Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, postaviću pitanje ministarki pravde, gospođi Malović, a problematika je sledeća. U niškom zatvoru prošle nedelje, u sredu, umro je Bajram Sejdinović, iz Bujanovca. Prema pisanju prištinskog lista "Koha ditore", koji se poziva i na informacije dobijene od strane Dragutina Vidosavljevića, predstavnika nevladine organizacije za ljudska prava iz Leskovca, Sejdinović je bio bolestan i 13 puta je tražio lekarski tretman, koji nije dobio. Lekarska pomoć mu je pružena prekasno, tek, nakon deset minuta kada je bez svesti stajao ispred vrata zatvorske ambulante, kada je već bila konstatovana njegova smrt. U članku "Koha Ditore", na osnovu pomenutog izvora, a i izjava zatvorenika, u niškom zatvoru su uslovi veoma loši, da se prema Albancima posebno postupa, kao i da su oni često izloženi fizičkim napadima i drugih zatvorenika, a sve to zavisi i od političkih previranja u državi. Ujedno ću podsetiti da je Zaštitnik građana, početkomgodine, pokrenuo postupak za utvrđivanja prekomerne upotrebe sile prilikom hapšenja takozvane ''Gnjilanske grupe''. U prvom danu suđenja ovoj grupi, čuli smo, imao sam prilike lično da čujem izjave od njih dvoje ili troje, da su u zatvoru od strane zatvorskih čuvara fizički maltretirani! Zahtevam da se ovi navodi ispitaju i da se utvrdi istinitost, a onda da se vidi koje će se mere preduzeti protiv svih izvršilaca prekoračenja službenih nadležnosti. Takođe, pitam, šta će se, zapravo, konkretnije preduzimati da se poboljšaju uslovi, kako u niškom zatvoru tako i u Okružnom zatvoru u Beogradu, da bi se svaki sudski proces odvijao normalno i kako bi se eventualna optužnica utvrdila u normalnim uslovima, a ne uz pritiske i ne uz ovakve činove – prekoračenjem službenih nadležnosti i kršenjem osnovnih ljudskih prava?! Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković.
Imam više pitanja. Prvo pitanje je, da li su zabranjeni protesti u Beogradu, ili su zabranjeni samo za narod koji voli Srbiju i za radnike koji nemaju šta da jedu? Naime, predstavnici više nevladinih organizacija protestovali su 11. oktobra ispred zgrade predsednika Srbije zahtevajući da se 11. juli proglasi danom sećanja na genocid u Srebrenici. Kampanji koja se od februara prošle godine održava svakog jedanaestog u mesecu prisustvovale su i predstavnice civilnog sektora iz Crne Gore, BiH, kao i trinaest organizacija međunarodne mreže "Žene u crnom" iz Izraela i Palestine. Koordinatorka organizacije "Žene u crnom" Staša Zajević rekla je da očekuje da će predsednik Srbije Boris Tadić ispuniti međunarodnu obavezu, uvažiti dostojanstvo žrtava u Srebrenici, započeti ozbiljniji i odlučniji obračun sa nekažnjivošću nasilja i zločina. Znači, moje pitanje za ministra unutrašnjih poslova je – da li su protesti i javna okupljanja u Beogradu zabranjeni ili su dozvoljeni samo "Ženama u crnom" koje govore o Srebrenici, iako takva deklaracija nikada nije prošla kroz Parlament? Sledeće pitanje, koje vam postavljam, jeste – kako se pripremamo za posetu ruskog predsednika koji treba, kao što znate, tačno na šezdesetpetogodišnjicu poslednjeg oslobođenja Beograda da dođe u našu prestonicu? Svi smo svedoci da je bilo jako puno rasprave o tome da se beogradskim ulicama vrate njihova imena, ali smo uspeli, predstavnici ove partijske vlasti uspeli su da baš sa Rusima treniraju strogoću, tako da je zaključak da će jednom biti vraćena imena tih ulica, ali možda sa nekim drugim nazivima. Zanima me šta na planu spoljne politike znači ovakav akt minimalne dobre volje i zašto je toliki problem vratiti, recimo, ulici general Ždanovoj ime Resavska, ulici maršala Tolbuhina, njeno ime itd, umesto da bude zamenjena Mekenzijevom? Utisak koji mi ne da mira jeste ovaj – na takav način reagovala bi upravo ova druga Srbija, kada bi se u nekoj naučnofantastičnoj pretpostavci dodvoravala Rusiji, ne Americi. Zamislite, recimo, da je zbog bombardovanja izmenjen naziv ulice Džordža Vašingtona ili Ruzveltove?! Ubeđena sam da bi uoči majskog gostovanja potpredsednika Džozefa Bajdena ovi ''drugosrbijanci'', njihovi jurišnici, ''narikali'' na sav glas i tražili da se u čast visokog gosta ulicama vrate prethodni nazivi. Ovako, pošto dolazi ''samo'' predsednik Rusije, gospodin Dmitrij Medvedev, zašto bi učinili minimalni akt dobre volje i vratili prava imena ulicama. Naravno, prvo pitanje je da li će Dmitrij Medvedev postaviti pitanja koja su mnogo značajnija i teža od naziva ulica. Bojim se da će tu biti dosta pitanja, uključujući i pitanje odluke ove skupštine o vojnoj neutralnosti. Sledeće moje pitanje je, takođe, vezano za ministra spoljnih poslova i glasi – šta se to zapravo dogodilo ''ovom Butmiru'' i zašto Dodik dolazi u Beograd? Znači, da li se radilo o pokušaju razbijanja Republike Srpske, o reviziji Dejtonskog sporazuma, jer to se nas i te kako tiče, budući da je Srbija garant Dejtonskog sporazuma? Ne bi bilo loše da saznamo kakvi su bili ishodi tih pregovora i zašto je atmosfera bila tako mučna, uključujući i to da je Dodik mora da dođe u Beograd da prosto usaglasi svoja mišljenja sa mišljenjem naših državnika.
Zahvaljujem. Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje je za ministra ekonomije i regionalnog razvoja i ministra pravde. Da li je tačno da je stečajni upravnik, a znam da je tačno, preduzeća „Agroživ“ naplatio 250.000 evra, da svi dobro čuju, ''250.000 evra'', a po završetku restrukturiranja treba naplati još 500.000 evra?! Pa, kakve priče o uštedama, ograničenjima, redukcijama, kada je Srbija očito nekom majka a nekom maćeha! Dakle, čovek je do sada naplatio 250.000 evra na osnovu Pravilnika Ministarstva ekonomije, a pomenuo sam Ministarstvo pravde jer to ide preko Trgovinskog suda u Pančevu. Dalje, pitanje, da vidimo kako je uopšte afera „Agroživ“, iz kojih razloga, motiva i pobuda, izbila na površinu i četiri čoveka su godinu i po dana u pritvoru? Da li je razlog jedan od tajkuna u Srbiji koji je trebalo da preuzme tržište živine i živinskih proizvoda, prerađevina, uz pomoć jedne firme, iz bivše jugoslovenske republike, iza koje se u stvari krije on, jer je 60% tržišta tim živinskim mesom i prerađevinama od mesa držao „Agroživ“ državna firma, pa je neko želeo to da preuzme, uz pomoć dve banke u kojima je isti taj tajkun jedan od najvećih akcionara?! Drugo pitanje, ponovo za Ministra ekonomije i regionalnog razvoja. Šta se događa sa preduzećem „Prosveta“? Krajem prošle godine raspisan je tender za privatizaciju „Prosvete“, a onda su se ministri Dinkić i Bradić slikali i proglasili knjižaru „Geca Kon“ za spomenik kulture. Potom, u toku tendera menjani su uslovi privatizacije, što je nedopušteno, zbog spomenika kulture. Lepo je što je to spomenik kulture, ali šta ćemo sa zaposlenima u „Prosveti“ koji skoro godinu dana ne primaju plate! Firma je potpuno propala, blokada je više desetina miliona dinara, a dug nekoliko miliona evra. Dakle, šta će biti sa „Prosvetom“? Kada sam pomenuo Agenciju za privatizaciju, ona kao da je postala agencija za kriminalizaciju! Evo dve firme, govorim u ime Demohrišćanske stranke Srbije, na teritoriji Opštine Obrenovac. – Drvni kombinat „Bora Marković“, koji je nekada bio simbol drvne industrije, imao je nekoliko stotina zaposlenih koji su postali socijalni slučajevi. Čovek kome je prodata ta firma, preko Agencije za privatizaciju, optužen je za organizovani kriminal i već duže vremena nalazi se u pritvoru. Ista je situacija sa raznim pogonima „Prve Iskre“ iz Bariča. Jedan od kupaca jednog pogona „Prve Iskre“ iz Bariča pravosnažno je osuđen na četiri godine zatvora. E, to su novi vlasnici privatizovanih državnih, odnosno društvenih, firmi, koji ne ispune nijednu obavezu iz ugovora! Ako ih ne uhvate – postanu vlasnici, ako ih uhvate završe u Centralnom zatvoru! I, je l' to poruka o novim privatizacijama i novim investicijama u kojima su žrtve samo radnici tih firmi čiji vlasnici postaju raznorazni novokomponovani biznismeni i uglavnom kriminalci?! Hvala vam.
Ima reč gospodin Miloš Aligrudić. Izvolite.
Gospođo predsednice, vi ste uputili šefovima poslaničkih grupa, poslaničkim klubovima, jedan dopis koji sadrži Zaključak Odbora za ustavna pitanja od 29. septembra 2009. godine. Tom sastanku Odbora za ustavna pitanja ja nisam prisustvovao jer sam bio na drugom sastanku, u Strazburu, na sednici Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. I, tu piše da taj taj zaključak glasi ovako: „Neophodno je da predsednik Narodne skupštine održi sastanak sa predsednicima poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini radi utvrđivanja liste prioriteta u donošenju zakona i obaveza, koje nadležni državni organi nisu ispunili u smislu člana 15. Ustavnog zakona“. Da bismo podsetili o čemu je reč, Poslanička grupa DSS tražila je od vas pre više meseci da sazovete sednicu Odbora za ustavna pitanja na kojoj bi se razmatralo – koje to obaveze Narodna skupština nije ispunila u donošenju zakona i usklađivanju zakona sa Ustavom Srbije, a koje treba da ispuni? Od tada smo održali dva sastanka. Jedan je bio pre dva i po meseca i sada 29. septembra, na kome je donet ovaj zaključak. Šta ste vi uradili u međuvremenu? Ovaj zaključak je nama dostavljen pre neki dan, a sednica je održana 29. septembra. Ja nisam čuo od vas da ste uopšte sazvali sastanak šefova poslaničkih grupa na kojem bi se razgovaralo o utvrđivanju liste prioriteta, niti se iz ovog zaključka vidi koji su kriterijumi. A ja ću vas podsetiti da mimo člana 15. Ustavnog zakona postoje obaveze koje Narodna skupština nije obavila, kao što je jedna od ovih koje se pominju u ovom dopisu, a to je donošenje zakona o Narodnoj skupštini. Druga obaveza, na primer, jeste donošenje zakona o prenosu nadležnosti za AP Vojvodinu, koji, takođe, niste doneli, iako imate legitimni predlog 30 narodnih poslanika u ovoj skupštini koji mesecima čekaju stavljanje na dnevni red. Mi smo sada u fazi redovnog zasedanja. Taj predlog formalno nije potrebno ponoviti. Potrebno je da ga vi stavite na dnevni red. Vaše prethodno objašnjenje da to ne činite zbog toga što ne postoji mišljenje Vlade, jeste ponižavajuće za Narodnu skupštinu, jer ne postoji rok u kome Vlada treba da to mišljenje da, niti postoji obaveza da ga Vlada da. Objašnjenje koje ste tada dali, da je – mišljenje Vlade neophodno, jer je u pitanju ozbiljan i važan zakon, jeste u potpunoj kontradikciji sa vašim ponašanjem u ovom parlamentu kada je bilo reči o usvajanju drugih propisa koje su podnosile manje grupe poslanika iz vladajuće koalicije, kao što je zabrana antifašističkih skupova, koji, takođe, nije imao mišljenje Vlade, a za koji ste rado glasali, doduše, sa određenim izmenama. Dakle, ne vidim zbog čega jedno takvo ponižavajuće obrazloženje treba da bude razlog, zbog čega se zakon o prenosu nadležnosti Vojvodine ne nađe na dnevnom redu Narodne skupštine u jesenjem zasedanju. Ja vas najlepše molim da mi odgovorite dva pitanja – kada ćete sazvati ovaj sastanak? I to ne – sazvaću uskoro, nego recite datum. Budite hrabri, izgovorite danas datum kada će biti i u koliko sati održan sastanak šefova poslaničkih grupa sa ovom temom. Inače, ne dolazim na sastanke šefova poslaničkih grupe koje vi sazivate, zato što su bez dnevnog reda, telefonski sazvani i na njima se dešava, po mom ranije iskustvu, samo preslušavanje vaših želja o tome kako treba da izgleda sednica Narodne skupštine i ništa se konstruktivno ne dogovara. Kada budem bio uveren, sa vaše strane, da će se sastanak šefova poslaničkih grupa sazvati na jedan normalan način, pisanim putem, sa unapred utvrđenim dnevnim redom, sa ciljem da se na njemu nešto dogovorimo, na taj sastanak ću doći. Zato vas to pitam – kada ćete sazvati, sa ovakvim dnevnom redom, šefove poslaničkih grupa, da bih na njega mogao da dođem u ime Poslaničke grupe DSS. Drugo pitanje – kada ćete, zaista, staviti zakone koje smo predložili mi kao poslanička grupa, zajedno sa Novom Srbijom, i kada će oni biti u redovnoj proceduri, na jednoj od sednica redovnog zasedanja Narodne skupštine? Vi ne možete izbeći tu obavezu, ona vam sledi po Poslovniku. Ako je izbegavate, vi direktno kršite i Poslovnik i Ustav ove države. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Mi smo imali sastanak šefova poslaničkih grupa, odnosno pozvala sam šefove poslaničkih grupa, obavestila ih o tom zaključku i dogovorili se da se svako unutar svoje poslaničke grupe pripremi za sastanak na kome ćemo razgovarati o prioritetima. U međuvremenu, kao i u više navrata do sada, Skupština je podsećala Vladu i resorna ministarstva o obavezama iz Ustava po članu 15, dakle, da usaglasi zakone sa Ustavom. Ono što je bila ideja sastanka na kome niste bili zbog opravdane zauzetosti, naravno, bili ste na drugom značajnom mestu, ideja je bila da čak onim resornim ministarstvima i Vladi još konkretnije uputimo apel da se ubrza proces usaglašavanja sa Ustavom na zakonodavnom planu i da tu izdvojimo one zakone za koje poslanici ocenjuju da zaista treba u prioritetu da budu usaglašeni, a znamo da je ustavna obaveza da svi budu, i znamo da je fizički nemoguće zbog obaveza koje Vlada ima da baš svi u istom danu i u istom vremenskom intervalu budu usaglašeni. Prema tome, na poslaničkim grupama je sada, u skladu sa dogovorom koji smo imali neposredno pred ovo zasedanje, da svaka donese svoj prioritet i razmatraćemo to, šefovi poslaničkih grupa, na sastanku koji ću zakazati čim budem obaveštena da je unutar poslaničkih grupa to učinjeno. Dakle, molim vas da se unutar svoje poslaničke grupe angažujete kao šef poslaničke grupe na realizaciji Zaključka Odbora za ustavna pitanja. Sada vam i javno to kažem. Što se tiče zakona o nadležnostima Vojvodine i javnosti, vi ste upoznati da paralelno sa stavljanjem u proceduru Predloga zakona koji ste vi dostavili Vlada vrlo intenzivno radi na identičnoj materiji i nije uopšte sporno da stavi na dnevni red taj zakon, ali se bojim da će to biti formalno i da ćemo mi suštinski ipak raspravljati o ovako značajnoj materiji po predlogu. Kao što znate, dnevni red predlažem, a o dnevnom redu odlučuje Skupština, neposredno, pre nego što sastavim dnevni red dogovorim se sa šefovima poslaničkih grupa o tome šta će zaista imati i većinu i šta će biti na dnevnom redu. U svakom slučaju, predlog vašeg zakona će doći na dnevni red, ali s obzirom na to da Vlada privodi kraju Predlog ovog zakona i pripreme oko toga, mislim da se radi o dva akta od kojih je svakako sveobuhvatniji onaj koji Vlada čini, ali naravno poštovaću proceduru i doći će na dnevni red. Izreći ću vam meru zbog često ponavljane konstatacije i drugim poslanicima i meni – sram vas bilo! To, prosto, nije korektno. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Gospođo Đukić-Dejanović, vi meni uvek pružite priliku za neko pitanje koje po meni predstavlja suštinu odnosa u Srbiji. I reći ćete možda da ja vas pogrešno tumačim, ali kad možete i vi mene u svim medijima pogrešno, tendenciozno i zlonamerno da tumačite možda bih mogao i ja ovde kao poslanik da sebi priuštim nešto prava koje mi pruža Ustav Republike Srbije. Vi ste sada rekli odgovarajući gospodinu Aligrudiću da je Predlog zakona koji podnese jedan poslanik ili poslanička grupa, ovlašćeni podnosilac predloga po Ustavu Republike Srbije, takav da će o njemu biti samo formalne rasprave i da neće biti suštinske rasprave, molim vas, ili pazite šta govorite ili čitajte ono što izgovorite, da ne biste ponavljali, a da će suštinska rasprava da bude isključivo po predlogu koji podnese Vlada. E, to je Skupština otkad je vi vodite! Isključivo predlozi koje podnese Vlada, a predlozi koje podnesu drugi ovlašćeni predstavnici nikad se ne nađu na dnevnom redu. Pa, čak uzmete za sebe toliko vlasti da kažete – to nije na dnevnom redu zato što ga Vlada nije razmatrala ili, još gore, zato što Vlada priprema predlog o toj materiji. Molim vas da izjednačite predlagače u ovoj Narodnoj skupštini. Može to po vama da bude formalna rasprava, može niko od vas da ne dođe na tu sednicu, može da se ne utvrdi dnevni red, ali vaša je dužnost, gospođo Đukić-Dejanović, da branite dostojanstvo Narodne skupštine. Ne tako što ćete da nas opominjete da vam ne govorimo – sram vas bilo, jer to je naš sud. Ako vam neko kaže – sram te bilo, to je njegov sud o nekom vašem postupku. I, nemojte da kažnjavate za sud, kažnjavajte za postupke! Dakle, gospođo Đukić-Dejanović, nemojte da pravite od ove skupštine Vladinu ispostavu, zato što nam zbog toga tako loše i ide u Srbiji. Imate nekoliko predloga zakona koje smo mi podneli – nikada se neće naći na dnevnom redu dok Vlada ne reguliše tu materiju. E, pa, izvinite, da je neko hteo mi ne bismo imali podelu vlasti, pa, ne bi Skupština donosila zakone, nego bi Vlada donosila zakone, kao što i sada donosi različite uredbe koje nemaju veze sa zakonom ili kaže – dok ne donesemo uredbu ništa neće moći da se radi, pa ne donesu po godinu ili dve, ili mi ovde donesemo zakon po kome su dužni da nam u roku od mesec dana dostave ugovor o nekom zaduživanju, pa vi nas nikad ne obavestite niti nam pošaljete taj ugovor da vidimo. Molim vas, izdignite se malo iznad dela vladajuće koalicije. Ako želite da budete vlast pređite u Vladu Republike Srbije, preuzmite neko ministarstvo. Ima tamo i bivših i sadašnjih socijalista, možete vrlo lepo da se tamo ponašate. Ovde nema vlasti! Ovde ste isti kao i svi mi. Ovde su svi predlozi jednaki, vrednuju se po datumu dospeća i moraju da budu na dnevnom redu. Za nas je ponižavanje to što vi nama sada kažete da će na dnevnom redu biti samo ono što Vlada podnese i da će samo o tome da se vodi suštinska rasprava. [[Aplauz.]]
Gospodine Nikoliću, naravno da svi predlagači i svi predlozi imaju potpuno istu specifičnu težinu u skladu sa Ustavom i praksom ovog parlamenta. Govorila sam samo o načinu kako usvajamo dnevni red, odnosno podsetila na taj način i na realne mogućnosti da nešto dođe suštinski na dnevni red, a nije uopšte sporno. Međutim, potpuno shvatam vašu tendenciju da budete moj savetnik, kao bivši radikal, pošto govorite o bivšim socijalistima. Dozvolite da izrazim svoje uverenje da to nije u skladu verovatno sa vašim dubokim ambicijama, onim koje su duboko u vama, i najverovatnije je da vaša kontinuirana potreba da ocenjujete na taj način moj rad ima neke još dublje razloge. Gospodin Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, nedavno je takozvana kosovska agencija za privatizaciju pokrenula postupak privatizacije dela imovine "Ineksa" na Brezovici. U pitanju su sledeći objekti: "Brvnara mala" i "Brvnara velika", kao i "Gradska kafana". Vlasnici ove imovine su u 51% Javno preduzeće "Skijališta Srbije", a vlasnik 49% ovog kapitala jeste ''Fond Ineks-Intereksport'' A.D. Beograd. Radi se o pokušaju još jedne pljačke srpske državne imovine na Kosovu i Metohiji. Ako pogledate prospekt koji je objavila kosovska agencija za privatizaciju, videćete da je svaki od ovih objekata procenjen, da je njegova početna vrednost procenjena na 20.000 evra. Stvarna tržišna vrednost ovih objekata je naravno nekoliko puta veća. Očigledno je da se radi o pokušaju da takozvane kosovske vlasti, uz asistenciju Euleksa, privatizuju nešto što nije njihovo, što je deo državne imovine Republike Srbije i to po ceni koja je zaista skandalozna i koja je ponižavajuća. Ono što je problem u celoj ovoj priči jeste činjenica da iza ovog pokušaja privatizacije srpske državne imovine na Kosovu i Metohiji stoji izvesni Aleksandar Janićijević, direktor "Ineks ski-centra" na Brezovici. Inače, u pitanju je čovek koji istovremeno vrši i funkciju zamenika predsednika opštine Štrpci, ali ne one srpske opštine Štrpci već te takozvane šiptarske paralelne opštine Štrpci i očigledno je da se sve ovo radi u interesu takozvane kosovske vlade, u interesu takozvane kosovske agencije za privatizaciju i naravno u interesu Euleksa. Moje pitanje u ime SRS je sledeće – šta će Vlada Republike Srbije da preduzme da bi se sprečila ova nazoviprivatizacija, u stvari pljačka državne imovine Republike Srbije na Kosovu i Metohiji? I, konačno – šta će vlasnici ovog kapitala, pre svega Javno preduzeće "Skijališta Srbije", koje je pod patronatom Mlađana Dinkića i njegovog Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, da preduzmu protiv Aleksandra Janićijevića, čoveka koji bi po definiciji trebalo da štiti srpske interese na Brezovici, a u stvari otvoreno radi za interes Šiptara, odnosno interes Euleksa? Dakle – koje će mere Vlada Republike Srbije i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja da preduzmu protiv ovog čoveka koji istovremeno obavlja funkciju u toj šiptarskoj lokalnoj samoupravi, u opštini Štrpci? Samo da podsetim predstavnike Vlade, koji su ovde prisutni, da Brezovica nema samo turistički značaj za Republiku Srbiju, već i izuzetan strateški značaj. Koristim ovu priliku, dame i gospodo iz Vlade Republike Srbije, da vam prenesem poruku Srba iz opštine Štrpci, da su spremni da pod vođstvom predsednika opštine Štrpci, srpskog radikala Zvonka Mihajlovića, telima brane ovu imovinu i da neće dozvoliti pljačku srpske državne imovine na Kosovu i Metohiji. U pitanju je imovina koju je godinama stvarala Republika Srbija, a održavali, pre svega, Srbi iz opštine Štrpci. Dakle, Srbi iz opštine Štrpci i SRS u Štrpcu, kao i Zvonko Mihajlović predsednik opštine Štrpci neće dozvoliti da se ova imovina proda, ma šta o tome rekla takozvana kosovska agencija za privatizaciju. A vas, gospodo iz Vlade, pozivamo da preduzmete mere kod vaših prijatelja iz Euleksa da se ovaj sramni postupak privatizacije zaustavi i da se smeni Aleksandar Janićijević, čovek koji otvoreno krši interese srpskog naroda koji živi na Kosovu i Metohiji, a pogotovo Srba iz opštine Štrpci. [[Aplauz.]]
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača, prisustvuju i Petar Janjić, šefa kabineta ministra za telekomunikacije i informaciono društvo i Snežanu Obrenov-Ivanović, pomoćnika ministra. Pozdravljam ih, i gospođu ministar. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 10-15. tačke dnevnog reda: –PREDLOZI ZA IZBOR ČLANOVA SAVETA REPUBLIČKE AGENCIJE ZA POŠTANSKE USLUGE, RRA, PRESTANAK SUDIJSKE DUŽNOSTI, ČLANA VISOKOG SAVETA SUDSTVA I DRŽAVNOG VEĆA TUŽILACA IZ REDA ADVOKATA I ČLANOVA ODBORA SKUPŠTINE SRBIJE Da li predstavnik predlagača, gospođa ministar za telekomunikacije i informaciono društvo, narodni poslanik Boško Ristić ili narodni poslanik Dragan Todorović žele reč? (Da.) Gospođa ministar Jasna Matić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas pred vama predstavljam Predlog odluke o izboru Saveta Agencije za poštanske usluge, čime treba da se dovede stanje poštanskog sektora u stanje regularnosti, odnosno poštovanje zakona. Zakon o poštanskim uslugama koji je stupio na snagu marta 2005. godine predvideo je osnivanje Agencije za poštanske usluge, kao nezavisnog regulatornog tela koje treba da izdaje licence i vrši nadzor i kontrolu nad tržištem poštanskih usluga. Nažalost, već više od četiri godine ovo tržište nalazi se u neregularnom stanju, što je rezultiralo velikim brojem tužbi pred Vrhovnim sudom Republike Srbije. Imamo čak i tužbu pred sudom u Strazburu. Pred vama je danas pet imena ljudi koji imaju veliko iskustvo u sektoru poštanskog saobraćaja i koji će na sebe preuzeti ulogu nezavisnog regulatora ovog tržišta koje poslednjih godina doživljava veliki razvoj u svetu, ali i kod nas. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospođo Matić. Da li gospodin Ristić ili gospodin Todorović žele reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Gospodin Srđan Spasojević ima reč, najpre od prijavljenih.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministre, i danas imamo objedinjene tačke dnevnog reda a ja ću se osvrnuti još jedanput na neke tačke dnevnog reda koje zavređuju pažnju da se pomenu na današnjem zasedanju Narodne skupštine. Pre svega, rekao bih nešto o predlozima za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata i predlogu za izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata. Neću se baviti personalnim rešenjima kada su u pitanju ovi predloženi kandidati, ali ću se osvrnuti na to da je trenutak njihovog izbora praktično zakasnio. Radi se o tome da su u Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca kandidati izabrani pre šest meseci, praktično, i ne mogu da prihvatim da se za ovako važna tela koja se bave izborom nosilaca pravosudnih funkcija kandidati iz redova advokata biraju u oktobru mesecu, a po saznanjima već imamo da je kod Visokog Kasacionog suda u toku određivanje kandidata za njihov izbor. Šta to znači za ove ljude koji se sada ovde biraju? Na koji način će oni uticati na izbor nosilaca najviše pravosudne funkcije u zemlji? Iz kojih razloga ovi ljudi nisu na vreme birani ili pošto njihov izbor u nekom trenutku nije prošao zašto se to nije uradilo pre dva meseca, jer je poznato da su u julu mesecu završene kandidature za nosioce pravosudnih funkcija? Ovde se sprovodi jedna forma da se popune ova mesta i pitanje je na koji način će ovi ljudi uopšte učestvovati u ovom izboru? Rekao sam da neću ulaziti u personalna rešenja, ali smatram da je izbor kandidata iz Niša, za Visoki savet sudstva, iz reda advokata, možda jedan presedan, jer već imamo jednog čoveka iz Niša koji aktivno učestvuje, koji je član Odbora za pravosuđe, koji je u Visokom savetu sudstva, i s obzirom na to postavlja se pitanje – zašto baš iz Niša još jedan kandidat? Ovakvim ponašanjem se stvara monopol kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija i to je loša poruka, dakle, trebalo je na ravnomerne delove Srbije rasporediti, kada su bar advokati u pitanju. Ono što ću posebno da napomenem, to je da smatram da je na savetovanju koje je bilo u Vrnjačkoj Banji za nosioce pravosudnih funkcija napravljen presedan, jer su svi najveći državni funkcioneri bili na tom savetovanju, od premijera i resornih ministara, gospođo predsednice, čak, i vi ste bili tamo. Nikada do sada premijer nije posećivao jedno takvo mesto, po mom shvatanju, to je jedan od načina pritisaka na nosioce pravosudnih funkcija – da imaju pred sobom izbor, jer se premijer pojavljuje kao izvršna vlast na mestu koje je usko stručno, a do sada je na takvom savetovanju uvek bio ministar pravde, predsednik Vrhovnog suda i nadležni. Osim toga, od tih sudija koji su tamo bili verovatno da jedna trećina više neće biti nosioci pravosudnih funkcija, jer će veliki broj sudija, oko hiljadu, ostati bez radnog mesta. Ovo je trenutak da se, pošto ćemo 1. decembra imati izbor, još jedanput osvrnemo i nadovežemo na neke nelogičnosti u vezi sa Zakonom o uređenju sudova, Zakonom o krivičnom postupku i Krivičnom zakoniku i ostalim, koje se sprovode trenutno. Reći ću da se za teritoriju Okružnog suda u Kraljevu smanjuje broj nosilaca pravosudnih funkcija na 19 sudija. Kroz Kraljevo ću dati jedan primer, a tako je na celoj teritoriji Srbije. Okružni sud koji je imao 12 sudija ostaće sa šest sudija. Opštinski sudovi u okviru Okružnog suda u Kraljevu su Opštinski sud u Vrnjačkoj Banji i Opštinski sud u Raški, oni će postati sudske jedinice, i smanjuje se ukupan broj nosilaca pravosudnih funkcija u opštinskim sudovima od 35 na 27. Ako uz to dodamo da će i Trgovinski sud, koji sada ima 12 sudija, posle ovog reizbora imati samo šest sudija, postavlja se pitanje –kako će sistem pravosuđa u zemlji biti efikasniji, na koji način? Međutim, svakog dana u štampi vidimo i nadležni ministar i njegovi saradnici ukazuju na to da će pravosuđe biti efikasnije? Pitam, kako je to moguće kada je samo na jednom ovakvom području 19 sudija manje?! Meni je žao što danas ministar pravde nije ovde. Napomenuo bih i to da je trenutno katastrofalno stanje u svakom sudu kada je u pitanju izvršni postupak. To sam ovde izneo još pre osam-devet meseci kada smo raspravljali o ovoj temi i dobio neko uveravanje da će ministar poraditi nešto na izmenama Zakonika. Praktično, kada je u pitanju izvršni postupak, imamo paradoksalne situacije da građani Srbije svoje pravo ostvaruju i po tri, i po četiri, i po pet godina, a kada dođe do izvršnog postupka, tu je kraj. Tu je kraj, sve troškove prema državi, sve takse, građani ispune, a onda svoje pravo ne mogu da ostvare. Bojim se, kada imamo ovoliko smanjenje, da će izvršni postupak u sudovima još katastrofalnije funkcionisati. Praktično, izvršne sudije ne rade svoj posao jer su često u nemogućnosti da sprovedu izvršenje i zbog raznoraznih asistencija, i tu se završi cela priča. Godinama se to provlači. U godišnjem raspoređivanju sudija predmeti prelaze od jednog do drugog, dok izvršni sudija zanovi taj postupak, to ide tako u krug, i to traje godinama. Praktično, stanje je katastrofalno u pravosuđu, posebno kada je u pitanju izvršni postupak. Želeo bih još jedanput da istaknem nezadovoljstvo Poslaničke grupe Nove Srbije što su ovako važni zakonici, kada je u pitanju Zakon o krivičnom postupku, Krivični zakon, i sve ovo što se dešavalo preko leta što je doneto u hitnom postupku. Verujte da postoje nosioci pravosudnih funkcija koji uopšte nisu znali da će da se menja Zakonik o krivičnom postupku i Krivični zakon. Urađeno je to na brzinu, bez određenih rasprava, radnih grupa, sve je apsolutno urađeno ad hok, tako da su ljudi potpuno zbunjeni. Sigurno je da su nosioci pravosudnih funkcija primorani da ćute, da se ne oglašavaju povodom svega ovoga, jer ih čeka reizbor i mnogi se plaše da će ostati bez radnih mesta, da neće biti izabrani. Ukazaću na još jedan paradoks, pomenuću konstataciju profesora Momčila Grubača koji konstatuje da je novi Zakonik o krivičnom postupku stupio na snagu, ali da je odložena njegova primena. To je izmišljotina zakonodavca koja je protivustavna, koji je doneo po hitnom postupku ovaj zakonik. Hoću ovde da iznesem još jedno katastrofalno rešenje, kažem vam, još jedanput, da sudije nisu bile pripremljene za donošenje ovakvih zakonika, a oni su ti koji sprovode zakone, na primer situacija da su u toku postupka samo tužilac, okrivljeni i branilac, praktično, samo oni, pošteđeni na kaznu zatvora. To je jedno neprihvatljivo rešenje, jer na predlog veća, sudeći sudija, predsednik suda izriče takve kazne, a da uopšte nije prisutan tokom rasprave. Bilo kako bilo, loše je što u jednoj godini ima toliko izmena, pre svega, biće oštećeni građani Srbije, koji će ko zna kada moći ostvariti svoje pravo, jer sudije i sudovi neće biti efikasniji, nego će biti lošija situacija. Napominjem i to da je za određene postupke kada je revizija u pitanju, recimo, sa teritorije područja Raške, koja je sada sudska jedinica, građani Raške i okolnih mesta ili Vrnjačke Banje, moraće da dolaze na suđenja u Kraljevo, a to iziskuje velike troškove, i kada oni ne budu mogli da ostvare neko svoje pravo ili će im to biti preskupo, bojim se (i još jedanput napominjem, da ćemo imati veliki broj krivičnih dela, jer će građani, nažalost, biti primorani u pojedinim situacijama, kada vide na kakav način im se servira ovo, sa svim ovim što se dešava, kada su u pitanju ovi zakoni koji će se primenjivati od 2010. godine) da će uzimati pravdu u svoje ruke. Mislim da predlagač zakona nije dovoljno razmišljao o svim tim mogućim situacijama, ali, videćemo. Još jedanput, smatram da ima toliko loših rešenja za jednu veoma osetljivu granu kao što je pravosuđe i sudstvo i da se građani u svemu tome neće snaći. Bojim se da ćemo napraviti jedan haos u pravosuđu, a to sigurno nije u interesu građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Miletić Mihajlović, u ime Poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije-Jedinstvena Srbija.
Poštovana predsednice, poštovani predsedavajući, poštovana ministarka i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, nekoliko pitanja imamo u okviru ove rasprave i svakako zaslužuje pažnju da se sa nekoliko rečju kaže u ime Poslaničke grupe SPS-JS o Predlogu odluke o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge. Zakon o poštanskim uslugama je donet još 2005. godine i na osnovu tog zakona, tačnije rečeno, na osnovu člana 65, osnovana je Republička agencija za poštanske usluge, koja praktično još uvek ne vrši svoju funkciju, s obzirom na to da nije izabran i nije konstituisan Savet Republičke agencije za poštanske usluge i imajući u vidu da svega toga nije bilo može se reći da je ovo nepostojanje agencije u svojoj funkciji dovelo do haosa na tržištu poštanskih usluga, gde poštanski operatori posluju nepridržavajući se odredaba važećeg zakona, sa vrlo velikim ili štetnim posledicama po državu Republike Srbije i po javnog operatera ''Pošta Srbije''. Inače, Agencija je nadležna da donese opšte uslove za obavljanje poštanskih usluga, na osnovu kojih i operatori donose svoje posebne uslove. Agencija ima veoma značajnu ulogu, jer se ona bavi i izdavanjem licenci i odobrenja za rad, prema strogo definisanim uslovima koje ona propisuje i sve to danas ne postoji. Zatim, ona treba da prati implementaciju, odnosno pridržavanje od strane operatora uslova sadržanih u izdatim licencama. Svakako da Agencija ima i značajnu ulogu u uređivanju takvih odnosa koji obezbeđuju zdravu konkurenciju u ovoj oblasti, čega danas uopšte nema. Konačno, formiranjem Agencije i stavljanjem nje u funkciju, mi bismo imali usklađivanje sa standardima međunarodne zajednice u ovoj oblasti. Agencija ima status pravnog lica koji stiče upisom u registar, ali je veoma važno da kažemo u ovom trenutku kada govorimo o agencijama, što danas u Srbiji nije baš popularno, jer se danas često pod tim podrazumeva da su to budžetski organi koji su na teretu građana, da se ova agencija finansira isključivo iz sopstvenih prihoda. Znači, od onih naknada koje su propisane i koje plaćaju operatori i da svojim delovanjem ne troši budžetska sredstva, već, naprotiv, doprinosi punjenju budžeta. Poslanička grupa SPS-JS će glasati za ovo izbor članova Saveta ove agencije, uz napomenu da je reč o članovima koji su iz struke i koji, zapravo, i po Zakonu o poštanskim uslugama, mogu samo i da budu ljudi koji vladaju ovom materijom i koji su stručni i koji će svakako dati svoj puni doprinos u obavljanju pune funkcije ovog novog organa, odnosno ove agencije, a što će učiniti da se uvede red na tržištu poštanskih usluga. Kada je reč o Listi kandidata za člana Saveta RRA valja i to učiniti, s obzirom na to da ovim Savet stiče pun legitimitet u obavljanju svoje važne funkcije i u regulisanju svih odnosa u ovoj oblasti. Na dnevnom redu imamo i Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, što je na neki način i formalno pitanje, jer je zapravo reč o usklađivanju pravnog stanja sa faktičkim stanjem, odluka Narodne skupštine je deklarativna, imajući u vidu da sudska funkcija u ovom slučaju prestaje na osnovu zakona, ali punu važnost stiče odlukom Skupštine i dobro je da smo to stavili na dnevni red. Zatim, imamo predlog za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata i predlog za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca, što je, takođe, jedno proceduralno pitanje. Valja svakako ove organe upotpuniti, da imaju pun sastav, jer je pred njima značajan zadatak u okviru reforme u pravosuđu. Reforma u pravosuđu je bila zaista neophodna, ali moram reći da je to veoma obiman i težak zadatak. Možda čak nismo stigli ni do pola puta, time što smo doneli legislativu ili značajan deo legislative u ovoj oblasti, posao nismo završili, jer implementacija tek usleđuje. Veoma su teški zadaci i pred ovim organima i pred onim što je put reforme. Naravno, ti problemi su veliki i valja ići u susret i dopuni legislative u ovoj oblasti. Malopre smo imali primedbu na ono što je izvršenje, izvršni postupak. Zaista je tu teška situacija, jer imamo da se u praksi vode sudski postupci više godina a, onda, kada se presudi i dođe trenutak izvršenja kao da ovoga napred uopšte nije ni bilo. Mislim da je nedopustivo da u pravosuđu imamo regulisan tok određenih postupaka na osnovu zakona, a da to ne može da se završi onako kako bi trebalo, u potpunosti i u koristi pravde, rekao bih, pre svega. SPS-JS daće svoj pun doprinos u onome što je rasprava i što je uobličavanje ovih odluka, kako bi mogli nadležni organi u svojim oblastima normalno da funkcionišu i kako bi dali jedan doprinos jednom normalnom funkcionisanju sistema u državi Srbiji. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame gospodo narodni poslanici, pre svega moram da kažem u ime Poslaničke grupe SRS da je skandalozno da se po ko zna koji put u Narodnoj skupštini Republike Srbije spaja rasprava o tačkama dnevnog reda koje između sebe apsolutno ničim nisu povezane. Zaista bi bilo dobro da nam predstavnici vladajuće koalicije objasne šta je to u materijalnom smislu suštinski istovetno u Predlogu odluke o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge, Liste kandidata za člana Saveta RRA, zatim, Predlozi odluka o prestanku sudijske dužnosti, onda, Predlog za izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata, Predlog za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata, Predlog odluke o dopunama odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije? Dakle, Narodna skupština Republike Srbije, ovo je već ko zna koji put, spaja u raspravi babe i žabe. To je još jedna potvrda činjenice da je vladajućoj koaliciji stalo jedino do toga da Narodnu skupštinu pretvori u jednu veliku fabriku u kojoj se radi na normu. Normu je odredio neko van Republike Srbije, a mi smo sada svi dužni da tu normu ispunjavamo. Kada god se završi neki saziv Narodne skupštine vlast kaže – pa, eto, taj saziv Narodne skupštine je usvojio toliko i toliko zakona i doneo toliko i toliko odluka. Koliko se tih zakona primenjuje u praksi? Kakav je njihov kvalitet? Do koje mere su ti zakoni zaista u funkciji poboljšavanja života građana Republike Srbije? To se niko ni ne pita, ali bitno je da smo doneli 100, 200, 300 zakona, da smo spojili nešto što je nespojivo da završimo što pre raspravu i da pristupimo glasanju. Ispada da je Narodna skupština mašina za glasanje, ne za argumentovanu raspravu, ne za sučeljavanje mišljenja nego za glasanje – hajde da brže-bolje izglasamo ono što su nam predložili ljudi iz Vlade, ono što su nam predložili neki drugi ovlašćeni predlagači, ali bez mnogo rasprave. Kakva argumentovana rasprava, kakva suštinska rasprava, kakva kvalitetna rasprava može da se vodi o tačkama dnevnog reda koje blage veze jedna sa drugom nemaju?! Pošto govorimo o nekim temama koje interesuju sve građane Republike Srbije, a nalaze se sticajem okolnosti direktno ili indirektno kao tačka dnevnog reda ove sednice, bilo bi dobro da se o tim temama kaže nešto više. Jedna od tema koja i te kako zanima sve građane Republike Srbije jeste pitanje direktnih TV prenosa svih sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Kao što je poznato, u vreme Slobodana Miloševića, tadašnja opozicija koju je predvodila DS, tvrdila je da bez direktnog TV prenosa nema demokratije u Srbiji. Posle toga, uvrežila se jedna sintagma – da su direktni televizijski prenosi neka demokratska tekovina, koja se ni na koji način ne može dovoditi u pitanje. Međutim, mi smo svedoci u toku 2009. godine da to baš nije tako, da je to jedna demokratska tekovina, ali koja može da se dovodi u pitanje i koja se na razne načine dovodi u pitanje. Sve je počelo sa odloženim prenosima sednica Narodne skupštine u neke sitne sate, kada je mali broj građana Srbije mogao da prati te odložene prenose, zbog toga što je Radio televizija Srbije sebe opravdavala činjenicom da je navodno ranije preuzela neke obaveze, koje se tiču prenosa, po pravilu nekih sportskih događaja, pa da zbog toga nije mogla u celini da direktno prati i prenosi sednice Narodne skupštine Republike Srbije. Odluka kolegijuma RTS da nastavi saradnju sa Narodnom skupštinom i da prenosi zasedanja Skupštine Srbije, ali uz navodno poštovanje programske i uređivačke samostalnosti Javnog servisa i njegovih ranije preuzetih dužnosti, u najmanju ruku je nekorektno i nije baš sasvim u duhu tih demokratskih tekovina kojima se hvalite. U pismo koje je upućeno, vi znate gospođo Đukić-Dejanović o čemu se radi, dakle, u pismu upućenom predsedniku Narodne skupštine, analiziraju se zaključci parlamentarne Radne grupe za razmatranje pitanja televizijskih prenosa sa sednica Narodne skupštine. Kolegijum RTS je zaključio da to nije zakonska obaveza Radio televizije i da je to jedino moguće, ukoliko Narodna skupština plati polovinu navodnih troškova od milion evra. Šta govore činjenice? Skupštinski prenosi su natprosečno gledan program na Drugom kanalu RTS. Prosečna dnevna gledanost Drugog programa je između 0,8 i 1,3, a prosečna gledanost skupštinskih prenosa najčešće je dvostruka, a neretko skupštinski prenosi imaju ubedljivo najveću gledanost na Drugom programu RTS, čak i veću od vrhunskih sportskih događaja. To samo potvrđuje da gledaoci i te kako žele da prate skupštinske prenose i da je to, pre svega, moralna obaveza RTS, kao javnog servisa, da obezbedi. RTS je preduzeće sa državnim kapitalom i da nije pomoći države, odnosno Republike Srbije i budžeta Republike Srbije, RTS bi sigurno poslovala sa daleko većim gubicima nego što sada posluje. Recimo, samo u 2007. godini Vlada Srbije je otpisala obaveze RTS u iznosu od skoro dve milijarde dinara i izdvojila je iz budžeta oko 11 miliona evra za nabavku tehničke opreme RTS. Ako se ove činjenice imaju u vidu, onda se dolazi do samo jednog mogućeg zaključka, a to je da RTS mora da obezbedi kontinuirano prenošenje sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Nedopustivo je da se dešava ono što se dešavalo u prethodnom periodu, a vezano je za te takozvane odložene prenose. Ti odloženi prenosi u velikoj meri narušavaju dostojanstvo Narodne skupštine, narušavaju dostojanstvo građana Republike Srbije. Nije tačno da se sednice Narodne skupštine ne prate. I te kako se prate. To pokazuju parametri i same RTS. Dakle, građane Srbije i te kako zanima šta je to što se dešava u Narodnoj skupštini. Za SRS je nedopustivo da se prekine ta dugogodišnja tradicija prenošenja sednica Narodne skupštine Republike Srbije. Naravno, vladajućoj koaliciji je u interesu da tih prenosa bude u što manjoj meri, da bude odloženih prenosa, a verovatno bi im bilo najlakše kada tih prenosa ne bi bilo. Sada se postavlja pitanje – zašto je vladajućem režimu neophodno da tih prenosa nema i da građani Srbije ne znaju šta se to dešava u Narodnoj skupštini Republike Srbije? Za to postoji više razloga. Jedan od razloga je sledeći: vlast u Srbiji je očigledno počela da priprema građane Republike Srbije za donošenje odluke o priključivanju Srbije NATO paktu. Danas već i mala deca u Srbiji znaju da postoje neke stranke u Vladi Srbije koje se otvoreno zalažu za priključivanje Srbije NATO savezu. Pre svega, tu mislim na SPO i G17 plus. Takođe, opšte je poznato da se jedan dobar deo DS, na čelu sa ministrom odbrane Draganom Šutanovcem, zalaže za priključivanje Srbije NATO paktu. Vi znate da se najveći broj građana Srbije tome protivi. To je jedna činjenica. Vi ste odlučili da tu činjenicu promenite tako što ćete građanima iz dana u dan da servirate samo one informacije koje su po vama bitne, da bi se kod građana Srbije taj negativan stav prema NATO paktu promenio. Mi smo, faktički, kao država i naša vojska, već uvedeni u predvorje NATO pakta. Zakoni koji su na dnevnom redu u Narodnoj skupštini Republike Srbije govore o tome da Vlada Srbije, da režim u Srbiji i te kako ima nameru da Vojsku Srbije i njene pripadnike uključi u NATO operacije koje se danas dešavaju na raznim meridijanima sveta, pre svega u Iraku i u Avganistanu. Vi znate da je najveći broj građana Srbije protiv NATO pakta, ali ste odlučili da taj stav promenite. To je za vas jedan dugoročan projekat. Pojavljuju se razni ministri u sredstvima javnog informisanja, kao i razni predstavnici vladajuće koalicije i onda nam objašnjavaju – pa eto, šta ćete, ne možemo mi protiv svetske sile, to je neophodnost, ne možemo da uđemo u EU ako ne uđemo u NATO pakt, biće nam lakše kao državi ako se uključimo u NATO operacije u Iraku i Avganistanu, imaćemo neke povlastice, kako vi kažete benefite, izvući ćemo neku ekonomsku korist iz te saradnje sa NATO paktom itd. Jedino mesto u Srbije u kome građani Srbije mogu otvoreno da čuju argumente zašto ne treba da se uđe u NATO pakt jeste Skupština Srbije. Ne postoji drugo mesto u Srbiji gde o tome može otvoreno da se priča. Poslanici SRS koriste svaku moguću priliku da upozore građane Srbije na veliku opasnost koja im preti ukoliko se ostvare težnje jednog dela vlasti u Srbiji da se Srbija priključi NATO paktu. Kakav građani Srbije imaju interes da Srbija postane deo NATO saveza? Apsolutno nemaju nikakav interes. Amerikanci imaju interes da Srbija bude deo NATO pakta, zato što im je potrebno topovsko meso u Iraku i Avganistanu. Zašto američkim vojnicima da odsecaju glave, neka to rade srpskim, neka to rade češkim, poljskim, bugarskim vojnicima. Zato je njima stalo da Srbija uđe u NATO pakt. Da li je to naš interes? Pa, nije. Kakve veze mi imamo sa dešavanjima u Avganistanu. Amerikanci su stvorili Al Kaidu. Reč Al Kaida na arapskom jeziku znači ''baza'' u smislu ''baza podataka'', zato što je CIA imala u svojim kompjuterima bazu podataka svih članova Al Kaide tokom 80-ih godina prošlog veka, kada su stvorili Al Kaidu da se bori protiv sovjetskih trupa u Avganistanu. Onda im je odgovaralo da pripadnici Al Kaide u Avganistanu sovjetskim vojnicima seku glave, noge, ruke, da ih zakopaju do glave u pesku, da im priređuju razne Tantalove muke. Tada su za Amerikance pripadnici Al Kaide bili demokrate, borci za ljudska prava, za slobodu Avganistana, bili su deo te velike navodne zapadne koalicije protiv Sovjetskog Saveza. E, ne lezi vraže, kada je ta Al Kaida danas ustala protiv svojih gospodara – sad, hajde da potegnemo vojnike iz raznih krajeva sveta da brane američke interese u Avganistanu. Pa, glavni trgovci drogom u svetu su Amerikanci. Oni imaju interes da budu vojno prisutni u Avganistanu, ne zato da brane narod Avganistana od Talibana, od tih ekstremnih islamista, kako oni kažu, nego da bi imali kontrolu nad onim poljima gde su zasađeni opijati. Amerikanci trguju tim opijatima po celom svetu, njihove službe od toga izvlače ogromnu korist i sad treba srpski vojnici da brane takve pokvarene, nemoralne američke interese u Avganistanu. Vi kažete da je ekonomski interes Srbije da uđe u NATO pakt i da naša vojska uzme učešće u tim takozvanim multinacionalnim operacijama u Iraku i Avganistanu. Pa, skuplji su, gospodo, ti limeni sanduci u kojima će da dolaze naši vojnici, nego sve te silne milijarde evra i dolara koje ćete, navodno, da dobijete zbog toga. Pa, nema te cene koju građani Srbije treba da plate da bi im se sinovi, muževi, braća iz Iraka i Avganistana vraćali u limenim kovčezima! Zato vi hoćete da nema prenosa Narodne skupštine Republike Srbije – da građani Srbije ne znaju šta im se sprema. U uslovima kada Vojska Srbije nije prisutna na jednom delu državne teritorije, na KiM, skandalozno je govoriti da ide bilo gde. Kakva je to država u kojoj na jednom delu njene teritorije njena legitimna oružana sila nije prisutna, a sada ćemo da šaljemo srpske vojnike u Irak i Avganistan ili ko zna gde u svetu da brane američke interese? Valjda prvo treba da preduzmemo sve mere koje nam nalaže Ustav, koje nam nalaže Rezolucija 1244, koje nam nalažu deklaracije i rezolucije koje je usvajala Narodna skupština Republike Srbije, da se srpska vojska i policija najpre vrate na KiM. Kada srpski vojnik bude bio i u Prištini, i u Gnjilanu, i u Štrpcu i na svakom drugom delu teritorije KiM, onda može da se govori o tome da ćemo eventualno da šaljemo srpske vojnike, ali isključivo u mirovne misije. Da se šalju srpski vojnici u okupacione misije, da mi za američke interese ginemo u Iraku i Avganistanu, kojem normalnom čoveku u Srbiji tako nešto može da padne na pamet? Nažalost, može i palo je jednom delu Vlade Srbije i nekim ministrima. Hteli bi da uzmu pare od Amerikanaca i Engleza, da pošalju srpsku decu tamo da ginu u Iraku i Avganistanu, a navodno, Srbija će od toga izvući neku korist. E, da se o tome ne bi pričalo u javnosti, da građani Srbije ne bi znali šta im sprema jedan deo Vlade Srbije, onda hajde da ukinemo televizijske prenose, mnogo su skupi, slabo ih građana gledaju, važniji je fudbal, važniji je kriket, važnija je košarka, samo nije važno ono što se dešava pod svodovima Narodne skupštine Republike Srbije! Koji je još razlog zašto vama iz vladajuće koalicije ne odgovaraju direktni televizijski prenosi? Evo, sprema se jedna velika obmana građana Srbije, a to je takozvana racionalizacija državne uprave u Republici Srbiji, smanjivanje broja zaposlenih. Sada, ako pratite malo izjave naših ministara, na šta se svodi racionalizacija državne uprave – otpuštaćemo kafe kuvarice, otpuštaćemo portire, otpuštaćemo vozače, otpuštaćemo daktilografe. Oni su najveći problem u Srbiji, kada njih otpustimo državna uprava u Srbiji biće potpuno usklađena sa evropskim standardima?! Pa, koja je to racionalizacija državne uprave? Gde to ima u nekom demokratskom svetu da se govori o otpuštanju zaposlenih, a niko ne govori o smanjivanju broja ministara i smanjivanju broja ministarstava? Kakva je to racionalizacija u kojoj će ministara i dalje biti onoliko koliko ih ima, a navodno ćete da otpuštate ljude koji u državnoj upravi rade za 10, 15 ili 20.000 dinara mesečno? Kakva je to racionalizacija, kakve su to uštede? Gde je tu moral? Ako se nešto racionalizuje, onda valjda treba početi od glave. Hajde da smanjimo broj ministarstava. Šta će nam ovoliko ministarstava? Hajde da smanjimo broj ministara, hajde da smanjimo broj državnih sekretara. U pojedinim ministarstvima, recimo, kod Mlađana Dinkića, imate više od 20 državnih sekretara. Zaista me zanima šta ti ljudi rade, čime se bave, koji je opis njihovog posla, koji je njihov doprinos da se popravi stanje u Srbiji. Ne, vi kažete broj ministara mora da ostane isti zato što je tako propisano koalicionim sporazumom, mora da ostane isti broj ministarstava, ne daj bože neki majčin sin da ne bude ministar u Srbiji, a majka ga rodila da bude ministar. Niko živi u Srbiji ne može da bude ministar, nego on. Pala bi kruna s glave tom čoveku da on nije ministar. On mora da bude ministar, e sad, to što će neka majka ili neki otac da ostane bez posla u državnoj upravi, a radi za neki bedni mesečni iznos, to nikoga nije briga. Dakle, spremate zakon koji će direktno da bude uperen protiv malih, običnih ljudi, koji rade u državnoj administraciji. Ništa drugo se neće promeniti. Ministara će biti isto koliko ih ima, njihovih državnih sekretara isto koliko ih ima. Sada vidimo da pojedina ministarstva u Vladi Srbije najavljuju čak nova zapošljavanja. Tu se, pre svega, misli na ministre iz G17 plus – ali ćemo zato da otpuštamo ljude koji su portiri, čistačice, vozači, kuriri itd. Onda, njih kad otpustimo, onda ćemo da rešimo sve probleme u Srbiji?! Spremate veliku obmanu, spremate veliku prevaru građana Srbije. Da se o tome ne bi govorilo, hajde da počnemo sa praksom odloženih televizijskih prenosa. Ono što ste vi spremni da uradite građani Srbije mogu da čuju jedino ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ta racionalizacija koju ste vi smislili, gospodo iz Vlade Srbije, ne postoji nigde u svetu. Ako hoćete da smanjite broj državnih činovnika, onda krenite od vas samih. Ne može niko da ubedi SRS da su u ovom trenutku u vreme velike krize, u vreme kada država očigledno otežano funkcioniše, da je Srbiji potrebno da ima 25 ministara. Od vremena kneza Mihajla, gospođo ministar, dakle od 60-tih godina 19. veka, pa sve do 1918. godine srpske vlade imale su po sedam, odnosno osam ministara i ništa im to nije smetalo da Srbija bude jedna od najuspešnijih država u Evropi. Mi smo sa sedam ministara uspeli da oslobodimo KiM, da oslobodimo južnu Srbiju, odnosno Makedoniju i praktično, mi smo sa sedam ministara uspeli da stvorimo onu veliku zajedničku državu Jugoslaviju. Vi sa 25 ministara niste u stanju da ostvarite ono što piše u Rezoluciji 1244 da vratite na Kosovo i Metohiju srpske vojnike i policajce, makar tih hiljadu vojnika iz Rezolucije 1244, a kažete – potrebno nam je 25 ministara. Za šta? Šta ti ljudi rade? Koji je njihov doprinos? Doprinosa nema nikakvog. Troše ogromna budžetska sredstva i onda da se ''Vlasi ne dosete'', da bismo ispunili tobože zahteve MMF, da bismo dobili još neki kredit koji će da vraćaju naši unuci, a ne vi, onda ćemo da otpuštamo ljude koji ionako rade za neke bedne plate u državnoj administraciji. Budući da su na dnevnom redu i ove odluke vezane za sudije, odnosno za Visoki savet sudstva, to isto spremate i u pravosuđu. Od početka sledeće godine veliki broj sudija u Srbiji to više neće biti. I to je glavna suština vaših reformi. Vi ćete izvršiti ono što... [[Aplauz.]]
Pardon, izvinite, prošlo je 20 minuta. Da li želite možda od vaše grupe da koristite vreme? (Ne.) Zahvaljujem. Gospodin Ivan Andrić ima reč.
Hvala, poštovana predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, moram na početku u ime Poslaničke grupe LDP da izrazim najoštriji protest povodom spajanja ili ovakve vrste spajanja tačaka dnevnog reda. Probaću da dam drugačije argumente od onih koje je kolega prethodno dao. Nama ne smeta ušteda u vremenu. Mi to podržavamo i naravno, mislimo da Skupština treba da radi još efikasnije, ali ne spajanjem tačaka dnevnog reda pri čemu je predlog da se bira član RRA, o čemu ću govoriti, odluka o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge, dobro, ovo prestanak sudijskih dužnosti, ali izbor člana prvog sastava Visokog saveta sudstva i izbor člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata – taj izbor na ovakav način potpuno ruši ugled tih institucija, potpuno uništava i ovako nepostojeći ugled institucija koje već postoje, a unapred osuđuje na propast i ove institucije koje tek formiramo prvi put. Jedini zajednički imenitelj za spajanje tih predloga za izbor tih pet ljudi, jeste da su to neki ljudi koje Skupština treba da izabere na neka mesta i ništa drugo. Probao sam da nađem neku drugu stvar koja bi te ljude vezivala, ali nisam uspeo. Ali ovo što su tačke spojene u jednoj, to je samo jedna stvar. Postoji druga mnogo gora stvar – nijednog od kandidata za bilo koju od ovih funkcija koju danas predlažete niko od narodnih poslanika nije video. Na kakav način će se Skupština o njima izjasniti? Moram da vam kažem da čak i naš poslovnik podrazumeva pravo resornih odbora da organizuju nešto što se zove takozvano javno saslušanje, na kojima bi predstavnicima ili kandidatima po predlozima bila data mogućnost, slično kao ambasadorima, da predstave svoj program i objasne šta hoće da urade i zašto to žele da urade. Na takav način Skupština bi stekla pravo da te ljude izabere, pri čemu bi ti ljudi imali mnogo veći autoritet. Nažalost, ovo pokazuje da je reč, manje ili više, o jednoj političkoj trgovini i tu se mogu složiti sa kolegama. Jedini cilj ove rasprave je da se ispuni minimum zakonske obaveze i da se neki ljudi izaberu na neka mesta. Svi ovde znamo unapred da je to novi izvor skandala i afera u periodu koji dolazi, pošto o tim ljudima ne znamo apsolutno ništa. A očekuje se da izaberemo sada člana prvog sastava Visokog saveta sudstva bez prisustva ministra pravde ili člana prvog saveta Državnog veća tužilaca, takođe, bez prisustva ministra pravde. Ili, člana Republičke radiodifuzne agencije, o čemu ću sada govoriti, bez prisustva ministra informisanja, a samo mesec dana nakon neverovatne bruke i skandala koji je ovu skupštinu tresao, tresao je celu javnost i naterao je prvi put u istoriji Parlamenta 250 poslanika da uđu u salu, i ponovo ista greška. Verujem, gospođo ministarka, da niste potpuno upoznati sa slučajem RRA, ali dozvolite mi da vas podsetim da ona u ovom trenutku nema dva člana. Tim članovima je mandat istekao 17. februara ove godine, danas je 13. oktobar. Znači, osam meseci ne postoji ni najmanja naznaka da država želi da tom telu bar povrati deo autoriteta koje to telo ima, a čak i kada dođe u Skupštinu predlog, opet fali jedan. Da li je toliki problem da se izaberu oba nedostajuća člana RRA, pri čemu je to samo jedna površina medijske scena koja je katastrofična, sa čime su se složili svi u ovoj skupštini pre samo dva meseca. I tada smo svi optuživali razna mafijaška udruženja, zločinačka udruženja koja stoje iza nekih novina, optuživali stranke koje imaju svoje novine i svi smo se bavili time, ali mislim da je danas vreme da popričamo o ulozi države u stvaranju tog haosa. Dakle, osam meseci bez tela koje je dužno da uredi poslovanje i funkcionisanje elektronskih medija u Srbiji. Pa, šta je onda čudno što je Aleksandar Tijanić direktor ''Televizije Srbije'' i što ucenjuje predsednicu Skupštine slanjem računa od 500 hiljada evra? Ne znam da li je to tačno, pričam o informacijama iz novina, koje su nam jedino dostupne, pošto, osim plenarne sednice, nijedan drugi deo Skupštine ne radi. Prema tome, trebalo je dati predlog da se član Saveta RRA izabere na način kao 2003. godine. Dakle, oni su svi bili pred Skupštinom. Svaki poslanik Skupštine je imao pravo da im postavi pitanje koje god hoće. Oni su imali pravo da daju svoj neki program na osnovu koga je Skupština odlučivala koga od njih će da izabere. To nije potrebno zbog nas, to je potrebno zbog javnosti. Javnost ima pravo da zna zašto je neka stranka ili poslanička grupa glasala za jednog kandidata, a neka druga za nekog drugog. Ovim je to potpuno izbegnuto, i mi sada očekujemo da to telo koje se na ovakav način bira u Skupštini, ispod tepiha, da ono ima autoritet da se bori sa medijskim haosom koji postoji u zemlji ili sa kompanijama koje toliko kreiraju javno mnjenje. Verujte da je ovo uzaludan posao. Svejedno je šta će biti rezultat tog glasanja. Neću govoriti o ovim drugim, mislim da je mnogo skandaloznije što isti takav postupak saslušanja nije sproveden u druge dve institucije – Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Mislim da je to skandalozno i vreme će potvrditi ovo što govorim, u to nemojte imati nikakve sumnje. Koja je dalje odgovornost države u stvaranju medijskog haosa?Pored toga što je bilo potrebno predložiti dva, umesto dva opet imamo jednog kandidata, za jednog znamo, reč je o Gordani Suši, za njega ćemo glasati zato što znamo ko je predlagač, to je Nezavisno udruženje novinara Srbije i na osnovu toga smo se opredelili, ali postoje mnoga pitanja na koja nemamo odgovor. Ista ta RRA mislim da je ovog meseca šesti put poslala istraživanje, između ostalog, i Vladi, po kome takozvani ''Republički javni servis'', odnosno RTS ne ispunjava nijednu od 11 funkcija javnog servisa. Blokadom izbora članova Saveta RRA ova vlast održava Tijanića na mestu direktora, uništavanjem autoriteta toj instituciji, sa jedne stranke, i njihovom fizičkom onemogućavanju da rade, sa druge strane. Podsetiću vas da mandat još dva člana RRA prestaje 17. februara, to je za dva meseca. Jasna je sada tendencija da se do 17. februara sledeće godine ne izabere još jedan član i da se time onemogući rad RRA. To je jedini razlog, nisu u pitanju nikakve tehničke komplikacije što mi danas nismo izabrali dva člana RRA. Ali, bićemo ovde svi mi i u februaru, bićete i vi, pa ćemo o tome govoriti malo više, gospodin Zoran Ostojić će govoriti malo više o RTS-u. Pre tri ili četiri meseca Zakon o javnom informisanju,koji je na skandalozan način usvojen, uz mnogo amandmana, prvo medijskih udruženja, zatim i dva amandmana LDP, doveo je u pitanje Vladu Srbije. Koliko se sećam, od 2000. godine, to je prvi put da je jedan zakon doveo do tolikog podizanja tenzija u društvu, do sukoba ili deljenja. Sada na isti način Vlada želi da se izabere član RRA. Šta mi drugo da zaključimo iz toga nego da je to u stvari bio nameran potez Vlade? Ne mogu ništa drugo da zaključim. Ako neko napravi jednu grešku jednom, onda je to razumljivo, ali, ako napravi drugi put, onda, ili nije sposoban da razume o čemu se radi ili to radi namerno. Ne mislim da ste vi nesposobni, da je iko iz te vlade nesposoban, bar gledajući lični interes, znači, ovo radite namerno i nema druge reči? Postoji čitav niz stvari koje se moraju uraditi da bi se sredila medijska scena, za čije sređivanje su svi, a naročito ministar iz vaše vlade, koji je sticajem okolnosti i iz vaše stranke, koji se založio i složio sa nama ovde u Skupštini Srbije. Podsetiću vas, usvajanje efikasnog i sprovodivog zakona o sprečavanju medijske koncentracije, značajne izmene i poboljšanje Zakona o radiodifuziji – pa, mi osam meseci kasnimo sa izborom članova Saveta. O kakvim izmenama Zakona o radiodifuziji možemo da govorimo, kada će one doći na dnevni red – 2050. godine, kada i svi građani Srbije dobiju pasoše?! Izmene Zakona o javnom informisanju i modernizacija pravila o funkcionisanju javnog radiodifuznog sistema i nešto što je mnogo važno, a to je digitalizacija, digitalizacija za koju smo sami sebi dali rok do kraja sledeće godine. Mi kasnimo osam meseci sa izborom člana Saveta RRA, a tu digitalizaciju sprovodi RRA, sa jedne strane, i vaše ministarstvo, sa druge strane. Dakle, ta RRA, to vam kažem kao ministarki, neće postojati sledeće godine, 17. februara ona prestaje da postoji. Od devet članova ima šest, ako ne dođe jedan ona ne može da donese nikakvu odluku. Nikakvu! Kakva će tada biti pozicija? Pretpostavljam šta ćemo uraditi. Mi ćemo krajem sledeće godine odložiti na 2015. godinu, sa izmenama i dopunama Zakona – broj 2012 menja se u broj 2015, i nikom ništa, opet spojeno sa još nekih 30 tačaka, ko zna čega, ali problemi ostaju. Najviše od svega što zamera LDP jeste to što danas nije prisutan ministra za kulturu i informisanje. Mi smo imali dogovor koji je postignut ovde u Skupštini, ne ni na kakvim tajnim sastancima, a to je da se napravi ''medijska strategija''. Ta strategija treba da bude napravljena uz prisustvo oba novinarska udruženja, predstavnika medija i predstavnika Ministarstva. Da bi se zadovoljila javnost formirana je radna grupa za izradu ''medijske strategije''. To je bilo pre mesec i po dana. Mislim da ministar danas nije hteo da dođe ovde zato što je znao da bi morao da odgovori na pitanje šta se dešava sa tom medijskom strategijom posle mesec i po dana. Predlozi te ''strategije'' postoje, to je jako važan dokument iz koga treba da izađu sve promene svih ovih zakona o kojima sam govorio, i jedino na takav način se ta medijska scena želi srediti. U tome smo ponudili našu pomoć. Vaša je stvar da li ćete je prihvatiti ili ne. Mi vam govorimo samo koji je pravi put. Izbor jednog po jednog člana Republičke radiodifuzne agencije, bez obzira na to, na realne potrebe našeg društva ili na realno stanje u toj radiodifuznoj agenciji – nije sređivanje medijske scene. Nije sređivanje medijske scene! Dve evropske institucije: Savet Evrope i OEBS daju pomoć državi Srbiji u formulisanju ''medijske strategije'', i daju pomoć u izradi svih ovih zakona. Kakav je odgovor države na to? Prihvata se formiranje tih radnih grupa, a u tu radnu grupu se stavljaju ljudi koji pišu zakone, koji ne mogu da se sprovedu. Razumite nas, to je bila naša greška – lažni profesori sa političkih nauka, ljudi koji se lažno predstavljaju kao profesori sa Fakulteta političkih nauka sede u radnoj grupi. To je bila naša greška 2001, ali ste i vi svedoci toga. Zašto su oni danas u radnoj grupi? Ono što Liberalno demokratska partija traži od Vlade to je da ministar za kulturu i informisanje dođe i obrazloži sastav radne grupe koja stvara, prvo, medijsku strategiju, a zatim i sve ove izmene i dopune Zakona, pošto nemamo poverenja u te takozvane stručnjake, koji pišu zakone da bi dobili honorare, a zatim dobijaju honorare od druge strane da bi te iste zakone menjali! A, ako se slučajno ne uključe u proces izmene Zakona onda dižu dreku i ulaze u kampanju ne birajući stranu i ne birajući sredstva, sve, lažno predstavljajući se kao neverovatni eksperti u toj oblasti. To je jedan od osnovnih problema ovakve medijske scene. Mi od vas tražimo, ako imate odgovor, odlično, da nam kažete, vrlo jasno, spisak zakona koji treba da se donesu? To je jedna stvar. Kada će biti doneta ''medijska strategija'', kada će ti zakoni biti doneti, dokle je Vlada stigla u pisanju tih zakona, kakav je plan?!“ Ali, kao prvo, odgovorite, šta je sa ''medijskom strategijom'', da li su novinarska udruženja pristala da učestvuju? Mi smo razgovarali sa oba udruženja, nama su rekli da su spremni da pristanu. Šta se desilo nakon toga, da li su ona spremna da učestvuju u izradi ''medijske strategije'' ili će i ta ''medijska strategija'' biti četrdeset sedma tačka dnevnog reda, vezana za Boga pitaj šta, i da ćemo je usvojiti, a zatim mesec dana objašnjavati svima okolo kako smo u stvari imali dobru nameru?! Sada je trenutak da se o tome odluči. Mi nudimo našu pomoć, to je politička stvar da li ćete prihvatiti ili ne, nije važno, ono što je po našem mišljenju vaša obaveza, jeste da ukoliko želite da budete evropska vlada prihvatite pomoć OEBSA i Saveta Evrope, da izmenite sastav radne grupe, da je zamenite mlađim ljudima, ambicioznijim, koji su spremni da rade ono što u Evropi postoji već stotinama godina, ili bar stotinu, i da, svaki put ili redovno, podnosite izveštaj bar pred Odborom za kulturu dokle se stiglo u formulisanju ovih dokumenata. Danas ćemo govoriti i o Radio televiziji Srbije, jer svaki izbor člana Republičke radiodifuzne agencije za nas je dobra prilika da govorimo o Aleksandru Tijaniću, i sa te strane smo vam zahvalni što ste taj izbor podelili, što nisu dva člana, nego ćemo opet imati priliku da o njemu govorimo. Sada mogu samo da najavim da je LDP, zajedno sa još nekim poslaničkim grupama, naručila analizu programa RTS. Tu analizu će predstaviti gospodin Ostojić. I, molio bih vas da ostanete ovde da biste shvatili koliko je skandalozno stanje u kome živimo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listi poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, obaveštavam, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, da su se do otvaranja pretresa za reč prijavili u pismenom obliku poslanici, sa redosledom narodnih poslanika, sledećih poslaničkih grupa: Demokratske stranke Srbije, Srpske radikalne stranke i Liberalno demokratske partije. Dajem reč gospođi Milici Radović. Izvolite, samo se prijavite, molim vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, od svih tačaka koje su danas spojene u jednu, ja ću se zadržati na onim tačkama koje se tiču sudske vlasti. Bez obzira što pravosuđe nije danas na dnevnom redu ja ću iskoristiti ovu priliku, kao mogućnost, da kažem nekoliko reči, jer smatram da je stanje u pravosuđu alarmantno. Činjenica je da većina građana nije zadovoljna načinom na koji sudovi rade, ali se postavlja pitanje – da li su sudije jedini krivci za stanje u pravosuđu danas? Ja sam potpuno uverena da nisu. Država danas konstantno vrši pritisak na sudstvo, tako što ga tretira, ne kao zasebnu granu vlasti, već ga tretira kao nešto što je podređeno njoj samoj. To se čini, između ostalog, i na taj način, što se pravosuđu nameću neka radikalna rešenja, koja na najlošiji način menjaju kako položaj zaposlenih, tako, uopšte, i celokupnu atmosferu u pravosuđu. Setićemo se samo Zakona o uređenju sudova kojim se ukidaju 104 opštinska suda, a do dana današnjeg nismo saznali po kojim kriterijumima je to urađeno. Na samo da se na taj način odstupa od principa – da pravda mora da bude dostupna za sve, već se na taj način izaziva i jedan drugi niz negativnih efekata, od ogromnog otpuštanja radnika, do samog odumiranja velikog broja malih gradova, čiji će građani samim ukidanjem sudova gravitirati ka centrima. Na taj način ćemo doći do situacije – da će ideja o ravnomernom regionalnom razvoju i decentralizaciji biti potpuno napuštena. Naravno, niko od nas ne poriče da je pravosuđu neophodna reforma, ali ona prvo mora da bude realna, izvodljiva i dobro osmišljena. Još je važnije u ovom trenutku – da ista pravila, prilikom sprovođenja reforme, važe za sve. Želim ovde da kažem da zakon, odnosno organ koji smo sami zakonom formirali, a odnosi se na prvi sastav Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, mora da ima apsolutno isti tretman kao i svi drugi sami organi. Naime, ne sme da ima privilegovan odnos i privilegovan status u odnosu na druge. Ovo prvenstveno govorim sa pozicije reizbora, jer je činjenica, ako je već reizbor ustanovljen kao pravilo, uprkos protivljenju ogromnog broja stručne javnosti, onda se nameće kao pravilo da on mora da važi za sve – od samih sudija, pa i do samog tela koje će, danas, sutra, da bira sve te sudije i da vrši njihov reizbor. Naravno, u ovom mom govoru se primećuje da se uopšte ne bavim kadrovskim rešenjima, jer smatram da su imena koja su danas predložena mnogo manje važna od samog principa koji je ustanovljen prilikom samog izbora. Činjenica je da je pravosuđe u Srbiji u vrlo ozbiljnoj situaciji. Po meni je najštetnije to što je stvorena jedna opšta slika u javnosti – da je celokupno pravosuđe korumpirano, da su sve sudije nestručne, nedostojne vršenja svoje funkcije. Jednostavno, iz dana u dan opada poštovanja prema sudijama i sudovima, kao vrlo važnoj instituciji. Stranke su postale toliko bahate da bukvalno nogom otvaraju vrata sudnice. Prete ne samo verbalno, nego i fizički nasrću na same sudije. Ovom prilikom ne želim da pominjem i niz tragičnih događaja koji su se desili u našem pravosuđu, ali nažalost, ima ih. Sve ovo govorim zbog toga što smatram da je i to jedan od razloga i uzroka – zašto se danas u našem društvu susrećemo sa nekim vrlo nemilim, uopšte, posledicama i događajima kojih smo i danas svesni. Zbog toga smatram da država prvenstveno treba da promeni odnos prema predstavnicima treće po jačini izjednačene grane vlasti i da zajedno sa njima pokuša da promeni sliku koja vlada u pravosuđu, umesto –da im se konstantno nameću radikalna rešenja koja i dalje imaju za cilj da još više destabilizuju sam sudski organizam. Upravo, jedno u nizu tih radikalnih rešenja jeste i ogromno smanjenje broja sudija. Srbija danas ima oko 2.400 sudija, ali već od 1. januara 2010. godine taj broj će biti 1.838. Primećujemo daće broj sudija da se smanji za 562. Jedan veliki broj sudija je zaplašen, i to s pravom, jer će ostati bez posla. Ovo možda nije toliko šokantan podatak ukoliko ga pogledamo u jednoj sveopštoj slici gde je u poslednje vreme u Srbiji ostalo bez posla 100.000 građana, ali je šokantan ukoliko posmatramo sa aspekta samog pravosuđa. Mi moramo da znamo da bi se stvorio jedan sudija da je potrebno vreme, potrebno je da on sam uloži ogroman napor kako bi savladao i stekao određena pravnička znanja i veštine, ali isto tako je neophodno i da država u njega ulaže. Zbog toga je sa ovog aspekta ovo jedan zabrinjavajući, po meni, podatak. Smatram da reforma ni u jednoj državi nije sprovedena preko noći. Ono što se danas zove reformom, po mom mišljenju, više liči na lustraciju i pravljenje pravosuđa po političkom ključu. Ako je cilj reforme pravosuđa brže i efikasnije suđenje, onda s pravom postavljam pitanje – kako će to biti moguće u jednoj situaciji gde će evidentno broj sudija biti smanjen, gde će evidentno broj sudova biti smanjen, a priliv će ostati isti ili nepromenjen? Mnogo puta do sada sam govorila o beogradskom pravosuđu, ali prosto o ovoj temi njega je nemoguće zaobići. Ono je tipičan primer jednog prebukiranog pravosuđa, pravosuđa koje je najopterećenije. Danas imamo situaciju da sudija parničar ima u proseku 300 predmeta u radu, krivičar između 150 i 250, a istražni sudija oko 500 predmeta. Samo želim da pitam predstavnike Ministarstva pravde, koji danas nisu ovde, kako oni zamišljaju uopšte da će doći da smog bržeg suđenja i do efikasnijeg pravosuđe, ukoliko je sasvim jasno da će sudije koje ostanu da rade biti dodatno opterećene predmetima onih sudija koji će postati višak? Naravno da je iz ovog svega jasno, ne da nećemo imati efikasnije pravosuđe iz samih ovih navedenih razloga, već će biti i mnogo manje prostora za samo suđenje. Beogradsko pravosuđe će umesto pet sudova imati faktički dva, a broj predmeta će ostati isti ili nepromenjen. Meni prosto ova matematika sa kojom predstavnici Ministarstva pravde izlaze u javnost svih ovih poslednjih dana, i uopšte poslednjih meseci, u nameri da će stvoriti efikasno i mnogo brže pravosuđe po pitanju suđenja, nije jasna. Ako svemu ovome dodamo još i činjenicu da je naše administrativno osoblje u sudovima toliko nezadovoljno svojom materijalnom situacijom, da je potpuno destimulisano i demotivisano da radi, onda stvarno s pravom možemo da kažemo da je pravosuđe danas u jednom haotičnom stanju. Mislim da je neophodno da predstavnici Ministarstva pravde, inače kreatori većine loših zakonskih predloga, umesto pretnji i svakodnevnih zastrašivanja, pokušaju da nađu zajednički jezik sa predstavnicima sudske vlasti i da konačno počnu da ih uvažavaju kako bi se povećala sama svest o neophodnom poštovanju državnih institucija među samim građanima. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo, koliko imam vremena?
Imate 67 minuta i 12 sekundi!
Hvala, da mogu da se orijentišem u vremenu i prostoru, pošto sledi grmljavina. Uspeli ste da spojite nespojivo. Naravno, mislili ste da će u mnoštvu tema koje su jedna tačka dnevnog reda da se zaborave neke stvari, ali ne mogu da se zaborave neke stvari, ne mogu nikako. Poštovani građani, da bi se kompletirao taj RRA, uz sve ovo što je rekao Andrić, pa, verovatno će i Ostojić o tome da priča, i ono što je Martinović već ispričao, imamo dva kandidata. Prvi kandidat Gordana Suša – do ''Osme sednice'' bila vlast! Kad se posvađali komunisti, otišla u opoziciju – sad se opet pomirili ovi i, evo, vraćaju je na vlast, ali ona je bila u velikom sukobu sa B92. Ne samo u finansijskom, imovinskom, nego i u onom – aperkat, kroše itd. Inače, znate je po "Jutelu", znate je po drugim stvarima i znate da je da je neka ekspozitura koja treba da zavede neki red. Ne vidim razliku između nje u RRA i, recimo, Konstantinovića u Administrativnom odboru. ''Otpor'', CIA, tu su na okupu. Šta su se dosetili ovi iz ove ''žute'' firme? Kao protivkandidata postavili čoveka iz Šapca, koga je RRA godinama prozivao, kažnjavao i upozoravao, zato što je napadao Čedomira Vasiljevića na svojoj privatnoj televiziji, i zloupotrebljavao funkciju direktora neke televizije. Sada to, otprilike, dođe kao kada bi uzeli nekoga koji je kažnjen sa kaznom zatvora od 40 godina i postavite ga da bude ministar pravde. Ako prođe neko od ovih kandidata, oni su završili posao. Ako ne prođe nijedan od ovih kandidata, opet su završili posao, jer njima nisu ni potrebne institucije. RRA je u jednom trenutku iskorišćen da se izvrši feudalna podela i tajkunska podela medija. Tačno se zna koliko je ko platio da bi dobio kanal, frekvenciju, pravo itd. Čak i oni koji su krenuli sa Nacrtom zakona o RRA ili sa Nacrtom zakona o javnom informisanju, ta čuvena američka kancelarija preko koje je to finansirano, digli su ruke u vreme kada je taj posao privodio kraju Žarko Korać i neki Veljanovski, koji se predstavlja da je neki profesor. Znači, kako god okrenete, možete samo da izaberete gore rešenje. To vam je sa RRA. Što se tiče Saveta za poštanske usluge, opet je tu neka partijska podela. Imam jedno pismo gde je presuda Okružnog suda, koja je morala da se donese u roku od 48 sati, putovala 25 dana. Verovatno da se nisam interesovao nikada ne bi ni došla ta presuda. Zašto? Zato što je predsednik opštine Rakovica rnjkao, i jednoj i drugoj poštanskoj ispostavi – na tu adresu nema isporuke do daljnjeg, dok mi ne završimo prljav posao. Čemu nama institucije kada one ne funkcionišu? Čemu nama institucije u kojima treba da se preslika partijska podela koja već postoji u nekoj srazmeri u postojećoj Vladi? Zašto ste nas onda pozvali? Da biramo između ekstremne gluposti i ekstremne pokvarenosti?! Nema potrebe mi to da radimo. Koristim priliku da obavestim građane u Republici Srbiji da znaju zašto je ovakvo stanje. Jednostavno, ne treba da funkcioniše nijedan državni organ, svi su paralisani, apsolutno svi. A koliko je ova tema interesantna, pa, pogledajte koliko je prazna sala – prazna sala zato što je to već završeno. Kako? Obavestiće vas kada dođe dan za glasanje. Sada kažite kako normalan čovek da se opredeli između Suše i onog njenog protivkandidata. Ako hoće da ostane normalan, on ne sme da glasa, jer svaka druga odluka je pogrešna. To je početak i kraj. Postavlja se pitanje da li mi uopšte imamo Visoki savet sudstva i ovo veće tužilaca. Tvrdim da mi to nemamo, zato što nikada nije izabran puni sastav. Međutim, oni već teraju konkurse, oni već pripremaju, već imaju plan koje zgrade sudova treba da se prodaju, koje zgrade tužilaštva ima da se prodaju. Oni su već odredili ko će da bude sudija. Samo da vas podsetim, 2001, 2002. i 2003. godine kada smo vas kritikovali kako birate sudije i predsednike sudova, vi ste se zaklinjali, u onoj maloj sali dole, da to nema veze, da nema nikakve partijske podele i tako dalje. I sada kruže pisma opštinskih odbora Demokratske stranke ko će gde da bude sudija, i SPS-a i G17 plus i tako dalje. I onda pričate o nezavisnom sudstvu. Kakvo ''crno'' nezavisno sudstvo?! Da li znate, recimo, da je Drugi opštinski sud u Beogradu pod kontrolom DB, i sudije i tužioci? Zato nijedna stvar, nijedna afera iz Rakovice ne može da se razreši. Nijedna! Svi su tamo na vlasti osim SRS. Setili se, pa opština i jedan privatnik sa Novog Beograda napravili firmu "Inkubator korak"; onda, opština da zadružno zemljište, 166 hektara, pa, izađe oko 200, i tu će oni da razvijaju socijalno stanovanje, pa će socijalni slučajevi koji nemaju para ni za hleb, navodno, da prave kuće uz pomoć te firme, a oni će da obezbede neke donacije. Ma jok, kupiće legalno seljačko zemljište, kalifornijsku zemlju, koju zemljoradnička zadruga ne može da povrati zbog ''Domiko prevoza'', zbog hotela za pse, predsednika opštine, njegovog zamenika, Dačićevog tasta koji 25 godina tamo hara. I, kako to da dođe do suda? Koji sud sme to da reši, objasnite mi, molim vas? Najobičniju stvar, falsikovane mandate ne možemo da vratimo. Evo, sutra je sednica SO, da li će neko od novinara da ode da snima? Posle onog govora, od pre sedam dana, otišli nešto da provere i koga su našli da pitaju – predsednika opštine! Našli koga da pitaju, pa, zar će on da kaže da je to tako? Pitajte ove na Skojevskom – šta se sve tamo porušilo i ko pravi? Stambeni kvart se pravi. Zašto? Da se legalizuje? Neki političar iz Hrvatske, njegov zet je kupio Straževicu, pravi se asfalt iako postoji zabrana. Sve je pokriveno sa zabranama, ali se sve tera dalje. E, tako je u celoj Srbiji. Za sve postoji neki papir, neko pokriće, ali ovi koji su na vlasti teraju dalje. Ništa njih ne može da zaustavi! Zašto? Imaju većinu. Kakvu? U medijima su obezbedili, onoliko, 127. Kakvi su? Umiveni, lepi, pričaju za 10, lažu za 20, prihvatljivi su Evropskoj uniji, a građani? Baš ih briga. Ko pita građane? Treba da budu niski, mali, snishodljivi, poslušni, jer ako nisu takvi neće dobiti čak ni socijalnu pomoć. Stičem utisak da ako ste nešto prihvatili kao evropsku tekovinu, prihvatili ste nešto najgore, a to je kriminal, i onda nam promovišete kriminal kao evropsku tekovinu. Ne znam šta rade ovi iz Evrope. Zar se nisu uvredili zbog takvog načina predstavljanja evropskih vrednosti? Nema ništa, ljudi. Problem nije u zakonima. Problem nije u tome ko koga predlaže. Problem je u onome ko je na vlasti. U ovoj zemlji je postalo poprilično šizofreno za ovih godinu dana, zamislite šta se dešava – Nataša Kandić objavljuje knjigu sa nestalim i poginulim Srbima, neko ide da liže Stejt Department, a ovde je bio modar od velikog patriotizma, Boris Tadić peva pesme "Crvene zvezde" i "Od topole do topole", pije šampanjac i uživa, a ne zna ni gde su mu granice, ni gde mu je država i svakim danom demonstrira samo jednu opredeljenost – da mu je mnogo draže da bude u inostranstvu nego u zemlji. Malo, malo, pa u inostranstvo. Malo, malo, pa u inostranstvo! Ne može, jadnik, da se suoči sa ovom stvarnošću koja je opasna u Srbiji. Opasna! Zašto? Zato što ljudima ne dajete ni perspektivu, ni nadu, ni budućnost. Da li možete da zamislite kako će da izgleda naše pravosuđe od 1. januara? Biće gore nego što je bilo u Hrvatskoj pre šest ili sedam godina, kada su oni napravili takozvanu transformaciju. Desilo se da je sve što zna otišlo u advokate, a da su neznalice ostale. Pet godina su bili blokirani sudovi. U malim procentima može da se meri koliko je bilo presuda koje su osnažene i šta nije vraćeno na ponovni postupak. Kriminalci su cvetali, uživali. ''Rakovički klan'' je jači nego ''zemunski i surčinski'' zajedno. Zašto? Tamo se nalaze i zetovi predsednika Republike, tako pričaju građani, tamo se nalazi direktor "Telekoma", tamo se nalazi i ona gospođa koja je nekada pomerena zbog poreza. (Iz sale: sve go lopov!) Možete li da zamislite da je čovek koji je otkrio veliki kriminal morao da odgovara? Zašto? Zato što je kao radnik Uprave prihoda napao predsednika opštine, jer je rekao predsedniku opštine, Bojanu Miliću – neću da učestvujem u kriminalu u pogledu naplate poreza na apsolutna prava. Prošle nedelje sam bio na tom disciplinskom postupku. Nema dela, ali i Poreska uprava mora da sluša predsednika opštine i bivši načelnik SUP. Čućete još za Rakovicu, kako upadaju batinaši, njih četvoro, u stan jednog čoveka da ga premlate. Zašto? Zato što je postojala neka mogućnost da bi on možda mogao da kaže nešto što je čuo ili video. Pa, koju vi to strahovladu zavodite u Srbiji? Zaveli ste ekonomsku, socijalnu, politička odavno postoji. Šta važi od vaših ideala? Samo nasilje! Nasiljem ste došli, nasilje i sprovodite! Šta biste drugo mogli da radite? I vi da sprovedete reformu, i vi da izvučete državu iz krize?! Za člana Visokog saveta sudstva ste predložili Gorana Ćirića, prijatelja Boška Ristića, advokata iz Niša. Zamislite – ko bi mogao da bude izabran za sudiju? Onaj ko poštuje te dve advokatske kancelarije. Mi smo zemlja čuda. Advokatska kancelarija Konstantinovića i Homena, koji je državni sekretar, brane Tadića, predsednika Republike. Pa, možete vi iz Agencije i Saveta za rešavanje sukoba interesa da pišete šta god hoćete! Pa ne važi nijedan propis, nijedan zakon! Važe partijski, rodbinski i drugi kriterijumi! Ne bi me iznenadilo ni da neko kaže da je žena nekog predsednika republike vlasnik "Montere", građevinske firme. Ni to me ne bi iznenadilo. Mada se priča, da znate. Svašta se priča. Ali tamo gde se priča verovatno ima i istine, ali je problem što niko neće to da proveri, zvanično, pa da izvede na odgovornost one koji su krivi ili one koji kriminal promovišu kao vrednost. Imamo kontinuitet kriminala na svim nivoima. Krenulo je to sa sankcijama: tada je OEBS, u to vreme i Evropska zajednica, pa i UN napravile prsten oko Srbije da se ne bi trgovalo, odnosno da bi se kontrolisano trgovalo sa dozvoljenom robom koja je u tom socijalnom programu. I tada se promovisala grupa mafijaša, koja je probijala te sankcije, ne zahvaljujući uspešnosti što je mogla da prevari naše organe, nego što je to omogućio onaj sa druge strane koji je to kontrolisao. Stekli su strašno bogatstvo i oni danas haraju Srbijom! I oni su u mogućnosti da opredele kakva će biti njihova Vlada! Koliko imate takvih tajkuna koji i u lokalu izaberu ko će da bude vlast? Tako je formirana i ova vlada. Tako je i ova vlada prihvatila – dajte nam kredit od tri milijarde dolara, baš nas briga za Kosovo, primite ga odmah u MMF. Ko je taj politički ideal koji vas rukovodi, ako nije onaj ''drp'' sistem? Mazni, fini, uglađeni, dvominutne izjave na televiziji, lepo, sve fino, 'oće ih ceo svet, pa i šire, pa i veće, idealni su, mladi, lepi i sve ćemo to da završimo. A, gde su tu radna mesta? A, gde je život u Srbiji? Da, da, ''Život ne može da čeka'', tako ste rekli, ali čiji? Možda vaš. A šta je sa drugima? Ne vidite ih. Ajde da izmislimo nešto. Ako nisu državni službenici onda ćemo vojnike, ako nisu vojniciajde nešto drugo, onda ćemo policajce. Pa, policija nema za cipele, vidite i sami! Za koji dan će nositi iscepane cipele. Pa, i šta će vama policija?! Vama su dovoljne "Kobre". Vama je dovoljan Miki Rakić! Vama je dovoljan Đilas! Vama je dovoljan Krstić! Vama je dovoljan Šaper! To je vama dovoljno. Da li može advokat da bude član nekog organa koji postavlja sudije? Da nije to sukob interesa, ljudi?! Još, pogotovo, kućni prijatelj Boška Ristića. Pa tu ubacite i ovu što glumi ministra pravde i, na šta će da liči to sudstvo kada budu završeni izbori? A, vas će građani da prozivaju u svim mestima gde se gase sudovi, gde im je teško da ostvare pravdu, vas će da prozivaju, i ja pozivam građane da samo prozivaju poslanike parlamentarne većine za sve ono što ne valja u ovoj zemlji! Ne Mlađana Dinkića i ove, ne, nego ove poslanike jer oni ih podržavaju! Oni ih stimulišu da uništavaju državu. E, to je taj problem. Nakitili ste se: on je bio u Advokatskoj komori ovo, u Advokatskoj komori bio ono, on je kvalitetan, on je stručan i tako dalje i tako dalje. On će da izvrši izbor?! Ma, treba da bude, pre svega, moralan! Da li ste takvog nekog predložili za neku funkciju? Ne, nego nekog koji prihvata sve da završi, samo da bi imao neku pogodnost. E, to je naš problem. Hvali se pre nekoliko dana, nekom, kaže – 200 i nešto zakona doneto. A, onda, sutradan informacija – 200 i nešto zakona treba da se izbaci iz pravnog života u Republici Srbiji! Pa, šta radite ljudi?! Milion puta smo vam skrenuli pažnju šta će da se desi, unapred, sve unapred – ovo nemojte da radite, ne valja zbog toga, toga i toga! Ne, smeškate se, mi imamo većinu, mi ćemo da izglasamo! I svaku pokvarenost ste prihvatili da predstavite politikom. Nije to politika! Nije politika paljenje Skupštine! Nije politika zatvaranje radnih mesta! Nije to politika, to je kriminal! To je prava reč. I zato pozivam građane, gde nađete poslanike parlamentarne većine, zaustavite ih, pitajte ih – šta radite, ljudi, u onoj Skupštini, šta demonstrirate?! Ekstremnu glupost ili ekstremno pokvarenjaštvo?! Pa, nisu vas poslali ljudi zbog toga u Narodnu skupštinu! Primer vam je opština Rakovica. Svetli primer?! Tamo su se demokrate uortačile sa svima i haraju li, haraju; policajci dobili tezge, odbornici dobili poslovni prostor, drugi odbornik montira trafostanicu, sve može: dobili telefone po 700 evra da budu na vezi, izdelili tamo nešto po zgradama, tamo neke pare, sve kupili! Ovaj se hvali kako ima obaveštajnu službu, kamere, celu opštinu snima, da niko bespravno ne gradi, osim njega, Bojana Milića i nekih tamo, ne znam ni ja sa nadimcima – a znate i sami, čim neko ima nadimke, Argentinac, Španac, ne znam ni ja, da je u pitanju neki kriminalac. I to svi znate, ceo Beograd zna, svi u Rakovici znaju i ne sme niko da kaže. Zašto? Neko misli da ćemo ćutanjem da izađemo iz ove krize. Grdno se varate, grdno se varate! Iz ove krize se ne izlazi ćutanjem, nego oštrom istinitom kritikom! I da se urazumite – da donosite normalne propise, da birate normalne ljude koji mogu da sprovode te propise. Možete li da zamislite – ako si odbornik u Rakovici i imaš svoju tezgu ili imaš svoju prodavnicu, ti si za sve vreme mandata oslobođen plaćanja poreza na dodatu vrednost! Šta je kriterijum, onda, kako vi to primenjujete zakon? Znači, zakon važi za ove druge, a za ove – ne, taman posla! Ne sme zakon, nema glas, neće biti glasanja – pada vlast! I, kada čovek nema poverenja u zakon, kada čovek s razlogom nema poverenja u sud, kada s razlogom nema poverenja u organe vlasti, šta njemu preostaje? Preostaje mu prirodno pravo, a to je samopomoć. Svako pojedinačno da se sam pomogne da sačuva svoje: i svoj život, i svoju decu, i svoju imovinu, i svoje dostojanstvo i svoj položaj. Mi svakim danom dolazimo u situaciju da sve više shvatamo da moramo da se ujedinimo radi samopomoći. Zašto? Ne važi zakon, ne važi propis, ne postoje državni organi koji normalno mogu da primenjuju propis. Doneo sam presudu jedne žene, bruka i sramota, bruka i sramota, sudija okružnog suda kaže – mene ne interesuje falsifikat. I zato joj presuda putuje 25 dana. A šta nju interesuje? Zbog čega je ona u sudu? Zbog čega je ona u sudu, zbog čega su ljudi u sudu kao sudije? Da sprovode neku pravdu, da primenjuju zakone ili da budu podobni? Kome podobni? Kome podobni?! Onome što pije šampanjac na stadionu, gde je zabranjena upotreba alkohola? Veliki partizan peva pesmu "Od Topole, od Topole, pa do Ravne Gore"! On nas sve prihvata, samo da bude na vlasti, ljudi, kako ne shvatate! On će sutra i Srbiju da proda samo da bi ostao na vlasti! Baš ga briga! On ima nekog njegovog zeta, hara tamo po Rakovici! I niko ne sme da ga pogleda u oči, a čovek iz Uprave prihoda, koji je otkrio kriminal i progovorio, dobiće prestanak radnog odnosa posle 30 i nešto godina radnog staža i sve će biti po zakonu. Ma, da se niste malo preračunali? Ma, mnogo je jače moje pravo na samopomoć nego vaše kršenje zakona. Zapamtite, moje pravo na samopomoć je jače od vašeg kršenja zakona, i onih normalnih i ovih pisanih! Objasnite mi, koji je to kvalitet za sudstvo što će Goran Ćirić da bude izabran za člana Visokog saveta sudstva? Nađite mi jedan dobar razlog zašto njegov izbor ima da preporodi naše sudstvo. Nema ga! Možete li da zamislite šta će da bude u nekom organu gde je Boško Ristić? Da vas podsetim, ko je rasturio SRJ? Ko je pisao Ustavnu povelju? Šta god je radio Boško Ristić napismeno, to je sve propalo, sve je uništeno. Kažite mi, šta je to on dobro u životu uradio kao političar? Nema! Zašto? Dobio je zadatak da rastura, da ponižava. Kažite mi, šta je Homen dobro uradio. Kažite mi, šta je ovaj Konstantinović uradio, što Velja kaže da ima bilborde. Šta je taj ''otporaš'' uradio, kažite mi? Zapalio Skupštinu! Pa, znamo, to može svako da zapali. (Iz sale dobacuju: i Televiziju!) Ali, objasnite mi, šta je dobro uradio?! E, jadna mi je Demokratska stranka kada je pala pod uticaj ''Otpora''. Pa, Čedomira Čupića iz ''Otpora'', nije mogao da prođe za poslanika, vi ga prebacili u Agenciju za borbu protiv korupcije. Čedomir Čupić da se bori protiv korupcije? Ljudi, molim vas, jeste li vi ozbiljni? Gordana Suša da bude u RRA? Aman, ljudi, pa, šta je to: pres-pretres svaki dan? Sonja Liht je sada politički savetnik mlađanog Jeremića, sve je uvezano. Pa ko je kome muž, ko je kome žena, pa se to pravilno rasporedi, pa onda medijski krene ispiranje mozga. I šta ostane čoveku? Dva zidarska pakovanja ''Jelen piva'' i da se blago zašuntavi, da se ne gleda stvarnost. [[Aplauz.]] E, to vi hoćete, da poništite dostojanstvo ovog naroda, a ja hoću da vi pošuntavite, jer sve loše radite! Gledajte na koje grane ste doveli državu: devet godina ste na vlasti – šta ste dobro uradili? Trideset milijardi smo dužni! Koja firma radi? Videli ste, goveđa supa, kokošija juha. E, na šta ste spali vi. Na šta ste vi spali! Vi vodite državu?! Teško tom narodu kada ga vi vodite! Naravno, glasaćemo protiv svega ovoga što ste predložili, jer vi više niste ni u mogućnosti nešto normalno da predložite. [[Aplauz.]]
Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, osvrnuo bih se na one tačke koje se odnose na izbor članova Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca i Republičku radiodifuznu agenciju. Nadam se da će reizbor sudija dati rezultat, da je to prilika da se odvoji žito od kukolja, da će taj izbor biti obavljen na bazi pravičnih kriterijuma, po principu znanja, stručnosti, savesnosti, odgovornosti, efikasnosti, uspešnosti, a ne po nekim drugim kriterijumima i principima, jer ako bi bilo po nekim drugim kriterijumima i principima, ne daj bože, stranačke ili partijske pripadnosti, onda će biti – džaba smo krečili. Ipak, verujem da će taj izbor biti pravičan, da treba da se izvrši ta nulta selekcija i da će to onda dati rezultat i, pri tome, osnovni kriterijum treba da budu rezultati rada. Kada sam svojevremeno bio u ulozi ministra pravde, 2001. godine, pokušao sam da se napravi jedna selekcija, ne ovoliko zamašna, ne ovoliko opsežna, ali da se sa mesta sudija, sa te izuzetno značajne funkcije, i kao jednog od stubova svake države i svake vlasti, odstrane oni koji su učestvovali u izbornim krađama, u montiranim političkim procesima, ili čije su, i najviše je takvih bilo, rezultati katastrofalno loše. Ne može da sudi neko, kome se potvrđuje 10 ili 15% presuda. Pa, kad će onda ljudi koji dođu pred njega da potraže pravdu da stignu do te pravde? To je jedno. Nadam se da će kriterijum za izbor tužilaca, to je još delikatnija stvar, biti, takođe, pravičan, a da neće ti tužioci biti samo produžena ruka vlasti. Jer, ovde imamo nebrojeno mnogo slučajeva selektivne pravde, gde se neki ljudi proganjaju, stavljaju na stub srama. I u svim onim najavama raznih oblika mafije, kojima se dičila prethodna vlast, imate takve slučajeva gde je pravljena selekcija, gde su ljudi u istoj poziciji, neki čak sa neuporedivo više potencijalne odgovornosti, bili abolirani, odnosno amnestirani, a drugi hapšeni pred kamerama, poput Dragana Džajića, Radeta Terzića, ostajali obeleženi za ceo život, stavljeni na stubu srama i nikom ništa. A, neki drugi, i u fudbalskoj mafiji, i u stečajnoj, i u drugim oblicima mafije, jednostavno, kao miljenici tadašnje vlasti ostali su netaknuti. To se u budućnosti ne sme raditi, da ne bude maratonskih procesa, kao što je, recimo, ovaj, govorim samo o poslednjem, koji su zaokupili pažnju javnosti, kao što je slučaj Topčider – kao primer beščašća onih koji treba da utvrde istinu i da uspostave pravdu, a ne da se porodice potucaju pet godina, onako, od nemila do nedraga, obijajući razne pragove, a čitava javnost zna istinu. I ptice na grani znaju da su ta dvojica momaka ubijena! I svi se prave ludi. I to je sumrak pravosuđa. Da ne govorim o krivičnim prijavama protiv nosilaca vlasti, protiv pojedinih ministara, koje godinama stoje ufioci. Nema priče o borbi protiv korupcije i kriminala ako ne krene borba protiv ''belih okovratnika''. I to očekujem od novog pravosuđa. Ili, recimo, krivični postupci koji su farsa – slučaj „Agroživ“, u svojoj dvadesetpetogodišnjoj karijeri to nisam video. Četiri čoveka su godinu i po dana u pritvoru, ostalih 17 se brane sa slobode, i onda dođu i sednu u sudnicu zajedno sa publikom, zajedno sa novinarima, okrivljeni izlaze bez javljanja predsedavajućem, bez toga da on to konstatuje, ulaze, izlaze, a nekad ih i nema tokom čitavog pretresa. To je karikatura pravosuđa. Nadam se, takođe, da će najzad biti uspostavljen sastav i da će najzad RRA početi da radi ono što je njen zadatak. Ne samo u pogledu dodele frekvencija, gde je bilo nebrojeno selektivnosti, nego i u pogledu, evo završavam, analize sadržaja programa pojedinih TV i radiostanica. Završavam. Molim vas, pogledajte šta se emituje svake večeri na televizijama. Pogledajte defile raznih mediokriteta, koji mladim generacijama treba da služe kao uzor. Ekspanzija je, u enormnim količinama, primitivizma, prostakluka, šunda, kiča i onda nije ni čudo što se događaju ovi razni oblici agresije, huliganstva i koje čega. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Jovan Palalić. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame gospodo narodni poslanici, zaista kada se sluša rasprava o ovim objedinjenim tačkama dnevnog reda, bilo ko da posmatra ovaj prenos, prosto ne može da vidi nikakvu vezu između ovih tema koje se odnose na RRA, na poštu, na izbor u organe pravosuđa. Bez obzira što danima slušamo o efikasnosti Skupštine suština nije u tome da se donese niz zakona, nego da se o njima kvalitetno raspravlja i da javnost ima priliku da vidi o čemu mi to raspravljamo, kao i koji su problemi vezani za teme o kojima raspravljamo. Fokusiraću se u svojoj raspravi na stanja u pravosuđu i na pitanje izbora u ova dva važna organa, u Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca, jer smatram da ovo što se sada događa u pravosuđu, ova velika reforma, kako je Vlada najavila, izaziva velike probleme. Mogu slobodno da kažem strahove kod nosilaca pravosudnih funkcija. Praktično, pravosuđe u ovom trenutku u Srbiji stoji. Bilo ko da se bavi ovim poslom zna da se rasprave i pretresi ne zakazuju do kraja godine, da se to prebacuje u 2010. godinu. Sudije ne znaju da li će biti izabrane i iz tih razloga ne žele da čitav ovaj posao rade. Oni koji očekuju, ovako kako su najavili, da će reformisano pravosuđe startovati od 1. januara, mogu slobodno da kažem da obmanjuju građane. Uzeću samo primer beogradskih sudova, gde od pet sudova, treba da dobijemo dva. Pitam – koliko će biti potrebno vremena da se svi ti predmeti zavedu u dve nove pisarnice? Procena zaposlenih koji rade u administraciji jeste da će to trajati mesecima, a možda i pola godine. Onda se postavlja pitanje – da li je i 2010. godina izgubljena za pravosuđe, a možda je najviše izgubljena za građane koji očekuju da ostvare svoja prava pred institucijama pravosuđa? To je jedna vrsta problema koja je izuzetno važna. Druga vrsta problema sastoji se u tome što je ulaskom pravosuđa u ovu reformu došlo do značajnog smanjenja prava građana na pravdu, ali ne samo to, nego je došlo do velikih problema u mnogim gradovima i opštinama. Ovde je iznet podatak da je u 104 opštine došlo do ukidanja sudova. Ova vlast ukida institucije. To je prva vlast u Srbiji koja ukida institucije. Ova vlast otpušta i pored obećanja da će doći do masovnog zapošljavanja, kako je rečeno u ekspozeu predsednika Vlade – 200.000 novih zaposlenih. Ukidanje institucija i otpuštanje je politika ove Vlade. Sada, u tim opštinama, gde nemate sud, gde otpuštate u lokalnim samoupravama, otpuštate i u sudovima, naravno, po preporuci Svetske banke, zatvaraće se i škole, postavlja se pitanje jednog normalnog i civilizovanog života. Da ne govorimo o dostupnosti pravdi i o pravu na prirodnog sudiju, kako se često ovde govorilo u raspravama koje smo imali prilike da vidimo u nizu zakona koje je predlagalo Ministarstvo pravde. A to da će jedan sudija iz jednog mesta da putuje u drugo i da će to da obezbedi da ne bude korupcije, jeste nešto što apsolutno ne može nikoga da uveri. Podsetiću vas, a i građane Srbije, da je prilikom nastupa predstavnika Ministarstva pravde u Narodnoj skupštini pompezno najavljena reforma pravosuđa, najavljeno je ukidanje sudova u tim malim mestima – kao da je najveća korupcija u pravosuđu u tim malim mestima. A, nije veliko u Beogradu, nije velika u Novom Sadu, gde se gomilaju pravosudne institucije, ali je u Rači, u Žablju, u Žabarima, u Surdulici najveća korupcija?! Pitanje je – ko na koji način ovde obmanjuje i šta se želi postići ovom čitavom reformom u pravosuđu? Da li je ukidanje institucija i otpuštanje put u efikasnost, o čemu se ovde govori? Da li je manji broj nosilaca pravosudnih funkcija nešto što će doprineti efikasnosti? Sigurno nije! Bojimo se da će 1. januar 2010. godine, zbog svih ovih problema, biti uvod u veliku turbulenciju u pravosuđu, i sasvim sigurno, dovesti do toga da građani Srbije koji žele da ostvare svoja prava to neće moći, sada ne mogu da imaju zakazane rasprave i pretrese, i imaće izgubljenu čitavu 2010. godinu. Onda ćemo postaviti pitanje – šta je sa efikasnošću? Brzo će doći i taj 1. januar. Ne želim da govorim o kolegama koje se biraju u ove dve visoke i važne institucije, ali želim da ukažem na jednu vrstu hipokrizije koja postoji kod predstavnika vladajuće većina, a odnosi se na autonomiju Vojvodine. Evo, mi imamo priliku da danima slušamo o statutu, da danima slušamo kako će to možda doći jednog dana, kako će doći možda zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, puna su usta autonomije Vojvodine, a nema predstavnika Advokatske komore Vojvodine u ovoj instituciji, jedne od najvećih advokatskih komora sa najdužom, skoro vekovnom, tradicijom. S jedne strane, mi izmišljamo nove institucije u Vojvodini, predlagači statuta, a institucije koje postoje toliko godina, mi ih na ovaj način ignorišemo. Onda se postavlja pitanje – da li su ti koji govore o autonomiji Vojvodine, o pravima građana na autonomiju, o jačanju njihovih institucija, u stvari iskreni? Napravili su haos sa statutom, ne znaju kako iz njega da izađu. Znači, Vojvodina nema pravo na autonomiju koju ima po Ustavu, njihove institucije se ignorišu, kao Advokatska komora Vojvodine, jedna od najvećih u Srbiji, a u isto vreme se deklarativno za to zalažu. Zakon o prenosu nadležnosti, o tome je govorila, u odgovoru našem šefu poslaničke grupe, predsednica Skupštine, sa neverovatnom konstatacijom da će predlog Vlade sadržavati sveobuhvatnija rešenja. Molim odgovor – kako se zna kakva će rešenja sadržati predlog Vlade, a takva rešenja, navodno, ne sadrži predlog koji je uputila Poslanička grupa DSS i šta to treba da znači u svetlu ove rasprave i odlaganja izjašnjavanja o statutu? Znači, upravo, ovo je primer kako oni kojima su puna usta regionalizacije ukidaju institucije i sudove po opštinama, kojima su puna usta autonomije Vojvodine, ignorišu velike institucije, kao što je Advokatska komora Vojvodine, a u isto vreme u nedogled odlažu usvajanje statuta i jedan predlog zakona koji je ovde u Narodnoj skupštini, a koji je predložila DSS i NS, ne žele da stave. Vi ne želite to i to treba jasno i glasno reći ovde. A šta se iza toga krije, mi ćemo, sasvim sigurno, u narednom periodu o tome pričati. U svakom slučaju, pravosuđe u Srbiji, posle ove reforme koja se sada sprovodi, posle postupka izbora koji se sprovodi u sudstvu i tužilaštvu, jeste na velikim mukama, jeste u velikoj nedoumici i jeste u velikom strahu. Kako će iz tog straha izaći, veliko je pitanje. Mi smo ubeđeni da nije dobro rešenje da se na ovaj način postave novi temelji pravosuđa – ukidanjem sudova i pritiskom na sudije, kao i partijskim izborom sudija. A, u svakom slučaju, zakoni koji su doneti i koji se sada počinju primenjivati neće ostvariti ono što je krajnji cilj pravosuđa, a to je da građanin kada dolazi u sud – dolazi po pravdu. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, mi danas opet imamo jednu papazjaniju od objedinjene rasprave, odnosno tačaka dnevnog reda. Trudila sam se, koristeći ovo nešto mog pravničkog znanja i višegodišnjeg iskustva, da pokušam da nađem vezu, recimo, između Predloga odluke o izboru Saveta Republičke agencije za poštanske usluge i Predloga odluka o prestanku sudijske dužnosti sudijama koji odlaze u penziju ili, na primer, Predloga odluke o dopunama Odluke o izboru člana odbora Narodne skupštine i nisam mogla da nađem nikakvu vezu, pogotovo ne u skladu sa našim Poslovnikom koji bi, pretpostavljam, trebalo da obavezuje sve narodne poslanike, pa i predsednika Parlamenta. Po ovom članu 142, na koji se pozvao predlagač, spajanje ovih tačaka dnevnog reda i za koji ste vi iz vladajuće većine glasali, verovatno ne znajući šta piše u ovom članu, podsetiću vas da stoji: ''Narodna skupština može odlučiti da obavi zajednički načelnik pretres o više predloga zakona koji su na dnevnom redu iste sednice, a međusobno su uslovljeni ili su rešenja u njima međusobno povezana''. Jasno je da ništa od ovoga nije ispunjeno, ali to samo govori u prilog našoj tvrdnji u šta ste vi pretvorili Narodnu skupštinu. Kada predstavljate Narodnu skupštinu, mislim na vas, gospođo predsedniče, onda se hvalite koliko smo mi to zakona doneli, koliko nekih drugih akata, pa pre neki dan rekoste kako će na dnevnom redu uskoro da se nađe predlog o izmenama Zakona o putnim ispravama, kako je to mnogo važan zakon za građane Srbije. Naravno, kada budemo govorili o tom zakonu, onda ćemo se podsetiti na ono što smo vam mi govorili poslednjeg radnog dana u 2008. godini, kada smo rekli da je nemoguće da ćete uraditi posao na koji ste se obavezali tim zakonom. Tako možete iz meseca u mesec, iz godine u godinu da predlažete izmene zakona, zato što ste potpuno nespremni da ono što donesete ovde, zapravo, sprovedete u delo. Zašto ovo govorim? Zato što i danas u ovim objedinjenim tačkama imamo dokaza vaše nesposobnosti, ne mislim na vas lično nego na skupštinsku većinu, imamo predloge o kojima se već glasalo, koji su očigledno i tada bili spremni da se izglasaju, ali zbog nesnalaženja narodnih poslanika koji su glasali za te predloge, podsećam, to je bilo onoga dana kada ste više sati morali da glasate, pa ste glasali po nekoliko puta o istom predlogu, ne bi li objasnili narodnim poslanicima da treba da pritisnu određeni taster ako hoće da glasaju. To je bilo onoga dana kada ste uhvaćeni na delu da glasate bez skupštinske većine, da vam neki drugi pomažu itd. Zato mi imamo danas na dnevnom redu jedan predlog koji je već bio i u raspravi i na glasanju. Kao što smo čuli i kao što su građani Srbije čuli, ovde ima šest tačaka koje nemaju veze jedna sa drugom,a kolege iz SRS su govorile o nekim od tih predloga. Usredsrediću se na probleme vezane za pravosuđe u Srbiji i na predloge koji se odnose upravo na tu oblast. Mi ovde imamo dve odluke gde nam se predlaže prestanak sudijske dužnosti zbog odlaska nekih sudija u penziju, odnosno kako se kaže – prestaje im dužnost zbog navršenja radnog veka. Naravno, ne pada mi na pamet da pominjem imena tih ljudi. Ljudi su verovatno zaslužili, bar što se tiče formalne ispunjenosti uslova, i mi ovu odluku treba da donesemo, ovim ljudima jedino mogu da poželim da što duže u zdravlju uživaju u svojim penzijama, ali je dobro da smo ovo dobili u dnevnom redu, da bismo porazgovarali upravo o onome što se sada dešava u sudovima u Srbiji, a u okviru ove takozvane reforme gospođe Malović ili, bolje reći, gospodina Homena, jer je on očigledno idejni vođa ove, bože me sačuvaj, reforme. Mi danas imamo u sudovima u Srbiji jedan opšti haos. Ne zakazuju se rasprave, odnosno zakazuju se sa mnogo meseci odlaganja, otprilike da dođu u vreme kada se završi ova reforma, odnosno preraspodela i ovaj novi izbor sudija. Takođe, imamo velikih problema u sudovima gde sudije uglavnom međusobno ne razgovaraju, naravno i tužioci, zato što ste im vi ubacili taj problem, mislim na skupštinsku većinu. Naravno, mi danas ovde nemamo ni predstavnika Ministarstva pravde, gospođu Snežanu Malović. Gospođa ministar, koja je prisutna ovde, treba da je prisutna, nemam ništa protiv, ali očigledno će slušati veći deo rasprave koji se odnosi na neke druge resore, a ne za resor za koji je ona odgovorna. Što je još gore, mi ovde nemamo ni Boška Ristića, koji je predlagač u jednom delu ovih odluka. Naravno, da se vratim na ovu priču o trenutnim problemima u pravosuđu. Zašto se dešavaju i zašto sam to povezala sa odlaskom u penziju? Zato što se već danas u gotovo svim sudovima u Srbiji zna ko će od sudija ostati i dalje sudija, a ko neće biti. Ovaj konkurs je raspisan kao čista formalnost. Ovo je, zapravo, trebalo da bude i biće pokriće da se sudovi očiste od onih sudija koji nisu spremni da sude po sistemu – ''dobili smo presudu'', već žele da svoj posao rade u skladu sa zakonom, u skladu sa svojom profesijom. Već se zna koliko će sudija i tužilaca, odnosno zamenika javnih tužilaca, koji su ispunili jedan od uslova za penziju, koji će i dalje ostati na tim funkcijama, ne pada im na pamet, kažu, da odlaze odatle zato što imaju dobre veze u opštinskim odborima DS, što su bliski sa tom strankom, mnogi su čak i formalno članovi DS. Ovo je, zaista, smeškali se vi ili ne, nešto što je tema u pravosuđu u Srbiji. Ja sam u ovom periodu dok Parlament nije radio obišla četrdesetak opština u Srbiji i razgovarala sa mnogo ljudi, ne samo članova SRS i naših opštinskih odbora, već i ljudi koje sam sretala na ulici. Imala sam priliku da sretnem negde i tužioce i sudije. Naravno, njihova imena ne želim da pominjem, zato što bi to moglo loše da utiče na ovaj posao koji sledi, vezano za ponovo ili, ne znam da li je to ponovo ili je to prvi izbor, to verovatno ne zna ni onaj ko je predlagač ovog zakona. Interesantno je da na osnovu ovih predloga koje mi imamo i o kojima ćete vi verovatno pozitivno ovaj put da glasate, ukoliko u međuvremenu naučite kako se glasa, pošto prošli put vam to nešto nije išlo od ruke, i ovaj visoki savet sudstva i ovaj tužilaštva, a pogotovo Visoki savet sudstva biće apsolutno savet DS. To niko ne može da dovede u pitanje. Evo primera – Boško Ristić, nesporno član DS, Snežana Malović, nesporno kadar DS, gospođa Nata Mesarević, niko ne može da kaže da nije režimski sudija. Ona je ta, podsećam, koja je u srpsko pravosuđe uvela nigde viđeni princip – ''dobili smo presudu'', umesto – doneli smo presudu. Sada imamo predlog Advokatske komore koji će još biti članovi, u ime, naravno, dobro sam htela da kažem, Demokratske stranke, a zapravo Advokatske komore. Ovde moramo malo da se zabavimo materijalima koje smo dobili upravo od Advokatske komore Srbije i da podsetimo na neke stvari, pre svega na član 36. Zakona, koji kaže, da postupak predlaganja kandidata za izbornog člana Saveta iz reda advokata organizuje i sprovodi Advokatska komora Srbije, na način na koji se obezbeđuje najšira predstavljenost njenih članova. Prema tome, ovaj zakon, odnosno ovaj član 36. nije primenjen kada su u pitanju predlozi Advokatske komore, odnosno upravnog odbora, to je veoma bitno, to ću da obrazložim u daljem toku rasprave, dakle, predlog Advokatske komore za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva i izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca. Nešto veoma interesantno i, molim vas, da pratite ove datume. Boško Ristić, kao predsednik Odbora, 7. marta 2009. godine, obaveštava Advokatsku komoru Srbije da je Narodna skupština Republike Srbije na sednici 30. marta odlučivala o izboru, pa nije ni izabrala itd. Ovo je zaista vrlo interesantno – kako je to Boško Ristić dvadeset tri dana pre ove odluke znao kakav će biti ishod glasanja, ali izgleda, kod vas je sve moguće. Advokatska komora Srbije je uputila jedno pismo članovima Odbora za pravosuđe i upravu u ovom parlamentu. Pročitaću neke delove koji su zaista interesantni. Kaže se: ''Advokatska komora Srbije je 20. juna 2009. godine održala Skupštinu svojih članova, koja po svojoj prirodi obezbeđuje najšire predstavljanje njenih članova'', to je ono u skladu sa članom 36, ''na kojoj je trebalo od trojice kandidata da izabere jednog i predloži ga Skupštini. Tom prilikom je, iz do sada nepoznatih razloga, u ponovljenom glasanju ta tačka skinuta sa dnevnog reda Skupštine i nikada više nije vraćena na dnevni red. Kandidat koji je sada kandidovan od strane Advokatske komore Srbije je kandidat Upravnog odbora te komore, koji ne može po svojoj prirodi da obezbedi najširu zastupljenost njenih članova, što je zakonski preduslov za predlaganje kandidata.'' Ovo je, naravno, apsolutno tačno. Takođe, imamo podatak da je advokat iz Paraćina, gospodin Zoran Živković, bio kandidat Regionalne advokatske komore za Kragujevac i da je bio predložen dva puta za ovu funkciju, i to upravo na Skupštini, kasnije na Upravnom odboru, ali naravno, očigledno čovek ne ispunjava neke uslove koje traži isključivo DS i nije ni mogao da bude izabran. Zašto sam na početku rekla da su kandidati koji će biti izabrani, odnosno koje ćete verovatno izabrati, isključivo kadrovi DS i da će oni zajedno sa Boškom Ristićem, Snežanom Malović i Natom Mesarević da biraju sudije i tužioce? Vi ste sami u ovom predlogu napisali neke detalje koji očigledno govore o tome. Kažete da je Advokatska komora Srbije postupajući u skladu sa odredbama člana 36. stav 1. i člana 53. Zakona o Visokom savetu sudstva dostavila prvi predlog kandidata 28. januara 2009. godine. Tada predloženi kandidati nisu dobili potrebnu većinu glasova za izbor prvog sastava Visokog saveta sudstva, i onda imamo drugi predlog koji, kao što ste čuli, nije u skladu sa članom 36. Zakona o Visokom savetu sudstva. Vrlo je interesantno da će se neko ko je spreman da bude izabran suprotno zakonu prihvatiti tako značajne funkcije da određuje ko može, a ko ne može biti sudija, odnosno javni tužilac. U ovom predlogu Advokatska komora, odnosno Upravni odbor koji nam predlaže gospodina Dejana Ćirića, zaista nisam imala nameru da pominjem njegovo ime, ali neke karakteristike koje smo dobili o njemu moraju da se iznesu, i to karakteristike koje smo dobili upravo od predlagača, kaže: ''Nakon sveobuhvatne diskusije u kojoj su učestvovali svi prisutni članovi Upravnog odbora, predstavnici advokatskih komora u Srbiji, jedan broj prisutnih advokata, Upravni odbor Advokatske komore Srbije je doneo odluku da se Narodnoj skupštini kao jedini kandidat predloži Dejan Ćirić.'' Recimo, evo pitanja – zašto ne postoji i taj drugi kandidat, Zoran Živković, advokat iz Paraćina, koji je bio protivkandidat? Bitno da to bude jedini kandidat koji je, sada govorimo o njegovom profesionalnom angažovanju, o tome je Narodnu skupštinu obavestila Advokatska komora, član radne grupe Ministarstva pravde Republike Srbije za izradu Strategije reforme sistema besplatne pravne pomoći u Srbiji i član Komisije Ministarstva pravde Republike Srbije za izradu teksta zakona o pravosudnom ispitu. Dakle, jasno je da se radi o čoveku koji je kadar Demokratske stranke, jer bi jedino kao takav bio izabran da bude član ove radne grupe, odnosno Komisije. I što je još gore – očigledno je da je ovaj čovek već na platnom spisku Ministarstva pravde i da je on drugi predstavnik Ministarstva pravde, a po zakonu to može biti samo jedan i to ministar, to je gospođa Snežana Malović, ovo, takođe, govori da je ovaj predlog potpuno suprotan zakonu. Imamo i predlog Advokatske komore vezano za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca. Isto obrazloženje nakon sveobuhvatne diskusije i tako dalje, predlaže se kao jedini kandidat Miroslav Bojić, advokat iz Čačka. Takođe, u njegovoj profesionalnoj biografiji stoji da je član Komisije Ministarstva pravde za izradu teksta Zakonika o krivičnom postupku i da je član Komisije državne zajednice Srbija i Crna Gora, iz onog vremena, za harmonizaciju propisa Republike Srbije i Republike Crne Gore sa evropskim zakonodavstvom. Dame i gospodo, ove karakteristike sigurno nisu garancije da će ovaj gospodin primenjivati zakon tako što će biti zakon jednak za sve i što će svi biti isti pred zakonom, kada je u pitanju izbor sudija, odnosno javnih tužilaca, u ovom slučaju, i mi iz SRS nikako ne očekujemo, niti možemo da verujemo da ova dva čoveka kao predstavnici tih budućih tela mogu da rade nepristrasno i mogu da procenjuju ko zaista zaslužuje da bude i dalje sudija, odnosno javni tužilac. U međuvremenu oglasila se Advokatska komora Srbije, nezadovoljna ovim što se dešavalo, odnosno jedna grupa advokata, u skladu sa Statutom Advokatske komore Srbije i u pitanju su zaista eminentna imena, uglavnom beogradskih advokata, evo, recimo, Biljana Kajganić je jedna od tih advokata, i kažu ovako – Predlog delegata Skupštine Advokatske komore Srbije za sazivanje sednice Skupštine advokata shodno članu 17. Statuta Advokatske komore, dakle, ova grupa advokata kaže kako je dana 5. 09. 2009. godine Upravni odbor Advokatske komore Srbije doneo odluku da predloži kandidate za izborne članove Visokog saveta sudstva i za Državno veće tužilaca iz reda advokata, opredeljujući se za kandidata Dejana Ćirića i Miroslava Bojića, te kako je ta odluka nelegalna i nelegitimna, budući da predlaganje kandidata za te organe nije izvršeno na način na koji se obezbeđuje najšira predstavljenost njenih članova, shodno odredbi člana 36. stav 2. ZakonaVisokog saveta sudstva, to ovi potpisani delegati Skupštine Advokatske komore, na osnovu člana 17. Statuta te komore, predlažu da predsednik Advokatske komore Srbije zakaže sednicu Skupštine advokata, Advokatske komore Srbije gde bi se, između ostalog, raspravljalo i o ovim kandidatima, odnosno ne o ovim nego o kandidatima o kojima je već raspravljano na Skupštini, ali je suprotno zakonu konačnu reč doneo Upravni odbor. Zašto smo imali potrebu da vas upoznamo sa ovim? Pa, upravo iz razloga da vodite računa, vi koji ćete glasati za ove predloge, da ste već jedanput pokušali da glasate, pa niste uspeli da omogućite većinu i to samo zato što se desila greška u glasanju, već peta tog dana po redu, pa više niste mogli, gospođa Đukić-Dejanović više nije mogla da dozvoli da ponavljate glasanje zato što dvoje ili troje ljudi nije bilo u sali i nije glasalo. Želimo da vas upozorimo da ćete imati opet problema u javnosti, opet pokazujete jednu izuzetnu drskost i samovolju, ne interesuje vas šta kaže struka za bilo koju oblast o kojoj vi ovde odlučujete, kao što vas nije interesovalo mišljenje javnog mnjenja i pravničke struke kada je u pitanju ova nova mreža sudova, pa onda pre neki dan gospođa ministar Malović kaže, objašnjava, ubeđena, da će ta njena reforma doneti neko čudo neviđeno u oblasti pravosuđa, da će sudovi raditi efikasnije i onda je dala neko objašnjenje, odnosno primedbu. Zaista nisam mogla da je razumem, verovatno nisam dovoljno pametna koliko Snežana Malović, ali možda ćete vi razumeti. Gospođa Malović objašnjava zašto nam je potrebna ovakva reforma, zašto treba da se ukinu sudovi, odnosno da se smanje 104 suda u Srbiji. Kaže – znate, recimo, u Opštinskom sudu u Arilju svaki predmet može da se reši za tri godine, a u Beogradu je to nemoguće, sada nakon ove reforme to će biti izjednačeno. U kom smislu, nisam razumela da je našla modus i način da se neki predmet koji se u Arilju završi za tri godine da će se završiti i u Beogradu za tri godine. Razumela sam da će slični predmeti koji u Beogradu traju 17 godina i u Arilju umesto tri godine trajati 17, zato što će biti problem sa onim o čemu smo govorili kada se govorilo o toj takozvanoj mreži sudova, kada smo pokušali da objasnimo i ministru i vladajućoj većini da rade nešto što će doneti velike probleme pre svega građanima Srbije, građanima koji moraju da traže u određenim situacijama pravdu. Ministar Malović i pre dva dana tvrdi da je pristup pravdi i dalje moguć. Naravno da jeste, ali na koji način ako će neko iz Arilja morati da ide u Osnovni sud u Užice, koliko će mu biti potrebno da plati advokata, kako će moći da nađe veštaka, kako će da obezbedi da vodi svedoke i tako dalje. Još jedan problem koji prati primenu ovih zakona i tu takozvanu reformu koja se očekuje do kraja ove godine, jeste problem smanjenja broja sudija, smanjenja broja tužilaca i smanjenja broja zaposlenih u sudskoj upravi. Smanjenje broja podrazumeva i veliki broj otkaza. Procena je da je to oko 3.000 otkaza i to: oko 600 sudija, 400 tužilaca ili zamenika tužilaca i 2.000 zaposlenih u sudskoj upravi ostaće bez posla, nakon „uspešne“ reforme gospođe Snežane Malović i ovog režima. Dakle, ne vodite računa o interesima građana ni u jednoj oblasti. Čuli ste od kolega koji su govorili pre mene koliko ne vodite računa kada su u pitanju ljudi, da ne kažem obični ljudi, svi smo obični ljudi, postoje neki koji imaju neka specijalna ovlašćenja i ponašaju se kao da su ''bogom dani'' i oni su u Vladi, u režimu Borisa Tadića, oni se ponašaju tako što se smeju građanima Srbije u lice. Sinoć smo mogli da vidimo jednog ministra koji kaže da ćemo izaći iz recesije krajem ove godine ili početkom iduće, ali da se građani ne nadaju, to ne znači da će građani živeti bolje. Građani moraju bar još godinu dana da se muče jer, kako reče pametni ministar, bolje je biti van recesije nego u recesiji. Naravno, to je bilo ispraćeno njegovim ironičnim smehom. Taj smeh se odnosio na sve građane Srbije, to je očigledno. Iz dana u dan imamo takve situacije i takve slučajeve da se ministri ismevaju sa onim što jesu problemi građana Srbije; da ih baš briga što svakodnevno ljudi ostaju bez posla, da ih baš briga što je svaki peti građanin u Srbiji gladan. Takođe, ovih dana sam pročitala u štampi, što me je zaprepastilo, Vlada kaže da je plata od 8.160 dinara ili 8.360 dinara, nisam sigurna, zarada ispod koje se neko ko prima manje od toga smatra siromašnim! E, sad bih baš volela, pogotovo što je ministar finansija ovde, možda bi bilo zgodno da odgovorite gospođo Dragutinović, možda i vaša koleginica, a može i bilo ko od poslanika skupštinske većine – kako nije siromašan neko čija je zarada 8.160 dinara? Kako može da se živi sa tolikom platom, a vi smatrate da je neko ko ima toliku platu, odnosno zaradu, iznad linije siromaštva? Zar to nije ruganje narodu? Zar to nije ruganje svim onim ljudima koji sastavljaju kraj s krajem, a pogotovo onima koji ostaju bez posla? Imaćemo priliku da govorimo i o ovom zakonu, vidim da nam je danas stigao u materijalu, a koji se odnosi na smanjenje zaposlenih u državnoj upravi. Nisam imala priliku da pročitam još uvek Predlog zakona. Jesam slušala ministre i jesam pratila šta se dešava u toj oblasti. Tu će, takođe, da se desi ''čudo neviđeno'' – da će ostati zaposleni svi oni koje ste vi po partijskom zadatku poprimali ugovorom o delu, a gubiće posao ljudi koji su 20 i 30 godina u državnoj upravi, koji su ispekli zanat u tom delu, odnosno u poslu koji rade. Pitanje je kako ćete kasnije vi da radite kada otpustite te ljudi koji jedini znaju da rade taj posao? Naravno, o tome ćemo govoriti tada, kao što rekoh, kada ovaj zakon bude na dnevnom redu. Sada govorimo o tome što je vezano za oblast pravosuđa, za reforme u pravosuđu. Više puta je pokušavano sa reformama u oblasti pravosuđa i nikada se nije uspelo u potpunosti, nikada se nije uspelo da naše sudstvo bude nezavisno, da bude samostalno, da sudije odlučuju po sudijskoj dužnosti. Uvek je bilo onih koji su bili pod uticajem izvršne vlasti. Do sada je to bio manji broj sudija i manji broj javnih tužilaca. To su bili uglavnom ti poslušnici, koji su bili prepoznatljivi u svakom sudu, gde god ste krenuli u Srbiji, odnosno znalo se ko je režimski sudija i ko je režimski tužilac. Ovo što se sada radi, ovo je najgora ikada do sada pokušana ili sprovedena reforma. Danas ćemo imati izuzetke, sudije koji će suditi po zakonu, odnosno danas ćemo posle ove reforme imati većinu režimskih sudija, sudija kojima će i Boško Ristić i Snežana Malović, i ovaj Ćirić i Bojić, ne znam kako se zovu ovi koje ste predložili, moći da okrene telefon i da im kažu – ovaj predmet da se sudi ovako, ovaj da se sudi onako, odnosno da se presudi, ovo da se stavi u fioku, ovo da se iznese na sto. Reforma pravosuđa je trebalo da bude suprotna od svega ovoga što ste vi uradili. Trebalo je da bude takva da se smanji broj režimskih sudija, da sudije rade i sude po zakonu, a da tužioci budu nezavisni i da budu samostalni u svom radu, a to isto važi i za sudije, ali vi to niste hteli. Takođe je trebalo, u okviru vaše priče o ravnomernom regionalnom razvoju, da razvijate mrežu pravosudnu po Srbiji, a ne da je gasite, ne da je gušite. Žao mi je što gospođe ministar, i jedna i druga, gledam u vas kada govorim o ovome, jer vi ste deo Vlade, mada ne verujem da ste za ovo lično odgovorne. Taj ravnomerni regionalni razvoj pokazujete da vam je to samo nešto što lepo zvuči, a da to nije nešto što je namera ove vlade i ovog režima, jer ćete ostaviti bez posla i sudije i tužioci. S druge strane, postoji problem, odnosno što ne bi trebalo da predstavlja problem, ali će u ovoj situaciji biti zaista veliki problem, kada 500, 600 sudija ostane bez posla, a ne mogu da budu advokati u sudu u kojem su sudili. Zamislite nekoga ko je, recimo, 30 godina bio sudija u jednom sudu i on sada ne može posle 30 godina sudijskog iskustva, pošto nije bio podoban, pošto nema moralnu političku podobnost, pošto nije pokazao spremnost da sudi po nalozima izvršne vlasti, bilo da je u pitanju lokalna izvršna vlast ili republička izvršna vlast, taj neko će morati da se seli iz svog mesta stanovanja, jer mora da radi na teritoriji nekog drugog suda. Da li ste vi uopšte vodili računa o tome? Da li ste i vi, gospodo narodni poslanici, koji ste glasali za ove zakone i koji ćete glasati i za ove predloge kandidata za ovaj prvi saziv Visokog saveta sudstva i Tužilaštva, odnosno da li ste vodili računa o tome? Da li vi razgovarate uopšte sa narodom? Da li vi uopšte znate kako se zaista živi i šta su stvarni problemi građana Srbije? Da li vi izlazite iz automobila ili da li nekada imate neki kontakt u prodavnici, na pijaci, u gradskom saobraćaju, na nekom javnom mestu, gde možete da sretnete običnog čoveka, koji ima puno problema, koji ima puno primedbi na funkcionisanje vlasti, na ono što dobijamo, što dobijaju od skupštinske većine, od Vlade Republike Srbije? Ja sam uverena da, bar, ponekad porazgovarate sa nekim čovekom. Da li vas nekad neko zaustavi na ulici? Mi zaista svakodnevno imamo takve kontakte, pored toga što građani pišu u SRS, u našu poslaničku grupu, nas ljudi sretaju na ulici, pozivaju telefonom, i naše opštinske odbore, žale se, pitaju – kako da im pomognemo? Ja sam, kažem, u obilasku 40 opština u prethodih mesec dana toliko toga čula, opet ću da pomenem Arilje, jer ga je pominjala i gospođa Malović, ljudi u opštinskom odboru kažu – ne bojte se vi za opštinski odbor, mi odlično radimo, kao što vidite, odlično funkcionišemo, naš problem je malina, naš problem je Vlada Republike Srbije, koja nas je prevarila tako što je stala isključivo, kada je u pitanju malina, na stranu ''hladnjačara'' i što je nas proizvođače malina ostavila na cedilu, što smo svi sada na gubitku, i što je najgore – što je Vlada uspela da kupi predvodnike tog protesta ''malinara''. Kada su došli ispred Vlade – stajali su, ležali, sedeli 24 časa. I taj neko koji ih je predstavljao, posle tog vremena je rekao da je sve dogovorio sa Vladom, da mogu da se vrate kući. On jeste dogovorio da samo njegova malina bude prodata, odnosno plaćena po ceni koju su tražili svi ''malinari'' – ostali su ostali na onome što su Vladu uslovili ''hladnjačari''. Zašto pominjem ovu temu, vezano za ovaj dnevni red? Zato što govorim o nečemu što su životni, svakodnevni problemi građana, o čemu niko iz Vlade ne vodi računa, o čemu niko iz Vlade ne želi da čuje šta kažu građani. Zbog toga me zabrinjava da narodni poslanici vladajuće većine nemaju kontakt sa građanima. Drage kolege, i vas su birali građani Republike Srbije. Valjda treba da udovoljavate zahtevima građana, onoliko koliko je to u skladu sa zakonom. Vi, kao vladajuća većina, sigurno ste moćni u smislu toga da vi možete da kažete predstavniku Vlade ili Vladi Republike Srbije – nećemo glasati za ovaj zakon; nećemo podržati ovaj vaš predlog, ali nećemo dozvoliti ni da trgujete, pravite neke nove skupštinske većine, da svaku sednicu kupujete na ovaj ili onaj način, već tražimo, insistiramo da Vlada radi u interesu građana Republike Srbije. Vi to možete. Mi kao poslanici opozicije možemo da skrećemo pažnju. Nažalost, sve je manje mogućnosti sa ove govornice, s obzirom na ograničeno vreme, s obzirom na spajanje ovoliko tačaka dnevnog reda – da se ne bi moglo posvetiti dovoljno vremena jednoj po jednoj tački dnevnog reda. Naravno, to je samo zato što se vama žuri da se pojavite u javnosti i da kažete – koliko smo već stotina zakona doneli. To što svaka dva meseca imamo izmene i dopune istog zakona koji danas donesemo, to nikog nije briga, o tome ne želite da govorite, ne želite da govorite ni o čemu što su suštinski problemi rada ovog parlamenta i rada Vlade, a pre svega što su suštinski problemi građana Republike Srbije. Niko još u javnosti nije odgovorio na pitanja šta će biti sa tri hiljade ljudi koji su trenutno zaposleni u oblasti pravosuđa, šta će oni da rade u narednom periodu, kako će biti regulisan njihov ekonomski status, da li će biti na njih primenjen neki socijalni program, da li oni podležu Zakonu o radu, da li će biti neki poseban socijalni program kakav ste predvideli za zaposlene u državnoj upravi. Nije dobro, gospođe ministri, da se u javnosti hvalite, kao što je to pre neki dan uradio gospodin Milan Marković, pa je bio naslov u jednim novinama "Obezbeđene pare za otkaze". Stavite vaše fotografije na naslovnu stranu novina i dajte izjavu kada budete obezbedili pare za nova radna mesta. Lako je deliti ljudima otkaze i u državnoj upravi i u pravosuđu. A znate koliko ste sami odgovorni za enormno povećan broj zaposlenih u administraciji za ovih devet godina koliko ste vi iz Dosa na vlasti i koliko ste zadovoljavali vaše partijske apetite i zapošljavali vaše partijske funkcionere ili ljude koji su vam pomagali u toku izborne kampanje, koji su lepili plakate i tako dalje, koliko ste vi odgovorni za to enormno povećanje broja zaposlenih, a zaklinjali ste se 2000. godine da ćete vi da obezbedite ažurnu administraciju, jeftinu administraciju, umesto toga od osam hiljada dobili smo, skoro se baratalo podatkom od 28 hiljada zaposlenih u državnoj upravi, a najnoviji podatak statistike kaže da su to 32 hiljade zaposlenih. Očigledno, te četiri hiljade koje su se pojavile u poslednja 2-3 meseca, to su zaposleni u vašim agencijama, to su oni koji rade u paralelnim državnim ili paradržavnim organima. To su oni o kojima smo mi govorili unazad godinu-dve dana, koliko su popularne razne agencije, da se manete ćorava posla, da ne možete preko grbače građana da udomljavate i zapošljavate vaše partijske radnike i funkcionere. Naravno, niko od njih danas neće ostati bez posla, 104 agencije koje plaćaju građani Srbije, a koje ni za šta ne služe i uopšte nisu potrebne. Ili, ako će ostati te 104 agencije, onda gospodo, vi ministri, pakujte svoje lične stvari iz ministarstava i idite odatle, jer paralelni organi i agencije i ministarstva nisu potrebni i da smo u najboljoj ekonomskoj situaciji, nisu potrebni sa pravnog aspekta, a pogotovo u ovoj situaciji kada postoje toliki problemi koje svakodnevno trpe građani Republike Srbije. Dakle, mi tvrdimo da niko u te 104 agencije neće ostati bez posla zato što su to vaše agencije, vi ste tamo ušuškali vaše drage aktiviste, a bez posla će ostati ljudi sa 30 ili 35 godina radnog staža koji nigde više ne mogu da se zaposle, koji nemaju nikakve šanse. Kako će oni preživeti, da li će preživeti, to ni vas u Vladi, ni vas u skupštinskoj većini uopšte nije briga. Kako će preživeti ove tri hiljade, najmanje tri hiljade, zaposlenih u pravosuđu, a od tog, dve hiljade zaposlenih u sudskoj upravi koji imaju platu oko 14 hiljada dinara, maksimalno 21 hiljadu dinara sa visokom spremom? Dakle, ne radi se o tome da ćete vi na ovaj način zaštititi državni budžet, jer se ne radi o novcu koji je nešto bitan za državni budžet. Niste još uvek smanjili plate u javnim preduzećima, o kojima smo govorili pre više od godinu dana. Doneli ste uredbu i dalje vam vaši stranački funkcioneri koji su funkcioneri, odnosno u menadžmentu i upravi javnih preduzeća imaju basnoslovne iznose...Hvala lepo. [[Aplauz.]]
Isteklo je vreme, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Gospođo predsednice, uvažene ministarke, malobrojne koleginice i kolege, ja ću morati da većinu svog izlaganja uputim malobrojnim, u sali prisutnim, predstavnicima vladajuće većine. Mi iz LDP taman se obradujemo da nekad zaista činite neke poteze koji predstavljaju ponašanje takozvane proevropske vlade, a onda nas vrlo brzo demantujete. Tako je i oko vaših aktivnosti u vezi sa Savetom Radiodifuzne agencije i izborom članova. Dopustili ste da već skoro godinu dana RRA nema dva člana. Proletos ste na silu promenili Zakon o radiodifuziji i ubacili da Odbor za kulturu i informisanje ako predlagači predlože više od dva može i treba da izbaci ostale, višak, i da izabere dva koji će doći do Skupštine. Ni to niste uradili kada je u pitanju ovaj nedostajući kandidat za Savet RRA, koga daju i predlažu nevladine organizacije i udruženja građana. Biće to interesantna diskusija kad do nje dođe, da se vidi kako se teoretičari teorije ''trećeg metka'' nagrađuju ili pokušavaju da nagrade. Vratimo se na ovo što je pred nama, a to je izbor kandidata koga predlažu stručna i novinarska udruženja. Da, ima dva kandidata, jedan je NUNS-ov, za koga ćemo mi glasati, to je Gordana Suša, a drugi je UNS-ov, odnosno Ljilja Smajlović, i verovatno potpredsednika vaše stranke, pa ćete vi verovatno glasati za ovog drugog, ali mislim da to ništa neće promeniti u stvaranju institucija ove zemlje. Takav način izbora derogira institucije. Institucija Saveta Radiodifuzne agencije je vama značajna. To je jedina institucija na čijem čelu se nalazi vladika, u ovom trenutku vladika Porfirije. A, uprkos tome, kažu da je ona konzervativna, da strogo vodi računa da u "Velikom bratu" ili u "Farmi" ili u drugim rijaliti šou programima nema scena eksplicitnog seksa, valjda samo implicitnog, a onda pre neko veče, na jednoj komercijalnoj televiziji, žena priča kako ju je otac zlostavljao, kako je tri puta abortirala, ne, 50 puta abortirala, da otac godinama siluje ćerku, a voditeljka pita tu ženu da li doživljava orgazam dok ju je zlostavlja otac i, ništa se ne dešava. Pošto se ništa ne dešava u ovom slučaju, onda je normalno da se ništa ne dešava i u jednom drastičnijem slučaju, a to je da država Srbija još uvek nema javni servis ili ima takozvani Javni servis koji je postao komercijalni servis. Kolega Andrić je pričao o tome da RTS ne ostvaruje nijednu od devet funkcija Javnog servisa. Ostvaruje jednu koja nije među tih devet, a to je da je najgledanija. Međutim, tih devet obaveza Javnog servisa podrazumevaju da ona ne može biti najgledanija. I zato ću se ja u svom izlaganju malo pozabaviti tim takozvanim. Javnim servisom koga još nemamo, odnosno komercijalnim servisom koga smo dobili našim parama, parama iz pretplate. Za svaku firmu je važno, i baš mi je drago kad već nema Dragana Vujadinovića koji voli da piše o ovome, tu je ministarka finansija, ona će to razumeti, dakle, za svaku firmu i za normalno poslovanje svakog preduzeća važna je rentabilnost, sigurnost i likvidnost. Ta tri principa, nažalost, RTS ne ostvaruje. Ovo su radili eksperti i potpisao je jedan od poznatih stručnjaka za bilanse preduzeća, dr Jovan Ranković, kada se pogledaju završni računi za 2008. i 2007. godinu, (evo ga Vujadinović, sad ću, Dragane, nešto za tebe) vidi se da se RTS raspada. Na kraju 2007. u aktivi bilansa imalo je kumuliran gubitak od milijardu i 765 miliona, a u toku 2008. godine taj gubitak je porastao za još 176 miliona, tako da je na kraju 2008. gubitak RTS bio skoro dve milijarde dinara. To povećanje gubitka jeste znak da je poslovanje sa gubitkom RTS pojelo 27,96% ukupnog sopstvenog kapitala. To je sve imalo za posledicu nedostatak sopstvenog kapitala od tri i po milijarde dinara, što znači da je 50% stalne imovine RTS finansirano pozajmljenim izvorima. Ovo povećanje kumuliranog gubitka prouzrokovalo je i povećanje dugoročnih kredita za 652 miliona dinara, a kratkoročnih za milijardu i 300 miliona dinara. To je povećalo ne samo stanje zaduženosti, nego ugrozilo rentabilitet firme okolnošću da povećanje obaveza, kako dugoročnih, tako i kratkoročnih prati povećanje njihove cene, to jest kamata i povećanje dospelih rata za plaćanje. Iz ova dva izveštaja za 2007. i 2008. godinu ne može baš najjasnije da se izvuče zaključak o pravim razlozima poslovanja RTS sa ovolikim gubicima. Ono što je najinteresantnije – šta je tu čudno? Tu je čudno da se prihodi povećavaju, a povećavaju se i gubici. Samo u 2008. godini prihodi su veći od onih iz prethodne godine za gotovo dve milijarde dinara. Ukupni prihodi RTS u 2008. godini su preko 12 milijardi dinara, 140 miliona evra. Znači, RTS troši oko 11 i po miliona evra. Na šta troši toliki novac? Recimo, troši na sportske prenose. U prošloj godini osam stotina četiri miliona je potrošeno na sportske prenose, kao da je RTS sportski kanal. A ne piše u onih devet obaveza Javnog servisa da bude sportski kanal. Ne govorim o platama, da ne govorim o zabavnom programu kada kažem da je taj RTS postao komercijalna televizija, mislim na ono – ''menjam babu za ženu'' i takve emisije i emisije koje se plaćaju i po sto hiljada, sto dvadeset hiljada evra. A šta je funkcija Javnog servisa? Sve suprotno od toga. Ono što treba Javni servis da radi to ne radi. Evo jednog primera – kada bi neku utakmicu, recimo, reprezentacije, koju građani Srbije treba da vide, komercijalne televizije bile nesposobne da plate prava, jer je skupo, iz inostranstva se igra, tada bi trebalo da uskoči Javni servis, jer to građani treba da vide. Sve drugo što komercijalne televizije mogu da kupe, govorim o sportskim prenosima, o zabavnim emisijama, to treba komercijalne televizije da rade. Ovde se često dešava da u tom takmičenju komercijalnih televizija i RTS, RTS pobedi, plati prava duplo više nego što koštaju, a to je novac poreskih obveznika, naš novac. Znači, godinama se već toleriše takvo stanje u RTS, od kada je Koštunica po ubistvu Đinđića preuzeo Vladu i postavio tamo svog partijskog i političkog komesara za medije, a vi ćutite. Sada imate većinu. Mislite – kakve sada veze ima poslovanje RTS sa izborom člana RRA? Ima! Mi smo odgovorni za ovo poslovanje. Vi, prvenstveno, zato što taj savet RRA bira Upravni odbor RTS, a taj upravni odbor vodi RTS u stečaj, a taj savet RRA, na čelu sa Vladikom Porfirijem, ne reaguje. Znači, RTS pred stečajem, kada Vlada počne da mu oprašta dugove, to će, gospođo Dragutinović, biti dodatno opterećenje poreskih obveznika. Ljudi plaćaju porez, od tog poreza deo ide RTS. Ljudi plaćaju pretplatu da bi imali obrazovni, školski, naučni program, a imaju "Svadba 48 sati" i "Moj rođak sa sela", "Selo gori, a baba se češlja". To nije Javni servis. Ne želite da na Odboru za kulturu i informisanje sednemo i da pričamo sa kandidatima – da li će oni tolerisati ovakvo ponašanje Upravnog odbora RTS, zbog građana. Ovi koji vode RTS u stečaj su: akademik Nikša Stipčević, Dragomir Antonić, etnolog, prof. dr Jovan Babić, filozof, Slavoljub Đukić, novinar Milica Kuburović, novinar, Predrag J. Marković, istoričar, to je onaj što ima kvizove, ali to nije sukob interesa, dr Boško Mijatović, ekonomista, Dušan Savić, sportski radnik, Dušan Stokanović, ekonomista, to je onaj što ima verski kalendar koji košta 300 hiljada evra godišnje. Ova gospoda su odgovorna za srljanje RTS u stečaj. Ta gospoda i gospođe su 2007. godine od naših para primali dve i po hiljade evra. Toliko su koštali poreske obveznike. Njihove plate su veće nego vaše. Možda vama partijska disciplina nalaže da ostane sve po starom, ali se nadam, onda, da će kolege iz Nove Srbije opstati u onoj ideji sa onim knjižicama koje su pre neki dan delili ovde, jer vas samo to može naučiti pameti. Interesi koji su vidljivi iz ovakvog tolerisanja, pretvaranja Javnog servisa u komercijalni servis, interesi koji su vidljivi iz ovakvog upravnog odbora, koji je, na dan kada je izabran, izabrao menadžera, koji ništa nije kriv, na kraju krajeva, on nema fakultet, pa ne mora ni da zna da bolje upravlja firmom, novi ljudi su odgovorni, njih je izabrao RRA, a mi biramo RRA, prema tome, mi smo odgovorni. Interesi su toliko vidljivi da ćete na kraju vi snositi velike političke štete zbog toga. Kao opozicionu stranku – baš me briga! Meni je interes da imate političke štete, ali zbog toga će imati štete i proevropska ideja u Srbiji i zbog toga mi nije svejedno. Zato vas upozoravam, uzmite se u pamet! Dogovorite se sa svojim kabinetom, predsednikom, da izmenimo Zakon o radiodifuziji, da sredimo medijsku scenu, da počnemo najzad da pravimo institucije u ovoj zemlji. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstven pretres o: Predlogu odluke o izboru članova Saveta Republičke agencije za poštanske usluge, Listi kandidata za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, Predlozima odluka o prestanku sudijske dužnosti, Predlogu za izbor izbornog člana prvog sastava Visokog saveta sudstva iz reda advokata, Predlogu za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata i Predlogu odluke o dopunama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Zahvaljujem, gospođo ministar, vama i vašim saradnicima. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O REGULISANjU OBAVEZA REPUBLIKE SRBIJE PREMA MEĐUNARODNOM MONETARNOM FONDU PO OSNOVU KORIŠĆENjA SREDSTAVA ALOKACIJE SPECIJALNIH PRAVA VUČENjA ODOBRENIH REZOLUCIJAMA ODBORA GUVERNERA BR. 64-3 I BR. 52-4 (načela) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili se Izveštaj Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, što znači da im pripada: Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju –jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslaničkojgrupi SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslaničkoj grupi G17 plus –28 minuta i 48 sekundi; Poslaničkoj grupi DSS- Vojislav Koštunica – 25 minuta 12 sekundi; Poslaničkoj grupi Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslaničkoj grupi SPS-JS – 18 minuta; Poslaničkoj grupi LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanički grupi Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslaničkoj grupi manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslaničkoj grupi PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već niste učinili do sada, da odmah podnesete prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će, po ovoj tački dnevnog reda, poslaničke grupe predstavljati: narodni poslanik Miloš Radulović – Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Jorgovanka Tabaković – Poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Boris Aleksić – Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom monetarnom fondu po osnovu korišćenja sredstava alokacije specijalnih prava vučenja odobrenih rezolucijama Odbora guvernera br. 64-3 i br. 52-4. Da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dragutinović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o regulisanju obaveze Republike Srbije prema MMF, po osnovu korišćenja alokacije specijalnih prava vučenja. Nećete mi zameriti ako iskoristim ovu priliku da se svi zajedno podsetimo uloge koju imaju specijalna prava vučenja. To je oblik međunarodne rezervne aktive koji je kamatonosan. Nastao je 1969. godine, sa ciljem da podrži bretonvudski sistem fiksnih deviznih kurseva, kao dopuna oficijelnim službenim deviznim rezervama zemlje. Zemlje koje su tada bile u sistemu fiksnih deviznih kurseva imale su potrebu da drže određeni deo rezervi u zlatu ili u valuti koja se najčešće primenjivala, a to je bio dolar i da te rezerve razmenjuju za domaću valutu na deviznom i tržištu zlata. Na taj način one su držale kurseve stabilnim. Međutim, međunarodna ponuda zlata i dolara bila je relativno mala da podrži svetski razvoj trgovine i razvoj finansijskog sistema i zato je MMF, kao međunarodna finansijska institucija, zapravo kreirao novu rezervnu valutu, a to su specijalna prava vučenja. Samo nekoliko godina kasnije, bretnovudski sistem je te 1973. godine doživeo slom, tako da su nekako specijalna prava vučenja izgubila delimično onu ulogu koju su imala u sistemu fiksnih kurseva. Dakle, to nije novac, to nisu potraživanja MMF, ni obaveze zemlje članice. Specijalna prava vučenja jesu potencijalna potraživanja MMF, odnosno potencijalne obaveze zemalja članica. Kamatna stopa na specijalno pravo vučenja menja se nedeljno, uvek petkom, i tekuća kamatna stopa na specijalna prava vučenja je 0,26%. Kako se alociraju specijalna prava vučenja? Ona se alociraju prema kvotama. Kvote se računaju na osnovu formula. Biće prilike da kažemo kakva se reforma u ovom trenutku vodi i sprovodi u međunarodnoj finansijskoj instituciji, odnosno MMF. Znači, u toku je promena i promenjena je forma. U osnovi postoje dve vrste alokacija: jedna je opšta alokacija, a druga je specijalna. Opšta alokacija specijalnih prava vučenja zasnovana je na dugoročnim potrebama međunarodne zajednice i do sada su dodeljene samo tri opšte alokacije. Prva je bila u periodu od 1970. do 1972. godine, druga je bila u periodu od 1979. do 1981. godine i treća u avgustu 2009. godine, najveća po svojoj vrednosti. Samo isticanje kada su bile opšte alokacije govori o tome da se uvek radilo o nekim kriznim godinama. Dakle, ova opšta alokacija koja je dodeljena 2009. godine u suštini jeste pomoć zemljama članicama da povećaju svoju likvidnost. Pored opšte alokacije, koja na nivou svetske privrede iznosi negde 250 milijardi dolara, postoji i ta specijalna alokacija. Odluka o njoj doneta je još 1997. godine, ali je tek sada sprovedena u delo. Namera je u osnovi da se ispravi nepravda prema onim zemljama koje su postale članice nakon 1981. godine, dakle, nisu mogle da učestvuju u dodeli opšte alokacije, a takvih je sada 20% zemalja članica MMF, među kojima je i Srbija. Odakle je došlo do opšte i specijalne alokacije ovih sredstava? Najvažniji izvor jesu bilateralni krediti koje MMF sklapa sa pojedinim zemljama članicama, to je pravo sklopio sa Japanom, Norveškom i Kanadom, zatim sa gotovo svakom članicom EU, Švajcarskom i konačno, bilateralni krediti koji su omogućili opštu i specijalnu alokaciju dobijeni su i od Kine, Brazila i Rusije. Koliko je dobila Republika Srbija od ove opšte i specijalne alokacije specijalnih prava vučenja? Dakle, po osnovu opšte alokacije dobijeno je 346,7, najgrublje, miliona specijalnih prava vučenja ili oko 550 miliona dolara, a na osnovu specijalne alokacije 41,7 milion specijalnih prava vučenja, dakle, oko 66 miliona dolara, prema tome, sve zajedno nešto oko 620 miliona dolara u ovom trenutku je raspoloživo Srbiji, na osnovu opšte i specijalne alokacije specijalnih prava vučenja. Kada govorimo o ovoj alokaciji, htela bih da istaknem da se ne radi o kreditu, nema nikakve veze sa stend-baj aranžmanima ili sa proširenim aranžmanima koje države članice imaju sa MMF, ovo je potencijalni novac koji se može, a naravno i ne mora, koristiti bez uslovljavanja. Dakle, ukoliko se ne koristi, država nema nikakav trošak, a ukoliko se koristiti, jedini trošak je trošak kamate, koji, kao što sam rekla, iznosi 0,26% na godišnjem nivou. Pri tome, ne treba zaboraviti da je kamatna stopa promenljiva i da se menja petkom svake nedelje. Moguće je, teorijski, da ukoliko se sakupi više od 70% glasačkih prava, da se odluči da se povuče, odnosno poništi, ova alokacija. Kao što sam rekla, ovo je treća alokacija, bile su još dve, do sada ovakve odluke nisu donete. U tom smislu, Republika Srbija bi morala, kao i svaka druga članica koja koristi ova sredstva, da vrati, odnosno poništi datu alokaciju. Kada sam rekla da se sredstva koriste bezuslovno, znači, u osnovi postoje tri moguće upotrebe ovih sredstava, moguće je da pomognu platno-bilansnim problemima, dakle, da budu podrška i povećaju devizne rezerve zemlje, moguće je da se koriste za budžetske potrebe, za pokriće deficita, odnosno za finansiranja otplata dugova. Da li ćemo mi koristi ova sredstava? Naravno, da. Zašto? Zato što su najjeftinija. Ne možete na tržištu naći jeftinija sredstva od ovih, ali ćemo se truditi da se sredstva koriste ne za finansiranje deficita, već za otplatu dugova, odnosno refinansiranje postojećih dugova. Još jednom da ponovim radi se o sredstvima koja su dostupna svakoj zemlji članici MMF, bez ikakvog uslovljavanja. Radi se o najjeftinijim sredstvima koje je moguće naći, mogu se veoma brzo povući. Zato molim narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju za ovaj zakon. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospođo ministar. Da li izvestioci Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Da, gospodin Vlajko Senić, izvolite.
Poštovana gospođo ministre, poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, ovu priliku ću iskoristiti da, u stvari, šire govorim o ulozi koju MMF jeste imao u Srbiji posle 2000. godine, o situaciji u kojoj se danas Srbija u ekonomskom smislu nalazi i o neophodnim reformama koje država mora da učini, u narednom periodu, da više ne bismo dolazili u situaciju u kojoj se nalazimo danas. Pre goga ću reći nešto slično što je govorila ministarka u toku svog izlaganja. Važno je da znamo da je svetska ekonomska kriza, koja se desila krajem 2008. godine, zapravo počela je zvanično i traje celu 2009. godinu, dovela do ozbiljnih reformi u međunarodnim finansijskim institucijama, da je MMF dobio ključno mesto u borbi protiv svetske krize, iako je do svetske krize MMF praktično postajao sve manje i manje važna institucija, čak se i postavljalo pitanje opravdanosti njegovog postojanja, funkcionisanja i svrhe koju ima. Srećom, zbog toga što smo kao svet, a i mi kao država, imali i ranije iskustva sa krizama, ovoga puta je i svet reagovao mnogo brže i odlučnije, a mislim da je i Srbija dobro reagovala, neko buduće vreme će pokazati koliko je ta reakcija bila efikasno i koliko ćemo uspeti iz ove krize da izađemo. Svi parametri, koji su ekonomski i koji su veoma konkretni, govore da se svet polako nalazi na putu izlaska iz krize, da je 2010. godina, godina kada će svetski društveni proizvod rasti, za razliku od ove godine, kada će se prvi put, čini mi se posle Drugog svetskog rata, desiti pad svetskog društvenog proizvoda. To je trend za koji verujem da će se videti i u Srbiji. Mi ćemo ove godine imati pad društvenog proizvoda oko 4 ili 4,5%, a sledeća godina, u nekoj boljoj varijanti, može da bude godina stagnacije ili nekog minimalnog rasta. Važno je reći da smo tokom proteklih devet ili deset godina, a slušaćemo to sigurno i danas, imali dosta kritika na ulogu MMF u reformama u Srbiji. Tu treba razdvojiti dve stvari. S jedne strane, finansijski posmatrano, ta uloga nije bila toliko značajna, ali je, sa stanovišta kredibiliteta reformi i poruke koja je poslata drugim potencijalnim investitorima, saradnja Srbije i MMF bila više nego važna. Ovo o čemu je govorila ministarke jeste nešto na šta mi kao zemlja nismo uticali ali, u svakom slučaju, jeste dobra prilika da na međunarodnom tržištu dođemo do značajnih sredstava pod najpovoljnijim mogućim uslovima, daleko povoljnijim od bilo kakvih drugih potencijalnih izvora finansiranja. Ono što je, takođe, važno, to je nešto što je van našeg stend-baj aranžmana i nešto za šta nećemo imati u nekom narednom periodu obavezu da ta sredstva vratimo. Posle 2000. godine, prvi stend-baj aranžman, mi smo, tada kao savezna država, potpisali, 2001. godine na iznos od 200 miliona specijalnih prava vučenja i on je završen 2002. godine. U stvari, to je bila ta inicijalna podrška promenama u Srbiji i izgradnji institucija i ponovnog vraćanja Srbije u političke, a pre svega ekonomske tokove. Do 2005. godine, posle toga, nismo imali stend-baj aranžman, ali smo imali takozvani aranžman produženog finansiranja, tokom koje tri godine je Srbija povukla 650 miliona specijalnih prava vučenja. Taj aranžman je prevremeno otplaćen krajem 2006. i početkom 2007. godine, što je tada bila slika dobrog finansijskog stanja u Srbiji. Nakon toga, po Statutu četiri MMF, nastavljen je post-program monitoring za Srbiju, što se pokazalo kao dobro, jer se on, praktično, naslonio na početak krize koji se u Srbiji desio krajem 2008. godine. Mi smo, to treba reći, sigurno u regionu bili prva zemlja koja je krajem 2008. godine inicirala pregovore sa MMF o novom stend-baj aranžmanu, jer je tada već bilo jasno da će se svetska finansijska kriza, koja postoji, preliti na Srbiju i da će biti značajna podrška MMF. U tom trenutku smo mislili da će ta podrška biti samo institucionalna, savetodavna i da ćemo moći bez finansijske podrške da prođemo kroz ovaj težak period krize. Međutim, vremenom se pokazalo da nam je neophodna i finansijska podrška i konkretan kredit od MMF, te smo prvo potpisali stend-baj aranžman, u januaru 2009. godine, u iznosu od 350 miliona dolara specijalnih prava vučenja, da bi prilikom njegove, čini mi se druge revizije u maju 2009. godine ta kvota povećana na 2,6 milijardi specijalnih prava vučenja ili na oko 10% društvenog proizvoda Srbije ili 560% naše kvote u MMF. Mi smo za sada povukli 750 miliona specijalnih prava vučenja. Ono što je možda važnije od svega toga, taj dogovor koji smo sklopili sa MMF bio je osnova za sklapanje bečke inicijative ili bečkog dogovora, koji je omogućio da eksterna izloženost banaka u Srbiji ostane ista kao i tokom prethodne godine. Svi znamo da je najveći problem zemalja u razvoju, koje su izuzetno visoko zavisne od uvoza kapitala, bio upravo kreditni pad i nedostatak kapitala. Mislim da je to važno reći. Građani Srbije treba da znaju da je taj sporazum, koji smo potpisali, omogućio refinansiranje velikog broja naših obaveza, pre svega govorim o obavezama privatnog sektora, ne toliko o obavezama državnog sektora. Na taj način smo uticali da pad ekonomije bude verovatno manji nego što bi bio da nije bilo tog bečkog sporazuma i refinansiranja dugova. Šta hoću da kažem? Hoću da kažem da su svi ovi sporazumi, revizije, aranžmani bili s vremena na vreme, svaka dva, tri, četiri meseca, u zavisnosti od toga kada su se dešavali, jedna slika i prolazno vreme kako funkcioniše naš, pre svega finansijski sistem, kako međunarodna zajednica gleda na kvalitet reformi koje se sprovode u Srbiji i šta je neophodno uraditi u budućem periodu da bi se ta podrška nastavila. Još jednom kažem, to nije u finansijskom smislu bilo odlučujuće za Srbiju, ali je, u svakom slučaju, doprinelo da druge investicije, strane, direktne ili grinfild investicije, lakše dolaze u Srbiju ako se pokaže da je naša saradnja sa institucijom MMF ocenjena pozitivno. Zbog toga treba izbeći politički kontekst saradnje. Mislim da se danas nalazimo u situaciji kada i neke druge zemlje koriste podršku MMF. Navešću slučaj Poljske koja doduše ne koristi stend-baj aranžman, ali koristi jedan drugi način finansiranja, takođe, povlačeći kredite kao ekonomija koja je sigurno na daleko, višem nivou i stepenu razvoja nego što se nalazi Srbija. Dvadesetak zemalja sveta u ovom trenutku koristi ovakav oblik aranžmana kao što koristi Srbija. Mislim da će ovaj aranžman koji smo sklopili pokazati da možda neće biti neophodno da sva sredstva povučemo, ali će nam biti veoma važna, da kažem, institucionalna podrška za one reforme koje stoje pred nama. U tom smislu i jeste bila treća revizija ovog aranžmana i ono što očekujemo krajem ovog i početkom sledećeg meseca, usaglašavanje sa predstavnicima MMF o tome koji kvantitet i kvalitet reformi u Srbiji treba da se sprovede da bismo dobili podršku i da bismo mogli da prevaziđemo problem deficita koji će se sigurno javiti i za 2010. godinu, jer dosadašnji model ravnoteže u Srbiji nije više održiv, ne možemo toliko računati na prihod od privatizacije i ne možemo računati na toliki priliv kapitala. Veoma je važno da se ovi razgovori u tom nekom institucionalnom smislu nastave i da oni predstavljaju jednu međunarodnu podršku za reforme koje Srbija treba da sprovede u nekom narednom periodu. Iskoristiću priliku da kažem da su to, rekao bih, tri, četiri ključne oblasti reformi koje će Vlada, uz jasnu političku podršku, morati u narednom periodu da sprovede, a to je u stvari najbolje prikazano u jednom izveštaju Svetske banke, koji je, takođe, urađen na inicijativu našeg ministarstva finansija, a o trošku Svetske banke. To su reforme u penzionom sistemu, to je nastavak reformi u obrazovanju i zdravstvu, i to je reforma u socijalnim davanjima koja postoji, iz budžeta Srbije, a koja nisu davanja kroz redovni penzioni sistem. Naravno, navešću samo jedan primer, verovatno nas najteža oblast reformi očekuje u penzionom sistemu. Ovaj ritam plaćanja penzija će nas dovesti do toga da sledeće godine 14% društvenog proizvoda Srbije mora da odvaja za penzije. Zaista ne znam napamet podatke svih drugih zemalja, ali pretpostavljam da je ovo jedan od najvećih procenata koji postoji u okruženju, a verovatno i u svetu. Moraćemo da napravimo određene promene koje će omogućiti odgovarajući kvantitet i kvalitet isplate penzija, ali u skladu sa ekonomskim mogućnostima Srbije i u skladu sa činjenicom da taj sistem mora da bude održiv. Neke analize govore, bez obzira što smo u političkom smislu morali da napravimo u oktobru 2008. godine zakon koji je doveo do povećanja penzija, da je zbog kasnijeg monetarnog prilagođavanja i pada kursa dinara u realnom smislu možda došlo i do pada penzija za njihove korisnike. Dakle, to su stvari koje treba da omoguće da dođemo do nove osnove na kojoj će funkcionisati naša ekonomija, da se naši fiskalni izdaci usklade sa prihodima i da, kao deo toga, tokom prethodnog izlaganja ovde smo slušali kritike kako je netačna predstojeća najava reforme smanjenja zaposlenih u državnom sektoru, kako postoje ministarstva koja imaju 20 državnih sekretara i slične, netačne informacije na koje nije neophodno odgovarati jer su potpuno netačne i neistinite, ali mislim da je ovo jedan početak reforme u državnom sektoru koji jeste neophodan i ograničavanje broja zaposlenih u državnom sektoru jeste sigurno prvi korak. Neka druga vlada možda drugog političkog sastava imaće priliku da to uradi na kvalitetniji način, ali siguran sam da ovo što se sada čini, što će se činiti u narednom periodu jeste nešto što je nužno. Ono što je važno, istakao bih da je zahvaljujući podršci međunarodne zajednice, a dobro je što je Ministarstvo finansija pre neki dan objavilo podatak da je 4,5 milijarde evra bespovratnih donacija došlo u Srbiju od 2000. godine, važno je, pogotovo u svetlu, da kažem, stalne kritike kako promene nisu dovele do ulaska kapitala. Važno je znati da naravno u narednom periodu više nismo zemlja tog stepena siromaštva koja može da računa na takvu podršku međunarodne zajednice i da ćemo morati da se okrenemo sebi, da tu potražimo izvore za naš rast i napredak i da gledamo ka nekoj drugačijoj koncepciji, odnosno uštedi sredstava sa kojima raspolažemo. To je otprilike jedan osvrt. Ovo što danas razmatramo jeste samo jedna dobra prilika i korist koju će Vlada Srbije imati od MMF. Veoma je dobro i ohrabrujuće je to što smo čuli od ministarke u koju svrhu će se ta sredstva trošiti. Dakle, za razliku od sredstava koja država dobija iz stend-baj aranžmana, koja stoje na računu Narodne banke isključivo za jačanje deviznih rezervi, mada je bilo nekih razgovora da će i ta sredstva moći da se koriste za budžet, ova sredstva se isključivo koriste za podršku budžetu i dobro je da je orijentacija Vlade takva da se koristi za refinansiranje postojećih kredita, a ne za nekakvu novu potrošnju. U svakom slučaju, podržaćemo ovaj zakon i građani treba da znaju da je ovo još jedna podrška u nizu koju smo dobili zbog toga što je naša politička i ekonomska orijentacija danas takva kakva jeste. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Seniću. Određujem pauzu do 15.00 časova, tada će reč imati gospođa Jorgovanka Tabaković.
Dobar dan, nastavljamo sa radom u poslepodnevnom terminu. Reč ima magistar Jorgovanka Tabaković.
Hvala vam, gospodine Novakoviću. Rekla bih da je poslednji boravak gospođe ministar ovde bio obeležen sa 90 miliona kredita od poslovnih banaka, gde su uslovi izuzetno teški u odnosu na ovo što ovde imamo kao mogućnost korišćenja, da smo u međuvremenu u jednom izveštaju sa sednice Vlade dobili informaciju da će se Vlada zadužiti sa novih, dodatnih 120 miliona evra i da je raspisala tender, sličan onom kada je dobila mogućnost da se zaduži sa još 90 miliona evra i da su obveznice Republike Srbije, njene hartije od vrednosti koje izdaje Trezor, sa 2,2 miliona iz meseca februara ove godine dostigle vrlo značajnu vrednost koja je sada 76,6 milijardi dinara. To znači da je država za svega osam meseci uspela da poveća stanje duga za preko 74 milijarde dinara. Znači, stanje nam nije nimalo ružičasto. Ovaj kredit, bez obzira na to što su osnov za korišćenje para naši, uslovno da kažem, depoziti i članstvo u MMF-u, kao specijalna prava vučenja, ne verujem da će ostaviti mogućnost za korišćenje a da mi taj novac, jer se on daje u nekim drugim valutama i povlači, i ne iskoristimo. Međutim, ono što ja kao član Srpske napredne stranke mogu da zamerim Vladi jeste ne što se zadužuje i štampanjem hartija od vrednosti i uzimanjem kredita pod raznovrsnim cenama, već hoću da zamerim to što nije iskoristila rezerve u poreskoj politici. Znači, rešenje za našu državu je pravednija raspodela onog što se stvara. Tu počinje priča i o strukturi javne potrošnje, i o deficitu zbog kojeg se zadužujemo, budžetu, kreditima i svemu ostalom. Jednostavno, treba promeniti podsticaje. U ovoj državi mora da bude ljudima isplativije da ulažu u radna mesta a ne u špekulacije, akcije, imovinu i hartije od vrednosti. Sasvim konkretno, ova država nije iskoristila mogućnost koju koriste mnoge – da oporezuje finansijski sektor. Znači, stimulišemo finansijski sektor na svaki mogući način, učeći ljude da se tu najbolje zarađuje i da ne treba otvarati produktivna radna mesta i baviti se proizvodnjom, već zarađivati na kupovini stanova, na rentiranju, na kupovini akcija i na držanju hartija od vrednosti. Niti je oporezovan PDV-om taj promet, član 25, o tome ću govoriti u drugom delu, sa praktičnim efektima, a mislim da je i najznačajniji deo finansijskog prometa – odnosi Narodne banke sa poslovnim bankama i hartije od vrednosti koje u međusobnim plasmanima funkcionišu, naš veliki problem. Problem u smislu – da banke umesto da sredstva daju privredi i građanima pod povoljnijim i konkurentnim uslovima u odnosu na bliže okruženje, trguju sa Narodnom bankom jer imaju siguran prihod i za to nisu oporezovane. Izneću detalje, ali da zainteresujem i vas i građane: Narodna banka je u 2008. godini platila poslovnim bankama po kursu iz prošle godine 124 miliona evra kamate na novac, odnosno hartije koje je sama izdala i štampala. Znači, 124 miliona evra! Da smo samo tih 124 miliona evra oporezovali sa 0,2%, ova država bi imala značajnih 20 milijardi dinara, čime bi njen deficit bio manji i ne bi bili jedina država koja oporezuje finansijske plasmane, jer to rade mnoge države. I one koje ne rade, žele da to urade u ovom trenutku, a o tome ću vam kasnije govoriti u konkretnim primerima. Vama je, kao ekonomskom teoretičaru, Tobinova taksa, kao porez na vrstu finansijskih transakcija, poznat način koji treba ili da ispravi disparitete u razvoju, što je Tobin imao tada za nameru, odnosno da se u ovakvim kriznim vremenima iskoristi za pokriće deficita. Nešto što baš vama lično zameram, gospođo ministre, to je što se niste upustili u kontrolu javnih sredstava i budžetskih korisnika. Usvojili smo ovde Zakon o budžetskom sistemu koji vam je omogućio da u značajnoj meri pooštrite kontrolu i priliva i trošenja novca. Novca ima dovoljno, ali se preliva, i ti mehanizmi prelivanja su problem ove države. Ti mehanizmi prelivanja nisu nedokučivi, poznati su znalcima kao što ste vi, i ja odgovorno tvrdim da to nije neznanje Vlade, sad ne optužujem vas lično, jer vi sami ne možete ništa – da su u pitanju interesi ili strah da se u nečije interese dirne iz političkih motiva, odnosno onog što se kaže da ova vlada mora da traje pun mandat, a koliko to građane košta, to vas ne zanima. Nas zanima, sve građane zanima. Navešću samo nekoliko primera da ova država ne kontroliše tokove novca. Država je najveći dužnik. Njen fond za zdravstvo duguje veletrgovinama i farmaceutskim kućama. Ova država preko svojih javnih preduzeća duguje izvođačima radova. Na primer, plate Direktorata civilnog vazduhoplovstva i prihodi koje ostvaruju na monopolu kontrole preleta nad nebom, koje je državno i nacionalni resurs, nisu vam pod kontrolom, niti su smanjili plate! Gospođo, za to ste dobili i prijavu i očekujem da onima koji su vam dostavili prijavu odgovorite. Za mene najzanimljivija cifra – danas se govori o uštedi na otpuštanju radnika u državnoj upravi i tvrdi se da će biti otpušteno 3.400, a da će ih ostati 28.000. Vrlo ažurno pratim izjave političara, čitam stručnu štampu, budžete, završne račune budžeta i nigde do sada nisam videla cifru da ste priznali da postoji 31.400 zaposlenih u državnoj upravi. Kako je to sad cifra od 26 porasla na 28 i svi smo ovde iz svih partija govorili da je ta cifra sa 7 hiljada narasla na 28, pravdali ste tu cifru u jednom značajnom delu raspadom državne zajednice i preuzimanjem nekih nadležnosti, ali smo svi znali da postoje politički kreirana radna mesta, samo je to trebalo da saopšti predsednik države. Međutim, nikada niste priznali da cifra zaposlenih u državnoj upravi prelazi 30 hiljada, a sada ispada da ta kritikovana i prevelika brojka treba da ostane zatečeno stanje, da bi se ponovo pričala priča da su jedno sistematizacije a drugo zaista zaposleni i da su mnogi od ministara hteli da se zadrže na onom što se zove sistematizacija kao osnov za neotpuštanje ljudi. Tvrdim da metodologije ne mogu ničim da pomognu. Kada jedan čovek ima novčanik, koliko god da je kvalitetan, ekskluzivnog proizvođača ili jeftin, on u njemu drži novac i račune za plaćanje komunalija, dečije školarine, pa i rata, na primer, za kredit. On može da premešta u tom novčaniku platu koju prima i svoje rate popunjene za otplatu kredita i račune koje treba da plati u levu i desnu pregradu, može da sakrije od sebe, ali ''dug i đavo uvek dođe po svoje''. Nema te metodologije koja može da pomogne ovoj državi da prikaže obaveze manjim a prihode većim. To može trenutno da izgleda tako, možda čak može i za MMF, ali za građane Srbije ne može, jer ne može izgovor zašto se odustalo od nekih očekivanja, zašto su izneverena jer su bila prevelika, da zameni ono što se zove kvalitet života. Čak neću da upotrebljavam grublje termine kao što su siromaštvo, glad ili nešto slično, a bile bi primerene velikom broju građana Srbije. Znači, metodologija da prikazujete sistematizaciju ili stvarno zaposlene, ili da dugove prikazujemo kao svojevremeno i prihode od privatizacije ispod crte, iznad crte, to ne može ovu državu da spasi. Ono što je nedvosmisleno to je da je uvek lako staviti potpis na kredit ili sporazum, ako iza vašeg potpisa stoji država kao garant, stoji Skupština koja ovde ne baš uverljivom većinom daje do znanja da su ti krediti dobrodošli, ali na kraju građani to plate kao zaposleni ili nezaposleni i kao kupci, kao vlasnici firmi ili bilo kako drugačije, ali, na kraju, ispred svega su ti građani i zato nam dugujete ovde čiste račune i precizne izveštaje. Krenuću prvo od MMF. Zaista ovaj kredit jeste najjeftiniji dosad viđen, ali je pitanje da li je to cena koju ste nam rekli. Znači, kamata jeste trenutno 0,26%, ali na primer u članu 4 kaže, sve vreme govorim ako bude bio povučen, da će se sredstva izmirivati iz budžeta preko agenta Narodne banke, pa kaže, ne samo kamate već i ostalih pripadajućih troškova. Znači, gospođo ministre, bili ste dužni da nam kažete – da, 026% je lepa vest, ali treba reći i ovu drugu, čak i ako ne znate kolika je, ali reći okvir, šta su to pripadajući troškovi i koliko će iznositi, jer član 4. ih pominje. Kažete kredit se verovatno neće povlačiti. Mislim da će morati da se povuče, makar zbor refinansiranja duga, i onda nam morate reći ako se povuče – koliki je grejs period, onaj period mirovanja, a koliko dugo traju otplate kredita? Ne pitam slučajno. Jedan od ranijih takvih kredita je imao grejs period četiri i po godine, a otplata je bila sa rokom od deset godina. Ne može jedna vlada da se zadužuje, neka druga da vraća! Ne možete vi da izigravate dobročinitelje dajući nama kao roditeljima, a da mi svojoj deci preko vas ostavljamo dugove! Ili, možda i hoćemo, možda i ima razloga da uradimo, možda su infrastrukturni projekti, neka dugoročna sagledavanja govore da to treba da uradimo, ali mi moramo da imamo jasnu projekciju tih okvira, kada i koliko ćemo vraćati i kada i koliko će otprilike koštati ti krediti. U vreme kada je gospodin Dinkić vratio prevremeno kredit iz one treće tranše, taj kredit je koštao – 4,9% je bila kamata. Doduše, on je to uradi iz predizbornih razloga, jer je 2006. godine u septembru delio i ''kapom i šakom'' i prosveti i Vojsci i zdravstvu, i obećavao NIP i tako dalje i tome slično, jer dok je bilo prihoda od privatizacije moglo je tako da se ponaša. I on je to radio u vreme najavljenog priliva od prodaje MOBI 063 i prodaje ''Vojvođanske banke'', a mi sada u ovoj nestašici moramo zaista da dobijemo najprecizniju informaciju o svakom dinaru eventualnog duga i stvarnog duga. Srpska napredna stranka vam je podnela i amandman, kojim predlažemo, najkonkretnije, da se ovaj kredit iskoristi makar u meri za pokriće ovog duga od 90 miliona evra, koji košta 900 000 hiljada samo za troškove povlačenja kredita, koji košta mesečni euribor, plus fiksna marža od 4,75, što je negde oko 6% trenutno cene koštanja tog kredita. Znači, ovim povoljnim kreditom zamenite taj izuzetno skup, oslobodite sredstva za korišćenje, preko kredita, privredi i građanima, i možda ćemo reći da ovaj kredit ima neku svrhu. Ono što vama zameram kao ekonomskom teoretičaru, ali moram da vam zahvalim što ste objasnili specijalna prava vučenja i to da su ona uvedena Drugim amandmanom na Statut MMF, pa ću sa zadovoljstvom da građanima pročitam deo ciljeva Statuta MMF, koji niko od vas dosad ovde nije hteo da saopšti građanima, a ja ću to da uradim danas sa zadovoljstvom. Statut MMF u Ciljevima fonda, u članu 1. pod tačkom 1) kaže: ''Najvažniji ciljevi fonda su: 1) da razvija međunarodnu monetarnu saradnju; sledeća tačka, ''2) da olakša širenje i ravnomerno razvijanje međunarodne trgovine, kako bi doprineo razvoju i održavanju visokog stepena zaposlenosti i realnog dohotka.'' Da li ste, gospodo građani, čuli ikada da se ova međunarodna finansijska institucija zalaže za ono što je našoj Vladi prioritet drugog reda? Kod nas je ciljana inflacija, monetarna stabilnost, isključivi cilj čemu su podređeni: i životi, i Vlada, i Skupština, i Narodna banka, tako se doživljava njena nezavisnost i sve ostalo. Znači, ciljevi MMF nisu da ovu državu uništi finansijskom podrškom, ali ste vi to tako predstavili građanima, da sve nepopularne mere, koje inače treba preduzeti, a ne površno kako inače radite, već zadržavajući osnovni cilj zaposlenost i prihode, dosad niste tako radili. Sad ja građanima jednostavno želim da kažem, a što bi nama MMF činio više od onog što treba da nam učini naša Vlada? Ova vlada, ne samo vi, ukupna vlada, treba svako za svoju oblast da kaže da li će se mere koje se preporučuju za onaj drugi aranžman zaista tako odraziti na ovu državu, da održe zaposlenost i realne prihode, a ne da je jedini cilj otpuštanje ljudi, privatizacija u kojoj se zatvaraju fabrike, zatvaraju radna mesta, ne otvaraju nova, niti stvaraju uslovi za otvaranje novih, jer i ukupnom poreskom politikom Vlada ne podržava ni proizvodnju, ni otvaranje radnih mesta, ni ulaganja u ljude, već ulaganja u kapital i špekulacije! Kad kažem špekulacije ne mislim kriminogene, nego, ''špekulativni kapital'' je dovoljno jasan i špekulacije kao takve nisu nama kao državi, u ovom trenutku, put za izlazak iz krize. Pročitaću još 4) tačku Ciljeva MMF gde se kaže: ''cilj Međunarodnog monetarnog fomda je da uliva poverenje zemljama članicama stavljajući im svoja sredstva na raspolaganje, uz odgovarajuće obezbeđenje, dajući im tako priliku isprave neravnotežu svog platnog bilansa, a da ne moraju da pribegavaju merama štetnim za nacionalno i međunarodno blagostanje.'' To je knjiga gospodina Dejana Jovovića – "Međunarodne finansijske institucije"; dr Oskar Kovač, dr Dragana Đurić, dr Radovan Vukadinović. Možda biste osporili bilo koje od ovih imena, ali ovo je prevod Statuta MMF. Da li se zaista ponašate onako kako to građani od vas očekuju, a ja bih čak u ovom trenutku rekla da smo mi ne više na onoj ivici da pratimo rast BDP, nego da malo pričamo i o kvalitetu života o kojem je Svetska banka, takođe, ozloglašena, počela da govori još 1973. godine u čuvenom govoru Maknamare, koji je rekao da – BDP sakriva, u stvari, vrlo velike razlike u prihodima koji se ostvaruju u određenim zemljama. Svoj govor ću nastaviti u delu prijave za reč, a sada vam zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem i ja vama. Reč ima narodni poslanik, gospodin Miloš Radulović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospođo ministre, drago mi je što vas ponovo vidimo ovde, ali ono što kod svih nas budi sumnju i uznemirenje jeste to da se vi ovde uglavnom pojavljujete kada se radi o zaduživanjima. Poslednji put smo vas videli u julu kada smo ratifikovali 360 miliona evra kredita i to 90 miliona evra za konsolidaciju budžeta, za budžetski deficit, 20 miliona evra za zdravstvo i 160 miliona, odnosno 250 miliona za lokalnu samoupravu. To nam dokazuje da su potpuno u pravu oni koji kažu, i "Borba" je danas objavila, da je zbog neispunjenih obećanja Vlada Srbije narkomanski ovisna o stranim kreditima. To je ono što sve nas poslanike brine, a i građane Srbije. Danas ovde imamo raspravu o Predlogu zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema MMF, po kome se daje pravo Republici Srbiji da pored 346.710.593 specijalnih prava vučenja, odnosno oko 542 miliona, na dodatna 45.660.350 specijalnih prava vučenja, odnosno preko 65 miliona dolara, sa kamatom od 0,26%. Dobro je što danas imamo raspravu o ovome i dobro je što, iako ste dali nagoveštaj da je moguće da se ova sredstva povuku, ali ponavljam još jednom, samo vaše prisustvo je garancija da će Republika Srbija i da povuče ova sredstva. Međutim, nije dobro, gospođo Dragutinović, što mi ovde nismo imali raspravu pre stupanja u pregovore sa MMF, da u jednoj demokratskoj raspravi čujemo vas, vašu argumentaciju, pa da i mi iznesemo naša mišljenja – šta mislimo o tom kreditu. Taj kredit je 2.900.000.000 evra, od tih sredstava već je povučeno 788 miliona. Sada ste u procesu pregovora sa MMF da ispunite uslove koje oni postavljaju za vučenje ostalog dela sredstava iz tog kredita, koji iznosi oko 2.100.000.000 evra, gde će jedna tranša da ide u toku ove godine, a ostalo u toku 2010. godine. Ta sredstva su sa kamatom većom od ove, od, oko 1,39%. Skupština je mesto gde se dobija, ili ne, saglasnost za takvu vrstu pregovora, gde se zakonima uređuju i obaveze države prema kreditorima. O toku tih pregovora, gospođo Dragutinović, bili ste u obavezi da ovu skupštinu i obavestite. Činjenica je da u sklopu uslova pokušavate da ispunite uslove i da smanjite potrošnju, da ste posle dugih i mukotrpnih pregovora pristupili procesu smanjenja službenika u državnoj administraciji, 2.800 radnika koji su u stalnom radnom odnosu i 600 zaposlenih po drugim osnovama. Nas sve brine to što niko od nas ne zna efekte takve racionalizacije, jer pred građane niste izašli sa ciframa efekata takve racionalizacije. Međutim, postoji i drugi problem. U samoj Vladi ne postoji saglasje – da li treba da se ide sa smanjenjem, racionalizacijom ili sa povećanjem BDP. Mnogi iz same Vlade, i sami savetnici premijera Cvetkovića vide jedino rešenje u povećanju BDP. Kako god da bude i kako god odlučite cenu tih mera platiće najviše građani Srbije. Činjenice su danas takve da je budžetski deficit za prvih devet meseci 74 milijarde 200 miliona dinara. Rebalansom budžeta za 2009. godinu, ovde, u ovoj sali, u aprilu mesecu, mi smo zakucali budžetski deficit za 2009. godinu na 70 milijarde 400 miliona dinara. Tu se pojavljuje razlika od tri milijarde i 800 miliona dinara, gde ste suprotno Ustavu i Zakonu o budžetu ušli u prekomerno zaduživanje, u prekomerni minus. DSS je povodom toga izdala saopštenje, gde je ukazala na kršenje Zakona o budžetu, kršenje Ustava, jer samo ovde možete da dobijete saglasnost za taj minus, i pored toga što smo izdali saopštenje tražićemo odgovornost onih koji su prekršili Zakon. Očekivanje stručnjaka je da će manjak novca u državnoj kasi premašiti iznos od 130 milijardi dinara. Vaša projekcija je u oktobru bila 50, u decembru je bila 50, u aprilu je bila 70, da bismo sada došli već do 74 milijarde i 200 za prvih devet meseci, odnosno januar-septembar, a pitanje je koliko će premašenje budžetskog deficita da bude do kraja godine. Procena ekonomskih stručnjaka je da će ta cifra dostići iznos od 130 milijardi dinara. Gospođo ministar, danas je 13. oktobar, rebalans budžeta za tekuću godinu nismo dobili. Pregovori sa MMF još uvek traju. Do kraja meseca trebalo bi da znamo neke rezultate, uslovno, a do 1. novembra treba da stavite u skupštinsku proceduru predlog budžeta za narednu godinu.Očigledno je da ove rokove niste u stanju i ne želite da ih ispoštujete, iako vas zakon na to obavezuje. Toliko o tome koliko ko poštuje zakon. Nije ni čudo onda, gospođo Dragutinović, što ne držite do reči. Podsetiću vas samo na ono što ste rekli u raspravi o rebalansu budžeta za 2008. godinu, kao i o budžetu za 2009. godinu. (Ovo je izvučeno iz stenografskih beleški.) U oktobru 2008. godine rekli ste: "Bez obzira na globalnu ekonomsku krizu, rast BDP biće 7-7,5%. To jeste dinamična stopa u međunarodnim razmenama. Globalna finansijska kriza, prosto zato što Srbija nije izolovano ostrvo, mora udariti na obale Srbije. Ali, ono što je, recimo, recesija za Srbiju, to je rast od 4% BDP. To mi se čini da je donja granica rasta za sledeću godinu". U decembru te iste godine, posle samo dva meseca, rekli ste: "Deficit od 1,5% BDP i ne može biti veći. Ovaj predlog budžeta zakucava budžetski deficit na 1,5% i on ne može biti veći od 1,5%''. To ste podvukli. Stvarnost je da je sada budžetski deficit 4,5% BDP, a BDP beleži pad od oko 5%. Poslanička grupa DSS je prilikom rasprave o budžetu u oktobru, decembru, aprilu, ukazivala na njegovu nerealnu projekciju, iznoseći podatke o padu proizvodnje, padu izvoza, uvoza, o unutrašnjoj nelikvidnosti, kao i otežanim uslovima poslovanja privrednih subjekata. Ukazivali smo na skupa sredstva, na bankarske kamate, na visoku referentnu kamatnu stopu. U tom trenutku je ona bila 17,75%. Pre nekoliko dana, nadam se da smo i mi imali uticaja na to, ona je smanjena na 11%. Predlagali smo mere koje su neki pretakali u zakonske predloge, ukazivali na narastajuću ekonomsku krizu. Vi ste tada tvrdili da je ekonomska kriza šansa za Srbiju. Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, čak je rekao da će kriza učiniti da investitori pohrle u Srbiju, da Srbiju treba da gledamo kao ostrvo koje neće zapljusnuti talas krize i da je to velika razvojna šansa Srbije. Naše kritičke stavove, prilikom rasprave o budžetu za 2009. godinu u aprilu, na ekonomsku politiku i stanje u državi okarakterisali ste kao zlonamerne, kao da smo mi, a ne Vlada, obećali rast privredne aktivnosti, 200 hiljada novih radnih mesta, povećanje životnog standarda i akcije od hiljadu evra. Činjenica je da je stanje u Srbiji drugačije od onoga što ste građanima obećali i šta ste ovde izjavljivali. Prihodi su za prvih devet meseci manji za 80 milijardi od planiranih, procena je da će na kraju godine biti manji za 115 milijardi. Bez obzira na ove pokazatelje, javna potrošnja beleži izvršenje u punom iznosu, a kapitalne investicije su svega 20% od projektovanih. Naša poslanička grupa je više puta ukazivala da je ovaj budžet rasipnički, a ne razvojni, od vas smo trpeli kritike, iako ovi podaci pokazuju ko je bio u pravu. Potvrde ovako lošeg stanja izneli su premijeru Cvetkoviću i guverneru Narodne banke Srbije i predstavnici Srpske asocijacije menadžera na sastanku koji je održan u četvrtak 8. oktobra. Opšta konstatacija je da je država generator krize i da državna preduzeća imaju ogroman dug prema privredi, da su unutrašnja potraživanja premašila iznos od dve milijarde dinara, da raste broj onih koji nisu u stanju da izvršavaju obaveze prema bankama, kod privrednih subjekata je taj broj narastao na 9,7%, a kod stanovništva na 3%, da proizvodnja beleži pad, da raste broj nezaposlenih, a samim tim opada standard građana. Jurij Bajec, savetnik premijera Cvetkovića, izneo je podatke da na 100 zaposlenih imamo 85 penzionera i 45 nezaposlenih ili na 1.850.000 ljudi koji rade imamo 1.650.000 penzionera i 765.000 nezaposlenih. Od početka godine, bez posla je ostalo oko sto hiljada ljudi, 63.021 preduzeće je u blokadi, u njima radi oko 150.000 ljudi. Izvesno je da će ta preduzeća da odu u stečaj, a da će ti radnici da ostanu bez poslova. Umesto 200 hiljada radnih mesta koje ste obećali prilikom prezentacije programa ove vlade i u predizbornoj kampanji, kao posledica lošeg rada ove vlade imamo, izvesno je, 250 hiljada onih koji će ostati bez posla. Većina ekonomskih stručnjaka, odnosno finansijskih stručnjaka, ukazuje na povećanje spoljnog duga. Procene idu da će on samo u ovoj godini porasti za oko pet milijardi evra. Dug države je sada 7,2 milijarde, a privrednih subjekata 14,2 milijarde. Ako se pregovori završe uspešno sa MMF zadužićemo se još za 2,9 milijardi, od Svetske banke dobićemo kredit od 214 miliona evra, od Evropske banke za razvoj 600 miliona evra, zadužićete se 120 miliona evra od komercijalnih banaka, u pregovorima ste sa Rusima za kredit od milijardu evra, izvesno je možda da ćemo ove godine da dobijemo 350 miliona evra. Vi svaku ratifikaciju nekog našeg zaduživanja predstavljate kao potvrdu uspešne ekonomske politike ove vlade. Za vas ne važi ona narodna – ''dug je loš drug''! Vi svakim novim kreditima u stvari zadužujete građane Srbije. Trenutno, po glavi stanovnika, znači, svakog građanina Srbije, dug je 2.893 evra. Guverner Narodne banke, Jelašić, nagovestio je da bi dug u ovoj godini mogao da se poveća za 50% i premaši cifru od 40% BDP; na početku godine je bio 25,6% BDP, a prvih dana septembra 31,6% BDP. Posledice ovakvog i ovolikog zaduživanja osetiće i plaćaće mnoge generacije. Guverner Narodne banke, Jelašić, nagoveštavao je da ćemo ovu godinu završiti sa blizu 1,5 milijardu evra dodatnog duga. On kaže: "Sve se to dešava u situaciji kada imamo još manje investicija i kada nam predstoji dodatno zaduživanje, ukoliko se ništa ne izmeni". Upozorio je i da će, ukoliko ne dođe do smanjenja budžetskog deficita, srpska ekonomija na srednji i duži rok biti u problemu, a to znači da ćemo imati i visoku potrošnju bez pokrića i visok dug, i visoke poreske namete za građane i privredu. Očigledno je iz svega ovoga da je stanje veoma loše, iako vi pokušavate da ga predstavite kao dobro, da radite u interesu građana. Ako je interes građana to što povećavate zaduženje, što je za vas najveći uspeh ako ratifikujete neki ugovor o kreditu, vi samo time možete da se hvalite. Mislim da to, i delim, nadam se, mišljenje većine poslanika u ovom parlamentu, nije dobro i da je loše za građane. Sa ovom Vladom samo to možemo da očekujemo, jer ova Vlada nije plod zajedničkih programskih ciljeva, već pre svega interesa koji je okupio stranke vladajuće koalicije, a to je da sprovode politiku koju kreiraju tajkuni i strani ambasadori, i gde je Boris Tadić istovremeno i predsednik i premijer Vlade. Za Srbiju je jedini izlaz da ova Vlada odmah ode i da građani Srbije na novim izborima izaberu one koji će stvarno da zastupaju njihove interese, ispunjavaju ono sa čim su izašli pred njih, a ne da daju lažna obećanja. Ova Vlada, kao što i narod očekuje, treba da podnese ostavku što pre. To je bolje za sve njih. I na kraju, gospođo Dragutinović, vi ste...
Vreme je isteklo, tako da je kraj brže nego što ste se nadali...
...univerzitetski profesor, kakva je poruka vašim studentima posle svega ovoga. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala lepo. Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS, gospodin Boris Aleksić.
Hvala, gospodine Novakoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, gospođo Dragutinović, evo, pred nama je jedan iz serijala brzih zakona Vlade Srbije, dakle, svega sedam članova, ali zaduženje, javni dug sve veći i veći. Naravno, povećava se za stotine miliona dolara. Najpre da razjasnimo da li je u pitanju potencijalno zaduživanje, ovaj predlog zakona nosi naziv ''Predlog zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom monetarnom fondu po osnovu korišćenja sredstava alokacije specijalnih prava vučenja odobrenih rezolucijama odbora guvernera broj 64-3 broj 52-4.'' Kada se pročita ništa ne znači. Međutim, ovaj predlog zakona je veoma štetan jer podrazumeva dodatno zaduživanje. Čak i sama Vlada, predlagač priznaje to u tekstu zakona (član 3.): ''Sredstva iz člana 1. ovog zakona koristiće se za potrebe finansiranja budžetskog deficita i refinansiranja duga Republike Srbije.'' Ona će biti obezbeđena u budžetu za tekuću godinu, dakle, vezano je za otplatu ovog aranžmana. U obrazloženju u Drugoj glavi kaže se: "S obzirom da korišćenje alociranih sredstava podrazumeva poseban vid zaduživanja Republike Srbije u skladu sa propisima kojima se uređuje javni dug, na ovaj način nastaje nova finansijska obaveza kod Fonda i povećavaju se javne dugoročne finansijske obaveze prema inostranstvu". Rekli ste da je kamata 0,26%, ali da vidimo o čemu se, u stvari, ovde radi? Kao što je poznato, stara Jugoslavija je članstvo u Fondu otpočela sa kvotom od 60 miliona dolara. To je činilo negde od 0,75% zbira svih kvota. Poslednja kvota SFRJ, nakon njihove opšte revizije, bila je 918 miliona specijalnih prava vučenja ili oko 1,2 milijarde dolara. Prema tome, bila je tri puta veća od sadašnje kvote kojom mi raspolažemo. Naravno, tada je obračun bio nešto drugačiji, što je iznosilo 0,68% zbira svih kvota u Fondu. Po ključu koji je usvojio MMF, u decembru 1992. godine SRJ, njoj je pripalo 335 miliona specijalnih prava vučenja, što je iznosilo oko 0,33% zbira svih kvota. SFRJ je zaključila ukupno 12 stend-baj aranžmana do kraja 1990. godine, povukla je ukupno oko 3,9 milijardi specijalnih prava vučenja ili oko pet milijardi dolara. Tada je zaduživanje bilo visoko. Međutim, vi ste postavili rekord. Zašto? Zato što je trenutno spoljni dug Srbije veći od spoljnjeg duga SFRJ. On je prešao iznos od 30 milijardi dolara. Prema zvaničnim procenama Narodne banke Srbije prešao je iznos od 21 milijardu 977 miliona evra. Šta je tu problem? Problem je što je stara Jugoslavija imala više od 20 miliona stanovnika, a Srbija ima osam miliona stanovnika. Prema tome, mi sada treba da otplaćujemo znatno veću sumu, a tri puta nas je manje. Kome će ostati ti dugovi? Ti dugovi će ostati budućim generacijama koje dolaze, bez obzira na povoljnu kamatnu stopu i bilo šta drugo, zaduživanje u ovom smislu je veoma loše i veoma negativno. Dakle, spoljni dug je sve veći i veći! Vidimo da postoji određeni sukob kada je u pitanju Vlada. Guverner Jelašić je izjavio da je potrebno izbeći zaduživanje kod MMF. U ponedeljak, 7. septembra, prenele su novinske agencije, preneli su brojni mediji, guverner Jelašić je otvoreno izjavio da po svaku cenu treba izbegavati zaduživanje kod MMF. Zbog čega? Otkrićemo kasnije. Nešto što niko nije pomenuo – na zvaničnom sajtu MMF postavljeni su podaci o specijalnim pravima vučenja. Takođe, predstavljena je određena tabela. Tu su procenti, tu su kvote. Zamislite, na ovoj strani se nalazi Kosovo. Tu je Kosovo kao član MMF, to znamo svi. Za njih su predvideli određenu količinu specijalnih prava vučenja. Iza Kosova sledi Srbija! Zašto mi sarađujemo sa institucijom koja smatra da je Kosovo i Metohija nezavisna država? Zašto to radimo? Da li smo možda mogli nekako da ubedimo Ruse, Kineze ili bilo koga drugog, da nam daju povoljni kredit, ako već moramo da se zadužujemo? Umesto toga, šta je uradila Vlada Republike Srbije? Prodala je NIS Rusima i napravila dug od 700 miliona dolara, dakle, u pauzi, od prodaje do onog trenutka kada su Rusi ušli u Upravni odbor. Namerno su otpisivani dugovi državnim preduzećima, namerno su podizani krediti sa besmislenim kamatnim stopama, opterećenje NIS da bi se naškodilo Rusiji, bilo je sve veće i veće i sada je, negde, oko, 700 miliona dolara. Prosto neverovatno! To je jedna vrsta obmane, prevare koja je neprihvatljiva u međunarodnim odnosima. Da se vratimo na specijalna prava vučenja, jer pretpostavljam da ljudima uopšte nije jasno šta je to. To je dekretni novac, svojevrsna ''pul valuta'', to je instrument finansijskog uništenja, slično onom finansijskom derivatu CMO, koji je i započeo krizu na Zapadu i SAD. Šta je bila svrha uvođenja? Svrha uvođenja specijalnih prava vučenja je bila povećanje finansijskog potencijala fonda. Zbog povećanja obima svetske trgovine, izražene likvidnosti većeg broja zemalja, nedostatka zlata u monetarnim rezervama, pretila je opasnost zemljama u razvoju, je l' tako, i MMF je morao nešto da preduzme. To je bajkovita priča. Oni su, u stvariželeli da zamene zlatnu podlogu i zato specijalna prava vučenja neki teoretičari nazivaju ''papirnim zlatom''. Koliko je to ''papirno zlato'', videćete da je on jedan od osnovnih instrumenata izazivanja inflacije svetskih razmera. Dakle, u pitanju je fiktivni novac. Kada sam rekao da je u pitanju svojevrsna ''pul valuta'', o čemu se radi? Od 1981. do 2010. godine specijalna prava vučenja se sastoje od američkog dolara, svojevremeno je bila nemačka marka, sada je evro, japanski jen, funta sterlinga, znači Velike Britanije i bio je francuski franak, u periodu od 1996. do 2000. godine. Sada su tu američki dolar, evro, japanski jen i funta sterlinga. Procenat učešća dolara je ubedljivo najveći – 45%, evro od 2001. do 2005. godine – 29%, japanski jen – 15%, funta sterlinga – 11%. Od 2006. do 2010. godine, američki dolar, aktuelno – 44%, evro – 34%,jen – 11%, funta sterlinga – 11%. Zašto podvlačim ovo da je najveće učešće dolara u ovoj svojevrsnoj ''pul valuti''? Verovatno ste čuli da postoji opasnost da dolar nestane sa svetske pozornice, kao svojevrsna planetarna valuta. Zbog čega? Zato što su države koje koriste dolar u međusobnoj trgovini, vezano za kupovinu i prodaju nafte, stavile predlog, između ostalog Kina, Brazil, Rusija, pa čak i zalivske zemlje, da se dolar izbaci iz ovih transakcija. Šta bi to značilo? To bi značilo da bi i SAD i dolar bili u velikim problemima, da bi praktično dolar nestao sa svetske pozornice. Ovde se javlja jedna velika opasnost, a učešće dolara je najveća, kao što sam rekao, skoro 50% u specijalnim pravima. Dakle, SAD su sa svoje strane zapretile da bi to moglo da pogorša političke odnose u okviru međunarodnih odnosa između država koje prete da će preći na neku drugu rezervnu valutu, između ostalog pominje se i ruska rublja, ali i druge monete, tako da se stručnjaci slažu da bi uvođenje novih valuta samo pospešile trgovinu, a neki, boga mi, optužuju dolar za izazivanje svetske krize. Stigle su vrlo jasne poruke i iz Ruske Federacije i iz Kine. Kakve dalje probleme imamo kada su u pitanju specijalna prava o učenju? Imamo primere iz američke prakse. Recimo, kongresmen Ron Paul otvoreno kritikuje i uvođenje specijalnih prava vučenja, koja su uvedene daleke 1969. godine. Smatra da to što je nedavni samit država članica G20 doneo zaključke da se poveća fond specijalnih prava vučenja veoma pogrešno i veoma loše, kao i da takva praksa može da dovede do inflacije svetskih razmera i do još veće svetske ekonomske krize. O zaduživanju smo pričali mnogo puta i kod MMF i kod Svetske banke. Vrlo jasno i precizno smo naveli zbog čega je pogrešno zaduživati se kod tih institucija, ali mislim da nismo do kraja razobličili ulogu MMF i Svetske banke. Bivši službenik Svetske banke Džon Perkins, koji je svojevremeno obavljao poslove i za MMF, napisao je jednu knjigu koja se zove „Ispovest ekonomskog plaćenog ubice“. U toj knjizi do detalja opisuje kojim metodama se koristi Svetska banka, koji je osnovni cilj njihovog delovanja pre svega u državama koje su bogate prirodnim resursima. Njegov zadatak je bio, kao službenika Svetske banke, da ciljanu zemlju, recimo, Meksiko, Panamu i tako dalje učini maksimalno zavisnom od međunarodnih finansijskih institucija. Dakle, treba im davati što veće kredite, ali omogućiti stvaranje situacije u kojoj oni te kredite neće moći da otplaćuju. Nešto slično što se radi sa kreditnim karticama u svim zemljama, pa i kod nas. Verovatno građani koji imaju iskustva sa kreditnim karticama znaju vrlo dobro da teško mogu da otplate te dugove, čak neki podižu kredite kako bi otplatili dug na kreditnoj kartici, što je prosto neverovatno. Džon Perkins je vrlo detaljno opisao metodu rada Svetske banke, a zatim je naveo nekoliko podataka da ukoliko te ekonomske plaćene ubice ne uspeju da zaduže dovoljno zemlju, ne uspeju da nagovore njihovo rukovodstvo, pošto nema više novca da otplaćuje dugove, da ustupi svoje prirodne resurse, e, posle ekonomskih plaćenih ubica na scenu stupaju prave plaćene ubice. Naveo je dva primera, jedan je Ekvator, drugi je Panama, gde su lideri tih zemalja ubijeni. Džon Perkins je radio tamo u korist i u interesu Svetske banke. Kada njegova operacija nije uspela dvojica lidera su ubijena, kako navodi u svojoj knjizi, od strane američke CIA. Nije bilo nikakvog dvoumljenja o čemu se tu radilo. Pošto se ovde naveliko i naširoko pričalo o trenutnoj ekonomskoj krizi, pošto vidim da su mnogi naveli podatke o tome da, uključujući i jednog ministra u Vladi, ekonomska kriza polako prestaje, bilo bi možda dobro da se podsetimo šta su najpoznatiji teoretičari u svetu govorili o svemu tome. ''Ekonomska kriza'', pisao je 1902. godine, senator Ričard Barton u njegovom tekstu „Finansijska kriza i period industrijske i komercijalne depresije“ – ''nastaje najčešće tamo gde je kredit u najvećoj upotrebi. Kredit kao poverenje je uvek pitanje vere i predstavlja najveći vid dugovanja.'' Dakle, mislim da je ova rečenica veoma jasna. Ako to nije jasno možemo da pojasnimo na još jednom primeru. Pomenuo sam finansijski derivat CMO. O čemu se radi? Prepametna Bušova vlada da bi sebi obezbedila pobedu na određenim izborima napravila je 2004. godine svojevrsni državni plan, koji je trebalo da omogući svim građanima SAD da kupe kuću ili stan, da kupe automobil i tako dalje, dakle, ispunjenje američkog sna. Šta je bio problem? Problem je što su građani bili previše zaduženi, što neki nisu imali istoriju otplate kredita i banke jednostavno nisu želele da im pozajmljuju kredite. U tom trenutku vlada je primorala određene banke u kojima ima uticaj da započnu sa izdavanjem novog finansijskog derivata – da dele kredite plus beskonačno, a navodno država bi stajala iza svega toga. Do čega su SAD došle? Došle su do finansijskog kolapsa, samo iz jednog jedinog razloga – zbog pohlepe. Jednog od funkcionera vodećih banaka u SAD, njegov zaposleni službenik nije mogao da odvoji od kockarskog stola u Detroitu, gde je ovaj trošio silan novac, kako bi ga obavestio da njegova banka propada. Jednostavno, ljudi nisu želeli da veruju. Cilj ove navedene Bušove politike i osnovna ideja zbog kojih su uvodili finansijske derivate i omogućili dodatno zaduživanje svojih građana bio je da oko 40 hiljada „manjina“, koji nisu naklonjeni Republikanskoj stranci, obezbede sebi krov nad glavom. I on je ponudio nekih 2,4 miliona dolara u poreskim kreditima. Da vidimo šta se desilo sa najvećom američkom bankom „City bank“. „City bank“ je u jednom trenutku na jedan dolar kapitala, stvarnog, ove banke imao 11 dolara u zajmovima. To je bilo 2003. godine. Međutim, isti taj dolar je 2008. godineimao 56 dolara u zajmovima. Šta se desilo? Na kraju 2008. godine samo 2% pada vrednosti kapitala „City bank“, a ne 20% kao 2003. godine, bio je dovoljan da ovu banku dovede do bankrotstva. Šta se desilo sa „Liman braders“ , to svi znamo, kako su oni propali. Još jedan zanimljiv podatak, takođe. Najčešće kada su u pitanju izvorišta raznoraznih finansijskih derivata, bankarskih izmišljotina i tako dalje, ''hedž fondova'' pominju se poreski rajevi, Kanarska ostrva itd. Međutim, prava istina je da su tri najveća sedišta najznačajnijih ''hedž fondova'' u svetu britanski krunski posedi, između ostalog, ostrvo Man i još dva ostrva koji su krunski posed. Dakle, nisu formalno faktički teritorija Ujedinjenog Kraljevstva, već su pod direktnom upravom britanske krune, dakle, britanske kraljevske porodice. E, tu su smešteni najveći fondovi koji su doprineli izazivanju svetske ekonomske krize. Bilo kako bilo, zaduživanje nije dobro, a pogotovo ne ovoliko zaduživanje. Prosečna srpska porodica trenutno duguje 15.000 dolara. Ti dugovi će se uvećavati, kamate će pristizati, bez obzira da li je u pitanju povoljan aranžman, kako vi kažete, sa kamatnom stopom od 0,26%. To je, takođe, novo zaduživanje. Postavlja se pitanje – kada građani gube posao, od čega će oni da vraćaju taj dug?! Zaduženi su prema privatnim bankama, da bi mogli da kupe automobil, uzeli su lizing ili su podigli kredit, da bi mogli da kupe stan ili kuću opet su podigli kredit. To treba da se vraća 30 godina. To su ozbiljna dugovanja. Mislim da bi država morala da se opameti, da shvati da je bolje dugovati manje nego više. Ako neće predstavnici Vlade da razmišljaju o sebi ili o nama, neka razmišljaju o budućim generacijama koje dolaze, jer to će biti njihova obaveze, uvećane za tu kamatnu stopu. Mislim da nije dobro i da Vlada Republike Srbije, bez obzira na tešku situaciju, mora malo da pogleda proizvodnju, da vidi kako da oživi proizvodnju, da imamo neku realnu vrednost, a ne da uzimamo samo kredite. Krediti su prednost na jednom kratkom putu, a kasnije su jedna teškoća koju čovek ne može lako da realizuje i da otplati. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala, gospodine Aleksiću. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Nova Srbija, Napred Srbijo, DSS i SRS, kao i samostalni poslanik gospodin Vladan Batić, koji upravo sada dobija reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ovaj zakon odnosi se na regulisanje obaveza Srbije prema MMF. Juče smo od potpredsednika Vlade i ministra za ekonomiju čuli veoma obećavajuće nagoveštaje. Po njemu će Srbija, navodno, iduće 2010 godine izaći iz ekonomske krize, a bolji život građana Srbije po Mlađanu Dinkiću započinje 2011. godine. To je po onom principu "ne lipši magarče do zelene trave". To neodoljivo podseća na vreme Slobodana Miloševića i na onu tvrdnju da će sankcije podsticajno delovati na neke grane privrede, da će Srbija moći da hrani, greje celu Evropu. Naravno, ako još građani dobiju onih obećanih 1.000 evra na ime besplatnih akcija – eto boljeg života za građane Srbije. Bolje bi bilo da nam Mlađan Dinkić objasni kako je, shodno pravilniku njegovog ministarstva, to sam danas pomenuo, čovek koji se zove Stevan Moldovan, stečajni upravnik ''Agroživ'' naplatio 250.000 evra i treba da naplati još 500.000 evra. Dakle, 750.000 evra za posao koji maksimalno može da se obavi za godinu dana. Molim vas, dame i gospodo narodni poslanici, svi zapamtite ovo i da se upitamo – u kakvoj mi to zemlji živimo kada jedan čovek za godinu dana zaradi više nego neki hirurg, profesor, eminentni, ugledni, za čitav život? Pa, je l' to priča o socijalnoj pravdi, socijalno odgovorne vlade? Dajte da mu se te pare odmah uzmu, da se naprave narodne kuhinje! Pa, imamo podatak da 500.000 ljudi u Srbiji gladuje, evo gledajte kampanju na jednoj televiziji svakog dana, 500.000 gladnih u Srbiji, a čovek ''ni luk jeo, ni luk mirisao'', treba da zaradi 750.000 evra. Ostavite mu 7.500 evra, ovo lepo da mu se uzme i da se podeli onima koji vape za koricom hleba. Srbija je krenula u zaduživanje. Svakog dana slušamo priče o novim dugovima, o novim kreditima. Vi ste, gospođo Dragutinović bili u Rusiji. Moljakaju se Rusi da nam udele, ili ste razgovarali sa predstavnicima Rusije, svejedno, milijardu evra, ovde ili tamo, nije bitno, ali je tako, jeste. Koliki je dug Srbije – preko 20 milijardi, 22 milijarde? Ko će to da vraća?! Naši potomci, naša deca, naši unuci. Da li im to ostavljamo u nasleđe? Da li je to put u njihovu srećnu budućnost? MMF određuje uslove. I, sad, kada građani gledaju polemiku kako će se izaći iz krize i kako će se rešiti zahtevi MMF, više nikom ništa nije jasno. Guverner priča jedno, Vlada priča drugo. Unutar Vlade vi ste imali polemiku sa kolegama oko toga: da li je povećanje PDV, da li je smanjenje javne potrošnje, koliko ljudi treba da bude otpušteno, kao rogovi u vreći, ne zna se ni ko pije ni ko plaća! A tamo desetine hiljada ljudi u pravosuđu, prosveti, opštinskim upravama, u zdravstvu, strepe u zebnji i iščekivanju, u nedoumici, u strahu, u bojazni da li će ostati bez posla, da li će zbog toga njihove porodice doći na ivicu prosjačkog štapa, i tako dalje. I to sve do neke sledeće runde, jer ovo je kao igra bez granica, kao meksičke serije. Onda će iduće godine opet da dođe MMF, onda će opet silne polemike – šta ćemo sad, koga sad da otpuštamo? Valjda je i pticama na grani jasno da bez proizvodnje, bez stvaranja novih vrednosti, bez stvaranja novih dohodaka, ne može jedna država da živi, ne može da se zadužuje beskrajno i ne može da otpusti sve svoje radnike. Imate gradove u kojima više niko ne radi. Idite na jug Srbije: Babušnica, Bela Palanka, Lebane, Bojnik, Žitorađa, Kuršumlija, tamo niko ništa ne radi, tamo je sve zaraslo u trnje i korov. Ne vrede ove priče, treba krenuti putem proizvodnje ne bi li izašli iz ove krize. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Batiću. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, gospođo ministarka, poštovani građani Srbije, koji gledate ovaj prenos, gledajući ministarku samu u redovima gde sede ministri mogli bismo da pomislimo da je finansijska situacija, odnosno ''kasa državna'', tako narodski da kažem, u dramatičnom stanju, pa i po izgledu gospođe ministarke vidimo jedno lice koje ne zrači optimizmom, nego velikom zabrinutošću. Pre neki dan smo ovde imali jednog ministra koji je upao kao kauboj, sa čitavim vodom i vojnih i civilnih lica, galamio, ali ono što smo bili navikli od vas jeste da odgovarate na pitanja poslanika i na njihove neke dileme. Vi ovoga puta ćutite i to u meni povećava zabrinutost i brigu, na stranu stranačke podele, političke poene – šta će sa ovom zemljom da se dogodi? Tačno je da ste svi vi iz Vlade 2008. godine govorili da će ova kriza da pogoduje državi Srbiji. Tačno je da ste govorili, ono što je kolega Radulović ovde veoma lepo izneo, o nekim procentima rasta proizvodnje i rasta privrede i zaposlenosti. Tačno je i da, koliko juče, jedan potpredsednik Vlade kaže da na proleće gotovo izlazimo iz Vlade, možda će biti tada izbori, pa zbog toga on to govori. Drugi govori – 2011. mi ovde poslanici borimo se koliko možemo, koliko znamo i umemo, ali, sve zajedno, što narod kaže – mrka kapa! Znači, u narodu, kod građana, doslovce, situacija je veoma kritična. Prema podacima radi se o 300.000 neuhranjene dece, o 500.000 ljudi koji gladuju, čak se na jednoj televiziji sa nacionalnom frekvencijom, ne znam da li oni to shvataju ozbiljno ili kao neki novi rialiti šou program, treba čovek da se prijavi da gladuje, da bi tek onda gladni dobili da jedu, gospođo ministarka. Doskoro je bila kovanica kod Srba – nema problema,sad je – nema para! Sa ovoliko znanja koliko imam, ne zamerite, gospođo ministarka, ako ono ne bude baš na nivou na kojem vi očekujete, očekujem da mi odgovorite na neka pitanja – želeo bih da vas podsetim, ako pratite sednice Skupštine, već sam u utorak postavio jedno pitanje, nadam se da ste to pitanje već dobili. Trebaće vam malo vremena i podataka, a najviše, čini mi se, ljudske i građanske hrabrosti da odgovorite na moje pitanje koje sam postavio u utorak, između ostalog i vama, kao ministru finansija, a u stvari to je jedan dobronamerni predlog – gde da senađu pare. Tvrdim da u ovoj državi ima novca, ima para, dovoljno da ne pravimo zaduženja i nove kredite. Ali, to podrazumeva verovatno pad Vlade i hapšenje ljudi iz vrha vlasti. Da vas podsetim šta sam pitao u utorak – četiri čoveka iz najbližeg okruženja predsednika Republike, gospođo Dragutinović, i njihove privatne kompanije prihodovale su od 2005. godine 43 milijarde dinara! U to vreme je kurs evra bio između 75 i 80, a to je preko 500 miliona evra. Ako su oni zakonito poslovali, ako su oni legalno sticali toliki prihod, ne bi trebalo vi da se stidite, ni svi mi, ni svi ekonomisti ove zemlje i biznismeni, već da pozovemo te ljude – gospodina Šapera, gospodina Krstića, gospodina Đilasa, gospođu Milicu Delević-Đilas, izvinjavam se, što moram to da kažem, još uvek verujem u vaše stručno znanje, najiskrenije vam to kažem, i da održe svima vama u Vladi predavanje – kako se pravi novac. Ako neko može sa 11 zaposlenih za četiri godine da napravi prihod od preko 20 milijardi dinara, zašto Vlada ne osnuje neku agenciju ili dve-tri agencije, konačno da neke agencije budu od koristi ovom narodu, po 11 zaposlenih i da prihodujemo 500 miliona evra, gospođo ministarka?! Sve ovo što govorim nije politička propaganda, ovo nisam ja izmislio, niti je izmislila moja stranka, nije to niko izmislio, ovo piše na zvaničnom sajtu Agencije za privredne registre. Građanima Srbije koji ovo gledaju preporučujem da uzmu olovku i papir i da napišu: . Sve ovo što govorim piše na tom sajtu. Istina je, gospođo ministarka, ono što kod mene izaziva zebnju i sumnju, da su pomenute kompanije, a radi se o „Multikom grupu“, „Meken Eriksonu“, „Univerzal Mekenu“ i „Novu komunikejšens“, kako stoji na sajtovima tih kompanija, donedavno bile javna preduzeća, državna preduzeća, preduzeća, čiji su, bar bi tako trebalo da bude, vlasnici svi građani Srbije. Jedno od tih je, u ovo vreme, pre godinu dana, izražavajući dobit od 120 miliona evra povećalo građanima svoje usluge za 63%. Niko od vas iz Vlade ni prstom nije mrdnuo! Osnovano sumnjam sada da se ta dobit i taj kapital, iako ste vi doneli, čini mi se, u Vladi neku uredbu da sva javna preduzeća svu dobit moraju da uplaćuju u budžet zbog ove krize, sumnjam da su se nelegalno ova sredstva, pare građana, prelila u privatne džepove! Ako su ovi ljudi poslovali legalno, legitimno, ako je ovo sve po zakonu, ponavljam, da oni treba prvo vama svima u ekonomskom delu Vlade, vama, gospodinu ministru ekonomije, da održe predavanja, da ih dovedemo ovde na direktan prenos iz ove sale Narodne skupštine, pa da onda svi zajedno, svih nas 250, sednemo i potpišemo i predložimo ih za Nobelovu nagradu iz ekonomije. Na kraju svog izlaganja, sa vašim odobrenjem, ja ću vam prići i dati ovaj papir, a sve ovo možete, nadam se da do sada ovo niste znali, i da ćete uvesti ono što je govorila gospođa Jorgovanka Tabaković, a čini mi se da se to zove, ona je ekonomista – finansijska disciplina. To ja, onako, blago govorim – ''finansijska disciplina'' (pod znacima navoda). Dobro građani Srbije razumeju o čemu govorim i kako se to zove u civilizovanim zemljama, gde je stepen korupcije na nekom civilizovanom nivou! Pošto ide i nov zakon o informisanju, da ne pravim i vama probleme, ni ''Javnom servisu'', koji je isto ovde uvezan i umešan sa ovim ljudima, dakle, ''Javni servis'' koga plaćaju građani Srbije, a mnogima je polovina penzije to što plaćaju taj javni servis godišnje. Kažem vam, to ću vam uručiti, a vi se potrudite, da kažem, finansijski da disciplinujete neke ljude, ili podnesite ostavku. Imaćete simpatije svih građana Srbije. Ovako, bez potrebe da navlačite prezir i mržnju, možda ni krivi ni dužni, zato što ovo govorim drugi put, a niko da demantuje. Gde je sad Specijalni tužilac? Gde je Tužilaštvo? Gde je Tomo Zorić? Gde su ti ljudi? Da li je ovo istina ili treba ukinuti taj sajt Agencije za privredne registre, jer dezinformiše građane, pa i mene, koji nisam diplomirani ekonomista ali umem da čitam i latinicu i ćirilicu, kao i većina građana Srbije. Svedoci smo, koliko juče, i danas je bilo u medijima, u stručnim medijima, to su vaše kolege ekonomisti, Boris Begović i ostali, mislim da se ta publikacija zove „Fokus“, da javno preduzeće kupuje deonice od privatnog preduzeća, već u gubitku, bez odobrenja Vlade. Da li vi znate za to? Da li ste vi čuli za to? – „Srbijagas“ kupuje, mislim da se to preduzeće zove „Informatika“ i da su akcije posle kupovine od tog javnog preduzeća pale za 30%! Znači, samo po tom osnovu se prave gubici! Da su to privatna preduzeće i da su ovi ''biznismeni'', (pod znacima navoda) ovih četvoro ljudi, poslovali samo sa privatnim preduzećima, ko bi šta imao protiv privatnog, pa neka gledaju šta im je interes i kako će da prođu. Ali, javna preduzeća, jedan direktor se već javio i svaljuje na direktora, kaže – tačno je, sve je rađeno bez tendera! A on je nastavio tako da radi još godinu i po dana. Kaže – bio je to prethodni direktor, iz prethodne vladajuće garniture. Što to mora da interesuje građane Srbije. Šta njih briga ko je prethodno bio na vlasti, ko je bio direktor tog javnog preduzeća? Žele građani da znaju gde je njihov novac, pogotovo u situaciji, gospođo ministarka, kada je, ponavljam, 300 hiljada dece neuhranjeno. Mi koji imamo 50 i više godina, nije nikakva šteta ni godinu, ni dve, ni tri, ni pet, da se lošije hranimo, ali oni koji imaju šest ili sedam godina, oni koji su na pragu puberteta, to što se nekvalitetno hrane nekoliko meseci ili, ne daj bože, nekoliko godina, to nikada više neće moći da nadoknade. Da li neko razmišlja o tome? I, šta vam je smetalo prošli put kada smo tražili rezultate i zahteve MMF-a da isto dođete ovde, pa da zajedno podnesemo odgovornost … sada, kako sam i obećao, ovo ću vam uručiti. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Markićeviću. Isteklo je vreme predviđeno za vašu poslaničku grupu. Reč ima gospođa narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Hvala, gospodine Novakoviću. Upravo je moj kolega Markićević potvrdio da je bilo neophodno da pre odlučivanja o bilo kojoj vrsti zaduživanja iskoristite rezerve u poreskoj politici i da izvršite kontrolu javnih sredstava svih tokova novca, počev od budžetskih. Podsetiću sve ovde, bila je velika buka kada smo o tome pričali. Upravo sam, ispred Poslaničke grupe Napred Srbijo-SNS, imala amandman – da po Zakonu o javnim nabavkama moraju da vrše nabavke sva preduzeća koja posluju javnim sredstvima. Taj amandman ste odbili. Da ga niste odbili ne bi se moglo desiti danas da se neko brani da su te i takve nabavke omogućile nekome da zaradi nezamislive količine novca, u današnje vreme, zato što se nisu radile po javnim nabavkama. Zato što biste vi, kao neko ko je ispred države odgovoran, da se saglašava sa tim javnim nabavkama, morali da podelite odgovornost. A da je trebalo da je delite, ne biste dozvolili da trougao – moć, novac i politika, onako grubo i izrazito, od Đelića do danas, postane simbol uspeha! To je ono što će ovu državu i ovo društvo da košta dugoročno i protiv čega moramo da se borimo svi! Vama je u jednom delu moj kolega malo i neopravdano zamerio da nemate optimizma. Zašto kažem neopravdano? Mislim da svi moramo da imamo optimizma i da ne možemo svi da se ukalupimo u onu Dinkićevu kategoriju – da je on jedan od retkih koji ima: stručnost i energičnost i efikasnost. U samoprocenjivanju je to moguće, ali ja mislim ako građani budu procenjivali onako izrečenu njegovu izjavu od juče, da građanima treba davati dobre vesti, u stvari, treba da znači – građanima ne treba takva vlast u kojoj im neko saopštava šuplje dobre vesti, već treba za njih da čini ono što mu je obaveza. Ja danas nigde u novinama nisam mogla da pronađem podatak koji sam juče sama čula, u izjavi gospodina Dinkića, a to je – da će nam 760 miliona evra nepotrošenih para iz privatizacije omogućiti da pokrijemo deficite. Dugo se nije pominjalo da li je uopšte nešto ostalo od tog novca, a svi znamo da su potrošene uglavnom za dobijanje izbora, ili za ono što ekonomisti eufemistički zovu za ''javnu potrošnju''. Ono što mene zanima i građane treba da zanima, to je jedna vrsta priznanja pogrešne politike i Vlade i Narodne banke koju je juče gospodin Dinkić saopštio, verujući da će iskreno priznanje značiti i oprost od strane građana. Jedna je sadržana u rečenici – da će država lagano da se povuče sa finansijskog tržišta, kako bi se smanjivale marže. U toj izjavi potpredsednika Vlade, znači, ne pojedinca, nego potpredsednika Vlade, pa je samim tim on neko ko predstavlja i ovde 126 glasova većine, i čitavu Vladu, zvanično je izrečena tvrdnja da su marže dobrim delom povećane i zaslugom Vlade, zato što je ona korisnik kredita, ja mislim da je to ovih 90 miliona poslednjeg zaduživanja, za koje vas molim da se zaista razdužite i da u toj meri povučete sredstva od Međunarodnog fonda, a da kamatu od 6% zamenite kamatom od 0,26%. Ali ono što je za sve nas pogubno, to je – da Vlada i Narodna banka ispravljaju međusobne greške, a preko naših leđa! Gospodin Jelašić, ispred Narodne banke tvrdi da mu Vlada otežava posao i da on za to mora da vodi restriktivnu monetarnu politiku, a ona košta strašno mnogo, jer je gospodin Jelašić neko ko svojom restriktivnom politikom stvara uslove da trenutno poslovne banke drže 154 milijarde dinara u hartijama od vrednosti ili 1,66 milijardi evra. Dakle, poslovne banke drže u hartijama od vrednosti 1,66 milijarde evra! I ne samo da se tim novcem ne kreditira privreda, nego to košta 124 miliona evra ovu državu! Znači, 50% više od kredita sa kojim se država zadužila, 90 + 45 je 130 i nešto miliona, a to je cena nekorisne monetarne politike koja nije ni obuzdala inflaciju, niti je dovela do stabilnih cena, ni do stabilnih uslova privređivanja, niti do jeftinijih kredita! Šta radi Vlada? Pošto je tom i takvom politikom, guvernera Jelašića, poskupljen svaki kredit i enormno povećana kamata, sad Vlada subvencioniše kamate na kredite koje daju poslovne banke, a Vlada ih promoviše i iz budžeta koji pune svi, ona samo nekima subvencioniše, dotira ili plaća deo kamate. Šta je važno? Plaćaju građani, plaća Vlada, ali banke uvek ostaju zaštićene. Znači, od kamate koje daju korisnicima kredita do one pune tržišne – Vlada dotira. Čime je finansijski sektor zaslužio takvu zaštitu u ovoj državi? I da li je to je jedina aktivnost koju treba forsirati u ovo vreme, ako je to jedna od retkih grana koja je ostvarila značajan prihod i u prošloj godini, a ostvaruje ga i u ovoj godini. Ko je u ovoj državi vlastan, nadležan, odgovoran, a nije Vlada, a nije guverner, da oporezuje i finansijsku delatnost, ali ne tako da se banke povuku, nego tako da ih nagovore pametnom fiskalnom politikom da ulažu u privredu? Da li je to druga Vlada i drugi guverner ili je to neko koga čekamo, ''čekajućiGodoa'' dok privreda propada i građani trpe. Morate da shvatite, koliko god da ignorišete, konferencije za štampu Srpske napredne stranke, podatke koje iznosimo, koliko god da ćutite na podatke koje je izneo gospodin Markićević, koliko god da se pravimo ludi da ne znamo da je zlatna kiša za stečajne upravnike obezbeđena ''pravilnikom i činjenjima ovih ljudi'' i delom ovih ljudi u ovoj vladi, pre dve ili više godina – da ne može sva odbrana od vrlo osnovanih primedbi i dokaza koje iznosimo da bude ignorisanje, prećutkivanje i neobaveštavanje. Danas je gospodin Ostojić pominjao ''Televiziju Srbije'' i vrlo lepo rekao – da, nije prvi posao ''Televizije Srbije'', kao sportskog kanala, da prenosi utakmice, nego bi mogla da objavi rezultate tih utakmica. Tako nama gospoda sa RTS kažu da treba da prenose skupštinska dešavanja, da daju izvode iz onoga o čemu smo mi govorili. U tim izvodima dok god neko drugi odlučuje o postavljenju tih ljudi, direktno ili indirektno, neće se čuti ono što jeste pravi problem zbog čega trpimo svi. – Mi nemamo mnogo moći, sem ove javne reči koju imamo, da je odgovorno koristimo i da iznosimo prave argumente. Na vama je sva moć! Ta moć nije u svrhu izbornog ciklusa. Ta moć je u svrhu našeg boljeg života! Mnogi od vas, ne vi lično, na primer, gospodin Dinkić je čak tuđi koristan posao koji je uradila jedna agencija, koja je snimila 200 nekorisnih procedura, uglavnom podzakonskih akata, zbog kojih imamo izuzetne troškove u privredi i prilikom pribavljanja određene dokumentacije, valorizovao kao posao svoje saradnice, ranije na poslu, sada predsednice Upravnog odbora Agencije za privredne registre, gospođa Andrea Marušić, kao zasluga, pa, oni su utvrdili taj ''odeljak za seču propisa'', da je tih 200 procedura nekorisno, prećutkujući činjenicu, koju treba da sazna javnost – da je agencija NALED, precizno se zove, Nacionalna alijansa za lokalni ekonomski razvoj, objavila ''sivu knjigu'' sa tih 200 nekorisnih procedura, od kojih je jedna čak i urodila plodom, a to je olakšano dobijanje ''poreskog identifikacionog broja''. Pa, da li u ovoj državi mora sve da bude predmet marketinga i političkih poena, ili neko treba da radi posao za koji prima platu. I, što je najgore, sada se to istraživanje koristi kao kriterijum koji će pomoći da se otpusti višak zaposlenih ljudi u državnoj upravi. To je vrhunac cinizma, gde oni koji uz skute Vlade dugo i davno spremaju okrugle stolove, izdaju časopise, hvale i pozdravljaju takvu odluku, zaboravljajući da Zakon o radu te ljude, kao i mnoge druge, mora da tretira ocenjivanje uspešnosti na način kako to radi za sva javna preduzeća i državnu upravu. Sticajem okolnosti znam da se ta ocenjivanja sprovode godinama unazad i ne možete vi nekoga sada oceniti ''jedinicom'' u jednom mesecu da bi brzo sproveli ono što vam se zove ušteda u otpuštanju, koju, da ponovim, ne traži od vas MMF, jer se on zalaže za zaposlenost, kao što piše u Statutu, nego vi ne želite da se upustite u uštede već idete najlakšom metodom – ili potpiši kredit, ili otpusti ljude, pa one koji nisu vaši zamenite vašima. Ne može se član 179. Zakona o radu tako zloupotrebljavati i da iskoristite da ljude koji su, na primer, radili 20 godina umesto sa 20 otpremnina otpustite sa četiri zarade zato što vam to omogućava taj član 179. koji kaže – ako neko nema potrebna znanja i sposobnosti, da on može da dobije otkaz od poslodavca i da time, navodno, uštedi ovoj državi!! Međutim, da li ja mogu od vas da očekujem odgovornost, pa i od vas lično? Zloupotrebom člana 144. Poslovnika, 29. jula ostavljeni smo bez mogućnosti da na sve vaše odgovore kažemo jednu reč kada smo pričali o onih 90 miliona zaduživanja kod poslovnih banaka. Sve u svemu, taj zakon nije izglasan krajem jula, kao što je trebalo, nego je, zbog pogađanja oko Zakona o informisanju, objavljen 3. septembra u "Službenom glasniku" i u članu 3. vi ste velikodušno prihvatili amandman – da ćete u ime Vlade u roku od 30 dana od dana zaključivanja dostaviti ugovore Narodnoj skupštini radi informisanja o tom kreditu. Niste zaključili ugovor?! Mi te ugovore još nismo dobili! Čemu je bila žurba da se raspiše tender, o tome raspravlja, i još nema ugovora?! Da li postoji način da uvažite ovaj dom i da date argumentaciju za ovaj zakon, gospođo, malo širu nego što dajete u novinskim intervjuima? To rade i ostali ministri. Umesto da nama ovde obrazložite detalje specijalnih prava vučenja, raspoloživosti, od čega zavisi povlačenje, okvirni troškovi, vi ste nama na strani 4. dali objašnjenje osnovnih pravnih instituta i pojedinačnih rešenja. Molim sve kolege, građani će mi poverovati, da nam više ne dostavljate ovakva objašnjenja koja su prepisani članovi zakona, samo ne piše član. Znači, ni jedna jedina reč obrazloženja, ponovljeno je ono što u zakonu piše na strani 4!! Molim vas, iako ovo nije papir onaj skupi, kunsdruk, za koji kritikuje predsednik Vlade, ali 250 poslanika, 250 stranica koliko članova Odbora i onih drugih, poštedite nas onog što nije objašnjenje nego je ponavljanje teksta zakona. Uvažite nas, obrazložite i izađite sa preciznim podacima. Budite u okviru vaših nadležnosti, poslušajte savet opozicije o kontroli tokova novca koga ovde ima dovoljno ili će zaista neka druga rešenja biti jedina moguća. Znamo da vi pristajete na sve! I na otpuštanje, i na nova zaduživanja, samo ne na raspisivanje izbora! Ali, čak i da ih odlažete do redovnih, oni se ne mogu u beskonačnost odložiti, a ceh ovog ovakvog površnog i neodgovornog pristupa prema državnoj kasi, prema građanima i prema nama koji predstavljamo građane, zaista vas neće prijatno iznenaditi. Mi za ovakav zakon ne možemo glasati, ne samo zbog toga što je ovaj sporazum skup, nego zato što je on jedna od mera koja je haotična u onom što se zove ''ekspanzivno restriktivna monetarna politika i fiskalna politika Vlade''. Iz tog razloga Srpska napredna stranka neće glasati za ovaj zakon. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospođi Tabaković. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon, koji nam je objasnila gospođa ministarka da treba da nam omogući da povučemo kredite koji su daleko jeftiniji nego neki drugi, ponovo se prikazuje kao još jedno spasonosno rešenje za naše nagomilane probleme. Prosto, ne prođe nijedan mesec od kada radi ova skupština, od početka ove godine, da mi na dnevnom redu nemamo neki od zakona koji je u suštini ratifikacija nekog međunarodnog ugovora o nekom zajmu, bilo da se radi o zajmu za izgradnju određenih objekata infrastrukture, bilo da se radi o zajmovima koji će popuniti naše, čini mi se, prevelike rupe u budžetu. Mesecima unazad se priča o tome kako će nam kredit koji treba da dobijemo od MMF-a pomoći da prebrodimo probleme i da će popuniti određene budžetske rupe. Pri tome je Vlada još prošle godine najavila da će, po prethodnom sporazumu, pokušati da smanji svoje izdatke i svoju javnu potrošnju kako bi uravnotežila budžet i kako ne bismo imali preveliki budžetski deficit. Naravno, ta priča je trajala sve dok je bila delegacija MMF-a u Srbiji, a nakon toga se počelo ponovo raditi po starom i od silnog obećanja, a ja se sećam da je to obećanje bilo decembra prošle godine, da će Vlada smanjiti svoju javnu potrošnju, čak i broj zaposlenih, to se do današnjeg dana nije pomerilo ni za jotu. Da se malo podsetimo kakva su sve obećanja dolazila od strane vladajuće koalicije, što preko potpredsednika Vlade za privredu, gospodina Dinkića, što preko vas. Od oktobra prošle godine počeli ste da pričate kako će se novi budžet za 2009. godinu bazirati na rastu bruto društvenog proizvoda od 6,5%. Nakon toga uz upozorenje MMF-a taj procenat se korigovao na 3,5%, kasnije na dva, pa smo aprila meseca čuli od gospodina Dinkića da će to biti nula. Sadašnje prognoze, opet od istih aktera i od vas, kreću se od minus tri procenta, a ozbiljni ekonomisti su u startu rekli, i danas stoje iza toga, da će pad društvenog bruto proizvoda u 2009. godini u Srbiji biti oko 5%. Na osnovu takve loše procene, pre svega od vaše strane jer ste vi ministar finansija i vi treba da vodite računa o tome koliki će biti budžet ove zemlje, imali smo Predlog budžeta za 2009. godinu i prihode u njemu u visni od 700 milijardi dinara. Tada smo, pri usvajanju tog budžeta, mi iz DSS-a upozoravali više puta za govornicom da je to neostvarivo, da su suviše negativna kretanja, da je srpska privreda u jako teškom položaju, da su poreski nameti preveliki i da je prosto nemoguće ostvariti tolike prihode. Više smo apelovali na Vladu i tražili od vas da pokušate da smanjite budžetske troškove, odnosno da smanjite javnu potrošnju. Pri tome smo vam ukazivali da nijedna vlada u okruženju nema toliko ministarstava, toliko državnih sekretara, toliko pomoćnika, toliko rasipanja para, ali naravno za vas je vaš koalicioni sporazum mnogo bitniji od interesa građana Srbije i od toga kako oni žive. Nakon prva četiri meseca, katastrofalnih po stanje i privrede i društva u Srbiji, početkom ove godine došli smo do rebalansaza 2009. godinu, gde su se budžetski prihodi korigovali na 650 milijardi, a rashodi na 720 milijardi. Pri tome ste, gospođo ministarka, ovde objasnili da će budžetski deficit biti 70,5 milijardi, a pre desetak dana je u javnosti izašla vest da je budžetski deficit probijen i da već u ovom trenutku, odnosno 1. oktobra 2009. godine iznosi 74 milijarde dinara. Pitam vas, ko vam je dozvolio da probijete budžetski deficit?! Zašto niste predložili rebalans budžeta? Danas je 13. oktobar, niti imamo rebalans budžeta, niti imamo od vas dato obećanje ovoj skupštini, pre nekoliko meseci, da će ove godine, uprkos svim problemima, biti ispoštovan budžetski kalendar i da će sve doći na vreme, dakle, da će i predlog budžeta za 2009. godinu biti u oktobru mesecu pred poslanicima, odnosno da će biti usvojen do 1. novembra. To su bile vaše reči. Nažalost, sada je 13. oktobar, niti je Vlada raspravljala o rebalansu budžeta, koliko znam, niti o budžetu za 2010. godinu, tako da ste se nažalost i vi, iako pokušavate da se pokažete kao vrlo simpatičan ministar pred javnošću Srbije, pridružili plejadi mnogih ministara i potpredsednika Vlade kojima reč ne znači ništa. Od izborne kampanje gde su pljuštala predizborna obećanja o 200 hiljada novih radnih mesta, došli smo u situaciju da imamo 150 hiljada ljudi više na Zavodu za zapošljavanje nego što je to bilo prošle godine. O hiljadu evra po glavi stanovnika ne treba ni pomišljati, jer smo pre dva meseca videli procenu ''čuvenog'' potpredsednika Vlade, gospodina Dinkića, da će od NIS građani Srbije moći da očekuju 20 do 30 evra. ''Obećanje – ludom radovanje'', dok ne prođe izborna kampanja, a onda sve po starom. Kao što se sada dešava sa MMF, pričamo i obećavamo sve dok je MMF tu, kada se potpiše sporazum – onda je sve po starom. Čuli smo kako će Vlada na osnovu razgovora sa čelnicima MMF smanjiti javnu potrošnju otpuštanjem 14 hiljada radnika u javnoj upravi, državnoj administraciji, lokalnim samoupravama itd. Pre neki dan ste usvojili zakon kojim treba da se reguliše ta materija, a u kome piše da će najveći broj zaposlenih u državnoj administraciji biti 28.400. Da li hoćete da kažete da danas u Srbiji ima 28.400 zaposlenih? Kakvo je to smanjenje? Koliko znam, pričali ste prošle godine o cifri od 27 hiljada i nešto, blizu 28 hiljada zaposlenih. Sada će najveći broj biti 28.400. To je povećanje u odnosu na postojeću cifru. Sve ono što smo vam naglašavali pri usvajanju budžeta Republike Srbije i rebalansa sada nam se, nažalost, vraća kao bumerang. Došli smo u situaciju da sa probijanjem budžetskog deficita već u oktobru za četiri milijarde dinara verovatno možemo da očekujemo do kraja godine da će preko 120 milijardi dinara biti manjka u budžetu. Međutim, juče je ''čuveni'' potpredsednik Vlade, gospodin Dinkić, izašao ponovo sa veoma optimističnim izjavama – da izlazimo iz krize već početkom 2010. godine. Koliko se sećam, bukvalno takve ili vrlo slične izjave bile su u martu ili aprilu ove godine, kada je za jesen najavljeno poboljšanje u našoj privredi, a kako u privredi tako i u primanjima u budžetu. Gospodin Dinkić kaže da će Srbija izaći iz recesije najkasnije u prvom tromesečju 2010. godine, što je još jedna u nizu prevara koje dolaze sa te strane i od tog gospodina, jer svi ozbiljni ekonomisti upozoravaju da će 2010. godina za Srbiju, nažalost, biti isto tako teška, ako ne još gora nego 2009. godina, bez obzira što su drugačija kretanja i što je drugačija situacija u razvijenim zemljama, jer se ta kretanja baziraju na jakoj privredi, što se u našem slučaju ne može reći. Naša privreda je na izdisaju. Kamate koje treba da podstaknu razvoj te privrede su previsoke, pre svega bazirane na velikoj referentnoj kamati koju daje Narodna banka i onda te poslovne banke nemaju motiva da plasiraju gotov novac u privredu za podsticaj proizvodnje, već im se više isplati da to daju Narodnoj banci i da dobiju veliki novac za to. Država je emitovala i zapise kako bi pokrila budžetski deficit, a pre neki dan u novinama smo pročitali da je neko na tome zaradio blizu 20 miliona evra. Da li smo toliko bogati da možemo da plaćamo toliko visoke cene kredita, odnosno visoke cene vaših koalicionih dogovora, da ne želite da smanjite javnu potrošnju, već da samo namirujete jedni druge, vaše prohteve kroz dalje zaduživanje. Više desetina ugovora, raznih ratifikacija, prošlo je kroz ovu skupštinu od kada ste preuzeli vlast, koji se mere u nekoliko milijardi evra. Čuli smo podatak da će Srbija krajem ove godine dostići svoju zaduženost otprilike od 24 milijarde evra i nije mi jasno na čemu bazirate vaš dalji optimizam da možemo da se zadužujemo do besvesti, da pri tom nemamo želju da smanjimo svoju potrošnju, da komotno živimo. Ko će vraćati te dugove? Na osnovu kojih prihoda i kojih privrednih kretanja možemo da očekujemo da ono što smo uzeli od stranih kreditora možemo da vratimo? Juče je bila još jedna od genijalnih izjava gospodina Dinkića – da Srbija ima 758 miliona evra u rezervama Narodne banke, a pošto se očekuje da će deficit budžeta u narednoj godini biti 4%, za njegovo pokrivanje biće potrebno 1,6 milijardi evra. Srbija ima ugovoren zajam za jednu milijardu evra, a dobiće 400 miliona od Svetske banke i 400 miliona evra od EU i 211 za Koridor 10, dok ćemo ostatak pokriti sa kreditom od Rusa. Da li je moguće da jedan potpredsednik Vlade, a naravno sa njim i vi, razmišljate tako da ćemo svaku godinu svoje prevelike prohteve pokrivati zajmovima od milijardu, milijardu i 600 miliona evra ili već koliko? Dokle tako? Umesto da smanjite prohteve, da smanjite javnu potrošnju, svake godine ovu zemlju dovodite u situaciju da se dalje zadužuje i to će ići dotle dok Srbija potpuno ne bankrotira i dok ne bude primorana da prodaje svoja prirodna bogatstva, koja se ogledaju u velikim i jakim javnim preduzećima, poput EPS, "Telekoma" i onoga što je ostalo za privatizaciju, što još uvek nije privatizovano. To je potpuno neodgovoran odnos. Ono što je za mene bilo frapantno, pre izvesnog vremena je najavljen, kao veliki uspeh Vlade, zajam od Rusije u visini od milijardu evra. Nismo ovde čuli ništa više ni o aranžmanu sa MMF, ali smo čuli da će taj zajam biti utrošen, oko 300 miliona evra, za pokrivanje budžetskog deficita. Još jednom sipanje u rupu bez dna. Ostatak će biti utrošen za izgradnju metroa u Beogradu i za završetak izgradnje Obilaznice. Takođe, je najavljeno da ćemo uzeti robni kredit od Kine koji će se utrošiti na izgradnju mosta od Borče do Zemuna ili obrnuto, svejedno. Dakle, sve ono što se tiče investicija u Srbiji država će pokriti zajmovima, državnim zajmovima, ali te investicije će se uglavnom odvijati u Beogradu. I što reče gospodin Batić malopre – šta će raditi oni ljudi koji žive u Surdulici, Trgovištu, Vranju, Pirotu, Toplici, koja je opustela ili Nišu, koji ima 37 hiljada nezaposlenih i stalne štrajkove na ulicama? Kažite mi, koja je logika da građani cele Srbije vraćaju kredit kojim će biti izgrađen metro u Beogradu? Da li to znači da će od tog kredita biti izgrađeno još nešto u Srbiji ili će se samo graditi Beograd? Dokle ta više parola – hajde da Srbija radi, da se Beograd gradi! Ne treba da vas podsećam kakve su paralele i kakvi su odnosi primanja u Beogradu, kakav je životni standard u Beogradu i koliki je broj zaposlenih, odnosno nezaposlenih u Beogradu u odnosu na druge delove Srbije. Valjda vam je poznat podatak da se svake godine u Beograd doseli jedan grad veličine Aleksinca ili Prokuplja, 40 hiljada ljudi se preseli u Beograd. Verovatno će ove i narednih godina taj podatak biti još veći, jer će mnogo veći broj ljudi morati da napusti svoja mesta življenja, zato što tamo ne mogu da ostvare egzistenciju. Za mene je bio poražavajući podatak da sam ministar finansija da mi neko predoči da se mladi i obrazovani ljudi iz drugog ili trećeg grada po veličini u Srbiji iseljavaju i iz njega dolaze u prvi grad, a to je slučaj sa omladinom i mladim i obrazovanim ljudima iz Niša koji se sele masovno u Beograd ili Novi Sad, jer tamo mogu da nađu posao, a u svom rodnom gradu, a da ne pričam o manjim gradovima Srbije, nažalost, to ne mogu. Ne mogu zato što su sve državne investicije fokusirane na glavni gradi i na ovaj deo Srbije. Jugoistočna Srbija je u potpunom kolapsu, ništa ne radi, nikakvi podsticaji od strane države ne dolaze u te krajeve, investicije su minimalne ili nikakve u te delove Srbije, a pored toga, situacija sa državnim institucijama, sa javnim preduzećima, koje su sve fokusirane u ovom delu Srbije dovoljno govori koliko su ogromne regionalne razlike i razlike u razvoju, da apsolutno ova vlast više ne zaslužuje da se na ovaj način odnosi prema građanima Srbije i onima koji najteže žive. Doći ćemo u poziciju da oni koji najteže žive u krajevima koji su nerazvijeni vraćaju dugove za ono što će se graditi u Beogradu, a pomenuo sam metro i da ne pričam o drugim stvarima. Takav odnos vlasti mora pod hitno da se promeni, inače će ova zemlja imati velike probleme, i to socijalne, u onim najugroženijim krajevima. Naravno, mi ne možemo da podržimo koncept stalnog zaduživanja da bi se održao socijalni mir i da bi se održala Vlada. Za nas je važno da država bude što jeftinija i što ravnomernije razvijena, a to sigurno sa vama ne može da se ostvari, posebno ako se ima u vidu da su vam sva obećanja lažna i da je sve što ste do sada rekli apsolutno neistinito, da svakog dana iznosite nova i nova obećanja, i nova i nova zaduženja, i nove laži koje građane Srbije vuku daleko od boljeg života. Za vas bi bilo najbolje da kao častan ministar pogledate ono što ste pričali pre pet-šest meseci, godinu dana, da se preslišate kakva je danas situacija u Srbiji, da na osnovu toga što ste izrekli neistine podnesete ostavku i da se povučete sa scene, kao i čitava Vlada Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Vaša poslanička grupa ima 67 minuta i 12 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, onaj ko e želeo da čuje i da prepozna, namera SRS jeste, između ostalog, danas kada govorimo o ovom zakonu, i to se svakako moglo prepoznati u diskusiji mog kolege Borisa Aleksića, jeste da demistifikujemo ovo ime i naziv ovog vida kreditiranja. On je to u najvećoj meri vrlo eklatantno objasnio i prikazao. Naravno, ono što smatram da treba da kažem i da dodam jeste činjenica da javnost treba da zna o čemu se ovde danas radi i da se na osnovu ovog jednog mističnog naziva "specijalna prava vučenja" u javnosti, koja nije dužna da zna o čemu se radi, ne stvara utisak da mi imamo neki poseban, odnosno specijalan status, niti da ćemo kroz ovo kreditno zaduživanje dobiti neke posebne benefite. Po svojoj suštini, ovo predstavlja kredit, ovo predstavlja samo još jednu dužničku omču oko vrata našoj državi i svih nas koji živimo u Srbiji i žalosno je što ćemo zajedno sa svim ostalim kreditima na koje se ova vlast i ova Vlada opredelila to dugo, dugo i ko zna kako da vraćamo. Naravno, na početku svoje diskusije, gospođo ministre, vi ste, vešto vladajući teorijom javnih finansija i bankarstva, ovo predstavili kao nešto potpuno benigno, čak, rekao bih, i korisno za ovu državu, a po svojoj suštini i sami znate, zbog situacije kakva danas jeste u ekonomskom smislu u državi, ovaj kredit to nije i to ne predstavlja. Ono što SRS smatra i želi da vas podseti, to je činjenica da od usvajanja Zakona o budžetskom sistemu u ovom parlamentu vi kao predstavnik Vlade niste branili nijedan zakon, a da se on ne odnosi na neko zaduživanje Republike Srbije. Istovremeno, za taj isti period, nijednom u javnosti niste izašli sa pričom koja se, ponavljam, opet ne odnosi na vaš aranžman sa MMF, sa jedne strane, i sa druge strane, na otpuštanje u javnom sektoru, odnosno kako vi to volite umiveno i upakovano da kažete, redukovanje, odnosno smanjenje javnog sektora i javne potrošnje. Suštinski problem ovog zakona nalazi se upravo u članu 3. Koliko sam mogao na početku vaše diskusije da čujem, rekli ste da ćete se vi truditi da ova sredstva u najvećoj meri koristite za to i to, a onda je čak i jedan od predstavnika skupštinske većine ovde rekao da su ova sredstva namenjena za reformu, od penzionog sistema, pa tako dalje. Mislim da i jedno i drugo nije tačno i vi ste članom 3. ovog zakona vrlo jasno definisali u šta ćete koristiti i za kakve namene predviđate ova sredstva. Nažalost, to je pokrivanje budžetskog deficita i refinansiranje duga Republike Srbije. To je ono što suštinski izaziva sva suprotstavljanja, sva sučeljavanja koja su do sada bila predmet u okviru ove rasprave po ovom zakonu i koja će svakako biti kamen spoticanja u raspravi nadalje. Kada je u pitanju zaduživanje naše države, SRS ima dijametralno suprotstavljen stav u odnosu na vaš stav, kao ministra, i vaše Vlade koju ovde predstavljate. Mi uopšte ne sumnjamo da ćete vi, ponavljam, kao neko ko vlada teorijom javnih finansija, da prepoznate i da nađete argumente kojima ćete da opravdate ovo zaduživanje. Međutim, praksa i surova ekonomska stvarnost u Srbiji pokazuju da stvari stoje drugačije, s jedne strane, o čemu ću malo kasnije da govorim, a sa druge strane, neke ''relevantne finansijske institucije'' govore da Srbija nije spremna za novo zaduživanje. Zašto ih zovem relevantnim? Ne zato što ih tako doživljava SRS, nego zato što ih tako doživljavate vi koji ste se u vremenu iza nas neretko pozivali na tu istu referentnu, odnosno po vas referentnu instituciju, Svetsku banku, kada ste neke svoje ekonomske poduhvate i poteze hteli da branite i opravdavate, da promovišete ovde u parlamentu, a onda svakako i u javnosti Republike Srbije. Ta Svetska banka kaže da će do kraja ove godine Srbije biti kritično zadužena država. Vama i vašim kolegama je najlakše da kažete – znate, mi smo zaduženi, svega 30% je ukupan javni dug u odnosu na BDP, što nam daje pravo na to da se još zadužujemo, odnosno da nismo zadužena zemlja. Vidite, Svetska banka prepoznaje neke druge kriterijume koje smatra bitnim i koji ovu državu kvalifikuju kao visokozaduženu zemlju, odnosno da će do kraja ove godine biti kritično zadužena zemlja. Koji su to kriterijumi? Jedan od tih kriterijuma je pre svega odnos BDP i spoljnog duga. Ako te dve cifre uporedite i njihov iznos do kraja godine, videćete da je odnos skoro 80%, odnosno da će spoljni dug dostići 80% vrednosti BDP. I to ovu državu svrstava u visokozadužene zemlje. Drugi kriterijum na koji se, takođe, Svetska banka poziva jeste odnos izvoza na godišnjem nivou i spoljnog duga. Kada te dve cifre stavite u realnost, znate li šta dobijate? Spoljni dug ove države će do kraja ove godine biti otprilike 24 milijarde evra, kada povučete sve ove tranše što treba da povučete i što planirate, a ukupan izvoz na godišnjem nivou s kraja godine biće nešto oko osam milijardi. Kada to stavite u odnos, dobijate koeficijent 3, a Svetska banka smatra da je država kritično zadužena kada on pređe 2,2. Treći kriterijum na koji se, isto, poziva Svetska banka, jeste odnos rate duga prema ukupnom godišnjem izvozu. Da bi država bila srednje zadužena, potrebno je da taj odnos ne prelazi 25%. Kod nas će do kraja godine taj odnos biti oko 40%, što daje sliku ovde države da je visokozadužena zemlja. Postoje još neki kriterijumi za kojima ne bih potezao, jer smatram da nisu toliko relevantni i bitni koliko su bitni i relevantni oni kriterijumi, ponavljam, koji odslikavaju našu svakodnevnicu. Kada govorimo o našoj kapacitativnosti da se zadužujemo, o našoj ekonomskoj slici, treba da govorimo o likvidnosti koja je u državi, o javnoj potrošnji, o kojoj najviše pričate, o stanju u privredi, o stanju u našem izvozu i svim onim ostalim ekonomski parametrima koji bi vam možda dali za pravo da pričate da nije problem Srbiji da povlači ovakve tranše, odnosno ovakva finansijska sredstva. I taj MMF, o kome pričate mesecima unazad, i on smatra da vaša vlada nema kredibilitet. Vi ste u pregovore sa njima ušli sa stanovišta opredeljenja da ćete se baviti javnom potrošnjom. Mogli ste da se bavite i prihodnom stranom budžeta, odnosno vi ste se opredelili za rashodnu stranu. Evo, objasnite nam i recite nam, SRS vas pita – u kontekstu smanjenja javne potrošnje, od počinjanja priče o njenoj restrikciji i redukciji, šta ste uradili osim što ste smanjili plate narodnim poslanicima? Da li ste ukinuli jedno jedino regulatorno telo, komisiju ili agenciju? Niste, gospođo ministre! To je jedan banalna primer. A, zašto niste to uradili i zašto stvarate nekredibilnu ili lošu sliku ove države i kod te vaše institucije MMF? Zato što ste upravo vi, kao predstavnici Vlade, koja jeste jedan kontinuitet od 5. oktobra, upravo napravili javnu potrošnju kakvu danas Srbija ima! Vi ste formirali agencije, vi ste formirali komisije, regulatorna tela i u njih zapošljavali. E, šta je „čar“ cele ove priče? Donošenje zakona i formiranje tih agencija pravdali ste kao pozitivnu evropsku praksu u svojim zakonima, a iza te pozitivne evropske prakse zapošljavali ste vaše partijske činovnike, čauše, službenike, one koji su vas na bilo koji način u političkom smislu zadužili. I danas obećavate da ćete javni sektor da umanjujete, ali niste spremni da podnesete političku odgovornost otpuštanjem onih koje ste po političkoj osnovi zaposlili i da nju podredite javnom interesu, ekonomskom opravku ove države. Kakva je situacija sa likvidnošću u ovoj državi? Za prvih osam meseci ove godine, skoro 8.000 deviznih kredita je otišlo u privredu koje je subvencionisala država. Preko 250 dinarskih kredita do septembra meseca ove godine. Znate li za šta su dominantno uzimani? Za očuvanje likvidnosti. Nijedan nije uzet da se otvori novi proizvodni pogon, novo radno mesto, da se stvara osnovica iz koje ćete krpiti budžetske rupe koje ste svojom neodgovornošću napravili kao neodgovorna vlada. I vi pričate o kapacitativnosti ove države, da podiže neke nove kredite, odnosno da stvara sebi te dužničke obaveze i kači ih sebi na vrat! Istovremeno, šta se dešava u Srbiji? Vi imate gomilu preduzeća koja su rukovodioci, direktori, funkcioneri, vodili svesno u stečaj, ali istovremeno Vlada, svojom neodgovornošću, u ta ista preduzeća nikada nije ni uvela stečaj, pa su oni postali blokirani i deo celog nelikvidnog ambijenta srpske privrede, stotine miliona dinara je u tom smislu zarobljeno u Srbiji. Mi, gospođo ministre, ovde razgovaramo o odlikovanjima i o nagradama, umesto da govorimo o unapređenju stečenog postupka. To je zakon koji ste poslali u skupštinsku proceduru. O tome smo govorili pre nekoliko dana, kada je bio zakon o odlikovanjima. Po čemu je stečajni postupak poznat u Srbiji? Umesto kao sredstvo da se ekonomija stabilizuje, mi ga ovde prepoznajemo po nekom Stevanu Moldovanu. Niko ne zna koliko je novca uzeo, jer mu je država svojom neodgovornošću dala na to pravo ili su mu mnogo velike političke zasluge, pa takvo pravo i ima ili ga je za sebe prisvojio. Zašto ne kažete da smo u okruženju među državama koje od 1989. godine ne uspevaju da prevaziđu svoj BDP? Da li znate koje su dve države u našem okruženju jedine to, na našu nesreću, žalost i sramotu, uspele da urade? To su Albanija i Hrvatska! Mi se predstavljamo liderom u regionu?! Zaista sramota i to nikome ne treba na čast da služi! I nemojte da mislite da SRS zbog svega ovoga likuje, ali ovo su poražavajuće činjenice zbog kojih će generacije iza nas da ispaštaju. A vi ste deo političkog aparata koji u svemu tome učestvuje i moraćete i vi da ponesete deo odgovornosti zbog svega toga. Umesto da se danas bavimo zakonima koji će unaprediti i podići finansijsku sigurnost, pravnu sigurnost u ovoj državi, koji će promeniti investicionu klimu u ovoj državi, evo, opet se pozivajući na neke podatke vama dragih institucija – znate li šta kaže Svetski ekonomski forum? Kaže da je Srbiji u proseku potrebno 275 dana da dobije dozvolu za jednu grinfild investiciju. Pre nekoliko dana vam je pobegla ''Ikea''. Treba vam u proseku 625 dana da oni koji hoće ovde da investiraju ostvare svoja ugovorna prava ostvarena na sudu. Pa, ko normalan da dođe da ulaže i investira u takvu državu? Ko da stvara ekonomski supstrat iz kojeg ćete vraćati dugove koje ste nam na vrat natovarili? Niko pametan neće da dođe. Možete vi, služiću se teorijom, da pravdate, da branite i da ovu sliku Srbije, surovu i sivu sliku Srbije predstavljate koliko god hoćete šareno, život, praksa i naša stvarnost nam govore nešto potpuno drugačije. Na kraju, gospođo ministre, rekao sam da ćete i vi, kao deo Vlade, snositi deo odgovornosti. SRS nema nameru da učestvuje u svemu ovome, ali ono što moramo na kraju da izrazimo kao žaljenje, jeste činjenica što će naša deca, ne daj bože naši unuci, plaćati cehove neodgovorne, nesposobne i nedomaćinske ekonomske politike koju vodite vi, kao predstavnici Vlade, DSi Boris Tadić. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Vladan Jeremić
Koleginice i kolege narodni poslanici, i danas smo svedoci, ovde u Parlamentu, ispisivanja još jednog novog poglavlja neslavne ekonomske politike, odnosno priče u režiji Vlade Republike Srbije, koja samo doprinosi daljoj destabilizaciji makroekonomskih prilika u državi, a najviše zasluga za to pripada tom neoliberalnom konceptu ekonomske strategije, koji se, prevashodno po nalogu MMF, sprovodi u Srbiji, i to uz ekspanzivnu fiskalnu politiku, što, kažem, najviše i utiče na destabilizaciju makroekonomskih prilika. Moram da priznam, gospođo Dragutinović, da sam vas pažljivo slušao prilikom vašeg uvodnog izlaganja, ali mi je postalo zaista nejasno hoćemo li mi da trošimo ovaj novac ili nećemo. A mislim da je, u stvari, krucijalno pitanje – zašto uopšte kao država uzimamo novčana sredstva? Ako je reč o pokretanju industrijske proizvodnje, onda je odgovor svakako ''ne''. Ako je reč o izgradnji ili o ulaganju u infrastrukturu, mislim da je odgovor ponovo ''ne''. Dakle, preostaju ove tri, pa nimalo ekonomski logične i opravdane mogućnosti. Jedna je ona teorija, koju pre svega zastupa guverner Narodne banke Srbije, Radovan Jelašić, o jačanju deviznih rezervi. Mislim da se ovim samo potvrđuje da je rast deviznih rezervi Srbije apsolutno posledica prevashodno rasta zaduženosti, a ne, kao što bi ekonomski bilo logično, suficita trgovinskog bilansa ili eventualnog priliva investicionog kapitala, što postaje prilično nepoznat pojam za ovu vlast. Moramo biti svesni toga ako se nastavi trend rasta deficita trgovinskog bilansa, inače najslabije komponente platnog bilansa, da bi država, uz nastavak pre svega monetarne politike koju vodi Narodna banka Srbije, mogla da se do kraja godine suoči sa rekordnom visinom spoljnog duga. Podsetiću samo još jednom, mada mislim da javnost zna, da je i prema zvaničnim podacima taj ukupan dug trenutno nešto preko 21 milijarde evra. Druga od mogućnosti, takođe, ekonomski neslavnih, jeste pokrivanje deficita. Pre nekoliko dana bili smo svedoci kada je jedan od predstavnika iz vašeg ministarstva, Ministarstva finansija, izjavio da će novim rebalansom, koji još uvek nije ni u najavi, budžetski deficit biti popunjen upravo novcem dobijenim u kreditnim aranžmanima, pre svega sa MMF, a onda i sa Svetskom bankom i poslovnim bankama. I treća stvar, čini se i najrealnija, to je da će sva novčana sredstva iz svih ovih aranžmana po bilo kom osnovu, da li je reč o stend-baj ili po nekom drugom, biti jasno iskorišćena za finansiranje otplate duga, odnosno za refinansiranje već postojećih drugova. Kada je reč o drugoj mogućnosti, odnosno o popuni budžetskog deficita, mislim da je jako opasno to zaduživanje kod poslovnih banaka, jer valjda svi koji iole poznaju ekonomiju znaju da inostrane banke kupuju državne hartije od vrednosti sa kojima ne ulaze u rizik, dok privreda ostaje prepuštena sama sebi. Upravo ta povezanost interesa inostranih banaka i ove loše monetarne politike Narodne banke Srbije, zajedno sa budžetskim deficitom, imaće svakako dugoročne posledice na srpsku privredu. Suština neodrživosti ukupne ekonomske politike koju vodi Vlada Republike Srbije leži u činjenici da je prvo urušavanjem domaćeg bankarskog sektora, uvođenjem stranih igrača, pre svega ovih austrijskih i nemačkih banaka, započeo taj omiljeni čuveni koncept MMF, a to je – restriktivna monetarna i fiskalna politika, u kombinaciji sa politikomdeviznog kursa kao nominalnog sidra. Možda je ovo prilika, ali ne verujem da ćemo dobiti odgovor na pitanje, vezano o ovim, kako to mediji strogo kontrolisani sa nacionalnom frekvencijom vole da okarakterišu, sudbonosnim pregovorima sa MMF, bilo da je reč o onima u avgustu ili ovi koji kreću naredne nedelje, treba znati da je tu reč o nastavku političkog uslovljavanja i finansijske zavisnosti države od zapadnog kapitala. Primera radi, gospođo Dragutinović, verovatno znate da je u jednom klasičnom stend-baj aranžmanu realno povući do nekih 300% novca od kvote koja se određuje prema privrednom potencijalu jedne zemlje. Za našu državu, dakle, Srbiju, ovih odobrenih 2,9 milijardi evra predstavlja ekvivalent za 560%. O čemu se onda ovde radi ako je svima poznato da ekonomija ne poznaje kategoriju ljubavi? Ako se zna da je zabeležen budžetski deficit od 4,5% BDP, da o smanjenju prevelike javne potrošnje bez ozbiljnijih socijalnih nemira nema ni govora, da država ima negativan rejting za strane direktne investicije, a da je nastavljen sunovrat industrijske proizvodnje, jasno se nameće pitanje – da li je možda predstavnicima srpske vlasti nametnut neki novi a javnosti nepoznat uslov, a sve zarad realizacije tog celokupnog kreditnog aranžmana do 2011. godine? Da li možda MMF ima nemaru da nakon ekonomskog, a podsećam, reč je o prijemu fantomske države Kosovo u članstvo pomenute organizacije i to 9. maja, na Dan Evrope, odradi možda i politički pritisak na Srbiju, eventualno zahtevom da prizna nezavisnost južne srpske pokrajine? Dakle, ono što je izvesno to je da su svi ekonomski problemi Srbije pre svega strukturne prirode, a da ova politika visokih kamata precenjenog dinara, koja se sprovodi po nalogu MMF, prouzrokovaće, kako pokazuju analize, da ukupan spoljni dug Srbije u naredne dve godine dostigne nivo od 90% BDP, što će jasno i državu i građane uvući u stanje permanentne ekonomske krize. Zahvaljujući politici tog deviznog kursa i navodno nominalnog rasta zarada u proteklih nekoliko godina građani su u Srbiji pohrlili ka tim poslovnim bankama, ne bi li, kako je to već neko rekao, ostvarili te američke snove – kupovinom automobila, rešavanjem stambenog problema i slično, a na taj način je samo otpočelo kontinuirano i progresivno zaduživanje stanovništva i privrede, koje je rezultiralo sa, kao što sam malopre rekao, više od 21 milijarde evra, koliko u ovom trenutku iznosi ukupan spoljni dug. Gospođo Dragutinović, u nekoliko navrata smo ukazivali, pre svega javnosti, da će država realno biti suočena sa tim potencijalnim problemom takozvane suverenizacije duga. Vi ste ovde, mogu da kažem, prilično nevešto pokušali da nas ubedite da do toga neće doći, odnosno da država neće biti u situaciji da prihvati otplatu kompletnog, dakle, i javnog i privatnog duga. Međutim, više je nego jasno, i po ovom zakonu o kojem i danas raspravljamo, da će se ta aktuelna ekonomska priča nastaviti u istom pravcu, prema tome, rast kredita, uvoza, deficita tekućeg bilansa, opšte zaduženosti, uz već pomenutu restriktivnu monetarnu i fiskalnu politiku. Država je, kao što je to neko rekao, postala zavisnik od dotoka stranog kapitala, a upravo je liberalizacija tih spoljnotrgovinskih tokova dodatno osnažena onom neshvatljivom odlukom o jednostranoj primeni SSP, koja je, i po vašem priznanju od pre nekoliko meseci, prouzrokovala manjak u budžetskoj kasi od 267 miliona evra i time je praktično izazvan, čini se, nerešiv problem u srpskoj ekonomiji, a to je deficit u tekućem delu platnog bilansa. I zaista se postavlja pitanje – na koji će način biti apsorbovan kroz predstojeći rebalans budžeta, koji će, nadamo se, uslediti vrlo brzo. Dakle, ono što mi u SRS ističemo to je da je pre svega prekopotrebna kompletna promena i ekonomske i poreske i monetarne politike, pogotovo se to odnosi na bankarski sistem u Srbiji, koji je u potpunosti prepušten strancima, koji klijentima naplaćuju najveće kamatne marže, a da pri tom plaćaju najniži efektivni porez na dobit u Evropi, što svakako predstavlja ogroman teret za građane i privredu. Već smo i predlagali da bi jedna od prvih mera za popunu praznog republičkog budžeta mogla da bude, recimo, uvođenje tog dodatnog poreza za banke. Dame i gospodo, jasno je da se sve ovo što smo bili u prilici da prihvatimo u Parlamentu u ovih nekoliko meseci na predlog Vlade, a odlukom, željom i voljom vladajuće većine, ogleda u jednoj realnoj i tužnoj svakodnevici o tome kako građani Srbije danas žive, a plašim se da će ovakvom politikom oni koji će nas naslediti, i mnoge generacije posle nas, biti tek suočene sa posledicama svega toga. Gospođo Dragutinović, postoji u nazivu ovog zakona reč "vučenje". Mislim da je krajnje vreme da povučete i vi jedan dobar potez i da se izvučete iz ove ekonomske priče u kojoj se snalazite kao ''Alisa u zemlji čuda''. Hvala. [[Aplauz.]]
Gospodin Zoran Krasić ima reč. Imate još 40 minuta na raspolaganju.
Naravno, častiću vas, pošto kasnite u Evropu već jedno 20 godina. Moram zbog gledalaca, ako još neko prati ovo, pored pet poslanika DS, koliko vas je, dovoljno, samo da vas obavestim da sam po zadatku ''stečajni upravnik Demokratske stranke'' i dobro mi ide posao. [[Aplauz.]] Gospođo Đukić-Dejanović, u velikoj sam nedoumici da li da ponovim nešto što sam pričao u ovo vreme 2003. godine, kada je predsednik Vlade bio Zoran Živković, ili da pričam ono što sam pričao prošle godine, baš u ovo vreme? Došao sam do zaključka da ništa novo ne bih rekao i ne bih gotovo izašao iz okvira ovih mladih radikala koji su danas lepo predstavili stavove SRS povodom ovog pitanja i odlučio sam se da ipak, na meni svojstven narodni jezik, objasnim građanima o čemu se radi kada je u pitanju ovaj predlog zakona. Narodski, da me svako razume, evo, o čemu se radi. Skupila se jedna družina 5. oktobra 2000. godine i zapalila ovo lepo zdanje. Premlatili Milanovića, osvojili RTS, zapalili glasačke listiće, proglasili pobednika, dobili podršku iz inostranstva! Odmah je usledio zahtev da se SRJ primi u UN kao nova država, a ne ona čije je članstvo suspendovana 31. maja 1992. godine, pa je onda po nalogu Labusa krenulo sa kriznim štabovima i osvajanjem preduzeća, jedno po jedno. Otpočet je proces ''desrbifikacije''. U Nemačkoj nekad je to bila denacifikacija, a kod nas da se unište srpska društva. Našli su čauše, našli su nešto što je mnogo jeftinije nego što su bombe, pa su preko medija i plaćenih političara državu doveli u ovu situaciju, a situacija je sledeća – 5. oktobra ste možda nekog i prevarili pričama o tržišnoj ekonomiji, o demokratiji, o ljudskim pravima, o tome da će svakom biti dostupno radno mesto prema sposobnosti i kvalifikaciji, a onda ste za nekoliko meseci, pa do današnjeg dana, sve to pregazili, zgazili. Nekada ste pričali da je neko krao izbore, pa smo imali krađu izbora i glasanje i iz Soluna i iz Bodruma i da ne pričam sve ono što nam se dešavalo, a što je svakako crna prošlost Republike Srbije, nešto što ne može da služi na ponos ovom narodu, ali moramo da znamo da iza toga stoji DS, u bilo kom agregatnom stanju. Godine 2003. doveli ste državu pred slom. Isto ste pokazali ovu vrstu nesposobnosti, pa ste čak imali iste protagoniste u Vladi, da vas podsetim, Milosavljević, Đelić i da ne idem dalje. Gle čuda, Zoran Živković je bio mnogo moralniji. On čak nije hteo da uzme od Karle del Ponte optužnicu protiv Sretena Lukića, nego je rekao – idi na šalter pa je predaj! Vi čak niste u mogućnosti ni tu vrstu hrabrosti da pokažete. Sve ste prodali. Šta je to ostalo? Ono što je ostalo, to više niko i neće, a gde su završile te pare, niko živi ne zna. Zadužili ste državu. Nekada ste, pre sedam godina, za zaduživanje sa mnogo većim kamatnim stopama i mogli da dobijete aplauz od strane građana, a danas, i da dobijete za džabe te pare iz inostranstva, navlačite samo gnev građana. Zašto? Jasno je svima da je u pitanju planetarna prevara, jer prljav posao sa srpskim narodom i sa Srbijom nije završen. Mi imamo jednu skupštinsku rezoluciju. Ko je priznao KiM, s njime ne treba da sarađujemo. MMF je učlanio Kosovo i Metohiju i dao im specijalna prava vučenja. I ovi naši evrofanatici, po sistemu daj, pohlepa, drpi šta možeš da stigneš, kažu da i ako uzmeš kredit koji ne možeš da vratiš ili će ti na kraju biti i suviše skup, i to je dobro. Zašto dobro? Danas treba da pričamo o nesposobnosti svih ovih političara i vlada od 2000. godine do danas. Oni ne znaju ni šta je društvena akumulacija, ne znaju ni šta je proizvodnja, ne znaju ništa. Znaju kako da se zadužiš. Sedam godina smo molili– ne otvarajte agencije! Njima tek sad došao taj fluid u glavu da kažu – pa, jeste, ne trebaju nam agencije. A zašto su otvarali agencije? Digla žaba nogu tamo gde je videla da se konji potkivaju, pa kaže – mi hoćemo u EU, pa, pošto oni imaju agenciju, hajde i mi da imamo agenciju. A koga zaposlili? Mlade, pametne eksperte sa diplomama i ništa ne znaju. To je sve trošak. Ko to treba da plati? Ova privreda ne može. Onda ide zaduženje, zaduženje, zaduženje! Više ste nas zadužili nego Tito! Tito je manji dug ostavio od vas. E, sad, zamislite, hipotetički, kada bi Mlađan Dinkić garantovao svojom imovinom za ono što je zadužio ovu državu. Da li bi on pristao da zaduži državu? Ne bi. Da li bi Boris Tadić zaduživao državu, a da je on garant, pa ako ne može imovinom, pa makar doživotnom robijom. Ne bi. Zamislite ironiju – najveću priču o reformi penzijskog sistema nam priča Krkobabić, a on 25 godina na čelu penzijskog sistema. Usput, penzioner, računa se da je izgubio i radnu sposobnost i da nije sposoban za neke funkcije. Odakle nam to dolaze problemi? Od nesposobne vlasti. Šta čuva tu nesposobnu vlast? Strah. Šta još? Mediji. Šta još? Laž do laži! Možete li da zamislite – kod nas se priča o stranim investicijama na zelenoj livadi. Dođe stranac, donese pare ...
Gospodine Krasiću, izvinjavam vam se. Mislim da nećete imati ništa protiv samo jednu malu pauzu da napravimo. Htela bih, poštovane dame i gospodo poslanici, da vas obavestim da je parlamentarna delegacija Ruske Dume, dakle, naše kolege iz Dume su na galeriji, predlažem da ih pozdravimo. [[Aplauz.]] I, naravno, da vas zamolim da nastavite. Izvolite.
Znači, investicija, ledina, neki kažu predsednici opština da su sposobni, obezbeđuju infrastrukturu. Dođe stranac, kaže – to je dobro za zemlju. On će da donese svoje žive pare. On dođe ovde i onda mu Mlađan Dinkić da pare za svako otvoreno radno mesto. Pa, koji je to stranac? Pa, koji je to poslovni čovek? Mi takvih poslovnih ljudi imamo za izvoz, ovde u našoj zemlji. Hajde da vidimo ko plaća porez, ko ne plaća porez. Ne plaćaju porez ili vrše utaju oni koji su bliski vlasti ili su se učlanili u stranku koja je na vlasti i na taj način stekli tu beneficiju. Izvinite, molim vas, ako ne plaćate porez, vi ste u strateškoj prednosti u odnosu na svakoga onoga koji plaća porez, a pogotovo u odnosu na onoga koga stalno obilazi inspekcija, pa mu ne da da živi. I naravno da se dešavaju ove stvari ovakve kakve se dešavaju. Kod nas su nagrade kao uspešni ljudi dobili ljudi koji su najveći utajivači poreza. Ko im je dao nagrade? Država, što direktno, što indirektno, preko svojih asocijacija. Zašto ih je častila? Za nešto što je neki sistem vrednosti koji je apsolutno neprihvatljiv. U takvim uslovima ova država i nema drugog koraka, nego da se zadužuje. Priča se o nekom Bečkom sporazumu, tu negde oko Nove godine, nije bitno, mesec, dva, gore dole. Vodili čak i predsednika Republike u Beč. Šta je svrha Bečkog sporazuma? Molba stranim bankama da ne napuštaju naše tržište tokom 2009. godine, a država će da im garantuje prihode koje su imali 2008. godine. To su stotine i stotine miliona evra koje legalno mogu da iznesu iz zemlje, ali pošto je stala kreditna aktivnost prema građanima i prema privredi, onda se krenulo sa jednom drugom aktivnošću, a to je, otkupom hartija od vrednosti, koje izdaje država, sa kamatnom stopom od 16 do 17,5% i naravno banke više i ne plasiraju na drugo mesto, jer ovde imaju zlatnu koku. Zlatna koka se zove budžet Republike Srbije. Ko puni budžet Republike Srbije? Svi građani. Na taj način mi svi dajemo kamatu bankama iz inostranstva koje oni iznose u inostranstvo. Mi smo pre nekoliko meseci pričali o tome da bi možda te banke trebalo da prilagode svoju kamatnu politiku prema građanima, da bude u istom procentu kao što je u Francuskoj, Austriji itd, gde oni u domicilnoj državi obavljaju tu delatnost. Kaže – mi ne možemo da ograničimo kamate. Kaže – kod nas je veliki poslovni rizik. A, šta je sredstvo obezbeđenja? Hipoteka. Najčvršće sredstvo. Međutim, kod nas je i hipoteka izgubila značaj, i da stavite nešto na prodaju, nema ko to da kupi. To su strašne stvari koje se kod nas dešavaju. Oni su obesmislili pojam ekonomije. Pre nekoliko meseci sam im rekao, ljudi, dajte da vratimo SDK, ovako samo plaćamo bankarske provizije, svi. Praktično, svi mi postojimo zbog banaka iz inostranstva. Rekli su – ne može to, taman posla! Već mesec i po dana vode akciju kako da nateraju banke da pre isplate plata, moraju, takođe, da se u ime pravnog lica obavi i plaćanje doprinosa. I odmah velika galama. Da li kod vas postoji pravni sistem? Da li kod nas nešto funkcioniše? Da li možda kod nas samo funkcioniše još taj tekući račun za isplatu plata i penzija? Šta drugo funkcioniše u ovoj zemlji? Šta imamo drugo što funkcioniše? Nema! A ovde nam se daje Predlog zakona u kome se kaže – mi ćemo moći da se zadužimo, pa, izražava se u specijalno vučenim pravima, to sada na današnji dan iznosi oko 420 miliona evra, ali to mi nećemo odmah da uzmemo, nego možda ćemo uzeti a možda i nećemo da uzmemo. Kamate će biti 0,26%. Videćemo šta ćemo da radimo, a imaju neki program od tri milijarde sa MMF-om, o tome se ćuti, ništa se ne zna, nema ratifikacije. To je po nekom specijalnom programu. I šta radi MMF? Sprovodi neke tuđe interese. Uvlači u dužničko ropstvo, polako ali sigurno ovaj prostor. Kod nas vršljaju stranci, vršljaju obaveštajne službe. Ko koristi zemljište? Da vam ne pominjem šta je u Vojvodini prodato i kome je prodato. Imamo pet-šest tajkuna, apsolutno sam siguran da je kompletni aranžman sa MMF-om od pre nekoliko meseci u funkciji dva tajkuna, koji su pukli zbog toga što su nekontrolisano ušli u posao sa nekretninama i povodom Univerzijade. Sada, cela država mora da garantuje stabilnost tom tajkunu i njegovoj banci, koja ovde neuporedivo više zarađuje nego bilo gde na kugli zemaljskoj! Iovako siromašni punimo ove bogate, a predstavnici vlasti, šarenu lažu. Izvinite, molim vas, meni sednice Vlade deluju kao „Farma“ na Pinku. Pošto znam ljude koji su u Vladi, oni se ništa bolje ne ponašaju od onih normalnih ljudi na ''Farmi''. Ovi iz Narodne banke moguće da su kao kod „Velikog brata“. Eto, to je ta poruka koja nama dolazi. `Nama dolazi poruka – ako hoćeš da bude evropski čovek, moraš da budeš maksimalno nenormalan. Zato mi podižemo glas i upozoravamo vas, devet godina niste hteli da nas poslušate, a evo danas, jedna mala ekipa mladih radikala održala vam je predavanje, i vama kao profesoru, i prisutnima i odsutnima kreatorima ove politike i ovog propadanja Srbije – mi ne dozvoljavamo da Srbija propadne! Kako može Vojislav Šešelj u lancima da se brani, e, tako ćemo i mi da se branimo ovde. Ne damo da rasturate Srbiju! [[Aplauz.]] I ne biste vi bili tako oholi da je Vojislav Šešelj ovde. Zato i vi tražite da on bude tamo što duže, jer ste vi plaćeni da završite prljav posao sa Srbijom. E, nećemo da vam dozvolimo! [[Aplauz.]] Izbacujte nas, menjajte Zakon o informisanju, menjajte Zakon o javnim skupovima, radite šta hoćete, ne dozvoljavamo da rasturate Srbiju!! A vi ste priznali da je za devet godina sve negativno. Srbija je u minusu od kada ste vi, u minusu. To je vaša evropska politika. Evrofanatizam na TV-u – hajde malo „Velikog brata“, hajde malo „Farme“, hajde malo reprezentacije, ihu-hu, iha-ha. A gde su radna mesta? Gde su plate? Gde su penzije? Gde je obrazovanje? Nisam poneo da vam dam ovaj dnevnik da vidite kako EU reklamira deci koja su treća godina gimnazije, preko podsetnika, šta je EU, a gde se nalazi Srbija. Uvredljivo! Što vaš ministar prosvete nije to uzeo da baci, nego je još stavio pečat Ministarstva prosvete? Uvredljivo! Zašto uništavate dušu? Narod hoće da živi. Hoće normalno da živi narod, da ide na radno mesto, da radi. Vi ne dozvoljavate ljudima da rade. Sada ste ubacili u priču – svetska finansijska kriza. Pa, devet godina ona trese Srbiju, ljudi. Nije godinu dana, devet godina trese! Neprekidno trese, otkad ste došli na vlast! Pričate o belom šengenu. Niko vam se ne raduje tom belom šengenu. Džabe šengen kada ljudi nemaju para, niti imaju potrebe, niti imaju želje da idu negde. Zašto? Gde da idu? Koliko je razorenih brakova? Idite do miljakovačke šume pa vidite šta se tamo uveče nalazi – Stecište narkomana! Idite na železničku stanicu u Resnik, pa da vidite. Da li je to bilo nekad? Da li ste uhvatili nekog ko to radi? Možda po nečijem nalogu radi? Možda pere pare? Možda promoviše neke evropske tekovine? Znate li kako je u Rakovici? Umesto da se otvori narodna kuhinja, otvara se hotel za pse, Đilas je dao 40 miliona dinara, na otetom zemljištu. Možda i ovaj kredit ide tamo, da pokrijete rupe. Sigurna kuća, bespravno sagrađena. Kuća snova, bespravno sagrađena. „Veliki brat“, bespravno sagrađena. Pa, kako možete to da stavljate na televiziju? Rakovica hvata evropske trendove. Ima i klaster za poljoprivredu, a nema poljoprivredno zemljište. Neki Đurović iz Novog Beograda i predsednik opštine napravili firmu ''Inkubator Korak'', i krčme. Baš ih briga! Evropski! Nasiljem ste došli i promovisali ste nasilje. Kažite ljudima – nasilje rešava pohlepu i sve drugo. Onda se čudite što se sve to dešava, ma, vratite ljudima radna mesta. Vratite ljudima radna mesta!! Pogledajte naša sela. Opustela! A vi se samo smeškate. Znam vas 15 godina kako se samo smeškate. Sve nije tačno, sve je u redu, sve je lepo. Vama jeste lepo, ne kažem da vam nije lepo. Ali, niste vi Srbija. Niste samo vi Srbija. Vama narod smeta. A sada pripremite ''žute'' pakete, ''plave'' pakete, pa podelite malo. To je vaš odnos prema izborima. Ihu-hu! Slavite, pobedili ste. Šta ste pobedili? Koga ste pobedili? Pobedili ste Srbiju. Državu ste zadužili, znate i sami da ne može da izađe iz ove situacije. Mi se nismo okrenuli sebi. Ovde se ne promoviše rad, ovde se promoviše zaduživanje. Pogledajte u Skupštini, 2000. godine, ne znam da li je bilo 100 zaposlenih. Koliko ih sada ima. A rad nekvalitetan. Mnogo je bio kvalitetniji 2000. godine. Uđite u druga ministarstva, pa pogledajte – sede jedni drugima na glavi, samo što se ujutru ne grabe za stolicu, pa ko uhvati stolicu ima tog dana gde da sedne. Ko ih je zaposlio? Sećate li se 2000. godine kada ste rekli – Milošević ima 100 hiljada policajaca, a 2001. kažete – malo je, fali nam pet hiljada, imamo samo 18. Da li je tako bilo, gospođo Đukić-Dejanović? Tako je bilo, znate vi, a znam i ja. I ja sam se borio protiv ovih, i protiv onih gore i protiv ovih. Protiv onih gore sam bio uspešan, ali nisam mogao ovu ''guju iz njedara''. Nisam mogao! Udarilo! Finansirano iz inostranstva, pa nevladine organizacije, pa sa svih strana grakću, pa narod poverovao stvarno, vidi cela Srbija protiv ovoga. Ma, nije cela Srbija. Prevarili ste ljude. I ovim kreditom varate ljude. I sa svim ovim stvarima koje ste uradili za ovih devet godina, prevarili ste ljude. Prevarili! Više ne možete da varate! Sada je samo poenta kako da se podigne volja za životom u Srbiji, da ljudi podignu glas, da se ne povlače u sebe. Niste vi neka sila da se neko povlači. Nikakva sila vi niste. Vi ste destrukcija! Zato narod treba da podigne glasa, da se oglasi, da je živ, da ne pristaje na ovo što radite, jer će snositi odgovornost svako ko pristaje na ovu destrukciju koju vi radite! Devet godina vas upozoravamo šta ne valja. Zašto ne valja? Demonstrirali smo visoki stepen saglasnosti kada su u pitanju sve rezolucije bile za Kosovo i Metohiju, bez obzira na to što ste nas 2001. godine proganjali, najbrutalnije! Šta ste vi uradili? Umrtvili pitanje Kosova i Metohije. Podigli ga na nivo Međunarodnog suda pravde, pozvali Euleks, pa sada kukate na Euleks. Pa šta radi? Pa ne može Titova politika 2009. godine. Ne može! Nije više svet onakav kakav je bio pre 50 godina. Ne može malo levo malo desno, pa malo ovamo pa malo onamo. Ne ide, izgubili ste osećaj za nešto što su autentični interesi ovoga naroda! Puna su vam usta – hvalite Engleze zato što čuvaju svoju tradiciju, zasnivaju se na tradiciji. Kad mi kažemo nešto o našoj tradiciji, vi kažete, ne, naša tradicija ne valja. Pa kako to ljudi? Čemu to vodi? Vodi ovoj tišini koja postoji u Srbiji. Ne valja kada je u Srbiji tišina, zapamtite! Kada se ljudi povlače u domove, kada gunđaju, kada ćute, kada idu ulicom pa sami sa sobom pričaju, nije dobro. Nama nije stalo do svađe. Ali, vi ne rešavate nijedno pitanje. Vi samo otvarate krizu po krizu. Otvorite pitanje, ne rešite ga, medijski ga završite, računa se da ste završili posao. Odmah grabi neku novu temu, tu je Mlađan Dinkić svetski rekorder, za tri dana ima da otvori 16 novih tema. Napravili ste prosto manir. Pre nego što se otvori parlamentarna rasprava, u medijima se završi javna rasprava. I onda dođe ovde kao da se priča nešto, radi reda, pa još ubacite novinare, jure vas ovde, uzimaju neke izjave o golubovima, da ljudi ne bi ni shvatili o čemu se pričalo u Skupštini, o nekoj ozbiljnoj temi. To više ne prolazi. Ako ste sposobni, okrenite se pravim stvarima. Da pitamo sada bilo koga od ove vlasti, od ovih 420 miliona koji su, kao, perspektiva. Kažite mi za šta ćete da potrošite? Niko ne bi znao da vam kaže; da kažu 200.000 evra za cipele za policajce, 300.000 evra za osnovno obrazovanje, 500.000 evra za zdravstvo, pa da računaš, hajde, možda nešto ima. Ali oni ćute, brane se ćutanjem. Šta je rezon? Pa, ima tu 126, ako zafali, pa damo Čanku 5.000 evra, završen posao, izglasaće, damo ovome, ovoliko, ovome, onoliko, još jednom Rasim stavi ''žuto'' šlemče na glavu i slika se, i završen posao. To ljudi znaju. To više ne može da prođe, podvlači se crta uvek, saldira se, puć, da vidimo. Priznali ste da je Srbija u minusu. Ko je doveo Srbiju u minus? Vi! Ko vam je smetao devet godina? Niti ste imali NATO pakt, niti ste imali bombardovanje, niti ste imali demonstracije, niti ste imali proteste, niti ste imali štrajkove, ništa niste imali! Sve vam bilo odrešeno. Čak ste imali kao saučesnike: i CIU, i Haški tribunal, i Evropsku uniju, sve saučesnike ste imali. I, minus – pa kako to, ljudi?! Pa, kako to?! Sećate li se šta ste rekli, a ne, mi dolazimo na vlast –Kosovo rešeno, tamo su naši prijatelji, tamo su naši partneri. Tako ste predstavljali NATO pakt. Pa šta bi sa tim našim partnerima? I oni kod vasi isto onaj – sir u mišolovci za džabe. Ajde što ćete vi da upadnete u mišolovku, nego, zašto narod. Što je narod kriv? Loša je stvar. Ja ne znam kako ćete da izdržite do Nove godine. Ne sekiram se ja zbog vas, ja se sekiram zbog države i zbog naroda. Za vas me baš briga, snašli ste se. Onaj ima tri posla. Jeste li ga videli? Izašao je u narod, na prvoj strani novina, a ušao je u Skupštinu da bi se izvršila restitucija, da se povrati imovina – registrovan povratak imovine, a u Resniku ukrali seljacima 166 hektar. Ko – demokrate? Ne verujete? Pođite u Rakovicu pa pitajte bilo kog građanina, bilo kog slučajnog prolaznika ako ga sretnete, pitajte ga šta se dešava u Rakovici. Kazaće vam da Krasić nije rekao ni 5% od onoga što svi znaju. I vi znate, a znam da se neki i stidite što ste u tom društvu – znam. Znam da je mali broj, ali znam da neki to ne podržavaju. Zašto – ne želite ni vi da vas neko poistovećuje sa tim ljudima tamo. Ali vi treba da se izborite za to. Vi se izborite za to, vi poslušajte narod. Čujte narod. Vi ne želite da čujete narod. Vi čujete statistiku, vi čujete anketu Milana Nikolića, Bogosavljevića. Sad vidim da se uključio i CESID i oni vrše analizu. Onaj još nije završio fakultet, ali on vrši analize, znate, član ''biblioteke'' – nema, sve ste to uparili lepo. Pošto sam vam obećao da vas čašćavam sa nekim vremenom da što pre stignete u tu ''Jevropu'', ja ću da završim ovo moje izlaganje sa stavom – da SRS ni na kraju pameti nema da glasa za jedan ovakav provizorijum, za ovakav zakon koji u perspektivi može da znači samo potvrđivanje kreditne prezaduženosti Republike Srbije. [[Aplauz.]]
Ima reč gospodin Srđan Milivojević.
Zaista moram, poštovana predsedavajuća, da repliciram gospodinu Krasiću, jer ovde je nekoliko puta u vrlo negativnom kontekstu, vrlo zlonamerno pomenuta DS. Gospodine Krasiću, vaše iskustvo stečajnog upravnika koje ste stekli u SRS i neprelaskom cenzusa u Vrnjačkoj Banji i u drugim mestima, ne morate da prenosite u DS, jer što naš narod kaže: „Što od vrane otpadne, nikad soko ne postane“. Tako da, zaista pustite nas da se bavimo našim programom i našom politikom, a vi se bavite vašom strankom i onime što ste učinili zemlji Srbiji tokom 1999. godine. Srbija se još uvek od toga nije oporavila. Nemojte ovako bez argumenata, usled nedostatka političkog programa, optuživati DS i za to što pada kiša napolju, i zato što sada u 18.00 sati pada mrak. Građani Srbije znaju za koga glasaju, kome daju poverenje i zbog čega to rade. Razumem vaše ogorčenje i razumem vašu naknadu opozicionu pamet. Dobro je da neko bude u opoziciji, ali najteže je u opoziciji prvih 20 godina. Posle će vam biti lakše, gospodine Krasiću. Do tada ćete valjda smoći snage da pređete cenzus na Voždovcu, u Vrnjačkoj Banji i ostalim opštinama Srbije, gde to niste uspeli na prošlim izborima. Kada to prođete na lokalu, kada ubedite građane Srbije da ste zaista promenili način razmišljanja, da više niste ona demokratska opcija kakvom se sada predstavljate, lažna demokratska opcija, nego da ste ona kakva ste oduvek bili, onda sa građanima Srbije možete praviti kakve god hoćete dogovore, iznositi kakva god hoćete obećanja, a i tada će Srbija uveliko biti u EU. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Ima reč gospodin Zoran Krasić.
Gospođo Đukić – Dejanović nadam se da ste me dobro čuli. Ja sam pričao o DS i ja sam očekivao da će neko od predstavnika DS da se javi, ovde postoji predsednik i zamenik predsednika za tu vrstu replike. Meni je drago, pošto sam imao priliku da čujem ovo izlaganje, to je potvrdilo onu moju tezu – da je ''Otpor'' stvarno preuzeo DS i tu pomoći nema. Kada CIA nešto uzme u svoje ruke tu trava ne raste. Inače, ne bih da komentarišem neke stvari, jednostavno, mislim da sam uspeo, a upravo sam to hteo da dokažem – lepa priča, umiveno, fino, a Srbija propada. Eto, to je Demokratska stranka. [[Aplauz.]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o regulisanju obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom monetarnom fondu po osnovu korišćenja sredstava alokacije specijalnih prava vučenja odobrenih Rezolucijom odbora guvernera broj 64-3 i broj 52-4. Zahvaljujem na radu. Sutra ćemo nastaviti sa radom u 11.00 časova zbog toga što je Odbor za odbranu zakazan za pola deset, pa verovatno neće biti završen da ne bismo odlagali i počinjali, znači u 11.00 sutra. Izvinjavam se, mislila sam da ministarka nije raspoložena, moj je propust, izvinite, molim vas. Molim vas da se malo strpite da saslušamo gospođu Dragutinović.
Žao mi je što gospodin Markićević nije sa nama ovde. Kao i uvek, meni je zadovoljstvo da čujem mišljenja narodnih poslanika i zadovoljstvo da odgovorim na poslanička pitanja. Takođe, kao i uvek, postoje teme koje se stalno ponavljaju, pitanja koja stalno ponavljate, pa nažalost, tako moraju i moji odgovori. Najčešća kritika upućena u ovom poštovanom domu, jeste nešto što mi se čini da je i u udžbenicima i u ostatku sveta potpuno normalna stvar, najčešće se kritikuje raskalašnost ili deficit države kao nešto što nije uobičajeno, a ja podsećam da deficit kao i suficit države jesu normalni instrumenti fiskalne politike, pa se deficit koristi u vreme recesije kao akcije države, kao što se suficit koristi u uslovima inflacije. Takođe, i zaduženost kao i deficit se koristi i kritikuje per se (po sebi), kao da nije normalno da u uslovima kada imate deficit ''gep'' između nedostajućih prihoda i većih rashoda pokrijete zaduživanjem države kao da nije normalno da sve države u svetu imaju tržišne hartije od vrednosti, kao da nije normalno da države emituju hartije od vrednosti, a da postoje kupci za te iste hartije. Kada se kritikuje i deficit i zaduživanje per se, onda nije ni čudo što postoje takvi poslanici koji neće da prihvate ni raspolaganje opštom i specijalnom alokacijom specijalnih prava vučenja. Još jednom bih da ponovim da ovo o čemu smo danas raspravljali prosto nije kredit, pa kada nije kredit onda ne može da ima ni period mirovanja, a ni ročnost. Postoji samo, to je dugoročna obaveza, ono što je jedino relevantno, kamatna stopa, koja u ovom trenutku iznosi 0,26%. Ona je promenljiva i menja se, a ostali troškovi jesu samo troškovi održavanja računa specijalnih prava vučenja. To su fiksni troškovi i ukoliko imamo veći broj specijalnih prava vučenja, onda su to pripadajući troškovi. Dakle, troškovi po jedinici su manji. Što se tiče zaduživanja od 90 miliona evra koji su bili na raspravi u Parlamentu, krajem jula ili početkom avgusta meseca, moram da kažem da ugovori nisu potpisani, a nisu možda potpisani, nije se žurilo, zato što smo upravo boljom kontrolom budžetskih sredstava i povećanom naplatom poreskih prihoda počeli više da se fokusiramo na kvalitet samog ugovora. Dakle, onog trenutka kada ugovor bude potpisan i kada prva sredstva budu povučena, poslanici će imati na raspolaganju sadržinu ugovora. Još jednom bih volela da napomenem da bez obzira koliko bilo negativnih reči, rečenica, traktata, upućeno broju ministara, broju državnih činovnika i tako dalje, ja bih da ponovim da se veličina javne potrošnje nigde u svetu, pa ni u Srbiji, ne meri brojem ljudi, ni zaposlenih u državnoj upravi, ni brojem ministara, ni brojem državnih sekretara, već učešćem javne potrošnje u društvenom proizvodu. I ne sporim da je ono visoko i ne sporim i trudim se i svaki budžet od onog rebalansa jeste u stvari budžet koji tu javnu potrošnju smanjuje. Vi imate pravo i obavezu da kritikujete, ali negde mi se čini da je malo preterano i prenaglašeno kritikovanje projekcije. Ne zato što projekcije, prvo zato što projekcije nisu moje i negde ne zato što nisu dobre pa ih se ja odričem, nego zato što to nigde u svetu pa ni u Srbiji ne rade ljudi zaposleni u ministarstvu nego se koriste projekcije relevantnih institucija koje se samo tim ili pretežno tim bave, pa čak i takve institucije nisu u stanju da perfektno predvide zato što je to prosto nemoguće. Naravno, poznata mi je Tobinova taksa. Međutim, jeste činjenica da finansijski sektor nije obveznik PDV-a, ni u Srbiji, nigde u svetu i to je tačno. Da na primer jeste finansijski sektor obveznik, on bi se ponašao kao i drugi obveznici PDV-a, dakle, prevalili bi to na krajnjeg korisnika. U tom slučaju krediti bi samo bili skuplji. Ipak činjenica da je finansijski sektor likvidan, dobro kapitalizovan i da je dosta zaradio, ne ostavlja njega amnestiranog od plaćanja poreza, već je dobit evidentirana, u suštini je veće plaćanje poreza na dobit. Dakle, što se tiče sve češće teme o tome da treba oporezovati finansijski sektor, samo mislim da je nedostajala jedna mala rečenica – da to ima samo smisla onda kada sve zemlje u svetu to urade. Nisam protiv toga. Para ima, to je tačno, ali kao što kaže jedna poslovica "para i dece nikad mnogo", Zakon o budžetskom sistemu i ja kao ministar zaista imam nameru da sva sredstva stavim na uvid i pod kontrolu. Međutim, čini mi se da Direktorat za civilno vazduhoplovstvo i Agencija za kontrolu leta prosto nisu dobri primeri. Zašto? Činjenica jeste da se radi o regulatornim telima, da ona imaju neki monopol, da ona kontrolišu nebo nad nama i da kontrolišu letove, ali regulacija je međunarodna. Znači, međunarodna regulacija i nad srpskim nebom i nad letovima nad srpskim nebom, kao i svugde u svetu, propisuje odgovarajuću rutnu naknadu, a ta rutna naknada, koja je dosta izdašna, i nije sporno da ove agencije ili regulatorna tela imaju velike prihode, može se koristiti samo u funkciji bezbednosti saobraćaja. Da li su ciljevi MMF-a i Vlade Republike Srbije razlikuju? Samo bih podvukla sledeće: uloga ekonomske politike, a to je samo monetarna i fiskalna, mora biti samo jedna, a to je stabilnost cena i to je najvažnije što ove dve politike mogu da učine za privredni rast. Navođenje na temu da cilj monetarne i fiskalne politike ne treba da bude stabilnost već nešto drugo menepodseća, otprilike, na pitanje šta je važnije za jednog trkača takmičara na duge staze? Da li je važnije da ima dobrog lekara ili trenera. Generalno, dobrog trenera, ali neće on biti dobar trkač ako nije dovoljno zdrav i ako nema dovoljno dobrog lekara. Na kraju, iako nikada to nisam rekla, nekako se osećam, ne znam, želim da kažem svoje mišljenje povodom najčešće upućivane kritike, vrlo podsmešljive, na rečenicu kako je recesija šansa. Dakle, nisam rekla, nemam obavezu da branim taj stav, ali negde mi se čini da bih mogla sa vama da podelim svoje mišljenje o tome. Čini mi se da krizna situacija, a recesija jeste kriza, pre prodrma nego što uspava, pokaže slabosti, ali negde i nagradi za snagu, ubije neke loše stare navike, a kreira nove prilike. Nemojte da zaboravite da su mnoge dobre firme upravo nastale u vreme krize, kao i mnoge dobre ideje i proizvodi. Reći ću vam samo neke, pa kada budemo sledeći put kritikovali da znamo da su zaista neka velika otkrića, kao sintetika, kao veštačka guma, neke velike firme, kao "Revlon", "Hjulit-Pakard" upravo nastale u doba krize. Od mene toliko. Hvala. [[Aplauz.]]
Zamolila bih vas da saslušamo gospođu Tabaković, koja se, takođe, javila. Inače, završili smo onaj zvaničan deo. Sednicu sam zaključila. Hvala, ministarki i poslanicima, što i dalje učestvujemo u razgovoru. Izvolite, gospođo Tabaković.
Poučena prethodnim slučajem ostavila sam sada šest minuta da mogu da odgovorim. Gospođo Dragutinović, ako niste znali, na sastanku G20 Nemačka i Francuska su se posebno zalagale i planiraju da uvedu porez na finansijske transakcije, jer smatraju "da će pored dodatnih poreskih prihoda destimulisati špekulantski kapital koji često prelazi iz valute u valutu da bi ostvario brz profit". Da li moramo da čekamo da to urade Nemačka i Francuska ili smo mi u težoj situaciji, a imamo izdašan izvor i zašto da ga ne iskoristimo? Marže su ograničene. Guverner, koji se zalaže za tržište, netržišnim merama je ograničio marže banaka i upravo ne bi mogle da prevale taj trošak poreza, koji ja po PDV zahtevam, na kupce, odnosno korisnike kredita makar dok se ne ukine to ograničenje. Znači, ne bi bio prevaljen taj trošak na krajnje korisnike. Gospođo Dragutinović, možda specijalna prava vučenja, za koja niste dali dovoljno objašnjenja u materijalu, nisu kredit i obaveza, a nose kamatu, možda. Ali kredit MMF prvi je na listi kreditnih obaveza i stoji, ovo je izveštaj NB, 31. avgust, sa cifrom od 767,9 miliona evra. Kreditna obaveza znači ono što je povučeno, iako stoji u izlogu ili fioci samo za očuvanje deviznih rezervi, zaslužuje da mu se plati kamata i posveti pažnja, kao obavezi na koju moramo mi da mislimo i da o njoj vodimo računa.
Gospođa Dragutinović.
Samo sam rekla da ne volim da eksperimentišem. Dakle, ne volim da primenjujem u zemlji Srbiji nešto što nije viđeno nigde u svetu. Zašto? Imali smo nekada porez na finansijske transakcije i to sam često navodila kao primer da je to bio razlog zašto u periodu hiperinflacije nije došlo do velikog realnog pada javnih prihoda. Zato što se do javnih prihoda dolazilo upravo u momentu oporezivanja. To smo imali. Napustili smo zato što je to bila svetska praksa. Svetska praksa je da se razvije finansijsko tržište, zato što je finansijsko tržište krvotok i da se oslobodi različitih fiskaliteta, osim u onom delu gde ako finansijski sektor ostvari dobit, ukoliko zaposli itd, obavezan je da plaća porez. Volim Tobinovu taksu kao ideju, ali kažem samo kao zajednička politika najvećeg broja zemalja, ukoliko jedna zemlja ima to, a druga nema, onda je potpuno moguće, pošto je novčani kapital najviše mobilan, da kapital iz one zemlje koja ga ima pobegne u onu zemlju koja ga nema. Dakle, ne mislim da iz zemlje Srbije kapital treba da beži. Upravo obrnuto, kapital treba da dolazi.
Zahvaljujem RTS i poslanicima koji su učestvovali u jednom korisnom dijalogu, po meni, i posebnom obraćanju ministarke Dragutinović. Ne mora sve biti formalizovano. Zahvaljujem, zaista je korisno. Zahvaljujem poslanicima koji su saslušali gospođu Tabaković i ministarku. Sutra u 11.00 časova, po dogovoru. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da suu sali prisutna 92 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Nikola Lazić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, poredpredstavnika predlagača, pozvala da sednici prisustvuju: Dušan Spasojević i Igor Jovičić, državni sekretari u Ministarstvu odbrane, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, brigadni general Mitar Kovač, pukovnik Goran Zeković i Slavica Jerković, načelnici u Ministarstvu odbrane i Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOGZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ODBRANI (pojedinosti) Ima reč gospodin Žika Gojković, po Poslovniku. Izvolite.