj jasno, da gre praktično za negotovinsko poslovanje, razen v prvem vplačilu, ko gre za prvi polog, ki je gotovina. In drugo, ta dejavnost je v hranilnici, zavarovalništvu in v bankah tako hudo resno regulirana, da sploh ni potrebe po tem, da bi zdaj še tam dodatno uvajali davčne blagajne, ker si jaz res ne predstavljam zavarovalniškega agenta, ki bo zdaj zaradi podpisa pogodb še nosil zraven tiste blagajne oziroma te elektronske naprave. Iz tega razloga enostavno smatram, da je smotrno, da se jih spusti. Seveda pri davkih velja načelo tisto, ki ga največkrat vsi radi ponavljajo, še posebej pa dacarji – pri davkih izjem ne sme biti. In kadar ni izjem, potem velja za vse enako. Vendar v takšnem primeru mislim, da niti ne gre za izjemo, ampak gre za tisto logiko, o kateri so danes nekateri govorili, to pa je prekomerno kopičenje podatkov, ki jih bo že tako enormno veliko. To je približno tako, tukaj bi se nekateri, ki se na to spoznajo – kaj ti koristi, če si vsem Slovencem prisluškoval, če pa nimaš ljudi, ki bodo to pregledovali. In v tej logiki vidim tudi ta smisel, da se mi zdi to nepotrebno kopičenje dokumentacije nepotrebno tam, kjer gre za visoko regulirano dejavnost. Ta je hip samo administrativno povečevanje. Evo, toliko z moje strani; če bo pa treba, se bom pa še oglasil.
Hvala lepa. Izvolite, državna sekretarka mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa. Nekaj zadev v zvezi s kaznovanjem; opomin je uradna možnost, določena z Zakonom o prekrških. Vsakdo, ki izreka globo oziroma ki vodi postopek zaradi prekrška, to pa je tudi inšpektor na terenu, je dolžan Zakon o prekrških upoštevati. Ko smo že pri mladoletnih osebah, tudi ta vprašanja neposredno ureja Zakon o prekrških in določa, kdo in na kakšen način je v zvezi s tem odgovoren; oziroma v katerih primerih je lahko starejša mladoletna oseba sploh odgovorna za prekršek, v katerih primerih pa so starši. Omenila sem že, da smo se pogovarjali z Obrtno-podjetniško zbornico o posameznih modalitetah predloga zakona. Čeprav nismo prišli skupaj pri temeljnemu vprašanju: Davčne blagajne, da ali ne?; smo kar nekaj njihovih opozorili upoštevali. In eno od njihovih opozoril je bilo tudi v tem, da obstajajo kupci, ki od njih zahtevajo, da opravijo storitev ali dobavijo blago brez računa. Tudi upoštevaje ta opozorila se mi zdi pomembno, da ohranimo v predlogu zakona 12. in 17. člen. V zvezi z opravljanjem storitev zavarovalnic, bank in hranilnic pa naj povem naslednje; obveznost davčnega potrjevanja računov obstaja za primere dobave blaga in storitev, ki so plačane z gotovino. In primer zavarovalniških agentov, zavarovalniški agenti praviloma niso zaposleni na zavarovalnicah, ampak so samostojni podjetniki, ki po pogodbi, po podjemni pogodbi delajo za zavarovalnico. Takšen predlog amandmaja, kakršen je, teh oseb ne zadeva. Zavarovalniški agentje so kot vsi ostali, ki sprejemajo gotovino za opravljeno storitev, dolžni potrditi račun. Kako ga bodo potrjevali? Na popolnoma enak način kot branjevka oziroma prodajalka zelenjave na tržnici. Še to kot medklic, branjevka ali branjevec, tista oseba, ki na tržnici prodaja zgolj svoje kmetijske pridelke, po Zakonu o davku na dodano vrednost ni dolžna izdajati računa in zaradi pod obveznost tega zakona niti ne pride. V zvezi z amandmajem, ki se nanaša na storitve zavarovalnic, bank in hranilnic, pa še enkrat – gre za dejavnosti, če res govorimo o zavarovalnicah, bankah in hranilnicah, ki nimajo oziroma ki niso neposredno, praviloma, plačane z gotovino. Ko pa govorimo o posrednikih in agentih, ti pa delajo z gotovino in ni utemeljenega razloga, zaradi katerega bi njih obravnavali drugače kot pa druga podjetja ali podjetnike, ki opravljajo dejavnost za gotovino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Smo še vedno pri 2. členu in amandmaju Slovenske demokratske stranke. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo in prehajamo na 3. člen ter amandma Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek, amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Izvolite, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Mi želimo z našim amandmajem v 3. členu uvesti izjemo, in sicer bom kar prebral. Gre za dobavo blaga in storitev, ki jih opravi zavezanec, ki ima sedež oziroma naslov stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji in za katere se kot kraj dobave po predpisih, ki urejajo davek na dodano vrednost, šteje Republika Slovenija, če skupna vrednost obdavčljivega dohodka zavezanca v tekočem koledarskem letu oziroma v preteklem koledarskem letu ne presega zneska 7 tisoč 500 evrov. Za kaj gre? Gre za zavezance, kjer skupni obseg letno obdavčljivih dohodkov od dobav blaga oziroma storitev ne presega tega zneska, torej 7 tisoč 500 evrov. Med te zavezance sodijo na primer čevljarji, šivilje in drugi zavezanci, ki opravljajo manjša popravila in podobno. Med take zavezance sodijo tudi kmetje, ki so prostovoljno vstopili v sistem vodenja knjigovodstva in so po sedanjem predlogu zakona dolžni uporabljati davčno blagajno, čeprav prodajajo manjše količine kmetijskih izdelkov. Med take zavezance sodijo tudi tisti kmetje, ki opravljajo dopolnilno dejavnost na kmetiji in imajo iz te dejavnosti manjše prihodke. Nabava in vzdrževanje elektronske blagajne pomeni za te manjše zavezance tako veliko administrativno in finančno breme, da se bo večina odločila za zaprtje oziroma prenehanje dejavnosti in za prehod bodisi v sivo ekonomijo bodisi v breme socialnih služb, kar zagotovo ni cilj zakonodajalca. Ti zavezanci bodo seveda še naprej dolžni izdajati račune na način, kot to predpisuje sedanja zakonodaja, torej z vezano knjigo računov, kar bo omogočalo ustrezen nadzor nad pravilnostjo poslovanja takih manjših subjektov. Predlagam, da ta amandma Nove Slovenije podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na 4. člen. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa, zaključujem razpravo. Prehajamo na 9. člen. Dajem v razpravo amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 9. členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 10. člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 11. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k temu členu. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 12. člen. V razpravo dajem člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 15. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 17. člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke in amandma Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 18. člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na 19. člen in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ter amandma poslanskih skupin Stranke modernega centra, Demokratične stranke upokojencev Slovenije in Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati k 19. členu in amandmaju štirih strank? [[Ne.]] Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 23. člen ter amandma poslanskih skupin Stranke modernega centra, Demokratične stranke upokojencev in Socialnih demokratov. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2014 IN 2015, PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki mag. Mateji Vraničar.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani! Vlada je januarja letos z občinami podpisala dogovor o povprečnini za leto 2015, s katero se financira izvajanje zakonskih nalog na ravni občin. Dogovorjeno je bilo, da se povprečnina za prvo polletje določi na ravni 525 evrov na prebivalca, za drugo polovico leta pa na ravni dobrih 500 evrov; vendar ob pogoju, da se do 30. 6. s sistemskimi in izvedbenimi ukrepi znižajo stroški dela občin za 22,8 milijona evrov. Hkrati v dogovoru obstaja tudi zaveza Vlade, če ne bo dosežen predviden obseg prihrankov, da bo Vlada zagotovila sredstva za povprečnino na drugačen način. Dogovorjeno pomeni nadaljevanje aktivnosti, ki smo jih začeli že decembra 2014, ko je bil na podlagi dogovora z občinami pripravljen predlog zakonov o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin. V okviru polletnih intenzivnih pogovorov smo na vladni strani uspeli zagotoviti izvedbo ukrepov, ki po naši oceni znižujejo stroške dela občin za dobrih 9 milijonov evrov. Ker je Vlada ugotovila, da dogovorjeni in izvedljivi ukrepi v tem letu ne bodo dali zaželenega finančnega učinka, smo predlagali občinam sklenitev dogovora o spremembi dogovora ter predložili Državnemu zboru predlog za spremembo višine povprečnine za drugo polovico letošnjega leta; tako da se z zvišanjem povprečnine kompenzira premajhno znižanje stroškov pri delu občin. Ob upoštevanju ocenjenega prihranka je Vlada predlagala dvig povprečnine na 514,22 evrov na prebivalca. Vlada ocenjuje, da smo s temi ukrepi izvedli določene racionalizacije dela, dejstvo pa je, da se te racionalizacije lahko pokažejo v izvajanju le, če bodo tudi občine uporabile mehanizme, ki so jim z dogovorjenimi ukrepi zagotovljeni. Prav zato se Vlada ne more strinjati s predlogi, da naj se povprečnina ohrani na enaki ravni kot v prvi polovici letošnjega leta. Smo pa v nadaljevanju pogovorov z občinami prisluhnili določenim pomislekom glede višine ocenjenih prihrankov. Zato v skladu s proračunskimi možnostmi soglašamo tudi z določenim dvigom povprečnine, kot je bil dogovorjen na seji Odbora za finance in monetarno politiko. S tem dogovarjanje z občinskimi reprezentativnimi združenji o možnih racionalizacijah in znižanju stroškov seveda ni zaključeno. Zaključena je le ena faza teh pogovorov in dogovorov. Na rezultatih dosedanjega dela skupaj oblikujemo nove ukrepe in možnosti racionalizacij, s tem pa tudi povečujemo zavedanje, da ni mogoče posameznih vprašanj reševati zgolj na način, da se določeni stroški prevalijo iz ene ravni na drugo; ampak jih je treba zmanjšati za vse. Upoštevaje dejstvo, da je predlog zakona zelo pomemben za nemoteno financiranje občin v drugi polovici letošnjega leta, predlagamo Državnemu zboru, da predlog zakona v drugi in tretji obravnavi podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članici gospe Maruši Škopac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Odbor za finance in monetarno politiko je v okviru 33. nujne seje obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Državnega sveta. Predlog je bil na podlagi Zakona o lokalni samoupravi in poslovniških določil poslan v mnenje tudi slovenskim občinam, ki so poslala svoja pisna mnenja; poleg treh skupnih stališč Skupnosti občin Slovenije, Združenja mestnih občin Slovenije in Združenja občin Slovenije. Ob tem so kvalificirani predlagatelji k predlogu do začetka seje vložili vrsto amandmajev, in sicer Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, Poslanska skupina SDS, Poslanska skupina NSi ter tri koalicijske poslanske skupine – Stranka modernega centra, Desus in Poslanska skupina SD, vsi k 1. in k 2. členu zakonskega predloga. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v okviru predstavitve mnenja opozorila, da dane pripombe k 2. in 3. členu v navezi z omenjeno ustavno določbo z amandmaji niso ustrezno odpravljene. Predstavnik Državnega sveta Republike Slovenije je v predstavitvi soglasno sprejetega mnenja poudaril, da gre za realno problematiko občin, ki narekuje izvedbo zakona brez posledic na siceršnje finančno stanje občin. S tem Državni svet podpira zahtevo za ohranitev povprečnine na sedanji ravni, med ostalim ne nazadnje zaradi vzporednih zakonskih sprememb, ki so v teku in s tem v zvezi zastavljenih razvojnih nalog. V večplastni razpravi, ki je bila osredotočena na višino določenega zneska povprečnine, so v imenu posameznih poslanskih skupin njihovi predstavniki predstavili zavzeta stališča, utemeljitve glede predloženih sprememb višine zneska povprečnine, izrazili nekatere pomisleke in postavili določena vprašanja. Iz vrst razpravljavcev opozicije izhaja, da so podatki o obveznostih občin različni, gre za široko diskrepanco povprečnin in ni enotnega sistemskega pristopa. Kritika velja predvsem občinam, ki so na situacijo pristale. Obravnavano besedilo nedvomno zadeva razvoj Slovenije in njene prebivalce za življenje danes kot tudi v prihodnje. Izraženo je bilo tudi mnenje, da z amandmaji opozicijskih strank predlaganih 525 evrov povprečnine občinam zagotavlja stabilnost s tem, da je sama izvedba, če je možna za znesek 519 tudi v nekoliko višjem znesku v okviru proračunskih rezerv ravno tako mogoča. Razpravljavci iz vrst koalicije so ob tem poudarjali, da gre za zadnjo možnost razprave pred sprejetjem zakona o fiskalnem pravilu. Gre za 212 občin, s tem da v okviru dogovorjenih ukrepov lahko vsaka optimizira možnosti za prihranke. Zavedajoč se nakazane problematike v dopisu treh reprezentančnih združenj občin, pa gre v danem trenutku za tekočo izpeljavo proračuna in v tem okviru predstavlja amandma koalicije kompromisen predlog, ki ga velja podpreti. V okviru danih pojasnil in odgovorov na izražene pomisleke je predstavnica predlagatelja navedla, da upoštevaje izpeljavo posameznih projektov po oceni resornih ministrstev slednji lahko prispevajo toliko, da bo s prerazporeditvami in določenim angažmajem proračunske rezerve v drugi polovici leta zagotovljena povprečnina v višini 519 evrov. Če bi želeli določiti višji znesek, bi, čeravno gre na prvi pogled za zanemarljivih 6 milijonov, slednje pomenilo, da bi morala ministrstva oziroma drugi programi in druge dejavnosti v bistvu za navedeni znesek zmanjšati svojo porabo. S tem bi bil potreben rebalans in predlagano zvišanje povprečnine na 525 evrov po oceni vlade ni sprejemljivo. Ob obravnavi je odbor sprejel oba amandmaja treh koalicijskih poslanskih skupin k 1. in k 2. členu. Ostalih amandmajev odbor ni sprejel oziroma so zaradi predhodno obeh sprejetih amandmajev postali brezpredmetni.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji smo že ob predstavitvi stališča k junijski noveli Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 opozorili na nujnost ureditve povprečnine občinam za drugo polovico letošnjega leta. Že tedaj smo opozorili, da mora ostati višina povprečnine najmanj na nivoju, kot je bila določena za prvo polovico tega leta, torej v višini 525 evrov. Le v tem primeru bodo občine še lahko zagotavljale izvajanje vseh nalog, ki jim jih nalaga veljavna zakonodaja. Naj ob tem poudarimo, da se je ob sprejemanju novele Zakona o izvrševanju proračunov vlada sama zavezala, da bo sprejela ukrepe, ki bodo občine finančno razbremenile oziroma povečale njihove prihodke s skupnim finančnim učinkom okoli 22,8 milijonov evrov. Vlada se obljub ne drži. Teh predlogov ni pripravila in tudi ni posredovala obrazložitve, kaj je razlog za to. V obrazložitvi predmetne novele zatrjuje, da so bili predlagani in sprejeti nekateri ukrepi, najbrž je pri tem mišljen ZUJF za občine, ki so prinesli neto finančne učinke za občine v višini okoli 9 milijonov evrov. Takim razlagam vlade pa občine oziroma njihova reprezentativna združenja ne pritrjujejo in poudarjajo, da sedaj sprejeti ukrepi nimajo občutnejših finančnih učinkov. Danes obravnavana novela Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 posega na vprašanje povprečnine za letošnje leto in zvišuje sedaj določeno povprečnino za čas od julija do decembra letos le za dobrih 13 evrov, in to na 514 evrov. Na matičnem delovnem telesu je bila tako določena povprečnina na podlagi amandmajev koalicije zvišana na 519 evrov. Tako zvišanje povprečnine ne bo zagotavljalo občinam normalnega delovanja. Pri tem bodo bistveno bolj izpostavljene manjše in podeželske občine z nizkim številom prebivalstva. Zakonsko določen obseg nalog se občinam kljub obljubam vlade ni zmanjšal, kar pa pomeni, da bodo občine sredstva za te namene morale zagotavljati. Posledično to pomeni, da bo prenizka povprečnina imela vpliv na investicijsko aktivnost občin. Sredstva, ki bi jih občine namenile za investicije, bodo morale preusmeriti za zagotavljanje zakonsko določenih nalog. Investicije, ki so morda že v teku, bodo zastale. Novih investicij se občine ne bodo lotevale. Posledično se bo to odrazilo v nazadovanju gospodarske aktivnosti, ki se je v zadnjem letu komaj začela kazati. Še posebej opozarjamo tudi na dejstvo, da se v letošnjem letu zaključuje finančna perspektiva 2007 do 2013 ali, bolje rečeno, izplačila za projekte v omenjenem časovnem intervalu. Ker občine lastnih sredstev za pokrivanje investicij ne bodo mogle zagotavljati, bodo evropska sredstva ostala nepočrpana. To je ključni problem, na katerega opozarjamo. Evropska sredstva bodo ostala nepočrpana ali še slabše, če investicije ne bodo zaključene, bodo dolžne občine vračati že prejeta evropska sredstva. Iz tega razloga smo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije vložili amandma, s katerim predlagamo zvišanje povprečnine občinam za obdobje od julija do decembra letos na višino 525 evrov. Našo podporo temu zakonu vežemo na sprejetje tega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo prestavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes boste petič popravljali ali spremenili Zakon o izvrševanju proračuna. V desetih mesecih, kot traja vaša koalicija in vaša vlada, to pomeni vsaka dva meseca. To nam da slutiti, da čisto dobro ne veste, kaj in kako bi počeli. Zakoni se nekako ne spreminjajo tako na hitro. Spreminjali bi se naj premišljeno. Ko ste potrjevali ob rebalansu za leto 2015 tudi povprečnino za občine za leto 2015, so šla naša opozorila v smeri, da naj ta povprečnina celo leto ostane enaka in da ne določajte tako na pamet in povprek zneskov, ki so za občine pomembni. Takrat sem vam povedala, da se bomo s spremembo Zakona o izvrševanju proračuna, kjer bomo zvišali povprečnino, še srečali. In danes je ta dan, čeprav smo 13. julija, povprečnina je bila spremenjena s 1. julijem, tako da je res to vse skupaj malo neodgovorno. Še bolj je pa neodgovorna ta licitacija višine, od 525 na začetku leta, na 500 v drugi polovici leta, potem pride vlada s predlogom za 514 in potem koalicija izračuna, da je pa 519 tisti pravi znesek. Se ne čudim ogorčenju vseh združenj, ki nas pozivajo, da tega zakona ne podpremo oziroma da na nek način zagotovimo, da povprečnina ostane 525 evrov. Jaz, spoštovane kolegice in kolegi, v imenu Poslanske skupine Zavezništva predvsem na tiste iz koalicije apeliram, da občinam za letošnje leto pustite povprečnino 525 evrov in naj se vlada takoj, ampak res takoj začne ukvarjati s povprečnino za leti 2016 in 2017. 9 milijonov, če držijo podatki, da prihodki proračuna kažejo ugodnejšo sliko, kot je bila predvidena s proračunom, vam ne bo podrlo javnofinančne situacije, javnofinančne slike, občinam bo pa to zelo, zelo veliko pomenilo. Tudi v Poslanski skupini Zavezništva smo vložili amandma, ki ohranja ali pa vrača povprečnino za občine na 525 evrov, tako da vas pozivam ali pa, če želite, prosim v imenu vseh slovenskih občin, da glasujete za amandmaje, pravzaprav so bili enaki vloženi iz treh poslanskih skupin, in na ta način zagotovite normalno delovanje občin. Če naš amandma ne bo potrjen, glasov Poslanske skupine Zavezništva sprememba Zakona o izvrševanju proračuna nima.
Hvala lepa. Gospa Maruša Škopac bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, predsedujoči. Osnovni cilj zakona je uzakoniti rešitve, ki bodo v drugi polovici leta 2015 omogočile izvajanje tistih nalog občin, ki se financirajo iz naslova primerne porabe. S trenutno veljavnim zakonom je povprečnina za leto 2015 določena na raven 525 evrov za prvo polovico leta in 500,83 evrov za drugo polovico leta. S predlagano novelo zakona pa se za drugo polletje 2015 določa povprečnina v višini 519 evrov, ki je za 18,17 evra višja od povprečnine, določene z veljavnim Zakonom o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2014 in 2015. S povečano povprečnino se bo obseg primerne porabe občin povečal za razliko med ocenjenim znižanjem izdatkov občin in znižanjem, ki je doseženo s sistemskimi spremembami. Obseg dohodnine, ki v letu 2015 pripada občinam, je določen z Zakonom o financiranju občin in znaša 54 % dohodnine. Ta delež se s spremembami zakona ne spreminja. Sredstva za financiranje višje povprečnine bo treba zagotoviti s povečanjem finančne izravnave iz državnega proračuna. Zakon v prehodni določbi določa tudi način zagotavljanja višje finančne izravnave za mesec julij 2015, in sicer se bo razlika poplačala pri izplačilu finančne izravnave za mesec avgust. Hkrati se v prehodni določbi tudi določa, da se za mesec julij 2015 razlika med prihodki iz 14. člena Zakona o financiranju občin občinam nakazuje tedensko do konca leta 2015. Od leta 2008 do leta 2014 so prihodki občin narastli za 17,5 % ali 329 milijonov evrov. V tem obdobju so se občinski proračuni povečali za 8 %. V istem času se je državni proračun znižal za 9 %, prihodki državnega proračuna so tako kljub raznim dvigom davkov v letu 2014 še vedno nižji od ravni, dosežene v letu 2008. Zgovoren je tudi podatek, da se je število zaposlenih v občinskih upravah v tem obdobju povečalo za 195 oziroma 4,2 %, medtem ko se je število zaposlenih v državni upravi v enakem obdobju zmanjšalo za 2 tisoč 601 oziroma 8 %. Iz povedanega lahko mirno rečemo, da je država v času recesije varčevala, kar za občine ne moremo trditi. V aprilu in maju 2015 sta ministrstvo za javno upravo in ministrstvo za finance opravili usklajevalne sestanke z ministrstvi, na katera se nanašajo predlogi za znižanje stroškov za delo občin ter odpravo administrativnih ovir. Vsebina ukrepov je neposredno povezana z dogovorom o višini povprečnine za leto 2015, ki ga je na podlagi Zakona o financiranju občin Vlada januarja 2015 podpisala z reprezentativnima združenjema občin. Z dogovorom se je Vlada Republike Slovenije zavezala, da bo do 30. junija 2015 z izvedbenimi in sistemskimi ukrepi za znižanje stroškov občin pri izvajanju z zakonom določenih nalog zagotovila sprejetje ukrepov za znižanje stroškov občin za 22,8 milijonov evrov na letni ravni ali na drug način zagotovila sredstva. Ministrstvo za javno upravo ugotavlja, da varčevalni ukrepi ne dosegajo dogovorjenega zneska, zaradi česar predlaga zvišanje zneska povprečnine s 500,80 evrov na 519 evrov za drugo polovico letošnjega leta. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo novelo zakona podprli. Ob tem pa je treba tudi poudariti, da se zavedamo, da s to novelo rešujemo le financiranje občinskih proračunov v letošnjem letu in da bo v prihodnje treba sistem financiranja občin korenito spremeniti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka! O problematiki financiranja občin smo na zahtevo Slovenske demokratske stranke razpravljali tudi na Odboru za notranje zadeve in javno upravo. To sejo smo namreč sklicali na pobudo občin, se pravi s Skupnostjo občin Slovenije, Združenjem občin Slovenije in Združenjem mestnih občin Slovenije. Želeli smo opozoriti, da aktivnosti v zvezi z določanjem povprečnine ne potekajo tako, kot je bilo dogovorjeno med občinami oziroma določeno z Zakonom o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin in Zakonom o izvrševanju proračunov za leti 2014 in 2015. Zakon o izvrševanju proračuna je povprečnino za leto 2015 znižal s 536 evrov na 525 evrov za prvih šest mesecev in na 500,83 evrov za drugo polovico leta, s čimer se v naši poslanski skupini nismo strinjali. Poleg tega so se občinam znižala sredstva za sofinanciranje investicij z 2 % na 1 % primerne porabe, kar je seveda še dodaten šok za občine. Res, da je bil ob koncu januarja med Ministrstvom za finance in predsednikom Skupnosti občin Slovenije in Združenjem občin Slovenije podpisan dogovor o višini povprečnine za leto 2015, ampak občine so na znižanje povprečnine in sofinanciranje investicij pristale, ker se je vlada zavezala, da bo do 30. 6. pripravila sistemske in izvedbene ukrepe za znižanje stroškov občin, in sicer v višini 22,8 milijona evrov na letni ravni. Glede na neaktivnost nekaterih ministrstev, da pristopijo k dejanskemu iskanju rešitev, ki bi občinam znižale stroške, so združenja prejela le tabelo s predlogi sprememb ukrepov v višini nekaj več kot 9 milijonov evrov, brez metodologije za izračun teh prihrankov. Predstavljeni predlogi so po mnenju Združenja nesistemski, parcialni predvsem pa je nerealna navedena višina finančnih učinkov. Ob vsem tem je treba opozoriti, da povprečnina že sedaj v marsikateri občini ne zadostuje za izvajanje zakonsko določenih nalog, z znižanjem pa bi bila njihovo delovanje in obstoj še bolj ogrožena. Prav tako prihaja tudi do težav, da občine zaradi nezmožnosti sofinanciranja lastnega deleža ne morejo pripravljati projektov, s katerimi bi kandidirale za evropska sredstva nove finančne perspektive. Slovenska demokratična stranka je na pobudo Skupnosti občin Slovenije, Združenja občin Slovenije in Združenja mestnih občin Slovenije ter na številna pisanja in opozorila slovenskih občin z amandmajem predlagala, da se povprečnina za drugo polovico leta ohrani na ravni 525 evrov, vendar pa je bil naš amandma na Odboru za finance in monetarno politiko s strani koalicije zavrnjen. Koalicija je namreč vztrajala pri svojem amandmaju, in sicer da se za drugo polovico leta občinam določi povprečnina v višini 519 evrov. Pri vsem tem je potrebno dodati še to, da so tako v Skupnosti občin Slovenije, Združenju občin Slovenije in Združenju mestnih občin Slovenije opozorili, da bodo izrabili vsa ustrezna pravna sredstva, če se povprečnina ne ohrani na nivoju prvega polletja. Poudariti je treba tudi to, da so občine vse od ustanovitve do danes ogromno naredile. So pomemben generator razvoja Slovenije, zlasti razvoja podeželja. Prav tako znajo občine vsak evro, ki ga imajo na razpolago, zelo dobro unovčiti v dobrobit razvoja in blagostanja svojih občanov. V Slovenski demokratski stranki bomo, če sprejmete naš amandma, ki ohranja povprečnino na ravni 525 evrov, zakon podprli. Če povprečnina ne ostane na tej ravni, bomo glasovali proti spremembi zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi! Pred nami je zakon o spremembi Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2014 in 2015. Veljavni zakon o izvrševanju proračunov je določil povprečnino za obdobje od 1. januarja do 30. junija v višini 525 evrov, za obdobje od 1. julija do konca leta pa 500,83 evra. Vlada je zato januarja z združenji občin sklenila dogovor, s katerim se je bila zavezala, da bo sprejela tiste sistemske ukrepe, ki bodo pomenili znižanje stroškov izvajanja z zakonom določenih nalog občin. Do 30. junija naj bi namreč z izvedbenimi in sistemskimi ukrepi zagotovila znižanje stroškov občin s celotnim učinkom v višini 22,8 milijonov evrov na letni ravni ali pa bo zagotovila sredstva za povprečnino na drug način. Junija je vlada ugotovila, da s predlaganimi in uveljavljenimi spremembami predpisov za znižanje stroškov, kot je bilo dogovorjeno, ne bo v celoti dosegla svojega namena. Pomembno je, da vsi ukrepi ne bodo začeli veljati oziroma učinkovati že v mesecu juliju, nekateri pa tudi ne bodo učinkovali enako na vse občine, saj so te v zelo različnih položajih. Novela zakona, ki je pred nami, za drugo polletje letošnjega leta določa povprečnino v višini 519 evrov. Ta višina predstavlja na nek način kompromis in še tisto zgornjo mejo, ki jo lahko vlada ponudi do zneska 514,22 evra ter predlogom reprezentativnih sindikatov Združenj občin, ki so zahtevali, da se povprečnina v drugi polovici leta ohrani na 525 evrih. Tako se povprečnina v primerjavi s prvotno predlagano rešitvijo poviša za približno 5 evrov, v primerjavi z željami lokalnih skupnosti pa za približno toliko manj, kar znaša 1,1 %. Sprejeti, si ga upam imenovati, kompromis na eni strani prisluhne zahtevam Združenj občin, na drugi strani pa upošteva prihranek, ki so ga omogočile spremembe nekaterih aktov, predvsem podzakonskih predpisov. S to rešitvijo se povečujejo prihodki proračunov občin, za enak znesek pa se povečujejo odhodki iz proračuna države. Sredstva za povečanje odhodkov iz državnega proračuna se bodo zagotovila s prerazporeditvami pravic porabe, in sicer s proračunskih postavk drugih vladnih proračunskih uporabnikov. Nujno je treba omeniti vprašanje, ki se tukaj poraja, in to je reforma lokalne samouprave, saj vedno bolj ugotavljamo, da sedanji model ni vzdržen, zato v Poslanski skupini Desus pričakujemo v kratkem resno in temeljito razpravo o posodobitvi lokalne samouprave. Na tem mestu pa bi rad še posebej opozoril, da nekatere občine, kot je na primer Maribor, in vesel sem, da je temu tako, že zdaj, kljub temu da se nahajajo v zelo zaostreni finančni situaciji, na področjih, kot je na primer šolska prehrana, financirajo tudi storitve, h katerim niso zakonsko obvezani. V Sloveniji namreč na lokalnem nivoju, žal, obstajajo precejšnje razlike tudi v socialnem položaju ljudi, in posledično prihaja do potrebe po dodatnem reševanju njihovega osnovnega oziroma gmotnega položaja. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kot že povedano, pa se nam v Poslanki skupini Desus zdi, da je predlog zakona s svojo kompromisno rešitvijo treba podpreti, zato bomo z vidika stabilnega financiranja lokalnih skupnosti in uravnoteženja javnih financ občin predlog podprli z vsemi našimi glasovi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Trenutno veljavni zakon o izvrševanju proračuna določa za obdobje od 1. julija 2015 do 31. decembra 2015 povprečnino v višini vsega 500,83 evra. Zato je zelo pomembno, da tudi v Državnem zboru sprejmemo odločitev, s katero poskušamo odpraviti tako nizek znesek povprečnine. Ta je bil določen sicer ob sprejemanju zdaj veljavnega zakona o izvrševanju proračuna tudi ob pogoju, da vlada z občinami doseže dogovor o tem, kje je možno privarčevati pri nalogah občin in toliko se potem tudi povečuje sama povprečnina. Glede na to, da dogovor ni bil v celoti izpolnjen, kajti pričakovano je bilo, da bi prihranki bili skoraj 23 milijonov evrov, dejansko pa je bilo prihrankov dogovorjenih za vsega 9 milijonov evrov, je vlada upoštevala ta dogovor in predlagala višino povprečnine 514,22 evrov. V koaliciji in tudi na odboru smo poslanci bili mnenja, da glede na to, da se vendarle kaže tudi boljša proračunska slika, je treba prisluhniti tudi občinam in dvigniti povprečnino na vsaj 519 evrov. To je bilo tudi sprejeto na odboru in takšen dopolnjen predlog bomo Socialni demokrati danes tudi podprli. Zavedamo se, da gre za povečanje oziroma da je treba v ta namen zagotovili 60 milijonov evrov oziroma 18 milijonov evrov več, kot je predvidevala vlada. Ampak glede na to, da se izboljšujejo tudi prelivi v proračun, je verjetno to obvladljivo. Deloma iz sredstev rezerve, deloma najbrž tudi s strani vladnih proračunskih porabnikov. Če pa bi vsaj po stališču vlade želeli zagotoviti povprečnino v višini 525 evrov, bi bil potreben tudi rebalans proračuna. To je zagotovo obsežnejša sprememba in dolgotrajnejši postopek, zato menimo, da je v tem trenutku primernejše, da se vendarle sprejme povišanje povprečnine na 519 evrov, ob upoštevanju tudi dejstva, da pa pri investicijah vendarle lahko ugotovimo, da v letošnjem proračunu državni proračun zagotavlja občinam še dodatnih dobrih 20 milijonov evrov drugih tekočih transferov in za investicijska sredstva vsega skupaj skoraj 487 milijonov, od tega 93,4 milijona integralnih sredstev, kar je približno 16 % več, kot je bilo v letu 2014, in 393,8 milijona evrov evropskih sredstev, kar je tudi 18 % več kot v lanskem letu. Pomembno je, da se kljub vsemu poskuša predvsem zasledovati investicijski ciklus in prepričan sem, da se lahko tudi občine organizirajo pri izvajanju zakonskih nalog tudi na način, da bodo skozi pogajanja, ki bodo zagotovo še sledila, mogoče v prihodnosti doseči boljši dogovor, kar pa bo v veliki meri tudi odvisno od tega, kar je pred kratkim bilo tudi sprejeto v Državnem zboru, kaj bo glede tega tudi narekovala formula fiskalnega pravila. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani zbor! Poslušam tole debato, na srečo sem zadnji na vrsti od predstavitve stališč poslanskih skupin in nekako se ne morem znebiti vtisa, kot da se mi pogovarjamo tukaj, kar je gospa Alenka nakazala v nekem kibiciranju, kot da smo na neki licitaciji. Ne vem, kupujemo sliko, grafiko, kdo da več, kdo se bo bolj priliznil občinam in tako naprej. Ta debata je nerodna. V tej debati nekdo domače naloge ni izpeljal do konca. Nekajkrat sem prosil resornega ministra, da mi dostavi matriko. Matriko obveznih nalog občin, ki izhajajo iz zakonodaje, kaj so vse obvezne naloge občine, iz katerega zakona, od kod se naj financira in tako naprej. Na koncu sem dobil neko napotilo, naj si na neki spletni strani ogledam. Nekako se bojim, da se s to matriko nihče ne ukvarja. Imamo državni proračun, ki ima tudi prihodkovno stran, na katero se pozablja, ne samo odhodkovno, imamo občinske proračune, imamo obvezne naloge občin. In mi vsi, vsak od nas živi v kakšni občini, to so naša mikro okolja, v katerih bi radi dostojno in kvalitetno živeli. Mi se zdaj pogovarjamo samo o tej povprečnini, predlogi, ki so bili v igri, so od 500 pa do 600 evrov. Vsa tri združenja občin pravijo, da s tem ne morejo zagotavljati nekih osnovnih sredstev, sam prihajam nekako tudi iz tega foha, ko sem rekel, kaj pa, če bi gledali kot v kakšnih drugih državah, da pa povprečnine ne bi bile na ravni uravnilovke, je pa skoraj določene zadela kap. V Združeni levici te spremembe povprečnine ne moremo podpreti in bomo vzdržani iz cele vrste razlogov. Prvi razlog je, da se ne gleda sistemsko na problematiko. Drugi razlog je, da se je ob tem mini varčevanju pozabilo, da smo odrezali neke socialne transfere, zlasti bode v oči subvencioniranje najemnine tistim, ki so najemali profitna stanovanja, ker neprofitnih ni bilo. Na to se nekako pozabljam. Pozablja se tudi nekako na to, da ta uravnilovka v zmanjševanju števila zaposlenih v občini nekako kaže na to, da mi nočemo razmišljati v tej Sloveniji. Koalicija pride in pravi, da v občinah se je več zaposlovalo, v javni upravi se je manj zaposlovalo, ampak ne moremo to tako gledati. Treba bi bilo iti pogledat od primera do primera. Občine so tudi v zelo različnih statusih, zelo različnih agregatnih stanjih. Imamo občine, ki bolje funkcionirajo, občine, ki slabše funkcionirajo. Že leta nazaj sem predlagal, in to predlagam tudi v imenu Združene levice, da bi bilo treba k zadevam pristopiti sistemsko in navsezadnje tudi na nek mehek način, skoraj bi si upal reči prisiljevati občine k večjemu sodelovanju, kar nekatere občine že počno. Je nekaj uspešnih reform lokalne samouprave, danska, avstrijska na Štajerskem in tako naprej, kjer so združevanja naravnali tudi tako, da so različne povprečnine nastavili in potem so se občine šle združevat. In naenkrat se je ugotovilo, recimo, da ena manjša mestna občina in štiri vasi okoli, ki so se [[nerazumljivo]]malih političnih razlik razdelile, so se skupaj združile in povprečnina je bila višja. In glej ga zlomka, lahko so skupaj naredili britof. Zakaj vam to tako plastično govorim? Zato ker dostikrat nekako odkrivamo toplo vodo. Združena levica zaenkrat še nima tako močnega lobija na lokalni ravni, ampak ko ga bo imela, bomo šli v ta reševanja sistemsko, ne pa na način nekih dobrikanj, enkrat s strani opozicije, drugič s strani koalicije. In ta zadeva ima brado, ta zadeva ni od včeraj, ta zadeva traja že nekako desetletje in se je tega treba sistemsko lotiti in tudi vprašati navsezadnje razvojno. V naslednji fazi razvoja pridemo do nekih infrastruktur, kjer so občine definitivno pri manjši agregaciji v prostoru, zlasti je tak primer cela vrsta prometne, komunalne infrastrukture, urbanizem in tako naprej. Pridemo do področja o vprašanju regionalnega povezovanja, ki se ga bomo seveda morali lotiti. Mi tega ne bomo podprli, bomo vzdržani, ker pričakujemo neko sistemsko debato, ne pa, da bomo sedaj vsaka dva, tri mesece kibicirali, ne vem, par deset evrov dol, par deset evrov gor, in vedno se bo našla kakšna občina, ki s tem ne bo pokrila svojih občinskih primanjkljajev. Da ne grem tudi v notranje zadolževanje občin. Sam prihajam iz občine, ki se za EPK notranje zadolžila – vem, da me ne morejo prekiniti – in ima 18 milijonov notranjega dolga, ki ga je vzela iz komunalnih, namenskih [[…]]
Ali pač [[…]]
sredstev. To se je vedelo. To se je vedelo tudi na državni ravni, ampak tega ni nihče prekinjal [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospod dr. Trček. Hotel sem vam pokazati, da se da prekiniti. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na obravnavo členov in amandmajev, ki so bili objavljeni na e-klopi. Ker so amandmaji poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Zavezništva Alenke Bratušek k 1. členu vsebinsko povezani z amandmaji k 2. Členu, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 1. in 2. člen ter amandmaje poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Zavezništva Alenke Bratušek k temu členu. Kdo želi razpravljati? Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Ni kaj, moram reči, umetnost ne pozna meja in sem se pač malo nasmejal. Razprava, ki teče glede samih amandmajev in pa same povprečnine, kaže na to, kako nesrečno je vedno, ko v resnici je za občine zadolžen en minister, ampak na koncu minister za finance lahko v bistvu vedno pokaže svoje zobe in ga v resnici razvoj lokalne samouprave sploh ne zanima. Ker v končni fazi to niti ni v naravi Ministrstva za finance. Zakaj bi se to ministrstvo ukvarjalo z vsebino, njega zanimajo samo prihodki, odhodki, kjer bi pobralo denar. Pogleda gor, dol, a ha, tukaj na lokalni skupnosti, tukaj je fino, tukaj se vedno da pobrati. Še posebej, kadar se delajo primerjave, češ, koliko se dela na lokalni skupnosti in koliko na državi. Spoštovani vladajoči, še posebej tisti, ki nikoli niste delali na lokalni samoupravi, dajte se že enkrat sprijazniti, da na lokalni samoupravi ne bodo nikoli delali enako, kot delate vi na državi, ker imajo popolnoma druge naloge in delajo za razliko od vas, kako bi rekli pri vas, z ljudmi. Drugo, kar se mi zdi pa nedostojno, pa je, da vidim, da vlade se menjajo, uradniki pa eni in isti ostajajo in jih v resnici sploh ne moti, da se vmes dogajajo spremembe in tudi zelo hitro pozabijo zgodovinski spomin. Moram reči, da danes je bila v eni predstavitvi še toliko bolj zanimiva predstavitev, mislim, da je bila kolegica Škopac, ko je rekla, kaj zakon določa in našteje, kaj zakon določa, a ne pove, da je ta zakon ta koalicija sprejela. Ja, halo, to je pa sprenevedanje in norčevanje na kubik. To bi pa še jaz znal malo boljše opravičiti. Najprej rečeš na začetku leta bom to spremenil, potem pa rečeš: "Poglej, sorči, zakon je tak, saj veš, ne. Treba je tako to speljati." Poglejte, preprosto na to logiko in na to diskusijo mi ne moremo pristati. Posebej ne moremo pa pristati zaradi tega, ker danes tudi slišim, da najbolj bodo trpeli mali, malo manj veliki itn. Ta stvar seveda ne zdrži. Nominalno, tisti, ki zna računati, bo vedel, da največ bodo izgubili veliki. In če se spomnimo zelo na hitro, kar sem prej povedal, da se uradniki nočejo spomniti, leta 2006 je Zakon o financiranju občin diametralno postavil na glavo način financiranja. Takrat so vse občine v državi ploskale, bile vesele ker so končno dobile malo malo več denarja, s tem da v resnici so tri občine največ izgubile. In kaj je bilo tisto leto zelo jasno povedano: nikar se ne veselite, ker prihajajo dnevi in leta, ko boste vse občine začele izgubljati. Takrat se je namreč dal v bistvu zelo jasen zeleni signal, da država lahko lomasti po lokalni skupnosti. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, že leta 2011 v Pahorjevi vladi se je spremenil zakon oziroma izračun, formula izračuna za financiranje Zakona o glavnem mestu. Takrat nobeden ni bil pozoren in tri leta kasneje doživimo to formulo, ko se praktično prepolovijo sredstva. In tretja stvar, mislim, da je danes kolega Trček o tem govoril,, da je hotel imeti naloge v lokalni samoupravi, mimogrede, dostopne so na spletni strani, jih dobite, samo prebrati si jih je treba, res pa je, da se bojim, da tudi ministrstvo samo, ko ocenjuje skozi te naloge, v resnici ne zna vrednotiti teh nalog. Jaz bom najbolj nesrečen takrat, ko vam en in isti primer ponavljam. V lokalni skupnosti se ve, da so vrtci od ustanoviteljice, to se pravi od lokalne skupnosti. Mora jih sezidati, mora izvajati program, plačevati plače, vse mora narediti. Ampak kolektivni dogovor za plače, o tem se pogaja država, minister in delavci iz panoge. Na koncu župan samo še pogleda, kaj so se zmenili in reče: "A ja, to moram sedaj po novem plačati." In stvar je zaključena. Kje je sedaj tukaj avtonomnost? Jaz vam že ničkolikokrat ponavljam stvari, jaz bi še osnovne šole vzel lokalnim skupnostim, ker je itak brez veze. Plače že plačuje ministrstvo, investicijo mora zdaj narediti lokalna skupnost, ja, potem naj pa vse vzame, pa naj se vse do konca zmeni in je stvar rešena. Saj boste naredili uslugo in veselje v resnici lokalni skupnosti, in to so stvari, za katere so prosili partnerji v razgovoru, da se razbremenijo določenih nalog. Ne vrtcev, pa šol, ampak drugih nalog. In to se ni naredilo. Danes zgleda tako, kot da barantamo. Zato sem namenoma omenil na začetku kolegico Škopac, ko reče: "No, in smo dosegli povečanje sredstev." Saj ne morem verjeti. Najprej je vlada rekla 500, koalicija je rekla ne, 19. In zdaj se že kar naenkrat pogovarjamo, da so se sredstva povečala. Halo? Pa kdo je zdaj tu nor? Sredstva so se zmanjšala, pa kakorkoli boste zdaj to razlagali. In na drugi strani se ni naredilo tisto, kar je bilo obljubljeno v dogovoru. To pa je, da se bodo naloge zmanjšale in s tem se bo prihranjen denar lahko pripeljal notri. Izhajam kot poslanec iz Mestne občine Ljubljana. Mestna občina Ljubljana bo zopet največ izgubila. Tako ali tako je kar naprej najbolj kaznovana, ampak Državni zbor ima sedež – kje? V Mestni občini Ljubljana. Poslanci in poslanke smo prav veseli in srečni, ko gledamo, kako bi bilo fino, če je Ljubljana čista, lepa, udobna, krasna, prevozna in ne vem kaj še vse bi radi vse tu imeli. Ja, na ta način financiranja in s to logiko ne bomo dosegli nikoli nič. Jaz pravim, ne da je to začetek konca, ampak je to odraz končne slike, bom rekel, atentata na lokalno samoupravo. Kompletno. Oprostite, tisti, ki tega ne razume, da se avtonomija lokalne samouprave šteje tudi pri tem, da ima denar in lahko sama odloča in ga planira na začetku leta, potem seveda je več kot jasno, kaj temu sledi. Se bodo proračuni začeli spreminjati? Rebalansi bodo morali praktično potekati v vseh lokalnih skupnostih, ker bodo morali spremeniti številko. Še posebej se ne boste mogli izgovarjati, da so to že prej vedeli, ker je bilo napovedano. Ampak po eni strani so oni računali, da bodo imeli prirastek, ker ste napovedovali, da se bodo zmanjšale naloge. Kdo bo odgovoren za vse te rebalanse in kritiko, da župani ne znajo planirati? Oprostite, to je nedostojno, kar je najbolj pomembno, je v bistvu prisila in vmešavanje v lokalno samoupravo neposredno. In oprostite, tu smo zaključili diskusijo. Od županov nekaj zahtevamo, po drugi strani jim pa diktiramo, kaj morajo delati. To ni nobena neodvisnost. Lokalna samouprava ni bila ustanovljena zato, da bo država rezala, pa komandirala, pa diktirala, pa določala, ampak samo ustvarila pogoje. Pika. In tam se konča. Tu ste nekateri izgubili kompas, seveda v prvi vrsti najprej vlada. Kako bo to v nadaljevanju zgledalo? Jaz napovedujem še hujše stvari! Spremenili boste Zakon o financiranju občin. Veste, kaj se bo pa takrat zgodilo? Samo takrat, dragi moji, boste pa imeli v vladi resne probleme. Spoštovani kolegi in kolegice v koaliciji! Ponovno ste nasedli. In tisto, kar je bolj pomembno: kje je zdaj ta razlika med zakonodajno in izvršno oblastjo, o kateri sem poslušal na začetku mandata? Zakonodajna oblast bi morala zelo jasno povedati: "Zdaj je pa dovolj. Najprej ustvarite tisto, kar ste obljubili, da boste naredili, potem pa lahko podpremo tudi na drugi strani tisto, kar ste se napovedali, da boste storili." Če tega ne boste naredili, potem razložite svojim županom ali pa kandidatom, ki bodo nekoč želeli pod vašo blagovno znamko kandidirati za župane, ker dobili ne bodo, ker bodo dobili največje sovražnike, to je, postaneš župan in dobiš klofuto s strani države in minus kakršnekoli ukrepe. To preprosto ne bo šlo. Vsa vaša telovadba okoli tega kako ste povečali, glejte, vsaj nam prihranite te bolečine in nam ne razlagajte, kako ste nekaj omogočili lokalni skupnosti, ker ji niste. To razlagajte kakšnim svojim. Tukaj je to nedostojno, ker izgleda kot, da smo bebci, in ne razumemo, kaj nam razlagate.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav tudi državni sekretarki. Z mojim predhodnikom Janijem se v večini stvari strinjam, zelo nazorno je določene stvari povedal, bom po svoje poskušal tudi jaz. Vlada je zmanjšala povprečnino iz 536 evrov kar tako na 525, s tem da je dobila še neko idejo, kako bo s sistemskimi ukrepi do konca junija še zmanjšala stroške občinam za 22,8 milijonov. In kaj se je dogajalo potem? Minevali so meseci, ministrstva bi morala ukrepe dati na Vlado pa tam do meseca aprila, maja ni bilo skoraj nič. Ukrepi, ki so potem bili nekako podani občinam oziroma združenjem občin, so bili praktično smešni. Ni bilo nobenih sistemskih ukrepov, nobenih praktičnih prihrankov, ampak neki olepševalni popravki določenih predpisov. Kar je bilo potrebno potem še nekatere zakonske [[…]]
Mir v dvorani, prosim.
[[…]]v glavnem učinkov od tega ni. Zanimivo je, kako je vehementna vlada rekla, da bo šestih mesecih sprejela sistemske ukrepe, občine pa bodo imele toliko in toliko manj izdatkov. To, kar se je potem dogajalo, ne kaže na to, da vlada oziroma koalicija ali pa največja stranka se ne spozna dosti na lokalno samoupravo. Nikakor ne. In po drugi strani bodo vse občine morale sedaj, tako kot je že prej Jani povedal, sprejemati rebalanse proračunov, ker bo toliko manj prihodkov, ker so proračun sprejele že koncem prejšnjega leta na osnovi 536 evrov povprečnine. Poleg tega je vlada še znižala sredstva za investicije po 23. členu Zakona o financiranju občin z 2 % na 1 %. Tukaj so pa najbolj udarjene male občine, ker so ta investicijska sredstva izračunana na osnovi indeksa razvojne ogroženosti, ki prinaša manjšim ali revnejšim občinam več kot pa večjim oziroma bogatim občinam. Tukaj se pojavi ponovna centralizacija, tistim revnim vzeti, ki nimajo zgrajene vse komunalne infrastrukture, in tistim se jemlje čedalje več. Drugo je, da imajo veliko občin, ki gradijo zdaj komunalno infrastrukturo tudi z evropskimi sredstvi, morajo zagotoviti lasten delež, ki ga pa sedaj v večini teh občin ne bo. Kako bodo končali projekte? Veliko je takih občin, ki že zdaj niso likvidne, ki ne plačujejo računov, ker nimajo od kod vzeti. Po drugi strani se pa povečujejo izdatki predvsem na področju predšolske vzgoje, ker je vključenost otrok v vrtce čedalje večja. Zakon o financiranju je predvideval nekaj čez 50-odstotno vključenost predšolskih otrok v vrtce, v večini občin pa je že preko 75 % oziroma tudi čez 80 %. To je ogromen strošek za občine. Tako kot je prej povedal Jani. Samo normativi, ki jih imamo, so najbogatejši menda v Evropi. Občine morajo samo plačevati te izdatke, zgraditi morajo vrtce, za katere nimajo nikjer v Zakonu o financiranja občin zagotovljenih sredstev in še vse stroške pokrivati. Enako je na področju sociale, kjer so stroški čedalje večji. In to bi moralo skrbeti tudi stranko Desus oziroma upokojence. In na koncu teh 22,8 milijonov. Mene prav zanima, kdaj in kako bo spremenjen Zakon o financiranju občin. Mislim, da na boljše nikakor ne. Samo na slabše. In boste videli na naslednjih volitvah – že sedaj se dogaja, da v določenih občinah niti ne dobijo kandidata, da bi kandidiral za občinski svet. Tudi za župane jih ne boste dobili. Na lokalnih volitvah je bilo veliko županov kandidatov, ki sploh niso imeli protikandidatov. Na naslednjih volitvah jih boste lahko iskali ne na borzi dela, ampak na VDC. Veste, kaj je VDC? Ker nihče ne bo hotel prevzeti minusa na občinah in zagotavljati 180 nalog, ki jih imajo občine. V katalogu o pristojnosti občin je 180 nalog. Nihče pa ne zna ovrednotiti, kaj so določene naloge. Po občinah pa hodijo inšpektorji in grozijo, kako bodo župane kaznovali, če ne bodo po neki spremembi zakona ne vem kakšne dokumente spremenili v določenem času. Kot je bilo že rečeno, mi se ne zavedamo, kaj je lokalna samouprava. V Evropski listini o lokalni samoupravi piše, da je temelj demokracije lokalna samouprava in da je avtonomna. Zakaj vlada oziroma državni zbor ne more enostavno razveljaviti enega odloka občine? Ga ne more, zato ker je avtonomna. Lahko pa vzame denar in omogoči, da izvaja določene naloge in potem je občina z županom na čelu odgovorna, zakaj določene naloge niso izvedene. Enkrat se bo nehalo. Potem pa ugotavljamo, kako nimamo tujih investitorjev, kako nimamo pogojev za razvoj gospodarstva. Kdo pripravlja pogoje za razvoj gospodarstva? Ali država? Država gradi komunalno infrastrukturo? Ne, občine. 30 % slovenskih prebivalcev nima zdrave pitne vode. A nas ni sram pred Evropo? Pa toliko vode imamo, se hvalimo. Odpadke vozimo, se gremo smetarski turizem, z enega konca država na drug konec, ker nimamo urejene sortirnice. Ne sledimo tistim obljubljam, ki smo jih dali Evropi. Odvajanje in čiščenje odpadnih voda. Letos je zadnje leto za veliko območij v Sloveniji, kjer bi to že morali rešiti. Sledile bodo evropske kazni tako kot sosednji Italiji. Kdo bo plačeval? Vlada? Država iz proračuna? Ne. Tako kot v Italiji: država na pokrajine, pri nas jih še nimamo, pokrajine na občine, občine pa na položnice. 30 evrov naj bi bila na mesec kazen za gospodinjstvo. Mogoče bodo pri nas milostni, pa bo mogoče malo manj. Neodgovorno. Mi se pa pogovarjamo sedaj oziroma dobili smo nek osnutek uredbe o odvajanju in čiščenju odpadnih voda, ki še ni sprejeta. Sprejeta pa bo verjetno v letu 2016, ko bo že tisto leto minilo za večino slovenskega podeželja, predvsem za tiste, ki ne bodo imeli tega urejeno. Prave resnosti na tem področju ni. Če hočemo vsaj delno to omiliti, bi morala povprečnina ostati 525 evrov po prebivalcu, to, kar je naš amandma. In ne samo naš, tudi še dveh drugih strank. To, kar je bilo rečeno, da s 500,83 evra – prav zanima me, kdo je izračunal prav 500,83 evrov? Kdo je toliko pameten v tej državi? In potem je bilo rečeno, saj smo povečali s 500 na 519, kot je že predhodnik rekel. To je isto, kot bi rekel: "Posodi mi 100 evrov." Pa reče drugi: "Nimam, imam samo 50." "Prav, boš pa 50 še dolžan." Norce se delate iz vseh nas, še posebej pa iz tistih občin v Sloveniji, ki imajo prazne račune, ki ne morejo plačevati računov že pol leta zaradi takih stvari, ki se jim samo nalagajo z raznimi zakoni in podzakonskimi akti, ne zagotovi se pa denar, ki je potreben, in to po ustavi. Morali se boste zavedati, da nismo tako bogati na področju sociale, na področju predšolske vzgoje pa tudi osnovnih šol, kar smo si zastavili nekdaj, in da nekje bo počilo. Ne zdaj onemogočiti občinam, da opravljajo osnovne naloge, to so pa javne gospodarske službe – voda, odpadki, odpadne vode in pa občinske ceste. Da ne govorim o tem, kaj se dogaja na občinskih cestah, o razveljavitvi odlokov o kategorizaciji občinskih cest. Tudi to je sramota, to samo v Butalah še vidimo, rešitev pa nikjer. Povem vam, da boste morali bolj resno jemati občine in naloge, če ne želite, tako kot je bilo danes že enkrat rečeno, samo strašiti ljudi in jih pokoravati na ta način z raznimi predpisi in onemogočati, da opravljajo svoje naloge. Včasih so kaznovali oziroma država je tožila predsednika krajevnih skupnosti zaradi raznih kamnolomov, kar je bila velika sramota. In zdaj ste na tej isti poti. Verjemite mi, enkrat se bo to končalo, in se boste spraševali. V Italiji niso odvažali smeti. Kaj se bo zgodilo, če pri nas ne bodo več odvažali smeti? 30 milijonov občine subvencionirajo cene komunalnih storitev. 30 milijonov že sedaj. Koliko let so bile zamrznjene cene komunalnih storitev? Zakaj? Zaradi inflacije? Ko bi lahko povečali cene in tudi zagotovili kakšen investicijski denar, pa to ni bilo možno. Potem so pa nekateri dvigovali kar za 100 % cene, pa so ljudje kar mirno to prestajali. Vendar to ne bo več šlo. Kdo bo odgovoren, če bodo cene vodooskrbe tako visoke, da si ljudje ne bodo mogli privoščiti priključka na zdravo pitno vodo? Kdo bo odgovoren? Župani seveda pa občinski svetniki, samo država ne. Jasno je, za center mora ostati, za ostalo pa ni pomembno. In kako občine osiromašiti? Tako da jim vzameš denar. Ljudje pričakujejo, država ne da denarja, nekaj časa ne plačuješ računov, ker računaš, da boš še dobil denar, ampak enkrat se to konča. Potem pa pride banka in zarubi računalnike delavcem na občinah – in kako naj delajo naprej? Včasih bi bilo prav, da bi kakšnemu državnemu uradniku zarubili računalnik pa ga dali na čevelj. Mislim, da brez tega tudi ne bo šlo. Predlagam, da se ti amandmaji treh opozicijskih strank potrdijo tukaj in da povprečnina ostane do konca leta, ker drugače, verjemite mi, v jeseni, konec tega leta bodo nastopili hudi problemi. Pa ne nam, opozicijskim strankam, vam, vladi in koalicijskim strankam. In potem bo nekdo moral položiti račune. Če ne koncem tega leta, pa v začetku naslednjega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednica za dano besedo. Pa da začnemo s 1. 1. 2015. V letu 2014 je bila povprečnina 536 evrov, potem pa konec februarja, torej med tekočim letom pride vlada z eno briljantno idejo, ki se po njihovo reče ZUJF občin. Kako bodo razbremenili delovanje občin, ob tem pa bodo znižali povprečnino. Ampak še tukaj je morala vlada narediti nek svoj unikum, prvo polovico leta 525, drugo polovico leta pa 500,83 evra. Ko sem jaz na seji matičnega delovnega telesa rekel, da je ta zakon, ta ZUJF občin, vsebinsko zmazek, finančno pa blef, so se nekateri zgražali. In danes imamo dokaz, vsebinsko vemo, kaj je bilo takrat. Zakonodajno-pravna služba je dala skoraj k vsem členom mnenje in smo potem popravili z amandmaji. Finančno pa vidimo, iz tistih famoznih 23 milijonov smo zdaj prišli na 9 milijonov. Ampak teh 9 milijonov ne sledi ZUJF-u občin, ampak celo vlada sama zapiše, da je ta tabela skupek predlogov zakonskih, podzakonskih sprememb, priporočil ali drugih ukrepov. Verjetno je ZUJF občin prinesel tam, bom jaz rekel na palec kot vlada, maksimalno 5 milijonov. Ampak po drugi strani ukrepov vlade skoraj ni bilo. In potem pridemo konec junija na predlog Poslanske skupine SDS na nujno sejo glede povprečnine, predlagamo sklepe, ampak koalicija potrdi svoj sklep, ki se glasi: "Odbor ugotavlja, da bo vlada v celoti izpolnila zavezo iz četrte točke dogovora o višini povprečnine za leto 2015." Ampak potem pride vlada z ZIPRS in da bo všečna reče: "Ne, malo pa smo se le zmotili, ne bo več 500, bo 514,22 evra." In potem koalicijski poslanci v vnemi, češ, mi smo pa res naklonjeni občinam in lokalni samoupravi in tako naprej, pa dajmo malo zlicitirati na 519 evrov. In vlada zapiše že v osnutku zakona, sredstva za povečanje, torej s 500,83 na 514,22, da sredstva se bodo zagotovila s prerazporeditvami pravic porabe, in sicer s proračunskih postavk drugih vladnih proračunskih uporabnikov. Potem pa pride ta nebodigatreba opozicija, ki enotno skoraj predlaga: "Ne se hecat, že itak ste februarja zmešali sistem, zdaj ga sredi julija rešujete, od 1. julija naprej pa dajmo 525. In slišimo s stališč vlade in koalicijskih partnerjev: "Ne, če bi šlo pa na 525, bi morali pa imeti proračun." Figo. Prav zanima me, kje boste dobili teh predvidenih 13,75 milijonov kar takole, problem pa je dodatnih 5 milijonov. Če bi pa imeli naslednjo točko, en opozicijski predlog zakona, ki bi imel finančne posledice 100 tisoč evrov, bi ga pa zavrnili, ker država pa nima denarja. Ampak ta država, kjer so glavni SMC, ki seveda nimajo nobenega župana, zato jim je lokalna samouprava tam deveta, deseta ali enajsta briga, se z lahkoto pohvalijo: "Mi pa smo, in bomo s 514 na 519 evrov zvišali povprečnino, ampak opozicija, vi pa ne, vi greste pa na 525 evrov, tega si pa ne dovolimo oziroma si ne smemo dovoliti." Skratka, dvakrat med letom spreminjate povprečnino, od županov pričakujete neko resno delo, potem ko februarja po njih usekate, jim zagrozite, kaj bo s 1. julijem, zdaj pa ste dobri in spet malo licitiramo s 514 na 519. Jaz sem pričakoval, da boste danes še bolj prizanesljivi do lokalne samouprave, morda pa bo znesek 519,5 evrov, pa boste rekli, da še na sami seji ste dali županom toliko in toliko glede na njihove občane, zato ste pa res občinam naklonjena koalicija. Država se tako igra s proračunskimi sredstvi, najprej nič, potem 13 milijonov, zdaj še 5 milijonov. Z lahkoto. Če bi karkoli predlagala opozicija oziroma karkoli predlaga, pa nikakor ne gre. Najbolj pa sem se danes ustrašil, ko je predstavnica koalicije rekla v uvodu, da je treba spremeniti sistem. Dragi župani, primite se za denarnice, razmislite, kaj boste delali v letu 2016, 2017, ker ko ta vlada reče, da bo spremenila sistem na področju financiranja občin, kot je prej rekel kolega Jani, bo še slabše. Kakšna tekoča poraba občin, investicije – mogoče če boste imeli kakšen nov zakon o prostovoljnem delu, bodo spet v slogu samoupravljanja občani sami delali ceste, telefone imamo na srečo že urejene in tako naprej. Pa še to boste verjetno delali tam enkrat marca 2016, torej spet med tekočim letom. Spoštovana vladna koalicija, predvsem poslanci SMC! Vem, da nimate županov, ampak pridite kdaj na Združenje občin in na Skupnost občin in kakšne bivše župane in podžupane v Državnem zboru vprašajte, kako naj se gre lokalna samouprava. Ne tako od danes na jutri, pa malo finance gor in dol, ampak vsaj decembra pridite z resnimi ukrepi. Ampak z resnimi ukrepi, ne pa z igranjem z lokalno samoupravo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Jaz vem, da je koaliciji težko poslušati pripombe, ki pa so seveda dobronamerne in gredo s strani opozicije. Ampak zadeve so glede lokalne samouprave ta trenutek tako resne, da lahko rečemo, da je lokalna samouprava na intenzivni negi. Ta intenzivna nega je pa seveda najdražja. In če je res tako kot kolega Jani razmišlja, da se ministru za finance na nek način fučka, kaj bo z lokalno samoupravo, dejansko bi moral minister za finance in celotna vlada več zaupati. Spet smo pri zaupanju, pa vedno smo pri zaupanju. Več in bolj zaupati lokalni samoupravi, ker že tisočkrat ponavljam, da se pa na lokalni ravni vsak evro dvakrat obrne, preden se potroši. Kje teče največ investicij, javnih investicij? Okoli 70 do 80 % javnih investicij teče na nivoju lokalne samouprave. Ali je to v redu za državo ali ni? Poglejmo samo pomurski vodovod. Vrednost približno 150 milijonov evrov. To se pravi, da bo država, ki jo bodo občine izpeljale s pomočjo evropskega denarja, za 150 milijonov bogatejša. Ali je to zanemarljivo? Ni. In poglejte, vsi mi, drage kolegice in kolegi, smo dobili veliko pisem. Jaz ne morem teh pisem od občine in od združenj in skupnosti vreči kar v koš. Ne morem, ker ni fer. In moram tukaj, ker pač ni županov, enostavno so najbrž obupali, sicer bi tukaj na galeriji moralo biti, če bi bil prostor, vseh 212 županov. Kot sem že povedal, na žalost lokalna samouprava, občine, nimajo nekih močnih političnih sindikatov. Torej tistih, ki bi jih močni politiki vodili. Zato se jih enostavno ignorira in se krši tudi evropska listina lokalne samouprave. Če malo poenostavim, ker najbrž tudi vsi, ki spremljajo te naše razprave, ne vedo, kaj pravzaprav pomeni povprečnina. Višina povprečnine, poenostavljeno rečeno, bi morala pokrivati tekoče stroške ter transfere občine. Sedaj pa poglejmo, kako so se gibali tekoči stroški občin po glavi občana v zadnjih letih. Na pamet vsak ve, da so se ti stroški povečevali. Zakaj? Ker smo tudi tukaj v tem državnem zboru dajali preko zakonov, novih zakonov, vedno nove in nove naloge občinam. Denar pa smo jemali. Če pogledamo tekoče stroške, recimo, za leto 2009, so ti bili 598 evrov na prebivalca. Pokritost s strani povprečnine je takrat bila 90 %. 2010 je bila pokritost 87 %, 2011 skoraj 85 %, 2012 83 %, enako 2013, lansko leto pokritost 80,95 %. Tekoči stroški pa so lansko leto že znašali 662 evrov. Zato je logično, da Skupnost občin Slovenije predlaga in zahteva, da bi letošnja povprečnina bila v višini tekočih stroškov lanskega leta, se pravi 662 evrov. Mi pa sedaj pravimo 519. Ja, saj razumem, poglejte, denarja ni. In potem se ne toliko napihovati in se ne toliko hvaliti, da imamo gospodarsko rast, da je vse oh in sploh in da smo zadevo rešili, da smo državo rešili. Bodimo iskreni in povejmo, da imamo gospodarsko rast v lanskem letu, tudi letos dobro kaže. Kljub ukrepom vlade. Ko govorim o Evropski listini lokalne samouprave, ki jo je že kolega Zvone Lah omenjal, ja, očitno trenutni koaliciji in vladi ta listina ne gre oziroma ji dela kar velike težave. In nekako ne upošteva sedanja vlada in koalicija, da so lokalne oblasti eden od glavnih temeljev vsake demokratične ureditve. Glejte, to Evropsko listino lokalne samouprave smo tudi mi povzeli, podpisali, ratificirali, saj smo članica Sveta Evrope. In enostavno kot da sedanja vlada in koalicija ne razumeta, da je pravica državljanov sodelovati pri upravljanju javnih zadev, da je to pravzaprav eno od demokratičnih načel, ki so skupna vsem državam članicam Sveta Evrope. Vlada ne upošteva, da se ta pravica lahko najneposredneje uresničuje prav na lokalni ravni. Ko govorimo o financiranju, si je treba prebrati 9. člen Evropske listine lokalne samouprave, ki med drugim pravi: "Lokalne oblasti so v okvirih nacionalne gospodarske politike upravičene do ustreznih lastnih finančnih virov, s katerimi v okviru svojih pooblastil prosto razpolagajo. Finančni viri lokalnih oblasti morajo biti v sorazmerju z nalogami, ki jih določata zakon in ustava." Tu imamo problem. Vedno nove in nove naloge in vedno manj in manj denarja. To ni več lokalna samouprava, to je diktatura iz Ljubljane, diktatura z Gregorčičeve, to ni več lokalna samouprava. Seveda se strinjam, da ljubljanska mestna občina največ izgubi. Zakaj? Ker ima največ občanov. V absolutnem številu, v absolutnem znesku. Poglejte podeželske občine. Tam nimamo parkomatov. Tam smo, bom rekel, bolj gostoljubni. Ne bom našteval, na kakšen način v Pomurju, Prekmurju. In je problem, če na letni ravni izgubimo s strani države tudi tisoč evrov. Je problem. Naloge pa so vedno nove in nove. Od vrtcev, do komunalnih zadev, da ne govorim o socialnih transferih. Poglejmo procent registrirane brezposelnosti po posameznih regijah in tako naprej. In to, o čemer danes govorimo, je zelo resna zadeva, zelo resna zadeva. Danes ne bomo govorili o tem, da smo naredili napako, da nismo uvedli drugega nivoja lokalne samouprave, ker bi res bilo vse drugače. Razvoj Slovenije bi šel v drugačno smer. Zato mi v Novi Sloveniji predlagamo z amandmajem k 1. členu in posledično tudi k 2. členu, da povprečnina ostane na ravni prve polovice leta, to je 525 evrov. Mi govorimo zdaj samo o 525 evrih, kot da je to neko koordinatno izhodišče. Ni! koordinatno izhodišče je najmanj lanska povprečnina, to je 536 evrov. Mi pa reduciramo, zmanjšujemo in ne upoštevamo načela subsidiarnosti, ki je eno od ključnih načel Evrope. Enostavno ne zaupamo, da se neke naloge na lokalni samoupravi učinkoviteje, to se pravi tudi ceneje in boljše zaradi ljudi, izvajajo kot pa z Gregorčičeve. Ne vem, zakaj enostavno ni tega miselnega preboja. Mi smo imeli enega ministra Gregorja, ki je de iure hotel občine kar ukiniti. Kar polovico občin je hotel ukiniti z zakonom. Na srečo smo ga potem pri tem zabremzali pri teh njegovih mislih. Ampak zdaj imamo drug pojav. Vlada in koalicija zapirata finančne pipe, kar pa pomeni, da občine na nek način, kot sem že povedal, spravlja na intenzivno nego in na nek način jih zapira de facto, ne de iure. Glejte, občine so racionalne. Mi imamo različne ukrepe, ki so si jih zastavile občine, sosednje občine, če hočete. Imamo medobčinske inšpekcije. Konkretno v naši občini kljub temu da imamo Zakon o redarstvu, mi zaenkrat redarstva ne uporabljamo. Ampak zdaj so prisile, da to moramo narediti. Občine se racionalno obnašajo in organizirajo in imeli bomo medobčinsko redarstvo. Občine so racionalne, to mi ne govoriti, da se denar razmetava. Kar poglejte manjše podeželske občine, koliko imajo zaposlenih. Ne boste verjeli, kako malo. Ne boste verjeli. In se potem človek lahko kar čudi, da kar pomembne projekte lokalnega in tudi regionalnega značaja peljejo. Zato prosim za podporo temu amandmaju. Mislim, da se to v proračunu države ne bo veliko poznalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar.
Hvala lepa za besedo. Rada bi odgovorila na nekaj navedb, za katere ocenjujem, da niso povsem točne. Pa se bom najprej vrnila nekoliko v zgodovino določanja povprečnine. Vse do leta 2011 se je povprečnina dvigovala. V letu 2012 sredi leta je bila povprečnina s 554 evrov znižana na 543. Sredi leta. Ne januarja, ampak sredi leta. Ob pogoju, da bodo stroški občin znižani za 10 %. In zgodilo se ni nič. Ne v letu 2012 pa tudi v letu 2013 in 2014 ni bilo politične volje, da bi se sprejel predpis, zakon, s katerim bi se določeni stroški občin znižali. Edino, kar je bilo narejeno, je bilo narejeno na področju plač v javnem sektorju, kjer so bili sprejeti varčevalni ukrepi, ki so vplivali tudi na stroške dela občin. V vladni pogajalski ekipi za pogajanja s sindikati je tudi predstavnik občinskih združenj. Zaradi tega ne sprejemamo očitka občin, da nimajo vpliva na politiko plač v javnem sektorju. Res pa je, da vsaj v tem času, odkar jaz sodelujem v tovrstnih pogajanjih, predstavnika združenj občin ni čutiti oziroma niti ga ni videti na teh pogajanjih. Ampak imel bi možnost, če bi želel. Konec lanskega leta, ko smo začeli pogajanja z občinskimi združenji o višini povprečnine za letošnje leto, smo imeli na mizi veljavni zakon o izvrševanju proračuna, ki je določal povprečnino za letošnje leto 525 evrov in željo, da to, kar je zakonsko določeno, sprejmemo z občinami v dogovoru. Občine so bile pripravljene sprejeti 525 evrov kot povprečnino za prvo polovico letošnjega leta, če hkrati vložimo v Državni zbor v zakonsko proceduro predlog zakona o zmanjševanju javnih izdatkov oziroma za uravnoteženje javnih financ občin. In to je bilo narejeno. Občine so rekle, da če je zakon v obliki, za kakršno smo se dogovorili, sprejet, potem je s tem pokrito znižanje povprečnine s 536 na 525. Ker javnofinančne možnosti po oceni, ki smo jo imeli januarja, niso dopuščale, da bi se za to povprečnino dogovorili za celo leto, smo se dogovorili, da bomo šli v dodatna znižanja stroškov. In če to dosežemo, občine pristanejo na povprečnino 500,83 evra. Vendar je bil pogoj, in ta pogoj je zapisan tako, da ima dve nalogi za vlado – ali zniža stroške dela občin ali na drug način zagotovi sredstva. Zato trdim, da z predlaganim zakonom, ki smo ga dali v proceduro, izpolnjujemo svojo zavezo iz dogovora. Ker nismo uspeli znižati stroškov za celoten znesek, smo za razliko predlagali spremembo povprečnine. Še nekaj o strukturi sredstev, ki se porabijo za povprečnino. Občinam pripada 54 % dohodnine vsako leto. Letošnje leto to znese milijardo in 18 milijonov. Vendar ta milijarda in 18 milijonov ne zadošča za pokritje celotnega zneska povprečnine, zato je temu dodana finančna izravnava kot direkten transfer, tekoči transfer iz državnega proračuna. Trenutno je zagotovljenih dobrih 41 milijonov. Če bo sprejet predlog zakona, tako kot je bil dopolnjen na sobotni seji Odbora za finance in monetarno politiko, bo treba zagotoviti vse skupaj za celoletno izplačilo finančne izravnave 60 milijonov. To razliko je mogoče zagotoviti z notranjimi prerazporeditvami znotraj državnega proračuna. Prihodki namreč ne morejo vplivati na to, da bi lahko avtomatično povečevali odhodke. Odhodki morajo ostati v okviru maksimalnega obsega odhodkov ali pravic porabe na odhodkovni strani državnega proračuna, kot so določene z rebalansom proračuna. Vendar teh 60 milijonov ni edini transfer, ki ga zagotavljamo občinam. Vseh transferjev v letošnjem letu, drugih transferov v letošnjem letu je za 507 milijonov, poleg teh 60 milijonov. Od tega je 20 milijonov drugih tekočih transferjev, ostalo so investicijski transferji. 93 milijonov je zagotovljenih integralnih sredstev za investicijske transfere, ostalo so evropska sredstva. Kot je bilo danes že omenjeno, to pomeni v bistvu 18 % več kot pa v lanskem letu. Še enkrat bi rada povedala, danes je bilo že večkrat rečeno, povprečnina se uporablja za zagotavljanje financiranja zakonskih obveznosti občin. V to ne sodijo investicije. Sodelovanje občin pri izvedbi evropskih projektov s tem nikakor ni ogroženo. Za te namene kot rečeno, zagotavljamo 393 milijonov evropskih sredstev in pretežni delež 93,4 milijona integralnih sredstev. Ko govorimo v bistvu o samostojnosti lokalnih skupnosti oziroma o tem, da jim moramo zagotoviti finančno podstat, da lahko delujejo in omenjamo Evropsko listino lokalne samouprave, moramo verjetno omeniti tudi odločbo Ustavnega sodišča v zvezi z določanjem višine povprečnine, ki je bila sprejeta v zvezi z Zakonom o izvrševanju proračunov v letih 2010 in 2011. Pokaže nekoliko drugačno sliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Maruša Škopac.
S trenutno veljavnim zakonom je povprečnina za leto 2015 določena na raven 525 evrov za prvo polovico in 500,83 evrov za drugo polovico leta. Prvotni vladni predlog za povprečnino za drugo polovico leta je znašal 514 evrov in temelji na izračunanih ocenjenih prihrankih, ki jih občine lahko dosežejo, če se bodo posluževale vseh zakonskih sprememb, ki jih je vlada v ta namen pripravila. Kljub temu je vlada na predlog koalicijskih poslanskih skupin znotraj različnih ministrstev poiskala dodatne rezerve in tako sedaj vladni predlog povprečnine znaša 519 evrov. Kot je državna sekretarka gospa Vraničar povedala že na sobotni seji Odbora za finance in tudi ravnokar, je to tudi tista meja, ki ne zahteva rebalansa proračuna. Vsaka višja povprečnima bi namreč pomenila ravno to. Od leta 2008 pa do leta 2014 so prihodki občin narasli in v enakem obdobju so se občinski proračuni povečali za 8 %. Istočasno pa se državni proračun znižuje. Prihodki državnega proračuna so tako kljub raznim dvigom davkov v letu 2014 še vedno nižji od ravni, dosežene v letu 2008. Vemo, da Ministrstvo za javno upravo izvaja skupna javna naročila, katerim se lahko pridružijo tudi občine, če seveda tako želijo. Ko pa pogledamo podatke Ministrstva za javno upravo v tem, koliko občin se dejansko tudi prijavi in izkorišča to možnost, ugotovimo, da bore malo, laik dobi občutek, da ne čutijo potrebe po racionalnem obnašanju. Seveda niso vsa javna naročila primerna za vse občine, ne rabijo vse letos novih motornih vozil ali pa zemeljskega plina. Težko pa bi rekli, da samo tri občine potrebujejo nov pisarniški material. Kadar kolesarim po okolici Ljubljane, ugotavljam, da je množica lokalnih cest popolnoma prenovljenih, kar pa ne morem trditi za magistralne ceste, katerih popravilo je odvisno od sredstev iz državnega proračuna. Z lahkoto opazim tudi nove šole pa vrtce pa kulturne domove in podobno, kar je seveda pohvalno. Vprašanje pa je, ali so dimenzije vedno primerne. Pogosto imam namreč občutek, da so objekti predimenzionirani in da si radi kupimo ferrari, potem pa nimamo za bencin, kaj šele registracijo ali pa nove gume.
Hvala. Besedo ima dr. Franc Trček [[..]]
Hvala za besedo. Moram začeti z eno zadevo, s katero nisem mislil, lepo vas bi prosil, da že nehate uporabljati metafore avtomobilov. V 21. stoletju bi morali razvijati javni potniški promet. Kot je rekel kolega Jani, jaz si znam poiskati tam na ministrstvu, na portalu, kaj so vse obvezne naloge občin. Jaz sem v bistvu hotel ministrstvo provocirati, da vidim, ali se oni tega resno lotevajo ali imajo neko matriko, gospod Horvat je šel, ali imajo nek sistem linearnih enačb, da se tako izrazim, kjer gledajo, kako to famozno formulo spraviti skupaj. Z vsem dolžnim spoštovanjem do državne sekretarke, zdi se mi, da se te debate napačno lotevamo. Že omenjeni poslanec je rekel, da Ministrstvo za finance razvoj lokalne samouprave ne zanima. Mi se tukaj ne pogovarjamo vsebinsko, kaj s temi občinami. Gospa Vraničarjeva, verjetno kdorkoli bi bil na njenem mestu, bi ravnal podobno, je skrbnica državnega proračuna in poskuša šparati, se poskuša iti gospodinjstvo Slovenije, če se tako izrazim, da boste razumeli. Lahko bi omenjal Evropsko listino, lahko bi omenjal še kaj drugega, ampak avtonomije lokalne samouprave brez neke avtonomije proračunov ni, kar je gospod Lah lepo in nazorno povedal. Dejansko, če ni penez, če nimaš od kod vzeti, se ne moreš iti lokalne samouprave. Koalicija s SMC nekako omenja niz dejstev, ki naj bi šel v njihovo opravičilo. Ena zadeva je ta, češ, dajmo ljudem, ki delajo na občinah zmanjšati plače, po domače povedano. To smo nekako naredili. Pa ne vem, a vi greste kdaj gledat v kakšno občino srednjega ranga ali manjšega ranga, jaz se čudim, kako ti ljudje sploh po domače povedano sfolgajo, saj njihov dan je tudi dolg 24 ur. Ob vseh teh nalogah, ob vsej tej silni birokratizaciji me tudi ne čudi, da je kdaj kdo v prekršku, če ne že kazensko preganjan, saj enostavno ne more odreagirati na vse. Vsi zelo radi govorite o investicijah. Ko se pogovarjam z ljudmi iz SVRK-a in jim pravim, če imajo kakšne svoje terenske enote, pravijo, da imajo. Ne bom naprej nekako to razlagal, ker mi malo zmanjkuje časa. Vsak evro je dvakrat obrnjen, se zelo rado pove, na lokalni ravni. Nehajmo mitologizirati. So občine, ki dobro delajo, so občine, ki imajo tudi korupcijo in kleptokracijo. Pojdite si brati poročila Računskega sodišča. In če bi to vašo metaforo nadaljevali, potem bi rekel, da bi morale občine petkrat obrniti ta evro. Pa lahko bi govorili o betonski mafiji, lahko bi govorili o smetarski mafiji, lahko bi govorili v Mariboru o smučarski mafiji ali pa kako drugače. Problem je, da se nekako mi ukvarjamo s proračunsko postavko, ne ukvarjamo se pa z vsebinami, na katere se nanaša na proračunska postavka. In navsezadnje vi predlagatelji amandmajev, zakaj pa ne bi upoštevali vsaj dve tretjini letošnje gospodarske rastiv Sloveniji. Če preko palca računam, bi moral biti amandma tam 532,50 evrov, pa bi jim priškrnili eno tretjino, pa bi rekli, dajmo del gospodarske rasti navsezadnje tudi slovenskim občinam, v katerih živimo. Vsa ta debata nekako poteka, verjetno se moram tudi strinjati, da SMC nekako še ni vpet v to politiko na lokalni ravni in malo še ne razume nekako vse te zgodbe. Spet bom ponovil eno zgodbo, ki sem jo prej mogoče preveč na glas povedal, so me moji kritizirali, socialni transferji, ki smo jih nekako izrezali z iskanjem tega denarja, nič ne slišim o tem. Ista debata, kot sem jo poslušal o upravljanju z državnim premoženjem. Navsezadnje najboljše da se mi poslanci poberemo, pa da neke robote nastavimo, saj očitno tukaj ni več prostora za ljudi v tej državi. Kaj bo s socialnimi transferji, ki so bili odrezani? Za nekoga se mogoče to majhni denarji, za neke konkretne ljudi, ki si ne morejo zagotoviti neke ustavno osnovne zadeve, kot je primerno bivališče, ki ga zagotavlja ustava, pa niso to tako majhne zadeve. Ali bomo potem novelirali ustavo in bomo to vrgli ven? Dajmo se začeti vsebinsko pogovarjati, ker drugače to nima nobenega smisla. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Upam, da me gospod Trček ne bo zopet kregal, ampak z zadnjim stavkom se absolutno strinjam z njim. Treba se je začeti vsebinsko pogovarjati glede števila občin, glede nalog občin, glede financiranja občin. Seveda bi bilo danes, glede na to, da jim ne povečujemo, da zmanjšujemo sredstva za občine, biti modro tiho, sploh Socialnim demokratom, ki imajo za razliko od drugih, ki so bili danes zelo glasni, 20 županov. In smo na njih izredno ponosni. Zaradi tega vemo, da župani znajo delati in so v vseh teh 20 letih naredili ogromno za lokalno samoupravo, za ljudi, ki živijo v teh občinah in ne nazadnje tudi za gospodarsko rast, ki jo imamo danes. Jožef Horvat je rekel, da so občine na intenzivni negi. Da, res so. Jaz upam, da se Ministrstvo za finance tega zaveda. Me je pa strah, da se nekatera druga ministrstva tega ne zavedajo. To je tako pomembna tema, kot fiskalno pravilo, ki smo ga sprejemali pred dvema dnevoma. in bi bilo v tej dvorani zelo dobro, da bi še kak drug minister tu sedel in poslušal to razpravo. Občinam smo vzeli od leta 2011, kot je rekla gospa državna sekretarka, skoraj 20, 30 evrov po glavi na prebivalca. V tem času so občine največ investirale za evropske projekte in normalno je, da so prišle v fazo, ko so na intenzivni negi. Ni toliko novih nalog bilo v tem času narejenih, kot je bilo to, da so bile občine vpete v to financiranje. Kljub temu da vem, da bo Jani takoj skočil, jaz se spomnim zakona o nepremičninah, ko smo ga sprejemali v prejšnji vladi, ko je držalo Ministrstvo za finance Zavezništvo, ki se danes bom rekel relativno močno bori za občine, in ko smo takrat govorili, Desus in SD, o tem zakonu o nepremičninah, da je to treba imeti kot izvirni dohodek za občine, je bila logika Ministrstva za finance in takratnega Čuferja, da je treba 200 milijonov pobrati, pa jih "rukniti" v državni proračun. Takrat je bilo v redu, danes pa za pet milijonov je seveda všečno govoriti kot opozicija, ampak takrat ni bilo razmišljanja v to smer. Moram samo še odreagirati na sicer velikega poznavalca občin gospoda Laha, ampak da primerjaš, to ti verjetno ušlo, da bodo naslednji župani samo še župani iz VDC, to ti je malo ušlo, in vsi tisti tega ne zaslužijo, ne eni in ne drugi. Zdaj pa še nekaj okoli županov. Jaz sem bil tudi nekaj časa župan, pa sem kolege okoli vendarle prosil, da naj ne tekmujemo med seboj župani. In smo tekmovali, kdo bo imel večje krožno krožišče, kdo bo na krožnem križišču naredil večji spomenik, kdo bo naredil še eno športno dvorano zraven, kdo bo naredil večjo kinodvorano. Vse to potrebujejo ljudje, jaz se strinjam, ampak včasih bi morali tudi župani, ne glede na priljubljenost, stopiti malo na bremzo, ker graditi je lahko, vzdrževati je pa vendarle malo težje. Jaz bom sicer danes podprl ta amandma koalicije. Tu gre res za licitiranje, se strinjam, 514, 519, pa potem vaše licitiranje 525. Žal mi je, da si gospod Koprivnikar ni več časa vzel z občinami,da bi se dogovoril, vmes se je sicer znal sestati z nekaterimi prodajalci, ki prodajajo slovensko premoženje oziroma ga kupujejo in upam, da bo v nadaljevanju ta napor še narejen. Jaz sem socialdemokrat, zastopam te vrednote. Cel teden že trpim, ker se zavedam,da je realnost drugačna. V petek bomo imeli še en pomemben zakon. Gre tudi za približno take evre, za približno 4 do 5 milijonov evrov, ko se bomo pogovarjali o šolski prehrani. Zopet je seveda Združena levica znala všečno skočiti iz tega povprečja, ampak tam ne bom tako korajžen, kot sem sedajle. Jaz pričakujem, da če smo že tu občinam zmanjšali sredstva za nekaj milijonov, da bomo poskusili do petka nekaj milijonov za lačne otroke pa vendarle dobiti. Ker s temi milijoni, ki smo jih danes županom vzeli, pa naj mi moji bivši kolegi župani ne zamerijo, kot sem že večkrat rekel, bomo kdaj naredili manjšo prireditev, pa mogoče ne bo treba, da bo Severina pela, bo pa lahko Tanja Žagar pela, pa bo tudi dobro, bodo tudi ljudje zadovoljni. Ker včasih vendarle gre v tej smeri preveč denarja iz občinskih proračunov. Treba se je začeti pogovarjati predvsem vsebinsko, kakšne bomo imeli zakonske podlage za naprej, ali bomo združevali občine ali ne bomo združevali občin. Dalo bi se še marsikaj povedati, ker v tej dvorani je veliko ljudi, ki se na lokalno samoupravo zelo dobro razumejo. To pa mislim iskreno. Jaz bom ta amandma koalicije podprl za 519 evrov in upam, da večini občin ne bo treba sprejemati rebalanse proračunov. Za manjše občine je to sicer nominalno manjši znesek, to, kar Jani pravi, pa bistveno bolj vpliva na delovanje občine kot v mestnih občinah, ki imajo na nek način tudi druge vire, ki jih manjše občine, žal, nimajo. Hvala lepa.
Replika, Jani Möderndorfer.
Kolega Han, nič ne bom znorel, nič ne bom gor skočil, samo kadar se dela primerjava, je treba biti korekten. Glede na to, da si me narobe razumel, ti na podlagi replike razlagam naslednje. Povedal sem, in to lahko potrdi državne sekretarka, nimam težav s tem, da se povprečnina znižuje, če je to narejeno dogovorno. Ampak dogovor ni bil spoštovan. Naloge naj bi se zmanjšale in naj bi bilo sporočeno, katere. Tega ni bilo. Za razliko pri nepremičninah, ker si jih pa že omenil, pri davku na nepremičnine, ker si jih že omenil, kjer smo rabili 200 milijonov, pa naj povem, da smo imeli dogovor. Takrat je vodil ta dogovor s strani mestnih občin gospod Kontič, še vedno župan občine Velenje, in takrat smo se dogovorili, da bomo imeli prehodno obdobje tri leta. In mi smo ga spoštovali in takšnega tudi zapisali v zakon. V tem je razlika, gospod Han. Ostalo bom pa potem, da ne bom zlorabljal replike, v razpravi. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno? Replika 10 sekund, nič več.
Združena levica seveda ne zganja nobenega poceni populizma, ampak izhaja iz 2. člena Ustave in poskuša zagotavljati socialno v državi Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima Jani Mödendorfer.
Möderndorfer drugače, ampak O. K. Nič hudega, živim se vse zgodi, dokler je smeh in ne za nalašč. Jaz moram reči, da sem malo zmeden, ker sem tukaj državno sekretarko slišal, da govori o 60 milijonih, jaz sem prvotno mislil, da govorimo o 22 milijonih. Takšna najava je bila. Zdaj ne vem, za katero obdobje velja teh 60 milijonov. To se mi zdi zelo pomembno, ker v nasprotnem primeru bi jaz razumel, da je šlo za zavajanje. Kolegica Škopac je sicer razpravljala o tem, kaj je bilo narejenega in kje in kdo naj bi kakšno stvar naredil. Glejte, jaz upam, da ne bomo zdaj kregali župane, ker so skrbeli za ceste in so skrbeli za infrastrukturo občine. Če je to greh, potem je bolje, da se lokalne skupnosti ne gremo več. To je njihova primarna naloga. Veste, župani delajo pritlehno, pa potlehno delo, tistega, ki se ga ne vidi, in to je njihovo primarno delo. Če tega ne bodo počeli, potem nima smisla, ne? Res pa je, da Ljubljančani in vsi ostali, ki imajo svoje občine, več ali manj vidijo samo tisto, kar se vidi. Zato je tega bilo v preteklih časih zelo veliko. Je pa res, da je zdaj tega denarja vedno manj. Državne ceste, brez zamere, ne letos, ne lansko leto, vsa leta so za en klinc vzdrževane. In praktično se nič na njih ne dela. Saj vidite, kaj je na ministrstvu za promet. Najmanjše postavke so za ceste, in to je največje gorje. Jaz sem že enkrat v razpravi rekel, da ti po cestah vidiš, do kod teče meja ene občine in druge, tam, kjer je občinska cesta. Tam, kjer je pa državna, pa ne moreš več določati meje, ker država pač ne ureja teh stvari. Omenjali ste tudi to, da pripravlja vlada zakonske spremembe. Jaz moram reči, da mi ne moremo temeljiti nekih odločitev na nekaj, kar bo mogoče vlada nekoč sprejela. Kje pa imate vi garancijo, da bo to res sprejeto? Ali imamo kakšno garancijo? Saj je sploh nimamo. Veste, kaj je že v ta državni zbor prišlo, pa potem na koncu ni bilo sprejeto. Ali pa je bilo napovedano, pa potem nikoli ni prišlo. Zato se tukaj strinjam s kolegom Hanom. Popolnoma se strinjam, da bi tam zraven moral sedeti minister Koprivnikar. Če je kaj interdisciplinarnega, je pa to zagotovo ena od tistih tem. In to je zato, ker sem na začetku že povedal, da Ministrstva za finance vsebina nič ne zanima, ker se z njo ne ukvarja. Njih zanimajo prihodki, odhodki, poraba, skratka, kje bodo krpali. In to je vse. Minister za finance, vsakokratni, je bil varuh, ključar proračuna. Kaj njega zanima, pa briga ali se bomo tam dogovorili za kakšno stvar ali pa ne oziroma po navadi imajo vsi ministri probleme z ministrom za finance, ker jim seka, še posebej, ko zastavice padajo septembra meseca. Zato se izgovarjati na nekaj, kar bo nekoč sprejeto, če bo sprejeto, to ni argument za spreminjanje. Tisto, kar se mi zdi pa še pomembnejše, je pa to. Danes sem nekajkrat slišal in kar naprej se dela ta primerjava, da manjše občine bodo več izgubile, velike občine ne tako veliko. Ja, nominalno bo to že več izgledalo, ampak v resnici veste, kaj vse počnejo male občine in predvsem, da nimajo drugih virov. Ni res. Zakon o lokalni samoupravi je za vse občine enak. In Zakon o lokalni samoupravi vsaki občini dopušča možnost, da lahko določene takse pobira. Ampak jih nočejo. Nočejo jih pa iz preprostega razloga. Ker so se odločili, da take politike ne bodo vodili, drugič, ker so ocenili, da jim to mogoče ne prinaša nič in tretjič, ker preprosto ene stvari niso primerljive. In dokler ne bodo primerljive, je noro govoriti, da mestne občine imajo preveč denarja. Oprostite, v kakšni drugi diskusiji, na kakšen drug način, ko bomo govorili z gospodom Koprivnikarjem, bom zelo jasno začel naštevati, kaj vse velike mestne občine morajo početi oziroma ne morejo reči, da tega ne bodo več počele. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani kolegi in kolegice! Prej je rekel gospod Trček, da poslanci SMC nismo vpeti v lokalno samoupravo in da seveda zlahka, no, morda ni dobesedno tako rekel, ampak da nekako ne razumemo lokalne samouprave. Moram reči, da to ne drži. Tudi če nimamo takšnega števila poslancev, smo poslanci SMC izjemno vključeni v lokalno samoupravo na lokalnem nivoju. Vsaj zase in za svoja dva kolega lahko na Obali in pa tudi na Krasu povem, da smo obiskali vse župane, da poznamo problematiko in da je najmanj 20 projektov takih pomembnih, ki smo jih že storili ali pa so v zaključni fazi za to območje. Ampak to pomeni, da pravzaprav ni naša želja, da smo tukaj v parlamentu samo zato, da bi imeli župane. Torej da nas bodo vsi ti župani sovražili in da SMC nikoli ne bo imel županov. Mi smo tukaj zato, da delamo v dobrobit ljudi, ne pa zato da si ohranimo svoje položaje kot morda kdo drugi. Kar se pa tiče same lokalne samouprave, je zame lokalna samouprava ena izjemna pridobitev in so občine ogromno naredile. Za ljudi je zelo pomembno, kako živijo v svojem kraju. Gre jim vsa pohvala za vse, kar so storili. Dejstvo pa je, da se razmere spreminjajo. In kot se mora spreminjati država, tako se mora spreminjati tudi lokalna samouprava. Res je tudi, da je bil dosežen oziroma sklenjen dogovor in da vlada v celoti ni izpolnila teh zavez, bo pač to nadomestila s povprečnino. Dejstvo je pa tudi, da povprečnina velja za zakonske obveznosti občin. In dejstvo je, ne nam v opravičilo, da občine teh ponujenih možnosti niso vse uporabile. Na primer možnosti povezovanja na administrativni ravni, se pravi skupne občinske uprave. Zaradi tega ne bo trpela vsebina. Veliko več je lahko, lahko se ta vsebina prav s povezovanjem, in to je tisto, o čemer bi se morali začeti pogovarjati, da ko se ena občina konča, se na meji druge občine začne popolnoma novo urejanje. To je tisto, kar je zgrešeno, in tukaj morajo občine narediti korak naprej. Če pogledamo primer, bila je dana možnost skupnega pravobranilstva. Če bi občine to storile, bi nekaj prihranile. Ne gre za to, da jih želimo peljati na intenzivno nego, ampak treba je miselnost spremeniti. Tisto kar prej gospa Vraničarjeva ni do konca povedala, avtonomija lokalne samouprave ne pomeni absolutne avtonomije, tako kot ne pomeni avtonomija univerz absolutne avtonomije. Avtonomni so v svojih vsebinah. Tisto, kar je reklo Ustavno sodišče v zadnji odločbi, ki ste jo omenili gospa Vraničar, je, da so občine same odgovorne za svoje financiranje. Želeli ste to povedati, pa niste izrekli tega, sem pa zato izrekla jaz. Zdi se mi tudi nekako žaljivo razmišljanje, da Ministrstvo za finance prav nič ne zanimajo občine, njih zanima samo denar. Mislim, da takih besed ne potrebujemo. Tisto, kar se mi pa zdi ključno, je priprava strategije lokalne samouprave, ki jo pripravlja Ministrstvo za javno upravo, zelo intenzivno se pogovarja z občinami, verjamem, da je to proces, vse spremembe so težke, ampak jaz verjamem, da čez kakšno leto bomo sigurno naredili napredek. In to je tisto, kar pravzaprav želimo. Hvala.
Hvala. Proceduralno, dr. Franc Trček. Replike ne morete imeti, ker vam je čas že potekel. Želi še kdo razpravljati? Gospa mag. Mateja Vraničar, državna sekretarka na Ministrstvu za finance, izvolite.
Hvala lepa. V bistvu za vsako številko stoji vsebina. In mene zanima vsebina, ki je za posameznimi številkami. Če ne bi bilo tako, potem ne bi v letošnjem letu imeli toliko kontaktov in toliko dogovarjanja z občinskimi združenji in tudi ne nazadnje ne bi pripeljali do sprejetja posameznih ukrepov, ki omogočajo nižanje stroškov občin. Druga zadeva, še enkrat o številkah, malo bolj počasi. V dogovoru je bilo dogovorjeno, da mora obseg znižanja stroškov na letni ravni pomeniti 22,8 milijona prihrankov. Če bi bila povprečnina v prvi polovici leta 525 in v drugi polovici leta 500,83, kot je v še veljavnem zakonu o izvrševanju proračuna, potem bi bilo treba poleg 54 % dohodnine občinam zagotoviti še dobrih 41 milijonov transfera finančne izravnave, da se ta povprečnina lahko poplača. Če želimo v drugi polovici letošnjega leta dvigniti povprečnino s 500,83 na 519, kot je zdaj v dopolnjenem predlogu zakona, je treba zagotoviti dodatnih 19 milijonov finančne izravnave ali na celoletni ravni 60 milijonov. Upam, da sem bila zdaj dovolj jasna. Hvala.
Proceduralno, dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo. Prej sem ogromno poslušal o dejstvih, cela vrsta dejstev. Dejstvo je, da tukaj ni prisoten minister, ki se vsebinsko ukvarja s tem področjem, ker, ne vem, prodaja Telekom ali karkoli, zato je moj proceduralni predlog, da to točko prekinemo in jo nadaljujemo v sredo ob prisotnosti ministra za javno upravo. Hvala za besedo.
Želi še kdo razpravljati? Proceduralni predlog seveda ni sprejet. Želi še kdo razpravljati? Ne. Proceduralno, dr. Franc Trček, izvolite.
Zahtevam, da gre moj predlog na glasovanje. Hvala za besedo.
Glede na to, da imamo v naši sredini predstavnico Vlade, ki zna odgovarjati na vsa vprašanja, vaš proceduralni predlog ni sprejet. Med pooblaščenimi predstavniki so: mag. Mateja Vraničar, Metod Dragonja, Irena Sodin, Alojzij Boh, mag. Marjetica Mahne in Marija Arnož. Vsi so dejansko tukaj, tako da jaz ne vidim zadržkov, da bi to točko prekinili in jo nadaljevali v sredo. Proceduralno, dr. Franc Trček, izvolite.
Proceduralno. Preoblikujem svoj predlog. Prosim, da vsa ta gospoda pride sem, da so tukaj. Jaz bi tudi lahko bil marsikje. Tudi ste prejudicirali, gospa Vraničarjeva, rekli so, da veste odgovarjati na vsa vprašanja. Jaz bom od zdaj naprej vlekel magnetogram in mi boste odgovarjali na vsa vprašanja. Jaz se ne hecam. To so resne zadeve. Še tisti predstavniki Vlade, ki ste jih prebrali, ki naj bi sedeli tukaj, niso tukaj. Jaz se opravičujem, leto dni je po volitvah, dajmo se nekih manir začeti držati. Hvala.
Dr. Franc Trček, vsi ti, ki sem jih navedla, so pooblaščeni, da bi lahko danes sodelovali tukaj. Mag. Mateja Vraničar je jasno podajala odgovore na vprašanja. Vaš proceduralni predlog ni sprejet. Želi še kdo razpravljati od tistih, ki imate čas za razpravo? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanji ob 20.40.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 13. 7. 2015, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da se med oprostitve Zakona o dohodnini štejejo tudi dolgoročna vlaganja v kmetijsko in gozdarsko dejavnost, ki so povezana s plačili za zagon dejavnosti mladih kmetov. V Slovenski demokratski stranki sicer podpiramo predložene spremembe Zakona o dohodnini, vendar menimo, da je treba zelo eksaktno napisati tudi to oprostitev. Ta oprostitev ni pomešana s katero koli drugo oprostitvijo in ne nazadnje je razvidna in poslovnega načrta, ki ga naredijo mladi kmetovalci, ko želijo začeti s kmetijsko oziroma z gozdarsko dejavnostjo. Iz poslovnega načrta je tudi razvidno, da so to namenska sredstva in da bodo oproščena plačila dohodnine dejansko sredstva za zagon kmetijske ali gozdarske dejavnosti. S tega zornega kota ne vidimo nobenih težav, da bi to povzročalo kakršne koliko administrativne težave finančne uprave ali da bi to povzročalo neke možnosti za davčne utaje. In ne nazadnje tudi finančna sredstva, ki bi se morda na začetku pokazala kot manko v proračunih, so neznatna, učinki takšne oprostitve pa so izredni. Prvič, ne samo v finančnem smislu, da se poveča kmetijska in gozdarska dejavnost, ampak tudi vpliva to pozitivno na prostor, na enakomerno poseljenost celotne Slovenije in tudi na socialni položaj vseh državljanov in državljank. Zato predlagamo, da se ta amandma Slovenske demokratske stranke podpre in se s tem zagotovi tudi boljša prihodnost mladih na podeželju.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima gospa Vojka Šergan.
Glede amandmaja, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka, bomo v Stranki modernega centra glasovali proti. To pa zaradi tega ker že sam zakon, ki ga je Vlada predstavila, omogoča, da se oprosti plačilo dohodnine vsem tistim kmetom prevzemnikom, ki bodo investirali v svoje kmetije, ki bodo povečali svojo pridelavo hrane in s tem povečali samooskrbo in pa vlagali v ekološko kmetovanje in sploh vlagali v razvoj kmetijstva. Zaradi tega, tega amandmaja ne moremo podpreti. Hvala.
Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 54. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS k 1.a členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 55. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagana amandmaja nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli spremembe Zakona o dohodnini, ne glede na to, da dva amandmaja Slovenske demokratske stranke nista bila podprta. To predvsem iz razloga, ker menimo, da te spremembe prinašajo kmetom manjšo administrativno obremenitev, manj birokratskih ovir in tudi oprostitve določenih prejemkov oziroma dohodkov, ki pomenijo investiranje na področju kmetijstva, ki pomenijo zagon na področju kmetijstva. Ne glede na to, da tudi amandma glede dohodkov, ki se nanašajo za zagon dejavnosti, ni bil sprejet, je pa bilo tudi že v glavni obravnavi oziroma v razpravi obrazloženo tudi s strani predstavnikov Kmetijsko-gospodarske zbornice, da to ni isto kot samo sredstva za vlaganje, menimo da ta zakon sledi zakonu, ki ga je podpisala 5 tisoč volivcev in volivk, in ki je bil tudi predmet teh razprav. Potem je bil zakon združen in navsezadnje iz tega zakona je bilo prevzetih veliko dobrih rešitev. Menimo, da je tudi s tega zornega kota zakon primeren in bo prispeval k boljši pridelavi, k boljšemu položaju kmetov in gozdarjev ter tudi h konkurenčnejši proizvodnji hrane v Sloveniji.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima gospa Vojka Šergan.
V stranki Modernega centra bomo ta Zakon o dohodnini podprli, in sicer iz razloga, ker smo s podpisanimi 5 tisoč volivk in volivcev uskladili ta zakon, nekako prilagodili to zakonodajo in so se strinjali. S to oprostitvijo plačila dohodnine bodo, tako kot sem že prej povedala, kmetje, mladi prevzemniki imeli olajšave, investicijske olajšave, tako da bomo to podprli. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožev Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati bomo novelo Zakona o dohodnini podprli. Posebej cenimo napore 5 tisoč volivk in volivcev, ki so nekako pod taktirko Kmetijsko gozdarske zbornice zbrali podpise in zahtevali oziroma predlagali Državnemu zboru noveliranje Zakona o dohodnini. Novi predpisi skupne kmetijske politike Evropske unije prinašajo nekatere nove vrste plačil, podpore za sheme kakovosti kmetijskih pridelkov, plačila za ekološko kmetovanje in plačila za pridelavo okolju in podnebju ugodno pridelavo. Plačila dohodnine bodo oproščene vse izplačane odškodnine in denarne pomoči zaradi naravnih in drugih nesreč ter za škodo, ki jo povzročijo prosto živeče živali. Že večkrat smo govorili o tem, da kmetijstvo ni samo proizvodnja hrana, ampak je kmetijstvo tudi dejavnost, ki ohranja našo kulturno krajino, naravo kot radi rečemo. Včasih je mi, ki živimo v tej lepi Sloveniji, nekako ne vidimo oziroma jo spregledamo. In potem pridejo tuji turisti in nam pokažejo na lepote, na urejenost naše krajine – in kdo to dela, kdo to urejuje? V glavnem so to kmetje. Področje davkov je itak že izjemno pomembno in ko govorimo o področju davkov, ki tangira kmetijske proizvajalce, moramo parlamentarci biti posebej senzibilni. Rešitve, ki jih prenaša ta novela zakona, so dobre, je en majhen korak k ugodnejši davčni politiki za kmetijske proizvajalce oziroma dohodninske zavezance, kmete. Zaradi tega, kot rečeno, bo Poslanska skupina Nove Slovenije novelo Zakona o dohodnini podprla.
Torej lahko glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 86, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 86.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na zaključitev zakonodajnega postopka za predlog zakona, ki ni bil osnova za pripravo dopolnjenega predloga zakona. Odbor za finance in monetarno politiko predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, skrajšani postopek, ki ga Državnemu zboru obravnavo predložilo 5 tisoč volivk in volivcev, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 55, proti pa 6. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti je glasovalo 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 29. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 10. 7. 2015. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k petemu poglavju, Razvrstitev kapitalskih naložb države. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kljub temu da smo v Združeni levici predstavili jasne argumente, da ta predlog strategije kot celota tako formalno kot vsebinsko ni primeren za nadaljnjo obravnavo in je bil naš predlog zavrnjen, smo poskušali na matičnem odboru konstruktivno z amandmaji prispevati k temu, da bi dejansko dobili strategijo upravljanja državnih naložb, ki bi jo lahko imenovali strategija. Večina amandmajev je bila povoženih, danes smo kljub vsemu poskusili še s tem za peto poglavje, ki je trenutno še odprto, da bi vsaj minimalno odpravili nekonsistentnosti, ki so se nabrale v tem dokumentu. S tem amandmajem bi posegli v tri stvari. 15 podjetij oziroma tista z zloglasnega seznama 15, ki še niso prodana, bi uvrstili v klasifikacijo državnih naložb, ker ta sklep, ki je bil sprejet v Državnem zboru, ni navodilo, da morajo ta podjetja biti obravnavana kot portfeljska, ampak tako kot je gospod sekretar na neki točki na odboru tudi sam priznal, bi morala biti vsaj Cinkarna Celje pomembno podjetje, Telekom Slovenije pa pomembno ali strateško, če bi bili pošteni in bi jih ovrednotili po klasifikaciji, ki je v tej strategiji predlagana. Zato predlagamo, da se to uvrsti. Druga zadeva. Krka, Gorenje in Petrol bi po našem predlogu postala strateška podjetja, ker spet, če sledimo črki predlagane klasifikacije, če sledimo črki predlaganja vrednotenja podjetij, ta podjetja morajo dobiti dovolj točk, da bi postala strateška podjetja. To je prvi argument, zakaj bi morala biti. Drugi pa je, da sicer je koalicija, ker se zaveda, da so strateška, zdaj sprejela klavzulo o razpršenem lastništvu, ki pa je ne more udejanjati, ker enostavno država v teh podjetjih nima dovolj lastništva, da bi lahko spreminjala statute teh podjetij, Zakonodajno-pravna služba in pravniki pa so opozorili, da je zato to klavzulo nemogoče izvajati. In edini način, da lahko vsaj deloma uresničimo to klavzulo v njenem duhu, je, da jih preoblikujemo, prekvalificiramo v strateška in da s tem damo jasno navodilo upravljavcu državnega premoženja, naj z njimi tudi na ta način ravna. Tretji amandma se pa dotika Abanke in Banke Celje, ki sta de facto že združeni banki, formalno sicer še ne, ampak spet, kot je gospod sekretar sam povedal, se bo to zgodilo v tem četrtletju. Če sprejemamo strategijo, ki naj bi bila nek dolgoročen dokument, moramo vzeti to stanje pač de facto združeni banki kot tako in zato predlagamo, da se to spremeni. [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]Če želimo biti konsistentni, računamo na podporo. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. V naši poslanski skupini amandmaja ne bomo podprli. Pa ne zato, ker bi podjetja, kot so Gorenje, Krka ali Petrol bila za nas nepomembna, ampak ker nam kolegi iz Združene levice niste dali odgovora, kje boste dobili denar, da bomo povečali deleže do 50 % in en glas, kot določa 14. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu. In ne govorimo o nekaj sto tisoč evrih, ampak govorimo o konkretnih milijonih. Jaz verjamem, da bi še kdo z veseljem takšen amandma podprl, samo če bi povedali, ker zdaj gre za obrazložitev glasu in seveda ne morete, kje bi za to našli denar. Ker se nam zdi neodgovorno kar tako vlagati amandmaje, ne da bi imeli za to finančno pokritje, tega amandmaja ne bomo podprli.
Še kakšna obrazložitev na ravni poslanskih skupin? Individualna? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Eno stvar sem v obrazložitvi glasu pozabil. To je, da zakon ne predpostavlja, da če podjetja prekvalificiramo v strateška, da je potrebno lastništvo države povečati na 50 %. Zakon predpostavlja enostavno to, da če so ta podjetja strateška, upravljavec državnega premoženja ne sme prodati niti ene delnice. S tem v bistvu dodatno zavarujemo, da bo glavno besedo v teh strateških podjetjih ohranila država, ne pa drugi kupci, ki lahko tudi prek različnih mehanizmov pridejo do večinskega lastništva mimo te klavzule. Zato še enkrat poudarjam. To ne predpostavlja, da mora država pridobiti dodatne deleže, da bi prišla na 50 %. Tega ni v zakonu in tudi pravniki, s katerimi smo se posvetovali, so nam tako povedali. Hvala.
Obrazložitev glasu pa predpostavlja, da poveste, da boste glasovali za. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Sama bom glasovala proti amandmaju, ker 14. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu v prvem odstavku določa minimalni delež v naložbah, ki so s strategijo določene kot strateške naložbe, je 50 % in en glas. In samo to je lahko strateško. Še enkrat želim poudariti, da nam prav nič manj ni do podjetij, kot so Krka, Petrol in Gorenje, kot Združeni levici.
Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 5. Poglavju, Razvrstitev kapitalskih naložb države. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 78. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 78.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog odloka neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, še enkrat. Tukaj moram povedati, da smo v Združeni levici težko pričakovali strategijo o upravljanju državnih naložb, ker smo prepričani, da je to ključen dokument, ki je zadnjih 20, 25 let v Sloveniji manjkal. Pri celotnem gospodarjenju od leta 1991 naprej je manjkala strategija, kaj želimo početi z našim gospodarstvom, katere panoge so prioritetne za naše gospodarstvo, kje bomo ustvarjali nova delovna mesta, kako bomo vodili regionalni razvoj. Posledice tega danes poznamo. Nekoč cvetoče panoge, kot so elektroindustrija, ki jo je vodila Iskra, kot je lesnopredelovalna industrija, so tako rekoč kolapsirale, država pa vse bolj tone na svetovno in evropsko periferijo. Ni še prepozno, zato smo pričakovali, da bo Stranka Mira Cerarja, zdaj Stranka modernega centra, ki kje pred volitvami obljubljala nek razvojni preboj, s strategijo v slovenski politični prostor prinesla prav to, se pravi, odgovor na vprašanje, kaj bomo razvijali, na kakšen način, kje bodo nova delovna mesta, kako bomo skrbeli za regionalni razvoj. Na žalost, strategija, ki jo imamo pred sabo, tega ne prinaša ne po vsebinski ne po formalni plati. Po vsebinski plati odgovarja samo na eno vprašanje, in to je, iz katerih podjetij se bo država umaknila oziroma drugače povedano, katera podjetja in v kolikšni meri bo privatizirala. Če odstranimo ves balast, ki je v tej strategiji, na koncu ne dobimo drugega kot klasifikacijo državnih naložb, ki je na žalost samo en spisek za privatizacijo in z njim dajemo istemu prodajalcu, torej Slovenskemu državnemu holdingu, ki zdaj prodaja Telekom in je prodal NKBM ,v roke vse ostalo državno premoženje v vrednosti 11 milijard evrov, ne da bi bili opredeljeni faktorji, kot so zaposlenost, nefinančni cilji upravljanja, ne da bi bila v tej strategiji opredeljena kakšna druga vizija, kot enostavno ideološka iluzija, da bo privatizacija sama po sebi prinesla razvoj. To je prvi razlog, zakaj bomo glasovali proti. Drugi razlog pa je, ki sem ga že prej navedel, da je strategija neprimerna tudi po formalni plati, in sicer se v delih sklicuje na cilje, ki niso nacionalno usklajeni, ampak gre za delovna gradiva vlade, tukaj govorim recimo o strategiji bančništva in strategiji zavarovalništva, je nekonsistentna s tistim, kar je zapisano v koalicijski pogodbi, je neusklajena z zakonom o državnem holdingu in je neusklajena z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Zato po našem mnenju sploh ne bi smela biti obravnavana [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]in bomo glasovali proti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti temu odloku. Seveda se vsi strinjamo, da strategijo upravljanja kapitalskih naložb države potrebujemo oziroma bi jo morali imeti v tej državi sprejeto že pred veliko časa. V začetku je ta dokument veliko obetal. Res veliko. Mi smo bili pozitivno razpoloženi, ko smo gledali, na kakšen način ta strategija nastaja, ko sta prišla ne nazadnje tudi minister Mramor in državni sekretar k nam predstavit. Kasneje so se znotraj koalicije začela prerivanja in stroka je padla. Stroka je padla. Danes imamo dokument, ki se mu sicer reče Odlok o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države, ki definitivno zaustavlja privatizacijo. To pa pomeni, da zaustavlja umik politike iz gospodarstva in zaustavlja proces iskanja odgovornih oziroma odgovornejših lastnikov. To pomeni, da se bodo še mnoge generacije poslank in poslancev pogovarjale ali, bolje rečeno, prepirale, kako upravljati z določenim državnim gospodarskim subjektom oziroma katera politična opcija bo kje imela večji bankomat. Tudi SDH, ki bi moral biti apolitičen holding, vidimo, da to ni. Vedno ko gre na primer za proces privatizacije nekega državnega lastništva, vedno se oglaša politika, odpira usta na tak in drugačen način in zbija delnice. To je rezultat vmešavanja politike v državne naložbe. Obžalujemo, da je več kot dvotretjinska večina državnih naložb postala oziroma ostala strateških, kar pomeni: svojega ne damo, se ne privatizira in bomo torej naprej politično mešetarili v posameznih državnih podjetjih. Obžalujemo, da ni prevladalo strokovno razmišljanje ministra Mramorja, kar zadeva Zavarovalnico Triglav, ki je povedal, da bi Zavarovalnica Triglav morala biti nek regionalni plejer, ampak da to seveda ne bo šlo, ker sama tega ne zmore, da bi pa to lahko postala v sklopu mreže zavarovalnic ali pa v sklopu in ob neki globalni zavarovalnici. Ne pristajamo na sklicevanje na referendum iz leta 2007, ko se je 28 svetnikov takratnega državnega sveta dvignilo nad takratno koalicijo SDS plus NSi plus SLS plus DeSUS in sprožilo referendum, ki se mu je reklo nacionalizacija Zavarovalnice Triglav. Obžalujemo in Zavarovalnica Triglav bo vsako leto manj vredna. Res je, da bo dala štiri promile v pokojninsko blagajno v najboljšem primeru, povprečju pa en promil v pokojninsko blagajno. Nasprotujemo torej temu odloku.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga odloka strategije ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli iz več razlogov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlog klasifikacije naložb zaustavlja privatizacijo, hkrati pa zaustavlja tudi razvoj konkurenčnih slovenskih podjetij. Da zaustavlja privatizacijo smo prepričani tudi, ker je v zadnjih dneh SDH izdal petletne obveznice v višini 100 milijonov evrov, in to jasno pove, da s predlogom klasifikacije SDH brez dodatnega zadolževanja tekoče ne bo mogel poravnavati svojih obveznosti. V SDS smo prepričani, da je dokument strategije pomanjkljivo napisan, da ne vsebuje tistih ključnih elementov, ki bi jih strategija morala vsebovati. Ne nazadnje pa ta strategija vsebuje tudi unikum, ki ga ne pozna neka resna država, in sicer razpršeno lastništvo. S tem je jasno pokazano, da vlada Mira Cerarja in pa sedanja koalicije Socialnih demokratov in Desusa želijo ohraniti moč in vpliv na upravljanje podjetij, na imenovanje nadzornih svetov, na imenovanje uprav. S tem smo v SDS prepričani, da ne samo, da bodo podjetja s tem po enakem vzvodu upravljana še naprej, predvsem da ste se zavestno odločili tudi, da bodo zaradi tega razpršenega lastništva v proračunu Republike Slovenije bistveno nižji prihodki iz kupnin in slovenskim podjetjem se ne bodo mogli zagotoviti resni strateški partnerji. Prepričani smo, da sprejmete sami zaradi tega odgovornost, kako se bo državno lastništvo upravljalo še v prihodnosti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Strategija upravljanja kapitalskih naložb države je temeljni dokument naše države, s katerim država Slovenija prvič v svoji zgodovini sporoča vsem deležnikom tako upravljavcem naložbe kot delničarjem, širšemu kapitalskemu trgu, splošni javnosti svoje cilje pri upravljanju družb v lasti države. Strategija je vsekakor eno osnovno orodje za kvalitetno delovanje SDH, za učinkovito korporativno upravljanje z jasno določenimi cilji in pričakovanimi ekonomskimi javnofinančnimi in družbenimi učinki. V Poslanski skupini Modernega centra torej podpiramo predlog odloka o strategiji, ker smatramo, da strategija pomeni velik korak k učinkovitemu in družbeno odgovornemu upravljanju z državnim premoženjem. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo ima mag. Alenka Bratušek.
V Poslanski skupini strategije upravljanja ne bomo podprli. Razloga sta predvsem dva. Eden je vsebinski, drugi pa je postopek sprejemanja te strategije. Zakon o Slovenskem državnem holdingu je ob svojem sprejemanju in spreminjanju predvideval vse kaj drugega kot to, kar se s strategijo dogaja danes. Res je, da smo danes na eni strani poslušali, kako bomo vse razprodali, na drugi strani pa, kako privatizacijo ustavljamo. Seveda ne ena in ne druga stvar ne držita, resnica je nekje vmes. Ampak kakorkoli, od vlade in koalicije bi pričakovali, da bi nekaj več truda vložila v usklajevanje, se potrudila, da bi ta dokument bil sprejet s čim širšim političnim soglasjem in kar je še bolj pomembno, da bi veljal vsaj nekaj časa. Ne. Vi ste celo v strategijo z amandmajem vnesli, da boste to strategijo revidirali, beri, spreminjali že čez eno leto. Kot sem že povedala, naša poslanska skupina strategije ne bo podprla.
Končali smo z obrazložitvami glasu. V lastnem imenu? Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Jaz bom strategijo upravljanja podprl. Ocenjujem, da je to dobra osnova za aktivno upravljanje. Ocenjujem hkrati tudi, da je s sprejetjem te strategije mogoče doseči ključni temeljni cilj, in sicer preglednost in k dolgoročnim ciljem usmerjeno upravljanje kapitalskih naložb. V sami strategiji ne vidim zgolj in samo prodajo kot prodajo deleža podjetij v državni lasti, ampak tudi, kot rečeno, učinkovito upravljanje. Menim, daj je ta strategija dober kompromis med tem, kar je bilo povedano, na eni strani popolno zaustavitvijo postopkov odprodaje in na drugi strani razprodajo državnega, da ne rečem družbenega premoženja. In kar jaz tudi za razliko od nekaterih vidim kot pozitivno, vidim to, da bomo nekako po enem letu naredili inventuro, naredili revizijo, aktivnosti, vezane na odprodajo deležev državnega premoženja in samoupravljanje s tistimi deleži, ki ne bodo odprodani, in potem razmišljali, kako potem ustrezno strategijo dopolniti in nadaljevati delo, ki je začrtano. Na vsak način pa menim, da je to prvi korak k optimalnemu upravljanju premoženja države, ki bo s sprejetjem te strategije narejena. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Strategija seveda je potrebna, je pomembna. Z izjemo Združene levice ste v zadnjih 20 letih imeli vsi možnost, da bi to strategijo izpisali in pripravili. Dobro leto nazaj je nek gospod govoril o projektnem sodelovanju, tudi onkraj koalicije od tega projektnega sodelovanja ni ostalo nič. Malo manj kot leto nazaj je nek drug gospod govoril o strančici. Tole še dokumentek ni. V življenju v dvajsetih profesionalnih letih sem napisal kar nekaj strategij. Tale dokument ne odgovarja na cel niz ključnih vprašanj. Zakaj ne odgovarja? Zjutraj sem Vaclava Havla citiral, ker tudi ni nekih dokumentov, ki bi jih predhodno morali sprejeti, da bi tovrstno strategijo nekako skupaj napisali in kaže nek neresen odnos do navsezadnje enajstih milijard knjigovodskega premoženja. In kar nekaj ni, jaz to potem ne morem podpreti. To definitivno ni strategija. Zdi se mi, da smo premalo poudarjali, če berete drugi del tega tako imenovanega nedokumenta, nestrategije, se zelo jasno vidi, da je gospoda iz določenih podjetij, določenih sektorjev, iz določenih lobijev pisala to nestrategijo vključno z nekimi interesi. Recimo en tak lep interes je, da se verjetno v največjem slovenskem nadlobiju loči energetika – infrastrukturni del od energetike prodaje. Drug tak polstavek je, da se bo podobno dogajalo na železniški infrastrukturi. Tretji indic je, da se bo odprodala Luka Koper za del te železniške infrastrukture in še bi lahko našteval. Skratka, več kot preveč indicev je, da je to na eni strani razprodaja, neka obljubljena privatizacija tujini, na drugi strani pa, češ, mi stari lobiji bomo delali še naprej, tako kot smo [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Že ko se je sprejemal Zakon o Slovenskem državnem holdingu, sem nasprotoval tisti vsebini, ki je želela prenesti v trenutku državno lastnino v last podjetja, in to sem tudi označil kot rop stoletja takrat. In danes, ko se pogovarjamo o odloku o strategiji upravljanja kapitalskih naložb, je treba poudariti, da je pred nami akt, ki pravno ni zavezujoč. Gre samo za izraz politične volje, in s to politično voljo mi dokončno odvzamemo Državnemu zboru vpliv nad enajstimi milijardami premoženja. Moramo povedati, da ta politična volja ne obravnava javnofinančnega vidika, ki je pa danes ključen za to, če želimo ljudem povedati, kaj pravzaprav želimo s temi enajstimi milijardami. Ta vidik ni obravnavan. Državni zbor seveda ne bo imel nadzora, ker nimamo kriterijev komu pravzaprav prodati deleže v podjetjih, kdaj se odločamo za prodajo, kakšno strategijo prodaje ubrati in ne nazadnje, socialni vidik ravno tako ni upoštevan. Je sicer naveden, vendar ni navedeno, kako ga naj upoštevamo. In če pogledamo ekonomski vidik, je sicer predviden, da se odprodajajo, je praksa v Sloveniji katastrofalna. Če smo pred kratkim govorili, da razprodajamo premoženje, danes lahko že govorimo, da ga podarjamo. Novo Kreditno banko Maribor in Poštno banko smo dobesedno podarili. Država je s tem izgubila 1,2 milijardi evrov in občutek imam, da je strategija pravzaprav tista formalnost, da se izognemo Državnemu zboru, zadaj pa seveda stoji skriti kupec. Zato te strategije ne bom podprl. Hvala.
Očitno bo še en krog obrazložitve glasu, zato prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Ne bom podprl te strategije oziroma tega dokumenta, ker v resnici ni problem v tem, ali vemo, kaj je prodaja ali ne, ampak predvsem se ne znamo niti zmeniti, kaj sploh ta akt je. Če ne vemo niti tega, potem imamo resen problem. Mene nič ne moti, da imamo različne poglede na to kaj, kakšna naj bi bila strategija, ampak najmanj kar sem bil presenečen, je to, da se strategija po novem lahko kar takole malo spreminja. Vlada nekaj predstavi, pride v parlament in potem v resnici smo dali zelo jasno sporočilo vsem podjetjem, vsem tistim, ki v resnici na tak ali drugačen način vodijo, da v resnici najdejo svoje predstavnike znotraj tega zbora in v resnici bo strategija na koncu takšna, kakršna je. Še bolj razočaran pa sem, ta napoved, da lahko v zelo kratkem času celo pričakujemo spremembo strategije. Kar je pa še bolj grozljivo, smo dali že v naprej vodstvu SDH in nadzornemu svetu jasno sporočilo, da pravzaprav se ne kaj dosti truditi, ker mogoče bo že čez eno leto malce drugače. In to je v resnici velik problem. Pri takšnem sodelovanju oziroma pri takšnem programu upravljanja, ki ga Državni zbor daje kot neko usmeritev v imenu Vlade, pa žal sam ne morem sodelovati.
Smo končali? Da. Potem glasujemo o Predlogu odloka o strategiji upravljanja kapitalskih naložb države. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 52, proti pa 33. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda to je z drugo obravnavo Predloga zakona o davčnem potrjevanju računov v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 10. 7. 2015. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki smo predlagali ta amandma z enim preprostim razlogom, ker pač menimo, da plačilo z gotovino ne more zajemati plačila s plačilno ali kreditno kartico. Tudi po tej razpravi danes tukaj nikakor ne moremo pristati na dvojno interpretacijo zakonov. Po Zakonu o davčnem postopku se plačila s kartico izvzemajo iz plačil z gotovino, med tem ko po tem zakonu o davčnem potrjevanju računov spadajo plačila s kartico med plačila z gotovino. Zaradi tega predlagamo ta amandma, ki ga bomo seveda podprli.
Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 27, proti pa 53. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zavezništvo k 3. členu pod točko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine SDS k 3. členu pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 28, proti pa 49. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu pod točko 2. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 28, proti pa jih je glasovalo 50. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 3. členu pod točko 3. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 59. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. Vlada Mira Cerarja se je v samem začetku nekako zavezala, da ne bo gospodarstva dodatno davčno in administrativno obremenjevala. S samimi davčnimi blagajnami počne ravno to, zato smo v Slovenski demokratski stranki predlagali amandma, da v tem primeru vsem zavezancem, ki bodo morali po novem uporabljati davčne blagajne, brezplačno zagotovi elektronsko napravo za izdajo računov in brezplačno vzdrževanje strojne in programske opreme za to napravo. V naši Slovenski demokratski stranki bomo ta amandma podprli.
Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 58. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 58.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 54. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 54. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. Pokritost Slovenije z internetom ni na celotnem območju enaka. Ravno zaradi tega ste na nek način v tem 11. členu zavezali, da mora zavezanec nezmožnost vzpostavitve elektronske povezave za izmenjavo podatkov dokazati s potrdilom Agencije za komunikacijska omrežja. Nam v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zdi to nesprejemljivo, saj se s tem našim davčnim zavezancem nalaga dodatna administrativna omejitev, zato smo predlagali črtanje tega člena. Seveda bomo ta amandma tudi podprli.
Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 54. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 59. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 59.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 33, proti pa 50. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 50]] . Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker sta amandma Poslanske skupine SDS k 17. členu pod točko 1 in amandma Poslanske skupine Zavezništvo k istemu členu pod točko 2 identična, bomo o njih glasovali skupaj. Odločamo torej o amandmaju Poslanske skupine SDS in o amandmaju Poslanske skupine Zavezništvo k 17. členu. Obrazložitev glas v imenu Poslanske skupine SDS ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki predlagamo črtanje člena, ki nalaga globo 40 evrov za prekrške, če kupec blaga oziroma prejemnik storitve ne prevzame oziroma ne zadrži računa neposredno po odhodku iz poslovnega prostora. Menimo, da je dejansko okoli tega člena še veliko nejasnosti, ni znano, kje točno je ta poslovni prostor, v kakšnem primeru bodo lahko kupci kaznovani in zdi se nam popolnoma nesprejemljivo, da se to breme prenaša na potrošnika. Glasovali bomo za ta amandma.
Glasujemo o amandmaju Poslanske skupine SDS in amandmaju Poslanske skupine Zavezništvo k 17. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 35, proti 46. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 46]] . Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 18. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 59. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 59]] . Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 19. členu pod točko 1. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 59. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 59]] . Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupine SMC, Desus in SD k 19. členu pod točko 2. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 58, proti 17. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 17]] . Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SDS k 23. členu. SD, pardon. Se je prikradla napaka v zapis. Torej, odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 58, proti 17. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 17]] . Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovalo več, kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 25. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v sredo, 15. 7. 2015, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerem bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2014 in 2015 po nujnem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 13. 7. 2015, ki ste ga prejeli na e-klopi. Ker sta amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu pod točko 1 in amandma Poslanske skupine SDS k 1. členu pod točko 2 vsebinsko enaka, bomo o njiju glasovali skupaj. Če bosta amandmaja sprejeta, postane amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 1. členu pod točko 3 brezpredmeten. Amandmaja poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije k 1. členu sta vsebinsko povezana z amandmajem istih predlagateljev k 2. členu. Če amandmaja k 1. členu ne bosta sprejeta, bosta amandmaja k 2. členu postala brezpredmetna. Odločamo torej o amandmaju Poslanske skupine SDS in o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. S tema amandmajema mi predlagamo, da bi povprečnina tudi v drugi polovici letošnjega leta, se pravi od julija do decembra bila na višini 525 evrov. Čeprav so stroški na občana v lanskem letu v povprečju znašali 662 evrov, zato tudi Skupnost občin Slovenije predlaga, da bi povprečnina za letošnje leto bila v višini 662 evrov. Mi razumemo, da po domače rečeno denarja ni, zato mislimo, da bi bilo dobro, da bi prisluhnili občinam, da bi prisluhnili lokalni samoupravi, ki jo definira Evropska listina lokalne samouprave. Kolegice in kolegi dobili smo veliko pisem tako s strani Skupnosti občin, Združenja občin, Združenja mestnih občin Slovenije, posamičnih občin, mestnih občin in tako naprej in nekako so se poenotile v želji, da naj bi bila povprečnina tudi v drugi polovici letošnjega leta 525 evrov – to, kar predlagamo. Mislimo, da bi morala vlada spoštovati Evropsko listino lokalne samouprave, bi morala spoštovati načelo subsidiarnosti, bi morala spoštovati, da praktično 70 do 80 % vseh javnih investicij v državi teče prav na občinah. Da so občine tiste, ki znajo pripraviti projekte za črpanje evropskih sredstev. In ne razumemo, zakaj vlada in vladajoča koalicija enostavno lokalnim skupnostim obrača hrbet. Pred odločanjem o tem amandmaju je vredno razmisliti. Poslanci in poslanke Nove Slovenije bomo amandma podprli in tako predlagali, da lokalne skupnosti tudi v drugi polovici letošnjega leta dobijo povprečnino 525 evrov. Hvala lepa.
Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS in o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 49. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zavezništvo k 1. členu pod točko 3. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Vsebina je pravzaprav enaka kot tista, ki jo je kolega predstavil pred mano. Želeli bi, da povprečnina za občine ostane takšna, kot je bila v prvi polovici leta, in se ne kar tako na pamet in počez zmanjšuje, s 525 najprej na 500 pa potem na 514 in potem na 519. S potrditvijo našega predloga bi povprečnina ostala celo leto enaka. Tudi sama se strinjam, če denarja ni, ga ni. Ampak danes sem prebrala, da je premier Cerar obljubil več denarja za vojsko. Mogoče je tudi potrebno, ampak če je za vojsko, potem mora biti še prej tudi za ljudi. Zato lahko pri tem glasovanju pokažemo, da nam gre za ljudi, ker ne samo država, konec koncev so tudi občine najprej ljudje.
Odločamo torej o amandmaju Poslanske skupine Zavezništvo k 1. členu pod točko 3. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 48. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu pod točko 1, amandma Poslanske skupine SDS k 1. členu pod točko 2 in amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 1. členu pod točko 3 niso bili sprejeti, so postali amandma Poslanske skupine SDS k 2. členu pod točko 1, amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 2. členu pod točko 2 in amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 2. členu pod točko 3 brezpredmetni. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandmaji niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnemu telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 6. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 30. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Mandatno-volilnih zadev. Ker Mandatno-volilna komisija za obravnavo na seji Državnega zbora ni pripravila nobene zadeve, prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gospodarskih družbah v okviru rednega postopka. Državni zbor je v petek, 10. julija 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na razpravo in odločanje o vloženih amandmajih, ki so objavljani na e-klopi. V razpravo dajem 2. člen in dva amandmaja Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala. Sicer sem pričakovala, da bo kolegica pred menoj obrazložila svoje amandmaje. Bom se pa jaz že odzvala, ker smo jih dobili pisno. Kar se tiče prvega amandmaja k 2. členu, ste dejansko zapisali, da želite otežiti zlorabo na področju ustanavljanja. Ugotovili smo, da je bilo malo nedoslednosti pri tem amandmaju, in sicer olajšujete zadevo, primer, če imamo pet družbenikov, kjer imamo 20 % lastništva, potem za njih ne bo veljala omejitev ena družba na tri mesece. Kar se pa tiče drugega amandmaja, smo pa diskutirali že na odboru in v petek na samem plenarnem zasedanju, v SMC menimo, da je že s tem polovičnim časom zaposlitve dovolj velik namen podjetnika, da mora prijaviti zaposlenega, da ima veliko administrativnih ovir in dejansko mora tudi za polovični delovni čas, ima dovolj velike stroške, da nakaže, da je njegov namen pošten in ni nepošten. Hvala.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke želimo s predlaganima amandmajem dodatno otežiti ustanavljanje in veriženje podjetij tudi tistim, ki imajo odprtih že danes več podjetij. Govorim o podjetjih, ki so neaktivna in jih s tem vašim predlogom dejansko ne zajamete. Vi zajamete podjetja, ki so bila ustanovljena pred tremi meseci in so neaktivna. Teh, ki pa dejansko že obstajajo in vemo, da imamo prakse, kjer ima nekdo odprtih že več kot, ne vem, bom rekla, pet, deset podjetij, v nobenem od teh podjetjih nima zaposlenih oseb, podjetja so neaktivna, narejena tako rekoč na zalogo, teh podjetij pa ne zajamete in zaradi tega smo to tudi želeli. V drugem delu pa je po naši oceni pravilno, da bi se upoštevalo, da ima ne za polovični delovni čas zaposleno eno osebo, temveč za polni delovni čas v obdobju enega meseca. Naš amandma bomo v Poslanski skupini SDS podprli.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem razpravo zaključujem. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 53. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 54. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, proti nihče. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.