Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika i da postoje uslove za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da se niko nije prijavio da će odsustvovati. Pre nego što pređemo na prvu tačku dnevnog reda, zbog potrebe da zaseda Zakonodavni odbor u maloj sali, daću pauzu od pola sata. U 10,45 časova nastavljamo rad. [[Posle pauze 10,55-11,05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O CRKVAMA I VERSKIM ZAJEDNICAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Milovan Radovanović, Nataša Jovanović, Tomislav Penezić, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Momir Marković, Vojislav Milajić, Gordana Pop-Lazić, Zlatan Jovanović, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Milan Veselinović, Bore Kutić, Sreto Perić, Aleksandar Đorđević, Miroslav Nedeljković, zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, Aleksandar Lazarević, zajedno Sanja Čeković, Milan Ninić i Staniša Stevanović, Rajko Bralić i Miroslava Gušić, kao i amandmane koje je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo Odbor za evropske integracije. Primili ste izveštaje Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Pošto su Vlada i Odbor za evropske prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Želim da povučem ovaj amandman. Obaveštavam ministra da ću da povučem amandman koji sam predložila na ovaj član zakona. Međutim, samo moram da se osvrnem na nešto što ste vi rekli u svom uvodnom izlaganju, veoma kratko, da bismo razjasnili neke stvari. Vi ste u svom uvodnom izlaganju, ako ne grešim, kazali da sam u svom nekom izlaganju zastupala neki prosvetiteljski dogmatizam. Za razliku od vas, smatram da ne postoji dogmatizam prosvetiteljski, da posle humanizma i renesanse svi ti prosvetiteljski pokreti su se upravo zalagali za izbegavanje dogme u bilo kojoj sferi ljudskog života, pa i u pitanjima vere, pa s tim u vezi želim samo da kažem da se nismo dobro razumeli. A što se tiče nekih diskusija i nekih poslanika, meni dragih kolega, koji su konstatovali kako je moje izlaganje bilo direktno upereno protiv crkve i protiv Boga, zaista ne bih mogla čak to ni da komentarišem, osim da pozovem one druge koji nisu tako nešto kazali da prosto to ne uvaže.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Predloženi član 2. zakona glasi u svom prvom stavu: "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi koja bi mogla da ugrozi slobodu veroispovesti, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti i verskim uverenjima ili njihovom nepostojanju." Predlažem da se u tom članu 2. predloženog zakona stav 1. promeni i da glasi: "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi, pretnji ili prevari (to je ključna reč na kojoj bih da insistiram po ovoj promeni) koja bi mogla ugroziti slobodu veroispovesti, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti i verskim uverenjima ili njihovom nepostojanju. Zabranjeno je postavljanje pitanja kojima se traži izjašnjavanje građanina o veroispovesti, verskim uverenjima ili nepostojanju verskih uverenja, izuzev za potrebe statistike i po pristanku građanina kome se to pitanje postavlja". Naravno, posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi: "Crkva je odvojena od države". To je nešto što stoji u našem Ustavu. Rešenje predloženo u stavu 1. člana 2. Predloga zakona uređuje samo pitanje zabrane prinude, što je nedovoljno. Predloženim amandmanom za stav 1, osim prinude, koja u pravnoj terminologiji označava fizičku prisilu, uvode se i drugi vidovi vršenja nedozvoljenog uticaja na svest i radnje nosioca prava, koje su u oblasti poštovanja slobode misli, savesti, veroispovesti, od većeg značaja nego sama prinuda. Smatram da zaista u današnje vreme, kada imamo pojavu, govorile su o tome mnoge kolege ovde u načelnoj raspravi, i raznoraznih sekti koje se apsolutno u nekom svom širenju određenih verovanja iza kojih stoje koriste nedozvoljenim sredstvima i obavljaju određene radnje, koje su apsolutno u suprotnosti sa onim što zakon predviđa, odnosno što je po zakonu sankcionisano, a služe se i određenim sredstvima koje direktno možemo okarakterisati kao nastojanje da se određena osoba, individua, građanin prevari. Mislim da nije dovoljno samo ovde navesti termin prinude, nego i prevare, tako da vas molim da ovaj amandman usvojite.
Reč ima poslanik Miloš Aligrudić.
Poštovani narodni poslanici, član 2. ovog zakona tako je koncipiran da sadrži odgovarajuće standarde u sebi, koji praktično obezbeđuju poštovanje ljudskih prava, odnosno onog dela ljudskih prava koji su direktno, neposredno garantovani Ustavom Republike Srbije. Dakle, standardizacija reči "prinuda", u smislu ovog zakona, što smatram da je u pravu predlagač zakona koji nije posebno objašnjavao značenje pojmova, jer je to očigledno i logično, proističe iz smisla onoga što piše. Kada bismo govorili o prinudi, prinuda u sebi podrazumeva i pretnju. Kada bismo govorili o mogućnosti da neko bude prevaren, onda bi otvorili jedan put nečemu što bi bila rasprava o tome da li je jedna ili druga veroispovest u pravu, da li je u pravu neko što ne veruje ni u šta, neko ko misli za sebe da je agnostik itd. Prema tome, da se ne bismo time bavili, mislim da je ova formulacija koja je u članu 2. Predloga zakona predložena u stavu 1. zaista esencijalna formulacija, jezgrovita formulacija, koja u sebi zapravo sadrži sve ono što je neophodno da bi se obezbedila zaštita onih prava koja su garantovana Ustavom. U stavu 2. ovog člana, naravno kao i u stavu 1, zapravo govori se o tome da niko ne može biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti ili svojim uverenjima ili pak njihovom nepostojanju, zabrana prisile o izjašnjavanju u sebi konzumira sve ono što je ovim amandmanom predloženo. Prema tome, nema potrebe dalje razrađivati ovu odredbu. Ona ima svoju jezgrovitost, celovitost i potpuno utemeljenje. Naravno, ono što je predmet Ustava i što se može na Ustavu završiti kao deklaratorna norma, koja obavezuje, kao što je odvojenost crkve od države, to je zaista nešto što nalazi mesto u tom aktu. Međutim, postoji razrada te teme, razrada te teze, koja je veoma bitna za razumevanje ove materije, a to je da ne postoji državna religija. U tom smislu stav 3. člana 2. nalazi svoje puno opravdanje, jer mi već pre toga imamo aksiomatski stav odvojenosti crkve od države, svake crkve ili svake konfesionalne zajednice od države kao takve, a zatim imamo tezu koja kaže vrlo jednostavno - ne postoji državna religija. To znači da nijedna od veroispovesti koja postoji u Republici Srbiji ne može biti poimana kao državna religija sa takvim atributima. To je samo razrada ustavnog načela, a prepisivati ustavno načelo u zakon samo po sebi ne znači praktično ništa. Prema tome, kao narodni poslanik smatram da je član 2. napisan izuzetno precizno, krajnje uravnoteženo, prilično jezgrovito i na takav način da ne ostavlja mogućnosti za različita tumačenja kada je reč o zaštiti ljudskih prava i njegovoj primeni. Pa predlažem da se samim tim ovaj amandman ne usvoji. Hvala vam.
Momenat samo redosled da poštujemo. Narodni poslanik Meho Omerović, pa Milovan Radovanović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dopustite mi, pošto nisam učestvovao u raspravi u načelu, prilikom obrazlaganja ovog amandmana, a koristeći vreme koje je predviđeno i koje imamo, nekoliko minuta ću se osvrnuti na nešto što se dešavalo i što je uvaženi ministar rekao u svom obrazloženju, a posle ću pokušati dodatno da ojačam argumentaciju koleginice Nestorović vezano za predlog amandmana broj 2 koji smo podneli na član 2. Naime, svima je jasno da je donošenje ovog zakona, veoma važnog zakona o crkvama o verskim organizacijama, preuranjeno. Moralo se, po meni, čekati donošenje novog ustava. Jer novi ustav, nažalost, ne možemo doneti pre utvrđivanja konačnog statusa naše južne pokrajine, AP Kosova i Metohije, i posle rezultata referenduma u Crnoj Gori. Posle rešavanja ova dva, rekao bih, državna i od najvišeg značaja pitanja, možemo možda pristupiti i nečemu što jeste nadležnost novog ustava Republike Srbije, kada utvrdimo koja nam je teritorija, gde nam se nalazi narod, koji je obim i koja je vrsta nadležnosti naših teritorijalnih institucija i tek posle toga po nama bi bilo logično doneti jedan ovako, ponavljam još jedanput, veoma važan zakon, kakav je zakon o crkvama i verskim zajednicama, koji bi onda imao i trajnija rešenja i potpunu zakonodavnu regulativu. Ovako, ukoliko se ovaj zakon donese dok još ova pitanja nisu rešenja, mislim da ćemo ući u nešto što će biti privremeno, a čini mi se i neadekvatno rešenje u ovom trenutku, kada se sagledava i političko stanje i kada imamo na umu sve ovo što sam govorio oko rešavanja državnih pitanja. Gospodin ministar je u svom izlaganju i ekspozeu koji je imao na početku ove tačke dnevnog reda, obrazlažući zakon, između ostalog rekao i nešto što stoji u obrazloženju, a tiče se ciljeva ovog zakona. Pa, da ne bih sve čitao, kao cilj broj tri ministar je naveo da se doprinese harmonizaciji našeg pravnog sistema sa pravnim sistemom Evropske unije u oblasti ostvarivanja verskih sloboda i prava. E, sada, to je sve lepo napisano, međutim, imajući u vidu šta su sve predstavnici tih istih evropskih institucija ,kojima težimo i sa kojima treba da usklađujemo i u narednim godinama naše zakonodavstvo, rekli i kakvo je njihovo mišljenje po predloženom tekstu zakona, plašim se da ovo obrazloženje ne "pije vodu" ili u najmanju ruku nije istinito. Naime, od Venecijanske komisije, Saveta Evrope, najvećeg dela nevladinih organizacija, a bogami čuli smo i posle šeste verzije da su i predstavnici nekih crkava, dakle, tradicionalnih crkvi imali ozbiljne zamerke na ovaj tekst zakona koji je došao u proceduru, dakle, ta sedma verzija kako je oni zovu, a pogotovo nama kao poslanicima treba da bude najindikativnija činjenica da je Odbor za evropske integracije imao sednicu, jer je taj odbor proglašen kao nadležan za ovaj zakon, i predsednica tog odbora Ksenija Milivojević je imala oštre kritike na račun ovog zakona. I u principu se slažem sa svim onim što je ona iznosila i na Odboru i u javnosti, ali sada se desilo nešto što je onako, rekao bih u neku ruku i cinično. Taj isti Odbor ovlašćuje predsednicu Kseniju Milivojević da kao brani predloge Odbora i zaključke koje je taj odbor usvojio glasajući za ovakav zakon, uključujući i amandmane koji su danas pristigli, koje je vidim prihvatio i Zakonodavni odbor i čini mi se Vlada Republike Srbije. Dakle, ključno je pitanje da li ovakav zakon doprinosi ovom integrisanju našeg zakonodavstva u evropsko zakonodavstvo i ministar je u svom ekspozeu rekao "da je najotvoreniji, najživlji, mnogo življi dijalog sa Evropom imala Srpska pravoslavna crkva i Rimokatolička crkva, nego bilo koja politička partija u Srbiji". Naprosto, gospodine ministre, čini mi se da ovom izjavom ste vi dezavuisali sav rad koji je uložio potpredsednik Vlade, Miroljub Labus, koji je zadužen za evropske integracije, koji je uložio Odbor za evropske integracije Skupštine Republike Srbije i još neke veoma važne institucije. Gospodine predsedavajući, hoćete li pokušati primiriti kolege poslanike? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Tema.) Tema je, gospodine Aligrudiću, zakon o crkvama i verskim organizacijama. Nisam mogao ni da pretpostavim da, evo, potpredsednik Vlade Miroljub Labus vodi pregovore sa Evropskom unijom, a da to Vlada ne zna, jer iz ovoga se vidi da samo to radi crkva i Rimokatolička crkva. I ono što je posebno važno i što je u suprotnosti, podsećam još jedanput, sa evropskim standardima i mišljenjima najrelevantnijih evropskih institucija, sa kojima je i sam predlagač obavio čitav niz čini mi se i razgovora, jeste sadržano i u mišljenju koje je davalo Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, dakle, neka vrsta "višeg ministarstva" jer pripada još uvek državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, čija je Srbija samo jedna od članica. I to ministarstvo je stavilo jasne primedbe na odredbe koje su suprotne Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima i ukazali su pre svega na nejednakost crkava i verskih zajednica. Podsetiću vas na mnogo važnije zakone, kojima se drmala ova zemlja, a mi smo morali da primenimo međunarodno pravo. Međunarodno pravo je, dakle, jače od našeg domaćeg zakonodavstva i mi smo to i prihvatili, i kao država koja je članica Saveta Evrope, i kao država koja hoće da uđe u tu istu Evropsku uniju. Stoga mislim da je amandman koleginice Ljiljane Nestorović i moj, koji je ona pročitala, u stvari pokušaj, i mislim dobar pokušaj, da se sublimira sve ovo što je sažeto i u mišljenjima ovih relevantnih institucija, kako domaćih, tako i međunarodnih, te mislim da bi vredelo razmisliti da ovakvu formulaciju amandmana u članu 2. i prihvatite. Zahvaljujem se na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović. Momenat, po Poslovniku. Izvolite. Potom Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 2. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama, koji je podnela koleginica narodni poslanik, ima svojih osnova po nekima da bude prihvaćen, ali po nekima ne. Moje lično mišljenje kao narodnog poslanika po pitanju ovog amandmana sve zavisi od strategije državnog organa, odnosno nadležnog ministarstva i gospodina ministra kakav zakon hoćemo da imamo. Mi smo čuli i u izlaganju gospodina ministra, kada je obrazlagao u načelnoj raspravi i iznosio razloge za opravdanost i donošenje ovakvog predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama, zašto je upravo takav zakon podnet Narodnoj skupštini, ali smo u diskusijama, pogotovo nas narodnih poslanika SRS, čuli zašto je dobar donekle, ali i zašto i nisu dobra neka važna, suštinska rešenja iz Predloga ovog zakona. Naravno, član 2. u stavu 1. glasi: "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi koja bi mogla ugroziti slobodu veroispovesti, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti i verskim uverenjima ili njihovom nepostojanju." Šta se ima zameriti ovom stavu člana 2? Po meni skoro ništa, ali može da bude preformulisan ovaj član 2. sa istim značenjem. I ako mi, to se naglašava na nekoliko mesta, kao demokratsko društvo hoćemo da imamo civilizovan, moderan zakon, moramo da poštujemo verske slobode i prava svakoga, apsolutno svakoga ali ne i onih koji se nalaze u određenim verskim grupama, organizacijama, udruženjima i sa tog aspekta deluju štetno za društvo i državu, onda ne možemo da prihvatimo takav jedan pristup, pogotovo što takav pristup ima mogućnosti da ograničava slobodu i prava i veroispovest nekog drugog građanina naše zemlje. E, oko toga ko ograničava slobodu veroispovesti ovde po meni je veoma bitno reći nekoliko stvari. Neko će da mi kaže - gospodine poslaniče, mi govorimo o Predlogu zakona o crkvama i verskim zajednicama koji treba da važi na teritoriji Republike Srbije, i biće u pravu. Ali, sa aspekta zaštite srpskog naroda moramo da reagujemo na to da se ta ista prava uskraćuju u Hrvatskoj Srbima, da se osvrnemo na viševekovno unijaćenje i prelazak u katoličku veru prisilom. Od 1991. do 2006. godine ili po statističkim podacima do 2003. godine kada je unijaćeno, odnosno prekršteno 30.000 Srba prisilom. Tu se ne radi o delovanju Rimokatoličke crkve samo. Mogu da budem slobodan pa da kažem da se ovde radi o čistom, definisanom prozelitizmu, nasilnom prekrštavanju i prevođenju Srba pravoslavne veroispovesti u Srbe rimokatoličke veroispovesti. Država mora da reaguje na to. Šta radi onaj, neću da upotrebim neku ružnu reč, ministar inostranih poslova, a rado bih za ovom govornicom rekao jer on to zaslužuje, ali neću. Šta radi ministar inostranih poslova, Vuk Drašković? Zašto ne uputi protestnu notu nadležnim međunarodnim organizacijama, evropskom parlamentu koji se tako zdušno bori protiv delovanja verskih sekti, parlament koji se bori za poštovanje slobode i prava na veroispovest svih građana Evrope i sveta. Pričali smo o tome i doneli odgovarajuće rezolucije 29. januara 1996. godine i 4. septembra 2003. godine. Trebalo bi da reaguje država Srbija na uzurpiranje, vršenje diskriminacije, uznemiravanje i najveći vid kršenja slobode i prava na veroispovest određenom broju građana Srba u Hrvatskoj, i to Srba koji su ostali tamo da žive i Srba koji se vraćaju u Republiku Hrvatsku. Trebalo bi, gospodine ministre, nisam čuo da ste reagovali, trebalo bi da to uradite jer zaista se radi o kršenju najstarijih prava i sloboda naroda uopšte. Ratovi su vođeni zbog kršenja ovih prava i sloboda, da ne navodimo primere kroz istoriju, krstaške ratove, ratove u Nemačkoj, zadnji ratovi na našem prostoru, građansko-verski rat na teritoriji bivše SFRJ, pa trenutno rat koji se vodi između protestanata i katolika u Severnoj Irskoj dovoljno nam govori da zamena i alternativa tim beskrajnim sukobima, zbog različitosti verskih ubeđenja, mora da bude tolerancija prema verovanju i verskim slobodama i pravima svih građana sveta, svih naroda sveta. Pa i Srbi imaju pravo da veruju i da pripadaju određenoj veri, srpskoj pravoslavnoj veri u Hrvatskoj, a ne da im se nameće i da budu prisiljeni da menjaju veru i da se prekrštavaju u drugu veru, da budu pripadnici Rimokatoličke crkve.
Reč ima poslanik Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 2. zakona je sažet i dovoljno jasan. "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti i verskim ubeđenjima". Predloženi amandman pokušava da taj član izmeni na jedan način koji ne stoji. Citiraću deo tog amandmana. "Zabranjeno je postavljati pitanja kojima se traži izjašnjavanje građana o veroispovesti". Šta to znači? Znači da nikome ne smem da postavim pitanje koje je veroispovesti, a moram da vas podsetim, lekar sam i često ime kazuje veroispovest. Međutim, pojedini pripadnici određene zajednice ne obolevaju od nekih bolesti i vi ih morate pitati koje je veroispovesti da biste mogli da odredite u dijagnostičkom postupku. Po ovome kako predlažete, ne smem o tome da govorim ništa. Prema tome, član je sasvim dovoljan ovako kako je predložen i svako drugo proširenje tog zakona dovelo bi do velikih zabuna. Druga stvar koju bih hteo da pomenem, kad god nema dovoljno argumenata tu je story about human rights - priča o ljudskim pravima. Ostavimo se tih problema i pokušajmo da rešimo u našoj zemlji zakone na koje imamo prava.
Replika, narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Smatram da me je kolega poslanik, koji je govorio pre mene i osporavao nešto sam rekla, pogrešno razumeo i smatram da ovaj zakon ovako predložen, protiv koga imam određene krupne zamerke, takođe jednostavno brani prinudu o izjašnjavanju o tome ko je koje veroispovesti, da li veruje ili ne veruje. To je prosto jedna Ustavom zagarantovana sloboda svakog građanina. Naravno da svaki građanin ima pravo da se pozove na svoja verska uverenja u određenim situacijama, pa tako npr. i u situaciji kada je podvrgnut određenim tretmanima, recimo u bolnici, na koje on ne pristaje iz svojih verskih uverenja, to je prosto njegovo pravo i to ne može da se ospori, ali je građanin taj koji može da konzumira to svoje pravo, a niko ne treba njega da tera, da prinuđuje da konzumira to svoje pravo. Imali smo skoro situaciju u kojoj je Ministarstvo prosvete po školama jednu anketu sprovodilo i u toj anketi postojalo je pitanje u kome se od roditelja dece tražilo da se izjasne o svojoj veroispovesti, i imali smo situaciju u kojoj se veliki broj roditelja pobunio protiv jednog takvog anketiranja, smatrajući da je to duboko zadiranje pre svega u intimnost njih i njihove porodice, i mislim da je taj njihov protest potpuno u skladu sa osnovnim ustavnim zagarantovanim pravom građanina, a to je da je pravo na veroispovest, pravo na veru. potpuno stvar lične slobode i da apsolutno niko nema pravo da o tome bilo koga anketira.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređeni su članovi Poslovnika 100. i 104. Član 100. je povređen na način da je koleginica iznela stav da to ne razumem. To je vređanje poslanika. Član 104. da se ne govori o temi o kojoj treba da se govori. Ovde se različito mišljenje o istom problemu, različito shvatanje suštine tog problema, koristi da bi se iznosili sasvim drugi pogledi i mišljenja, i mi onda nećemo imati kraja ovoj diskusiji. Zato vas molim da, gospodine predsedniče, upozoravate svakog od poslanika da govori samo o temi i o onome što je na dnevnom redu.
Gospodine Kojčiću, imate reč.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, ovaj zakon ima jedno svojstvo koje ne samo da ga preporučuje nego sigurno može da ga smesti među one političke akte od najvećeg značaja za ovu zemlju, a to je da spaja dve stvari. Da sa jedne strane spaja realnost, da kanonizuje neke odnose koji su već ili barem postoji tendencija da se uspostave i da se, sa druge strane, potpuno uklapa u očekivani vrednosni sistem ili u ono što se zove horizont očekivanja Evropske unije, a to je ipak društvo za koje smo se opredelili i to je u svakom slučaju društvo budućnosti. Međutim, ono što se već nekoliko dana čulo u diskusijama kada je u pitanju ova tema, a to jesu kršenja verskih prava naših građana u susednim zemljama, upravo donošenje ovog zakona ima taj uzorni značaj da pokaže i Evropi i da svojom paradigmatičnošću može da pokaže prednost Srbije u rešavanju korpusa civilnih pitanja i da kao takvo bude, kažem, smernica za zakonodavstvo u susednim zemljama. Dakle, mi danas ako možemo sa nečim da se borimo, možemo da se borimo sa onim vrednostima koje su zapisane u Paktu o građanskim i političkim pravima, dakle, evropska definicija ovog problema. Što se tiče onoga da bi ovaj zakon trebalo doneti i posle donošenja novog ustava, pa naravno da zakonodavna aktivnost u ovoj skupštini ne sme i neće prestati zbog toga što se očekuje novi ustav. To je formalno pitanje. Što se tiče one primedbe da je diskutabilni teritorijalni domen nadležnosti ovog zakona. Prvo, ovo je Republika Srbija, ovo je zakon koji donosi Narodna skupština Republike Srbije, a, isto ono što bih poručio, za nas će i Kosovo uvek biti Srbija.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Vojkan Tomić, pa onda Đorđe Mamula.
Na početku ove današnje rasprave o amandmanima u uvodu bih istakao ono što sam pre dva dana sa mesta dobacio, nadam se da kada dođemo do člana 3. Predloga zakona, da će predlagač da shvati koliko je pogrešio koncepcijski sa jednim ovakvim predlogom. Evo o čemu se radi. Formalno-pravno nema šta principijelno da se prigovori amandmanu koji je sada na dnevnom redu, amandmanu na član 2. Predloga zakona. Formalno-pravno nema šta da se zameri ni tekstu člana 2. Predloga zakona. Ali, u obe varijante nešto nedostaje. Nedostaje pre svega to što nikako da se ispravi greška iz stava 1. člana 1. Gospodine Raduloviću, ako vam je ovo pisao, ovaj zakon, neko od ovih eksperata poput Mirka Đorđevića, filozofa iz Šimanovaca, mada sam u uvodnom izlaganju vašem prepoznao neke njegove ekumenske nebuloze, onda od ovog nema ništa. Radi ovih mladih poslanika, samo da kažem, sloboda savesti i sloboda veroispovesti, mi se nalazimona tom terenu, ne na terenu pravo na slobodu. Ne postoji pravo na slobodu veroispovesti, nego postoji sloboda veroispovesti, spada u onaj skup osnovnih prava, ljudskih prava svakog čoveka i građanina, izvučena je. Pitanje je da li je iz slobode veroispovesti došla sloboda savesti ili iz slobode savesti sloboda veroispovesti. Verovatno ona prva varijanta, jer u današnjem masonsko-protestantskom pogledu na ljudska prava, koja datiraju od 1789. godine, nije teško zaključiti da je veroispovest daleko pre toga postojala, pa je verovatno savest izašla iz veroispovesti. Ne postoji pravo na slobodu nego postoji samo sloboda. To je osnovni problem ovog zakona. Zato vi niste mogli da shvatite gospodina Nikolića kada je na početku uvodnog izlaganja rekao da ovaj zakon, sa gledišta Ustava, treba da bude zakon o slobodi veroispovesti. Vi ste crkve, verske zajednice sveli na političke organizacije. Kako? Iz prava građanina da se politički organizuje, da politički misli, da bude politički aktivan, izlazi nešto što asocijacija pojedinaca kao politička stranka, pa vi crkvu doživljavate kao asocijaciju verujućih građana, i to stavljate u istu ravan, isti koš. Tu je osnovna greška. Zato postoje problemi u definisanju svih članova koji slede. Ne treba definisati slobodu veroispovesti. Ceo zakon, ako ste imali koncept da ga radite, on treba da sadrži samo ono što je navedeno u članu 3, da razradi koja su to ograničenja koja su neophodna za jedno civilizovano demokratsko društvo u oblasti slobode veroispovesti, kada se veroispovest zloupotrebljava na štetu društva. To je trebalo da se razradi u nekoliko članova. Verovatno Registar, gde treba da se upišu, ali ko da se upiše. Ne možete da upišete crkve koje su starije nego država, da se upiše samo nešto što možda ima neko društveno opravdanje i mnogo više sa gledišta presuda iz stavova Evropskog suda za ljudska prava, nego sa gledišta neke ozbiljnosti. Svi smo svesni situacije da pod plaštom slobode veroispovesti, ako ne prođe po ovom zakonu, proći će kao nevladina organizacija. Imate Kirbi, to su isto neki sektaši tamo, prodaju usisivače, oni imaju ritual. Kada dođu u jutru i pre nego što krenu da prodaju, oni se nešto tamo mole i meditiraju, jogi letači, pa onda idu da prodaju usisivače. Mogu da budu i preduzeće, mogu da budu nevladine organizacije. Ovo vama deluje smešno, ali vi ovim zakonom vređate crkvu, ovakvim konceptom zakona vređate crkvu, ozbiljnu crkvu. Lično pravim tu razliku. Postoji ona crna internacionala, a pogotovo za Srbe crna, sa rimskim papama, sa Vatikanom, to je pitanje, ne želim da ulazim ni u čija verska osećanja, pojedinca. Svakome priznajem njegovo versko osećanje i ne pričamo o tome. Kada budem pričao o crkvama, onda ću da pravim neku distinkciju između tih crkava, koja je neophodna da se ovde čuje. Gospodine ministre, prosto sam zbunjen da je u vreme kada se donosi ovaj zakon Ministarstvo prosvete donelo akt pod brojem, molim vas zapišite, 601-01-1/2006-01/37, sa datumom 12. april 2006. godine. Znači, 14. i 15. ovog meseca održavala su se okružna takmičenja iz oblasti matematike, biologije, hemije, geografije. Neko je iz Ministarstva poslao taj dopis, gde su neka deca se kvalifikovala za republičko takmičenje samo zbog veroispovesti, jer su se izjasnili da su rimokatolici, slave Uskrs, ne treba da polažu, oni direktno idu na republičko takmičenje. Zašto onda pišete ovako nešto u članu 2. Zar to nije stav 2: niko ne može biti uznemiravan, diskriminisan ili privilegovan. Molim vas, neko ide na takmičenje iz matematike zato što pripada jednoj konfesiji. To vaša Vlada radi. Ako meni ne verujete, dao sam vam broj, imate u stenogramu, broj dopisa, poslat okružnim mestima gde se sprovodi takmičenje. Mislio sam da se okružnim takmičenjem stiče kvalifikacija za republičko na bazi znanja iz geografije, a sada je ispalo na bazi religioznog opredeljenja, možda čovek i nije toh opredeljenja. U Novom Sadu je bilo 150 njih, 120 se takmičilo i 30 nije, rekli da su to i završili posao. Tako vi primenjujete postojeće propise. Tražite nešto novo, evropsko, pravite neki pristup EU, pravite pristup ljudskim pravima. Evo vam, zbog ove male publike koja možda i ne zna to sve, do 1914. godine najveći protivnik ljudskih prava i demokratija je bila Rimokatolička crkva. Društvena doktrina Rimokatoličke crkve je bila takva da ne postoje ta pojedinačna prava. Šta je Vojtila radio? Rasturio nam državu pričom o ljudskim pravima i demokratijom. Eto koja crvka menja svoje stavove - Rimokatolička. SPC nikada nije htela da se meša u ono što je svetovno. Zato vas na vreme, pošto ćemo mi da se ispričamo oko ovih amandmana, pogotovo amandmana SRS, povodom ovog amandmana što su podneli Meho i Ljiljana, samo pokušavam da vam ukažem da ste došli u nerešivu situaciju. Principijelno nemate šta da odbijete, ali principijelno i ovo vaše je prazno. Zašto? Zato što prvi stav člana broj 1. sadrži mentalni feler koji opredeljuje ceo predmet zakona, pa mi negde dolazimo u situaciju da upisujemo nešto šta je unutrašnja organizacija neke crkve, poredak itd. Nemamo mi na to pravo. Mi po Ustavu Republike Srbije, po Međunarodnom paktu o ljudskim pravima i slobodama, možemo samo da uredimo neka pitanja koja su neophodna da se efektivno ostvari sloboda veroispovesti. Znači, nalazimo se na terenu šta treba članom 3. da razradimo kako bi očuvali pravo, odnosno slobodu svakog pojedinca. A ovde se prekoračilo i to je isprovociralo poslanike, gotovo da nema člana koji nema amandman, isprovocirane su tradicionalne crkve i verske zajednice, jednostavno ne mogu da se snađu, ispada da neko treba da podnosi zahtev. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Član 103. stav 1. Dakle, mora se govoriti o temi. Pre svega, podsetiću na to da je ovde rasprava u pojedinostima, prema tome, moguće je svakako i ne postoji mogućnost sve to striktno razdvojiti, svaki član zakona o kome se govori, svaki amandman koji je podnet na član zakona daje određenu refleksiju u odnosu na celinu. Prema tome, nemoguće je to izbeći. To znam, Ali, nemoguće je tvrditi sledeće, dakle, dok se u stavu 1. člana 1. kaže - svakome se u skladu sa ustavom jemči pravo na slobodu savesti i veroispovesti - uzeti kao osnov za sistemski ili mentalnu grešku celog zakona, a zatim govoriti o svemu drugom, izuzev o predloženom amandmanu za član 2. stav 1, kojim je predloženo da se taj član menja i glasi: "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi, pretnji ili prevari koja bi mogla ugroziti slobodu veroispovesti, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti i verskim uverenjima i o njihovom nepostojanju. Zabranjeno je postavljanje pitanja kojima se traži izjašnjavanje građana o veroispovesti, verskim uverenjima ili nepostojanju verskih uverenja, izuzev za potrebe statistike i po pristanku građana kome se pitanje postavlja". To stojiu amandmanu. Naravno, u članu 2. stav 1. zakona stoji: "Niko ne sme biti podvrgnut prinudi koja bi mogla ugroziti slobodu veroispovesti, niti sme biti prisiljen da se izjasni o svojoj veroispovesti, verskim uverenjima ili njihovom nepostojanju." Dakle, kada je reč o formalnoj opredeljenosti da amandman formalno ne valja, Zakonodavni odbor bi najverovatnije proglasio taj amandman pravno nemogućim, tj. predložio bi da se odbije. Kako to nije slučaj, nego je amandman očigledno formalno ispravan i očigledno je pravno moguć, diskusija se svodi o pitanju celishodnosti. Zaista vas molim i predsedavajućeg molim da se diskusija u parlamentu pokuša usmeriti na taj način da zaista razgovaramo o celishodnosti podnetih amandmana i naravno, svakako u kontekstu onoga što je načelno pitanje, ali mora biti, pre svega, u odnosu na celishodnost amandmana koji je podnet. Hvala.
Pre nego što dam reč narednom govorniku, zaista vas molim i podsećam vas da je rasprava Predloga zakona u načelu prošla, da govorimo o Predlogu zakona u pojedinostima i da se držimo teme. Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić, a potom narodni poslanik Đorđe Mamula.
Gospodine predsedavajući, drage kolege, vrlo kratko, javio sam se povodom više puta izrečenih tvrdnji da se stalno pozivamo na neko evropsko zakonodavstvo, a nešto bih sa tog aspekta da nešto kažemo oko ovog amandmana. Inače, ovaj amandman koje su podnele kolege Omerović i Nestorović je u ovom drugom delu ovog stava samo razrada prvog dela prvog stava, ali mislim da je sa stanovišta pravne tehnike i pravne logike nepotreban i da se prenormiranje u zakonima u suštini i u principu izbegava. Pošto je ovamaterija koja uređuje ovaj član i ustavna kategorija, definiše se Ustavom i međunarodnim dokumentima, rezolucijom o ljudskim i manjinskim pravima i verskim slobodama, mislim da u dovoljnoj meri precizira ono što je definisano u toj rezoluciji, da pri tom od Saveta Evrope nismo dobili primedbe na ovaj član konkretno, niti je Venecijanska komisija pomenula bilo šta iz ovog člana. Znači, što se tiče slobode veroispovesti, odnosno zabrane verske diskriminacije, oni apsolutno nemaju nikakve primedbe. Zamolio bih vas da sa velikom pažnjom se pozivamo na evropsko zakonodavstvo, na Savet Evrope, zato što ova materija u Evropi nije uređena na jedinstven način kao što su uređene neke druge oblasti. Za to ima mnogo primera i da ne spominjemo državnu crkvu u Grčkoj, koja je članica EU, da ne pominjem uticaj crkve u Sloveniji, Austriji, Nemačkoj itd. Znači, ako krenete Bavarskom da prolazite kroz Nemačku, videćete da svaka škola ima krst na ulazu pre nego što uđete u školu. Prema tome, ovo nije predmet uređenja evropskog zakonodavstva i moramo biti vrlo pažljivi. Na kraju, samo da napomenem da je Kancelarija za pridruživanju EU dala pozitivno mišljenje da je uz ovaj zakon dobijena izjava o usklađenosti sa evropski propisima, odnosno sa dokumentom Saveta Evrope, tako da je to jedini dokument sa kojim mi usklađujemo ovaj zakon.
Reč ima poslanik Đorđe Mamula.
Rešenje predloženo u članu 2. je dobro i ono predstavlja zapravo rešenje koje postoji u međunarodnim konvencijama. Amandman koji je predložen na član 2. stav 1. je loš. Prvo, prinuda i pretnja. Pretnja je psihička prinuda. Sastoji se u stavljanju određenog zla u izgled. Prinuda u užem smislu je fizička prinuda. Dakle, u širem smislu sadrži psihičku i fizičku prinudu. To rešenje je loše, a Krivičnim zakonikom je predviđeno šta je prinuda. Što se tiče prevare, ona se ovde pominje u svakodnevnom smislu, kolokvijalnom. U Krivičnom zakoniku, prevara postoji onda kada neko nekoga dovodi u zabludu ili ga održava u zabludi, da bi ta osoba učinila na račun svoje imovine ili imovine druge osobe nešto štetno. U imovinsko-pravnom smislu takođe je prevara dovođenje i održavanja u zabludi da bi neko na štetu svoje imovine nešto učinio. Tako da u ovom smislu kako je ovde predviđeno to nije dobro. Verovatno se mislilo na obmanu. Obmana sasvim nešto drugo znači u našim propisima i treba praviti razliku kada se govori o obmani i prevari. Zatim, oko zabrane da se postavljaju pitanja kojima se traži izjašnjavanje građana o veroispovesti, pa sloboda govora sadrži i slobodu da postavite pitanje da li je neko neke veroispovesti, a sloboda je da vam ta osoba odgovori ili ne odgovori. Pored toga, ovako kako je predviđeno sa zabranom, moralo bi da se predvidi onda i odgovarajuća kazna, jer ovako kako je predviđeno, ovo više vuče na blanketno krivično delo, a onda mora da se predvidi kazna, tako da je amandman neprihvatljiv.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, izvolite.
Gospodine predsedavajući, jedna informacija. Javljaju mi građani iz više krajeva Srbije da u prenosu nema tona. Da li se mi ovde igramo Skupštine ili šta radimo? Zaista je ozbiljna tema. Ako možete, vidite sa službom koja vrši direktni prenos, javnog servisa RTS, zbog čega se to dešava. Ako je ton u prekidu, bilo ko da govori, gde se u kontekstu neke misli na pola rečenice samo vidi da ljudi otvaraju usta i da nešto pričaju, a da građani ne čuju, onda dalji rad nema smisla dok se to ne otkloni. Zaista je tako i molim vas da intervenišete kod nadležne službe.
Proverićemo tu informaciju. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Arsen Kurjački, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Hteo sam da se javim povodom komentara koji je ovde izrekao jedan od prethodnih govornika, a na ovaj amandman. Veština je koristiti govornicu i pozivati se na jednu temu, a onda govoriti o nečem drugom. Ako neko nije učestvovao u prethodnoj načelnoj raspravi, onda ne bi trebalo sada da se zloupotrebljava rasprava u pojedinostima, da se ponovo vraćamo na načelnu raspravu. Moram da prokomentarišem neke stvari koje ne stoje. Ovde je izneto da se, maltene, ovaj zakon na silu nameće, iz razloga što su mnoge nevladine organizacije bile protiv određenih rešenja, pa se predsednica Odbora za integracije izjasnila protiv toga, a Odbor izglasao. Ili tvrdnje da su neke tradicionalne crkve imale ozbiljne primedbe, onda to zavređuje da se malo prokomentariše. Dakle, šta su nevladine organizacije i da li one moraju uvek da se saglase sa svakim zakonskim predlogom? Naravno da ne moraju. To je demokratska tekovina da se neko slaže, da neko se ne slaže. Koje su primedbe Venecijanske komisije? Toliko se puta poteže to pitanje, ali niko nije konkretizovao i rekao kakve su primedbe Venecijanske komisije. Kratko ću pročitati glavne preporuke. Kaže, "da se ograniče diskreciona ovlašćenja koja su data u ovom nacrtu, umesto da se ostavlja da ih uredi ministar nekim budućim podzakonskim aktima". Šta je tu sporno? Ako je predlagač smatrao da treba da se uredi baš ovako i ako ne može u ovom momentu da se predvidi razvoj daljih događanja, normalno je i u svakom zakonskom projektu se nekim podzakonskim aktima još detaljnije razrađuje sprovođenje određenih odredbi. Sledeće, "da se obezbedi garancija verskih sloboda neregistrovanih grupa, posebno u delu sticanja svojstva pravnog lica". Upravo je ovde bilo, posebno sa strane poslanika SRS, mnogo primedbi na određene verske organizacije koje u žargonu možemo da nazivamo sektama, koje ne mogu da se registruju ili, ako se registruju, a u ovom zakonu je vrlo jasno precizirano na koji se način registruju, ako se ne zadovolji taj uslov, onda oni ne mogu imati svojstvo pravnog lica. To je upravo ona brana da takve organizacije ne mogu da uđu u pravni sistem kod nas i da ne mogu da funkcionišu. Zašto bi se to menjalo? (Predsedavajući: Vreme.) Pošto mi vreme ističe, da ne pričam mnogo o primedbama Venecijanske komisije, koje se uglavnom svode na tu temu. Prema tome, ako predsednik odbora ili bilo koji član bilo kojeg odbora glasa protiv ili ima nešto protiv, to ne znači da odbor mora da bude unison, manjina mora da se podredi većini. Prema tome, ne stoje primedbe da se ovaj zakon na silu forsira, ne stoje primedbe da nema široku podršku. Upravo je obrnuto i ovaj zakon će sigurno biti zato izglasan.
Replika, narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Mislim da je Venecijanska komisija bila veoma precizna i ne može da se minorizuje ono što je ona stavila kao primedbu ovom zakonu, upravo najveći akcenat stavivši na činjenicu da nisu određene stvari do kraja definisane i da je ostavljeno široko diskreciono pravo ne samo državnih organa, nego države. Jer u mnogim članovima se čak ne pominje ni koji su državni organi dužni da urade nešto, nego samo stoji:"država". To nije način da se precizno i kvalitetno definiše jedan zakon. Mislim da to nisu minorne i beznačajne primedbe koje su stavljene, nego su veoma važne i treba ih uvažiti, ne zato što su one po difoltu samo primedbe nekog međunarodnog tela koje mi treba da poštujemo, na šta smo se obavezali, nego mislim da je to korisno radi kvaliteta ovog zakona. Znači, ako već govorimo o nekim primedbama i ako ćemo ulaziti u suštinu tih primedbi, dajte da govorimo sa stanovišta onoga što one zaista suštinski predstavljaju, a ne da bi ih obezvredili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 3. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Predlažem da se u članu 3, koji inače stoji ispod naslova - Ograničenje verskih sloboda, stav 2 preformuliše. U predloženoj verziji glasi: "Verska sloboda se ne sme koristiti tako da ugrožava pravno na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na čini i porodični integritet i pravo na imovinu, niti tako da se izaziva i podstiče verska, nacionalna ili rasna netrpeljivost". Moj predlog jeste da se u članu 3. stav 2. ovako definisana suština onoga što se želi ovim zakonom promeni i da glasi: "Zloupotreba slobode veroispovesti radi izazivanja i podsticanja verske, rasne ili nacionalne mržnje zabranjena je i kažnjiva." Posebno sa akcentom na ovim poslednjim rečima "zabranjena je i kažnjiva". Smatram da je to daleko primerenije rešenje, s obzirom da su vrednosti izražene u stavu 2. člana 3. ovog zakona zaštićene i međunarodnim instrumentima, i Ustavom i zakonima koji su navedeni, pre svega u stavu 1. ovog člana, a u stvari odražavaju i suštinu onoga što je predlagač hteo.
Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Amandman koji smo podneli, i koji je koleginica Ljiljana Nestorović upravo citirala, spada u one amandmane koji treba da poprave nešto što jeste sadržano u osnovnim odredbama, a tiče se i dela koji se odnosi na član 3. Dobro je,kao što smo maločas čuli od predsedavajućeg, da je Odbor za evropske integracije, koji je za ovu tačku dnevnog reda nadležan, usvojio dopunu naslova iznad člana 3, tako da ograničavanja i ispoljavanja verske slobode jesu nešto što je primereno i što je možda u skladu sa intencijama i onim što smo mi, kao poslanici SDP, pokušali kroz ove amandmane da učinimo kako bi popravili ovaj predloženi tekst. Mi mislimo da treba promeniti stav 2. u ovom članu 3. na način kao što je citirala koleginica Ljiljana Nestorović, upravo zbog nečega što su neki od mojih prethodnika pokušali da na neki način prenebregnu i možda nenamerno izbegavajući da decidno citiraju ono što jeste rekla Venecijanska komisija. Podsetio bih, Venecijanska komisija kaže: "Ostaju neki razlozi za zabrinutost kada se radi o ovom članu, neizvesnom uticaju, neregistrovanje na neke osnovne garancije slobode veroispovesti i o riziku od diskriminatorne primene nekih odredbi ovog predloga zakona". Dalje, Venecijanska komisija kaže da joj nije jasno kako će se pomiriti zahtev sa ličnim potpisom, koji dolazi kasnije u članu 20. Predloga zakona, sa opštom slobodom, koja se ne mora podvrgavati prinudi na deklarisanje veroispovesti, što je sadržina člana 2. prethodno ovog zakona, pogotovo imajući u vidu i nešto što je sadržano i u našem Ustavu Republike Srbije. Naprosto, sam zaključak koji je kolega pažljivo citirao u tzv. glavnim preporukama, u tački 2, da bismo bili precizniji, da ga pročitamo do kraja. "Da se obezbedi sa sigurnošću u članu 2. ovog predloga ili nacrta da se ne ograničavaju opšte garancije verskih sloboda neregistrovanih grupa, posebno kada se radi o sticanju svojstva pravnog lica". Prema tome, pogotovo ako se vratimo na ono što smo mi kao država, odnosno državna zajednica i prihvatili, jer negde 2003. godine ratifikovali smo Evropsku konvenciju o zaštiti prava i osnovnih sloboda u septembru 2003. godine i tu izričito kaže, u Evropskoj konvenciji, da sloboda ispovedanja vere ili ubeđenja može biti podvrgnuta samo onim ograničenjima koja su propisana zakonomi neophodna u demokratskom društvu, u interesu javne bezbednosti, radi zaštite javnog reda, zdravlja ili morala ili radi zaštite prava i slobode drugih. Prema tome, mislimo da predloženi amandman, za razliku od nekih prethodnika koji su govorili da rasplinjuje materiju, u stvari pojašnjava i primerenije je rešenje, s obzirom i na vrednosti koje ste vi iskazali i u članu 1. i u članu 2, kao što vidim, koje će najverovatnije ostati deo tog zakona, a pogotovo imajući na umu ovo što sam govorio, pokušavajući da citiram odredbe međunarodnih organizacija. Na kraju krajeva, i odredbe od naših zakona, koje je usvojila Skupština, odnosno parlament državne zajednice. Mislim da ova formulacija, zloupotreba slobode veroispovesti radi izazivanja i podsticanja verske, rasne i nacionalne mržnje, zabranjena je i kažnjiva je, jeste nešto što bi trebalo da bude u ovom članu 3. u modifikovanom stavu broj 2. koji smo predložili koleginica Ljiljana i ja.
Ministar vera, gospodin Radulović. Izvolite.
Teško je prihvatiti ovaj amandman zato što se, prvo, njime ništa suštinski ne menja a, drugo, zato što je Venecijanska komisija skrenula pažnju da je i ova blaža varijanta na samoj ivici opasnosti da dovede u pitanje slobodu govora. Među mnogim primedbama Venecijanske komisije (ja sam bar bio adresa koja je dobila sve te primedbe, ne znam koju vi imate i ko je to analizovao, znam profesore koji su radili analize za Venecijansku komisiju), oni su rekli da je teško propisati da se sloboda veroispovesti ne može koristiti tako da izaziva neku netrpeljivost, jer se time ograničava sloboda kritike, javnog govora. To je jedno od najosetljivijih pitanja u ovoj oblasti. Sloboda veroispovesti i sloboda govora su u ideološkom sistemu Saveta Evrope i Venecijanske komisije dva apsoluta, ali ta dva apsoluta često dolaze u antagonizam, u koliziju. Mi smo čuli i ovih dana, i inače u javnosti čujemo, mnogo reči o pojedinim crkvama. Mogu da vam kažem, uzgred da vam pomenem, da su neke od novih protestantskih crkava vrlo uznemirene nekim diskusijama koje su vođene ovde prekjuče i pitaju me sada gde i kome oni mogu da tuže za nanetu uvredu. Nikome, zato što je to izgovoreno u Skupštini, zato što je sloboda govora u Skupštini zajemčena. Dakle, složeno je pitanje i čudi me što vi koji prihvatate ocene Venecijanske komisije, ovu njihovu preporuku da se preispita da liuopšte da ostane taj stav, još pojačavate. Što se tiče primedbi na pravni status verskih organizacija ili verskih grupa, tačnije rečeno, onih koje nisu registrovane i koje ne žele da se registruju, ta primedba proističe iz potpunog nerazumevanja pravnog sistema Srbije, a ne razumem iz kog pravnog sistema i iz koje logike uopšte dolazi takva primedba. Ona deluje kao sofizam. Dakle, donosi se zakon o crkvama i verskim zajednicama i onda vam kažu – u redu, zaštitili ste prava svih postojećih, a šta je sa nepostojećim? U redu, garantovali ste jednakost pred zakonom svima koji budu registrovani, ali šta je sa pravima onih koji neće da se registruju? Oni koji neće da se registruju imaju pravo da slobodno neguju svoja verska osećanja, imaju pravo da u svojim verskim grupama vrše obrede, ali ne mogu tražiti da po ovom zakonu dobiju status pravnog lica. Status pravnog lica će verovatno tražiti po nekom drugom zakonu, jer ima verskih grupa i crkava i verskih zajednica koje uopšte ne žele da se registruju, ne žele da se registruju nikako, a pogotovo ne kao verska zajednica. Smatraju da činom registracije gube neka svoja unutrašnja svojstva, da ulaze u pravni civilizacijski poredak koji je stran njihovim dogmatima i njihovom učenju. Oni deluju – kako? Oni svojstvo pravno lica stiču ili preko udruženja građana ili svojstvo pravnog lica stiču osnivajući preduzeća, izdavačke kuće, kulturne ustanove itd. pa na taj način funkcionišu u pravnom sistemu. Zaista, nije potrebno i nije mogućno predvideti i garantovati svakoj verskoj grupi koja ne želi da se registruje – koja ne želi da identifikuje svoje učenje, koja ne želi da dostavi svoj statut državnom organu, koja neće da kaže kakvi su unutrašnji odnosi u samoj toj grupi, koja neće bar u formalnom smislu da navede na koji način se finansira, odakle dobija sredstva za svoje delatnosti, dakle, koja potpuno bojkotuje pravni sistem, bojkotuje državu, koja ne želi da ima nikakvu saradnju sa državom – da se ovim zakonom takvoj grupi ni manje ni više nego mora da obezbedi status pravnog lica. Nije moguće. Mislim da je ta primedba Venecijanske komisije ili loše prevedena ili su ljudi na brzinu to radili. Mi živimo u ovoj državi, znamo pravni sistem ove države, znamo ustavni poredak. Ako možete da mi date pravni savet: kako će svojstvo pravnog lica kao verska zajednica dobiti neko ko ne želi da se prijavi i da se registruje kao verska zajednica, nego želi da deluje kao slobodan, nezavisan socijalni entitet.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvinjavam se, Meho Omerović, replika.
Veoma kratko, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, niti kolegica Ljiljana Nestorović niti ja, nismo uopšte govorili o tome i na način na koji nam vi sada prebacujete. Prvo, tu smo se pogrešno razumeli. A drugo, dozvolićete i mislim da će se uvažene kolege poslanici složiti sa mnom, nisam kriv što je neko u Vladi pogrešno preveo, je l' tako? Kako bih mogao biti odgovoran za pogrešan prevod? Niti znam francuski, niti znam italijanski, ono što je stiglo kao izveštaj Venecijanske komisije prevedeno, ono je tako kako jeste. Da li nam se sviđa ili ne sviđa, to je jedna stvar, da li je dobro ili loše prevedeno to je druga stvar. Znate, ne možemo Venecijansku komisiju uvažavati i prihvatati kao vrh međunarodnog prava kada donese odluku da u Crnoj Gori na referendumu treba da izađe 55%, a kada donese nešto što nam se možda trenutno dnevno-politički ili iz nekih drugih svrha ne sviđa, onda se pozivamo na loše prevode ili da to nije baš tako. Mislim samo da tu ne budemo u zabludi. Mi doista nismo krivi ako je pogrešan prevod.
Reč ima poslanik Đorđe Mamula.
Rešenje predloženo u članu 3. stav 2. Predloga zakona treba prihvatiti. Tu nema nikakve greške, ali je zato amandman pogrešan. Ne može se govoriti o zloupotrebi slobode veroispovesti radi izazivanja i podsticanja verske, rasne i nacionalne mržnje, da je ta mržnja zabranjena i kažnjiva. Pa to znači da je upotreba dozvoljena. To je argumentum a contrario. Prema tome, ne možete reći da je zloupotreba kažnjiva, a da upotreba nije kažnjiva. Zato takovog rešenja nema u Predlogu zakona, u navedenom članu i stavu. Inače, ovako kako je predloženo u zakonu je potpuno u skladu sa članom 51. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima, gde se kaže da je zabranjeno i kažnjivo svako izazivanje i podsticanje nacionalne, rasne i verske i druge neravnopravnosti, kao i izazivanje ili raspirivanje nacionalne, rasne, verske i druge mržnje i netrpeljivosti. Prema tome, to je potpuno u skladu. Jedino što Venecijanska komisija, kada je davala saglasnost za Povelju o ljudskim i manjinskim pravima, pravi razliku između mržnje i netrpeljivosti, pa su ateistička mržnja, ideološka i politička, druge mržnje i netrpeljivosti, a prvorazredne su nacionalna, rasna i verska. Ta podela je neprihvatljiva. Prema tome, amandman ne treba prihvatiti, a rešenje je veoma dobro.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, pa narodni poslanik Aligrudić, pa narodni poslanik Krstin. Izvolite.
Evo, moram da branim ovaj član, odnosno stav 2. člana 3. koji je podnela Vlada, od predlagača amandmana. Šta je po meni tu bitna stvar i šta je možda motiv za podnošenje ovakvog teksta amandmana. Dakle, stav 2. člana 3. kaže: Verska sloboda se ne sme koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet i pravo na imovinu. To je nešto što je po amandmanu suvišno u tekstu zakona. Mislim da to mora da ostane zato što vrlo jasno, precizno definiše da će se sankcionisati delovanje destruktivnih totalitarnih sekti. Ne znam kako će u primeni zakona to da funkcioniše, ali ovo mora da stoji u zakonu. Što se tiče, rekao sam malopre, motivacija mi je nejasna predlagača ili potpisnika amandmana. Meni je u neku ruku žao što su povukli svoj prvi amandman, odnosno amandman na član 1. Onda bismo neke stvari možda suštinski mogli da kažemo. Oni su podneli amandman da se preformuliše član 1, da se reči "u Boga" brišu. Dakle, nije sloboda, pravo na veroispovest, verovanje u Boga. Verovanje, šta to znači? Voleo sam da argumentuju taj amandman. Jer ako izvučemo krajnju konsekvencu, to znači da se može verovati u nešto drugo, u nekog drugog, a ne u Boga, i da to bude crkva, a to može biti ili satana ili predviđaju da Srbiju vratimo u vreme paganstva. Ne vidim apsolutno treću mogućnost. Tako da bih sve ove amandmane posmatrao i kroz tu lupu, što bi ministar rekao, odakle su inspirisani. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, izvolite.
Dakle, amandman se tiče stava 2. člana 3. i maločas smo od drugog govornika čuli šta je predmet regulisanja stava 2. Amandman je vrlo jednostavan, on kaže da se čitav stav 2. menja, pa sad glasi: "Zloupotreba slobode veroispovesti radi izazivanja i podsticanja verske, rasne ili nacionalne mržnje zabranjena je i kažnjiva". Ovo podseća na blanketnu normu, krivičnopravnu normu. Maločas je narodni poslanik Đorđe Mamula govorio o jednoj logičkoj nejasnoći ili čak kontradikciji koja postoji u samom tekstu ovog amandmana, koji implicira da bi onda upotreba slobode veroispovesti, radi izazivanja rasne i verske mržnje ili netrpeljivosti, bila dozvoljena, što naravno ne može da se napiše. Drugo, kažnjivost ovakvog čina predviđena je u Krivičnom zakonu i to vrlo eksplicitno i vrlo decidno odredbama koje su tamo našle svoje mesto i uporište. Šta je onda smisao odredbe stava 2. člana 3. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama? Upravo da zaštiti, kao što je moj prethodni govornik iz SRS naglasio, određene vrednosti koje su predmet zaštite, određena prava, pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet, pravo na imovinu, a svakako da se pomene da se ne može koristiti tako da se izaziva rasna, verska i nacionalna mržnja i netrpeljivost. Ali, šta je smisao ove odredbe? Ne da bude puka deklaracija. Mi odredbe zakona koji se predlaže moramo posmatrati u svojoj celovitosti i ukupnoj povezanosti sa drugim članovima zakona. Mi moramo znati da ovaj zakon sadrži i one odredbe o obavezama države, tj. državnog organa za registraciju subjekata koji to žele. Prilikom te registracije organ se mora držati određenih pravila. Ako ta pravila makar načelno nisu propisana ovim zakonom, ne vidim gde bi se ona drugo mogla pronaći. Dakle, ovaj zakon mora da izvrši u jednoj odredbi svojoj sublimaciju predmeta zaštite ljudskih prava i sloboda koje se moraju uzeti u obzir u onom trenutku kada želimo da registrujemo nekog subjekta, neku versku zajednicu kao pravno lice. Prema tome, državni organ mora voditi računa o tome da, kada registruje u skladu sa članom 3. neku versku organizaciju, da iz onoga što je priloženo i onoga što on po službenoj dužnosti sazna kao organ prilikom zahteva za registraciju, da su ispunjeni svi uslovi u suprotnom smislu od ove zabrane u stavu 2. člana 3. Dakle, mora se poštovati pravo na život, pravo na zdravlje, pravo na imovinu, prava dece, pravo na lični i porodični integritet, i ne sme se izazivati i podsticati verska, nacionalna i rasna netrpeljivost. Dakle, one organizacije za koje je očito, to je potpuno logično, proističe da narušavaju ova načela imaće problem sa onim članovima ovog zakona koji govore o tome kako se subjekti registruju. A ako neko ide i korak dalje, pa je kao neregistrovan subjekat krši ove norme, odredbe kojima se kažnjava ovakvo ponašanje nalaze se u drugom zakonu ove države i naravno da će se te odredbe u tom slučaju primeniti. Prema tome, ne vidim nikakvog razloga da se jednom blanketnom, prepisujućom normom o kažnjivosti, koja u suštini nema sankciju u ovom zakonu, nego se realno nalazi u drugom propisu, zamenjuje jedan čitav set ukazivanja na predmet zaštite onih ljudskih prava koja su u vezi sa drugim odredbama ovog zakona, da bi uopšte mogli da razgovaramo o registrovanim verskim zajednicama i crkvama u Srbiji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, nakon toga Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo, mislim da ovaj amandman ne treba prihvatiti zato što on ne obuhvata sve ono što obuhvata norma čija se promena predlaže. Članom 3. stav 2. predviđeno je da se verska sloboda ne sme koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet i pravo na imovinu, niti tako da se izaziva i podstiče verska, nacionalna i rasna netrpeljivost. Amandman u stvari sadrži samo zabranu verske, rasne i nacionalne mržnje i netrpeljivosti. Znači, praktično prvi deo odredbe, zaštitni objekti iz prvog dela odredbe potpuno su izostavljeni. Dakle, ova norma kako se predlaže apsolutno je nekompletna, kako je predlaže amandman. Kako je predlaže zakon kompletna je i u celosti zadovoljava ono što je potrebno. Sam član 3. ima i stav 1. Prema članu 1, predviđena je sloboda veroispovesti, prema članu 3. ograničenje verske slobode, tako da je stavom 1. člana 3. rečeno da samo najvišim aktima, najviše pravne snage, kao što su Ustav, zakon i ratifikovani međunarodni dokumenti, može biti ograničenja slobode veroispovesti. U stavu 2. određuje se koja su merila i šta je ono što štite ta ograničenja, i naravno zaštitni objekti su pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet i pravo na imovinu. To amandman ne obuhvata. Amandman takav kakav je ne može se prihvatiti jer sužava zaštitne objekte i sužava zaštitu od zloupotreba slobode veroispovesti. Dakle, ne bi bio dobar jer bi praktično omogućavao određene zloupotrebe vezane za zaštitu prava dece, prava na život, prava na zdravlje, lični i porodični integritet i pravo na imovinu. Ne obuhvata sve ono što treba. Ovde se otvorilo pitanje i oko pravnog izvora onoga što ovde sada uređujemo. Moram da vam kažem da je to Ustav Republike Srbije, i uvek se pozivam na Ustav i uvek ću to raditi kada se radi o zakonima koje ovde donosimo. To je član 41. Ustava Republike Srbije ili odredbe Ustava kao celina od člana 11. do člana 54, koje se zovu - slobode, prava i dužnosti čoveka i građanina. Te odredbe su sačinjene i donete 1990. godine i u svemu su u skladu sa svim međunarodnim dokumentima. Što se tiče akata Venecijanske komisije koje ovde pominjemo, moram da se osvrnem na amandmane koje je predložio Odbor za evropske integracije 18. aprila. On se ni u jednom amandmanu, ni u jednom obrazloženju ne poziva na akt Venecijanske komisije, niti na bilo koji akt Saveta Evrope. Dakle, ako predlagač nečega smatra da treba nečega da se držimo, nekog dokumenta koji nije Ustav i zakon koji je donet u ovoj zemlji, niti ratifikovani međunarodni dokument, molio bih da imamo dokument na koji se neko poziva. Ovde imamo amandmane Odbora za evropske integracije koji se uopšte ne pozivaju na zaključke Venecijanske komisije. Dakle, ako neko operiše tim dokumentom, treba poslanicima da ga priloži, da ga znamo i vidimo. Ovde pričamo o dokumentu koji ne postoji i koji je za poslanike nepoznat. Ako ste predložili nešto, dajte dokument.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Mihailoviću, posle ove rasprave o amandmanu na član 3. Predloga zakona jedino što je jasno da nisam pripadnik sekte ljubitelja Venecijanske komisije. Vi što volite Venecijansku komisiju, izađite pa se lepo raspravite oko prevoda i oko drugih stvari. Mi se nalazimo u Skupštini Republike Srbije i te verske sekte poput Venecijanske komisije i drugih stvari, nemojte da opterećujete narod tim stvarima. Gospodine ministre, opet vam govorim o pogrešnoj koncepciji. Niko od ovih vaših što vas podržavaju nije hteo da vam pročita onaj član Ustava Republike Srbije u kome je napisano da se slobode i prava uživaju, dužnost ispunjavaju, a zakonom se može urediti način ostvarivanja pojedinih prava i sloboda građana. Mi se nalazimo na terenu da bi ovim zakonom, koji, da je razuma, imao bi naslov zakon o verskim slobodama ili o slobodi veroispovesti, sada morali da u odredbama regulišemo način kako građanin ostvaruje tu svoju slobodu. Pošto ste uzeli potpuno drugi koncept, uzeli ste koncept da je u pitanju pravo na političko organizovanje, sindikalno organizovanje i sve asocijacije pripadnika nekog sindikata, u ovom slučaju vernika određene crkve, tretirate na način kao da je u pitanju sindikat ili politička organizacija, onda dolazimo u ovu situaciju da se sve i svašta trpa u odgovarajući član. Vi ste u članu 2. hteli da date opštu normu o zabrani diskriminacije. Po kom sistemu? Prepisati nešto iz Međunarodnog pakta o slobodama i te vaše Povelje o ljudskim i manjinskim pravima, nešto iz Ustava Republike Srbije koji je u delu korpusa ljudskih prava na nivou svih međunarodnih akata. Jedino neko ko mrzi može da osporava to, ali taj kvalitet postoji od 1990. godine. Druga stvar, u članu 3. pokušali ste da opišete ograničenja verskih sloboda i to je materija ovog zakona, to je glavna materija ovog zakona, koje verske slobode se ograničavaju i kada. Ovde nema nekog principijelnog problema što se tiče stavova 1. i 2. Ali što se tiče inicijative da se ugradi stav 3. koji počinje sa "zabranjuje se", a na kraju ne postoji ni jedna kaznena odredba, onda tome mesto nije tu. Potpuno je slična situacija sa mnogim stavovima u članu 2. Predloga zakona. Ne valja neka norma kada se prepisuje iz Ustava ili iz nekog međunarodnog akta. Ovaj zakon treba da reguliše način ostvarivanja slobode veroispovesti. Vi ste otišli sa drugim konceptom, isprovocirali ovakve amandmane. Moram da vam kažem da je jedino SRS konzistentno dala amandmane koji se tiču načina ostvarivanja slobode veroispovesti. Svi drugi su davali amandmane, ne znam, šta je rekla Venecijanska komisija, šta je rekla Nataša Kandić, šta je rekla verska sekta B92, šta je rekla verska sekta Žene u crnom, šta je rekla verska sekta Žarko Korać, šta je rekla žuta verska sekta. Sve su to verske sekte i vi ste lepo malopre primetili na šta sam na početku skrenuo pažnju. U našem jeziku postoji - zovi me kako god hoćeš, samo nemoj da me razbiješ. Ovde imamo crkve, verske zajednice, verske organizacije, pa onda lepo izađete i kažete da neki neće da se registruju zato što ništa ne zavisi od registracije. Registruju se kao udruženje, kao preduzeće i ono i dalje verski deluje i ostvaruje neki promil, navodno neku versku slobodu. Sama pomisao na ove što vole pare, šta su rotarijanci, udruženje građana. Šta su masoni, slikari što im stavljaju kese na glavu. Oni imaju neko versko ubeđenje. U širem smislu verujem u nešto, već pripada nekoj veri jer je tako po odlukama koje važe u Evropi, sve može da postane veroispovest. Veruju u Maradonu. U Španiji imate dvojicu ljudi koji se predstavljaju da su pape, a takvih ima 60. Hoću drugu kritiku da vam uputim, zašto ne regulišete način ostvarivanja verske slobode. Od kada je došao Benedikt XVI, u Italiji je počeo da se sprovodi ritual isterivanja đavola, i čak na njihovim teološkim fakultetima imaju posebne kurseve gde se spremaju kako se isteruju đavoli. Znate i sami, u Italiji postoji 10 žrtava isterivanja đavola. Znam da u st. 1. i 2. govorite da to nije dozvoljeno, zabranjeno itd. Kako ćete vi da zaustavite papskog nunciju u Beogradu ili ovoga što je ovde vodio ovu biskupiju, a ne zna ni šta je klerofašizam. Pogrešan koncept zakona imate.
Samo momenat, gospodine Vučiću, pošto je vaše vreme, koliko je sada ostalo, imate još devet minuta. Izvolite, gospodine Vučiću, pa onda gospodin Radovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, posebno se obraćam građanima Srbije, jer kada gledaju televizijske izveštaje, a naročito izveštaj onoga što bi trebalo da se naziva javni servis, ne mogu da steknu sliku o onome što se u parlamentu zaista zbivalo. Ako ste pratili sinoćni dnevnik, to je bilo zaista sramota. Čujem ove komentare koji dolaze i to je bilo gore od toga kako je prikazana sednica. Tačno je, gospodine Omeroviću, baš je bila sramota kako je prikazana sednica. To znate i vi, kao što znam i ja. Onda će da pričaju posle kako se pravi program za sve, jer sam čuo, zamislite, kaže jedan od poslanika je tražio da se preispita odgovornost Vojislava Šešelja. Nema odgovora da su samo zahvaljujući Vojislavu Šešelju mogli da oduzmu licencu ili ne znam šta. Nema ničega što smo rekli. Zamislite, treba da se ispita njegova odgovornost, a nema onoga da Mlađan Dinkić mora da ide u zatvor. Nema ničeg drugog. Nema. To se jednostavno nije dogodilo juče. To niko nije izgovorio, nije bilo naše replike. Neka oni rade svoj posao, samo neka rade. Dame i gospodo narodni poslanici, mi nismo vlast, nećemo da glasamo za zakone koje predlaže vlast, te ispada da mi dođemo, kako bi rekli, bezmalo jedina ona njihova demokratska snaga, kako bi oni rekli, u društvu. Ali, moram da kažem da bi posle svega i ko je sve tražio i kako je tražio ukidanje ovog zakona, da smo vlast sa najvećim zadovoljstvom bismo im baš pokazali šta mislimo o njihovim primedbama. Da li je moguće da ste, gospodine Iliću, na odboru dobili ovo sa faksimilom B-92, gde oni traže, kaže, Žene u crnom i Beogradski centar za ljudska prava govore nešto o zakonu i sada se to deli na odboru. Imaju oni pravo da se sastanu njih troje-četvoro ukupno, i da kažu šta god hoće i kako god hoće, i da iskažu svoje mišljenje o bilo čemu. Nas interesuje kakve ovo veze ima da se pojavi i da se pruži kao zvanični materijal poslanicima u nekom odboru Skupštine Srbije. Da li vi znate, gospodine Mihailoviću, da B-92 ima nekakav uticaj na Skupštinu Srbije, da je ovlašćeni predlagač ili šta. Molio bih vas da mi objasnite, priznajem, nisam naročite pameti, ali po Poslovniku u Narodnoj skupštini u poslednjih 15 godina, koliko sam ovde, nije se dogodilo da ovlašćeni predstavnik bude ili da se posebno po drugim pitanjima, koja nisu striktno medijska, da se oglašava B-92 ili ne znam nekakve nevladine organizacije. Svašta je moguće da se u međuvremenu promenilo. Čekam samo da nam i amandmane predlože i da moramo na njih da odgovaramo. Ovde postoji jedna stvar o kojoj morate da vodite računa, razumem predlagače, razumem njihovu nameru i to je njihova politička borba da rade na takav način. Zašto ovo ne može inače da se prihvati? Ne može i nije dobro zbog toga što bismo mi time, ljudi ponovo širili sporedno zakonodavstvo, krivično i na tome insistiramo sve vreme. Da se sve slažete ideološki sa tim. A da je sve to tako, ne možemo više da širimo ni na koji način, apsolutno ni na koji način ne možemo da širimo krivična dela na stotine zakona. Niko ih živi ne pohvata, niko živ više ne može da ustanovi da li je počinio krivično delo ili nije. Sada vas pitam, vi kažete da treba da se kažnjava rasna, verska i nacionalna mržnja. Naravno, ustavna je norma i nema nikakve sumnje, i u Krivičnom zakonu je ima. Nije sporno da ima. Sada pitam, kako će država da je primenjuje? Svake večeri imamo govor mržnje protiv srpskog naroda u pojedinim medijima, ali svake večeri. Svakog dana je govor mržnje na televiziji B-92, onako najortodoksniji mogući govor mržnje, direktno protiv srpskog naroda. Kada kažete nešto protiv njih, onda ćete da kažete da je to govor mržnje. Sada da vam kažem, negde sam rekao za ove iz DS, ovog najvećeg tajkuna Đilasa i ovog njegovog savetnika za fekalna pitanja, rekao sam da su lopovi, ne znam šta, a oni kažu da je to govor mržnje. Nije govor mržnje kada će da dođe da bije poslanike motkama, nego je govor mržnje to što sam rekao da je lopov. Sada me interesuje ko će da nam proceni šta je govor mržnje, a šta nije govor mržnje. Ko će da nam kaže kad, na koji način i ko primenjuje određene kriterijume. Nema u ovoj zemlji, nisam čuo za nekakvu rasnu netrpeljivost, stvarno nisam. Tamo gde ih imate ili nisu normalni ili nešto sa njima u tom smislu nije u redu, pa im je potrebna pomoć lekara, a ne zakona i nadležnih državnih organa. Verske netrpeljivosti, bar do sada, nije bilo kada je reč o verskim zajednicama koje su priznate. To što se tiče nacionalne netrpeljivosti, bilo je u godinama rata, naravno, ali ne mislim da je danas ima u Srbiji i ne mislim da postoje bilo kakvi ozbiljni razlozi za naročitu zabrinutost po tom pitanju, pri čemu moraju da budu zaštićeni sve oni koji bi se eventualno našli ugroženi u tome. Samo hoću da vam ukažem na jednu stvar, a to je da ne može nama savest u Srbiji da bude onaj koji je najgori, zaista vam to kažem, pa makar bio jedini i makar me stavili na stub srama. Ne da nisam jedini, nego vidim ovde još 80 takvih ljudi i vidim u Srbiji mnogo takvih ljudi koji to neće. Neću da dozvolim da mi savest bude Veran Matić ili TV B-92, oni koji su uvek protiv srpskog naroda, oni koji su apriori protiv srpske države, koji bi da je urušavaju, koji bi da je unižavaju. A pitaću Savet za radio-difuziju, ovde pred Narodnom skupštinom, po kom kriterijumu su im dali dozvolu, ako im daju, a znate da će im dati. Ako mi kažete da su oni objektivni, ako neko kaže da su oni profesionalni, onda da lepo kažemo sve u ovoj Srbiji može, može ko šta hoće i kako hoće, alo je to tačno, mogu da prihvatim objašnjenje, okupator naredio. Znamo da smo okupirani. Takvo objašnjenje ću da prihvatim. Priče o profesionalnosti i objektivnosti, o tome da su oni savest društva, to nećemo nikada da prihvatimo. Zato što ljudi sve jasnije izražavaju želju za slobodom, želju za postojanjem ove države, zato je njihov uticaj sve manji i zato je uticaj njihovih podrepaša sve manji u Srbiji i zato ćemo pobeđivati.
Gospodine Radovanoviću, vreme je isteklo, ne, bilo je šest i po minuta, toliko je govorio, ne, da vam kažem nešto, gospodin Nedeljković je govorio i niste sabrali. Upravo sam od pomoćnika sekretara dobio tu informaciju. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandmanu su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Znači, u pitanju je član 4. predloženog zakona. Subjekti, sada ako se izbaci ovo - korporativne, kao što je urađeno usvajanjem amandmana Odbora, sada taj član 4. predloženog zakona glasi: "Subjekti slobode u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije (u daljem tekstu: crkve i verske zajednice)." Moj predlog je da se član 4. promeni i da glasi: "Sve crkve, verske zajednice, konfesionalne zajednice, druge verske zajednice (u daljem tekstu: crkve i verske zajednice), kao i verske grupe uživaju iste kolektivne verske slobode, bez obzira na svoj pravni subjektivitet. Kolektivne verske slobode mogu se ograničiti samo u skladu sa odredbama iz člana 3. ovog zakona." O njemu smo ovde iscrpno govorili. Smatram da ova podela crkava, odnosno verskih zajednica na tradicionalne i ostale jeste u suprotnosti sa članom 13. Ustava Srbije.Podsećam, član 13. glasi: "Građani su jednaki u pravima i dužnostima i imaju jednaku zaštitu pred državnim i drugim organima bez obzira na rasu, pol, rođenje, jezik, nacionalnu pripadnost, veroispovest, političko ili drugo uverenje, obrazovanje, socijalno poreklo, imovinsko stanje ili koje lično svojstvo." To je ono što stoji u članu 13. Ustava i ako primenimo član 13. Ustava na ovaj član zakona vidimo da oni nisu u skladu, kao što ovako predloženi član 4. nije u skladu ni sa stavom 3. člana 3. Povelje o ljudskim i manjinskim pravima, koji ne pravi razliku između tradicionalnih i drugih crkava i verskih zajednica. Član 4. suprotan je i načelu jednakosti izraženom u članu 6. Predloga zakona, a dovodi u sumnju i načelo zabrane diskriminacije izraženo u članu 2, a o tome smo takođe govorili, ne moram da podsećam. Svaka kategorizacija je opasna, makar ona bila i deklarativna. Rešenje predloženo u Predlogu zakona u suprotnosti je sa Ustavom i međunarodnim dokumentima, jer omogućava uživanje verskih prava i slobode samo onim organizacijama koje su registrovane. Prema praksi Evropskog suda za ljudska prava, kao i prema savetodavnom mišljenju Venecijanske komisije, registracija verskih zajednica ne sme da bude prinudna, a verske slobode ne mogu biti predmet ovakvog ograničenja.
Reč ima poslanik Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, malopre podnosioci amandmana su rekli da nisam razumeo, a onda da ministar nije razumeo, pobunio sam se, a sada priznajem da ne razumem i mislim da je to najvažnije. Šta ne razumem? U ovom amandmanu se uvodi novi pojam - kolektivne verske slobode. To u zakonu nigde ne piše. Ako je verska sloboda osnovno ljudsko pravo i osećaj svakog čoveka, ne razumem otkud sada novi pojam da uživaju iste kolektivne verske slobode. Mogu damo da pretpostavim da se htelo, iako se ovde dosta ljudi pobunilo protiv toga mišljenja Venecijanske komisije, da se pronađe nekakav modus, da se ugradi ovo što Venecijanska komisija kaže: "Trebalo bi da bude moguće da čak i neregistrovane verske grupe budu pravna lica pre takve diskrecione registracije." Molim vas, bez obzira čije mišljenje uzimamo, po mom mišljenju ovaj amandman uopšte ne stoji, jer u suštini menja zakon u potpunosti i uvodi jedan potpuno novi pojam. Hvala vam.
Reč ima ministar vera, gospodin Radulović.
Načelno je ovo pitanje, kao i koncepcijsko, izvinjavam se što uzimam reč, neću više o ovom pitanju raspravljati. Da li je kategorizacija crkava i verskih zajednica na tradicionalne i druge diskriminacije – o tome sam godinu i po dana raspravljao sa najraznovrsnijim strukturama i mislim da je Venecijanska komisija, na koju se suviše često pozivamo, jasno stavila do znanja da to nije nikakva diskriminacija. Mislim da je malo nategnuta ova analogija, ovo što ste citirali u Ustavu, jer po toj ustavnoj odredbi, jednaki su građani, to jeste; ali ta jednakost bi bila svedena na neku vrstu totalitarizma kada bi se to doslovno primenilo. To bi zabranilo da imamo prvu i drugu fudbalsku ligu. Dakle, građani su ravnopravni, zašto jedni timovi da budu prva liga, drugi druga liga? Zašto bismo onda delili škole na osnovne, srednje i visoke? Uopšte, kako bismo pravili razlike, jer ovde nije u pitanju vrednosni kriterijum, ovde je u pitanju istorijski kriterijum. Postoje tradicionalne crkve, tradicionalne verske zajednice, postoje nove crkve, one koje su nastale u 19. i 20. veku, i postoje parareligijske i kvazireligijske zajednice i grupe koje bezmalo niču svaki dan. Šta je problem? Problem je naći pravu meru. Ono što zaista jeste javna zajednica u kojoj građani ispoljavaju svoju versku slobodu, mora da se razlikuje od nečega što je neka mala grupacija koja može da veruje, kako danas neko reče, u neki fetiš. Dostojanstvo verske zajednice ili dostojanstvo crkve se ne stiče time što neko iskaže da u nešto veruje. On može da veruje, da ne veruje, da veruje u bilo šta, i ovaj zakon njemu tu ne ograničava. Ali diže mu prag; ne može da mu kaže: zato što veruješ, pa se skupilo još petorica, koji verujete vi ste neka crkva ili verska zajednica. Crkve i verske zajednice su, izgovoriću nešto zbog čega ćete možda da me jako kritikujete, dostojanstvene javne zajednice. Odnosno, dostojanstvo crkve i verske zajednice ne može da postigne svaka grupa. Ne može, jer mora da ima tradiciju, mora da je ima jer to je duhovna elita. Ne može sada neko zato što zna da šutira loptu da traži da igra u timu Barselone, jer videli ste sinoć da ti ljudi znaju da igraju. To je tako. Postoji ono što jeste. Ovaj zakon brani načelo duhovnog dostojanstva, to vam otvoreno kažem. Neće da prizna nijedan stav Venecijanske komisije kojim se sugeriše da nije važno u šta čovek veruje, koliko ljudi veruje, pa da ta grupa fanova, muzičkih ili ne znam kakvih, treba da bude u pravima, u dostojanstvu i mogućnostima da sarađuje sa državom, izjednačena sa SPC. To je apsurdno, to je prosto razumu daleko načelo. Nigde se takvo načelo ne primenjuje, nigde u zemljama koje daju te sugestije, nigde neke male grupe nisu jednake sa Rimokatoličkom crkvom. Neki stručnjaci iz Venecijanske komisije dolaze iz zemalja u kojima postoji državna crkva i oni kažu: u Srbiji ne treba da postoji nijedna. U Srbiji ne postoji državna religija, ne postoji državna crkva (što je sporno, jer de fakto, po tradiciji, samo što je ta tradicija davno prekinuta, mogli bismo da polažemo isto pravo da imamo državnu crkvu kao što je ima Engleska; a nećemo to, neće to ni naša crkva, neće SPC),ali ne može neko da nam dokazuje da zato što nemamo državnu crkvu, nemamo nikakvu. Dakle, mi imamo crkve, državnu crkvu, a vi koji ste bili pod komunizmom, vama propisujemo da jednako poštujete svačije versko uverenje, jedan čovek – dva čoveka! Naravno, poštuje se uverenje, ali ne može neko da dobija dostojanstvo javne zajednice verujući u bilo šta. Nije moguće. Njemu niko neće braniti da veruje, ali ne može da ulazi u isti zakon gde su tradicionalne crkve. Nigde na Zapadu nije tako, neće tako biti ni ovde. Tako je u nekim bivšim komunističkim državama kojima je ovaj zakon nametnut. Mi smo se pozivali na stav da je u ovoj oblasti svaka država suverena da uredi svoje odnose. Ne možemo sad radi pretpostavljenih 0,5 % građana koji bi hteli da se organizuju kao verske grupe, da vređamo 95% ljudi koji pripadaju tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama ili manji broj njih protestantskim crkvama nastalim u 19. i 20. veku, koje su u nekim državama vrlo jake, pa čak i državne. To nije razumno, nije demokratski. U ime slobode pojedinca ne može se dozvoliti tiranija manjine. Ne može niko terorisati javne organizacije i javne zajednice koje su doprinele razvoju hrišćanske kulture u jugoistočnoj Evropi, koje su doprinele razvoju opšte kulture, onu javnu zajednicu na kojoj je počivala državotvorna svest u vreme kad države nismo imali. (Gospođo Nestorović, izvinjavam se, vidim da vas moja razmišljanja sablažnjavaju, ali verujte da to ne mogu da shvatim. I vi ste ocenili, a i kolega Vojnović je ocenio, izgleda da smo mi ljudi koji ništa ne razumeju. Ovu stvar zaista ne razumem, a i vi je ne razumete dovoljno, jer niste u stanju da mi nađete grešku u razmišljanju.) Na pitanje: zašto neka mala verska grupa mora imati ista prava kao SPC, ili zašto neka verska grupacija koja neće da se registruje može dobiti status pravnog lica po ovom zakonu, a to se upravo sugeriše, na ovo pitanje vi odgovarate – rekli su u Venecijanskoj komisiji. Nisu, zato što to nije moguće. Analizu rade profesori, ne pravnici nego kulturolozi ili antropolozi. Oni mogu da naprave takav pravni previd. Njihovi stavovi nisu prošli nikakvu pravnu redakciju. Niko od njih nije to rekao zato što bi, kada bi im neko kazao da je to apsurdno, ljudi bi to shvatili. To nije apsurdno, to je potpuno kontradiktorno i besmisleno, jer nema smisla u onome na šta se vi ovde pozivate. Bolje je da prihvatimo da nije nikakva diskriminacija ako mi pominjemo tradicionalne, da shvatimo da crkve i verske zajednice imaju pravo na svoje ime i prezime, na svoj identitet; te da ne moraju crkve i verske zajednice sa imenom u kome je sadržan i identitet da odbace svoje ime da bi bile jednake sa nekim ko u nešto veruje, ali nije u stanju još ni da imenuje svoju zajednicu. Mislim da bi valjalo da uvažimo napor koji je učinjen u ovom zakonu da se dođe do neke mere, da se garantuje sloboda svima. Sloboda je garantovana Ustavom. Onoliko koliko je Ustavom, Ustavnom poveljom sloboda veroispovesti zajamčena, to je dovoljno svakom građaninu Srbije. Ovo nije zakon o slobodi veroispovesti, kako sugeriše neko od poslanika, prebacujući zašto nije. Ovo je zakon o javnim zajednicama kroz koje 95% građana Srbije ispoljava i neguje i praktikuje svoja verska uverenja. Mi sada pokušavamo da zakonom kažemo gde je mesto, u najširem društvenom horizontu, tim javnim zajednicama, šta država njima nudi i šta im jemči, a slobodu ničiju ne poništava. Pri tom je nađena jedna tako delikatna ravnoteža, da greše svi koji pokušavaju da sofizmima ili logičkim doskočicama ovo naruše. Lako je oslanjati se i na sofizme i na logičke doskočice i pozivati se na neko mišljenje neke Venecijanske komisije ili bilo koje druge. Teško je (nije teško ako se želi, a dobronameran je pristup ovom tekstu) da se razume ta fina mera koja je ovde postignuta, taj ogroman napor da se međusobno prividno nespojiva načela spoje i da dobijemo jednu zdravu i dobru sintezu, koja nikome neće ograničiti prava, ali koja neće izjednačiti sve crkve i verske zajednice. Rekao sam i prekjuče da ovaj zakon počiva na načelu apsolutne slobode vere i na režimu priznate crkve. Režim priznate crkve je nešto što pripada našoj tradiciji, što smo nasledili i što imamo pravo da obnovimo zato što i druge države u EU, u stvari, primenjuju to načelo, odnosno režim priznate crkve. A to znači – svi ste slobodni, ali nemate svi ista prava. Vi koji se ne registrujete, ne možete da tražite iz Ministarstva vera novac da pošaljete studenta da studira u Bostonu. Zašto ne možete? Niste registrovani. I da ste registrovani, zašto opet ne možete? Zato što vam je organizacija suviše mala. Po pravednoj raspodeli sredstava koja su poreski obveznici dali u budžet, takvim malim zajednicama ne pripada pravo da koriste državne dotacije. Nadam se i želeo sam da ovim ne zaoštravam koncepcijske razlike, nego da ih zaista učinim jasnim. Izvinjavam se gospođi Nestorović ako sam svojim razmišljanjima povredio njenu logiku ili neko njeno osećanje pravdoljubivosti, koje joj diktira da svi moraju da budu jednaki. Nisam to imao nameru. Ne poričem pravo svakom čoveku, niti ovaj zakon poriče pravo na slobodu, pravo na svako ljudsko pravo. Ali, stvarnost je takva da neko ima moć da više doprinese zajednici, neko ima moć da manje doprinese zajednici, a neko ima volju da iz zablude ili iz zle namere ne doprinese nimalo, nego još da smeta zajednici. Ne možemo sve da izjednačavamo. Prosto, to je tako. Versko osećanje je delikatno osećanje i ono ima svoju različitu motivaciju. Smisao zakona je da zaštiti čistotu tog osećanja i da spreči da to osećanje bude manipulisano u bilo koju svrhu koja nije plemenita. Nažalost, to može da se dešava, i to se i dešava. Ovaj zakon pokušava da to zabrani, da zaštiti čistotu verskog osećanja. Ako ne verujete da je versko osećanje po sebi čovečno, da ono ima svoju čistotu, da je ono vrednost apriori, i da ta vrednost apriori može da bude zloupotrebljena, kao što se zloupotrebljavaju i druge vrednosti, onda mi ne možemo da nađemo zajedničku temu, ne možemo da definišemo problem. Jer u startu polazimo – vi od toga da su sva verska osećanja jednaka, a ja od toga da su sva verska osećanja plemenita a da se verske zajednice ipak dele. Ne deli ih ovaj zakon. Ovaj zakon konstatuje ono što postoji u Srbiji, a u Srbiji postoji tačno ono što je navedeno od člana 11. do člana 16. To je realnost. Mi uređujemo realnost, ne uređujemo neku imaginarnu državu.
Za repliku se javila Ljiljana Nestorović, pa gospodin Radovanović, pa gospodin Krstin.
Zaista se izvinjavam, kada sam potpuno dobronamerno konstatovala u određenim slučajevima kada smo se razmimoilazili u mišljenjima da se ne razumemo, ne da vi ne razumete, nisam mislila da vi niste sposobni da razumete, ni vi gospodine ministre, nego da se ne razumemo, ali odustajem i od toga. Mi se veoma dobro razumemo, samo naši stavovi po određenim pitanjima su potpuno različiti, pristup je potpuno različit. Zaista sam u velikoj dilemi da li uopšte ima smisla, u stvari, bila sam u dilemi kada sam podnosila ove amandmane. Lično smatram da je nemoguće ovakav zakon uopšte na onaj način na koji bi meni lično, a verujem i velikom broju građana Srbije, bio prihvatljiv, izmeniti ovim amandmanima. Prosto mislim da je intencija, koju ste imali na umu, to šta je bila vaša intencija, nešto što je meni lično neprihvatljivo. To se vidi iz vašeg govora. Ne želim vama ništa lošeg, vaše je pravo, vi ste očigledno neko ko je ovde došao sa svešću da treba da zastupa crkvu, pre svega Srpsku pravoslavnu crkvu, govorite bukvalno sa pozicija nekoga ko je crkveni velikodostojnik. Vi treba ovde da zastupate državu. U državi Srbiji najviše živi srpskog naroda. Pretpostavljam da je najviše pravoslavaca, ali živi i 30 posto ljudi koji nisu Srbi. Nisu svi Srbi vernici, nisu svi muslimani vernici i vi morate, kao neko ko predstavlja građansku državu, a nadam se da mi to još uvek jesmo, i sekularnu državu, što smo dok se ovaj zakon ne usvoji, da zastupate prava svih građana Srbije. U tom smislu je, ministre, kada kažete - sablažnjavam se, neprihvatljivo da govorite na način na koji ovde govorite. To najdublje mislim. Ako bih gledala generički meni, koja sam i Srpkinja i pravoslavka, mogao bi da odgovara vaš način, ali nije to vaša dužnost, nije to vaš posao. Vaš posao je da zaštitite da svaki građanin ovde, kao što lepo Ustav kaže, malopre sam vam citirala, ima pravo da se garantuju sve one slobode koje su Ustavom navedene. Vi pričate o čistoti vere. Znate li vi gde nas to vodi? To nas vodi tamo gde sam rekla - u teokratiju, u promenu, radikalnu, koncepcije društva u kome je država odvojena od crkve. Vodi nas u teokratsko uređenje i potpuno sam uverena posle ovog vašeg govora, koji ne bih da analiziram, jer stvarno ne želim da doprinosim toj vrsti uopšte rasprave, ali sam u dubokoj dilemi da li je uopšte moguće prihvatiti ovaj zakon. Sve ono što sam rekla u načelnoj raspravi, vi ovde menjate drastično karakter društva. Ovo jeste antievropski zakon. To dokazujete time što na taj način osporavate i govorite o Venecijanskoj komisiji. Nije u redu da vaše kolege iz Vlade se pozivaju na stavove Venecijanske komisije onda kada treba doneti pravila održavanja referenduma u Crnoj Gori. A kada treba te iste stavove uvažiti, kada je na dnevnom redu zakon o verama, onda vi to na neprihvatljiv način osporavate. Ili vam odgovara ono što kaže bez selektivnosti Venecijanska komisija ili vam ne odgovara. Ne možete vi jednom da tražite od njih mišljenje, a drugi put da dobijete, pa da ga na ovaj način osporavate. To dokazuje moju tezu da je ovo rađeno u jednom antievropskom duhu. Trebalo je prosto da napravite jednu javnu raspravu, koja bi možda i na kvalitetniji način nego što to ovde radim, uopšte ne želim da etiketiram sebe kao nekoga ko je poznavalac ove materije, zaista se trudim da moje najdublje građansko uverenje, ono elementarno, ovde pokušam da vama ovde objasnim i da vam stvarno skrenem pažnju da način na koji diskutujete nije način jednog ministra, jednog člana vlade, već je to način nekoga ko zagovara određenu veru, religiju. To je vaše pravo do kraja da verujete, da budete u tome ovoliko ili onoliko angažovani, ali nemojte nametati mišljenje, nemojte kršiti Ustav, gospodine ministre.
Po amandmanu su se javili prvo poslanik Radovanović, pa poslanik Krstin, Ćirković, Krasić, Donka Banović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar izađe, a upravo sam hteo da mu kažem da mu nije lako u ovoj sali. S jedne strane, jedni poslanici ga kritikuju i napadaju zbog toga što je Predlog zakona previše liberalan, a sa druge strane poslanici SRS, mi iz poslaničke grupe, kritikujemo ga zato što je, s jedne strane, dobro uradio kada je predvideo postojanje tradicionalnih crkava i verskih zajednica, a kritika ide na račun pre svega člana 17, gde je dao previše slobode i previše liberalne odredbe o mogućnosti registracije nekih drugih verskih zajednica. U svakom slučaju, ovaj predlog zakona može biti dobar samo ako se usvoje amandmani SRS, inače u suprotnom ne bi mogao da bude kvalitetan. Što se tiče konkretno člana 4. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama i amandmana koleginice na član 4, mi u SRS smatramo da i u članu 4. i u odredbama podnetog amandmana ima izraza, termina koji ne treba da stoje tu, a oni daju suštinu, pojmovnu suštinu odredbe člana 4. ovog predloga zakona i odredbe amandmana na član 4. O čemu se ovde radi. Kaže se i u članu 4, a i u amandmanu koleginice narodnog poslanika - u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, što je i u redu, konfesionalne zajednice; gospodine ministre, zar nisu sve crkve koje predviđate dalje u članovima 11. do 17. Predloga zakona konfesionalne, pripadaju sve crkve koje su predviđene odredbama člana 11, 12, 13. do člana 17. pripadaju određenoj religiji i konfesiji kao religioznoj grupi. Ako govorimo o tome da je religija hrišćanstvo, crkve koje pripadaju konfesiji, odnosno religioznim grupama, pravoslavnoj konfesiji, rimokatoličkoj konfesiji, protestantskoj konfesiji, zatim određene religije, islam, taoizam, zatim jevrejska verska zajednica, ona takođe nije konfesija, ali je religija. Znači, ako govorimo o crkvama i verskim zajednicama, sve su one konfesionalne. Mogli ste da kažete - crkve i verske zajednice i druge konfesionalne zajednice. Onda bi imalo smisla i povezanosti sa ovim pojmom da hoćemo da damo naglasak na tradicionalne crkve i verske zajednice. Amandmanom koleginice ide se u jednu mnogo veliku širinu. Koleginica narodni poslanik je navela, pored crkava, verskih zajednica, konfesionalnih zajednica i druge verske zajednice i druge verske grupe. Ako ste, gospođo Nestorović, predvideli verske grupe samo u ovom amandmanu na član 4, trebalo je da razradite kroz ceo zakon postojanje verskih grupa, pa i registraciju. Da bude vaš smisao, vaša logika primedbi na Predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama smislena, da bude koherentna i konzistentna, povezana i principijelna. Naravno, uživaju sve ove crkve i verske zajednice, verske grupe, konfesionalne zajednice, kao što kažete, kolektivne verske slobode. One mogu biti samo nosioci, subjekti verskih sloboda. Uživaoci su pojedinci. Kada odem u crkvu, uživalac sam verske slobode. Tu, naravno, postoji pravo skupa većeg broja ljudi, i u crkvi i verskim obredima, da ispoljavaju svoja verska osećanja. Uostalom, član 41. Ustava Srbije je jasan. Jemči se sloboda veroispovesti, koja podrazumeva slobodu verovanja,ispovedanja vere, slobodu vršenja verskih obreda. Mnogo je jasan. Dalje, mi pravoslavci, mi Srbi, mi u Srpskoj radikalnoj stranci poklanjamo pažnju i poseban odnos pripadnicima građana Srbije rimokatoličke veroispovesti, ali zauzvrat tražimo takođe i od drugih ljudi da poštuju i nas pravoslavce i Srpsku pravoslavnu crkvu. A ne, kao što sam već pomenuo danas, da se u Hrvatskoj radi jedno flagrantno kršenje slobode veroispovesti Srbima, pripadnicima Srpske pravoslavne crkve, vrši se klasičan prozelitizam, uz učešće države. O tome je pisao "Večernji list", naveo je da 30.000 Srba je prevedeno iz pravoslavne u rimokatoličku veru. Od toga 20.000 dece od 1991. do 2003. godine. O tome je i pisao mitropolit Jovan Zagrebačko-ljubljanski Sinodu SPC o toj pojavi. Mora da se reaguje, mora država da reaguje. Još jednom da pomenem onog ministra inostranih poslova, Vuka Draškovića, koji stalno priča o tome da treba Kosova da bude nezavisno, a ne radi svoj posao i da uloži protestnu notu ka tome da ne mogu da se krše slobode veroispovesti Srbima u Hrvatskoj, Srbima koji pripadaju SPC.
Po Poslovniku javio se narodni poslanik Borko Ilić, pa onda Arsen Kurjački.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, po Poslovniku, na izlaganje gospođe Ljiljane Nestorović, prekršen je član 104, koji kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine, a mi smo kao poslanici koje su birali građani ove zemlje dužni da poštujemo i njihovo dostojanstvo. Gospođo Nestorović, ne postoje muslimani koji nisu vernici. Vi ste to rekli, komunistička država je izmislila muslimansku naciju. To je kao da kažete da ne postoje pravoslavci koji nisu vernici. Prema tome, zamolio bih vas da zarad naših komšija koji su muslimani možete za ovom govornicom da eventualno kažete da postoje Bošnjaci koji nisu vernici, ali ne postoje muslimani koji nisu vernici. Hvala vam.
Arsen Kurjački.
Takođe reklamiram povredu ovog člana koji, kako je moj uvaženi kolega rekao, traži da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista ovo je sada već preterivanje koliko se napadno, koliko licemerno se pokušava ponižavati ova Narodna skupština. Osećam se zaista već povređen od strane stalnih izlaganja iz Socijaldemokratske partije. Pa na čega to liči kad se stalno govori da ovaj zakon ugrožava neverujuće ljude, pa čime ih to ovaj zakon ugrožava? Je l' to neko zagovara da ovaj zakon ne treba da se donese, da više od 60 godina praznine i komunističkog uređenja ove materije treba i dalje da ostane kao takvo? Šta to znači sa ovim zakonom se ugrožavaju neverujući ljudi? Da li to znači da možda ovo ne znači ništa u članu 3. gde se kaže: "Sloboda veroispovesti ili verskog uverenja se može podvrgnuti samo onim ograničenjima koji su propisani Ustavom, zakonom i ratifikovanim međunarodnim dokumentima, a neophodna su u demokratskom društvu radi zaštite javne bezbednosti, javnog reda, morala i zaštite sloboda i prava drugih." Prema tome, sve ako se negde pojavi bilo kakva smetnja po ovom pitanju, to će se odmah ograničiti. Ali to ne možemo unapred sada da kažemo da će se nešto dešavati ako donosimo ovaj zakon i ako regulišemo te odnose crkve i verujućih ljudi. Šta znači to da se stalno spominje da se ovaj ministar ponaša kao vladika, govori kao crkveni velikodostojnik? Pa bogu hvala da imamo ministra koji se razume u svoj posao, da nemamo komunističke ministre koji samo propagiraju svoju ideologiju, nego rade na dobrobit 95% verujućih ljudi u ovoj državi. Bogu hvala da smo dobili takvog ministra, koji zna šta je dobro za ovu državu i za ovaj narod. Nemojte nas više ubeđivati u ono što nije, jer zaista je to već ponižavajuće za ovu skupštinu i za sve nas. Hvala vam.
Ljiljana Nestorović, replika. A gospodin Krasić? Vi ste posle Krstina i Ćirkovića. Izvolite.
Pa nažalost, moram da repliciram. Stvarno, mislim već imam dovoljno amandmana da izađem da ih objasnim, ali potpuno kao da želite zlonamerno. Vi ne slušate šta vaš ministar, pošto je iz vaše stranke pretpostavljam, govori. On govori da postoje čistije, manje čiste religije, a pošto nisam u tom kontekstu pomenula one koji ne veruju, a vi ste sad pomenuli. Uopšte nisam pomenula pravo onih koji ne veruju, nego pošto je ministar pravio poređenje između religija time sam se bavila. Sad kad ste već pomenuli, znači oni koji ne veruju oni su prljavi. Tu se može izvući otprilike, to je vaš kolega kazao da je prosto degutantno kako mogu da primetim da nije u redu kad se kaže za ovom skupštinskom govornicom da su određene vere čistije nego neke druge vere. E, pa uvek ću to da primetim, uvek ću to gospodine ma koliko to vama smetalo morati da primetim, jer na to me obavezuje i činjenica da sam narodni poslanik i da to podrazumeva i određene obaveze. Kao što gospodin ministar, još jednom ponavljam, ima pravo na svoja uverenja, ali nije mu posao da kao ministar govori o tim uverenjima, niti da ih objašnjava bilo kome. Posao mu je da vodi računa da se uspostavi odgovarajuća pravna regulativa u oblasti o kojoj govorimo i da se izdejstvuju instrumenti kojima će država najbolje da poštuje i da izvršava tu pravnu proceduru i svaku drugu proceduru. Rekla sam i u načelnoj raspravi, smisao ovog zakona postoji, naravno da ga treba doneti, ali samo na način da se definiše registracija crkava i verskih zajednica i da se definišu odnosi između tih verskih zajednica. Sve ostalo je apsolutno suvišno. Ako mi kažemo da je crkva odvojena od države, a to jeste sada situacija, država svoja pravila definiše, koja moraju da važe za svakog građanina, bez obzira na versku, nacionalnu ili bilo koju drugu opredeljenost, bez obzira na obrazovanje. Pa ministar ovde daje sebi za pravo da uvodi određenu vrstu elitizma, govoreći naravno o veri. Sad vas pitam, pošto je i on profano govorio o nekim stvarima, imam možda i ja pravo tako da se ponašam, pa da pitam šta ako na primer jedan ministar ima koeficijent inteligencije preko 180 i dođe ovde i kaže, to meni daje za pravo da imam elitistički pristup prema onima koji imaju manji koeficijent inteligencije. I šta ćemo mi svi ostali onda da radimo? Pa to je ista vrsta analogije, ne može se na taj način govoriti u Skupštini. Molim vas, podnela sam amandmane određene, imam određeni stav. Trudim se da budem maksimalno racionalna. Ima dosta amandmana. U obrazloženju tih amandmana izađem, ne govorim ni minut, vas petoro izlazi ovde i bukvalno mi osporava pravo da mislim drugačije. Nemojte to da radite. Dajte da se racionalizujemo. Vama kolega priznajem, pogrešila sam, ali eto to je neki recidiv, očigledno društva u kome smo živeli i gde su muslimani bili definisani kao narod. Oni su sada Bošnjaci. Razumeli smo se šta sam htela da kažem, u tom pravno-formalnom smislu sam pogrešila.
Replika, zamenik predsednika poslaničke grupe DSS-a, pominjane stranke, izvolite.
Niko nije rekao da postoje čisti, manje čistiji i nečisti, niko nije rekao. Zakonom se precizno definiše šta je crkva, šta je verska zajednica, šta je konfesionalna zajednica, a kako nešto ne može da bude definisano kao verska ili konfesionalna zajednica. To se tiče stava 2. člana 3. da se verska sloboda ne sme koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, ne sme da se podstiče verska, nacionalna ili rasna netrpeljivost. Zakonom se priznaje da postoji sedam tradicionalnih crkava u ovoj državi, zato što je njihov pravni položaj u Knjaževini Srbiji, potom Kraljevini Srbiji, Kraljevini SHS, pa Kraljevini Jugoslaviji regulisan pravno od 1804. do 1932. godine. Takođe, konfesionalne zajednice su one čiji je status regulisan zakonskim, odnosno podzakonskim aktima u periodu od 1950. do 1960. godine. To ne znači da verske zajednice treba da budu određene organizacije koje se tako tretiraju od 1990. godine naovamo, a koje de fakto predstavljaju sekte. Mi smo imali sekte, koje je država promovisala preko svojih medija od 1992. godine naovamo, koje pogubno deluju, recimo transcendentalna meditacija. U nekim državama je to zabranjeno zato što loše utiče u psihičkom i fizičkom smislu na svakog pojedinca. Ukoliko se ovim zakonom ne dozvoli da takve grupacije mogu da se registruju kao verske zajednice, kao konfesionalne zajednice, onda one to neće biti i onda će njima da se bavi Ministarstvo zdravlja, Ministarstvo unutrašnjih poslova i ostali nadležni organi. Ne radi se ovde o čistim i manje čistim, krstim i ne krstim, radi se o tome da se zakonom precizno propisuje šta može biti verska zajednica, šta može biti konfesionalna zajednica, a šta to nikako ne može biti. Srbija nije jedina država koja na ovakav način tretira te organizacije. To rade sve države članice EU, pa ako hoćemo da se poredimo sa Evropom da se poredimo i ovakvim zakonskim normama.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, povodom ovog amandmana poći ću od Ustava Republike Srbije, pošto vidim da je bilo dilema oko toga da li smo jednaki, da li je ovo ovakva ili onakva država. Član 1. kaže da je Republika Srbija demokratska država svih građana koji u njoj žive, ni manje ni više, zasnovana na slobodama i pravima čoveka i građanina, vladavini prava i socijalnoj pravdi. Član 3 - u Republici Srbiji je slobodno sve ono što Ustavom i zakonom nije zabranjeno. Znači, to je polazna osnova za sve zakone, pa upravo i za ovaj zakon. Razumem argumentaciju predlagača amandmana, mislim da sam razumeo i argumentaciju gospodina ministra. Pravno gledano, država, bila to Srbija ili neka druga država, uvažava postojanje subjektiviteta verske zajednice, zvane ovako ili onako, ukoliko se kao takva pred državnim organima legitimisala, podnela zahtev za upis i ispunila uslove da bude upisana. Zašto je to potrebno? Ne zato da bi se nekom ograničavalo pravo veroispovesti, sloboda veroispovesti, već isključivo zbog toga da se iz uvida u dokumentaciju, tu pričamo o statutima, o odlukama o osnivanju, sagleda da li se delovanjem te organizacije ne vređaju neka osnovna prava i slobode koja naravno moraju biti ograničena u interesu zaštite drugih prava i sloboda. Nijedno pravo i sloboda ne može biti ograničeno ničim drugim, i to je ustavna materija, do jednakim pravima i slobodama drugih ljudi. Dakle, opravdano zakon insistira na pravnom subjektivitetu organizacije koja za osnov okupljanja ima veru u Boga. Amandmanom se predlaže nešto drugo, da subjektivitet dobije i onaj ko nema pravni subjektivitet. To znači da bi praktično imali dve vrste organizacija oko kojih se ljudi okupljaju po pitanju vere i verovanja: jedna koja bi imala subjektivitet, a druga koja ne bi imala subjektivitet. Ove koje ne bi imale subjektivitet, saglasno tome ne bi imale obaveze po zakonu kao one koje imaju subjektivitet i ne bi mogle da uživaju prava koja imaju ovi koji imaju pravni subjektivitet. Znači, ovaj amandman u stvari podstiče pravnu nejednakost organizacija u koje se ljudi udružuju da bi slavili i verovali u gospoda Boga, kako god se zvale. Znači, mi iz jedne jednakosti praktično amandmanom idemo u nejednakost. Postoji pravni subjektivitet organizacije koji se mora poštovati jer je to načelo na kome se zasnivaju svi zakoni o verskim zajednicama u čitavom svetu. Ko je slušao "Dogodilo se na današnji dan", u jednoj državi Amerike na današnji dan su se agenti bezbednosti obračunali sa jednom verskom organizacijom, koja nije bila registrovana i bavila se različitim stvarima koje se ne odnose na verovanje u Boga nego na ugrožavanje života, zdravlja i svega ostalog kod ljudi. Dakle, ovaj zakon traži da postoji pravni subjektivitet upisom, da bi neka verska organizacija mogla da uživa prava i da vrši obaveze. Što se tiče malih organizacija, ovde se predviđa pravo subjektiviteta i verske grupe koja nema pravni subjektivitet. Veoma je interesantno kako predlagač amandmana misli da definiše tu versku grupu koja nema pravni subjektivitet. Da li su to dva čoveka, tri čoveka, pet ljudi, na kom principu su organizovani, šta rade, šta ne mogu da rade i po čemu bi oni onda mogli da budu jednaki sa ostalima. Pomenuću i jednu crkvu, imam pravo pošto sam Srbin, imaju pravo i drugi da pominju svoje. Srpska pravoslavna crkva postoji od 1219. godine, ko to nije znao, i to je osam vekova. Srpska pravoslavna crkva ima Ustav SPC i niz drugih propisa prema kojima se uređuje ponašanje vernika, službujućih sveštenika, pa do Patrijarha. To je jedna uređena organizacija koja postoji osam vekova. Za to se izborio Sveti Sava. Izborio se od Patrijarha carigradskog i Cara vizantijskog za samostalnost Srpske pravoslavne crkve i ona je uživa danas. Ona je potpuno organizovana, ima sve regule koje su potrebne i ne vidim razloga da neko drugi, ko namerava da bude upisan kao pravi subjekat u ovom registru, ne učini isto od sebe. Jeste osamsto godina nešto, jeste uloga SPC kod srpskog naroda, jeste da je Sveti Sava prvu bolnicu osnovao, da je otac pismenosti, otac škola, otac prava, on je izradio Nomokanon. Dakle, radi se o crkvi koja ima sve institute. Svi drugi to mogu da uradi pod istim uslovima, nema nikakve razlike. Ali, postojanje verskih grupa, koje nemaju subjektivitet, nisu se registrovale, nisu podnele dokaze da ispunjavaju uslove, kako možemo dozvoliti da tako nešto funkcioniše. Svako može da misli šta hoće, to nije sporno, ali ne može da se organizuje tako da bi radio nedozvoljene stvari i to je suština ovoga. Kada bi prihvatili amandman imali bi dve grupe verskih organizacija, one koje imaju pravni subjektivitet, koje imaju prava i obaveze, i one koje to nemaju i mogu da rade šta hoće. To je neravnopravnost građana, to nije ravnopravnost čemu bi trebao da vodi ovaj zakon. Ovaj amandman je u stvari u vezi sa ostalim amandmanima u kojima se poništava tradicija, u kojima se poništava pravni subjektivitet svih verskih zajednica i crkava, jer tim amandmanima se praktično ukidaju članovi gde se potvrđuje da imaju subjektivitet. Dakle, ovakvo uređivanje, kakvo se predlaže ovim amandmanom, zaista je osim jednakosti građana, osim zakonom proklamovane jednakosti građana pred svakim zakonom i propisom. Predlažem da se ovaj amandman ne prihvati. Vodi narušavanju sistema samog zakona i dovodi u neravnopravan položaj one građane koji jesu članovi one crkve i organizacije koja se registrovala i one koja to nije. Hoću da vam napomenem, što se tiče tzv. malih verskih zajednica, ovaj zakon je vodio računa ne samo o tome da one proporcionalno dobijaju pomoć od države ili kako to Ustav omogućava, nego je rekao, ako ima mali broj vernika može se primeniti načelo pozitivne diskriminacije. To je član 31. On upravo pokazuje da se ovaj zakon ne odnosi prema verskim zajednicama kao malim i velikim, ovakvim ili onakvim, nego na podjednak način.
Reč ima poslanik Zoran Ćirković.
Dakle, zaista diskusija je bila opširna na ovu temu. Zamolio bih gospodina ministra da bude manje opširan, iz prostog razloga što nema potrebe da se trudi, 95% ljudi je već ubeđeno, a onih 5% su beznadežni. Napor gospođe Nestorović je takođe izlišan. Ovih 95% očito ne može okrnjiti, a onih 5% je sasvim dovoljno za nju, 5% je odlična stvar. Druga stvar, možda je mali problem nastao što u članu 4, da sam napisao amandman rekao bih da subjekti ne korporativne verske slobode, nego subjekti institucionalnih verskih sloboda. Ovde se radi prosto o predstavništvu. Postoji jednakost sloboda uverenja i to nije sporno, ali onog momenta kada se upišemo u neku crkvu, a u Srpsku pravoslavnu crkvu upisujemo se činom krštenja, tog momenta mi smo ovlastili crkvu da nas predstavlja, mi konzumiramo naša vernička prava na bilo koji način. Ali, institucija je ona koja mora da ima subjekt pravnog lica. Ne može imati subjekt pravnog lica ako nije regulisan pravni status. Druga stvar, ovde se sa razlogom negoduje zbog toga što u Hrvatskoj se pravoslavci upisuju kao rimokatolici. Dakle, još jednom to da kažem. Odlukama Drugog vatikanskog koncila, 60-tih godina prošlog veka, čin krštenja u pravoslavnim crkvama se tretira kao ravnopravan sa činom krštenja u rimokatoličkoj crkvi. Prema tome, za one koji su bili pripadnici hrišćanske pravoslavne crkve, a upisani su naknadno rimokatoličku crkvu, nije bilo potrebno pokrštavanje. Time ne opravdavam prozelitizam rimokatolika. Ono što oni rade jeste što krste one koji nisu kršteni, a one koji nisu kršteni nisu članovi SPC i oni su za nas izgubljene duše. Mi njih nismo na vreme registrovali. Prema tome, nije problem u rimokatoličkoj crkvi, tu je nažalost problem kod nas. Nema potrebe da lijemo te suze iz prostog razloga što smo ih mi ispustili. O tome se radi. Pošto ovaj zakon može da izazove reagovanja i replike itd, a ipak se mora doneti, a bilo bi dobro da ga donesemo u vreme ove velike strasne nedelje, da ga donesemo pre pravoslavnog Uskrsa, voleo bih da budemo malo efikasniji.
Po Poslovniku za reč se javio narodni poslanik Hranislav Perić.
Gospodine predsedavajući, morali ste da opomenete gospodina Prorokovića jer se nije držao dnevnog reda nego sve vraća i priča o nekom prošlom vremenu.
Gospodine Periću, molim vas da navedete član Poslovnika.
Čitaj Poslovnik, nemam ja Poslovnik. Gospodin Proroković kaže, ako neće da usvojite zakon, neka ostane stanje iz 90-te, 92. godine, pominjao je neke. Gospodine Prorokoviću, nije crkva nastala otkad ste vi došli na vlast. Najviše crkava je napravljeno u naše vreme, to vi dobro znate. Vi dobro znate da crkva je sada u lošijem položaju nego kada smo mi bili na vlast. Vi crkvu koristite kada vam treba, trk kod patrijarha Pavla kada izjavi nešto što nam ne odgovara, nemoj da se meša crkva u državu. SPS, čuli ste izlaganje predsednika poslaničke grupe, da ćemo mi glasati za ovaj zakon, ali nije dobro da pričamo, i izlaganje gospodina Prorokovića, da u vreme 1990-1992. godine je bilo loše stanje. U to vreme je najviše napravljeno crkava u Srbiji. Hvala.
Gospodine Periću, pošto ste se pozvali na to da gospodin Proroković nije imao pravo, po članu 101. predsednik poslaničke grupe, zamenik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe na pominjanje stranke može da reaguje, tada odgovara na repliku. Zamolio bih vas da se sledeći put pozovete na konkretan član Poslovnika, jer je to obaveza po Poslovniku. Reč ima gospodin Proroković, replika.
Nisam rekao da je crkva nastala 90-92. godine, govorio sam o potpuno drugim stvarima, i o državnim medijima i o njihovom izveštavanju o određenim verskim sektama u periodu od 92. godine pa nadalje. Ako me već vučete za jezik, evo nisam aludirao na vas, aludirao sam na drugaricu Mirjanu Marković. Ona je otišla u Indiju sa jednom frizurom, vratila se iz Indije sa drugom frizurom, cvetom u kosi i sa velikim intervjuom u "Politici", gde se priča o Sai Babi kao iscelitelju, spasitelju, transcendentalnoj meditaciji kao religiji, kao veri koja može da izleči dušu i telo itd. Dakle, o tome sam govorio, ni o čemu više. Daleko od toga da mislim da je crkva nastala 90. ili 2000. godine, Ako ćemo o pravnim normama, ako ćemo o pravnoj regulativi, moramo priznati da su crkvene pravne norme u Srbiji mnogo starije od svetovnih, odnosno civilnih.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Po amandmanu imate ukupno osam i po minuta, izvolite.
Amandman na član 4. koji su podneli Meho i Ljilja; neću da se dotičem istog amandmana koji je podnet na član 4, ali potpuno drugačijeg kvaliteta, što će da se vidi kada izađe Nataša Jovanović. Gospodine ministre, nalazimo se na terenu načina ostvarivanja slobode veroispovesti. Kada se nađemo na tom terenu, onda nema tu više mesta za termine subjekat, objekat, predikat, predmet, krov, temelj itd. Nema. Ta terminologija uopšte ne može da funkcioniše. Dalje, korporativna verska sloboda; šta vam to znači korporativna. Šta je ostalo? Subjekat verske slobode. Onda je još dobro. Molim vas, vi iz demokratske korporativne Srbije, sačekajte malo. Postoji demokratska korporativna, pošto stranka otprilike mu dođe kao korporacija neka. Ako ste to izostavili, onda je to dobro. Kako ste vi mogli da definišete šta je to subjekt verske slobode? Pošto sam čuo da kažu ovde da ste poznavalac vere itd, vi znate koliko vekova postoji spor oko toga šta je crkva, ko je crkva, ko je ko u crkvi. Veliki spor postoji. Međutim, vi ste u osporavanju ovog amandmana pošli od toga, prva liga, druga liga, zona itd. Nemojte kada su u pitanju verske slobode da pravite tu razliku. To ne može tako da se upoređuje i ne može tako da se pravi. Ušli ste sasvim nepotrebno u jednu oblast, vama je navodno ovo povod da bi ste definisali pravni subjektivitet nečega. To nešto ima svoj pravni subjektivitet. Skrećem vam pažnju na još jednu stvar. Rekli ste, mi smo suverena država, smatramo da ovo pitanje treba na suveren način da rešimo, znači svojom voljom, voljom ljudi u parlamentu, kao izraz volje naroda. Međutim, vi imate i Papskog nunciju skoro u svakoj državi, pa ima ga i u Beogradu. On je predstavnik jedne kvazidržave Vatikan, Lateranskim sporazumom od 1929. godine postao je država, 1.500 ima specijalnih državljana itd. Molim vas, vodite računa. Koliko ste vi pod uticajem te i takve organizacije. Dalje, vi ćete primetiti u sledećim amandmanima, jer pretpostavljam da će neko da se javi, tu postoji svojevrsna zabuna. Vama će ovde na bazi vašeg zakona, kako ste ga ovde podveli, neko da podvede pod nešto od ovog što ste ovde naveli u ovom članu, i red, i misiju, i neki drugi oblik. Opus Dei već caruje u Srbiji, znate i sami. Preko koga, zna se preko koga. Kako? Šta deluju, u kom pravcu deluju? Imate potpuno legalan red koji je formirao Jovan Pavle Drugi, koji je posredovao između Rugove i Miloševića prilikom sklapanja sporazuma o obrazovanju. Kakav je njegov pravni položaj? U načelnoj raspravi ste zaboravili da pomenete 1.450 instituta Opus Dei-a, dva satelita, 60% medijskog prostora u svetu. Zar vi ne prepoznajete u nekim stvarima koje dolaze od crnog, žutog, uticaj. Samo da vas podsetim, 1937. godine pala je vlada, raspustila se skupština, zato što je SPC bacila anatemu na narodne poslanike, koji su glasali za jedan Konkordat sa Vatikanom. Varnava je otrovan. Anton Korošec je organizovao žandarmeriju da bije sveštenike ovde. Tim konkordatom je Rimokatoličkoj crkvi garantovano mnogo više prava nego što je imala SPC. U znak razočarenja Stepinac je rekao, e platiće Srbi zbog ovog konkordata. I platili su od 1941. do 1945. godine. Zašto sve ovo pričam? Vi ste iz dobrih namera pokušali da izvršite rangiranje šta je crkva, šta verska zajednica, a šta je to nešto drugo ili treće. Vi ste se pre neki dan vrlo pohvalno izjasnili o jednoj nazovicrkvi, koja kaže da je razočarana, zbunjena ovom diskusijom u Narodnoj skupštini, šta se sve čulo na račun te crkve. Pa i mi smo zbunjeni njihovim delovanjem, i Aleksej drugi je zbunjen delovanjem Rimokatoličke crkve u Sibiru, delovanjem Rimokatoličke crkve u Ukrajini, unijaćenje i druge stvari. Ove naše primedbe vam šaljemo povodom ovakvog koncepta Predloga zakona, jer mi smatramo da ste potpuno nepotrebno ušli u jednu oblast i dali povod nekima da pišu amandmane, opet pozivajući se na Venecijansku komisiju i ko zna šta više, a s pravom se pozivaju na to, jer i vi ste se pozivali na stavove Venecijanske komisije povodom nekog drugog pitanja, na stavove EU povodom nekog drugog pitanja? Vi ste dali ljudima povod da pišu ovakve amandmane. Vi kažete, mi idemo prema Evropi i sve grlom u jagode se prihvata što dolazi iz te Evrope. I znam šta će iz Evrope da vam traže, jer se malo razumem u te odluke i presude Evropskog suda za ljudska prava. Vi priznajete Evropski sud za ljudska prava. Ako neko iznese stav Evropskog suda za ljudska prava nemojte vi da se ljutite. Ne branim podnosioca amandmana, samo vas pripremam da shvatite zašto je potrebno da se prihvati amandman Nataše Jovanović. Samo vas pripremam da prihvatite taj amandman i da vas podsetim, ušli ste na pogrešan način u ovu oblast. Apsolutno sam siguran da mi u Narodnoj skupštini ovde nemamo pravo da razmatramo o SPC u ovom zakonu, ni u jednoj odredbi ovog zakona mi ne treba da raspravljamo o SPC. Ona je iznad države. Najdržavotvorniji faktor za Srbiju je SPC i naša državnost potiče od nje. Što bi mi SPC devalvirali sa verskim sektama, pustite ove termine, to ništa ne znače, zašto vređate SPC. Ovi što pričaju, vernici, nevernici, u jednostranačkom sistem Zapad je za komuniste smatrao da su vernici, samo veruju da nema Boga, ali su tretirani isto kao vernici. Dalje, zašto sam na početku rekao, da ste kojim slučajem ovim zakonom razradili način ostvarivanja slobode veroispovesti i zakonska ograničenja koja su moguća da bi se sprečila zloupotreba slobode veroispovesti, vrlo rado bih prihvatio da radim na ovom zakonu i da ga razradimo do kraja. Ali, vi ste potpuno nepotrebno ušli u drugu oblast i otvorili sijaset tema. Budite uvereni, ko god izađe za ovu govornicu da vas nešto kritikuje, on je u pravu, nažalost, jer ste dali povod. Dali ste povod, jer ste na početku rekli da postoji prva liga, druga liga i zona, i naravno da će Meho da vam maše odlukama Evropskog suda za ljudska prava i mene to ne čudi. Drugo nešto, povedite računa da na ovaj način ne omogućite stvaranje neke vrste fundamentalizma. Odmah da se razumemo, u SPC i kod pravoslavaca toga nema i nikad ga nije ni bilo. Ali, da ne prouzrokujete fundamentalizam kod drugih, a on postoji u Novom Pazaru, stari vernici u Novom Pazaru izražavaju sumnju da li muftije imaju završene škole. Hvala.
Za reč se javila Donka Banović po amandmanu.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, neću se sada osvrtati na ovaj amandman i zašto taj amandman ili neki drugi koji se odnosi na ovaj član zakona ne treba prihvatiti, zato što su diskutanti o tom amandmanu već dovoljno rekli. Dakle, rešenje koje zakon predlaže ne sviđa se jednima zato što je suviše liberalno, drugima zato što nije dovoljno liberalan, znači da smo našli zlatnu sredinu i da je Predlog zakona i te kako rešio samu registraciju verskih zajednica na pravi način. Dakle, zlatna sredina je tu i predlažem da ne usvajamo amandman. Drugo, što se tiče primedbe da je Vlada Republike Srbije elitistička, istine radi, većina ministara u Vladi Vojislava Koštunice nema koeficijent inteligencije 180, ali većina ministara ima koeficijent inteligencije 130, 140 i verovatno više, pošto skala to obično ne beleži. Dakle, nije elitistička, ona je Vlada ovog naroda, dobro vodi državu Srbiju, svakog dana vidimo da ona nije samo za elitu, nego da je i za običan narod, odnosno da valjano vodi Republiku Srbiju napred u veoma teškim vremenima. Hvala.
Po amandmanu se javio Miloš Aligrudić. Po amandmanu na član 4. narodnih poslanika Ljiljane Nestorović i Meha Omerovića, imate ukupno još 12 minuta.
Kada je reč o ovom amandmanu, samo da osvetlim jednu drugu okolnost na koju se nije dovoljno obratila pažnja. To je pitanje pozicije amandmana u odnosu na tekst zakona i njegovo mesto u samom tekstu zakona. Ne ulazeći sada u ovom trenutku u sadržinu, o čemu su govorile kolege narodni poslanici pre mene. Dakle, član 4. govori o subjektima korporativne verske slobode i decidno ih navodi. To je izbačeno. Imamo član 4. koji izgleda ovako kako izgleda. Sada ovako, mi imamo tekst amandmana koji govori o zaštiti pravnog subjektiviteta i ravnopravnosti u odnosu na verski subjektivitet, a ovde član 4. Predloga zakona uopšte ne govori o tome. Znači, tome nije mesto tu, to je suština priče. Prema tome, samo iz tog razloga, razloga pravno-tehničke forme teksta, ovome nije mesto tu i to je suština priče, ne ulazeći uopšte u sadržinu. Prema tome, mislim da je to potpuno promašena tema u odnosu na član4. Vidite, imate drugi amandman, koji je dala druga poslanička grupa, gde se govori o čalanu 4. i postoje različita tretiranja načina kako se vrši enumeracija zajednica. Znači, na jedan način se vrši u Predlogu zakona, a u drugom amandmanu to se predlaže na drugi način, što svakako može izazvati polemiku oko toga šta je bolji metod i da li je to celishodno kako je ovim drugim amandmanom predloženo. Ovde se radi o tome da ovaj amandman potpun logički nije tu, znači, on jednostavno ne postoji na ovom mestu. Dakle, ne mogu u pravno-tehničkom smislu ovde da ga pronađem. On nije nemoguć pravno, on je pravno moguć, ali se na ovom mestu ne može tretirati, potpuno je necelishodno. Izvinjavam se.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Nataša Jovanović, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja namera je bila da ovim amandmanom, za koji SRS smatra da je ključni u ovom zakonu i koji treba da sledi celu koncepciju srpskih radikala u pogledu Predloga zakona, učinimo da zakon bude prihvatljiv i za nas i za građane Srbije. Želela sam o nekoliko stvari da razgovaram sa ministrom, da pokušam da i polemički dođem do njegovih jasnih objašnjenja na nove termine, na nešto što se prvi put na području Srbije čuje kada je u pitanju ova oblast i kada su u pitanju terminološki pristupi koji zaista daju jednu mogućnost za delovanje verskih sekti u našoj zemlji. Zbog javnosti, pretpostavljam da sve kolege poslanici znaju da je ovo ključni amandman SRS, ali pročitaću da smo reagovali na član 4. Taj član kaže: "Subjekti korporativne verske slobode (što je pristup i termin koji nigde u svetu ne postoji, a vi kažete da je izbačeno; ne mogu da govorim hipotetički, govorim o Predlogu zakona, a šta će da bude po amandmanima u danu za glasanje, sada vas pozivam da vi glasate i za moj amandman, moguće je da se skupi i poslanička većina, polazim od toga,moja namera je da vas ubeđujem u to; da li vi hoćete ili nećete to je vaša stvar, Vlada je dala svoj odgovor na to pitanje, a kako će poslanici da odluče, videćemo; dakle, sve da nema te reči) u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije (u daljem tekstu: crkve i verske zajednice)". U ime SRS podnela sam amandman kojim se tako napisan član 4. menja i precizira. Taj član treba da glasi: "Subjekti verskih sloboda u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice (u daljem tekstu: crkve i verske zajednice), i to: Srpska pravoslavna crkva, Rimokatolička crkva, Islamska verska zajednica, Jevrejska verska zajednica, Slovačka evangelička crkva, Reformatska hrišćanska crkva i Evangelička hrišćanska crkva". Mi srpski radikali smatramo da tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama mogu da se smatraju samo one koje imaju tradicionalni, viševekovni i istorijski kontinuitet i pravni subjektivitet. Reč "konfesija", koja se uvodi terminološki u ovaj zakon i koju tretira član 17. koji smo mi tražili da se briše, nije ništa drugo nego otvorena vrata za sekte. A sve pseudohrišćanske verske zajednice, kako je to ministar govorio, nisu ništa drugo nego sekte, i one mogu da deluju u našoj zemlji. Nijedna tradicionalna verska zajednica, ni konfesija ne priznaje konfesionalne zajednice navedene u članu 17. Predloga ovog zakona. Mi ne možemo to da prihvatimo, iz razloga koji su nabrojani u načelnom tumačenju zakona i kroz mnogobrojne primedbe koje ističemo već godinama unazad. Kada su u pitanju pentekostalci i tzv. konfesija koja će da se tretira po članu 17 ovog zakona, govorila sam vam o Nejboru i spominjala sam, podsećala javnost i poslanike na aferu sa nekadašnjim potpredsednikom Vlade Perišićem, i na činjenicu da je Nejbor, kao agent CIA i kao šef CIA, odeljenja za Balkan, poslat na ovo područje da pentekostalnu versku sektu širi na ovim prostorima. Nažalost, u Kragujevcu, u kojem živim, i u mnogim drugim gradovima, te sekte i tzv. verske zajednice, koje destruktivno utiču na naše društvo u celini i na tradicionalne verske zajednice, pre svega gaze ono što smo mi Srbi i pravoslavci, jer uglavnom idu na to da vrbuju vernike SPC, pre svega decu koja su pripadnici naše SPC, te ne možemo da prihvatimo da se na ovakav način daje mogućnost da, kako ministar kaže, deluju "pristalice drugih verskih organizacija". Prvo, ne postoje nikakve pristalice. Prenesite gospodinu ministru, postoje vernici i oni koji to nisu. Pristalice mogu da budu pristalice nekog fudbalskog kluba ili neke političke stranke, u najvećoj meri žive pristalice SRS, ali pristalice neke verske grupacije ne. Sa druge strane, moram ponovo da vas podsetim na ono što su zaključci deklaracije koja je doneta na nivou EU 1996. i 2003. godine. Na plenarnoj sednici, nijednim slovom – ni ministar u svom izlaganju, niko od poslanika vladajuće strukture, niti to postoji u zakonu – ne označavaju se i ne definišu verske sekte. A pročitaću vam do kakvog su zaključka došle donete deklaracije na nivou EU 1996. i 2003. godine. Oni su u plenarnoj debati posvećenoj destruktivnom delovanju verskih sekti, od kojih su mnoge zabranjene i u zemljama EU, u Austriji, Nemačkoj, Francuskoj itd, govorili o činjenici dau pojedinim zemljama treba da se povede odlučna borba da se suprotstave opasnim pokretima sektnog karaktera, koji prete psihičkom ili fizičkom integritetu ličnosti i pozivaju da se primenjuju članovi krivičnog zakona civilnog zakonodavstva, što nije regulisano ovde. Jer, ako govorite o patološkim i destruktivnim pojavama, ako govorite o onome što MUP ima kao evidenciju o destruktivnom delovanju onih koje vi nazivate "Nove protestantske crkve", vi dolazite do činjenice da vi uopšte niste mogućnost sankcionisanja tih sekti predvideli zakonom, čak im dajete mogućnost da one budu nesmetano registrovane. Ne mogu da prihvatim da ministar kaže da su to pametni ljudi koji se školuju na tim njihovim tzv. fakultetima, a pripadnici su Novih protestantskih crkvi, jer to nigde ne postoji. Oni prvi protestanti pre mnogo hiljada godina su se pobunili protiv pape i Rimokatoličke crkve, ali ovi koje vi nazivate, i ministar, "Nove protestantske crkve", one kao takve nigde ne postoje i nigde nisu priznate. To su sekte. One postoje unazad 150-200 godina. To što će neko na pogrešan, tendeciozan i destruktivna način da tumači hrišćanstvo, da udara na SPC, na nacionalnu svest srpskog naroda, na srpsku decu i da na takav način deluje u ovoj zemlji, a da se podvede pod reč "konfesija", to za nas ništa ne znači. Znate, ako neko na takav način ima neku sliku, jedan lik i obožavalac je ne znam čega (gospodine Aligrudiću, budite još malo strpljivi, kažete da sam u pravu; naravno da jesam u pravu), takvo delovanje mi ne možemo da prihvatimo. Zbog toga se mi zalažemo da članom 4. budu definisane samo tradicionalne verske zajednice. Mi smo mnogo puta spominjali da su pripadnici tih pseudohrišćanskih crkvi, kako ih neko naziva, u stvari sekti, i bivši ministar Veselinov, pa Gašo Knežević, a da ne govorim o bivšem predsedniku Vlade SRJ, članu i pripadniku Munove sekte, Milanu Paniću i tako redom. Jer, ta priča će da nas odvede dotle da ću onda da vam dam egzaktne podatke o uništenju i napadu na crkvene objekte tradicionalnih verskih zajednica, a ne samo na vernike, pripadnike tradicionalnih verskih zajednica, koje su zabeležili čak i ovi iz Saveta Evrope, donosivši deklaracije 96. i 2003. godine, zaista egzaktne i poražavajuće podatke. Delovanje verskih sekti, a sve one organizacije koje ne spadaju u tradicionalne verske zajednice, za normalne ljude su ništa drugo nego sekte, razne psihoorganizacije, komercijalni kultovi, slične organizacije koje nesmetano zakupljuju termine na svim lokalnim TV u Srbiji, čak i kod nekih koje pretenduju da dobiju nacionalnu frekvenciju, to ste i te kako primetili, koje direktno žele da utiču na svest mladih ljudi, a pre svega na populaciju koja je u Srbiji verujuća i koja pripada SPC, jeste nešto što će im biti omogućeno kada se registruju po ovom zakonu. Kažete u članu 3. stav 2. da oni mogu da budu od strane nadležnog ministarstva obeshrabreni, ili da ne deluju tako ili da ne budu priznati, da ne budu registrovani, a onda i vi pravite klasifikaciju i kažete - ovo su konfesije, a to su u stvari sekte po članu 17, a ovo drugo su sekte, pa njih nećemo da registrujemo po članu 3. zakona. Nadležno ministarstvo neće da im da dozvolu, a u stvari sve je to velika mogućnost da pravite, u smislu lova na veštice, netačnu klasifikaciju na ono što jeste i na ono što nije. Želim da vas ubedim, kao pripadnik SRS i kao verujuća žena, pripadnik Srpske pravoslavne crkve, da morate u formi priznavanja samo tradicionalnih crkvenih zajednica da razmišljate kada se bavite ovako osetljivom oblašću, o čemu je govorio i gospodin Nikolić u načelu. Smatram da je neophodno da se ovaj amandman, kao i amandman na član 17. pre svega, na član 8. kada je u pitanju boravak onih koji treba da vrše verske obrede u Srbiji i čiji su državljani, i te kako reguliše. Neću da vas podsećam samo na jedan od onih primera, niko nije spomenuo, a evo ja ću, pripadnike te Mormonske sekte. Pojavio se taj njihov tzv. propovednik i tu vam se svuda krije opasnost od ovoga o čemu govorim. Oni za sebe kažu da su neka pseudohrišćanska verska organizacija, ništa drugo nego sekta, a priznati su kod Amerikanaca kao konfesija, a vi ove druge sekte ovde priznajete kao konfesije. On je došao iz Nju Džersija i za sebe čak kaže da je od loze Nemanjića, zamislite. Njegova majka je pripadnik loze Nemanjića. Sa takvom izmišljotinom udara na svest, pre svega verujućih mladih ljudi, želeći da ih odvrati od njihove crkve i njihove tradicionalne verske zajednice. Moram da vas podsetim i na činjenicu, a to ću da učinim, pre svega, zbog toga što su poslanici SRS prvi put tamo položili zakletvu u hramu Aleksandra Nevskog na Dorćolu, da tamo postoji centar za duhovno suzbijanje delovanja verskih sekti u našoj zemlji. To je zaista kao i narkomanija, alkoholizam i sve druge pošasti koje postoje u našem društvu i svuda u svetu. Nešto protiv čega svaki iskreni srpski patriota i svi građani, pripadnici drugih naroda, odnosno verskih zajednica, tradicionalnih, treba da se bore, kako bismo sačuvali nacionalno tkivo našeg društva, koje se i te kako kroz takvo delovanje razara. To što su se oni oglasili, neki od njih, kaže ministar, o tome je i govorio i kolega Krasić, i rekli ko su ti koji mogu da kažu za njih da oni nisu pripadnici crkve. Upravo vam o tome i govorim, da će ti takvi sektaši, kroz legitimitet i kroz mogućnost da se šire i da deluju sve više i više, i pokazuju to jasno statistički podaci u poređenju sa 91. godinom, pa na zadnjem popisu je bilo 2002. godine, videćete da su se oni čak toliko osmelili kao pripadnici tih sekti da se tako javno i deklarišu. Ne prezaju ni od čega, dolaze ljudima na vrata, čak i sveštenike SPC presreću u mantiji posle službe na ulici. O tome vam pričam i o činjenici da jedino kroz jasno definisanje onoga što je vekovima kao konfesionalna tradicionalna verska zajednica priznato, o čemu govori amandman na član 4. koji sam podnela, mi možemo da uđemo u dalju raspravu na jedan ispravan i jedini normalan način. Još samo nešto. Kada su usvajani zakoni o osnovnom i srednjem obrazovanju i kada je posle 60 godina uvedena veronauka u naše škole, upozorili smo i tada, to sam takođe uradila sa ove govornice, tadašnje predstavnike Dosovske vlasti, da se ne igraju pojmovima kao što su male verske zajednice. Postoji jedan poslanik tu pripadnik ove Nazarenske sekte iz ove Veselinovljeve stranke, o tome govorim, a vi kažete da su oni konfesija, nisu nego su sekta, on je amandmanski želeo da deluje još 2002. godine i govorio je o tzv. malim verskim zajednicama. Uspeli smo tada da intervenišemo kroz amandman poslanika Dragoljuba Stamenkovića da kroz jasnu definiciju onoga šta su tradicionalne verske zajednice, što upravo činim predlogom da se promeni član 4, spasimo našu omladinu i našu decu da kroz vraćanje veronauke u škole ne mogu sektaši da drže veronauku i da sebe nazivaju pripadnicima nekakve crkve. Razmislite o ovom i uglavnom će u ovom pravcu dalje da govore poslanici SRS, jer se svi uglavnom drugi amandmani koje smo podneli na Predlog zakona tiču člana 4. i sled su onoga o čemu sam govorila podnoseći ovaj amandman.
Pošto je nekoliko govornika govorilo o potrebi da se briše reč "korporativni", to jeste bilo pre nekoliko sati, ali bih vas podsetio samo da je Odbor za evropske integracije podneo amandman kojim se iz naslova briše reč "korporativne", a u tekstu se briše reč "korporativni". Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, to je sastavni deo teksta. Izvolite, po Poslovniku.
Gospodine Obradoviću, u najmanju ruku je neobično da iz konteksta mog sedamnaestominutnog izlaganja reagujete na nešto što sam rekla na početku, a što je sada amandman... (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, uopšte nisam mislio na vas, nego nekoliko govornika pre vas je o tome govorilo, tako da se uopšte nisam osvrtao na vaše izlaganje nego je to bilo objašnjenje gospodinu Aligrudiću.) Mislila sam na sebe. Vi ste mislili na nekog drugog, a ja da reagujete na ono o čemu sam govorila. (Predsedavajući: Reagovao sam na izlaganje Miloša Aligrudića.) Nemojte to da govorite, svi poslanici ispred sebe imaju te amandmane. I ja sam to znala, ali sam govorila sa aspekta SRS i načina na koji sam to htela da kažem. Niste vi tu da me ispravljate i da me usmeravate na to da li postoji neki amandman ili je predlagač odustao od toga.
Uopšte nisam ispravljao, Miloš Aligrudić nije obratio pažnju na amandman koji je već usvojen.
Nemojte sada Aligrudića da uplićete u to, on će da kaže o mom amandmanu ako nešto bude želeo kasnije, ali vama kažem za ubuduće da to nije u redu i nije korektno.
Zahvaljujem vam se na upozorenju. Vodiću računa o tome ubuduće. Za reč se javio narodni poslanik Dragoljub Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer u članu 11. stav 1. stoji isto ovo o čemu se ovde govori, s tim što je ovde bila druga teza. Hteo sam nešto da kažem, nije tu gospodin Krasić, on je ovde u svom govoru o jednom amandmanu govorio o delovanju Opus dei-a. Na neki način okrivljujući DSS da je i ministar dozvolio to delovanje, govoreći o tome koliki su budžeti i kako on deluje. Podsetio bih ga da je tvorac Opus dei-a Nikita Remizijanski. Kada sam, govoreći u načelu o ovom zakonu, rekao da Srbija baštini dve kulture, vizantijsku, što podrazumeva duh, gospodstvenost i suptilnost, Nikita Remizijanski je delovao negde gde sam rođen, desetak kilometara odatle. U Remizijaniji, koja je bila prestonica istočne Mezije, on je jedan od najvećih teoretičara toga doba i njega podjednako baštine i pravoslavni i katolici. Međutim, ono što se desilo, a to je da smo mi malo njega proučavali i mislim da njegovo učenje više naginje pravoslavnoj veri. Druga stvar, baštinjenje toga naučnika, teoretičara crkve, Nikite Remizijanskog, govori o tome da mi Srbi baštinimo i celu kulturu, tako da vam mogu reći, to Krasiću, on treba da zna, jer je moj zemljak, veliki broj toponima u okolini Niša, geografskih toponima, nema slovensko ime nego ima još uvek rimske toponime. Prema tome, drugo je delovanje verskih sekti, drugo je delovanje organizovanih crkava, a treće je ono što je suština hrišćanstva i što je baština i srpskog naroda i drugih naroda. Hvala vam.
Po Poslovniku, Poslovnik ima prednost, poslanik Marković.
Mislim, uvaženi kolega, da bi najbolje bilo da sačekate da gospodin Krasić bude tu, a gospodin Krasić je vrsni poznavalac ove materije, pa ako već replicirate onda budite korektni, sačekajte da dođe u salu ako je već izašao, pa onda replicirajte. Inače, sačekali ste, čim je on zatvorio vrata, vi repliku. Nije korektno.
Završićemo prepodnevni deo rasprave, pauza od jedan sat, a onda Miloš Aligrudić pa Dušan Proroković.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan, nastavićemo popodnevni rad pretresom u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda ove sednice, Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama. Pre nego što nastavimo pretres Predloga zakona u pojedinostima, obaveštavam vas da su pisanim putem amandmane povukli narodni poslanici Aleksandar Lazarević na članove 29. i 34. i na naslov iznad člana 44. i član 44. i Rajko Baralić na član 44. Takođe vas obaveštavam da sam doneo odluku, na osnovu člana 85. Poslovnika stav 4, da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, zbog važnosti zakona i broja amandmana, do završetka pretresa u pojedinostima one tačke dnevnog reda koja u 18,00 časova bude na dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić povodom amandmana na član 4, a potom narodni poslanik Dušan Proroković.
Kada je reč o amandmanu na član 4. prethodno moram reći da, slušajući obrazloženje amandmana koje je dala gospođica Nataša Jovanović, prosto ne mogu a da se ne složim sa ogromnom većinom onih stvari koje je u svom izlaganju gospođica Nataša Jovanović iskazala, pogotovu kada je reč o zabrinutosti o delovanju pojedinih grupa ili pojedinih sekti. To su određene grupe koje zastupaju određen interes ili misle da zastupaju određenu konfesionalnu ideologiju, a koje mogu na svaki način da ugroze temelje društva. Ti temelji društva, kao što sam jednom prilikom ranije kada sam govorio o drugom amandmanu istakao, branjeni su Ustavom Republike Srbije i branjeni su drugim zakonima, pa i setom krivičnih propisa kod nas, i te osnovne vrednosti u društvu su na taj način zaštićene. Što se tiče te vrste zabrinutosti, u tom smislu nemam nikakvu polemiku i smatram to potpuno opravdanim. I u tom smislu sam doživeo i shvatio motiv podnošenja amandmana za član 4. koji u svojoj suštini deluje na taj način da menja postojeći član 4. Predloga zakona, iz koga je ova reč "korporativno" ispala na osnovu amandmana koji je postao sastavni deo tekstazakona, ali menja ga u tom smislu što pribegava nabrajanju tradicionalnih crkava i verskih zajednica, i to nabrajanje tačkom koja ide na kraju biva iscrpljeno, te iz toga proističe da mimo ovih zajednica koje su ovde navedene praktično zakon ne može poznavati ništa drugo. To je smisao amandmana i vrlo sam dobro razumeo i u smislu motiva pozdravio ono što je bilo rečeno kada je reč o motivaciji za ovakav predlog. Ono što, međutim, mene tera da kažem da nisam za to da se prihvati ovaj amandman je nešto drugo i sa te teme skrećem na drugu vrstu argumentacije. Dakle, ova vrsta enumeracije, koja se na ovaj način iscrpljuje, podrazumeva da je zakon odredio ukupan broj, koji se dalje ne može proširivati, pa na taj način, bez obzira što bi se neki pozvali na stav Saveta Evrope ili 96. godinu, praktično zatvara mogućnost za primenu onih odredaba i međunarodnih dokumenata kojih je Srbija i Crna Gora potpisnik, a na osnovu kojih mi ne bi mogli onda da realizujemo potencijalna prava iz ove sfere, iz ove oblasti. Podsetiću da član 4. ne stoji sam za sebe, nego član 4. stoji u vezi sa članom 11. ovog istog predloga zakona, u kome stoji upravo nabrajanje tradicionalnih crkava i verskih zajednica, u stavovima 1. i 2, i naravno postoji odstupanje od toga zato što je moguće zamisliti i ono što nije nabrojano. Međutim, u članu 22. imate regulaciju kako i na koji način se verske zajednice i crkve registruju. Ministar je već o tome ranije govorio. Razlika između neregistrovane verske zajednice i registrovane verske zajednice ili crkve je praktično u tome što neregistrovana verska zajednica ili crkva ne može baštiniti ona prava koja se priznaju kada je reč o odnosu države prema verskoj zajednici i crkvi u odnosu na ona prava koja se baštine i štite na način predviđen ovim zakonom. Organ koji donosi odluku u smislu člana 22. i zato sam o tome ranije govorio, zato sam se javljao za reč kada je bilo reči o članu 3. i članu 2. ovog zakona, mora imati u vidu one okolnosti i one zaštitne objekte, ona prava koja su nabrojana u članu 3: život, zdravlje, lični i porodični integritet, zabranu širenja rasne i verske mržnje, netolerancije itd. Znači, to su stvari koje organ mora imati u vidu. Ovaj zakon za primenu kod državnog organa, čitaj ministarstva, jeste obavezan, tumačenja data u članovima ovog zakona koja određuju okvire delovanja verskih organizacija su za organ koji o tome odlučuje obavezna. Šta mi dobijamo rešenjem koje je predloženo u amandmanu? Dobijamo zatvaranje jednog broja i lišavamo potrebe državni organ da razmišlja o tome da li neka druga organizacija, koja ovde nije pobrojana kao tradicionalna, ispunjava ili ne ispunjava uslove, već se unapred određujemo prema tome da ih više ne može biti. Šta će se dešavati u stvarnosti? One organizacije ili zajednice koje poštuju postulate civilnog društva, poštuju Ustav i poštuju zakone ove države, bez obzira što možda njihova učenja nisu u skladu sa dogmatskim učenjima tradicionalnih verskih zajednica, u suštini ne ugrožavaju tkivo poretka. One ne mogu biti ravnopravne u ovom smislu zakona, ali ti ljudi mogu imati svoje uverenje i živeti, ali promena ovog člana zakona, kako je predloženo, neće sprečiti štetnu posledicu o kojoj je bilo reči i za koju zabrinutost u potpunosti delim. Dakle, neće sprečiti tu pojavu zato što neregistrovana verska zajednica može i dalje delovati kao neregistrovana verska zajednica. Neka naopaka učenja, koja možda mogu biti na štetu društvenog života u našoj zemlji, na štetu porodice, ličnosti, zdravlja ljudi itd. mogu se i dalje ispoljavati. Mehanizam za zaštitu tih vrednosti se, na sreću, ne nalazi u ovom zakonu, nego se nalazi u setu drugih zakona koje poznaje naše zakonodavstvo, a to je set krivičnih zakona. Prema tome, ko koga ubije, ne čini ga manjim zločincem to što je to uradio misleći da to čini bogu za ugodno delo. To je problem njegove motivisanosti. To je problem psihijatrijske analize sutradan kada bude bilo veštačenje povodom počinjenog krivičnog dela. To što nećemo imati otvorenu enumeraciju, nego ćemo je zatvoriti, neće sprečiti negativnu pojavu samu kao takvu, a, s druge strane, napraviće štetu što ćemo sprečiti da u zakon uđe norma koja je u potpunosti u saglasju sa međunarodnim dokumentima koji se bave područjima ljudskih prava i njihovom zaštitom. To su moji argumenti, nevezano od onoga što sam čuo kao argument za podnosioca amandmana. Ponoviću, sve što je podnosilac amandmana rekao u podlozi opravdavajućih razloga za iznošenje amandmana, mogu da se složim, jedino što sam ovde dao drugo svetlo, drugi ugao, drugi pogled na argumentaciju zbog čega taj amandman ne bi trebalo prihvatiti.
Izvolite, po Poslovniku, kao pogrešno tumačenje. Replika se daje kada se uvredljivo izrazi, ali to nije bilo. Ako je pogrešno tumačenje po Poslovniku, izvolite, Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Markoviću, niste predsedavali pred kraj prvog dela, a radi se o amandmanu. Samo da pojasnim kolegi Aligrudiću. Nije samo moji motiv SRS bio ovaj razlog borbe protiv verskih sekti, nego sam jasno u amandmanu napisala. Dakle, član 4. menja se i glasi: "Subjekti verskih sloboda u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice". To je u direktnoj suprotnosti sa ovim rešenjem koje je dao ministar, odnosno Vlada, gde se kaže: "Subjekti verske slobode u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije". Toga kod nas nema, ne samo zbog činjenice da one zaista, te konfesije koje vi nazivate novim protestantskim crkvama, gospodine ministre, ne postoji. Nigde u svetu ne postoje nove protestantske crkve. Oni protestanti koji imaju svoje protestantske crkve, tradicionalne, zna se koji su. Ovi novi protestanti koje vi nazivate konfesijama, to su sekte. Nije samo to bio cilj, a razumem, vi ste taj deo izlaganja u superlativu tumačili kada sam govorila o toj borbi. To je ono što ste vi shvatili. Ne shvatate da je ovaj amandman sled događaja u celom zakonu, intencija SRS da se zadrži ono što je tradicionalno, oni ciljevi koje imaju te tradicionalne verske zajednice, utemeljeni stotinama godina unazad, o tome se radi, i njihov pravni subjektivitet. Velika je razlika u našem posmatranju stvari. Vi kažete, oni će biti sankcionisani. Oni već sada imaju nebrojena počinjena krivična dela ove tzv. konfesije na prostorima naše zemlje. Oni do sada nikada nisu sankcionisani. Sada im se daje mogućnost da se šire i da deluju tako što ih institucionalno priznajete kroz ovakav predlog zakona. A ovi drugi, dakle, a to moram da ponovim, biće po sistemu lova na veštice, ovi su u redu, a ovi drugi, za koje vi kažete da su destruktivni i opet ih ministar ne naziva sektama, nisu u redu. A ovi koje su konfesije, samo sam neke od primera dala, i političara i nekih poznatih ličnosti, koji su svrstani u red tih sekti i njihovog izuzetnog destruktivnog delovanja. Gospodine ministre, samo da vam kažem, kada su u pitanju ti tzv. fakulteti i te tzv. škole, vi kažete da tamo idu pametni ljudi i pohađaju. Kako za vas mogu da budu pametni ljudi koji tako na tradicionalne verske zajednice udaraju, i koji se tako ponašaju, i koji imaju tako pogrešno tumačenje, i koji su obožavaoci ne znam čega, a ne poštuju (Predsednik: Hvala.) ono što je utemeljeno pre svega u našoj SPC i u drugim tradicionalnim verskim zajednicama. Toliko zbog jasne razlike koju sam dala u svom izlaganju pre pauze.
Upravo sam poštovao činjenicu da je rasprava o amandmanima počela pre, a sada molim sve narodne poslanike da poštuju činjenicu da ovo nije rasprava o zakonu, već u pojedinostima. Pojašnjavaju se razlozi, vodi se rasprava o razlozima potrebe od strane predlagača da se neki amandmani predlože. Time se želi da se zakon poboljša, u to nemamo razloga da sumnjamo. Takođe, razloge, oni koji smatraju da se taj efekat postiže ili ne postiže. Nije u pitanju polemika, već obrazlaganje stavova. U tom smislu podržavam ton kojim jefunkcionisala prethodna diskusija. Takođe, nastojaću da to radim i ubuduće. Shodno članu 101, koristiću se stavom 3. da predsednik odlučuje da li postoje razlozi za repliku ili ne, u smislu tumačenja. Izvolite, gospodine Prorokoviću, još četiri minuta za vašu poslaničku grupu za ovaj amandman.
Postoje dve vrste razloga zbog kojih ovaj amandman ne treba prihvatiti. Prvi su formalno-pravnog karaktera, drugi su suštinskog karaktera. Formalno-pravno gledano, pored sedam tradicionalnih crkava i verskih zajednica koje se definišu ovim zakonom, mi nemamo viševekovno, ali imamo višedecenijsku tradiciju određenih protestantskih crkava na našem prostoru, kao što su baptistička i evangelistička. To nije priznato formalno-pravno između dva svetska rata, ali je priznato Zakonom o pravnom položaju verskih zajednica FNRJ, a potvrđeno istim zakonom SRS. Prvo se desilo 1953. godine, drugo 1977. godine. Dakle, formalno-pravno nastavlja se kontinuitet. Da li dogmatski postoji problem sa radom ovih crkava? To treba da regulišu crkve i same crkve da se odrede prema tome. Suštinski gledano, podela na verske i konfesionalne zajednice je potpuno logična. Jedno je vera, nešto sasvim drugo je konfesija. Kako je ovo regulisano u nekim drugim zakonodavstvima, tako se reguliše i kod nas. Ako govorimo o ostavljenom prostoru za neke druge verske zajednice nije fer reći da se formalno-pravno otvara prostor za delovanje verskih sekti. Podsetiću na primer iz naše istorije koji se desio 1920-tih i 30-tih godina, kada su nekim nesretnim slučajem budisti došli kao izbeglice u Beograd. Bilo je ovde par stotina njih. Imali su svoj hram oko Bulevara revolucije, imali su čak i svoju ulicu, Budističku. Nesreća je htela da se ponovo rasele tokom Drugog svetskog rata, da im bude uništen hram i da dožive sudbinu dugih sunarodnika koji su izbegli u druge države. To jeste zvanično priznata religija u svim državama na svetu. Njihovih vernika ima preko milijardu. Ne bih želeo da se slične situacije ponavljaju u budućnosti, ali to jeste verska organizacija kojoj, shodno slovu zakona, treba dozvoliti da nesmetano radi. Još nešto vezano za verske sekte, ukoliko one destruktivno deluju, onda podležu Zakonu o prekršajima, Krivičnom zakoniku, a ne treba njima da se bavi zakon. Zakonom o crkvama i verskim zajednicama samo je definisano da ukoliko postoji problem do sada, a o čemu treba da se izjasne nadležni državni organi, onda se ovim organizacijama neće ni dozvoliti upis u registar.
Hvala vam najlepše, gospodine Prorokoviću. Još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo poslanik Tomislav Penezić. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović.. Vlada iOdbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dakle, jedan od važnih članova ovog zakona. On glasi: "Država ne može ometati primenu autonomnih propisa crkava i verskih zajednica". Potpuno se slažem sa tim što se htelo reći u tom delu člana 7, dakle u prvom stavu. Međutim, za mene je sporan drugi stav člana 7. predloženog zakona koji glasi: ''Za izvršenje pravosnažnih odluka i presuda koje izdaju nadležni organi crkava i verskih zajednica država pruža odgovarajuću pomoć, na njihov zahtev, u skladu sa zakonom.'' Predlažem da se drugi stav člana 7. predloženog zakona briše, a evo iz kojih razloga. Odmah da kažem da je to jedan od članova zbog koga tvrdim da ovaj zakon ovim stavom krši princip odvojenosti države i crkve, odnosno sekularnosti ove države. Predloženim rešenjem u stavu 2. člana 7. Predloga zakona pridaje se isti pravni značaj presudama državnih sudova i odlukama verskih zajednica, što moram da konstatujem, zaista, ja makar ne znam da je igde slučaj, osim u teokratskim, fundamentalističkim državama. Predložena formulacija takođe otvara vrata paralelnom pravosudnom sistemu, koji je izmešten iz zakonodavnih i upravnih organa. Volela bih da mi ministra navede primer, znači, u skladu sa ovim članom, kada to država postupa na način kako je ovde definisan. Znači, zaista, ne mogu da nađem primer. Volela da mi kažete, možda ne pogađam suštinu, ali ovako kako je napisano meni ovde ovaj član sugeriše na stvaranje paralelnog pravosudnog sistema. Pored toga, nije uopšte precizirana procedura u donošenju pravosnažnih odluka i presuda koje izdaju nadležni organi crkava i verskih zajednica. Da li postoji pravo žalbe na ove odluke, pravo sudske zaštite u ovom slučaju, ko je zadužen za kontrolu vezano za ovo pitanje. Samo bih volela, pošto je veoma problematično i suštinski se stvara jedan paradržavni sistem, pa molim ministra da pojasni šta je ideja ovog člana.
Ne nama, možete pojasniti gospođi Nestorović, nema potrebe svim poslanicima ako ne traže. Izvolite, gospodine Omeroviću, po istom amandmanu. Ovo je rasprava u pojedinostima, vodite računa o retorskim oblicima.
Posle troiposatne rasprave o osnovnim odredbama prešli smo na suštinu nečega što predlagač pokušava da kroz parlament poslanicima predloži kako bi postalo sastavni deo zakona. Naime, došli smo do autonomije, odnosno pravnog položaja crkava i verskih zajednica, kako to kaže i ovo poglavlje dva. Amandman koji smo mi podneli, koji je pročitala koleginica Ljiljana Nestorović, u stvari govori o tome da je za nas neprihvatljivo na ovakav način regulisati odnos pre svega crkve i države, iz prostog razloga što smo u nekoliko navrata po prethodnim amandmanima govorili da se nigde eksplicite u ovom zakonu ne vidi da je država odvojena od crkve. Bez obzira što spominjete negde na početku da ne postoji državna religija, dakle, niste se držali redosleda onoga što su neki zakoni državne zajednice, preporuke raznoraznih međunarodnih institucija i organizacija, pa i samog Ustava Srbije, ali zato dolazimo u problem, mi ga tako vidimo, u ovom članu 7. Jer zaista se može steći utisak da ovo što ste vi predložili dozvoljava crkvama i verskim zajednicama da postupaju samo po svojim unutrašnjim pravilima, bez ikakvih ograničenja. Možda da je bilo u nastavku ovog teksta i dopuna nekog novog stava da se tu radi u skladu sa postojećim zakonima ili u nečemu što u ovom trenutku nisam spreman da jasno artikulišem, možda bi stvari bile jasnije. Na primer, predviđeno je da država pruža odgovarajuću pomoć za izvršenje pravosnažnih odluka i presuda koje izdaju nadležni organi i crkava i verskih zajednica, na njihov zahtev, u skladu sa ovim zakonom. Vidite, taj stav krši princip odvojenosti države od crkve, upravo o onome o čemu smo mi u više navrata apostrofirali, govoreći o osnovnim odredbama ovog zakona, to su prva tri člana. Pored toga ,ne vidi se u ovome što ste vi predložili u članu 7. ni, kako bih rekao, jasno precizirana procedura u donošenju pravosnažnih odluka i presuda koje izdaju ti isti nadležni organi crkava i verskih zajednica. Ne vidi se nešto što pravnici mnogo bolje od mene znaju, jer to nisam, da li postoji pravo žalbe na tu odluku, pravo sudske zaštite, a to kolega Krasić od mene zna u ovom slučaju itd, i ono što je najvažnije, ne vidi se ko je zadužen za kontrolu, a vezano je za ovo pitanje. Stoga smo mi predložili amandman kojim se ovaj stav 2. briše i mislimo da, ukoliko se ovaj amandman prihvati, a verujem da će većina poslanika prihvatiti taj amandman, naprosto iz činjenice koja je maločas rečena, nećemo dopustiti da budemo jedna od retkih država u kojoj se faktički dešava ovo što vi predlažete, dakle, da ulazimo u nešto što bi nas ne daj bože svrstalo u nekakve države slične onima koje imaju fundamentalističko, teokratsko uređenje. I zbog toga ova formulacija koju smo mi dali i otvara vrata ovome o čemu je Ljiljana govorila, a to je taj paralelni instrumentarij ili mehanizam koji bi trebalo da odlučuje i donosi odluke u ove dve institucije, mislim na crkvu i verske zajednice, s jedne strane, a sa druge strane na državu. Zahvaljujem.
Molim sve učesnike u raspravi da koleginice i kolege oslovljavaju po prezimenu. Naprosto, zbog dostojanstva rada Skupštine. Izvolite, gospodine Krasiću.
Mene ne čudi ovaj amandman gospođe Nestorović i gospodina Omerovića, zato što ovako kako je napisano, stvarno može da prouzrokuje različita tumačenja. Međutim ono što je sasvim izvesno, bez obzira na ovu trapavu formulaciju stava 2, ona samo dobro počinje - za izvršenje pravosnažnih odluka. Znači, ako država nešto i radi, ona samo asistira u izvršenju neke odluke koju je doneo nadležni organ registrovane crkve, ako treba da uzmem te vaše termine. Međutim, može da stvori zabunu ova reč pri kraju - odgovarajuću pomoć. Tu može sve i svašta da bude. Mislim da je mnogo bolje da se prihvati ovaj amandman, da se izbaci ovo, iz prostog razloga što policija i ovi drugi organi po pravilu na bazi drugih propisa asistiraju. Ali, ono gde ste vi napravili grešku, vi smatrate da se država ovde, preko svojih nadležnih organa, upliće u nešto što je autonomno pravo crkve. To je nemoguće i to se čak ne predviđa ovim stavom. Ovaj stav se odnosi samo na proces izvršenja neke pravosnažne odluke nekog crkvenog organa. Sada to baš da bude svima jasno, da se ne bi stvarala zabuna. Gospodinu Markoviću je jasno, trebalo je kod njega da se javite, da vam objasni. O čemu se radi? Neki sveštenik se zatvori u crkvu, a raščinjen je. Šta da radi sad crkvena vlast? Donela je odluku da ga raščini, on se zabarikadirao u crkvi. Objasnite vi meni koja je to sila koja treba da pomogne, šta treba sveštenici treba da jure bivšeg kolegu oko crkve ili da ga izbacuju iz crkve? Lepo pozovu nadležni državni organ, predstave svoje odluke i zaustavi se to. Ima svi da pričaju o ovom stavu. Bolje prihvatite ovaj amandman, manje će da boli glava i državu i crkvu.
Narodni poslanik Dušan Proroković.
Moram da se pozovem na uporedno pravo i da kažem da slična zakonska regulativa postoji, recimo, u Grčkoj, koja je već 20 i više godina punopravna članica EU. Upravo ovo što je rekao gospodin Krasić, bio je jedan primer u Grčkoj, gde se jedna frakcija ili jedan deo sveštenika izdvojio u tzv. zilotsko krilo. Crkva nije želela da ih prizna, nisu mogli da ratuju jedni sa drugima, raščinili su ih, pozvali su samo državu da asistira i da vrati objekte onim ljudima koji su crkvena vlast, odnosno koji su bili ovlašćeni u ime Grčke pravoslavne crkve da vrše propovedi i sve ostalo. Plašim se da bi veća šteta bila brisanjem ovog člana nego da on ostane. Plašim se da bi direktna posledica bilo mešanje države u određene crkvene stvari, tumačenje državnih organa crkvenog prava. Plašim se da bi došli u situaciju koja danas postoji u Crnoj Gori, gde se država postavlja kao nekakav suveren koji treba da odluči da li je legitimna Srpska pravoslavna crkva i Crnogorska pravoslavna crkva, koja je starija i šta se sve u istoriji dešavalo. Zato nisam za prihvatanje ovog amandmana.
Hvala vam, gospodine Prorokoviću i hvala što ste nas sve podsetili na slučaj manastira Esfigmena, koji je uticao i na stanje u manastiru Hilandar. Još neka poslanička grupa? Replika? Nemojte, molim vas, malopre sam rekao prethodnom govorniku, ne znam da li ste obratili pažnju. Pošto, na osnovu stava 3. predsednik odlučuje o pravu na repliku, na osnovu toga da li je bilo uvredljivih izraza ili nije, i pogrešnog tumačenja, ili je bilo samo obrazloženje svog stava, shvatio sam da je ovo obrazloženje stava. Molim vas za razumevanje. Ne na osnovu pominjanja, već na osnovu toga da li se uvredljivo izražava narodni poslanik. Ni na jedan način, poštujem što svi to poštujete, niko se ni o kome nije izražavao uvredljivo. Na član 8. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a ako ostane vremena za poslaničku grupu SRS,gospodin Krasić će govoriti posle.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vjerica Radeta, poslanik SRS, podnela je amandman na član 8. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama. Član 8. Predloga zakona tretira pravo sveštenika, odnosno verskih službenika, u smislu da ih biraju i postavljaju crkve i verske zajednice, u skladu sa svojim autonomnim propisima. Sveštenici, odnosno verski službenici su slobodnii nezavisni u obavljanju bogoslužbene delatnosti, koja se vrši u skladu sa zakonom i autonomnim pravom crkava i verskih zajednica. Vjerica Radeta je, u ime poslaničke grupe SRS, podnela amandman da se u predviđenom članu 8. posle 3. stava dodaju st. 4. i 5. Stav 4. glasi: "Obavljanje verskih obreda i rukovođenje crkvama i verskim zajednicama ili njihovim organizacionim jedinicama, mogu vršiti samo lica koja su državljani Republike Srbije.'' Stav 5: ''Strani državljani mogu vršiti verske obrede i biti starešine crkava i verskih zajednica ili njihovih organizacionih jedinica samo na osnovu prethodne saglasnosti nadležnog ministarstva." U ovom našem slučaju, u Republici Srbiji, Ministarstva vera. Smatram da je sadržina predloženog amandmana i te kako opravdana. S jedne strane, poštujemo autonomnost crkvama i verskim zajednicama, po nama u SRS, taksativno nabrojanim crkvama i verskim zajednicama iz amandmana Nataše Jovanović, poslanika SRS. Sa druge strane, ako ne budete usvojili ovaj amandman, dajemo široku slobodu i mogućnost mnogim verskim zajednicama sumnjive delatnosti, sumnjivog porekla i sumnjivog učenja, a da ne govorim o eventualnim mogućnostima registracije, kako ste vi zamislili u Predlogu zakona, da one deluju sa aspekta totalitarizma, destruktivnosti, asocijalnosti, da razbijaju ličnost, čoveka, građanina, porodicu, društvo i državu, postojanje raznih kultova, psihoorganizacija, komercijalnih kultova i guru pokreta itd. Možete li da zamislite, gospodine ministre i gospodo narodni poslanici, da sada nadležno ministarstvo, po Predlogu vašeg zakona, registruje neku problematičnu versku zajednicu, odnosno organizaciju, za koju mi u SRS smatramo da ima i te kako odlike i karakteristike verske sekte, pa da im dolaze razni sledbenici tih istočnjačkih pseudohinduističkih verskih sekti, gurua, onih koji se bave meditacijom, mantrama, koji vrše kontrolu uma, koji utiču na ličnost i psihu čoveka. Država mora o tome da vodi računa, mora da vrši kontrolu, a tu kontrolu izražavamo upravo kroz odredbu stava 2. amandmana. Ako je potrebno i ako postoji neka zajednica koju ćete vi da priznate, pošto računam na to da ćete skupiti većinu i izglasati ovaj predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama u tekstu koji je Vlada predložila, gde postoje odredbe o registraciji i mogućnosti registracije mnogih verskih organizacija, pa ćete nekome dati mogućnost ne samo da se registruje, nego da dolaze njihovi misionari. Upoznati sa tim godinama unazad, kakvi nam sve misionari dolaze u državu, kojim poslom, kojim zadatkom. Samo nam je primer, koji je naveden ovde juče i danas za govornicom, Džona Dejvida Nejbora iz tzv.pentekostalne crkve. Znam da će ova kontrola, za koju se zalaže SRS, od strane države, ko sve može obavljati svešteničke dužnosti, da naiđe na neodobravanje mnogih nevladinih organizacija, Nataše Kandić, Sonje Biserko, Sonje Liht, Biljane Kovačević-Vučo, Borke Pavićević itd. Naravno to će možda i ova televizija, neću da koristim nikakav pogrdan naziv, mada imam želju da kažem puno toga ružnog za njih, ova televizija koja sebe naziva B92, i oni će, u smislu pružanja širokih sloboda svim verskim organizacijama, svim građanima sveta, da bi se stvorila jedna svetska religija, jedna svetska vlada, novi "nju ejdž", bez pravoslavlja, bez konfesija, bez religija, osim jedne jedinstvene religije u svetu koju će oni stvoriti i koju pokušavaju na ovaj način da stvore. U cilju zalaganja za jedno takvo novo doba, novi svetski poredak, oni će kritikovati nas iz SRS za ovakvo zalaganje, pa i kroz amandman gospođe Vjerice Radete na član 8. Predloga zakona. Ono što meni kao građaninu, pogotovo kao predstavniku i poslaniku SRS, smeta, pojavljivanje pojedinih mojih kolega za govornicu i zalaganje ne za kontrolu verskih zajednica u smislu amandmanskih predloga SRS, nego se zalažu i hvale rešenja koja su predmet Predloga zakona. To je u političkom, stranačkom smislu i razumljivo, ali mi smeta kada navode da su verske zajednice, verske organizacije kao prihvaćene, registrovane u skladu sa Zakonom o pravnom položaju verske zajednice iz 1953. godine i 1977. godine, što nije tačno. Evo ga zakon. On nigde ne predviđa koje verske zajednice, koje crkve mogu da se registruju. Dobro da znate i vi koji izlazite za govornicu, 1. februara 1995. godine Vrhovni sud Srbije je doneo odluku, presudu, da verske zajednice ne mogu da se registruju kao udruženja građana. Ako na to mislite, grešite. Ako postoji opšta apsolutna sloboda da građani mogu slobodno osnivati verske zajednice i stav 2. člana 4. zakona koji navodite o pravnom položaju verskih zajednica, sve zajednice imaju isti pravni položaj. To ne znači da može da se registruje i da može da postoji sve što hoće da deluje sa religijskog aspekta u Srbiji. (Milan Radulović, sa mesta: To je zakon iz 1953. godine.) Ne, ovo je zakon iz 1977. godine, a iz 1953, slični su. Donekle tu ima istine, da postoje negativni pravni oblici delovanja verskih organizacija. To govorim sa aspekta SRS da su to verske sekte i to tretiraju neki drugi zakoni, posebni zakoni, recimo, Krivični zakonik. Šta je sa velikim brojem samoubistava koja potiču iz pripadnosti određenim verskim sektama, najčešće satanizma. Evo vam jedan primer. Dvadesetogodišnjak, Svrljig je u pitanju, Predrag Đorđević jednog dana izvršio je samoubistvo, a prethodno je pravio izolaciju da ne bi ostao trag na telu, kako to nalažu pravila nekih sekti. Kasnije je Srđan Svetozarević 7. avgusta oduzeo sebi život očevim karabinom. Oba samoubistva dogodila su se u vreme kada je Mesec bio pun. Obojica se pamte kao mirni i povučeni mladići. Kako će tu da deluje Krivični zakon? Koja državna institucija? Gospodo narodni poslanici, drage moje kolege, tu se preventivno deluje. Ako vi omogućite zakonom registrovanje verskih sekti koje deluju na ovaj način, dajete im legitimitet postojanja da vrbuju mlade ličnosti koje su se sada izgubile u ovom vremenu bespuća i beznađa, gde nema dovoljno materijalnih sredstava za goli život, za opstanak. Nema posla, nema dovoljno novca kod porodice, kod pojedinaca i, naravno, oni beže u jedan novi svet. Taj novi svet pruža im novi svetski poredak preko delovanja verskih sekti i dolazi do ovako tragičnih slučajeva kao što je ovde. Trebalo bi da tražite, gospodine ministre, od tradicionalnih crkava i verskih zajednica izveštaj o broju žrtava, medicinskih službi, VMA. VMA ima bezbroj primera lečenja zavisnika verskih sekti, satanističkih, sajentoloških i drugih, transcedentalne meditacije, Jehovinih svedoka, socijalna služba, policijska služba. Policijska služba bezbroj primera, bezbroj izveštaja može da nam pruži i vi to znate dobro, i ja to znam, ali govorim radi drugih poslanika, radi javnosti, bezbroj podataka ima o štetnom delovanju verskih sekti, o remećenju javnog reda i mira, ubistava i samoubistava, krivična dela o finansijskim prevarama , i tu su specijalizovani sajentolozi. Sada govorite o Grčkoj, koja je zabranila sajentologiju 1997. godine, posle ubistva jednog protojereja, sveštenika Grčke pravoslavne crkve od strane sajentologa. Sedamnaestog januara 1997. godine sud u Atini je zabranio rad sajentologije na osnovu 4.200 pritužbi građana na njihovo ponašanje i na rad. U Nemačkoj je i dan-danas sajentologija posebno praćena, bez obzira na to što se Nemačka sukobljava politički, diplomatski sa SAD upravo iz ovog razloga. Vrhovni sud u Los Anđelesu, u Americi, 1994. godine je potvrdio kriminogenost sajentologije. Gospodine ministre, znam da vi to dobro znate, ali trebalo bi da se založite i kroz Predlog zakona i kroz određena amandmanska rešenja, koja mi poslanici SRS nudimo, kako bi došlo do poboljšanja ovog predloga zakona.
Izvolite, gospodine Krasiću, imate četiri minuta.
Gospodine Raduloviću, jeste li vi pisali ovaj tekst ovde? Što ste optužili SPC? Ona nije palila Saveznu skupštinu. Niste smeli ovako nešto da napravite. Znam da ste vi razne stvari pisali, ali ovo niste smeli da napišete. Kako ste ovo mogli da napišete da vam je bila saradnik SPC - odnosi države i verskih zajednica u Srbiji u drugoj polovini 20. veka, pa ste našli društvo Milan Radulović, Slobodan G. Marković, Saša Gajić, Živica Tucić, Slobodan Durmanović. Moje društvo je mnogo bolje, Vladimir Dimitrijević, Predrag Kjuk, Smilja Avramov, moje društvo mnogo bolje se razume u te stvari od ovog vašeg. O tome ćemo malo kasnije, pogotovo oko ovog pasusa na osmoj strani. To ćete vi lepo kod patrijarha da objasnite kako vi njega optužujete da je on vas podržavao u paljenju Skupštine. Znači, gospođa Radeta je podnela amandman gde predlaže da se izvrši dopuna sa dva nova stava. Obavljanje verskih obreda i rukovođenje crkvama i verskim zajednicama ili njihovim organizacionim jedinicama mogu vršiti samo lica koja su državljani Republike Srbije, a u sledećem stavu koji ona traži da se dopuni, ukoliko je u pitanju stranac, da je potrebna saglasnost nadležnog ministarstva. Naravno, vi ćete da skočite da kažete - što bi se država mešala u stvari crkve itd. To ništa nije čudno. U Italiji se, takođe, svetovna vlast meša u poslove crkve prilikom postavljanja župnika, biskupa itd. Sada, pošto znam da ste se vi pripremili, vi mislite da ćete opet da prevarite SPC, neće vam ovog puta uspeti, to vam tvrdim. Da vam kažem da je ovaj mnogo hvaljeni Hitler jugend Benedikt XVI, Jozef Racinger, kada je 1972. godine izabran za biskupa, on je u Bavarskoj morao da položi zakletvu u parlamentu Bavarske da će kao biskup da bude odan nemačkoj državi. Položio je zakletvu, iako je Nemac, polaže u svojoj pokrajini gde on živi zakletvu. Mi toliko daleko nismo otišli i ta vaša kritika prema komunističkoj vlasti, komunistička vlast nikada nije terala sveštenike da se zaklinju na vernost Titu, partiji i omladini, Narodnoj skupštini itd. Crkva je odavno bila kod nas odvojena. Pustite vi ta preterivanja. Sa crkvom postoji spor, država je otela imovinu, ali to je drugo pitanje. Na drugi način će to da se reši. Znači, ništa nije anahrono u ovom amandmanu, ništa se ovim amandmanom ne traži više nego što postoji u zemljama Zapadne Evrope kojoj vi težite, mada vidim ovaj izveštaj od vašeg ubrzanog puta nema ništa, neće nas. Napisali - imate vi to iz G17 plus sve te moguće izveštaje, neće ni da razmišljaju o nama, kakva EU. Građani od EU oprostite se, ovih pet godina je prošlo, pet godina laži, lažnih nada da ćemo da dođemo itd. Niša neće da bude loše prihvatanjem ovog amandmana, tim pre što ćete vi na silu da izglasate ovu mogućnost da, pored crkava i tradicionalnih verskih zajednica, sa njima u identičnom položaju budu i ono kako vi zovete sa konfetama, i ovo drugo što se zovu verske sekte. Pošto znamo da ćete na silu da izglasate to, mi smo tražili da se u članu 8. dograde ova dva stava, koja garantuju da će bogosluženje i ove druge stvari koje su važne za ostvarivanje slobode veroispovesti da kao sveštenici i kao sveštena lica vrše naši državljani. Odmah da vam kažem i tu preuzimamo veliki rizik. Imate Natašu Kandić, naš državljanin. Da li ste čitali šta je rekla u Sarajevu pre neki dan kada je dobila nagradu? Kaže - nije što ste tužili SCG, nego treba što bolje da zastupate da seSrbija što više osudi za genocid koji je navodno izvršen. Znači, kod nas taj izdajnički mentalitet je odavno prisutan, prati srpski narod od postanka, tako da ovo što je predloženo amandmanom je samo neka mala garancija i zaštita da se ne desi, pošto ćete da registrujete i verske sekte i ovo sve drugo, da dođe neka protuva i nagoni našu decu zabludelu, pa da krenu da ubijaju roditelje, babe, dede itd. Ako je Benedikt XVI mogao da položi zakletvu, a kasnije ću da vam pričam šta je značila njegova zakletva, a ovo hitno nekako demantujte sami sebe.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Narodni poslanik Borko Ilić. Po ovom amandmanu, sa uračunatim popustom koji uvek dajem da se završi rečenica. Narodni poslanik Borko Ilić, pa narodni poslanik Branislav Nedimović. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, ukoliko bismo prihvatili ovaj amandman, narušili bismo jedno od osnovnih načela koje zakon promoviše, a to jeste odvojenost crkve od države. Jer, ukoliko bismo prihvatili amandman, koji kaže da obavljanje verskih obreda i rukovođenje crkvom i verskim zajednicama ili njihovim organizacionim jedinicama mogu vršiti samo lica koja su državljani Republike Srbije, odnosno stav 2. da strani državljani mogu vršiti verske obrede i biti starešine crkve i verskih zajednica ili njihovih organizacionih jedinica samo na osnovu prethodne saglasnosti nadležnog ministarstva. U ovom slučaju nadležno ministarstvo bi se mešalo u to ko vrši službu božju u određenoj crkvenoj zajednici ili u određenoj verskoj zajednici, tj. mešalo bi se direktno u to ko će obavljati verske obrede i rukovoditi crkvenim i verskim zajednicama. E sad, šta ovo u praksi može da znači. Znači da patrijarh Moskovski i cele Rusije Aleksej dolazi da poseti Srbiju, kao poglavar najveće pravoslavne crkve u svetu koja ima oko 190 miliona vernika, i podrazumeva se da prilikom svoje posete SPC i državi Srbiji vrši službu božju u jednom od hramova SPC. On kao patrijarh cele Rusije i patrijarh Moskovski treba da piše molbu ministru i da ga pita da li sme da vrši službu božju u hramu Svetog Save na Vračaru. Da li to može? Ne može, gospodo. Druga, još bitnija stvar, patrijarh srpski gospodin Pavle je rođen u Slavoniji, doduše u vreme kada je još Slavonija bila deo zajedničke države. Ali šta u budućnosti može da se desi? Srpska pravoslavna crkva ima eparhije i vernike na celoj zemaljskoj kugli, i rodi se jedan Srbin u Slavoniji, ide i završi srpsku bogosloviju u Srbinju u Bosni i Hercegovini, zamonaši se u manastiru Krka u Dalmaciji, manastir potiče iz XIV veka, teritorija današnje Republike Hrvatske, postane mitropolit Zagrebačko-ljubljanski, nema državljanstvo Republike Srbije jer jednostavno nikada nije boravio na teritoriji Republike Srbije i Srpska pravoslavna crkva ga, kao mitropolita Zagrebačko-ljubljanskog, izabere za patrijarha SPC, a mi mu zakonom ograničimo da ne može da bude patrijarh zato što nije državljanin. Pa to je jednostavno suludo. Stvarno razumem iskrenu nameru gospođe Radete i poslanika Srpske radikalne stranke da ovim amandmanom spreče delovanje verskih sekti u Republici Srbiji, odnosno pojedinih stranih državljana koji bi delovali negativno na omladinu u Republici Srbiji. Međutim, njihovo delovanje se ne suzbija ovim zakonom, njihovo delovanje se suzbija opštedruštvenom akcijom, gde upravo tradicionalna crkva i verske zajednice koje su priznate u svetu treba da budu udarna snaga koja će sprečiti delovanje verskih sektu u Srbiji. Hvala vam.
Hvala vama. Video sam i vas, i pre toga gospodina Krasića. Prvo nekoliko napomena, molim vas. Gospodine Iliću, nema predsedavajućeg trenutno jer ga nisam ovlastio, predsednik je prisutan. Nemate problem. Dakle, molim vas, svi zajedno vodimo, nadam se, tolerantnu raspravu, iznosimo međusobne argumente. Kad god postoji, zahvaljujem se svima na spremnosti da date što više primera, jer dobar zakon, to vi najbolje znate gospodine Krasiću, zavisno od onoga šta se dešava u praksi, može često da bude besmislen. Dali smo nekoliko dobrih primera, Esfigmena, vi ste dali pre toga sličan primer, gospodine Krasiću, ali nemojmo da dajemo one primere koji se ni na jedan način ne rešavaju ovim zakonom, Ni danas, ni ubuduće, nikada u crkvi Srpske pravoslavne crkve ne može da služi, može samo da pomaže u služenju, da saslužuje. Naprosto se podiže temperatura i poslanici reaguju međusobno, a nema razloga. Takođe, molim vas dvojicu koji ste se javili povodom pogrešnog tumačenja, molim vas dvojica poslanika, govorim u muškom rodu, gospodin Krasić i gospodin Radovanović su tražili repliku zbog pogrešnog tumačenja stavova. Molim vas da čujemo prvo poslanike drugih poslaničkih grupa, jer je tolerantna atmosfera neophodna, da čujemo argumente koje oni iznose. Ako ti argumenti, sem što su drugačiji i podrazumevaju različiti stav, istovremeno i znače pogrešno tumačenje ili čak uvredljivost, svakako ću dati pravo na repliku. A ako ne, postupiću kao u prethodna dva slučaja, o čemu sam obavestio poslanike. Molim vas, razmislite dok čujemo gospodina Nedimovića. Hvala vam na razumevanju. Pre toga, po Poslovniku se javila gospođica Jovanović. Izvolite, gospođice Jovanović.
Vi ste i predsednik i predsedavajući, gospodine Markoviću, ujedno, jer jeste predsednik Narodne skupštine, ali i predsedavate sednicom, jer da nije tako mi ne bismo mogli ovde da radimo, samo bismo se gledali. Želim samo da, u skladu sa ovim što ste vi govorili, da se nadovežem kada je u pitanju ovako tendenciozno tumačenje kroz primere koji zaista nisu bili predmet amandmana gospođe Radete, a koje je izneo kolega. Da kažem da je ona prvenstveno mislila na tzv. propovednike verskih sekti i na one koji vršljaju po Srbiji i po drugim srpskim zemljama, i po Rusiji takođe. Moram opet da vam ponovim da je sveruski narodni sabor održan upravo na tu temu jer svakojake sektaške organizacije i lažni propovednici su se pojavili na području ruske države, koji imaju cilj da osim toga što žele da registruju te svoje sekte tamo, što je kod njih drugačiji proces, po zakonu koji je donela Ruska Federacija 1997. godine, utiču na društvo i na narod veoma negativno i destruktivno, kako to sve sekte rade. Zaista me čudi, kolega, što niste naveli recimo primer nekog mormona. Vi dolazite iz Novog Sada, za sada njih ima registrovanih mislim na području Novog Sada, što je žalosno, nekoliko stotina. Jutros sam iznosila primer jednog takvog lažnog propovednika. Znate, to što oni postoje, i to što su oni verska zajednica, i što njih priznaju SAD, to ne znači da oni treba da imaju uporišta ovde u Srbiji, gde takve sekte nemaju nikakvo uporište i ne treba da imaju. I protiv njih svako normalan treba da se bori svojim sredstvima, svojom tradicionalnom verom, i mi Srbi pravoslavci i ostale tradicionalne zajednice. Ali, ako se pojavi jedan takav, i koji dođe iz Jute, i ako je cela Juta, i njihov klub koji igra u NBA, ako su svi mormoni, to ne znači da mi treba da opravdamo njihovo delovanje ovde, i da se pojavi jedan takav, i da ga čak policija privodi, koji drži te "propovedi" po beogradskim ulicama ili ne znam gde, i predstavlja se kao potomak Nemanjića ili drugačije huli na Boga, i na hrišćanstvo i ne znam šta već sve radi. U svakom slučaju to je bila namera i gospođe Radete i SRS, uz potvrdu ovoga što vam je rekao predsednik Skupštine, kada je u pitanju dolazak recimo patrijarha Moskovskog i cele Rusije Alekseja II, što ste vi rekli, i učestvovanja u službi, odnosno liturgiji SPC, što je tačna informacija koju vam je dao gospodin Marković.
Kao i sve informacije. Hvala vam. Molim vas nije korektno prema kolegama koji su već detaljno, poštujući Poslovnik, pojašnjavale stav povodom amandmana i koji su prihvatili u znak ravnopravnosti, ali sada i u znak džentlmenstva da se bez poziva na Poslovnik još jednom priča o amandmanu. Nema razloga, uverljivo su delovali argumenti koje smo čuli, a možda ćemo čuti i kasnije, zavisno od onoga što smo se malopre dogovorili. Izvolite sada, gospodine Nedimoviću. Branislav Nedimović po istom amandmanu. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, apsolutno uvažavam sve stavove koje su moje kolege prethodno izneli vezano za amandman, koji je naša koleginica gospođa Radeta predložila na Predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama. Jednu stvar bih hteo da kažem, a to je da ne mogu iz samog amandmana da znam šta je koleginica htela, odnosno šta je mislila. Obećavam vam, kada koleginica Radeta dođe, pitaću je za njeno mišljenje jer iz samog amandmana to ne mogu da znam. Hteo bih nekoliko drugih stvari da kažem vezano za član 8. odnosno za stavove 4. i 5. u okviru člana 8, gde se reguliše pravni položaj crkve i verskih zajednica. Kao što je malopre gospodin predsednik rekao, zakoni se donose zbog prakse, složićete se, i zakoni se donose da bi se poštovali. Možemo imati nekoliko izuzetno složenih situacija. Dolazim sa teritorije Sremske Mitrovice, dolazim iza obronaka Fruške Gore, gde ima izuzetno veliki broj manastira, a samim tim imamo veliki broj monaha, veliki broj sveštenih lica. Isto tako, nalazimo se na granici sa Hrvatskom i Bosnom i Hercegovinom. Veliki broj lica dolazi sa teritorije Bosne i Hercegovine i Hrvatske u ove manastire, želi da se zamonaši i kasnije, na osnovu odluke crkve, želeli bi da postanu i crkveni velikodostojnici. To može dovesti do niza praktičnih problema. Morali bi svaki put kada bi crkva želela da ih izabere da se obrate ministru. Ministar predstavlja ministarstvo, predstavlja jedan državni organ. Apsolutno bi došlo do mešanja države u unutrašnje stvari crkve, a mi to ne želimo. Imamo vladike koje se nalaze širom sveta. Šta ukoliko bi, na bazi reciprociteta, te zemlje u svoje zakone ugradile odredbe koje mi želimo ovde da ugradimo ovim amandmanima? Šta ukoliko bi oni rekli u narednih godinu ili dve dana da se donese novi zakon o crkvama koji uređuje ovu materiju u Švedskoj i koji kaže da naš vladika koji tamo dolazi mora da ima švedsko državljanstvo. Do kakve bismo situacije doveli? Jedan od osnovnih elemenata države jeste i narod, dakle, zbir pojedinaca koji imaju određeno državljanstvo. Ne želim da se više bilo ko od naših državljana odriče našeg državljanstva iz bilo kog razloga. Isto tako ne želim da bilo koji naš crkveni velikodostojnik u inostranstvu mora da se odrekne državljanstva, na bazi reciprociteta, pretpostavka je da mora da se odrekne svog državljanstva da bi mogao da obavlja određenu crkvenu funkciju. Molim vas, pošto ovde sve amandmane usvajamo onako kako to nalaže Poslovnik i zakon, dakle uvažavamo ih većinom. Ne vršimo ovde nikakvu silu, kako je to neko malopre rekao, nego jednostavno glasanjem narodnih poslanika prema sopstvenoj volji mi određeni amandman prihvatamo ili ne prihvatamo. Iz razloga koje sam malopre naveo i koje su naveli moji prethodnici, molio bih vas da ovaj amandman ne prihvatite.
Izvolite, ostali ste pri zahtevu za repliku, gospodine Krasiću, na osnovu toga što je pogrešno protumačeno izlaganje, odnosno primeri su suprotni onim primerima i razlozima koji su dati.
Sada mi je jasno zašto prave ovaj kurs iz engleskog jezika u maloj sali. Vi o čemu ste pričali ne dotiče amandman.
Izvinite, gospodine Krasiću, vratiću vam vreme. Nije korektno, nekoliko puta smo pojašnjavali da se ne održava nikakav kurs engleskog. Nemojte da zbunjujete građane.
Oni ne znaju o kom članu se radi. Ovo je član 8. i tu se kaže, prava sveštenika, odnosno verskih službenika. Ne priča se o pravima onih koji su došli na poziv neke crkve koja deluje, živi i radi u Srbiji. Ovaj član 8. uopšte se ne dotiče Alekseja, koga ste uzeli za primer. Da bi vama bilo to malo jasnije, ovo se dotiče prava stranaca u našoj državi. Da li vi znate da imamo neki propis? Ne mogu da vam objasnim ako ne pročitate stav prvi koji kaže, sveštenike, odnosno verske službenike bira i postavlja crkva i verska zajednica u skladu sa svojim propisima. Ali, sveštenike, one koji vrše službu svakodnevno, tu su, žive, rade, imaju parohiju, imaju župu, kako se kod kojih zove. Ovaj član uopšte ne dotiče Alekseja Drugog. Kako ga dotiče kada on ne vrši službu? On došo na poziv Patrijarha, prisustvuje liturgiji i ode čovek kući. (Iz sale: On je strani državljanin.) Kakav strani državljanin. (Iz sale: Kako će da uđe da vrši službu?) Pa ne vrši službu. Zna se ko je starešina Hrama Svetog Save. Ovde se priča o drugoj temi. Ne priča se ovde o šengenskoj listi, vi ne shvatate o čemu se radi. Ovde se priča o tome ko će biti u radnom odnosu u crkvi i obavljati službenu dužnost kao sveštenik. Da li vi pravite razliku između vernika i sveštenika? Ovaj pa ode na monahe, pustite monaha, monah nije sveštenik. Šta daje ministar, koju saglasnost? Daje saglasnost da stranac može da bude u radnom odnosu u crkvi. Saglasnost daju i sada strancima kada dođu kod nas da rade. Ovi naši sveštenici što idu u Ameriku moraju da dobiju prvo stalno boravište u Americi. O čemu pričate? Gospodo iz Srpske pravoslavne crkve, sada vam je jasno zašto oni donose ovaj zakon. Oni donose ovaj zakon da bi registrovali verske zajednice, da bi registrovali sekte. Iza ovog predloga zakona ne stoji Srpska pravoslavna crkva nego G17 plus i ostale sekte, Labus, Panić i ovi drugi. Eto kako je izašlo. Evo na jednom primeru je izašlo ko vuče ovakav zakon i zašto vuče ovaj zakon. Sada je jasno.
Osnovna napomena za verujuće ljude, ako sa tog stanovišta pojašnjavate, ne viče se u crkvi i nemate razloga da toliko vičete tvrdeći da ste na stanovištu Srpske pravoslavne crkve. Takođe vas molim sve, dozvolite da na miru čujemo primedbe povodom ovog amandmana, stavove povodom ovog amandmana, i da to bude tolerantna rasprava, i istovremeno nema razloga da uzbunjujemo javnost. Naravno, ne stoji crkva iza ovog zakona, nije potrebno to objavljivati sa govornice, iza ovog zakona stoji Vlada Republike Srbije, a njen ovlašćeni predlagač je nadležni ministar vera, gospodin Radulović, koji je sve vreme prisutan i stoji vam na raspolaganju. Sada po amandmanima. Prvo, ostalo je još sedam minuta, ako ne iskoristi sve gospodin Aligrudić, dobićete i vi reč gospođo Vojić, a potom sledeća poslanička grupa. Bojim se da mnogi odavno nisu bili u crkvi, po načinu ponašanja. Gospodin Radovanović podseća da ostaje pri odluci. Kada se ranije javio, izašao je u susret molbi posle koje je gospođica Jovanović govorila. Dakle, on bi želeo da da repliku na izlaganje pretpostavljam gospodina Borka Ilića. Potom onda redosledom reč imaju narodni poslanik Miloš Aligrudić, Milica Vojić-Marković, pa potom Zoran Ćirković. Idemo iz jedne poslaničke grupe ka drugoj. Upozoravam vas, za slučaj da ponašanje nije dostojanstveno i da se naprosto uznemiravaju građani netačnim podacima, daću pauzu da se to raščisti. Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo sam i to neprijatno iznenađen reakcijom određenih poslanika jedne vladajuće stranke, koja je naravno, najdominantnija u vladajućoj koaliciji. Zašto? Zaista ne razumem moje kolege narodne poslanike iz DSS, zašto traže problem u amandmanu SRS tamo gde ga nema. Nije problem ako dođe u posetu SPC vladika moskovski i cele Rusije Aleksej Drugi, u posetu Srbiji, u posetu SPC. Ovde se radi, a gospodin Krasić vam je lepo rekao, o sveštenicima, odnosno verskim službenicima, o njihovim pravima, pre svega na socijalna prava. Zato što ovde ako predložimo stavom 3, odnosno 4. i 5. da se to predvidi uz saglasnost, strani državljanin i nadležno ministarstvo da može da dođe. Ljudi, neko od vas je rekao, gospodin kome sada repliciram dobro je rekao, nama poslanicima SRS stoji bojazan upravo da ne dođe do registracije neke verske organizacije koja je asocijalna, totalitarna, destruktivna, koja je štetna za porodicu, ličnost, društvo i državu u celini. Možete li vi, draga gospodo iz vladajuće koaliciji, možete li vi gospodo narodni poslanici, moje kolege iz DSS, možete li da zamislite situaciju da neki sledbenik Mahariši Maheš Jogija iz transcendentalne meditacije i njegovi gurui dođu ovde kao stranci da drže propovedi mantre, ili neko od sledbenika Lafajeta Ronalda Rona Habarta, tvorca sajentologije, ili Alistera Kroulija, tvorca satanista, Ordo Templi Orijentis, ili sledbenici Džima Džonsa, Hrama naroda, kada su 1978. godine u Gvajani izvršili samoubistvo, 911 po nekoj evidenciji, 913 ili 923, svejedno, veliki je broj ljudi koji su izvršili samoubistvo. Da li vi možete da zamislite nekog od njihovih sledbenika da dođe ovde kao stranac, strani državljanin i bez saglasnosti države Srbije u kojoj mi živimo, da radi takve stvari. Meni je kao srpskom radikalu to zaista nezamislivo. Dragi moj kolega, u tome je problem. Nije problem u Alekseju Drugom, nije problem u patrijarhu Pavlu ako ode u manastir Krka, ako bude neko mitropolit Zagrebačko-ljubljanske mitropolije pa da treba da dođe u Srbiju. Nije u tome problem. Vi tražite, gospodine Aligrudiću, problem u tome, a mi ne vidimo problem u tome. Mi vidimo problem u ovome. Mene zabrinjava zalaganje poslanika DSS za totalnu liberalizaciju mogućnosti registrovanja verskih organizacija, a pre svega verskih sekti. Ako uzmemo u obzir da se kroz Predlog zakona provlači da to traži demokratsko društvo, ljudi moji, ovde je uveden višestranački sistem 1990. godine, pluralizam. (Predsednik: Vreme.) Naravno da živimo u demokratskom društvu, sa velikim brojem stranaka, partija, sa velikim brojem ljudi koji aktivno učestvuju u radu stranaka. Građani mogu da biraju i sada su izabrali vas, a sutra će da izaberu SRS da vlada.
Ja ne mogu da biram, prošlo je četiri minuta, završite molim vas.
Evo, završavam. Ako uzmemo u obzir vaše zalaganje za liberalizaciju i mogućnost registrovanja verskih sekti i demokratskog društva na kome insistirate, a koje je prisutno, suvišno je da se govori o tome. Da li možemo da govorimo o demokratskim sektama Srbije ili skraćeno o DSS.
Molim vas, izvolite, naravno, Poslovnik Aligrudić, Jovanović, pa po Poslovniku Aligrudić, pa Nataša Jovanović. Izvolite.
Naravno da se ovim vređa dostojanstvo narodnih poslanika, naročito onih koji pripadaju jednoj poslaničkoj grupi. Najlepše vas molim, danas smo se upustili u raspravu o pojedinačnim amandmanima koji su podneti. Ta rasprava je od strane poslanika DSS vođena korektno. Govorili smo o suštini amandmana i njihovoj celishodnosti u odnosu na predloženi tekst zakona i komentarisali pravnu i neku drugu suštinsku stranu tih amandmana koji su podneti. Ne vidim razlog za takvu vrstu nervoze i takvu vrstu agresivnog nastupa prema svojim kolegama u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da ih nazivate sektama i da skraćujete naziv DSS ukazujući na to da su to neke sekte. Prema tome, to što ste sada izgovorili, to je duboko nepoštovanje naših kolega koji ovde sede i koje mi nismo iskazali ni jednog trenutka danas za govornicom u ovoj Narodnoj skupštini. To je prva stvar vezana za povredu Poslovnika. Druga stvar, mi kada danas razgovaramo o ovoj temi, gledamo da razgovaramo o suštini amandmana, o onome što je podneto i gledamo da, kada govorimo o tom amandmanu, govorimo ono što u njemu piše i ono što u njemu piše predmet je diskusije i predmet je glasanja sutradan. Ako u amandmanu piše, a piše - obavljanje verskih obreda i rukovođenje crkvama i verskim zajednicama i njihovim organizacionim jedinicama mogu vršiti samo lica koja su državljani Srbije, a oni koji nisu moraju imati saglasnost nadležnog ministarstva. To znači da obavljanje ne može nikada bez saglasnosti ministra vršiti Aleksej Drugi kada dođe u goste našoj zemlji. To tako piše. Ako ste hteli nešto drugo da napišete, trebalo je to i napisati. Ako ste napisali ovo što ste napisali, nemojte izvrtati ono što ste napisali zbog javnosti. Svako može da dođe u Narodnu skupštinu da izvrši uvid u napisani amandman i da pročita ono što ovde piše. Prema tome,ako ste pogrešili, pa vam je sada žao, i meni je žao zbog toga. Ovde ovo piše. Kakve to veze ima sa sektama? Objašnjavao sam i ranije u svojoj diskusiji da oni koji destruktivno društveno deluju, koji čine krivična dela ili koji podrivaju osnovne vrednosti društva definisane Ustavom Republike Srbije, da ta lica podležu odgovornosti po drugim normama drugih zakona ove države i da pravna država nikada neće dopustiti da se tako nešto dogodi. Kakve to veze ima sa zaključenom enumeracijom verskih zajednica koje su predložene u članu 4. ovog zakona i u članu 11. Nikakve. To nema veze, to je potpuno skretanje sa teme. Zato, mi jednu ozbiljnu diskusiju o zakonu i Predlogu zakona, uz veoma uvažavanje većine amandmana koji su ovde podneti, tako sam do sada i diskutovao u odnosu na amandmane koji su podneti, u odnosu na motive onih koji su amandmane podneli, uz veliko uvažavanje i tih motiva, čak uz određeno saglasje, moje lično, sa motivima koje sam ovde čuo u diskusijama predstavnika SRS, potpuno je nenormalno da se ta diskusija obrće u nešto sasvim drugo, da se narodni poslanici DSS ili vladajuće koalicije optužuju za to da žele da uvedu zlotvorne verske sekte u Srbiju i da pretvore državu u prćiju verskih sekti. To zaista nije normalno. Na taj način ako diskutujemo, ako razgovaramo jedni između drugih, onda stvarno ne razumem na šta to liči. To je vrlo ružno. Mi ovde diskutujemo o zakonu, možemo različito gledati na motive, možemo različito gledati na obrazloženja amandmana, možemo i diskutovati. Mi smo to na jedan vrlo miran način do sada radili i pokušali da ukažemo zbog čega u kontekstu celine zakona pojedini od predloženih amandmana za nas nisu prihvatljivi, pošto oni koji podnose imaju pravo da obrazlože zbog čega baš treba da budu usvojeni. Ne vidim da to može biti razlog izvlačenju ovakvih diskusija koje smo imali priliku da čujemo.
Hvala vam. Verujem da naprosto do remećenja reda na sednici je došlo netačnom interpretacijom ili lapsusom, nadam se, gospodina Radovanovića. Budite ljubazni, molim vas, nema razloga, pobogu, proverite u stenogramu, svakako bih upozorio poslanika da je jednu stranku nazvao sektom ovde. Molim vas,10 minuta pauze na osnovu člana 105, da se proveri i da se uspostavi red. Nema razloga da se međusobno optužujete, jer mislim da nije bila takva namera. Potom će prvo po Poslovniku imati reč Nataša Jovanović, a to smo najavili već, naravno. Hvala. Za 10 minuta će biti, nadam se, moguće utvrditi po stenogramu šta je bilo. Vi ste po amandmanu, nema problema, regulisaćemo posle pauze. Hvala vam, gospođo Vojić. [[Posle pauze – 16,45]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavićemo rad. Nadam se da će uveravanja biti razmenjena u međuvremenu i potvrđena stenogramom. Zahvaljujem gospodinu Aligrudiću i gospodinu Radovanoviću na spremnosti da se vidi da li je to u redu. Po Poslovniku se javila narodni poslanik Nataša Jovanović, narodni poslanik Milica Vojić-Marković, pa narodni poslanik Nemanja Šarović. Idemo tim redosledom, a ako neko odustane, molim da mi date znak.
Gospodine Markoviću, dame i gospodo narodni poslanici, oko amandmana koleginice Vjerice Radete, koja je imala jasnu nameru i iznela svoj i stav SRS. Iz našeg izlaganja je bilo jasno, pre svega, ovlašćenog predstavnika, šta smo želeli da kažemo, ali se kroz ovaj amandman povela druga priča koja jednostavno nema veze sa stvarnošću i sa nekim detaljima koje ću sada usput da napomenem, zato što nije vredelo ni ono što smo govorili, ni neke primere koje smo iznosili. Imam utisak da je na drugi način suprotna strana, vladajuća stranka, želela da shvati podnošenje ovog amandmana. Nejasno mi je bilo od samog početka zašto su se velikodostojnici SPC uplitali u ovaj primer u prilog tome da nije prihvatljiv amandman. Moram da vam kažem ono što verovatno neki od vas znaju, a neki ne znaju. SPC ima svoj Ustav i svoje zakone, svoje propise i ne može niko, a to zna i gospodin ministar ni iz jedne tradicionalne zajednice da dođe na područje ovde, a kamoli da pripada sestrinskoj pravoslavnoj crkvi ili da je iz neke eparhije SPC, da vrši obred, a to vam je rekao i gospodin Marković, već samo da saslužuje u SPC. Sa druge strane, sve da zakon daje ne znam kakvu mogućnost, samo malo me saslušajte, kolega, crkva ima svoj Ustav i svoj zakon po kome može da kaže nekome da li je dobrodošao. Kao primer ću vam navesti i to. Ako dolazi neki sveštenik iz Amerike, on prvo mora da se u eparhiju u koju dolazi, Srpske pravoslavne crkve, jednostavno legitimiše, da pokaže kada je rukopoložen, svoju diplomu. I ne samo to, nego da od strane svog vladike i svoje eparhije ima dozvolu da učestvuje u sasluživanju liturgije. A to uverenje, čak može da bude staro najviše tri meseca, ne zamerite mi ako govorim napamet, ali mislim da sam u pravu, da nije pod zabranom sasluživanja, odnosno boravka u nekom hramu SPC za vreme vršenja obreda. Moram da vam kažem da kada je spomenut Patrijarh srpski,Patrijarh SPC je ovde u Patrijaršiji u Beogradu i on je uvek državljanin Srbije, odnosno SRJ, tako da taj primer nije u redu. Moram još da vam kažem, kada je u pitanju dozvola za odlazak našeg izabranog vladike za inostranstvo, setite se vladike Nikanora, australijskog i novozelandskog, sada ga je zamenio preosvećeni vladika Milutin, on je tada kada je trebalo da ode u eparhiju naše SPC, dakle, u inostranstvo, čekao na dozvolu godinu i po dana. Sve ovo je koleginica Radeta jasno i glasno napisala, da vrši obred a da je strani državljanin. Dakle, da vrši obred, pre svega misleći na hiljade, nažalost, lažnih misionara i onih koji vršljaju po Srbiji, govorila sam vam i po Rusiji. Vi možete da tumačite i zakon kako hoćete. Kada već znate, a zna i gospodin ministar, da SPC ima svoj Ustav i svoje zakone, svoje kanone po kojima postupa, kakav god zakon da donesete, znate da ona nikada ne bi dozvolila nijednom takvom lažnom misionaru, odnosno tim sektašima da dolaze i da vrše bilo kakav verski obred, jer naša SPC u tom smislu samo priznaje tradicionalne verske zajednice, kao što sam navela u članu 4, odnosno amandmanu na Predlog zakona. I onda je besmisleno da se mi dalje oko toga sporimo, jer valjda vam je jasno da je apsolutno i namera i ispravnost amandmana koleginice Radete na mestu. To što vi sada želite nekim drugim kontraargumentima, koji nemaju utemeljenje u stvarnosti i u onome što sam rekla, pozvala sam se na član 103. i 104, gospodine Markoviću, možda nisam rekla na početku prilikom javljanja o povredi Poslovnika, sada želite da se povadite zbog toga što zapravo ovaj zakon daje ovim drugima koje ne priznaje crkva i kojima nikada ne bi dala dozvolu, naša SPC. Zar ne mislite da bi mogao Racinger da dođe bez poziva crkve i bez poziva države u Srbiju onako kako hoće i kako njemu padne na pamet, i da javi, evo stižem za tri dana. E, kada bi to tako moglo. Radi se o jednoj vrlo ozbiljnoj stvari koju treba da posmatramo kroz ovakve argumente i ovakve primere, koji su jedino stvarni i ispravni, koje sam ja iznela, i to je ono što je bila namera SRS i uvažene koleginice gospođe Vjerice Radete.
Hvala, gospođice Jovanović, i na tonu, u skladu sa članom 103. i 104, koji vraća dostojanstvo ovoj raspravi. Nadam se da su govornici koji su tražili u međuvremenu po Poslovniku odustali? Niste, samo trenutak. Molim vas, sada smo imali poziv, javni poziv, nadam se da ste oboje odustali. Još jednom vas pitam, ako niste, izvolite, gospođo Marković, pa gospodin Šarović. Zbilja, i zbog teme, i zbog načina, i zbog spremnosti svih poslanika da dostojanstveno učestvuju i brane svoje stavove, i obaveze predsednika da vodi računa o ravnopravnosti svih učesnika, zbog održavanja reda, moraću da striktno poštujem Poslovnik. Do sada sam pokazivao toleranciju, sa namerom da se omogući rasprava i kroz prekoračenje vremena, i kroz govor o onome što nije na dnevnom redu, sve u nadi da ćemo poštovati međusobno dostojanstvo poslanika, ali zbilja ću morati da se strogo pridržavam Poslovnika, u protivnom, imaću primedbe, s razlogom, od drugih poslanika. Izvolite, gospođo Vojić-Marković, recite mi član?
Član 103. stav 1. Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, stvarno mi je drago što smo posle ovih 10 minuta, koje smo morali da napravimo, spustili loptu i sva nervoza i uzbuđenje su pretpostavljam iza nas. Činilo mi se u jednom momentu da se između sebe sporimo oko toga ko je bolji vernik od nas, a ne čini mi se da je to tema ovog zakona, niti je to ovaj zakon hteo da uredi. S druge strane, moram da prokomentarišem nešto što se provlači tokom prošlog , kao i tokom današnjeg dana, a to je pitanje sekti. Kao verujući čovek, kao što je i većina ljudi ovde u sali, i kao poslanik, dakle, predstavnik naroda, meni je drago što smo mi prepoznali opasnost od sekti i što pokušavamo na svoj način da rešimo to pitanje i pomognemo i državi i crkvi da to pitanje reše. No, čini mi se da nije dobro što smo odstupili od zakona koji rešava nešto sasvim drugo. On reguliše potpuno pravnu prazninu koja postoji u odnosu između države i crkve i mesto crkve u našem javnom životu i društvu. Zbog toga mi se čini da je potrebno da se vratimo na temu i da govorimo o ovom članu. Ne bih se složila sa mojom uvaženom prethodnicom gospođicom Jovanović o tome da li smo mi suprotne strane. Rekla bih da smo mi iste strane, jer se borimo da ovaj zakon bude što bolji, na korist i ove države, i crkve i našeg zajedničkog života. Zato vas molim da sevratimo na temu, da se koncentrišemo i da nastavimo na način na koji smo to radili tokom prepodneva.
Gospodin Šarović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću ili predsedavajući, kako god više volite, prekršen je Poslovnik Narodne skupštine, član 104, a reći ću naknadno kako, ali i član 27, a prekršili ste ga vi. Nije ovo prvi put da vi zloupotrebljavate svoja ovlašćenja kao predsednik Narodne skupštine, da dajete sebi za pravo da određujete kada ćete poštovati Poslovnik, a kada nećete, pa da sada pretite poslanicima i da kažete: ako ne budete dobri, ako ne prestanete da se javljate po Poslovniku, biću u prilici, u mogućnosti ili odlučiću da ga naknadno striktno primenjujem. Dakle, vi morate, ako primenjujete, a trebalo bi da primenjujete taj Poslovnik, da ga primenjujete stalno, a ne da ga primenjujete kada to vama odgovara, kada vam je takav dan ili ne znam na koji drugi način. Dakle, nemojte nikom pretiti primenom Poslovnika. Ovaj poslovnik je donet na vaš predlog...
Potpuno ste u pravu, po članu 104. stav 2. izričem vam prvu opomenu. Izvolite i nastavite.
Gospodine Markoviću, hvala vam. Ono što je bio osnovni red, to je da sačekate da završim svoje izlaganje, pa da mi onda ukažete koje sam eventualno članove Poslovnika povredio, pa da mi tada izreknete opomenu.
Gospodine Šaroviću, član 103. stav 2: "Niko ne može prekidati govornika, niti ga opominjati, osim predsednika Narodne skupštine, u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom". U odnosu na to sam vam izrekao opomenu po članu 104. stav 2, jer ste tvrdili da pretim narodnim poslanicima, a ja sam radio suprotno i to doživljavam kao obraćanje bez uvažavanja. Zbog toga sam vam izrekao prvu opomenu, a sada nastavite obrazlaganje.
Gospodine Markoviću, kao prvo, zahtevam da mi vratite vreme, niste imali pravo da me prekinete, jer ovo nije slučaj predviđen Poslovnikom. Javio sam se, dobio sam reč i imam pravo, u skladu sa ovim poslovnikom, da obrazložim povredu Poslovnika koja je, po mom mišljenju, učinjena. Gospodine Markoviću, vi ste sada sa pretnji prešli na delo i sada kažnjavate mene zato što ste vi zloupotrebljavali prethodno Poslovnik.Vi ste, gospodine Markoviću, taj koji po Poslovniku govori sedam ili osam minuta. Na to sam pravo ranije ukazivao. Ukoliko to učinite vi kao predsednik Narodne skupštine, kako onda imate moralno pravo da bilo kome drugom ukažete da je povredio Poslovnik ili da je prekoračio vreme. Dakle, kada primenjujete Poslovnik, onda krenite od sebe, gospodine Markoviću, pa prvo sebi dajte, ne ni jednu, dve, tu su već tri ili četiri opomene, pa oduzmite sebi reč, pa udaljite sebe iz sale, a onda dovedite nekoga od potpredsednika da dalje vodi ovu sednicu u skladu sa Poslovnikom. Da se vratim na ono što je bio razlog zbog koga sam se javio. Na krajnje nekorektan način, po ko zna koji put, puštate predstavnike vlasti da kažu ono što imaju, da iznesu svoje viđenje onoga što se upravo desilo, a mislim da to nije potrebno. Dovoljno su i pametni i valjda dovoljno dobro čuju građani Srbije da sami procene ko je šta rekao. Vi ste pustili predstavnika vladajuće koalicije da optuži kolegu Milovana Radovanovića iz SRS da je nekorektan, da im je rekao da su sekta ili bilo šta drugo, a onda krajnje tendenciozno prekinuli sednicu. (Predsednik:Vreme.) Dakle, osnovni red je bioda pustite nas iz poslaničke grupe SRS da odgovorimo, pa tek onda da prekidate sednicu. Očigledno je i to da niste imali razlog za prekid, kao i da sa tim prekidom ništa niste postigli. Dakle, nije ni prvi put da gospodin Miloš Aligrudić...
Molim vas da završite.
Gospodine Markoviću, već sam vas zamolio da mi odbijete vreme koje ste vi potrošili na vaše upadice. Ukoliko je potrebno, vratiću se na svoje mesto, pa ću se opet javiti po Poslovniku. Izvolite, odlučite vi.
Prvu opomenu sam vam izrekao na osnovu upozorenja koje sam dao pre nego što ste uopšte prišli govornici, ne pretnja, već upozorenje svim narodnim poslanicima zbog međusobnog dostojanstva. Potom sam vas jasno upozorio da ne kršite Poslovnik. Sada vam još jednom jasno kažem - budite ljubazni i završite, nisam u mogućnosti da vam vratim vreme. Budite ljubazni i završite u okviru vremena predviđenog Poslovnikom za objašnjenje povrede Poslovnika.
Gospodine Markoviću, upravo pokušavam da završim u trajanju od tri minuta, ali tri minuta vremena za koje mogu da se obraćam. Nemam nameru da se s vama ovde nadvikujem, niti da govorim, toliko sam pristojan, dok vi govorite. Vi meni uporno onemogućavate da narodnim poslanicima, ne samo vama, celom parlamentu ukazujem na povredu Poslovnika, a vi meni već treći put upadate u reč i trošite ta tri minuta. Dakle, mogu da siđem sa ove govornice, ali budite uvereni, gospodine Markoviću, da sa takvim ponašanjem nećete ništa postići. Niste vi ovlašćeni da upozoravate narodne poslanike da ćete primenjivati Poslovnik. Vi ste dužni svakog trenutka da ga primenjujete. Sama činjenica da ste rekli "ubuduće ću primenjivati Poslovnik" jeste priznanje da ga do sada niste primenjivali. Dakle, pozivam vas da prvo sebi, pošto ste priznali da ga niste primenjivali, izreknete opomenu zbog takvog ponašanja.
Hvala vam, gospodine Šaroviću. Ponavljam, kao što sam izneo upozorenje, naravno, tačno citirano, striktnim pridržavanjem Poslovnika. Mi se Poslovnika pridržavamo i kada postoji međusobna tolerancija. To nastojim da podržim, kao što sam nastojao da podržim održavanje reda na sednici. To je objašnjenje. Dao sam pauzu da se proveri, jer je jedan poslanik meni skrenuo pažnju da je drastično povređen Poslovnik i uvređena jedna stranka. Na osnovu toga su razgovarali, a i ja sam tokom pauze razgovarao i sa gospodinom Radovanovićem i sa gospodinom Aligrudićem, ali pošto postoje poslanici koji možda žele da budu naknadno obavešteni o razlozima ove pauze, koja nije uticala, svi koji su tražili reč pre pauze dobili su posle, citiram ono što je tražio i dobio narodni poslanik Miloš Aligrudić, po stenogramu, nema garancije da je tačan. Milovan Radovanović je, u okviru javljanja po Poslovniku, rekao: "Evo, završavam. Ako uzmemo u obzir vaše zalaganje za liberalizaciju i mogućnost registrovanja verskih sekti i demokratskog društva na kome insistirate, a koje je prisutno, suvišno je da se govori o tome. Da li možemo da govorimo o demokratskim sektama Srbije ili skraćeno o DSS". U odnosu na to, prateći diskusiju, shvatio sam da je u pitanju lapsus, odnosno druga vrsta asocijacije, te nisam izrekao nikakvo upozorenje narodnom poslaniku. Posle dobijanja stenograma međusobno su dali pojašnjenje i nadam se očito, jer se nisu javili za reč po Poslovniku ni predsednik poslaničke grupe DSS gospodin Aligrudić, ni ovlašćeni predstavnik za ovu tačku gospodin Radovanović. Dakle, nije bila u pitanju nikakva namerna uvreda, niti uvreda uopšte, već naprosto lapsus u načinu izražavanja koji je pogrešno asocirao. Hvala vam mnogo na razumevanju. Još neka poslanička grupa? Izvolite, gospodine Markoviću, po Poslovniku.
Izvinjavam se, ali tek sada stvari postaju jasne. Gospodin Milovan Radovanović je rekao - da li će sekte koje će ovim zakonom biti legalizovane dobiti prefiks demokratske? Koliko sam mogao da shvatim stenogram, a čini mi se da smo ga svi tako shvatili, nije mislio na DSS, već na sekte koje će ovim zakonom dobiti pravo državljanstva, da li će dobiti prefiks demokratska.
Gospodine Markoviću, izvolite stenogram i možete tačno da proverite šta je rečeno. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospođo Nestorović.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče Skupštine. Dakle, gospodin Omerović i ja podneli smo amandman na član 8. Član 8. definiše prava sveštenika, odnosno verskih službenika i to u većem broju stavova. Moj amandman konkretno odnosi se na stav 7. Taj stav 7. u ovom predlogu zakona glasi: "Sveštenik ne može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti ili iz drugih poverljivih saopštenja koja su mu data u vršenju njegove svešteničke službe". Predlažem da se ovaj stav promeni i da glasi: "Sveštenik koji je pozvan da svedoči u bilo kom sudskom postupku može uskratiti svoj iskaz o činjenicama koje je saznao u svojstvu verskog ispovednika". Važeći procesni zakoni u Srbiji zabranjuju saslušanje samo onih svedoka koji nisu oslobođeni čuvanja službene ili vojne tajne, dok u slučajevima verskih ispovednika zakoni govore o pravu uskraćivanja iskaza. Ova dva instituta sadržinski su potpuno različita, a radi konzistentnosti procesnog prava koja je od presudnog značaja za pravnu sigurnost stav 7. člana 8. Predloga zakona treba prilagoditi odredbama procesnih zakona.
Izvolite, narodni poslanik Meho Omerović, pa potom se javio gospodin Stevanović, Bralić, Krasić, Aligrudić, idemo povodom amandmana po poslaničkim grupama.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Veoma kratka dopuna ovoga što smo mi predložili kao amandman koji treba da postane sastavni deo člana 8. Veoma je razumljivo što je predlagač ovoliko pažnje posvetio u članu 8. pravima sveštenika, odnosno verskih službenika i što je, kao što je Ljiljana rekla, čak i devet stavova ugrađeno u ovaj član 8, jer je to zaista materija koja i treba u oblasti veoma preciznih i pažljivih podataka da da tačno određenje onoga koja su prava tih sveštenika i sveštenih lica i verskih službenika. Međutim, i pored toga, barem nama se čini da ovde još nešto nedostaje. Deo onoga što nedostaje pročitala je Ljiljana kroz amandman koji predlažemo. Čuli smo nešto što su i kolege poslanici radikali predlagali kada se odnosi na ovaj član 8. i zbog toga smo predložili da taj stav 7. Ono što je Odbor za evropske integracije, kroz amandman koji je i prihvaćen od vaše strane, gospodine ministre, ugradio, u stvari to je samo skraćenje ovog stava 7. člana 8, gde ostaje ova formulacija do pola. "Sveštenik ne može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti". Ostatak se briše. Mislim da je predlog koji smo mi dali malo potpuniji i na neki drugačiji, rekao bih, možda, kvalitetniji način taj deo odnosa crkvenih sveštenika reguliše. Ovakav predlog, po nama, čini mi se da na neki način i donekle zabrinjava. Zašto to kažem? Ako se mesto koje se spominje i razrađuje prilikom bogosluženja, u kome se vrši ta božija služba, postane mesto gde se propagira mržnja, imali smo, nažalost, i u bliskoj i u prošloj istoriji da su ta mesta bila mesta gde su i ti sveštenici propagirali mržnju, to je nešto što je i protivustavno i protivzakonito, i za to niko ne snosi odgovornost. Barem mi ovde ne vidimo kroz ovaj stav 7, a koji upravo govori o tim pravima sveštenika. Dakle, gde je odgovornost za to što je eventualno, kroz služenje, i kršenje zakona i Ustava i širenje mržnje. Postoje još neki detalji koje mislim da će kolega Aligrudić i Zakonodavni odbor ispraviti kroz tehničku redakciju. Ako pažljivo pogledate u članu 8. stav 3. se kaže - verski službenici su slobodni i nezavisni u skladu sa zakonom i autonomnim pravom crkve ili verske zajednice, što je, naravno, u redu, međutim, u poslednjem stavu država štiti službenu uniformu itd. u skladu sa autonomnim pravom crkve ili verske zajednice. Izgubi se ono i zakonom. Dakle, zbog tehničke redakture, Miloše, korektno da se i ubaci i ovo što stoji u trećem stavu da bude samo reč, nisam možda pažljivo pratio, izvinjavam se. Predviđeno je da sveštenici i verski službenici ne mogu biti pozvani na odgovornost, vraćam se na stav 4. ovog istog člana, pred državnim organom za svoje postupanje prilikom obavljanja ove dužnosti, o čemu sam govorio. Dakle, nije precizirano, da pojasnim onu moju primedbu koja se odnosi na odgovornost za nešto što će se izreći, vi ovde ne precizirate ko i kako kontroliše te autonomne propise verskih zajednica i kako se postupa po njima, na kraju krajeva. Dalje, predviđeno je da sveštenik odnosno verski službenik ima pravo da učestvuju u svim vidovima javnog života, što je sasvim u redu, osim ako je to zabranjeno unutrašnjim pravilima ili pojedinačnim odlukama crkve ili verskih zajednica. Međutim, ovaj stav, gospodine ministre, je u koliziji sa članom 41. Ustava Republike Srbije, koji definiše Srbiju kao sekularnu državu, gde je crkva odvojena od države. Više puta vi ovde niste eksplicite napomenuli u članu 2. i ova neusklađenost mogla bi i čini mi se otkloniti se preciznijim definisanjem na koji način bi sveštenici u stvari mogli da učestvuju u javnom životu i kako. Da li ćete vi to doraditi kroz neka uputstva, sada neću o tome da oduzimam kolegama vreme, ali evo mislim da i ovaj predloženi naš amandman na neki način možda pojašnjava ovo o čemu sam govorio.
Hvala, gospodine Omeroviću. Narodni poslanik Branislav Stevanović, tri minuta po Poslovniku, a potom narodni poslanik Rajko Bralić ispred poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, hteo bih, uz podršku podnosilaca amandmana na član 8, gde se govori o pravima sveštenika i verskih službenika, da i prenesem mišljenje mojih komšija i jednog broja poznanika na skupovima, slavama, sahranama. Hteo bih da prenesem primedbe, a znam da mi ne možemo da utičemo toliko, a vi, gospodine ministre, možete na određeni način da utičete, a to je, recimo, neujednačen kriterijum kada su u pitanju usluge naših sveštenika, pre svega popova. Primedbe građana su na to da jedan pop određuje neku cenu, a drugi ništa, što znači da tu treba da postoji ujednačeni kriterijum kada su u pitanju usluge sveštenika. Takođe, hteo bih da iznesem, da podržim, pošto smo imali jednu priču iz Šapca da se sveštenik bavi biznisom, mislim da se tu ne vidi ništa loše, da može čovek da se bavi biznisom i smatram da bi sigurno daleko poštenije se bavio biznisom nego određeni broj političara. Da navedem ličnu primedbu, uticaj jednog broja sveštenika, posebno verskih vođa, koji se mešaju u politiku, a ovde u ovom članu je naglašeno da se dozvoljava uticaj, mešanje u politiku bukvalno da kažem, posebno kada je u pitanju Katolička crkva, znamo da je u ranijim ratovima bilo slučajeva gde su se sveštenici mešali. Uglavnom su bili glavni raspirivači mržnje, i naravno imamo i više primera, što znači da su određeni sveštenici, odnosno verske vođe podržavali neke političke lidere, što se pokazalo da je to veoma loše u našem svakodnevnom životu. Da kažem na kraju da vaše obaveze kao ministra pravde, hteo bih da kažem da, izvinjavam se, lapsus, gospodine ministre vera, hteo bih da kažem da bi trebalo da posvetite pažnju posebno zaštitinaših crkava i manastira na Kosovu i Metohiji, putem međunarodnih institucija utičete na obnovu i zaštitu naših kulturnih spomenika. Takođe hteo bih da skrenem pažnju da utičete i na dešavanja u Hrvatskoj, masovno pokatoličenje Srba, znači da to svetska javnost ipak zna o tome šta se dešava. Takođe skrenuo bih pažnju i ovo kada je u pitanju gradnja verskih objekata, a najavljeno je na Kosovu i Metohiji da će biti izgradnja negde preko dvesta džamija, takođe da se tu uvede red jer to ne može nikako da definiše strukturu stanovništva koje se nalazi na toj teritoriji, nego ipak da tu postoji neka normalna regulativa. Hvala.
Hvala vama, gospodine Stevanoviću. Dakle, Rajko Bralić, izvolite. Potom ako nikog nema drugog iz poslaničke grupe po ovom amandmanu reč će imati Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je veoma delikatno. Kako god odlučimo mi imamo problem. Pod pretpostavkom da se ispoveda serijski ubica, što je u praksi moguće, počinilac strašnih krivičnih dela, čedomorka, šta god hoćete, dakle govorim o najstrašnijim krivičnim delima jer to nažalost u životu jeste tako, i ako imamo crkve koje imaju kanonizovan oprost greha, kao što je Rimokatolička crkva, dakle, imate mogućnost da greh bude otkupljen, što je naravno strašno, to se, po mom shvatanju stvari, kosi sa svim što je ljudski, sa moralom u najširem smislu i sa svim drugim stvarima koje možemo jednostavno dati regulama države. To je jedan deo problema. Drugi deo problema je autonomnost svešteničkog ili misionarskog ili nekog sličnog poziva koji čineći ovo čini samu suštinu jednog verskog obreda i verskog opstojavanja, na taj način što bi se moglo dogoditi ili makar se nadam da se događa da neko prekidajući da vrši greh, čineći ispoved od tog trenutka pa nadalje, to više ne čini. Ali, ovo su da kažem božje stvari, a u životu to može da izgleda sasvim drugačije. Moram da kažem da i ovako kao što stoji u zakonu i kao što je u amandmanu uvaženih kolega postavlja veliku dilemu, ljudsku, moralnu i svaku drugu. Postoje svetovne profesije, kao što su lekarska profesija, koji su zakleti Hipokratu, govorio je uvaženi kolega jutros o tome, koji takođe u razgovoru sa pacijentom mogu da saznaju najstrašnije stvari iz života pacijenta i mogu dobiti saznanje o najstrašnijem krivičnom delu koje je pacijent izvršio. Moram da kažem, evo javno govorim, ne znam šta ovde valja učiniti. To je za mene dilema koju ne mogu da prevaziđem, jer je u argumentaciji za i protiv toliko jednog i drugog da je jako teško doneti odluku. U članu 8. ispod naslova ''Prava sveštenika odnosno verskih službenika'' piše: Sveštenik ne može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti ili iz drugih poverljivih saopštenja; ovo drugo nema, znači ispovesti i tu je tačka; zahvaljujem, gospodine ministre. A u amandmanu, koji su uvažene kolege, koleginicaNestorović i kolega Omerović napisali, piše: Sveštenik koji je pozvan da svedoči u bilo kom sudskom postupku može uskratiti svoj iskaz po činjenicama koje je saznao u svojstvu verskog ispovednika. Opredelio bih se za ovo što je u ovom prokomponovanom stavu 7. člana 8. ostalo u zakonu da stoji. Uz sve dileme i ograde koje imam, ovo je nešto u čemu nikad u životu ne bih želeo da učestvujem ni u kakvom svojstvu, jer je to samo po sebi strašno. Hvala vam.
Da, skrenuta je pažnja da postoji još jedan amandman koji je u međuvremenu postao sastavni deo zakona. Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Krasiću, po ovom amandmanu. Potom narodni poslanik Miloš Aligrudić, pretpostavljam.
Gospodine Markoviću, posle opomene koju ste izrekli Nemanji Šaroviću, sad sam stvarno malo zaplašen i sa strahom ću da diskutujem, jer me strah da ne odnesete i vi neke patike mom sinu, pa da on nema više patike. Ali, preuzeo sam rizik. Tako je u jednom trenutku i Nataša Mićić uradila i posle tri meseca više nije bila predsednik. No, da idemo redom. Posle ove intervencije stav 7. ima smisla. Zašto ima smisla? Jer, ako se neko lice predloži za svedoka, obično sud, ne obično nego mora da postavi pitanje, a o čemu bi on mogao da svedoči, na koje okolnosti, šta je on, kakav je njegov status, kako je došao do tog saznanja, pa ukoliko se kaže da je u pitanju sveštenik i da je to što on treba da svedoči sastavni deo ispovesti pred tim sveštenikom, onda stupa na snagu ovo kako je napisano. Ovo što se predlaže amandmanom malo okreće stvari, te ukazuje da sveštenik može da se pozove uvek, u bilo kom sudskom postupku, ali kad dođe vreme da svedoči o činjenicama i okolnostima koje se tiču, e sad je ovo neispranvo, verskog ispovednika. To za naš jezik nije prihvatljivo. U suštini se takođe svodi na isto, ali u krajnjoj varijanti. Mislim da je ova varijanta mnogo bolja posle ove intervencije. Međutim, ovaj stav 7. mi je dobar povod da još ispričam neke stvari, a očigledno nemam sreće sa ministrima Vlade Vojislava Koštunice, kako dođem za govornicu tako dobiju svi želju da puše. Evo o čemu se radi. Vatikan je na čelu jedne vrlo dobre organizacije, neki je zovu "crna internacionala", raspolaže najmoćnijom obaveštajnom službom, poseduje najveći broj konspirativnih redova organizacija, počev od Opus Dei-a, društva isusovaca, franjevaca, jezuita itd; ima posebnu šemu međusobne komunikacije, počev od običnog župnika, preko biskupa, nadbiskupa, do svih mogućih delova unutar vatikanske strukture, preko državnog sekretarijata itd, vrlo komplikovana organizacija. Ona nije toliko državna koliko je religijska, u smislu organizacije Rimokatoličke crkve koja se raširila na sve kontinente, s tim što ima problem da ovih 500 kilometara nikako već 10 vekova ne može da savlada i da pređe preko Drine, i naravno iz toga proističu sve njihove frustracije. S obzirom da je iskorišćena pozicija, da je zahvaljujući Piju XII pokrenuta akcija ujedinjenja Evrope i stvaranja NATO pakta i imajući u vidu činjenicu da je krajem 90-tih godina Vojtila podneo jedan memorandum državama članicama OEBS-a, sa zahtevom da se što pre priznaju Slovenija i Hrvatska, što je kasnije bio uzrok svih ratnih zločina koji su se desili na teritoriji bivše Jugoslavije, imajući u vidu da je Vojtila više puta ponovio zahtev Klintonu i ostalim čelnicima kada će da bombarduju Srbe, ukazala se potreba da vidimo šta kažu zvanični dokumenti i papiri, svesni rizika da je Vojtila dosta dugo držao jednu zabranu. Pošto se vatikanska arhiva tretira kao lična arhiva Pape, bila je zabrana korišćenja podataka do 1922. godine, a sada je to podignuto do 1939. godine, ali praktično sve ove aktivnosti Vatikana, koje prevazilaze samo crkvena pitanja, nego mnogo više zadiru u pitanja politike i očuvanja interesa vatikanske kaste, pojavila se potreba da se preko Haškog tribunala traži nalog kojim bi se obavezao Vatikan da otvori svoje arhive i da se vidi kakav je uticaj bio Vojtile i Vatikana na razbijanje bivše Jugoslavije. Naravno, niko nije smeo da pomisli da potraži od njih takav podatak. Drugi primer ću da iskoristim da bih ukazao na tu opasnost. Drugi primer je bio nedavno, pre godinu dana, kada je Karla del Ponte, posle šest meseci tajnih pregovora sa državnim sekretarom, obavestila javnost da se Ante Gotovina krije u franjevačkim samostanima u Hrvatskoj. Naravno, došlo je do oštre osude kako je to smela da kaže, Vatikan ne skriva nikoga, pogotovo ne ratne zločince, a onda je izašao odgovor da Vatikan nije dužan da sarađuje sa Haškim tribunalom jer nije država, tako da su oni neki put država, a neki put nisu država. Neki put potpisuju međunarodne ugovore, neki put učestvuju na međunarodnim konferencijama, neki put ne učestvuju. Nekada su imali svoju Katoličku akciju, kao moćnu političku organizaciju, a pre toga su zabranjivali sa katolicima da idu na izbore. Sada imaju tzv. narodne i demohrišćanske stranke. Onaj jadni Batić ne zna šta znači demohrišćanska stranka, da prilepi neki naziv, a ovamo se kune kako je neki pravoslavac. Ali, ajde, sve kod nas može zato što se ne zna, ne znaju ljudi, ne čitaju knjige kod nas. Kada se pojavio taj spor, to je ono kada su franjevci iz Hercegovine i Dalmacije rekli Karli del Ponte da oni ne kriju Gotovinu, a ona može da izvrši inspekciju, pa u krajnjem slučaju može i ispod onih haljina da ga traži. Karla del Ponte, duboko razočarana, rekla je da se kaje što je katolkinja. Sada da vam ne pričam kako je to sa svedočenjem. Oni imaju problem celibata, imaju sijaset problema, zato i pada sveštenički red, osiromašuju dijeceze, semeništa se gase i da ne pričam dalje. Njima je potreban Sibir, njima je potrebna Srbija i uzimam za primer nešto što mi svakodnevno možemo da primetimo i da vidimo, primer naše SPC i onih koji su krenuli u težak napad protiv SPC. Prvo oni unutar crkve povodom Lavrentija, koji je osam puta ljubio ruke Papi Jovanu Pavlu Drugom, pa je čak vodio sveštenike u Kanadu, pa i onaj ekumenski sabor u Asiziju. Tamo je Papa pozivao ne samo predstavnike crkava, sekti, nego i one vrače, jer treba navodno Papa da napravi jednu veru za ceo svet, jedna ekonomija, jedna politika, jedna vera. To je cela formula globalizma. Vodite računa da se ne uklopite u to, s obzirom da u nekim izjavama koje sam čuo tokom načelne rasprave prepoznajem filozofa iz Šimanovaca, onog Mirka Đorđevića, kolumniste "Danasa". On je zadužen upravo za to. Naravno, prepoznajem i u aktivnostima nevladinih organizacija i ove sekte zvane B92, gde se proziva SPC, sveštenici, pa čak se i u našim medijima objavljuju izjave neimenovanih sveštenika povodom nekih sporova koji nemaju nikakve veze sa svetovnim pitanjima. Vodite računa, jer sve koji to rade i koji pomažu u razaranju SPC imam da nazovem sektašima, bez obzira na opomenu i na druge stvari, jer jedino tako u srpskom jeziku postoji takva reč kojom može da se skrene pažnja na nešto što razara dušu ovog naroda, a pre svega udara u moral i društvene vrednosti Republike Srbije, moral i društvene vrednosti svih građana. I zato, kada u amandmanima SRS vidite da je napisano crkva ili tradicionalne verske zajednice, onda to prepoznajte u skladu sa amandmanom koji je podnet na član 4. Predloga zakona. Vodite računa da se ne prave neke druge improvizacije jer mogu da vam kažem, sada se vraćam na stav 7, da ova formulacija kako je napisana štiti verske sekte i nešto što nam dolazi sa one strane Atlantika, što ima zadatak da razori dušu jednog naroda, jer će onda ti navodno kvazisveštenici, koje ćete na neki način da priznajete samim činom uvođenja nekog registra da zloupotrebe ovo što je napisano svim varijantama u stavu 7. člana 8. Vodite računa jer će stav 7. da se odnosi i na ove sledbenike tog verovanja satanističkog, Munovog, na ove vradžbine, na ove isterivače đavola i ove druge, jer će svaka šuša moći da se predstavi da je sveštenik. Sada vas vraćam na početak današnje rasprave kada sam napomenuo da neki ne znaju šta je crkva, oni misle da je to građevina. Ne znaju da postoje verske sekte i neke druge navodno verske organizacije i navodno verske zajednice, koje u formalno-pravnom smislu nemaju crkvu. Za neke je potrebna obična ledina, za neke je ulica, za neke je priroda, za neke je kamen. Neki navodno koriste neke druge objekte, a neki na svakom mestu mogu da sprovode svoju religiju i da vrše bogosluženje. Primer za to su vam neke televizije koje kod nas postoje, koje vrše bogosluženje, zašto ne reći. Antistrejt ličnosti koje vode emisije, za sve njih je hepi dej, teraj, ohej, izuzetno, pričaju sve i svašta. Emisija "Peščanik", možete da čujete takve napade na nešto što je normalno u našoj državi, ono se iskrivljava, postaje nenormalno. Svojevrsne sektaše imate u političkim strankama, naročito u onima koje finansira Tači. Nekada su bili na lakim drogama, sada su na jačim drogama. Smešno vam je. Znam da vam je smešno, ali oni se nude na srpskom tržištu. Oni se nude ili kao versko opredeljenje ili se nude kao neko političko opredeljenje. Onda zbog jednog sumanutog shvatanja kako treba da izgleda demokratija, možemo samo da se okrenemo pa da kažemo gde je sistem društvenih vrednosti. Znači, crkva nije samo građevina, to treba da se zapamti.
Hvala, gospodine Krasiću. Izvolite, narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvolite.
Amandman na član 8. ovog zakona govori o obavezi svedočenja sveštenika, radi se o stavu 7, s obzirom da se na to amandman odnosi. Međutim, pročitaću stav 7. kako glasi u izvornom tekstu, kako ga je predlagač predložio i kako predlog sada izgleda. Predlog zakona kaže: ''Sveštenik ne može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti Zakonik o krivičnom postupku svakako predviđa da ona lica koja su sveštenici i koja obavljaju dužnost ispovedanja mogu da se oslobode svedočenja u okolnostima vezanim za krivični postupak i lica koja su optužena za krivična dela. Tu se radi očigledno o onim delima za koja društvo, a zato ih je stavilo u Krivični zakonik, smatra da zaslužuju takvu vrstu tretmana, da zaslužuju poziciju krivičnog dela i oni koji vrše takva dela, naravno, koji su optuženi za takva dela, sudi im se u krivičnom postupku. Ovaj član zakona, koji govori o tome da sveštenik ne može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti, deluje šire od onoga što je rečeno u Zakoniku o krivičnom postupku. To znači praktično da sveštenik, iako sada ima obavezu u parničnom ili upravnom postupku da svedoči o svim okolnostima koje zna i ne sme odbiti svedočenje, ne sveštenik, nego lice koje se ispovedilo svešteniku, nije zaštićeno od svog prava da kaže, da se ispovedi svešteniku i da ono što je ispovedio svešteniku ostane tajna. Ovom odredbom u ovom zakonu to se omogućava. Prema tome, jedna norma koja u krivičnom postupku deluje ovim se praktično proširuje na sve vrste zakonskih postupaka, za sve vrste procesnih pravila u kojima se može tražiti svedočenje i definitivno oslobađa lica koja vrše dužnost ispovedanja da o onome što su kao ispovest primili i saznali, ne moraju svedočiti. To je jedini smisao ove odredbe, njen pun i pravi cilj. Mislim da ako je logika u krivičnom postupku na jednoj strani takva, nema nikakvog razloga da se ta logika promeni kada je reč o drugim procesnim pravilima u našoj državi, kada je reč o upravnom postupku ili o građanskoj parnici ili pak vanparničnom postupku. Zato smatram da ovaj amandman ne bi trebalo prihvatiti, jer je formulacija koja je data u stavu 7. člana 8. sasvim dobra i rešava ovaj problem koji inače u postupcima postoji.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula. Izvolite.
Rešenje koje je predloženo u članu 8. stav 7. je veoma dobro i tu ne mogu da se stave nikakve ozbiljne primedbe. Kada je reč o postupcima, a posebno krivičnom postupku, treba naglasiti da postoje dve vrste svedoka. Oni koji su oslobođeni svedočenja i oni koji su privilegovani, oni koji mogu da svedoče, a zakon im dozvoljava mogućnost da odbiju da svedoče. Sveštenik ulazi u red tri profesije u Zakonu o krivičnom postupku, a to su branilac, lekar i sveštenik, koji su oslobođeni dužnosti svedočenja. Dakle, zbog prirode tih profesija i zbog poverenja koje postoji između vernika i sveštenika, klijenta i branioca, pacijenta i lekara, oni su oslobođeni svedočenja. Amandman bitno sužava ono što Zakon o krivičnom postupku daje. Naime, ovde se od svih sveštenika privileguje samo onaj koji je istovremeno i verski ispovednik. Pošto vernik može imati sveštenika u okviru parohije, župe ili druge teritorijalne organizacije određene verske zajednice ili crkve koji je istovremeno i verski ispovednik i svešteno lice koje obavlja određenu službu u prisustvu vernika, zato je ovde veoma bitno da bilo koje svešteno lice kome se vernik ispovedio ima položaj privilegovane osobe, odnosno osobe koja je oslobođena svedočenja. Ovaj amandman ne treba prihvatiti jer bitno sužava prava sveštenika koja mu daje Zakon o krivičnom postupku. Dakle, bilo koji sveštenik, a ne samo onaj koji je istovremeno i verski ispovednik.
Zahvaljujem se gospodinu Mamuli. Gospodin Matić ima reč, izvolite.
Povodom ovog zakona nisam se javljao uopšte i ovu priliku ću iskoristiti da sam Predlog zakona pohvalim i da pohvalim činjenicu da su Republička vlada i ministar vera smogli snage da uvedu red i u ovoj oblasti, koja je poslednjih godina bila u jednoj, možemo da ocenimo, anarhističkoj gotovo dozi uređena. No, kada je u pitanju amandman poslanika Mehe Omerovića i Ljiljane Nestorović, on se zasniva na činjenici da ovaj amandman podnose ateisti. Sam smisao vere nalazi se u svetoj tajni ispovesti. Molim da uvažimo činjenicu da se smisao postojanja hrišćanstva zasniva na nekoliko svetih tajni, a između ostalog i na svetoj tajni ispovesti. Ukoliko ne uvažimo tu činjenicu, onda je potpuno besmisleno da uređujemo ovu oblast. Ukoliko ispuštamo činjenicu da je potrebno sačuvati svetu tajnu ispovesti kao nešto što je kamen temeljac hrišćanstva, u tom smislu je nedopustivo da poslanička većina prihvata ovakve predloge, zato što unošenje ovakvih amandmana u sam predlog zakona mislim da obesmišljava uopšte čitavo postojanje zakona. Zbog toga ću, a nadam se i svi ostali razumni poslanici, biti protiv ovog amandmana i smatram da će sam zakon, upotpunjen sa nekoliko vrlo dobrih predloga, a mislim na nekoliko vrlo dobrih amandmana, velikom većinom proći.
Zahvaljujem se gospodinu Matiću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, ovaj amandman svakako treba odbiti, jer član koji govori je sasvim jasno definisao kada sveštenik može biti pozvan da svedoči o činjenicama i okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti. Međutim, mene je podstaklo da neku reč kažem ovo što je gospodin Bralić rekao. Ovde se uglavnom govori o pravu na svedočenje i o sudskom postupku, jer veoma često u zanimanjima, kao što je sveštenik i lekar, morate da se uzdržite od svedočenja i kada to od vas ne traže. Uzmimo jednu pretpostavku koja se desila u mom životu,a 42 godine kako sam lekar, da je jedna mlada žena izvršila pokušaj samoubistva. U ispovesti ili intervjuu je rekla da to čini zbog toga što dete koje ima sa suprugom nije njegovo. Ostajete u dilemi da li ćete vi o tome svedočiti, reći drugome i šta ćete onda uraditi. Da li ćete naneti moralnu štetu njoj ili moralnu štetu suprugu. To je jedna dilema koja mora da se uzme u obzir kada se definišu pojedini članovi ovog zakona. Što reče gospodin Bralić, uzeli ovako ili onako, uvek ćemo biti u dilemi da li smo u pravu ili smo pogrešili. Nešto drugo bih hteo kratko da kažem. Ovde je pomenuto to da se jedna organizacija naziva jednim imenom koje u stvari predstavlja naziv za kanonske propise o bogosluženju u hrišćanstvu. To što je ta organizacija onakva kako je opisana, ne znači da mi o njoj treba da drugačije mislimo, jer je tim imenom nazvano i bombardovanje Jugoslavije kao Milosrdni anđeo. Moja intenca u govoru pre podne je bila da suštinski objasnim naziv onoga o čemu je govorio uvaženi poslanik iz Radikalne stranke.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneoposlanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi tražimo da se promeni prvi stav u članu 9. Evo, radi javnosti da bi se znalo šta reguliše ovaj član. Ovim članom se reguliše pravna sposobnost i verskih zajednica. Vlada predlaže da 1. stav glasi: ''Crkve i verske zajednice koje su registrovane u skladu sa ovim zakonom imaju svojstvo pravnog lica.'' Tri momenta su vrlo bitna, crkve i verske zajednice, to je nešto što reguliše član 4. Predloga zakona, činom registracije, prijave kod nadležnog organa, po ovom zakonu se stiče svojstvo pravnog lica. Pošto smo podneli amandman na član 4, samo da se podsetimo, to je onaj član koji je imao naslov Subjekti korporativne verske slobode, pa je to kasnije prepravljeno na Subjekti verske slobode, pošto ovo - korporativne ništa ne znači. Jednostavno - crkva se ovde doživljava u ovom zakonu kao izraz kolektiviteta nekih pojedinaca. Mislim da je to pogrešan stav. Mene čudi da crkve i verske zajednice nisu tražile da se promeni shvatanje o tome u zakonu. Crkve i verske zajednice crkvu i crkvenu organizaciju ne doživljavaju kao građevinski objekat i ne doživljavaju kao neku organizaciju slučajno zatečenih pojedinaca. Sada neću da ulazim u nešto što je teološko, jer smo na terenu svetovnih pitanja. Mi tražimo da u članu 9. stav 1. glasi: "Crkve i verske zajednice iz člana 4. ovog zakona imaju svojstvo pravnog lica". Ovde se stvarno postavlja pitanje, šta znači registracija SPC, a mislim da je uvredljiva sama pomisao da neko treba nekoga da registruje. Dakle, ministre, znam vaš koncept, ali iznosim moj stav, iznosim vam stav koji imam povodom ovog pitanja. Sada kada ste već otvorili ovu temu, onda moram da vam kažem i za neke stvari koje kasnije slede, gde opet niste u pravu. Kada se nalazite na terenu ljudskih prava i sloboda, onda za korišćenje nekog prava i neke slobode nije potreban zahtev nekome, već ta prava i te slobode postoje po slovu Ustava, a neke samim činom rođenja, a vi ste za pravni subjektivitet na nekim mestima tražili registraciju, a negde prijavu, a negde zahtev. Da vas vratim na ono što smo juče pričali, vi ste jednostavno crkvu shvatili kao političku stranku u smislu mogućnosti regulisanja njihovog pravnog položaja u skladu sa Ustavom, a poštujući pravo pojedinca. Nalazimo se apsolutno na terenu ljudskih prava, prava koja pripadaju pojedincu. Kakva crna korporativna kolektivna prava, o čemu to pričate? Zato vam kažem, vi crkvu ne shvatate, vi je shvatate kao političku organizaciju, kao sindikalnu organizaciju, kao kolektivitet koji je nastao zbirom pojedinačnih vernika i to je apsolutno pogrešna stvar. Teološki pogrešno postavljena stvar kada je u pitanju sloboda veroispovesti. Nije poenta ovog amandmana u tome što sada pričam, to smo pričali kada je bilo govora o članu 4. Mi smo tražili intervenciju u članu 4. da se jasno preciziraju ovih sedam crkava i verskih zajednica. To je nešto što je priznato. Sve ovo drugo, ja ne znam šta bi moglo da bude. Ne možete vi da uporedite jedno srpsko društvo sa jednim američkim društvom, ne možete, ili sa holandskim društvom. Neuporedivo je. Kada je Regan počeo da se približava Vojtili, digli su se veliki nemiri u Americi, jer ima neki amandman njihovog Ustava, koji je vrlo kratak i govori da je crkva odvojena od države, i napali su, tek su kasnije shvatili da je to bila koalicija kako da se rasturi istočni blok i kako da se rasturi Jugoslavija, pa su se primirili, pošto je Čikaška dijeceza jedna od najvećih u organizaciji Rimokatoličkih crkvi. Znači, mi priznajemo po zakonu svojstvo pravnog lica crkvama i verskim organizacijama u smislu člana 4. ovog zakona, ali u smislu našeg amandmana kojim tražimo intervenciju. Ovo drugo ne može da ima svojstvo pravnog lica. Zašto ne može? Ne može iz jednog prostog razloga, 50 ljudi se nađe na jednom mestu i kažu, mi ćemo da verujemo u kamen, mi verujemo u Maradonu. Kako sada vernici koji veruju u Maradonu, koji je dobro igrao fudbal, sada treba da imaju status da li verske organizacije, da li bilo čega, ne ulazimo u vašu terminologiju, i ona treba da dobije svojstvo pravnog lica? Može, po Zakonu o udruženjima građana, ali nema nikakve vere tu. To nije religiozni teren. On ne postoji. Ili ovi glumci, Tom Kruz i ovi koji pripadaju tim sektama, Milan Panić, Gašo - Jehovin svedok. Po toj logici i svi homoseksualci mogu da registruju versku organizaciju. Kad bi podneli kod vas prijavu, ne znam kako bi vi njih odbili. Oni veruju u nešto. Gde je tu bog, gde je religija, gde je tradicija? Nema, ali oni veruju, ali vaš zakon dozvoljava. Sad vi meni možete da kažete da lažem. Prošli put sam vam pričao, kada ste govorili o Zakonu o hipoteci, da ne može da zaživi. Sinoć vaša televizija objašnjava da pet meseci nema ništa od tog zakona. Bilo je zakona o korporaciji za osiguranje stambenih kredita, a vi ste rekli da radikali lažu. Ko je dobio kredit? Niko. Da vam ne ređam redom zakone koje ste donosili, a koji ne mogu da se primene. Vi ste sve osporavali: niste u pravu, nije tačno što pričate vi radikali. Život vas demantuje. Ukoliko se ovakav zakon usvoji kako ga vi gurate , vi ćete videti u kratkom roku ko će sve biti registrovan, legalizovan, ozvaničen. Pustite vi tu priču da imaju neke sekte kojima ne odgovara da se registruju po ovom zakonu. Na početku sam vam rekao da ako želite nešto da sprečite, nešto što je nemoralno, što ugrožava život, slobode, prava čoveka i građanina, a krije se iza nečega što je, navodno, versko osećanje ili sloboda veroispovesti, a nema veze sa poznatim verama, poznatim religijama, da je u funkciji uništavanja ovog društva i ove države. Ovaj narod, koliko god da je pritisnut problemima, ipak ima neku veru, veru u boga, veru u sebe, pa se vraća u crkvu, pa se i ljuti na crkvu, pa se miri, pa zove na slavu itd. Dajte da priznamo ono što je tradicionalno, što postoji, što i živi. Meni se možda neka verska zajednica ne sviđa, ali to je neko moje lično pravo, ali ne mogu da osporavam tim ljudima da veruju. Ali, imam prava da dignem glas protiv verskih sekti koje uništavaju društvo, koje truju decu. To nema veze sa religijom. Na zapadu se od svega napravi religija. Pronađe se neki kamen. Kako su Gospu našli kod Međugorja? Trebale im pare za rat. Tako i Musolini pre Drugog svetskog rata - išli Italijani da se klanjaju nekoj Madoni u Francuskoj, on video da velike pare odlaze tamo, sedne sa Piom Dvanestim, dogovore se, utvrde da se tu negde pojavila neka Madona i svi Italijani došli i ostavili pare tu. Da ne pričam o Fatimi itd. To je u okviru njihove vere, neka oni u to veruju, ne mogu da osporim to, postoje vernici, raširili su se preko celog svega, treba da postoje ovde, ima vernika, ne ulazim u njihova verska osećanja, ali kako me terate da imam isti osećaj sa satanistima, da poštujem njihova verska osećanja, koji imaju neke rituale koji su neprihvatljivi za civilizovani svet. Pod uticajem ovih droga, danas svako pusti film i zamisli neku religiju, javi mu se neka halucinacija i video nešto, pa sad priča o tome. Čak 60 ljudi se šeta zemljinom kuglom i predstavljaju se da su papa. To je podatak Rimokatoličke crkve. I ona ima problema sa tim, mada i pravi sekte. Dokaz za to jesu ekumenski sabori, ekumenski sastanci, pa zadnjih 15 godina delovanje Svetskog saveza crkava. Ministre, nadam se da znate da postoji jedan apel da mi istupimo iz ekumenskog dijaloga, jer ekumenizam na ovom prostoru znači potčinjavanje, unijaćenje i slabljenje SPC. Ako slušate i one vladike i one teologe koji tumače sve ono što se dešava na tim skupovima, gde se pozivaju i vračevi, i čitav niz sekti, to SPC ne treba. Iznosim svoj lični stav, on nikoga ne obavezuje. Kao što, osim jedne šačice ljudi koji će za šaku dolara da prodaju i dete, i porodicu i svega da se odreknu, podržavam sve one u SPC koji ne žele da pozovu Benedikta XVI i koji se protive tome. Jovan Pavle Drugi je sebi postavio za cilj da do 2000. godine poseti Srbiju i Rusiju, a od njegovih poseta Bugarskoj, Rumuniji, Gruziji, pa ranije i Grčkoj, da vam ne pričam kakvi su problemi bili. U Grčkoj, samo oko priznavanja novog kalendara, gotovo da se raspala Grčka pravoslavna crkva. Vodite računa da pojedinim odredbama ovog zakona, između ostalog i ovom odredbom člana 9. stav 1, gde mi kažemo da se po zakonu priznaje svojstvo pravnog lica, a to znači da u pravnom životu može da bude nosilac prava i obaveza. Nama se sviđaju ovi stavovi koji dalje slede, koji omogućavaju nižim organizacionim oblicima unutar crkve da poseduju svoje posebne račune itd, uvažavajući činjenicu kakva je organizaciona struktura SPC, kakav je značaj vladike, eparhije i te njihove ograničene samostalnosti unutar SPC. Znamo da to treba da se prihvati. Mislim da prihvatanjem amandmana na stav 1. člana 9. i prihvatanjem amandmana na član 4. ovaj zakon može da postane ozbiljan i u ovoj, po nama, vrlo pogrešnoj koncepciji. Nemojte vi mnogo da se sekirate šta će da vam kaže neko iz inostranstva, da li vi narušavate verske slobode ne priznajući status, najšire posmatrano, verske organizacije nekoj problematičnoj družini, koja se predstavlja da je verska organizacija ili da je neka verska sekta. Niko neće da vas napadne zbog toga. Što se tiče ovoga sa zapada, puna mi je torba dokumenata iz kojih se jasno vidi da EU ne razmišlja o SCG, čak se razmišljaju i o Makedoniji, BiH. Uopšte ne razmišljaju o našem prijemu. Prave neke modalitete, neke faze: prva, druga, treća, te bezbednost, te otvorena lista, te ovo, te ono. Ovo što su imali skoro na Komisiji za evropske integracije, to je bila komemorativna sednica. Od toga nema ništa. Nemojte samo građane da dezavuišete i da ih obaveštavate, kao, evo samo ovo da ispunimo i sutra smo u Evropi. Nema ništa. Šta god mi da ispunimo, nema od toga ništa, zatvoren posao. Proces integracije u Evropi je zatvoren. Kasnije ću da vam pričam zašto se Papa naljutio na EU.
Reč ima ministar.
Amandmanom na ovaj član, tačnije rečeno, obrazloženjem koje je dao gospodin Krasić, približili su se potpuno dve nepomirljive koncepcije: koncepcija koju zastupa SRS i ona koju zastupa SDP. Nijedna od te dve koncepcije nije koncepcija ovog zakona, a strah koji od ovog zakona iskazuju SRS i SDP, iako potpuno različito motivisan, jeste nešto što ih udružuje. Iz straha vi imate potpuno drugačiju koncepciju zakona. Ipak, da prvo pogledamo šta jeste koncepcija ovog teksta o kome raspravljamo, ne nekog potencijalnog, nekog virtuelnog. Ono u čemu ste se sada približili, jeste shvatanje SDP: da je crkva odvojena od države, te da zato što je odvojena od države nije potrebno zakonom uopšte regulisati šta su prava građana koji pripadaju javnim zajednicama kakve su crkve i verske zajednice. Dakle, njihova prava su regulisana u samim crkvama i oni kao građani u javnom prostoru ne treba kao zajednica da imaju nikakva prava. Drugi je tvrdnja SRS: da je ponižavajuće da SPC bude registrovana i da činom registracije dobije status pravnog lica, zbog toga što je SPC starija od bilo koje postojeće države i bilo kog pravnog sistema, i što uopšte, kao svaka pravoslavna crkva, nije nastajala kao zemaljska ustanova, nije nastajala na pravnom sistemu, nego na otkrivenju. Dakle, došao je sin Božiji među ljude, nešto im saopštio, deo ljudi je to razumeo i iz tog razumevanja je formirana zajednica koja traje 2006 godina. Neosnovan je strah da će ovim zakonom da se u Srbiji uvede teokratija. Evo zašto je neosnovan. Vaša početna pretpostavka o tome, gospodine Omeroviću, jeste premisa da ovaj zakon uvodi paralelan pravni sistem, ako sam vas dobro razumeo. Paralelan pravni sistem postoji otkako postoji crkva. Crkva je uvek imala svoj unutrašnji poredak, svoj pravni sistem, svoju logiku, svoje tipike i kanone i svoja dokumenta koja su uređivala odnose u toj zajednici. Taj pravni sistem je uvek živeo u istom obliku, u horizontima različitih pravnih sistema država, od vremena progona do 313. godine tajno, a od 313, kada je priznata hrišćanska zajednica, priznat je i njen pravni poredak. Pravni poredak vizantijske države i pravni poredak crkve su bili kompatibilni. Nisu se više sukobljavali. I pravni poredak srednjovekovne Srbije i pravni poredak SPC nisu u svemu potpuno identični, ali su vrlo bliski. Dušanov zakonik nije isto što i crkveni ustav, niti je bilo koji zakon iz srednjeg veka isto što i tipik nekog manastira, ali se ta dva pravna sistema nisu sudarala. Pravni sistem crkve je preživeo i srednjevekovnu državu, i epohu prosvetiteljstva i pre toga renesanse, i parlamentarnu demokratiju i monarhiju, i republike 19. veka, i živeo je uporedo sa komunističkim pravnim sistemom i u Rusiji i u Srbiji i u drugim zemljama, gde postoji, i živi danas. Svuda i uvek se podrazumeva da je to paralelan sistem. Začuđujuće je što vi pitate, gospodine Omeroviću, a pita i koleginica Nestorović, ko kontroliše taj sistem. Taj sistem ima unutrašnje mehanizme kontrole. Nikada niko nije njega uspevao spolja da kontroliše, ni u doba najmoćnijih careva; sve pretenzije da se spolja kontroliše unutrašnji poredak u crkvama su završene neuspehom. Taj pravni sistem ima svoju unutrašnju autoregulativu, samokontrolu. On je usmeren tako da njega kontroliše onaj ko je na čelu crkve, a na čelu crkve je Bogočovek. To je kontrola tog poretka. Ovaj zakon ne uvodi dva paralelna sistema. On, gospodine Omeroviću, samo konstatuje da ta dva pravna sistema postoje i da su uvek postojala i da treba da postoje, a zakon se i ne bavi time. Zakon se bavi sledećim pitanjem – šta su prava građana Srbije, ne vernika, nego nosilaca vere, građana koji su se potčinili tom pravnom poretku, crkvenom pravu, i koji su svoj život posvetili veri? Da li ti ljudi koji su nosioci vere, koji prihvataju kanone i crkveni poredak, da li oni imaju svoja građanska prava? Da li kao pojedinac svaki đak bogoslovije ili medrese ima neka prava i da li crkva i verska zajednica kao javna zajednica ima neka svoja realna prava u društvu? Koja su to prava, čemu ona služe i kako se koriste? To je ono čime se bavi ovaj zakon. Zaista samo time. Ne bavi se nikakvim uvođenjem teokratije. Ovaj se zakon odnosi na oko 8000 ljudi u Srbiji. Tih 8000 ljudi koji su nosioci vere, koji nose veru, imaju li oni prava; koja su njihova prava? Ima li pravo đak Bogoslovije da mu država dotira boravak u internatu ili nema? Ima li pravo đak Medrese u Novom Pazaru da dobija dečiji dodatak ili mora da dođe njegova nana ili majka da pita može li ili ne može? Time se bavi Zakon. Bavi se pitanjem da li sveštenik ima neka prava i koja su njegova prava u društvu. Voleo bih, a neko od kolega je pominjao taj problem, i vernici su voleli, da je ovim zakonom propisano da crkve i verske zajednice moraju da kažu koliko koji obred košta. U jednoj verziji zakona to je stajalo. Ja sam od toga odustao iz jednog jednostavnog razloga. Suviše malo dajemo crkvi, suviše malo dajemo sveštenicima da bismo imali pravo da tražimo. Da mi, kojim slučajem, kao u nekim normalnim zemljama, dajemo plate sveštenicima, da pravoslavni sveštenik u Srbiji dobija platu kao što je dobija u katoličkoj i protestantskoj Slovačkoj, mogli bismo da kažemo tom svešteniku – nemoj da naplaćuješ obrede, nemoj da naplaćuješ ništa, dobio si platu, i to je sve. Da slučajno sveštenik u Srbiji dobija platu kao u Rumuniji, mi bismo to mogli; da svaka parohija u Srbiji dobija dva bruto lična dohotka visoke školske spreme, kao što je dobija u Hrvatskoj, o čijem je pravnom sistemu danas rečeno mnogo lošeg, mogli bismo nešto od sveštenika da tražimo. Ništa im ne dajemo, ne možemo to da tražimo. U Hrvatskoj svaka parohija, a to je najniža crkvena jedinica, dobija mesečno dve bruto plate visoke školske spreme, a to znači jedna za sveštenika i ona jedna, pošto je visoka, za dvojicu crkvenjaka. O tome se radi u ovom zakonu. Radi se o tome da li onaj ko je posvetio život veri, da li neko ko stvara, ikonopiše, neko ko peva u crkvenom horu, ko pokušava da spoji izvornu muziku sa nekim modernim trendovima u muzici, da li on ima pravo kod Ministarstva kulture da konkuriše za dotacije? Do sada nije imao. Mi mu kažemo – zakonom imate pravo, zato što je to kultura koja nije usko konfesionalna, to nije kultura koja je samo za vas pet hiljada, to je kultura koja pripada ovom narodu. Zato imate pravo da vaše ustanove budu dotirane. Ovo je zakon koji kaže Muzeju SPC i muzeju, ako ga bude u Novom Pazaru – imate pravo da dobijate novac iz državne kase zato što vi obavljate važnu kulturnu službu. Ovaj zakon kaže monasima – imate pravo na opšte zdravstveno osiguranje, jer je bezdušno da živite u manastirima i da se osigura samo jedan od vas, idete svi na njegovu knjižicu, pa mu u kartonu stoji da boluje od svega. Šta je tu loše? Gde je tu teokratija? Gde su tu neka specijalna prava koja su data crkvi?! Ovde se radi o ljudima, o nosiocima vere. Naravno, članom 8. data su određena prava, prirodna prava koja pripadaju svešteničkom dostojanstvu. Prirodno je da sveštenik ne može da bude pozvan da svedoči o okolnostima koje je saznao prilikom ispovesti, zato što to pravo pripada dostojanstvu njegove službe. Prosto ne može; isto kao što je neko zaštićen čuvanjem državne tajne, sveštenik ima pravo da bude zaštićen čuvanjem svete tajne ili bilo koje tajne koju vrši. To je znak njegovog svešteničkog dostojanstva. Ovim Zakonom država kaže svešteniku: mi poštujemo tvoje dostojanstvo. Kaže učeniku bogoslovije i studentu teologije: ti imaš ista prava kao i drugi studenti i, naravno, što se mene lično tiče, kažem im: vaša uloga u društvu, vaša uloga u humanizovanju odnosa, u negovanju solidarnosti, skromnosti, u razvijanju saradnje sa drugim ljudima, u negovanju samoodricanja, samopožrtvovanja –ogromna je i nezamenjiva; vaša uloga u odbrani dostojanstva ličnosti je nezamenjiva, vaša uloga u širenju ideja slobode je važna za ovo društvo. To je poruka ovog zakona. Ako želite da se uključite i da pomognete ovom društvu svojom energijom, svojim iskustvima, država vam to ovim zakonom omogućava. Ako ne želite, ne morate jer imate punu autonomiju. Autonomija, odnosno paralelan pravni sistem je podrazumevajuće stanje već 2006 godina, tačnije rečeno od 313. do danas. Kad meni neki ljudi kažu da ovim zakonom Srbiju vraćamo 200 godina unazad, ja tačno njima mogu da izračunam, ne otprilike, koliko oni vraćaju Srbiju unazad svojim shvatanjem crkve – u 311. godinu, a to znači 1690. i ne znam koliko godina. Pribojavaju se – kad dođe 313. godina,kad crkva bude priznata, kad više ne bude marginalizovana, omalovažavana, getoizovana, kad uđe u društvo i kad normalno priznamo ljude vere – da će nastati smak sveta, ustavni udar i preokret u Srbiji, da će Srbija postati teokratska država. Neće, zato što nijedna država nije ovakvim zakonom postala teokratska. S druge strane, druga bojazan. Zaista, sve su ove rasprave korisne; zahvaljujem, pre svega poslanicima koji su dali amandmane, zato što su oni iskazali određenu bojazan. Imam puno razumevanja za bojazan zato što tri godine, sedeći u ovim klupama, osim za zakon o državnim i drugim praznicima, pred izglasavanjem svakog zakona ruka mi se malo osećala uplašenom jer sam se pitao: šta će biti kad ovaj zakon stupi na snagu, kakva će biti posledica. Za ovaj nemam dileme. Razumem i strah koji pokušavaju radikali da prenesu građanima. Ali mi moramo, gospodo, ipak da neke stvari ozbiljno raspravimo. Ozbiljno je pitanje ko je registrovao sekte i otkud sekte uopšte kad nema ovog zakona. Vi kažete – ovaj će zakon da stvara sekte, a pričate o tome da Srbiju ubiše sekte. Otkud sekte, da li ih ovaj zakon pravi? Ne, gospodo, to je napravio zakon iz 1953. godine i 1977. godine i Zakon o udruženjima građana. Ja nikad nisam imao običaj da kažem nijednu, ne samo lošu, nego nijednu kritičku opasku na račun ljudi koji su na mom mestu bili pre mene. Ali, gospodine Radovanoviću, vi ste bili duže nego ja na ovom mestu. Zašto Srpska radikalna stranka nije donela zakon i zabranila sve crkve osim ovih sedam? Gde vam je taj zakon? Zašto niste pozatvarali i porazbijali sve te tajne organizacije o kojima danas ovde pričate? Zašto niste – ne vaše ministarstvo, znam da to nije bila nadležnost vašeg ministarstva, a imali ste sva ministarstva? Što to niste uradili? Gospodine Krasiću, ovaj zakon veze sa sektama nema i nemojte zaista da me ubeđujete da je ovo zakon koji je pogrešno koncepcijski postavljen i da je ovo trebalo da bude zakon protiv lažnih verskih organizacija. Ovo je zakon o pravim, autentičnim crkvama i verskim zajednicama, a ne zakon o lažnim verskim organizacijama, o lažnom predstavljanju, o zloupotrebama vere. Te i takve pojave i procese tretira krivični zakon i mnogi drugi zakoni. Nemojte da tražite sada da donosimo zakon o tome da zabranjujemo sekte, a nismo pri tom obezbedili nikakvo dostojanstvo SPC, koja nam je bila i država i kultura i koja je 500 godina bila državotvoran faktor: prenela i sačuvala sećanje naroda na slobodnu državu, i podigla narod, i dala mu duhovne snage da izdrži ropstvo i da ponovo stvori slobodnu državu. Mi sad ganjamo neke tamo fantome, a nismo u stanju da se dogovorimo i da se normalno ponašamo prema onome kome smo dužni. Ovaj zakon želi da uspostavi taj normalan odnos, ne da ganja fantome. Da bismo nekome napakostili ili da bismo zabranili sekte, onda je najbolje da ne registrujemo nikoga? Pošto će ovaj zakon iskoristi sekte, 'ajde onda da ne registrujemo ni SPC, pa neka i dalje bude u položaju da vaši pravnici tumače da je SPC fizičko-pravno lice; pa neka i dalje budemo u poziciji da kad eparhija registruje kola obraća se Ministarstvu vera da dobije potvrdu da eparhija postoji i da je ona pravni subjekt. Ne možemo više tako. Moramo da uvedemo red. Moramo prvo da se odužimo onome kome smo dužni. I posle ovog zakona, naravno, odmah će doći zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama. Dakle, gospodo, sekte i parareligijske organizacije o kojima govorite su danas registrovane. Ovim zakonom one neće biti registrovane.I sami navodite primere nekih stranih političara koji pripadaju sektama. Recite mi ime jednog čoveka u Srbiji koji predvodi neku destruktivnu sektu. Ne znate. Zašto ne znate? Zato što nemate zakona koji će da mu kaže: ako hoćeš da se registruješ, dostavljaš ime, prezime, sedište; opisuješ unutrašnje organizacione jedinice, unutrašnju strukturu; izlažeš osnove učenja i daješ dokaze o tome ko te finansira. Pa kad to sve sagledamo, možda ćeš biti registrovan, a možda nećeš. Ali danas uopšte ne znate ni ko su ni gde su zato što im niko nije nudio nikakvu registraciju. I vi, gospodine Krasiću, ne morate da ironišete na ono što sam vam rekao tamo kad smo pušili i pili kafu (pušenje je porok); nemojte vi da ironišete kad vam kažem da se ovog zakona boje sekte. Boje se. Zašto se boje? Pa odgovara im zakon iz 1953. godine, odgovara im zakon iz 1977. godine, čak su protiv i neke male nove protestantske crkve – protiv kojih ja, kao što vidite, nemam ništa, nemam potrebu da presuđujem u dogmatskim sporovima. Meni je dovoljna moja pravoslavna vera, a ako je neko ostao žedan na toj veri pa mu duša tražila neku drugu, neka nađe u drugoj crkvi, ali ako mu je duša stvarno žedna smisla i vere. Nemam dakle predrasuda prema njima, ali i poneki od njih su me ubeđivali da je komunistički zakon bio idealan. Zašto je komunistički zakon idealan? Prvo, zato što ne postoji niko; taj zakon ne priznaje Srpsku pravoslavnu crkvu, ne priznaje nikoga. Sve svodi pod zajedničku imenicu. Gospodin Radovanović je citirao danas član iz tog zakona gde su svi jedno te isto, i niko nije ništa; niti ko ima imena, niti ko ima tradicije, niti je ko šta uradio, niti se kome šta nudilo. Prosto, to je zakon koji je omogućio crkvama pravo da vrše svoja bogosluženja i zaštitio ih od progona. Rečeno je – niko vas neće dirati, zatvorite se u svoju portu, bolje iz porte uđite u oltar, tu radite svoj posao, činodejstvujte – i ne izlazite nigde. To je tako bilo u jedno vreme; to vreme se, naravno, menjalo, bilo je tu i saradnje i dobrih primera, ali nije o tome reč. Reč je o tome da svaka crkva i verska zajednica mora da ima svoje ime i prezime i da nismo uzalud jednim članom zakona to predvideli. Ne samo da mora da se zna ko predstavlja crkvu i kakva je njena unutrašnja struktura, osim za ove tradicionalne, i odakle se finansira i kakvo je njeno učenje - osim tradicionalnih, ponavljam - nego je predviđeno da svako ko istupa u javnost, ko izdaje "Kulu stražaru", ko drži teološki fakultet, ko ima humanitarnu organizaciju, mora da kaže ko je. Svaka čast Adri za ono što je uradila u toku rata šaljući narodu pomoć u Sarajevo, ali Adra mora da kaže: Adra – humanitarna organizacija Hrišćanske adventističke crkve koja pripada uniji jugoistočne Evrope. Svaka čast baptistima kada hoće da daju deci poklone za Novu godinu, ali oni ne mogu da kažu da je doneo Deda Mraz, nego kažu – mi smo Hrišćanska baptistička crkva koja želi preko svoje humanitarne organizacije da učini ovo i ono dobro deci. Onaj ko prima tu uslugu ima pravo da kaže – da; ima pravo da kaže – ne. Radio, izdavačka delatnost, fakulteti, humanitarna delatnost – svi će morati da navedu pun naziv svog osnivača da bi građani znali kada im neko nudi nešto, ko je taj. Mislim da je neosnovan strah od toga da ovaj zakon uvodi teokratiju, ne uvodi nego obezbeđuje prava za nosioce vere u Srbiji. Nosioci vere su đaci verskih škola, sveštenici najnižih rangova, sveštenici najviših rangova i verski službenici. Moraju da imaju svoja prava. Nosioci vere su kulturni poslenici koji rade u muzejima, bibliotekama, koji će po ovom zakonu sutra da osnivaju i naučne ustanove koje će da proučavaju i štite i usavršavaju metode zaštite kulturnih dobara. To su sve nosioci vere. Da li oni imaju pravo, gospodo, drugovi, iz Socijaldemokratije, da li imaju građanska prava ili nemaju? Vi, gospodo i braćo radikali, kada govorite o sektama, nemojte da koljete tele za kilu mesa. Nemojte da tražite da ne donosimo zakon koji će omogućiti prava za ovih osam hiljada ljudi koji vrše vrlo važnu društvenu funkciju, koji nam usavršavaju moral, kod kojih se dolazi za utehu, koji pomažu u nevolji, kojima se ljudi obraćaju kada su izgubili sve orijentire, ideološke i istorijske, koji iz svog iskustva koje je sabrano u crkvama nastoje da nam otvore puteve, da nam nahrane duše. Nemojte da tražite zbog nekih tamo vaših stvarnih ili izmišljenih, fantomskih organizacija, da pustimo niz vodu ovih osam hiljada ljudi. Drugo, jedino se kolegi Radovanoviću izvinjavam, nije korektno tražiti od Demokratske stranke Srbije i od današnje Vlade da donese zakon po kome će zabraniti sve osim tradicionalnih, a vi koji ste bili u mnogo povoljnijoj prilici da to uradite niste doneli takav zakon. Bili ste u povoljnijom prilici samim tim što ste potpuno ignorisali evropsku orijentaciju Srbije. Današnja Vlada ne ignoriše, mora da se dogovara i neće da unosi u zakon odredbe kojima diskriminiše ljude. Ne može da unese u zakon odredbu da bogosluženje može da vrši samo građanin Srbije kada znamo da u Srbiji osim SPC i Islamske zajednice sve verske zajednice i crkve imaju svoja vrhovna sedišta u drugim državama i da iz tih drugih država dolaze biskupi, sveštenici da vrše bogosluženje. Kako možemo da im zabranimo? Ne možemo da zabranimo, nema razloga da zabranimo. Ima razloga da budemo u dobrim odnosima sa svim crkvama zato što nas one povezuju sa skandinavskim zemljama, sa zapadnom Evropom. Nemamo razloga da se zatvaramo kao društvo i da kažemo: imamo samo SPC i ona nam je dovoljna. Nije nam dovoljna; a čak i da nam je dovoljna, mi imamo građane, 30% građana koji pripadaju drugim verama i drugim zajednicama. Ti građani su konstruktivni građani ove države. Ovo je zakon koji hoće da iskaže dobru volju svima, ovo je zakon kojim država nudi saradnju svima. Ovo je zakon kojim država pokušava da ispravi grešku što je ignorisala crkvu i verske zajednice, da im omogući identitet, subjektivitet i da onda, bože zdravlja, do Vidovdana donese zakon i vrati svima oduzetu imovinu. Jer, oduzeta imovina crkvi nije isto što i oduzeta fabrika. To nije imovina fizičkog lica. To je bilo javno dobro, to je bilo dobro u službi svih ljudi. Nije bilo ničije privatno dobro, i zato treba da se vrati crkvama: zato što crkve nemaju drugu imovinu do one koju joj je dao narod. Vraćajući tu imovinu crkvama mi je vraćamo ponovo narodu. Ovo je jednostavan zakon, vrlo jednostavan uz sve nedorečenosti, uz sve moguće stilske rogobatnosti. Ovo je jedan vrlo jednostavan zakon, kakav imaju sve države. Ovo je zakon koji nam je neophodan jer ga jedini nemamo. Ne možemo se sada izgovarati time što nismo doneli nov ustav, jer postojeći Ustav to omogućava. Raniji ustavi nisu omogućavali ovaj zakon. Ustav iz 1990. godine traži ovaj zakon, ne samo da ga omogućava. Ovaj zakon kasni, trebalo ga je doneti mnogo ranije. Nikakvih štetnih posledica od primene ovog zakona biti neće, biće samo vrlo korisne posledice. S jedne strane, ispravićemo ono što nas žulja, što osećamo kao bol – tu nepravdu i diskriminaciju kojoj su izloženi verujući ljudi. Jer, ne sumnjam, da je gospođa Nestorović bila ministar vera umesto mene, isti dan bi primetila da tu nešto nije u redu i pokušala bi da zaštiti te ljude. Nije stvar u nečijem hiru. Dakle, ispravljamo jednu nepravdu. Istovremeno, omogućavamo prostor tradicionalnim crkvama i verskim zajednicama i svima drugima koji imaju kulturni, duhovni, obrazovni potencijal da učestvuju u preoblikovanju društva, u njegovom humanizovanju, u izgradnji harmoničnog društva, u harmonizovanju socijalnih odnosa. To postižemo ovim zakonom. Sa druge strane, ovim zakonom uvodimo red koji je zakon iz 1953. godine pretvorio u haos. Želimo zakon koji uvodi pravdu i red. Nismo pravili zakon po meri ničijih strahova – ni radikalskih strahova od sekti, ni vaših strahova od crkava. Nismo namirivali ničije želje, nego smo namirivali pravdu ovim zakonom. Svi su dobili ono što im spada. Država je napravila jednu jako fer ponudu crkvama i verskim zajednicama. A crkve i verske zajednice, ma šta mi mislili o tome kako su država i crkva odvojene, svuda su partneri države u vršenju socijalnih poslova. Ovo je zakon koji prepoznaje novog partnera, koji ga uvažava i koji ga poziva na saradnju. Ne poziva ga da preuzme državnu vlast, ko bi pristao da da vlast, nego ga poziva da pomogne, da sarađuje. Ne poziva nikakve sekte da se registruju jer su već registrovane i postoje, nego ih poziva da se legitimišu; ako postoje da kažu ko su, ko ih je osnovao, kada ih je osnovao, gde žive, koliko ih ima, kakva im je unutrašnja organizacija, kakvo učenje i, vrlo važno, a to će doći sa zakonom o nevladinim organizacijama – kako se finansiraju. Prirodno je da se to zna. Dakle, zamenimo strah opreznošću. Oprez je nužan pred ovim zakonom, to ja znam. Ali, oprez ne treba da prerasta u paranoju i ne treba da se spušta u politički nekorektno interpretiranje samog teksta zakona. Najlakše je, najbolje je, jednostavne i jasne odredbe čitati onako kako su napisane. Ne treba ništa tu učitavati, raščitavati, prečitavati i unositi svoje projekcije – bilo strahove, bilo nadanja – u nešto što je potpuno jednostavno i potpuno obično. Ovo je najjednostavniji zakon koji ste imali prilike da razmatrate. Rekao sam juče na početku rasprave, ova vrsta zakona je retka, a vi ste peti skupštinski saziv u istoriji moderne Srbije koji je pozvan da se odgovorno i savesno postavi prema ovom zakonu. Ne donose se često, donose se retko; i nemaju sreću svi poslanici da kažu da su učestvovali u donošenju ovakvog zakona. Zato je neophodno da budemo odgovorni i korektni prema tekstu. Pri tom, nemam nikakvo pravo da sprečavam bilo koju interpretaciju. Imam pravo da kažem da su dosadašnji razgovori bili dobrim delom razgovori ne o tekstu zakona, nego o socijalnim ambijentu u Srbiji i o religijskoj strukturi Srbije. Ovaj zakon, doduše, stabilizuje religijsku strukturu. Ali kako se živi i šta se radi u kojoj crkvi, šta je uradio neki pop, ili hodža, ili rabin, pa da li bi on zbog toga trebalo da uživa prava ili ne bi trebalo – time ne možemo da se bavimo. Bavimo se načelima. Ovde su samo načela izložena, ništa drugo. [[Aplauz.]]
Nakon iscrpnog objašnjenja ministra, za repliku se javio narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite. Nakon Zorana Krasića, za repliku se javila narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Gospodine Markoviću, vi po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Obradoviću, 32 minuta je trajao odgovor na amandman.
Gospodine Krasiću, ovo vreme vam neće ući u vaše vreme za repliku, po Poslovniku za predstavnika predlagača, člana Vlade, nema ograničenja po pitanju vremena. Vi to znate naravno kao izuzetan poznavalac Poslovnika, 15 sekundi sam vam oduzeo vremena.
Gospodine Obradoviću, vi ste taze na tom mestu, pa me niste razumeli. Samo sam konstatovao: 32 minuta je trajao odgovor predstavnika Vlade ...
Da li sam taze ili ne, to nema nikakve veze sa onim što piše u Poslovniku.
Da li mogu da završim rečenicu a da me vi ne prekidate?
Molim vas da ne polemišete sa predsedavajućim.
Najosnovniji je red, kada neko završi rečenicu, ako imate nešto da kažete, ali ne na pola rečenice. Strpite se malo, taze ste tu, novi ste, treba da se upoznate prvo sa tim Poslovnikom. Znači 32 minuta je trajao odgovor predstavnika Vlade na amandman SRS koji se ticao... [[Žagor.]]
Molim narodne poslanike da omoguće gospodinu Krasiću da obrazloži razloge za repliku.
Da li može? Dobro. Naravno, u 32 minuta nijednom rečju se nije pomenuo amandman. Pomenuli su se strahovi. Ne plašim se niti vas iz DSS, niti vaše vlade. [[Žagor.]] Dobro, da li može sada? Narod nema potrebe da se plaši, jer vi ste tradicionalno neobavešteni. Međutim, narod zna jednu izreku: koga zmija peči, on se i guštera plaši. Interesantna je stvar da ste u istom vremenskom periodu koristili pravo da odgovorite kao kada su to radili Vlahović, Đelić, Pitić, onaj Milosavljević, Nataša Mićić, svi koji su sada debela opozicija, debela ladovina. Obično se to kreće negde od petnaest do šest, računaju tada je udarno vreme. Bilo mi je izuzetno drago zbog onoga što ste sa ove govornice 32 minuta saopštavali. Ljudi su zapamtili strahove, ljudi su zapamtili da se Socijaldemokratska partija boji da vi uvodite teokratsku državu. Nemojte da se plašite, nema ništa od teokratske države, to će biti sektaška. Ona je po svom sastavu sektaška. Sve je isparcelisano. Sekta G17, sekta Vuk, sekta DSS, sve je to po sektama. Ministarstva su sektaška. Sada je malo Mlađa to poremetio pošto je UBPOK pod njegovom kontrolom, Vuk drži onaj Generalni inspektorat itd. Idemo dalje. Rekli ste da SRS se zalaže da SPC bude fizičko-pravno lice. Od koga ste to čuli? Pročitaćete stenogram, vrlo lepo piše šta pričate vi. Vi svašta ispričate pa na kraju demantujete. Pozivate se na neki zakon iz 1953. godine. Rođen sam 1956. godine i nijedan nije rođen čovek pre 1953. godine. Vi se pozivate, pa onda kažete, gospodin Radovanović je bio ministar, što nije pogasio sekte, pa onda i vi niste mogli da pogasite sekte. Prvo ga optužujete što nije pogasio sekte. A onda nije mogao gospodin Radovanović da pogasi sekte. Ne znam , taj proces rasuđivanja mi je problematično kod vas. Pričate o vraćanju neke imovine, a ovo se uopšte ne dotiče vraćanja imovine.
Vreme, gospodine Krasiću.
Molim vas, gospodine Obradoviću, valjda ćete da opcigujete period nevaspitanja koji nije dozvolio Skupštini da radi u regularnim uslovima.
Čijeg nevaspitanja?
Vi ste opominjali neke, gospodine Obradoviću, nisam ja.
To vam je sve kalkulisano, vreme za repliku vam je tri minuta, sada ističe peti minut. Molim vas.
Znam, ali vi ste upozoravali, gospodine Obradoviću, nisam ja.
To sam sve uračunao u ovo vreme.
Dobro, nema nikakvih problema. Moram da vodim računa, jer 3.000 su patike, Nemanja šta da ti radim.
Po Poslovniku, prvo gospodin Marković. Vi ste se javili, gospođo Nestorović, za repliku. Prvo po Poslovniku, gospodin Marković, pa gospodin Aligrudić. Ovo je replika. Izvolite.
Ukoliko ministar ne zna svoje obaveze, onda bi predsedavajući trebalo da mu ukaže kako treba da se ponaša u Narodnoj skupštini. Ovo je naš dom, naše radno mesto, ministar je tu da dođe da pokuša da obrazloži zakonski projekat koji predlaže, a prethodno izlaganje od tridesetak minuta ministrovo i ovo izlaganje sada je služilo mnogo više za onako suptilno vređanje poslanika nego za obrazlaganje zakonskog projekta. Prema tome, gospodine ministre, mnoge zakonske projekte smo mi ovde i obradili i usvajali, ili nismo usvajali, a da ministri nisu sedeli tu. Da li ćete sedeti ili nećete, nije samo vaš problem. Drugo, pomešaste vi, ko jedan ministar iz vaše koalicije na saveznom nivou kada onom Englezu reče, molim vas nemojte mešati žabe i babe na engleskom, onako tarzanskom engleskom. Učio sam francuski ...
Molim vas da ne dobacujete govorniku.
Sada ću da ti pročitam, we dont mix frogs and grandmothers....
Molim vas, omogućite govorniku mogućnost da izlaže ...
Prema tome, molim da mi oduzmete ovo vreme, ovu nekulturu da smirite. Dame i gospodo narodni poslanici, nijedan amandman SRS, nijednim slovom, nijednim zarezom nije bio protiv prava tradicionalnih crkava, nijednim zarezom nismo bili protiv prava verskih zajednica. Ali je suština je da vi hoćete verske sekte da pretvorite u verske zajednice i u tradicionalne crkve. Prema tome, ministre, onog trenutka kada ih registrujete, one će imati apsolutna prava kakva ima i SPC i sve ostale crkve. Ministre, nemojte mi dobacivati sa mesta. Nisi ti ministar, kada budeš i tebi ću se ovako obraćati.
Molim vas da omogućite uslove ....
Nemojte mi dobacivati sa mesta, pustite mi da završim, jer ovaj predsedavajući odavde kroji vreme i gleda, u tri minuta i jedan sekund reći će, gospodine Markoviću, molim vas, vaše vreme je isteklo.
Gospodine Markoviću, dobićete kompenzaciju u vremenu, ne brinite. Izvolite.
Čim budem završio, napustiću ovu govornicu. Dame i gospodo narodni poslanici, amandmani SRS su pokušali da samo poprave ovaj inače loš zakonski projekat, da ne dozvolimo da nešto što se negde u toj Evropi i na tom zapadu kome vi težite i tamo zove sekta da ovde uvedete da bude zvanična crkva. To neće moći.
Hvala, gospodine Markoviću. Po Poslovniku narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Član 104. vređa dostojanstvo ovog doma od strane gospodina Krasića. Ne mogu da verujem, mi smo pre dva sata imali polemiku na temu da li treba da se vređamo kada razgovaramo o Predlogu zakona i amandmanima koji su ovde podneti i tada sam rekao da mi razgovaramo o ovim amandmanima, pokušavajući da branimo tekst zakona čuvši argumente i obrazloženja za amandmane koji su podneti, a za koje mi mislimo da su oni dobri. To je sve što je predmet rasprave ovde. Ministar, naravno, ima pravo da diskutuje o zakonu neograničeno vreme kada god hoće i u koje doba hoće. To ne znači da možete, gospodine Krasiću, da ponavljate optužbu za koju smo se, mislim pre dva sata, dogovorili sa gospodinom Radovanovićem da je moja greška u percepciji, da je DSS - sekta. (Zoran Krasić, sa mesta: Jeste.) Molim vas, ako ste vi to sada ponovili i tvrdite da je to stav SRS ... (Zoran Krasić, sa mesta: Moj stav.) .... naravno tražiću da se utvrdina taj način što ću zatražiti da se izvadi stenogram onoga što ste vi maločas govorili i naravno da u tom smislu ne reklamiram povredu Poslovnika prema predsedavajućem, nego prema vama. Vi ste onaj koji ste prekršili Poslovnik, kako možete svoje kolege nazvati sektašima, to nije u redu. Niko od nas nikada u diskusiji, ni ministri ni poslanici DSS nikada nikoga od vas takvim imenom nisu nazvali. To zaista nije u redu. Zamolio bih, ako može predsedavajući da da pauzu od 10 minuta, da se izvadi stenogram i da pogledamo tačno šta ste rekli, a zatim bih se, naravno, javio, kada se iscrpe ovi poslovnički razlozi, povodom amandmana gospodina Krasića, kao što je po redosledu prijavljenih.
Da bi smo se vratili raspravi o amandmanima i da bi ova rasprava bila dostojna ovog doma, dajem pauzu od 10 minuta, po članu 111. Poslovnika o radu Skupštine, i molim vas da u to vreme obavimo sve konsultacije. Hvala.
Možemo da nastavimo rad. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, replika na izlaganje ministra Radulovića, pa narodni poslanik Radovanović, takođe replika na izlaganje ministra.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, upravo ste imali jedno poduže izlaganje koje se ni u čemu ne razlikuje od prethodna dva poduža izlaganja koja ste ovde imali, a nisu se odnosila na suštinu amandmana nego na jednu načelnu priču. Opet moram da ponovim svoje duboko uverenje, pošto ste me ponovo svojim izlaganjem u to uverili, da vi ovde ne predstavljate ministarstvo, samim tim i državu, samim tim i sve građane, na način na koji verujem da bi trebalo da radite posao. Moram da kažem da se potpuno slažem sa gospodinom Krasićem i ljudima iz SRS u jednoj stvari, mada mi očigledno ovde nastupamo sa totalno drugačijih pozicija po mnogo čemu, ali u jednoj stvari se slažem: ovaj zakon je potpuno promašio materiju, ovaj zakon se bavi stvarima kojima ne treba da se bavi. On treba da obezbedi prava svakog građanina da veruje u ono u šta on želi i da ni na koji način ne bude ugrožen od strane države, od strane nekog pojedinca koji bi mu to onemogućio. Znači, da verujući nikoga drugog ne ugrozi u njegovom pravu da veruje u nešto drugo. To je jedino čime je trebalo ovaj zakon da se bavi. Mi smo ovim predlogom zakona dovedeni u jednu potpuno neugodnu poziciju, s obzirom da je ovo i laička skupština i da mnogi od nas ne znaju ni crkvene kanone, ne znaju mnoge stvari koje ste vi nametnuli da je neophodno poznavati ovim zakonom. Dakle, mi se ovde bavimo nečim za šta nismo pozvani, bavimo se unutrašnjim uređenjimacrkava, ajde SPC, ali zamislite nekih drugih crkava. Stvarno nemam nikakvo interesovanje ni obavezu da poznajem stvari za šta me ovaj zakon prosto tera i ne mogu na kvalitetan način da pričam. Vi se bavite materijom koja uopšte ne treba da bude predmet ovog zakona. Što se tiče ugroženih prava o kojima ste govorili, onih koji danas predstavljaju crkvu, ponovo moram da vam kažem da se, kao socijaldemokrata, pre svega, zalažem za ravnopravnost i jednake mogućnosti svih građana, nezavisno od toga šta im je profesija, nezavisno od toga u šta veruju. Prosto, jedno opšte načelo jednakih mogućnosti za sve. Ne mogu da se otmem utisku da ste na način na koji ste ovde definisali neke stvari, vi svesno ili nesvesno pokušali ili pokušavate, i uspećete, najverovatnije, snagom većine koju imate, da stvorite jednu privilegovanu kastu. Zaista mislim da je to privilegovana kasta, jer mnoge stvari koje ne važe za ostale građane, mnoge pogodnosti koje neće biti moguće za konzumaciju ostalim građanima, vi dajete ljudima samo zato što su sveštenici. Na primer, dajete mogućnost osnivanja univerziteta, škola, predškolskih ustanova i dajete mogućnost da svako ko je polaznik tih crkvenih obrazovnih institucija, recimo, dobije pomoć u vidu stipendija. Nama je svaki šesti student tek na budžetu. Ni to ne može da bude tako neselektivno. Ako ste već ušli u to, moraju da postoje određeni uslovi pod kojima neko može da dobije neku materijalnu dobit iz budžeta. Takođe sam, kao vernik, duboko uverena da oni koji predstavljaju crkvu, pre svega moju crkvu, moraju da dele sudbinu građana u određenom istorijskom trenutku. Takođe verujem da danas lekari do krajnjih granica potcenjeni, da je posao učitelja, u smislu materijalne nadoknade, takođe potcenjen. Ali, ako je nama u ovom trenutku kao društvu teško, ako mi ne možemo više da izdvojimo iz budžeta, onda ne vidim razloga da neko drugi, samo zato što se bavi poslom, a biti sveštenik je takođe jedna vrsta posla, pogotovo ako nameravate da im date plate i razne druge budžetske olakšice, mi svi moramo kao građani biti u ravnopravnom položaju u ovom društvu. U tom smislu, mislim da ste vi određenim zakonskim rešenjima ovde doveli određenu grupu ljudi u privilegovan položaj. Znam da mnogi sveštenici ne pokazuju onu vrstu solidarnosti koju bi trebalo da pokazuju prema svojim kolegama. Ima jako siromašnih sveštenika, ali takođe ima sveštenika koji se voze u džipovima, koji žive u veoma udobnim stanovima, koji čak, kao jedan slučaj u Šapcu, grade petospratnice. Da li će oni sutra biti oslobođeni PDV-a na prihod koji budu imali od toga? To su problematične stvari. Zato govorim da to treba da bude uređeno drugim zakonima, budžetskim zakonom i ostalim zakonima koji regulišu gde će pare iz budžeta da idu, a ne ovim zakonom.
Narodni poslanik Milovan Radovanović, replika.
Gospodine ministre, uz svo uvažavanje i poštovanje vaše funkcije i vas lično, kao čoveka koji zna ovu oblast i ovu materiju, to smo videli juče i danas u ovoj skupštini, u ovoj sali, međutim, koncept se razlikuje između onoga za šta se vi zalažete ovde u nastupu za govornicom i onoga što piše u Predlogu zakona o crkvama i verskim zajednicama, s jedne strane, u odnosu na koncept poslanika SRS i njihovom viđenju o tome šta treba da stoji u ovom predlogu zakona. Vi vidite da u SRS postoji strah od delovanja totalitarnih, destruktivnih, asocijalnih verskih sekti, guru pokreta, psihoorganizacija, komercijalnih kultova. Sve su to, da ih nazovem jednom rečju, organizacije koje mogu da izazovu pogubne posledice za ličnost čoveka, za porodicu, društvo i državu uopšte. To nije naša paranoja, kao što rekoste za govornicom, da mi možda haluciniramo iz straha da se to ne desi. Nije to naša preventiva u odnosu na neke pojave koje su daleko od nas. Već sam naveo danas, a znam da ih vi imate u Ministarstvu vera, šta sve tradicionalne crkve i verske zajednice, ovih sedam koje smo nabrojali mi iz SRS, kažu o ovim problematičnim verskim sektama u Srbiji, šta kažu medicinske službe? VMA ima bezbroj podataka, ima ih u socijalnoj službi, u policijskoj službi, o ubistvima, samoubistvima, finansijskim prevarama, gde je specijalnost sajentologije koja je prisutna na našim terenima. Ona je potpuno ovladala javnim finansijama Albanije. Njima je cilj montiranii finansijski sistem svake države, gde obično prodru, gde nađu ljude da ih uvedu u tu strukturu javnog života. Udruženje građana ima dokumentaciju o vođenim socijalnim kartonima i u proseku primi oko 102 žrtve godišnje, 150 razgovora, to je 500 porodica. Među njima ima velikog broja neizlečivih slučajeva, potpuno psiho-emocinalno u ništenih ličnosti. Da li je naš strah paranoičan govori podatak da je u Milanu 1997. godine dvadeset devet sajentologa osuđeno zbog stvaranja kriminalnog društva i da ne nabrajam sve, da je sajentologija u Grčkoj zabranjena 1997. godine, da se u Velikoj Britaniji ne priznaju sajentologiji niti religijski niti humanitarni status. Da li je paranoja kod nas, neko je pomenuo jedan slučaj, posle dva slučaja ubistva vojnika u Šapcu i u Vranju, da ne pominjem detalje, imam ih zapisane, od strane vojnika koji su pripadali verskim sektama, i to satanističkoj verskoj sekti? Da li je paranoja, da li mi haluciniramo, Milicu ubili satanisti, novine, 30. mart 2006. godine? To je naš strah, gospodine Kojčiću, to nije paranoja. To je naš strah. Sutradan, ako nadležni državni organ putem registracije registruje neku versku organizaciju na taj način da im omogući versko delovanje koje je sasvim u redu, šta se iza toga krije? Šta oni rade u stvari? Samo da kažem u vezi dela nastupa gospodina ministra vezano za zakon o verskim zajednicama u vreme kada smo mi iz SRS bili u Republičkoj vladi. To je bilo vreme od 24. marta 1998. godine do 24. oktobra 2000. godine. Mi smo 1998. godine uradili nacrt zakona o verskim zajednicama, evo ga ovde u mojoj ruci, pogledajte. Ovaj nacrt zakona datira iz juna 1998. godine. Prve godine kada smo došli na vlast. Pa 1999. godine, znate ono bombardovanje, obnova zemlje posle toga, imali smo namere, međutim, nisu imali dovoljno namere naši tadašnji koalicioni partneri da usvojimo ovaj zakon. Oni su sada vaši koalicioni partneri, nisu imali razumevanja za ovo. I još nešto, vama je trebalo dve i po godine, ne kažem da je materija tako bezazlena, osetljiva je, škakljiva materija, ali vam je trebalo dve i po godine da date predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama u ovoj skupštini na razmatranje i usvajanje, a mi smo od prve godine vlasti u Republičkoj vladi već imali nacrt, ali, nažalost, nismo ga pustili u proceduru i usvojili eventualno u Narodnoj skupštini.
Po Poslovniku, narodni poslanik Dragoljub Kojčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodine ministre, prosto ne znam da li da brinem ili da se radujem što i jedna ovako uzvišena tema izaziva ovolike diskusije, ovolike polarizacije. Na kraju krajeva, mislim da možda čak može to da se gleda iz jedne optimističke perspektive. Možda je to dobro, možda je to zaista zbog toga što je većina zabrinuta za ovaj aspekt našeg društvenog života, ali upravo zbog toga pokušaću da dam jedan doprinos za kanalisanje same diskusije. Ako mi dopuštate, ne gledam ni iz kakvih posebnih stranačkih uglova, nego gledam ovako univerzalno, a to je da se još jednom podsetimo samog bića crkve. Crkva je, između ostalog, ona organizacija iz koje su proistekle prve misli ili proto-ideje o tome šta su ljudska prava i šta su ljudske slobode. Crkva je prva institucionalizovala slobodu kao univerzalno pravilo u čovečanstvu. Da vas ne podsećam sada na velika imena koja su govorila da je nekada bio slobodan samo jedan satrap ili despot, ili vladalac, a drugi su bili neslobodni. Tek u krilu crkve se pojavljuje ideja da su svi slobodni, da su svi jednaki. Treba li da vas podsetim da će iz te velike ideje da nastanu ideje o prirodnim pravima čoveka i građanina, kao što je kod Rusoa, da su svi ljudi rođeni slobodni i jednaki? Treba li da podsetim, isto tako, da je crkva u jednom trenutku bila i prosvetna ustanova, da je iz crkve proistekla i pismenost, to su bile forenzičke dužnosti i misije crkve u istoriji ovog naroda. Crkva je bila i socijalna ustanova. Prve bolnice su bile građene oko manastira itd. Međutim, naravno, dobro je da se društvo sekularizovalo. Mi živimo u sekularnom društvu, ovo je sekularna država i to odvajkada, 200 godina, pa čak i sekularizaciju države je inspirisala crkva želeći da se odvoji od države. Crkva je u samim svojim fundamentima bežala od toga da vrši svetovnu vlast. Bilo je i ono: caru carevo, bogu božije, dignuto čak i na nivo maksime. Ono što jeste funkcija crkve danas, to jeste duhovnost, potraga za smislom. Gospodo, kao što se ne bave svi ljudi umetnošću, nisu svi u Srbiji zainteresovani za postojanje opere, pa se vodi diskusija oko toga da se napravi ipak opera, da se izdvoje sredstva iz budžeta, da Srbija ima jednu operu, da li na Ušću da li na Trgu republike. Radi se o tome da se crkva nalazi u fokusu jedne ozbiljne društvene potrebe, a to jeste duhovnost, potraga za smislom. Upravo da se ne bi dogodilo da 50 posto stanovništva, kao što je u nekim zemljama, ima potrebe da koristi psiho-farmakološka sredstva da bi uopšte ujutru uspela da stane na noge i uđe u neki radni režim. Ovde se u Predlogu ovog zakona ni na koji način, gospodine Radovanoviću, ne ostavlja prostor za ovo o čemu ste vi govorili što se sekti tiče. Ovde se radi o tome da se uredi u javnom prostoru uloga i pozicija crkve, a ne u državnom, država nema veze sa tim. Dakle, u javnom prostoru, tamo gde zaista postoji crkva, prisustvo crkve i potreba za crkvom kao takvom. Ali, postoji jedan problem, gde vas molim da pokušamo da osetimo inerciju jednog vremena, koje sam mislio da je iza nas. To je da dva posto ljudi prosto se ne zanimaju za crkvu, koji ne veruju u Boga, pokušavaju da nametnu svoje viđenje i svoj pogled na svet za 98 posto ljudi koji veruju u Boga.
Molim vas, gospodine Kojčiću, a i ostali narodni poslanici kada reklamiraju Poslovnik na samom početku da navedu tačno na koje odredbe Poslovnika misle. Da li se još neko javlja po amandmanu? Narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa Milica Vojić-Marković.
Dakle, amandman na član 9. Zorana Krasića, koji predlaže da se stav 1. menja i glasi: "Crkve i verske zajednice iz člana 4. ovog zakona imaju svojstvo pravnog lica". Naravno je da ovaj amandman potpuno konzistentan amandmanu na članu 4. koji je podnet od strane SRS, kada je reč o definisanju člana 4. i navođenju subjekata verskih sloboda. Naravno, kada sam se javio za reč da govorim nešto o samom amandmanu na član 4, pa pošto je u tesnoj vezi sa tim, s obzirom da se poziva na taj član, zato sam se javio i ovom prilikom. Dakle, šta je smisao člana 9. kako je predložen, pošto je to suština i pokušavam da predlog odbranim. U članu 9. stav 1. stoji: ''Crkve i verske zajednice koje su registrovane u skladu sa ovim zakonom imaju svojstvo pravnog lica.'' U amandmanu se poziva na član 4. ovog zakona, gde postoji enumeracija tradicionalnih crkava i verskih zajednica, kako je predložila SRS, te pretpostavljam da se ovaj amandman ne odnosi na Predlog zakona kako bi prošao kako je predložen, nego pod pretpostavkom da je prošao amandman SRS na član 4. To je sigurno logika. Onda kaže da crkve i verske zajednice iz tog člana imaju svojstvo pravnog lica. Ono što bi ovde porušilo koncept koji je dat, to je što izostaje registracija kao osnov priznavanja subjekta u smislu pravnog lica, a tumačenje koje se daje kada se čita predlog kako je dat. Nije ovo suvo tumačenje, formalno pravničko tumačenje u momentu priznavanja svojstva, da li je on ipso fakto samim činom postojanja registracijom, podrazumeva se da registracija mora biti, nego da potencira drugu vrstu poruke o kojoj je ministar govorio u toku načelne rasprave, a to je da ne mogu svi koji za sebe drže da su verske zajednice da budu i registrovani. To je upravo suprotna poruka onome što se čulo danas u više navrata. Zašto? Zato što, ponavljam i ponavljaću do besvesti ako treba noćas, u članu 3. i 2. ovog zakona definisani su objekti zaštite u smislu ljudskih prava koje ovaj zakon prepoznaje i posebno ih štiti, prepoznajući ih iz dokumenata, prvo iz Ustava naše države, Male povelje koja prati Ustavnu povelju državne zajednice Srbija i Crna Gora, kao iz međunarodnih dokumenata koje je ova zemlja ratifikovala i koji su deo njenog unutrašnjeg prava, pa i drugih međunarodnih ugovora koji nas na neki način ovde obavezuju, a tiču se zaštite ljudskih prava i slobode. Prema tome, član 22. ovog zakona daje odgovor na sva ova pitanja, on govori o registraciji i kada govori o registraciji on daje pravo, jer to uvek tako mora biti, državnom organu, ministarstvu koje će da vodi registar, da procenjuje da li će dozvoliti upis u registar onoga ko to traži. Može svako da traži upis u registar, svako kome padne na pamet, ali neće svako dobiti pravo na upis u registar. Ne može dobiti pravo na upis u registar neko ko tvrdi da je satanista i da ima običaj povremeno nekoga da ubije, i da mu to tako stoji u programu, pa eto kao mi ćemo ovde u zakonu legalizovati sataniste zato što oni povremeno, eto ljudi ne bi radili, nego im je to u programu. Znači to je prosto neverovatno kako se ovde zamenjuju teze. Dakle, ponavljam u zakonu lepo piše, u članu 3. stav 2: ''Verska sloboda se ne sme koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet i pravo na imovinu, niti tako da se izaziva i podstiče verska, nacionalna i rasna netrpeljivost.'' To je zakon, to piše u stavu 2. člana 3. Organ koji donosi odluku o registraciji se mora pridržavati ovih pravila. Vi vidite da i sva druga pravna pravila koja mi u državi pišemo nikad nisu tako detaljna i precizna da ne dopuštaju izvesnu arbitrarnost organa. Kada imamo privatni problem u pogledu shvatanja toga da li nam neko pravo pripada ili ne pripada, konačnu reč o tome daje sud tumačeći zakon. Pa nigde do u sitna crevca i detalje ne stoji kako sve sudija mora da uradi da bi doneo odluku, on ima pravo da tumači zakon jer mu je to pravo zakonom dato i Ustavom ove države. Prema tome, ovaj zakon očigledno daje određena ovlašćenja ministarstvu u pogledu registracije, a kada se ovde ističe u članu 9, pa mislim da je to nerazumevanje predloga. Dakle, više govorim objašnjavajući predlog nego kritikujući sam amandman. Amandman je konzistentan onome što je podneto kao amandman na član 4. što se tiče SRS, nije to sporno. Znači, ne govorim o tome, govorim o onome što je napadnuto amandmanom, a to je član 9. stav 1. Dakle, šta je smisao te odredbe? Da upravo napravi razliku, da odvoji ono što je sposobno za registraciju u ovoj državi i što, kao sposobno za registraciju, može biti objekt uvažavanja prema ovom zakonu, i ono što te uslove ne može ispuniti. Može neko da mi kaže formalno-pravno da je to možda i nečisto, možda i suvišno, možda ne treba ni da stoji, možda je podrazumevajuće, ali to je njegov smisao i to je njegov značaj. Prema tome, u tom kontekstu, a da bih bio konzistentan sam sebi u odnosu na ono što sam govorio kada je bilo reči o članu 4. ovog zakona, kada je reč o nabrajanju verskih zajednica, onda u tom smislu smatram dai ovaj amandman samim tim ne bi trebalo prihvatiti, kao što smo imali stav da ne treba prihvatiti ni amandman na član 4. ovog zakona. Hvala vam.
Replika, Zoran Krasić. Pomenuli ste ga u diskusiji, sada ćemo čuti razlog. Izvolite, gospodine Krasiću.
Javio sam se za repliku, prvo, zato što me je gospodin Aligrudić pominjao više puta u toku govora. I, drugo, komentarisao je moj amandman -ono što nisam ni predlagao. Sada da vas samo vratim na to. Tokom obrazlaganja mog amandmana nijednom se nisam pozvao na član 3. stav 2. Predloga zakona, znači nijednom se nisam pozvao. Ali, sad moram da skrenem pažnju javnosti koja posmatra ovaj prenos. Tokom današnje rasprave, kada smo istakli da ovaj zakon treba da uredi način ostvarivanja verskih sloboda građana, ovde nam je rečeno da se to uređuje, ali da se uređuju i neka druga pitanja. Pa bih sad pročitao šta je cilj ovog zakona, znači zbog čega se donosi ovaj zakon. Vlada kaže ovako: ciljevi ovog zakona jesu (prvo ciljevi u množini nije ispravno, cilj je jedan, ali dobro: 1. da se njime uspostavi demokratski i slobodni saradnički odnosi između države i crkve (Saradnički odnosi između države i crkve. To nije vizantijska sinfonija, da znate.); 2. da se utvrdi mesto i zajemče prava crkava i verskih zajednica u društvu (Znači, to je onaj kolektivitet.); 3. da se doprinese harmonizaciji našeg pravnog sistema sa pravnim sistemom EU u oblasti ostvarivanja verskih sloboda i prava. Evo ga, tek se na kraju kao treći cilj pojavilo nešto, verska sloboda i neka prava. Znači, promašen je koncept. Mi za ovako nešto nemamo ustavni osnov. U Ustavu Republike Srbije iz 1990. godine, koji ste kritikovali da je nenarodni i loš, pa sad naprasno počeli da ga hvalite kako je u delu kojim je regulisana deklaracija ljudskih prava, od člana 20. i nekog do 50. i nekog, u potpunosti obuhvatio sve standarde propisane evropskim poveljama o ljudskim pravima. Uostalom, radio ga je Ratko Marković, a on je čovek i najveći stručnjak za ovu oblast. Znači predmet ovog zakona i ono zbog čega se donosi nije način ostvarivanja verskiih sloboda nego, ne znam, meni uopšte nije jasno, demokratski i slobodni saradnički odnosi između države i crkve. Kakvi su to demokratski odnosi između države i crkve? Imam jednu varijantu kako to Vlada vidi, koji su to demokratski odnosi. Naravno, nisam sad pričao o mom amandmanu, jer koristim legitimno pravo da, kada neko od poslanika vlasti zloupotrebi govornicu, uvek je zloupotrebim, bože moj, vodeći računa da ne budem kažnjen kao Nemanja, jer imam veliku decu, a stalno cepaju patike i nemam nameru da dam Skupštini patike. Meni je samo jedanput uzela Nataša Mićić te patike i otišla u prošlost. Znači, amandman se odnosi na status pravnog lica crkve i verske zajednice i, jeste, pravi se veza sa članom 4. Predloga zakona, ali naprosto to je naš koncept.
Po Poslovniku se javio Miloš Aligrudić, izvolite.
Po članu 104, ako ćemo da se vređamo, znate. Znate šta je ovde poenta? Kakve svrhe ima rasprava o amandmanima, o njihovoj suštini ako, kad god čujemo drugoga da ima kakav drugi argument, koji naročito počiva na potpuno drugačijoj argumentaciji koja se čula, pri čemu se ta argumentacija ni sporila nije, to nalazimo kao razlog za repliku po Poslovniku. Ne, može i tako da se radi, nije nikakav problem, ali svakako verujte da mi dalje na taj način učestvovati nećemo, samo sam to uzeo da kažem, iz jednog prostog razloga što znači sada, kada diskutujem kao predstavnik vladajuće koalicije i želim da ukažem na to zbog čega se meni amandman ne sviđa, samo mi recite da nemam pravo na to, onda znači samim tim što sam to izgovorio, kako god biranim rečima da to kažem, to automatski znači pravo na repliku onoga ko je podneo amandman. Samo zato što sam pročitao tu njegov amandman. Pa moram valjda reći za govornicom o čemu govorim, nije to amandman pao s neba nego ga je neko podneo, dakle taj ima ime i prezime. Pa nije to prozivka, taj se sam prozvao što je podneo amandman. Da podnesem neki amandman pisali bi moje ime i prezime, pa ne bih skakao s mesta svaki put kad neko apostrofira sa govornice ili sa mesta predsedavajućeg da sam podneo amandman. To bi onda značilo sledeći put, kada predsedavajući pročita da je neko podneo amandman, samim tim odmah ima pravo da digne ruku, da skoči i da kaže, čekajte, pomenuto mi je ime. Nisam ni zlonamerno ni naopako tumačio ono što ste vi govorili, čak sam namerno istakao da ne želim u to da ulazim, prihvatio sam kao potpuno suvislo i normalno da postoji konzistencija između tekstova amandmana koji su podneti, ali sam, ne želeći da glasam za taj amandman, pokušao da objasnim šta zapravo piše u članu 9. stav 1, kako sam to video. Možda to ne vidim dobro, možda to vi vidite sjajno, možda vi to vidite na najboljni mogući način, možda mi ništa ne znamo, sve je to moguće, ali kako to može biti razlog za repliku. To mi nikako nije jasno.
Po amandmanu za reč se javila Milica Vojić-Marković, izvolite.
Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, u komentarisanju ovog amandmana poći ću od zakona iz 1953. godine, gde se registracija, ako je to uopšte bila registracija jedne crkve ili političke organizacije, sticala pukim prijavljivanjem. Dakle, bez ikakvih podataka, bez generalija, ne znate ni ko je, ni šta je, ni odakle je, ni čime se bavi. U članu 20. Predloga zakona kaže se šta obavezno navodi u prijavi koju podnosi svaka verska organizacija koja je zainteresovana da uđe u registar i postane pravno lice. Tu imamo naziv verske organizacije, adresu i sedište, ime, prezime i svojstvo lica ovlašćenog da predstavlja i zastupa organizaciju. Uz tu prijavu treba da dostave odluku o osnivanju verske organizacije, sa imenima i prezimenima, brojevima identifikacionih dokumenata i potpisima osnivača od najmanje 0,001% punoletnih državljana itd. Uz sve to, treba da dostave statut ili drugi dokument verske organizacije koji sadrži: opis organizacione strukture, način upravljanja, prava i obaveze članova, način osnivanja i gašenja organizacione jedinice, spisak organizacionih jedinica sa svojstvom pravnog lica i druge podatke od značaja za versku organizaciju. Osim toga, treba da dostavi prikaz osnova verskog učenja, verskih obreda, verskih ciljeva i osnovnih aktivnosti verske organizacije, i podatke o stalnim izvorima prihoda verske organizacije. Zar vam se ne čini da je ovde jedna kompletna dokumentacija o tome šta ta organizacija ili crkva radi, čime se bavi, ko je predstavlja i sve ostalo. Na osnovu ovoga može da se desi da bude registrovana ili da ne bude registrovana. Da ne bude registrovana naročito će uticati član 3. u Predlogu zakona koji kaže - Verska sloboda ne sme se koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet, pravo na imovinu, niti tako da izaziva i podstiče versku, nacionalnu ili rasnu netrpeljivost. Šta hoću da kažem? Hoću da budem vrlo jasna, čitajući gospodine, a ako nije objasniću vam. Hoću da kažem da svi ti strahovi koje pokušavate da nam predstavite kao jako važne i pokušavate da vežete predlog ovog zakona za legalizaciju sekti u ovoj državi ne stoje, zato što ovde imate ozbiljan pokušaj da konačno dovedete u red sve one koji se prijavljuju, imate kompletan uvid u to čime se oni bave i možete da vodite državu na način da ne ugrožavate prava i slobodu na veroispovest nekih drugih.
Za repliku se javio Zoran Krasić, pogrešno protumačen.
Gospodine Obradoviću, nadao sam se da ste došli kao pripremljeni predsedavajući, a to podrazumeva da se zna o kom članu se priča i o kom amandmanu. Moram da vam skrenem pažnju, u članu 9. stav 1, na koji sam podneo amandman, nema poziva na član 3. niti na član 20. Molim vas, nemojte da trošite oružje za član 20. jer smo podneli i tamo amandman, pa ćemo tada da pričamo o tome. Nemojte nama da spočitavate zakon iz 1953. godine. Ja sam 1956. godište. U SRS, koliko vidim, ovi poslanici što sede ovde, Moma je najstariji, 1954. godište. Kada dođemo do člana 17. Predloga zakona, a gospodin Radovanović je podneo amandman i na taj član, onda ćemo da pričamo o propisima iz 53. i 77. godine. Vi ovako citiranjem ili nekritički izlazite i svako priča šta stigne, to je vaša taktika, vaš stil, nemam ništa protiv stilskih figura u Narodnoj skupštini, ali samo vam skrećem pažnju, ako mislite da na taj način možete da dovedete u zabludu gledaoce da se SRS zalaže za propis iz 53. i 77. godine, onda činite stvarno veliku grešku, jer na tu temu još nismo došli. Kada budemo došli na tu temu nadam se da će mnogima biti mnoge stvari jasnije i da ćete onda podržati stav SRS, kritički stav koji se odnosi na prećutno ili direktno omogućavanje sektama da vršljaju. Nisam u mogućnosti da im omogućim. Poznat sam kao neko ko se bori protiv tih sekti jer ne mogu da shvatim da treba da postoje, kao što ne mogu da shvatim čoveka koji se recimo učlani u GSS. Pa 250 stranaka postoji i nećemo valjda da kažemo da treba 250 verskih zajednica. Problem vašeg koncepta, pročitao sam ga, jeste u pogrešno postavljenim ciljevima. Vi bežeći od početka došli ste na pola puta i dokazujete da crkvu smatrate kao građevinu, što reče Ćirković, a neki je smatraju kao sindikalnu organizaciju, a neki kao političku organizaciju. Nemam ništa protiv tog vašeg shvatanja, ali to ostavite za neki drugi propis. Ovaj propis treba da bude zakon o slobodi veroispovesti. Vidite kako smo vas majstorski doveli u situaciju, kako idemo na koji član otvara se tema i pokazuje se da ste promašili zakon, apsolutno ste promašili predmet zakona.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Član 9. pod naslovom - Pravna sposobnost crkava i verskih zajednica, kao što ime kaže definiše tu tematiku i između ostalog kaže se da organizacione jedinice i ustanove crkava i verskih zajednica mogu steći svojstvo pravnog lica u skladu sa autonomnim propisima crkve, odnosno verske zajednice, a na osnovu prijave crkve i verske zajednice. Stav 3. kaže dalje - crkve i verske zajednice mogu svojim aktima menjati i ukidati svoje organizacione jedinice, organe i ustanove koje imaju svojstvo pravnog lica. Smatram da je ovo takođe jedan član koji je argument više za mojutvrdnju koju sam ovde iznela nekoliko puta, a to je tvrdnja da stvarate u suštini određenu privilegiju. Da li će organizacione jedinice crkve steći svojstvo pravnog lica ili one ne mogu da budu merodavni autonomni crkveni propisi. Ne znam kako se to objašnjava, ta mogućnost da neko autonomno sam sebe proglasi za pravno lice. To može da se učini samo na osnovu odgovarajućih državnih propisa. Ovako bi značilo da crkva može da odluči ko će i pod kojim uslovima imati svojstvo pravnog subjekta, a npr. neko drugo društvo, trgovačko ili ustanova, to ne mogu jer oni, kao i njegovi delovi, stiču svojstvo pravnog lica samo po zakonu, a nikada na osnovu autonomnih propisa. Kao što sam već rekla, radi se o zadiranju u isključive nadležnosti Republike Srbije kao države i to po ustavnom osnovu, član 72. Ustava govori o tome. Prema tome, ovakvo predloženo rešenje je protivustavno. Razumem da crkva donese odluku koji bi njen deo ili organizaciona jedinica trebalo da stekne status pravnog lica pa da onda nadležni državni organ na osnovu te autonomne crkvene odluke to uradi ukoliko su ispunjeni uslovi, ali da crkva sama sebi dodeli taj status, to apsolutno ne mogu da razumem.
Narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Anđelkoviću, dame i gospodo narodni poslanici, ovde bi moglo da se kaže da bi svi mogli biti u pravu, ali nisu. Recimo, ako jedna eparhija ili biskupija, ili mešihat, ili zavisi kako je ko organizovan, nema pravo da bude organizacioni deo sa rangom pravnog lica, onda to zadire u neka druga pitanja u samoj crkvi ili verskoj zajednici ili u samoj verskoj organizaciji. Zato što je recimo, jedan vladika ili biskup, ili jedan starešina mešihata, autonoman, kao što znate, u odnosu na svoju matičnu organizaciju ili crkvu u meri u kojoj je on u potpunosti starešina svemu, pa samim tim formalno i stvarima i novcu koji se nalazi na području te eparhije. Mislim da ovo nije problem kod velikih verskih zajednica, kod kojih ovo formalno postoji otkad postoje i takve crkve i takve verske zajednice. To bi mogao da bude problem, slažem se sa podnosiocima amandmana, kod malih verskih organizacija, koje će se sada registrovati po ovom zakonu, pa će onda moći da kažu, ne znam u svakom formalnom okrugu, regionu ili ne znam gde, njihova organizacija će imati status pravno lica. Podsećam vas, a izvinjavam se, mogao bi neko protumačiti to neumesno poređenje, ali Zakonom o političkim strankama nije dozvoljeno da status pravnog lica ima bilo koja organizaciona celina izuzev stranke koja je to samim tim što ima politički program, logo, pečat itd. Nije mi dobro poređenje i znam da mogu da pretrpim kritike. Mislim, iako mi se čini da su podnosioci amandmana formalno u pravu, da bismo veću štetu napravili ukoliko bismo prihvatili amandman, zato što onda to zadire u unutrašnju organizaciju same crkve. Nije to tako jednostavno, da se ne bavimo time, postoje različiti pristupi u vezi sa ovim. Oni imaju, crkve i verske organizacije, imaju način kontrole, način kako oni ove stvari kontrolišu i postoje tamo sudovi, postoje crkvena tužilaštva, postoji jedna vrlo stroga procedura. Osim ukoliko ne bi došlo do velikih zloupotreba, a bilo je takvih situacija, gde bi se umešali građanski sudovi, a to niko ne želi. Mislim da to tako ne bi trebalo da bude. Podsećam vas, ministar spoljnih poslova ove zemlje je potpisao neovlašćeno jedan akt kojim je građane drugih država, pripadnice NATO pakta, potpuno zaštitio od svega što bi moglo da bude pravno postupanja za učinjena krivična dela na našoj teritoriji. Kada je to već tako, a to je naopako, moram da kažem, onda ovo što je predmet ovog člana u ovom zakonu i ovog amandmana je zaista za pesmu. Nemamo mi ovde nikakvu muku. Mislim da je ovo jedan od izvora autonomnosti koji ne bi trebalo da narušavamo prihvatanjem ovog amandmana. S tim u vezi, mislim da je, uz ove dileme koje imam, predlagač odmerio onako da ima najmanje štete, a da ipak bude korisno za crkve i verske zajednice. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Mislim da ovaj amandman treba prihvatiti zato što može da liči na mešanje države u unutrašnje stvari crkve, a čak može da liči i na to da crkva u izvesnom smislu ne respektuje državu. Naime, ako vam je poznato, otkako ste vi došli na vlast i otkako je počela civilna kontrola Vojske Jugoslavije, pa Vojske SCG, organizacione jedinice vojske koje su do sada imale autonomno pravo nabavke opreme i naoružanja, u skladu sa planovima koji su usvojeni na Generalštabu i Vrhovnom savetu odbrane, izgubile su to pravo. Sada više nijedna vojna jedinica nema pravo da raspolaže bilo kojim sredstvima. A sada odjednom ubacujete organizacione jedinice crkve. Da li vi znate koliko parohija ima u Srbiji? Sada da ne pričamo o eparhijama, ali evo da krenemo od eparhija kao višeg oblika organizovanja. Vlast može da forsira eparhije u kojima vladika nije suprotstavljen interesima vlasti, sarađuje sa vlašću, protežira kandidate vlasti, a toga ima u Srbiji i vi to vrlo dobro znate. Ima vladika koji su po volji jednima, drugima, trećima, nekako se dele feudi i to sve može kroz novčana sredstva. Jer, crkva zavisi od države. Ubiranjem sredstava od naroda, crkva ne može da se samofinansira. Ona mora za kapitalne investicije, za obnavljanje ili podizanje novih objekata, da dobija novac od države. Sada će država da kaže, ovom pravnom licu ću u ovoj eparhiji, ili onom pravnom licu u onoj eparhiji da dam novac, ne interesuje je da li to neko na nivou crkve sagledava i razmišlja gde treba pomoći vernicima da nađu mesta za okupljanje, gde ima dosta objekta. Zbog toga ne bih se složio sa tim da baš država odlučuje registracijom pravnih lica, sa kojim pravnim licem će da sarađuje, a sa kojim neće, sa kojim će više, a sa kojim manje. Istovremeno, to može da bude znak da predstavnici tih organizacionih jedinica, parosi, predstavnici crkvenih opština, dolaze direktno u Ministarstvo, kao pravno lice, i da obezbeđuju sredstva za namene za koje oni misli da su tog časa najvažnije. Nemojte da država odlučuje o tome šta je najvažnije crkvi, tako što će da finansira određene namene. Pustite, ponovo vam ponavljam diskusiju iz načelne rasprave, registrujete crkvi žiro-račun, kontrolišite, naravno, utrošak sredstava na žiro-računu, na to imate potpuno pravo, posebno onih sredstava koje država nameni. Pustite da crkva u okviru tog žiro-računa, kao što to radi politička stranka, i sada ću sa pravom da zahtevam od vas da svaki opštinski odbor, svaki organizacioni deo političke stranke ima svoj žiro-račun. Zašto ste to onda nama uskratili? Šta, mi nismo časni ljudi, mi nećemo pošteno da raspolažemo sredstvima. Jedan sistem koji usvajate u državi primenite na sve. Nemojte više sistemom, nemojte dvostruke standarde. Ponavljam, politička stranka može da ima samo jedan žiro-račun. Ne može crkva da ima 100 žiro-računa. Ne može niko iz crkve da kontroliše, verujte mi, najvažnije je kako se ljudi u crkvi između sebe kontrolišu. Oni vrlo dobro znaju ko će kako da upotrebi ta sredstva i da ih iskoristi. Zato bih vas zamolio, a naravno vi odlučujete o svemu u danu za glasanje, da uvažite svrhu ovog amandmana. Treba promeniti malo i stav 4, pošto i on pominje organizacione delovi koji imaju svojstvo pravnog lica, ali ako nema u prva tri stava, nije ni bitno, mada može Zakonodavni odbor da izbaci. Amandman je dobar i reguliše odnose između države i crkve. Država na nivou sarađuje sa crkvom na nivou, država tu saradnju ne treba da spušta na niže organizacione delove u crkvi.
Hvala. Da li se po ovom amandmanu još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Šarović će da objasni. Gospodine Šaroviću, kažu da je izbrisan ceo član, ali nije bitno što je izbrisan, gospodin Šarović ima pravo, on nije rekao da se briše, on je predložio tekst.
Zahvaljujem se, gospodine Anđelkoviću. Nadam se da je ona strahovlada koja je vladala za vreme gospodina Markovića prestala, eto konačno malo demokratije u ovoj Narodnoj skupštini. Dakle, što se tiče amandmana na član 10, koji sam podneo u ime SRS, naravno da nije amandman briše se, jer mi smatramo da je ovo izuzetno ozbiljan zakon. Nažalost, očigledno da neki drugi tako ne misle. Dosta vam je dugo trebalo da izađete sa ovim predlogom i ne slažem se sa kolegom Radovanovićem, koji kaže da je to dve i po godine, to pet i po godina, jer bez obzira što je ova vlada na čelu sa Vojislavom Koštunicom, očigledno je da u mnogim stvarima postoji kontinuitet u vlasti od onog DOS-ovog režima od 2000. godine. Amandmanom je predviđeno da se u članu 10. reči "crkvama i verskim zajednicama registrovanim u skladu sa ovim zakonom" zamene rečima "crkvama i verskim zajednicama iz člana 4. ovog zakona". Na ovaj način uspostavlja se veza sa amandmanom na članom 4. koji je takođe podnela SRS i mi se i dalje nadamo da ćete vi ipak usvojiti naš koncept i naše viđenje uređenja ove oblasti, jer ono što ste vi dali u obrazloženju i uciljevima, kako vi kažete, odnosno u cilju, kako mi kažemo, za donošenje ovog zakona, jeste da se njime uspostave demokratski i slobodni saradnički odnosi između države i crkve. Zaista ne znam kakvi bi to odnosi trebalo da budu i šta vi podrazumevate pod saradničkim odnosima države i crkve. Ovo je termin koji bi pre mogao da nađe mesto u nekom drugom zakonu, ali ne u ovom. Način kako vi vidite crkvu i kako vi vidite državu, očigledno je da se mnogo razlikuje od našeg. Iskoristio bih priliku da kažem, između ostalog, još nešto što je veoma važno. To oličava ono što vlast Vojislava Koštunice i Vlada Republike Srbije, na čijem je čelu Vojislav Koštunica, u ovom trenutku radi. U više opština u Srbiji održani su vanredni lokalni izbori. Vi ste, koristeći se polugama vlasti, umnogome pospešili svoj uspeh u tim opštinama. Državne kapacitete koristili ste u lokalnim kampanjama, pa oni birači koji glasaju za vaše kandidate, oni su dobri, i tamo gde postoje izbori, tamo se nešto radi, a gde nema izbora, za te opštine niste zainteresovani. Ono što je promena stava, a očigledno je i Demokratske stranke, pošto ste vi ovde najbrojniji, a evo bogami da iskoristimo prisustvo visokih funkcionera Demokratske stranke, pa da čujemo nešto više o ovim temama. Naime, radi se o opštini Surdulica. Već mesecima traju ogromni pritisci Vlade Republike Srbije na odbornike u SO Surdulica, sve u cilju obaranja lokalne vlasti. Ne bi to bilo ništa loše, niti neshvatljivo da vi to radite redovnim i demokratskim sredstvima, pa da vaši odbornici u SO izlaze i da eventualno za skupštinskom govornicom, onako kako mi to činimo tamo gde smo u opoziciji, kritikuju ono što ta opštinska vlast radi. Ali, vi ste umesto toga odabrali nešto drugačiji put, pa ste opet preko ministarstava, preko državnih institucija, a pre svega preko Ministarstva za energetiku, EPS-a i Ministarstva za kapitalne investicije počeli da vršite, preko rukovodilaca preduzeća u EPS-u, odnosno preko vlasinske Hidroelektrane, pritisak na pojedine odbornike da otkažu podršku lokalnoj vlasti. Pa ste tako na primer Branislavu Todoroviću, članu SPO-a, pretili iz EPS-a, te pretnje su podržali i Sanja Čeković i Srđan Srećković, sve u ime DSS-a, koja na ovaj način pokušava da se izbori za neke nove izbore tu. Pitam, da li vi podržavate ili ne podržavate takvo delovanje, da li je to vaš taj državotvorni stav ili ste vi jednostavno rešili da izgleda prvo na jugu Srbije rasturite sve ono što se rasturiti može. Moram da napomenem neke stvari koje su vezane za opštinu Bujanovac. Već praktično mesec i po dana traju pregovori između srpskih stranaka, odnosno stranaka koje prihvataju državu Srbiju na teritoriji Bujanovca oko formiranja zajedničke liste za lokalne izbore koji će tamo biti održani. Mi iz SRS, kao ubedljivo najjača stranka, ne samo ovde u parlamentu i u narodu, to je još mnogo izraženije na teritoriji opštine Bujanovac, bili smo, da kažem, veoma aktivni u tim pregovorima, imali smo nekoliko, desetak sastanaka, i pokušavali da se dogovorimo i da otklonimo tu opasnost koja vreba nad Srbijom. Podsetiću vas da je Nagip Arifi, predsednik opštine Bujanovac, skoro izložio političku platformu o nekakvom rešenju krize navodne u tim opštinama, odnosno izložio je predlog da se te opštine izdvoje iz teritorije Republike Srbije. Mene ne čudi što se sa tim, na posredan ili neposredan način, složila i Demokratska stranka, jer mi Demokratsku stranku odavno ne ubrajamo u državotvorne stranke, jer ne treba podsećati da je Novica Manojlović, zamenik predsednika opštine Bujanovac, nastavio da sedi na konferencijama za štampu sa Nagipom Arifijem, da se smeška i da podržava te stranke koje zahtevaju otcepljenje od Srbije i koje traže u nedavnim svojim akcijama da se albanski teroristi, koji su pravosnažno osuđeni za ubijanje članova državnih službi, da se puste i da im se to što su uradili ta ubistva, da se izvrši amnestija i da se kaže da je to bilo oslobodilačka borba. Ovo je trenutak kada DSS treba da pokaže da li je državotvorna stranka, da li ste spremni da u cilju nekih viših interesa imate određene dogovore sa drugim strankama ili je jedini interes koji vi imate lični i uskostranački. Vi ste, što je mene zaista razočaralo, izašli sa tim da morate da imate svog kandidata. Dakle, vaš je stav da kao stranka koja ima predsednika Vlade mora da ima i kandidata na lokalnim izborima. SRS, svesna opasnosti koje postoje u toj opštini, svesna da se tamo ne poštuju zakoni Republike Srbije, da tamo postoje neki nazovispomenici likvidiranim albanskim teroristima, dame i gospodo, a to se prevashodno odnosi na ove koji viču tema, na tim nazovispomenicima, piše - stradao u obračunu sa srpskim okupatorom. Da li je to politika Vlade Vojislava Koštunice. To je ono mesto gde stoji jarbol na kome se viori albanski barjak. Opet se na prostorima Republike Srbije dešavaju stvari koje su se dešavale devedesetih godina na Kosovu i Metohiji. Opet neki građani Republike Srbije ne moraju da plaćaju struju, dok je Srbima na KiM isključena struja, u Štrpcu sat ili dva dnevno, kada imaju sreće, imaju struje, na teritoriji Republike Srbije opet neki struju ne plaćaju. Dakle, vreme je da se odredite jasno prema građanima Srbije i da kažete da li želite da preuzmete ili ne želite da preuzmete odgovornost za određene stvari. Mi smo u tim pregovorima bili maksimalno korektni i tu činjenicu mogu da potvrde kolege iz G17 plus, iz SPS i svih drugih stranaka koje su učestvovale u tim pregovorima. Maksimalno smo popustili što se tiče broja mandata. Dogovor je bio da se pravi neka koalicija u cilju viših interesa, ali je sada, nažalost, postalo očigledno da vi to ne želite. Znate i sami koliko smo puta odlagali dogovore, od ponedeljka do srede, od srede do petka, od petka do ponedeljka. Dakle, krajnje je vreme da izađete i otvoreno da kažete šta je ono što želite. Ovo su stvari koje su od izuzetne važnosti. Mi smo bili više nego korektni, više nego otvoreni za svaki dogovor. Pozivam vas, pred građanima Srbije, odredite se i recite koga želite da podržite.
Zahvaljujem se. Mislim da smo razjasnili ovaj amandman. Narodni poslanik Karaičić, po Poslovniku.
Ništa nismo razjasnili, mislim da smo zakomplikovali stvari, ne našom krivicom. Moj kolega prethodni govornik je dvostruko zloupotrebio govornicu. Prvo je govorio 11 minuta o nečemu što nije na dnevnom redu, ali to je manir njegove stranke, a mislim da je učinio mnogo veću zloupotrebu time što je rekao da je koalicija na vlasti, a mislio je, pre svega, na DSS, pobedila na lokalnim izborima u Kraljevu, Smederevu i Bečeju tako što je zloupotrebila državni aparat. Mislim da se u kampanji izriču mnoge stvari i da svako ko izgovara bilo šta treba da odgovara za ono što kaže. Zloupotreba države podrazumeva zloupotrebu javnih preduzeća, podrazumeva sve ono što je viđeno pre 5. oktobra, da, recimo, direktor neke javne firme preti radnicima otkazom zbog toga što ne glasaju za njegovog kandidata, preti smanjivanjem plata i tera ljude da glasaju onako kako ne misle. Mislim da ne možemo zbog toga što je neko u kampanji, da li u Bečeju, Kraljevu ili bilo gde, na nekoj tribini obećao bilo šta, da to svedemo na to da je država zloupotrebila ovlašćenja i da je neko iz vrha države naredio da baš tako mora da se radi. Vi znate dobro da, ako je išta urađeno za ovih dve i po godine, to je da su se prilike smirile u Srbiji, da više niko, pa ni vi ne govorite o potencijalnim krađama na izborima, da više nema sumnje da su svi izbori pošteni, da li su lokalni izbori u mesnim zajednicama ili su izbori na svim nivoima, nikada, otkako je DSS preuzeo kormilo vlasti, tih zamerki nije bilo, za razliku od ranijih prilika. Ako smo išta uradili, to je da smo smirili takve tenzije i takve tendencije. Prema tome, nemojte da neke reči bilo kog lidera shvatamo kao zloupotrebu države. Zloupotreba države je nešto veoma štetno, veoma opasno i užasavajuće je pare države koristiti u lične svrhe, ali ako iko to nikada nije radio, to je ova stranka, i ako to niko nikada neće da uradi, to nije ova stranka.
Replika, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Da se ne zavaravamo, ova govornica nije mesto sa koga se obraćaju naivni, a i ne obraćate se naivnima. Ovo ni kod naroda ne može da prođe. Ponašanje vlasti u Srbiji na poslednjim lokalnim izborima je adekvatno ponašanju svih vlasti pre vas. Vas je poraz u Kuli naterao da drugačije pristupite dopunskim lokalnim izborima. Čitav aparat je angažovan na dopunskim lokalnim izborima. Sva budžetska sredstva, obmane građana i ono što je najgore, ministar za kapitalne investicije bio je na odmoru mesec i po dana, iz sela u selo. Šta je najgore? Rekao je: ako pobedi kandidat DSS dobićete to i to. Sad vi pred kamerama radite to što je on obećavao. Sada vas pitam, da li je nevolja drugih opština to što nemaju dopunske izbore, pa neće dobiti neki put? Jeste, je l' da. Da li delite opštine na one u kojima su vaši na vlasti i one u kojima nisu? Da li zbog toga idete na lokalne izbore, raspuštate opštine u kojima su drugi ljudi na vlasti? Naravno. Nemoj da se zavaravamo. Vlast može da dobije svake dopunske lokalne izbore, ne može da dobije opšte lokalne izbore, kad je loša vlast. Nemoj uopšte da me ubeđujete kako se dobijaju parcijalni lokalni izbori. Onako kako ste vi počeli da radite, a to je nemoralno i to ste osuđivali do 2000. godine. To je bila opšta osuda - šta radi vlast kad su izbori, kako ide pa otvara već otvorene objekte, kako udaraju kamen temeljac baš kad su lokalni izbori. Vi to sve radite. Gde vam je bio ministar Bubalo sve vreme dok su trajali lokalni izbori, gde je bio Velimir Ilić, gde su bili ostali ministri? U kampanji za lokalne izbore. Sada vi kažete da to nije tema za razgovor. Ovaj iz Preševa vam kaže: ako KiM dobije nezavisnost, odmah se priključujemo KiM. To vama nije tema za razgovor. Ne, ići ćemo sa svojim kandidatom u Bujanovcu. Vi ste mnogo jaki da imate kandidata u Bujanovcu. Šta, hoće li Velja Ilić i da obećava dole puteve, pa da dobijete izbore u Bujanovcu. Ne, nego da razbijemo srpsko biračko telo: vi kandidata, mi kao najjači kandidata, ostali se grupišu - kandidata, pa će da bude kao u Prijepolju - većinski srpski živalj, a dva kandidata muslimana ušla u drugi krug za predsednika opštine. Uopšte ne odslikavaju stanje u opštini. Taj vaš duh se odslikao na izborima za lokalnu samoupravu. Jako loše. Pokazalo se kakvi ste kada vas neko dotera do zida. Mi ćemo na to da obratimo pažnju pred sledeće izbore. Vi ste u stanju da se ponašate kao Berluskoni. Vama ne odgovara da je neko drugi na vlasti, iako je voljom naroda na vlasti. Za vas to nije opština. Kad se obratimo ministru za lokalnu samoupravu da pomogne u opštinama u kojima niste na vlasti, ne reaguje uopšte. Kad se obrate vaši partneri, promptno, za 24 sata se rešava pitanje tako što se usliši želja onoga ko vam pomaže da vladate. Takvi ste. Ne znam hoće li svi biti takvi, ali vi ste sada takvi. Naš posao je da vas kritikujemo, a vaš je posao da dokažete da to nije tačno. Kažem da je apsolutno tačno. Iste metode vladanja koristite kao i mi pre vas. Šta hoćete, na isti način da vas menjamo? Hoćete da upalimo Saveznu skupštinu, da bih vam dokazao da kradete? Niti sam tako nevaspitan, niti imam toliko malo brige za državu kao vi. Za vas paljenje Skupštine nije krivično delo. Šta vi meni pričate ovde o redu, poretku i o demokratiji, o lokalnim izborima, o zakonu o crkvama. Za vas paljenje Savezne skupštine nije krivično delo. Ne samo da niko nije odgovarao, niko nije krivično gonjen, ni po službenoj dužnosti, jer ste to vi uradili. Samo je to razlika - mi smo upalili i nema gonjenja. (Predsednik: Vreme.) Sigurno si se 6. oktobra hvalio komšiji da si bio tamo i da si palio. Sad ne smeš da se hvališ. Sad je prošlo malo više vremena. Voleo bih da raspravljamo o važnim stvarima. Ovo je kampanja. Vaši predlozi zakona su predizborna kampanja, naša reakcija na to je predizborna kampanja. Ko bi vas terao da ispravljate grehe od pre 60 godina? Vi se odjedanput pred Uskrs bavite crkvama i verskim zajednicama. Vi se bavite nekakvim rehabilitacijama, vi mislite na dijasporu, oslobađate decu koja nisu služila vojsku, kao da je neko naivan. Nemojte da nas tretirate kao naivne. Da smo naivni ne bi imali 40 posto biračkog tela. Mi sve vaše poteze čitamo, ali vi zato trpite. Vi imate atribute vlasti, poluge moći, novac u svojim rukama, saradnju sa EU u svojim rukama, mi imamo ovu govornicu. Što, da nam nije ostalo nešto više? Zato vi koristite govornicu, mi ćemo da je koristimo, gledajte da izbegnemo uvrede lične prirode, a stranke neka se optužuju međusobno. Naravno da treba da se optužuju. Kada bih vas podsetio na šta je vaša opoziciona borba ličila, sami biste se postideli toga. Vi ste to opravdavali, diktatorski režim u Srbiji. Pazi, majku mu. U tom diktatorskom režimu svi ste lepo živeli. Ili ovo dete od 25 godina stradalo u režimu, sada je poslanik. Nemojte, pustite to, to su priče za malu decu. Naučili ste dobre metode vladanja i počinjete polako da ih primenjujete. Što vas više priteruje gubljenje uporišta u narodu uza zid, to postajete rigidniji. Pazite samo da ne pređete crtu.
Po Poslovniku.
Opet ne bih reagovao da nije bilo ove skupštine. Ako odem u Skupštinu sa nekom grupom prijatelja i večeras zapalim skupštinu, onda je to hir, krivično delo i za to se odgovara. Ali, niti ja, niti bilo ko može da naredi da sto hiljada ljudi, pola miliona, svejedno, dođe na neko mesto i tek tako upadne u neku skupštinu, dvoranu, halu, televiziju, stadion, svejedno. Molim da kolege smirite.
Gospodine Karaičiću, nastojim na svaki način da tolerantno omogućim da svi rade svoj posao, u duhu onoga o čemu je govorio i malopre gospodin Nikolić, a koliko sam shvatio želeli ste da govorite i vi po Poslovniku. Molim vas da zbilja govorite po Poslovniku. Budite ljubazni i završite.
Samo da objasnim moj stav. Znači, kada to uradi sto hiljada ljudi ili više, onda to je poruka jednom režimu ili bilo kojoj vlasti. A kada je reč o lokalnim izborima, samo još jedna stvar. Pre dva meseca su bile pune novine priča DS, Karića, vas manje, ali bilo je tu i tamo, dajte izbore, nemate podršku. Čitava ta vaša koalicija na vlasti ima 12 posto, 15 posto, 17 posto itd. Onda su bili lokalni izbori, gde neko pobedi. Onda to više nije tema, nego je tema zloupotreba, bageri, traktori, putevi asfaltirani, obećanja, kampanje. Da je merilo šta je ko pričao u kampanjama za ovih 15 godina, mislim da biste vi bili na vrlo visokom mestu po obećanjima koja ste davali, a niste ispunjavali. Tako da to ne mogu da ocenjujem, ni vi, nego samo građani koji o tome glasaju. A ako su građani Kraljeva toliko naivni, da onaj ko je davao lažna obećanja dobije 73 posto glasova, onda to znači da su 73 posto glasova u Kraljevu dali su ljudi koji ne znaju ništa o tom čoveku koji je dobio te glasove, da ne znaju ništa o životu i onda ste vi u pravu, a njih 73 posto u Kraljevu nemaju pojma o životu. Nije baš tako.
Izvinjavam se, dobićete pravo na repliku, zbilja sam mislio da je u pitanju ispravljanje netačnih činjenica o broju godina, inače ne bih dozvolio, nego samo po Poslovniku, bez obrazloženja. Izvolite. Tomislav Nikolić, replika.
Prvo, izgovorena je neistina. Taj u Kraljevu nije osvojio 70 i nešto procenata, jeste u drugom krugu od broja izašlih. Nemojte da manipulišete sa 73 posto biračkog tela, zato što su u prvom krugu podelili njih šestorica celo biračko telo i bili su veoma blizu, i možda je imao 30 posto od onih koji su izašli u prvom krugu. To je otprilike snaga i nije ni bitno to. Nisu to bili izbori za odbornike, to su bili izbori za pojedince, predsednike opština. Naravno da će narod sada u ovoj situaciji da glasa za onog kandidata koji će imati podršku Vlade. Vi tako širite ideologiju. Koga mi izaberemo taj će imati podršku. Neću da vas ubeđujem, doći ćemo do izbora kada ste tako jaki. Tri meseca nismo radili, što nismo imali izbore, što nismo održali izbore na kojima biste vi pobedili za Skupštinu, pa sada ovde vas da ima bar 80. Druga stvar koja je jako bolna, a to je vaša reakcija na paljenje Savezne skupštine. To opravdavanje paljenja, to nikada neću moći da shvatim. Imali ste pre deset dana sto hiljada ljudi pred Skupštinom, ogorčenih. Učinili ste im zločin, možda ravan onome što ste vi smatrali da je zločin 5. oktobra. To vam garantujem. Jesu li ti ljudi navalili na skupštinu. Jesu li palili skupštinu? Jesu li razbili prozor na zgradi Savezne skupštine? Ogorčeni ljudi, ojadili ste ih, pokazali da ih ne cenite uopšte. Odnosom prema Miloševiću pokazali ste da ni jednog od njih ne cenite. Šta vas briga kako se zvao predsednik Srbije, on je bio predsednik Srbije, ono što vi nikada nećete biti u životu i ono što vaša stranka neće nikada imati u životu - predsednika Srbije. Za vas to nije bio čovek. Za vas oni ljudi nisu bili ljudi. Vi ste išli da bacate balone, da mašete, da se smejete tog dana. Vlada Srbije. Izađite iz te koalicije ako se gadite Albijanića, izbacite ga iz koalicije. Ako ga ne izbacite iz koalicije, on je vaš. On je mahao balončićima. Maše, tamo samo sahrana, a on ovamo maše balonom, veseli se, oslobodio se zlikovca. Kažem vam, da je bilo budala da predvode taj narod pre 40 dana, Savezna skupština bi bila upaljena. Sada me interesuje ko bi od vas podigao krivičnu prijavu protiv nekog ko je upalio Saveznu skupštinu, kada ste napravili jedanput presedan. Onaj ko upali Saveznu skupštinu mora da bude kažnjen, pa da ti je brat rođeni. Zato bratu ne daj da ide da pali skupštinu. Zbog toga vam kažem. Nećemo mi vas da rušimo na ulici, jer ne znam da li ćete vi da ubacite 200 ljudi da upale Skupštinu. Neću da rizikujem, hoću da vas pobeđujem na izborima, neću to da rizikujem. Vi ste tada imali podršku Evrope da niko ne bude osuđen za paljenje Savezne skupštine. Ima još jedna država u kojoj je upaljena skupština i ova naša. Za treću još nisam čuo. Znači, ovu stvar smo raščistili. Oko dopunskih lokalnih izbora, dopunske lokalne izbore koristite da postavite svoje kandidate. Radite šta god hoćete, ali nemojte da raspuštate parlamente u kojima niste u većini, nemojte da zaustavljate podršku opštinama u kojima niste na vlasti, jer na to nemate pravo. Tu žive građani koji vas nisu hteli. Da ste časni ljudi, vi biste rekli - bolje da za 600 miliona dinara kupimo mesa i hleba i da damo narodu, nego da ponovo asfaltiramo Nemanjinu ulicu. Vama to ne pada na pamet. Vi rasipate stotine miliona, milijarde rasipate da asfaltirate asfaltirane ulice. Što neko drugi nema hleba da jede, što neko nema metar kanalizacije, što nema još uvek trofaznu struju, vas to ne interesuje. Vi ste se odrekli ravnomernog razvoja zemlje. Ne, vi razvijate urbane sredine u kojima svega ima, a u kojima očekujete veliki broj birača. Vas selo više ne interesuje. Video sam to, vas ne interesuje nigde nijedna ulica u kojoj ima ispod hiljadu birača. To je isto tako zločinački, kao da pokradete izbore. Lišavate ogroman broj građana, na ogromnim teritorijama, prava na život i nemojte da se čudite što je Beograd sve veći, a Srbija sve praznija i sve više pusta. Nemojte da se čudite što se na Beograd samo nakalemljuju nove ulice i kuće, jer vi ulažete u Beograd. Za vas je Beograd Srbija. Onda nemojte da se čudite što počinju da odsecaju razne teritorije na kojima građani žive.
Kolega, samo mi recite po Poslovniku, gospodin Anđelković. Na obraćanje gde se prepoznaje stranka Dušan Proroković, zamenik će dobiti repliku. Gospodine Karaičiću, nećete dobiti repliku, jer ne postoji, diskreciono je pravo, nisam prepoznao razlog.
Gospodine predsedniče, čuo sam gospodina Karaičića koji je govorio ovde, ne možete govoriti suprotno od zakona. Juče je gospodin Bajro Omeragić ovde govorio šta to znači kada poslanici pozivaju na kršenje zakona. To je ukidanje države. I vi ste malopre u stvari pozivali na ukidanje države, tako što ste govorili o tome da narod kad se skupi 100.000 može da upali skupštinu, to je pozivanje na ukidanje zakona i zakonskih projekata i uopšte poštovanje zakona. E sad, kako vi to radite, da vidite kako vi to radite. Kada tri člana SPS, predsednik mladih socijalista Dušan Jeličić i još dvoje prijave se Ambasadi Velike Britanije da podnesu zahtev, protest povodom njihovog stava, njihovog, neću da mu pomenem ime, u vezi Rezolucije o Kosovu i Metohiji, i zakažu razgovor u ambasadi, onda ih slučajno zatekne policajac 11. februara 2006. godine, u 12,10, u Beogradu, u ulici naravno Resavskoj broj 46, ispred Ambasade Velike Britanije, policijski službenici zatekli su, kaže, prijavljenog Jeličić Dušana u prekršaju neprijavljivanja održavanja javnog skupa i Zakona o okupljanju građana i podneli mu krivičnu prijavu. Eto tako, znači kada Dušan Jeličić dođe da podnese zahtev, da podnese protest protiv stava Velike Britanije povodom Kosova i Metohije, povodom Rezolucije o Kosovu i Metohiji, policija zaustavi ga i kaže, vi ovde nemate pravo da to uraditei podnese mu prijavu, lepo, fino. Evo gledajte, ima i datum kada treba da se javi. Pa nije reč o policajcu, reč je o tome šta je kršenje zakona. Kada tri neka pojedinca odu na prijavljen skup u Ambasadu Velike Britanije dobiju krivičnu prijavu, a vi ovde kažete da nema krivične prijave protiv onoga ko je palio Skupštinu. To je pozivanje na kršenje zakona, to je kršenje i ovog poslovnika i to je kršenje dostojanstva ovog parlamenta. To nemate pravo. Možete nikad da ne podnesete krivičnu prijavu protiv onih koji su palili Skupštinu, ali nemate prava da legalizujete to, da kažete da je to legalno i da 100.000 ljudi ima pravo da pali Skupštinu. To se ne sme dogoditi u ovoj državi Srbiji, nezavisno od povoda. To su dvostruki aršini.
Hvala vam, gospodine Anđelkoviću. Naravno, sada imate pravo na repliku, ali idemo redom. Izvolite, gospodine Prorokoviću, replika na izlaganje gospodina Nikolića, a potom će gospodin Karaičić dobiti repliku, jer ste lično prozvani od strane gospodine Anđelkovića. Izvolite, gospodine Prorokoviću.
Mnoge stvari su spomenute, a nemaju veze sa Predlogom zakona niti sa onim što je na dnevnom redu. Da, treba razgovarati o srpskoj koaliciji u Bujanovcu, ali o tome treba stranke da razgovaraju međusobno, onako kako su se i do sada dogovarale, a ne da razgovaramo preko skupštinske govornice. Treba razgovarati o stanju na jugu Srbije za skupštinskom govornicom, nemamo ništa protiv. Kada god se podnosila inicijativa da se raspravlja o sličnim stvarima ovde u ovoj skupštinskoj sali, prihvatali smo. Dakle, ništa nije sporno, ukoliko bi imali nekakve koristi od te rasprave, evo, otvorićemo je. Da li vlast zloupotrebljava svoje resurse da bi pobeđivala na lokalnim izborima? Sasvim slučajno znam da je Ministarstvo za nauku i zaštitu životne sredine juče odobrilo velika sredstva za nekoliko opština u Srbiji, u većini je opozicija na vlasti, kako bi se sanirale divlje deponije, kako bi se određeno zemljište privelo nameni. Evo, neka predsednici opština iz opozicije iskoriste ta sredstva, neka ih utroše na pravi način i neka tako ostvare određene političke poene i pobede na sledećim izborima, nemam ništa protiv. Ali, diskriminacije apsolutno nema. Gde je ministar Bubalo? Opet sasvim slučajno znam da je danas u nekim opštinama, na čijem čelu su predstavnici opozicionih stranaka. Nema gledanja crno-belo i mislim da je to najveći legat dvogodišnje vlasti u kojoj učestvuje i DSS. Šezdeset godina ova država nije imala zakon o crkvama i verskim organizacijama. Voleo bih da se vratimo na temu, jer ako niko drugi, to od nas to očekuju predstavnici sedam tradicionalnih crkava i verskih organizacija. Voleo bih da ovaj zakon usvojimo što pre, da regulišemo njihov status. To će biti još jedan doprinos ovog parlamenta normalizaciji odnosa i stanja u društvu.
Hvala vam najlepše, gospodine Prorokoviću. Izvolite, replika, Boris Karaičić.
Vidim da neke stvari ovde još uvek nisu raščišćene pet i po godina nakon 5. oktobra. Evo, ako je do krivične prijave, ja sam kriv. Ali, to nije suština.
Molim vas, bez dobacivanja, molim vas. Narodni poslanik ima pravo da koristi imunitet i da priznaje krivicu. Je l' tako? Izvolite, gospodine Karaičiću. Molim vas, malo relaksiramo situaciju. Izvinite, gospodine Karaičiću, vratiću vam vreme. Izvolite.
Vrlo je zanimljivo kako pokušavate na sve načine da temu unizite, obesmislite, ali neće vam uspeti. Jedna skupština koja gori, bilo koja institucija nije zbir cigala, prozora, crepa na toj građevini, nego simbol nečega. Verovano je simbol nečeg nečasnog za onaj broj ljudi, koji daleko prevazilazi ili je prevazilazio taj broj od 100.000 kada se desilo ono što se desilo. A kada uzmete u obzir deset godina koje su tome prethodile, sve moguće krađe na izborima, apele, molbe, pozive da se ta vlast urazumi i da ne čini ono što je činila i kamo sreće da je otišla 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998. i 1999. godine, ne bi gorela ta skupština, nego bi se dešavale stvari koje se dešavaju sada. Vlast bi se dobijala i gubila na izborima, ne bi se niko sastajao noću da proglašava nepostojeću pobedu, ne bi se išlo kod vas u Zemun krišom 5. oktobra po rezultate izbora, jer se vlast osilila i okomila na one koji su pobedili i po peti-šesti put u deset godina, u samo deset godina, odbija da prizna najnormalniju stvar, a to je da je vlast smenjiva. E ,zbog toga je gorela Skupština. I ako vi pravite sprdnju od toga, e ja sam bio tamo. Nisam ušao nažalost unutra zbog suzavca, ali sam kasnije ušao u Majke Jevrosime i u "Politiku". Nisam uzeo pušku. U "Politici" je sprečena krađa imovine i zloupotreba. Kažem, da se desi ista stvar ponovo, da neko krade izbore, zloupotrebljava vlast u ličnu korist, neka bude, ali znajte da nijedna institucija, bilo koja, televizija, stanica policije, skupština, bili vi u njoj, bio ja u njoj, nije zbir cigala, prozora i crepa, nego je simbol jedne države i nije je obesmislio onaj koji je to uništio, nego onaj koji je napravio sprdnju od te institucije.
Molim vas, molim vas, samo tiše. Molim vas, kako ne. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku se javio narodni poslanik Hranislav Perić. Moj stav vam je vrlo jasan. Zalaganja za nabrajanje razloga da se pali ma koja zgrada meni će uvek biti nerazumljivo. I to je jedno. Drugo su metafore i zalaganje, na dosta neobičan način izloženo, koje, nadam se, dele svi u ovoj skupštini, a to je da se na vlast dolazi isključivo izborima, da na izborima ne sme da bude krađe glasova i da ne sme da se izneverava volja naroda. Sve ostalo prihvatam isključivo kao metaforu koja je izgovorena za ovom govornicom od strane svih učesnika. Ako se slažete, nema potrebe da nastavimo ovu polemiku, osim replika. Hajdemo da privodimo polako ovo sporenje kraju. Po Poslovniku su se javili gospodin Nikolić i Perić, i za repliku se javio gospodin Anđelković. Da li neko od vas odustaje? Hvala vam, gospodine Nikoliću, što ste odustali. Gospodine Periću, izvolite.
Gospodine predsedniče, javio sam se jer je prethodni diskutant govorio ovde ono što nije na dnevnom redu, ali ono što je on izgovarao morali ste da ga opomenete. Moram da kažem i uvek želim da govorimo za ovom govornicom o istini, da ste vi gospodine Karaičiću zapalili Skupštinu i posle pet godina vam nije jasno zašto ste zapalili. Vi imate problem kod vas da ste zapalili Skupštinu, jer mora da znate, a to je svima poznato, u poslednje vreme vas demokrate, koji su palili Skupštinu sa vama, stalno prozivaju da Koštunica nije dobio izbore. Koštunica nije dobio 50% plus jedan, a vi šibicu pa palite Skupštinu. U tom je većina težina. Da ste bili u pravu, da je zapalite, pa da vam neko progleda kroz prste, ali ponavljam, vi te izbore niste dobili, a pošto imamo tu kulturu da ne činite štetu ovoj državi, pustili smo vas da malo vladate. Ali, za ono što ste uradili Skupštini Srbije odgovaraćete kad-tad. Ničija nije gorela do zore. Kada se bude promenila vlast, vi sa onim crnim majicama gde piše Otpor moraćete da platite za Skupštinu.
Izvolite, gospodine Anđelkoviću.
Žao mi je što je gospodin Karaičić mlad čovek, nije u toku, ali mora malo da čita, pročita podatke i kada pročita podatke iz 2000. godine videće u stvari da ne govorimo o predsedničkim izborima, i naravno nikada niko nije rekao iz SPS-a da je Slobodan Milošević pobedio, samo se govorilo o tome da li ima 50%. Suština je da je SPS dobila 56 poslanika od 108 2000. godine gospodine Karaičiću, bez SRS. Vi ste bili ubedljivo pobeđeni na izborima za savezne poslanike, a vi ste to zaboravili. To je vaš problem. To što je Peđa Bulatović izdao tada zbog pritiska vaših, pa prešao na drugu stranu, pa ste napravili veštačku koaliciju, to je drugo pitanje, ali SPS je 2000. godine ubedljivo pobedio kada je reč o saveznim poslanicima. Tu činjenicu imajte u vidu. Ovo je replika i predsedniku Skupštine, onda nema izneveravanja izborne volje građana, nego poštovanje volje građana, a podsećam vas i na Sava centar, kada ste nasilno zakazali taj parlament, a mi imali hrabrosti i tada da dođemo u Sava centar na tu skupštinu gde smo imali 56 poslanika od 108, gospodine Karaičiću.
Hvala vam mnogo, gospodine Anđelkoviću, o toj hrabrosti znam puno, kao što znam da ni vi niste star čovek i prema tome ovo je bio kompliment koji ste uputili poslaniku i hvala vam što na osnovu vaše mladosti možete da nastavite da vodite sednicu. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Konačno, da se vratimo na ono što nam je valjda posao, da raspravljamo o amandmanima. Žao mi je što ovako mnogo vremena gubimo na prepucavanje, kako to kažu obični ljudi. U cilju nečega što može pomoći raspravi u narednom toku ove sednice, amandmani poslanika SDP, da član 11. treba da se briše, isto kao i članovi 12, 13, 14, 15, 16. i 17, idu sa identičnim obrazloženjem koje smo napisali. I da ne bih zloupotrebljavao vaše vreme, a vidim da ima i dosta nervoznih, naprosto treba da cenimo svoj rad i građane, pogotovo što ne bi bilo dobro da jedan ovakav zakon, koji po naslovu govori o pravima vernika, crkve i njenih velikodostojnika, upadne u neku raspravu koja će ući u neke dane koji su blizu najvećih hrišćanskih praznika. Član 11. smo predložili da se briše, sa veoma prostim i jednostavnim obrazloženjem, neću mnogo gnjaviti jer se neću ni sam, ni koleginica Ljiljana Nestorović, javljati za narednih sedam članova, koji imaju faktički identičan predlog, sa skoro identičnim obrazloženjem, ali je interesantno kako je odjedanput Vlada Republike Srbije i Odbor prihvatio da se izbriše član 10. Član 10. je u stvari bio taj član koji je de fakto po nama sublimirao istorijat, genezu, pravnu utemeljenost, i ustavnu i zakonsku, svih tradicionalnih crkvi i stojimo i dalje kod toga da je bilo možda logičnije da baš taj član 10. ostane, a da se ovi članovi brišu kao što smo predložili, jer članovi od 11. do 18. u stvari su članovi koji prepisuju u kojim aktima su u nekadašnjim državama, državnim zajednicama, gde su registrovane te tradicionalne crkve, one bile uvršćene u život tih zemalja. Ali, Vlada je ta koja prihvata ono što ona želi i što misli da je u ovom trenutku svrsishodno. Ono što ću da kažem i što je obrazloženje na sve ove amandmane, a govoriću još samo nekoliko minuta da se ne bih javljao posle da trošim eventualno sat i po vremena koliko bih mogao, dakle, izdavajanjem pojedinih crkava mi mislimo da se dovodi u opasnost načelo jednakosti. To je ono što smo ponavljali u načelnoj raspravi, to je ono što smo ponavljali u nekim prvim članovima ovog zakona, jer temelj verskih sloboda je da niko nije privilegovan. Ova nejednakost na koju mi ukazujemo, kada su u pitanju crkve i verske zajednice, izaziva određenu brigu sa stanovišta tih famoznih ljudskih prava i njihovog poštovanja, jer suprotne su, moram to da ponovim, članu 9. Evropske povelje o zaštiti ljudskih i manjinskih prava. Ako crkve delimo na tradicionalne, konfesionalne i one koje tek treba da se registruju po onome što ćemo utvrditi članovima koji dolaze iza člana 20. Predloga zakona, onda se kod registracije u tom smislu pravi mogućnost da one podležu diskrecionom pravu Ministarstva, što je suprotno članu Povelje koju je imala Skupština državne zajednice Srbija i Crna Gora, koji ne poznaje uopšte mogućnost ograničavanja veroispovesti. Naprosto, konstatovana je činjenica u jednom od narednih članova da SPC ima izuzetnu istorijsku, državotvornu i civilizacijsku ulogu u oblikovanju, očuvanju i razvijanju identiteta srpskog naroda. Svaki ozbiljan čovek koji imalo išta zna o državi Srbiji i o istoriji SPC pretpostavljam da zna i ne vidim da li je ovoj konstataciji mesto u zakonu, naprosto nema dispozitivni karakter, što bi pravnici rekli, i nema obavezujući karakter, jer ona izdvaja jednu crkvu, opisuje nešto što je možda moguće staviti u preambulu nekih deklaracija, možda nekog ustava itd. Ne znam da li joj je ovde mesto, na taj način se vraćam na obrazloženje da to izdvajanje možda dovodi u opasnost načelo jednakosti, generalno, ne samo kada je u pitanju odnos prema građanima, nego možda i prema drugima. A da stoji ovo utemeljenje SPC u državotvornost od osam vekova, to svako pametan i onaj ko je i malo učio i čitao i znao o našoj državi i istoriji SPC, pretpostavljam da zna. Stoga još jednom moje ponavljanje, nećemo se javljati po narednih sedam amandmana, do člana 19. koji smo takođe povukli, to je naš petnaesti amandman gde smo predložili da se briše. Ljiljana i ja se nećemo javljati, naprosto da malo vratimo i ovu raspravu u nešto što nam je posao i na neki način da ubrzamo, jer je već pola devet prošlo, hoću da verujem da ćemo raspravljati o amandmanima i o zakonu. Toliko, zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem se. Zahvaljujem se i što se neće javljati i što daje doprinos da ubrzamo raspravu. Više na ovom drugom. Reč ima gospodin Aligrudić, po amandmanu, izvolite.
Voleo bih da uvažim stav gospodina Omerovića da se ne možemo javljati po svim amandmanima gospođe Nestorović i gospodina Omerovića. Videćemo, zavisno od toga šta piše u pojedinim članovima gde se traži brisanje. Mogu uvažiti da se odnosi, praktično, na pobrojavanje verskih zajednica koje su ovde date od člana 11. do člana 17. ovoga zakona. Dakle, pitanje je vrlo jednostavno, možemo da napravimo zakon i tako da ne pobrojavamo nikakve verske zajednice, da se uopšte ne nalazi nikakav sistem enumeracije u zakonu. Ali, neka vrsta ograničenja uvek mora da postoji. Mi možemo reći ovako, postoje verske zajednice, verske slobode se, između ostalog, izražavaju tako što se osećamo pripadnicima izvesne zajednice. Ona ne mora biti definisana, ne mora imati aktivnu definiciju u zakonu, ali svejedno postoji Ustav ove države. Svejedno postoje određena ograničenja, ako ništa drugo iz onog osnovnog načela da niko ne može koristiti svoje pravo tako što će ga koristiti na štetu nekog drugog, tako što će svoje pravo koristiti da ugrožava prava drugih. To je osnovno ograničenje. Kako god napisali to u zakonu, ovo izbeći ne možemo. Koja su to prava? Rekao sam da ću večeras do besvesti ponavljati dogod se to ne shvati šta je smisao zakona i zbog čega je ovo ovako predviđeno kako ovde stoji. Kada regulišemo pitanje verskih zajednica, mi se istovremeno referiramo i na verske slobode, kao jedno od osnovnih ustavom garantovanih prava. To pravo, kao i druga prava u Ustavu, ne može biti korišćeno tako da se time ugrožavaju tuđa prava i druga prava i slobode koje su predviđene međunarodnim dokumentima i Ustavom Republike Srbije. Prema tome, verska sloboda, ponovo ponavljam, ne sme se koristiti tako da ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet i pravo na imovinu, niti tako da se izaziva i podstiče verska, nacionalna i rasna netrpeljivost. Dalje, mora sloboda veroispovesti i verskog uverenja biti podvrgnuta samo onim ograničenjima, a jasno stoji u članu 3. ovog predloga zakona, nema ograničenja, već samo ona ograničenja koja su propisana Ustavom Republike Srbije, važećim i verovatno novim kada se bude doneo, kada će takođe postojati određena ograničenja. Zakonom, misli se na sve one zakone koji regulišu određenu materiju koja se dotiče ljudskih prava i sloboda na bilo koji način, računajući i krivično-pravni propise, kao i ratifikovanim međunarodnim dokumentima, kao što sam već rekao, a neophodna su demokratskom društvu radi zaštite javne bezbednosti, a to je standard javnog reda, a što je takođe standard morala, a što je najširi standard, ali shvaćen u smislu standarda sekularne države i zaštite sloboda i prava drugih. Ne postoji druga vrsta ograničenja, a ova ograničenja su izuzetno jasna. Šta dobijamo brisanjem enumeracije? Dobijamo samo jednu vrlo lošu stranu ove stvari. Gubimo iz vida da, kada brišemo pobrojavanje verskih zajednica koje su ovde date, mi gubimo onu finu razliku koja postoji između nečega što reprezentuje 95% stanovništva. To je deklatorna norma. Ona ne stavlja u neravnopravan položaj bilo koga. Činjenica je da postoje religije i postoje verske zajednice, koje su po svojoj prirodi tradicionalne crkve i verske zajednice, nabrojane su prosto pošto je to nabrajanje činjenica. To nije niko izmislio. Mi nismo ovde išli nekom vrstom konvencije, seli pa se dogovorili i bacali kocku koju ćemo zajednicu da nabrojimo, nego one koje zaista realno stotinama godina postoje na ovom prostoruili koje su kroz dug vremenski period okupile značajan broj ljudi, koji koristeći svoje pravo smatraju sebe pripadnicima te zajednice. Ne postoji iscrpljivanje tog nabrajanja. Ide se i dalje, za razliku od onih koji smatraju da tu leži opasnost od registracije satanističke sekte, a smatram da ne postoji, zato što država zna valjda šta radi, pa neće da dopusti da se ove slobode, odnosno ova prava, koja sam prethodno nabrojao, ugroze na bilo koji način. Mi praktično imamo zaštitu, s jedne strane, osnovnih sloboda i prava koja su navedena, a nemamo načelno ograničenje onoga što se smatra verskom zajednicom. Imamo jasno uputstvo državnom organu šta se da registrovati i šta u smislu ovog zakona može biti registrovana verska zajednica, odnosno crkva . Dakle, ne postoji nikakva vrsta ograničenja. Brisanjem članova hoćemo da negiramo realnost, da negiramo ono što postoji u društvu. Ovo je nabrajanje. Niko mi ne može reći da je beznačajno to što postoji SPC jer to je izuzetno značajna stvar, to mora naći svoje mesto u zakonu. Ne da sam protiv brisanja ovih članova, od člana 11. do 17, nego smatram da to potpuno uništava zakon, suštinu, fundament propisa koji je predložen. Potpuno je nemoguće brisati, pravno je moguće i zato je Zakonodavni odbor i rekao da su amandmani pravno mogući. Suštinski je potpuno nemoguće u odnosu na ovaj tekst zakona. Mi to ne možemo promeniti. Razumem sve motive, ali mislim da oni koji imaju tu motivaciju su na pogrešnom tragu, kao da se ne razumemo, kao da govorimo neko u klin, a neko u ploču. Mi ili pričamo jedno istu priču, a onda se namerno pravimo kao da postoji problem. Ne razumem o čemu se radi.
Zahvaljujem se, gospodinu Aligrudiću na razjašnjenju. Reč ima narodni poslanik Krasić.
Naravno da veza između člana postoji sa članovima četvrtim i desetim, i to je direktna veza. Protivnik sam amandmana koji je podnet od strane gospodina Omerovića i gospođe Nestorović. Protivim se konceptu zakona, jer mi pokušavamo amandmanima da saniramo štetne posledice koje mogu da proizađu iz ovakvog predloga zakona, kako je on dat u izvornom tekstu. Naravno, gospodin Radovanović će posebno o našem amandmanu na član 11. da iznese argumentaciju. Međutim, moram da istaknem još jednu stvar koja je promakla svima nama. Napisali ste da tradicionalne crkve su one koje u Srbiji imaju viševekovni istorijski kontinuitet i čiji je pravni subjektivitet stečen na osnovu posebnih zakona. Njihov pravni subjektivitet nije rezultat nekog zakona i nije osnov u nekom zakonu, jer pre nego što je moderna srpska država, a ona se tretira da 200 godina postoji, i počela da nešto reguliše svojim zakonima, postojala je na ovoj teritoriji SPC, postojale su i druge verske zajednice, i to je prva velika nepreciznost. Pa sad možemo da se vraćamo i na Dušanov zakonik, po principu kontinuiteta. Možemo da se vraćamo gde god hoćemo, mislim da je ovde prisutna ta velika nepravilnost, a ljudi se smeškaju, ne shvataju, jer ovo je vrlo važno pitanje. Ako vi pričate o pravnom subjektivitetu neke crkve, konkretno SPC, na osnovu nekog zakona, onda postavljam pitanje, kako ćete rešiti pitanje imovine, da li ona potiče od sticanja pravnog subjektiviteta ili ona ima svoj istorijski predkontekst. Vi niste napisali da ima, vi ste napisali da je ona tradicionalna, ukoliko je na osnovu zakona, a ovu državu napravila SPC. Neću sada da upoređujem tu šta je starije, ali ubacili ste na osnovu zakona potpuno nepotrebno, promašili ste temu, trebalo je da regulišete način ostvarivanja veroispovesti. Vi ste se uhvatili u crkve. Vi crkve, verske zajednice, organizacije delite na igrače koji igraju u prvoj ligi, drugoj ligi, zoni i ono što ispada iz sistema takmičenja. Ne postoji veće omalovažavanje za verske zajednice u Srbiji od ovog predloga zakona. Ne postoji. Povodom svakog člana objašnjavam u čemu se ogleda propust i nedostatak. Pazite koliko ima logičnih problema u Predlogu zakona. Pre 10 minuta, pre 15 minuta, pre dva sata i jutros odavde je grmelo, zakon iz 1953. godine, zakon iz 1977. godine, to se ne priznaje, pod tim zakonima je urađeno, verovatno je po onom iz 1953. godine Mićunović jahao, samo se o tome priča, a onda sada idete na kontinuitet i pozivate se na te propise. Niste vi bili tu, gospodine Anđelkoviću, ovde se sve i svašta čulo, pa je čak i aplauz pao, posle 32 minuta neke beznačajne priče pao je frenetičan aplauz, a zbog čega aplauz, napadao se zakon iz 1953. godine, pa još jadni Milovan Radovanović ispade kao da ga je on doneo, on se tada nije rodio. Kako je to loše, kako to ne valja, a sada se u ovom članu priča se o kontinuitetu na osnovu zakona, a SPC je starija od ovog perioda koji se zove moderna srpska država. Vidite i sami, ministar malo-malo pa pobegne, ali znam da će da beže, da će da koriste ovo vreme, lošu ste temu izazvali za neku propagandu. SPC i tradicionalne crkve koje deluju u Republici Srbiji, neke od njih ne dele moje mišljenje, to moram da vam kažem. Znam da ovi predstavnici Rimokatoličke crkve imaju vrlo loše mišljenje o mojim nastupima, kao što imam loše mišljenje o njihovoj crkvi, ali pošto sam verski tolerantan čovek ne osporavam ni jednom verniku Rimokatoličke crkve njegovo pravo. Naravno, taj deo ne diramo i ovim amandmanima mi ne ulazimo u verska osećanja pojedinaca. Naprosto, moram da konstatujem ovo, ovde se izvrće istorija. Gospodin Radovanović će pričati o našem amandmanu. Mene čudi da niste prihvatili naš amandman, čak smo u oba stava ispravili nazive. Vi ne znate ni nazive crkava, mogu da shvatim da poslanik ne zna, ali kako ministar ne zna kako mu se zovu te crkve, oni su abonenti kod njega, on nešto tamo daje, popravlja crkve, da li je hrišćanska, da li je reformska-hrišćanska, on je sve pobrkao, a ovamo piše neke knjige o religiji, nešto istražuje. Na kraju ću morati da čitam onu njegovu knjigu da se ljudi malo smeju, pogrešne savetnike imate. Srbija ima jaku teološku školu, ima ljude koji se bave teologijom, imate mladog čoveka, Vladimira Dimitrijevića, zašto njega niste konsultovali da vam on kaže, Zorana Miloševića što niste konsultovali, Smilju Avramov što niste konsultovali. Zašto niste konsultovali neke ljude koji to znaju, kojima je to profesija. Imate vrlo kvalitetne kolumniste koji pišu u novinama, Svetozara Radišića, pa Kijuka, gospodu koja vrlo dobro zna ovu materiju, što niste konsultovali ljude koji se predstavljaju tamo, koji nastupaju, koji sve znaju, da vam održe lepa predavanja iz oblasti teologije. Nisam za te stvari zadužen, ali moram poneki put da se pojavim, jer raspolažem elementarnom logikom, pa bi bilo sramota da sedimo ovde i da kaže - evo vidi, zdravorazumsko rasuđivanje problematično kod predlagača, a vi niste primetili. Primećujemo probleme u rasuđivanju, koji se manifestuju u tekstu zakona. Vi se pozivate na ono što napadate, to nigde nema. Ne bi me iznenadilo da ste na kraju podneli jedan amandman da je Vojislav Koštunica napravio SPC.
Reč ima narodni poslanik Proroković, po amandmanu.
Amandman je protivan duhu zakona, pošto podržavam zakon u celini, ne mogu da podržim ovaj amandman, odnosno ispravku u pojedinostima. Naime, zakonom je u nekim prethodnim članovima definisano da je sloboda svakog vernika nepovrediva i da je njegovo opredeljenje, kao njegova lična stvar, apsolutno nepovredivo i da čovek zbog toga ne može da podleže bilo kakvoj diskriminaciji ili sankcijama. Ali se takođe definišu i kolektivna prava, jer verske zajednice funkcionišu kao kolektiviteti, i u tom smislu posebno se ističe sedam tradicionalnih crkava i verskih organizacija, pet hrišćanskih crkava i SPC, Rimokatolička crkva, takođe i Protestantske Evangelističke crkve i dve verske zajednice, Islamska verska zajednica i Jevrejska verska zajednica. Za mene je izdvajanje ovih sedam crkava i verskih zajednica politički bitno. Srbija na ovaj način pokazuje da je država sa pravnim kontinuitetom, u kojoj se od 1804. godine reguliše položaj različitih verskih zajednica, a jedan od prvih ukaza knjaza Miloša bio je ukaz o položaju Jevreja u tadašnjoj Knjaževini Srbiji. Srbija pokazuje da nije tikva bez korena kada se radi o ovom zakonodavstvu i da se naša pravna tradicija i politička tradicija i te kako razlikuje od pravne i političke tradicije nekih drugih država jugoistočne Evrope, što treba da nam služi za ponos. U političkom smislu ovo je jako bitno, jer još jednom pokazuje da Srbija jeste multireligiozna i multikonfesionalnadržava, da je takva tokom cele svoje moderne istorije, sa svim prednostima koje multikonfesionalnost i multireligioznost nosi.
Reč ima narodni poslanik Rajko Bralić, po amandmanu.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, uvažene kolege, nema ni jedne koleginice, prihvatam argumentaciju i ne bih mogao da podržim amandman, a izvinjavam se, nije zloupotreba, samo pola minuta, hteo bih da kažem ovde, pošto se govori o kontinuitetu, o tradicionalnim crkvama, razmišljao sam dugo da li to da kažem, ali ipak hoću, pošto je bilo dosta napada na prethodnu državu. Dakle, državni projekat je bio da se jačaju frakcije Rimokatoličke crkve u Socijalističkoj Jugoslaviji. To želim da kažem sa punom odgovornošću, mogu doneti dokument o tome, i kako god to danas zvučalo i kako god vama večeras ovde izgledao, obraćam se građanima Srbije i SPC, i sada je trenutak da to sazna. Možemo na ovu temu da govorimo nekom drugom prilikom, postoji izreka u narodu - ne treba uvek krivicu na kadificu. Sve stvari treba da se dobro izuče, da se pročitaju, nije to tako naivno i bezazleno. Državna politika u ovoj zemlji je bila ozbiljna i u neko vreme na koje mi često pljunemo, a za to nemamo dovoljno razloga.
Shvatam da nema više nikog po ovom amandmanu. Na član 11. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine predsedavajući, koliko vidim, imam ovde izveštaj Vlade, piše da je amandman prihvaćen. Mislim da ne treba raspravljati o ovom amandmanu koji je prihvaćen.
Reč je o sledećem amandmanu: "Tradicionalne crkve su one koje u Srbiji imaju viševekovni istorijski kontinuitet i čiji je pravni subjektivitet stečen na osnovu posebnih zakona, i to: Srpska pravoslavna crkva, Rimokatolička crkva, Slovačka evangelička crkva, Reformatska hrišćanska crkva i Evangelička hrišćanska crkva." U stavu 2. posle reči "Islamska" dodaje se reč "verska", a posle reči "Jevrejska" dodaje se reč "verska". Sekretar me obaveštava da je Vlada prihvatila delimično. Ministre, da li znači da prihvatate sada amandman u potpunosti? Reč ima ministar.
Samo da se razaberemo kako je tačno glasio amandman. Mislili smo da u ovoj formi u kojoj smo dobili ne može, ali onaj koji ste dostavili meni, taj je bio prihvatljiv i Vlada ga je prihvatila. Ovde je reč o tehničkoj grešci.
Ministre, molim vas da pogledate ovaj tekst, da sutra ne bi bilo zbog toga problema pri objavljivanju u "Službenom glasniku", ukoliko se prihvati. Gospodin Tadić može da nam vrati zakon, pa da opet sedimo cele noći ovde.
Ovo je amandman koji je bio u Vladi i koji je prihvaćen.
Znači, amandman koji sam pročitao je prihvaćen?
Apsolutno. Ovde tehničkom greškom nisu otkucane sve crkve.
Predlažem pauzu od dva minuta, da služba razjasni ovaj amandman, da ne bi došli u poziciju da napravimo tehničku grešku. Ministre, molim vas da zajedno sa službom i sa gospodinom Markovićem razjasnite amandman. Pauza dva minuta. [[Posle pauze – 21,15.]] Možemo da nastavimo, da ne bi bilo da me iz RTS kritikuju da nisam pritisnuo zvono kada treba da se uključe. Znači, ovako je razjašnjeno: predstavnik predlagača je prihvatio amandman, ali nije postao sastavni deo zakona, imajući u vidu da Odbor za evropske integracije, iako ne razumem otkud je taj odbor nadležan za verske zajednice, nije prihvatio, tako da mora da se glasa o amandmanu kada bude tamo. Ali, predstavnik predlagača je prihvatio, to je suština. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovajamandman , a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Shvatio sam da narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović neće reč. Malopre su se izjasnili. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Neko ne želi reč. Na član 17. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Milovan Radovanović i zajedno narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama, kojim tražim da se ovaj član Predloga zakona briše. Članom 17. Predloga zakona predviđeno je da su konfesionalne zajednice Hrišćanska baptistička crkva, Hrišćanska adventistička crkva, Evangelističko-metodistička crkva, Pentekostna crkva, evanđeoske hrišćanske crkve i druge verske organizacije registrovane na osnovu Zakona o pravnom položaju verskih zajednica iz 1953. godine i Zakona o pravnom položaju verskih zajednica iz 1977. godine. Amandman na ovaj predlog zakona je u skladu sa konceptom SRS, koji imamo mi u pogledu celog Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama. Suština našeg koncepta se odnosi na amandman na član 4. Predloga zakona, kojim smo taksativno nabrojali sedam crkava i verskih zajednica, i ceo zakon je u duhu tog našeg amandmana, tako da smatramo da sve ove ostale, kako ih vi nazivate i u Predlogu zakona druge verske organizacije, ne treba da slove u Predlogu zakona o crkvama i verskim organizacijama. Hoću prvo nešto u vezi odredbe člana 17. da kažem. Kada se kaže da su i druge verske organizacije registrovane na osnovu Zakona o pravnom položaju verskih zajednica, tačno je to da su Zakon o pravnom položaju verskih zajednica iz 1953. godine, kao i Zakon o pravnom položaju verskih zajednica od 4. novembra 1977. godine bili tu veoma liberalni. Zakon iz 1977. godine u odredbama člana 4. kaže - građani mogu slobodno osnivati verske zajednice. Znači, kome padne na pamet može da osniva i registruje versku zajednicu. Šta je tu sporno? Na šta hoću da vam skrenem pažnju? Kaže se za te druge verske organizacije - registrovano na osnovu ovih zakona. Nije tu ministar, samo da mi odgovori na jedno pitanje - koji državni organ je registrovao verske zajednice, bilo koju versku zajednicu, versku organizaciju, versku grupu? Nijedan. U tome je problem. Nijedan državni organ nije registrovao nijednu versku zajednicu, niti crkvu, niti versku zajednicu, versku organizaciju, versku grupu. Nije. Da li je to Ministarstvo vera Republike Srbije. Nije. Da li je Savezno ministarstvo vera? Nije. Da li je neki drugi organ? Nije. Šta je MUP Srbije, MUP Jugoslavije radio? Nije registrovao. On je samo primao prijave za registraciju, odnosno prijave, ali ne verskih zajednica, nego udruženja građana iz verske oblasti. Znači, nisu registrovali. Samo je bez ikakve konstatacije, bez ikakvog rešenja o registraciji, primao je k znanju prijavu čistom konkludentnom radnjom o postojanju nekog udruženja građana kao oblika udruženja građana iz oblasti religije. To je Vrhovni sud Srbije 1. februara 1995. godine ukinuo, zabranio konstatacijom da nema udruženja građana iz verske oblasti. Možete da pogledate. Imam u klupi fotokopiju te odluke Vrhovnog suda Srbije. Šta je tu sada dalje sporno? Nema registrovanih verskih organizacija. Nema ni ovih organizacija verskih koje su taksativno nabrojane u članu 17. Predloga zakona. Ne postoji državni organ koji ih je registrovao jer nema registracije. Zašto mi u SRS ovo naglašavamo ako nema potencijalne opasnosti za duhovno zdravlje, za mentalno, za opšte zdravlje čoveka, porodice, države, društva u celini. Nije to naša pretpostavka, naša bojazan, čisto prazna priča. Na osnovu velikog broja primera mi zasnivamo takav strah za društvo u celini, za pojedince, za porodicu, da ne želimo da stoji kao mogućnost registrovanja neke verske organizacije. Čega se mi plašimo? Onog što se i danas događa. Znate svi za sajentologiju, najopasnija verska sekta u svetu. Da li sajentologija postoji u Srbiji? Ne postoji pod tim nazivom, ali deluje kao versko udruženje, kao udruženje građana pod drugim nazivom i pod drugim motivima i nabrojanim opisom svog delovanja. To je problem što će budući državni organ, po Predlogu zakona o crkvama i verskim zajednicama to je nadležno ministarstvo, moći da registruje, što smo mi osporili amandmanima, da ne postoji registracija, samo vođenje registra tradicionalnih crkava i verskih zajednica. Eventualno podnesu dokumentaciju neke verske organizacije, gde piše drugi naziv, gde piše u opisu njihovog delovanja da je to verska organizacija koja je u redu, normalno deluje, nije destruktivna, nije asocijalna, u skladu sa državnim, društvenim sistemom Republike Srbije itd. Ona će biti tako i registrovana. A koji je stvarni oblik delovanja takve verske organizacije? To je ono pitanje zbog čega se mi u SRS bojimo. Opravdano nas je strah od takvog načina registracije i delovanja takvih verskih organizacija, koje su apsolutno verske, totalitarne, destruktivne, asocijalne verske sekte. Ovde ste u članu 17. predvideli registraciju i postojanje pentekostne crkve. Da vam kažem rečima jednog čoveka koji se bavi ovom oblašću, Slađana Mijaljevića, kada je u pitanju pentekostna crkva, da se totalitarnost ogleda u sprovođenju njihovog učenja i samo učenje je pravo i spasonosno, tako oni misle. Za širu javnost žele da se prikažu u što boljem svetlu, kako su oni jako pozitivni članovi društvene zajednice i imaju čak i humanitarnu organizaciju "Hleb života". Po tumačenju psihijatara i psihologa na svojim službama ljude uvode u masovnu hipnozu, pazite dobro, ljude uvode u masovnu hipnozu. Pentekostna crkva, koja je predviđena članom 17. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama. Ne znam, nisam video amandman da se briše. Ali dobro, da završim još kratko o ovome. Destruktivnost se ogleda sa više aspekata, prema sebi, prema porodici, prema socijalnoj sredini, prema državnim institucijama. Svoje misionare koriste za obaveštajni rad, a znate već za primer Džona Dejvida Nejbora i 2002. godine, on je bio pastor i profesor pentekostne teologije za javnost, i naravno prilikom hapšenja u onoj špijunskoj aferi sa Momčilom Perišićem, on je mirno i hladno pokazao legitimaciju direktora CIA za Blakan. Znate tu priču. Ali, pošto kažete da ima amandman da se ona briše, to je dobro. Ove ostale isto su problematične. Sve se briše? E, videćemo to. U članu 17, koji sam tražio amandmanom da se briše, jedna verska organizacija koju ste predvideli, Hrišćanska adventistička crkva. Pazite dobro, nedavno je izraelsko Ministarstvo unutrašnjih poslova donelo odluku o proterivanju 11 Amerikanaca, osumnjičenih da su kao članovi jedne hrišćanske sekte planirali da uoči novog milenijuma, na nasilan način, obeleže drugo pojavljivanje Isusa Hrista. Adventiste su proterali iz Izraela, i to država Izrael koja ima tesnu diplomatsku, vojnu i političku saradnju sa SAD. Šta, oni ne znaju šta rade? Oni su ludi, je l' tako? Njih su okarakterisali kao opasnu versku sektu, tih 11 Amerikanaca, kao ljude koji nemaju mesta i potrebe da budu u njihovoj državi, doneli su odluku i proterali ih iz njihove države. Oni nisu naši državljani, ali govorimo o članovima i aktivistima Adventističke crkve, koju su u celom svetu, zbog oblika i načina delovanja, destruktivni i asocijalni, i zbog toga je država, odnosno Ministarstvo unutrašnjih poslova Izraela donelo odluku da ih protera iz Izraela. Amerikance. To me raduje, gospodine ministre, ako i vi hoćete takve Amerikance da proterate iz naše države, koji štetno deluju za društvo i Srbiju u celini.
Ti se valjda ne sekiraš zbog toga, gospodine Radovanoviću? Samo pitam. Gospodine Aligrudiću, izvolite. Miloš Aligrudić, narodni poslanik.
Dakle, zaista većina stvari koje je prethodnik izneo stoji, naročito argumentacija koja je ovde izneta u pogledu razloga koji stoje za brisanje člana 17. na način na koji je to predlagač amandmana izneo. Međutim, naravno ne mogu da sudim o tome da li je pentekostna crkva takva kao što ste vi rekli, Adventistička itd, prosto zbog toga što se time na taj način nisam bavio. Samo da podsetim jednu stvar da, kada je reč o takvim crkvama koje su kod nas bile prijavljene i znači slažem se u svemu onome što ste govorili o tome da nije bilo registra, da je bio sistem prijave itd, pa da je praktično nešto što liči na udruženje građana moglo da se predstavi kao verska zajednica, bez obzira čak kolika je ta zajednica i sigurno da je to u ono vreme komunizma služilo za relativizaciju razgovora o slobodi veroispovesti, jer je to tako verovatno tada jednostranačkom komunističkom režimu odgovaralo. Naravno, s te strane to stoji, međutim, hoću prosto da vas pitam, imamo li mi u vidu da ti ljudi o kojima mi govorimo su oni pre svega državljani naši državljani, naši građani, koji imaju pravo na neko svoje opredeljenje. Zašto to govorim? Prosto zbog toga što mi ovim zakonom, to je upravo jedan od argumenata bio i protiv zakona, to uvažavam, da se ovim zakonom u smislu registracije kao nove kategorije, novog pojma, pravi izvesni diskontinuitet u tom formalnom smislu. To znači da verske zajednice i crkve moraju ipak biti registrovane u smislu člana 22. ovog zakona. A onda ću sad reći ono što se nije maločas čulo ili se nije znalo, pa ćemo sada razjasniti. Ne podnosi se amandman, znači on se više fizički, formalno ne odnosi na onaj član zakona kako je pročitan, jer je taj član zakona u Predlogu izmenjen od strane odbora, što je prihvatio i Zakonodavni odbor, pa on glasi zapravo sad ovako: Konfesionalne zajednice su sve one crkve i verske organizacije, čiji pravni status je bio regulisan prijavom, u skladu sa Zakonom o pravnom položaju verskih zajednica ("Službeni list FNRJ" ) i Zakonom o pravnom položaju verskih zajednica ("Službeni glasnik " taj i taj). Šta se ovde kaže? Ovde se u stvari definiše pojam konfesionalne zajednice bez enumeracije. Pa vi kažete, čini mi se, da je gore, pa izgleda kao da je veći broj. S te strane biste bili u pravu, ali poenta je u sledećem, da se članom 22, kao što i član 11. govori o tome, utvrđuje ponovna registracija. To je bio još jedan od argumenata protiv, ali mi tvrdimo da je to u redu. Znači, ponovna registracija, to praktično znači izbegavanjem enumeracije, nabrajanja kod konfesionalnih zajednica kako je sad navedeno, sve one koje žele ne prijavu nego registraciju, moraju doći pod udar, i nažalost ponovo moram da ponavljam, onih odredbi ovog zakona koje obezbeđuju, odnosno štite određene vrednosti društva ili određena prava u skladu sa Ustavom, koja su striktno navedena u članu 2. i 3, život, zdravlje, lični i porodični integritet, termine kao što su javna bezbednost, moral, dakle nešto što je vezano za javni i društveni poredak. Onaj korpus prava koji je štićen Ustavom pre svega i međunarodnim dokumentima, odnosno međunarodnim ugovorima koje je ratifikovala naša država. Prema tome, ne sporeći nijednog trenutka sve što ste naveli i verujući da je to sigurno pošto ste se time bavili tačno, vezano za neke organizacije, a možda i nije tačno, nemojte se ljutiti, u to neću da ulazim. Samo dajem jednu ogradu. Radi se o našim državljanima, našim građanima. Kada govorimo o stranim organizacijama ili onima koji deluju van granica naše države, moguće je da su se pojavile razne priče ili čak dokazi o nekom delovanju, mi govorimo to sa aspekta onoga što je pojavni oblik kod nas, i gledamo to i možemo posmatrati samo sa aspekta ugrožavanja prava i slobode drugih i ovih vrednosti o kojima sam govorio. Ako toga nema, pošto smo mi sekularna država, nismo teokratija, dakle mi vodimo računa samo o tom aspektu. E sad, naravno, možemo poći od pretpostavke da recimo nemamo poverenja u ministarstvo i u Vladu da će da napravi uredbu o sprovođenju ovog zakona kod registracije na takav način da će se ti strahovi učini opravdanim, pa će se nekom desiti da registruje sataniste. Ali, da li je to moguće? To jednostavno nije moguće. Zašto nije moguće? Jer kada se državni organ drži pravila koja su utvrđena zakonom, takvu vrstu organizacije ne može registrovati. Ista vam je priča što sam vam danas dao primer sudije koji sudi u parničnom postupku, gde imate dve strane, svaka misli da ima neko pravo. Jedna od njih sigurno nije u pravu, a on sudi po zakonu. Nije njemu zakonom propisano kako će konkretan spor da presudi, nego opštom normom. To znači da sudija tumači opštu normu, podvodi je pod pojedinačni slučaj i tako postoji pravni poredak. Isti je slučaj kada je reč i o ovlašćenjima državnih organa datih na osnovu zakona da procenjuju, a ko će to drugi nego državni organ da radi, da li je neka organizacija ispunila uslov da bude registrovana u skladu sa ovim zakonom, a da se ne vređa Ustav, drugi zakoni, pravni sistem i društveni poredak, u najširem smislu reči shvaćeno? Mislim da jedan deo diskusija koje stoje u obrazloženju amandmana prosto kada je reč o činjenicama koje su navedene apsolutno stoji, zabrinutost u jednom delu te priče svakako postoji i mi je potpuno delimo, ne postoji razlika kod nas u tom pogledu. U odnosu na kvalifikaciju pojedinih crkava i verskih zajednica to ne mogu da tvrdim, nisam izašao da bih to tvrdio ni da jeste ni da nije, ali pokušavam da objasnim zbog čega je predloženi tekst, ovakav kakav je, upravo dobar, pa da ova amandmanska intervencija u suštini u odnosu na predloženi tekst nema puno smisla.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Naravno da podržavam amandman gospodina Milovana Radovanovića, ali moram da obrazložim da poslanici, kada budu glasali o ovom amandmanu, imaju u vidu i sledeće, da se nalazimo na terenu koji je definisan kao autonomija u okviru pravnog položaja crkava i verskih zajednica, da postoji član 4. tog predloga zakona, to su tzv. Subjekti korporativne verske slobode, odnosno Subjekti verske slobode, kako su naknadno prihvatili da treba da glasi. Pa je tu rečeno: Subjekti verske slobode u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije (u daljem tekstu: crkve i verske zajednice). Znači, pod nazivom crkve i verske zajednice nalaze se konfesionalne zajednice i druge verske organizacije. Vi niste prihvatili naš amandman kojim smo tražili da se član 4. preformuliše u smislu tradicionalnih crkava i verskih zajednica. O tome mora da se vodi računa. Dalje, prihvatili ste da li naš amandman, da li nešto drugo, nije bitno, i izbrisali član 10. Predloga zakona. U članu 10. je navedeno da postoji kontinuitet, odnosno priznaje se kontinuitet sa pravnim subjektivitetom od ranije. Zašto to pričam? Zato što ste taj član formalno-pravno izbrisali, ali posle člana 10. gotovo da je moglo da dođe novo poglavlje, gde nabrajate tradicionalne crkve i verske zajednice i kao rezultat svega toga, u okviru crkava i verskih zajednica, idu konfesionalne zajednice. Gospodin Radovanović traži da se izbriše ova odredba. Vi ste prihvatili jednu formulaciju od ponuđene tri. Prihvatili ste formulaciju da ne navodite koje su to konfesionalne zajednice, iako u svom nazivu imaju naziv crkva, već ste se pozvali na propis iz 1953. i 1977. godine. Pri tom delite mišljenje sa gospodinom Radovanovićem da postoje neke zajednice koje su formalno-pravno samo prijavljene, nigde nije registrovano. Malopre ste gospodina Radovanovića napadali što nije gasio verske sekte, pa ste odmah rekli – da, niste ni vodili registar nego neko drugi. Sada vidimo da niko nije vodio registar. Bila je neka najobičnija prijava. Ovo podsećam i zbog našeg amandmana na član 8, gde smo pričali o verskim službenicima, sveštenicima i onima koji se bave bogosluženjem. Takođe ste i to pokušali da omalovažite, ali vidite i sami da upadate u zamku, jer meni je i cilj da vas uvedem u zamku da bih javnost Srbije ubedio u to da je ovo papir sa kojim samo želite da mašete. Sada ćemo doći na poglavlje Registar, gde opet imate pogrešan koncept. Moram da vam kažem, kada se nalazimo na terenu ljudskih prava onda, prema nekim stavovima Evropskog suda za ljudska prava i prema međunarodnim dokumentima koji važe u Evropi o ljudskim pravima, ukoliko ima potrebe da se nešto evidentira onda se podnose prijave, a ne podnose se zahtevi, jer se prijavom samo država obaveštava i od nje ne traži ljudsko pravo, jer ljudsko pravo izvire iz same činjenice da je neko čovek, da je slobodan čovek, da mu Ustav garantuje minimum sloboda i prava. To je problem koncepcije, tu se apsolutno ne slažemo. Vi niste prihvatili koncepciju koja izvire iz Ustava, hteli ste da idete dalje, upustili ste se u nešto što je zabranjeno, da delite na prvu, drugu, treću ligu crkve i verske zajednice, i sada trpite kritiku sa naše strane, koja je principijelna u skladu sa Ustavom i trpite kritiku nekih koja nije principijelna, ali koja se zasniva na jednom utopijskom pogledu na prava satanista i ovih drugih. Kada se sve ovo uzme u obzir, a pogotovo član 10, iz koga po logici stvari slede članovi od 11. do 17, koje ponavljate u kasnijim članovima kod registra i kod registracije, bilo bi mnogo bolje da usvojite naš amandman da se član 17. briše. Tim pre što, ukoliko ostanu na snazi odredbe o registraciji, to pravo dobijate, koje mislite da ste konstituisali amandmanom Odbora za evropske integracije. Znači, ukoliko stvarno delite to mišljenje, a nisam čuo da se osporava amandman gospodina Radovanovića, onda je mnogo bolje da prihvatite taj amandman, a da u odredbama o registraciji zadržite ono što ste hteli izmenom člana 17.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv poglavlja 2. iznad člana 18. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Vrlo prosto i jednostavno, nije teško da se shvati, pod arapskim 2. vi ste dali novo poglavlje koje glasi - registracija. Kreće se sa članom 18. i završava sa članom 27. koji ima naslov za taj član - Nadzor. Šta je poenta? Poenta svih odredbi od člana 18. do člana 27. je u stvari način evidentiranja. Vi ste to dali kombinovanom metodom, da se podrazumeva da ste regulisali postupak registracije, postupak evidentiranja i, bukvalno rečeno, ovde prikazujete da to što nazivate korporativne verske slobode, prvi put čujem za taj termin, možda ste brisali tekst, ali taj mentalitet, ta suština i način razmišljanja je ostao. To je vama smešno, ali meni žalosno, jer pokazujete da je crkva politička stranka i da je crkva sindikalna organizacija, i vi ste za njih propisali gotovo identičan postupak kao kada se registruje sindikat. Sindikat se registruje kod Lalovića, političke stranke kod ovog Stojkovića, ili kog ovog za državnu upravu, nije ni bitno, a u toku je i neko razmišljanje o promeni Ustava, te je jedna od tih varijanti da se to dešava u nekom od ovih sudova, najviših sudova u našoj zemlji. Mnogo je preciznije, bolje i ispravnije, sa gledišta materije koju bi trebalo da reši ovaj zakon, da ovo poglavlje ima naziv - Registar, pa u okviru toga da propišete šta se upisuje u registar koji se vodi kod nadležnog državnog organa. Vi, nažalost, ne želite to, pošto očigledno imate nameru da prihvatite, kako sam čuo u uvodnom izlaganju, vrlo afirmativan stav predstavnika Vlade u pogledu nekih verskih organizacija, koje nisu crkve ni tradicionalne verske zajednice, čak je bilo toliko afirmativno da neki njihov fakultet ovde dobro radi, kasnije sam čuo od Milovana Radovanovića da ti koji pripadaju toj grupaciji u nekim državama su proterani zbog subverzivnog delovanja. Ali, to je vaš politički stav. Malopre, tokom ove rasprave, pojavio se problem, pa šta, nešto je urađeno 53. i 77, pa je neko prijavljen, a nije vođen registar, samo je data prijava. Oni su se otvarali prema svetu, da znate. Možda ne 1953. toliko, ali 1977. godine su se otvarale prema svetu. Deset godina pre toga vi sami znate da je Krunoslav Draganović došao u Srbiju, naša Udba ga kidnapovala tamo negde kod Trsta, prebacila ga ovde i onda je sve rekao šta je radila Rimokatolička crkva protiv SFRJ. Naravno, on nije otišao u zatvor, tu je doživeo, tu je i sahranjen, ali se sve saznalo. Moram da vam kažem da ove ekumenističke strele koje šaljete, to vam je promašaj, kao što vam je promašaj i ova evropska integracija. Vi biste sve uradili radi tih evropskih integracija. Isto je 1977. godine rađeno. Isto je prihvaćeno da svaka šuša može da se registruje i verski deluje, dovoljno je samo da podnese prijavu, tada je ostalo tih 500 prijava, to je državna bezbednost posmatrala sa strane, neki put im je odgovaralo, a neki put nije, koristili ih, imali ih u šaci za neke stvari i ko zna šta se sa njima radilo. Vi sada želite tu da uvedete neki red opet na pogrešan način. Vi se na drugi način otvarate prema EU. Moram da vam kažem, to što je Amerika izvršila pritisak prema Nemačkoj zato što ne priznaje neku versku sektu, budite sigurni ako Amerika bude vršila pritisak prema vama, vi ćete da je registrujete. Moraćete da registrujete. Zašto? Vi sledite tu politiku, kao oni 1977. što su dozvolili, dođi i podnesi prijavu, rešeno. U tom kontekstu je ovaj što je predsednik Privredne komore grada Beograda, on je prodao svoju kuću u Zemunu i ceo plac nekoj crkvi, skupljaju se tamo neki. Mislim da kada ste radili i razmišljali o konceptu ovog zakona, da ste morali da iskoristite nekog od vaših ljudi koji je blizak Ministarstvu pravde i koji je imao prilike da pročita neke odluke Evropskog suda za ljudska prava. Postoji 25 vrlo karakterističnih primera odluka Evropskog suda za ljudska prava, koje se tiču delovanja i registracije pojedinih crkava i nekih sekti. Na bazi toga mogli ste da shvatite u kom delu država i šta može da propiše, na šta je ovlašćena da reguliše. A opet se vraćam na član 3. Predloga zakona, jer mislim da je trebalo to mnogo preciznije da razradite u ovom zakonu, gde postoji mogućnost da se ograniči sloboda veroispovesti kada je to u interesu države, demokratskog društva, da obratite pažnju na proporcionalnost, na dozvoljeni postupak, na prijave, registraciju i druge pojedinosti. Praksa postoji, nešto što može da se izvuče kao standard takođe postoji, ali je problem što to ne vidim u vašem Predlogu zakona.
Hvala, gospodine Krasiću, da li se još neko javlja za reč po istom amandmanu. (Arsenal vodi sa jedan nula, pa sam zaboravio da stavim naočare.) Na naslov iznad člana 19. i član 19. amandman je podneo Odbor za evropske integracije koji predlaže da se brišu. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se član 19. briše. To je na član 19. koji ste povukli. Hvala. Konstatujem da je na samoj sednici Skupštine povučen amandman. Na član 19. amandman je podneo poslanik Vojislav Milajić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Po zamisli i konceptu SRS, registracija verskih zajednica i organizacija ne bi trebalo da postoji u Predlogu zakona o crkvama i verskim zajednicama. Kolega narodni poslanik Vojislav Milajić, iz poslaničke grupe SRS, podneo je amandman kojim se u članu 19. crkve i verske zajednice, a taj bi član morao da se menja, gospodine ministre, morao bi da se menja, ali gospodin Milajić je podneo amandman na ovaj član Predloga zakona kojim se reči "od članova 11. do 17." zamenjuju rečima "iz člana 4."
Izvinite što vas prekidam, možda niste pratili, ceo taj član, malopre sam čitao, amandmanom je izbrisan, ceo član više ne postoji.
Predstavnik Vlade je prihvatio da se briše?
Da, da se naslov iznad člana 19. i član 19. brišu. Tako je.
Onda u redu, mi smo tražili isto, u redu.
Hvala na spremnosti da se međusobno razumemo i razjasnimo. Na naslov iznad člana 20. i član 20. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Predstavnik predlaga i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite sada.
Suština amandman Gordane Pop-Lazić, poslanika SRS, otprilike je ista kao i suština amandmana na prethodni član gospodina Vojislava Milajića, jer se uklapa u koncept i viđenje SRS kako treba regulisati ovu oblast, odnosno Predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama. Ne bi trebalo da postoji uopšte registracija i mogućnost registracije, i ovim amandmanom se traži da se naslov iznad člana 20. i član 20. brišu. Odbor za evropske integracije podneo je amandman i nije prihvaćen, da li je tako, gospodine predsedniče.
Jeste.
Nisam dobio taj amandman, ako je prihvaćen, da li znači da se član 20 .briše?
Ne, samo se 19. briše, 20. se ne briše.
Mi u poslaničkoj grupi SRS, u skladu sa amandmanom Gordane Pop-Lazić, tražimo da se i ovaj član 20. briše, obzirom da smo predvideli mogućnost, amandmanom gospodina Zorana Krasića, da se umesto registracije uvede Registar pri nadležnom ministarstvu samo crkava tradicionalnih i verskih zajednica, bez mogućnosti registracije ostalih verskih organizacija, grupa ili šta je predviđeno amandmanom Odbora za evropske integracije na član 17. Pogotovo što se u članu 20. traži da osnivač verske organizacije mogu biti najmanje 0,001% punoletnih državljana Republike Srbije, koji imaju prebivalište u Republici Srbiji prema poslednjem zvaničnom popisu stanovništva ili stranih državljana sa stalnim boravkom na teritoriji Republike Srbije. To je otprilike, ako imamo oko osam miliona punoletnih državljana, čak i manje, traži se 65 punoletnih građana Srbije kako bi mogla da se registruje, odnosno podnese prijava za registraciju verske organizacije, što je apsurd. Zbog svega toga i koncepta eliminisanja registracije, kao mogućnosti, verskih organizacija, Gordana Pop-Lazić u ime poslaničke grupe SRS podnela je amandman da se i ovaj član 20. Predloga zakona briše.
Jo neko o istom amandmanu. Izvolite, gospodine Palaliću.
Želeo bih da kažem, upravo ovaj član 20. predloženog zakona je ključni član. Dakle, ovim članom država pokazuje svoju ozbiljnost da ovo pitanje uredi posle toliko godina i upravo na način kako će zaštiti svoje osnovne vrednosti i sebe. Znači, mnogo je ovde tokom diskusije isticano da su se na osnovu prijave par građana registrovala razna udruženja građana, koja su se posle u svojoj delatnosti pokazala kao zaista verske sekte, štetno delujući na moral i društvo, razarajući porodice, šireći različita učenja koja su destruktivno uticala uopšte na društvo i okruženje u kom su delovala. Upravo činjenica da članom 20. država uvodi postupak registracije, a polazeći od toga da su Ustavom zajamčena verska prava i slobode i, kako je definisano u članu 3. ovog zakona, uslovi na koji način može da se ova registracija izvrši, govori o tome da upravo ovim zakonom stvar se uozbiljuje i uređuje. Ovde je spomenut broj pripadnika verske organizacije, nije 65, nego računajući broj punoletnih građana oko 6,5 hiljada, i to je jedan od uslova, vrlo precizno nabrojanih uslova koje mora da ispuni određena crkvena i verska zajednica ukoliko želi da se registruje. Upravo činjenica da se ovim uslovima, koji su ovde taksativno nabrojani, saobražavajući se sa onim članom 3, gde su na opšti način predviđeni uslovi za registraciju, govori o tome koliko je država ozbiljno pristupila. Neće biti moguće, kada nadležni državni organ primi zahtev, da budu registrovane razne sekte koje su do sada mogle nesmetano da deluju i da utiču na naše društvo, na omladinu, na porodicu. To posle registracije koja bude izvršena na osnovu člana 20. više neće biti moguća. Vrlo je jasno i u članu 22, i u članu 4. rečeno na koji način će Ministarstvo da reaguje ukoliko ne budu ispunjeni ovi dosta rigorozni uslovi, biće odbijena prijava i to je ta činjenica. To do sada nije bilo moguće i upravo prvi put se ovim zakonom ta priča i ta stvar uređuje. Zato je važno da se potpuno razume smisao i duh ovog zakona i uopšte nije jasno zašto se ovo pitanje izmešta u vrlo nejasnu situaciju, da se ne vidi na koji načinće biti ta evidencija izvršena. Po nama u DSS, u ovom celompoglavlju, dakle, poglavlju dva, jasno i na precizan način se uvodi i uozbiljuje priča i država ovde pokazuje ozbiljnost u odnosu na onu situaciju koju smo imali pre Predloga ovog zakona, kada su razne sekte vršljale na osnovu samo jedne prijave koja se mogla konstatovati u MUP-u. Hvala.
Amandmanom koji sledi i koji je prihvaćen, detaljno je pojašnjen amandmanom koji je predložio Odbor za evropske integracije, dakle i način i vrsta upisa, i to da se dosledno od člana 20, 21. i 22. reč "prijava" zamenjuje rečju "zahtev" tako da naprosto imate svi u vidu kada diskutujete. Po istom amandmanu, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i moja osnovna primedba je bila da reč prijava treba zameniti rečju zahtev, i vi sami znate zašto, ali da ne upadnete u zamku da ste se vi ovim zakonom izborili protiv sekti. Zato što se postavlja osnovno pitanje šta je za vas sekta i da li je svaka sekta grupa ljudi koje treba proganjati. Zato, kada kažete sekta, morate da mi kažete našta mislite. Da li su to, pošto smo izdvojili tradicionalne crkve, da li su svi ostali sekte? Ako nisu, zašto nisu izdvojeni? To je veoma opsežno i delikatno pitanje i hoću da vam kažem samo šta je pogubno za našu omladinu. Pogubno je svako delovanje izvan crkve, makar koliko ono bilo prihvatljivo za nekog drugo i to je onaj osnov na kome zasnivam neki otpor prema nekim rešenjima u ovom zakonu. Vi tražite sada uz zahtev, ne uz prijavu, da osnivač organizacije podnese versko učenje koje će da izučava, da se on slaže sa SPC, sa Rimokatiličkom crkvom, sa Jevrejskom verskom zajednicom, sa Muslimanskom verskom zajednicom, on ne bi imao drugo učenje. Šta je tu osnovno? Svako od njih ko to osniva na sebe preuzima ulogu da on bolje poznaje Hristovo učenje ili neko drugo. Kako nastaju ti ogranci koje crkva neće da prizna, kako su, vi ste imali ove pentekostalce ranije, kako nastaju oni? Tako što kažu da bolje poznaju učenje od onoga koje se sprovodi u pravoj crkvi. To je po meni već sekta. Nema krvi u obredima, nema žrtvovanja, nema satanizma, ima hrišćanstva po njihovom, a to je pogubno za decu. Znači, on će vama da dostavi versko učenje i ministar će da mu odobri registrovanje, a to je pogubno. Znate, dete rođeno u SPC je kršteno, za njega je svako drugo delovanje pogubno, svako drugo, i zabranjeno je klasičnim crkvama da otimaju vernike, a nekmoli ovima koje niko ne priznaje. Zbog toga, lako je u novonaseljenim zemljama, ni tradicije, ni istorije, ni osnovne vere, nego svako, tamo imate crkvu od pesme do pesme, svaka pesma nova crkva. Zbog toga obazrivo i pažljivo sa svim ovim. Zato sam bio protiv toga da on prijavom, gde ispuni sve uslove koje tražite od njega, počinje da se bavi pripovedanjem vere i zahtevom. Ovde bih išao mnogo dalje i mnogo ozbiljnije. On vama kaže učiću, evo videli ste novo prekrajanje Judine uloge u hrišćanstvu, i on sada vama kaže, učiću da Juda nije za srebrnjake prodao Hrista i vi ćete to da mu dozvolite. Odakle vam pravo da ne dozvolite, kako kada ima 5.000 i nešto potpisa. Vi ne kažete koje versko učenje, jer da hoćete da priznate samo dogmu, što onda predviđate drugi način razmišljanja. Zar ne shvatate koliko sam i sam podeljen kada o tome pričam, a tek kako li je vama koji ćete odgovarati zato što donosite ovaj zakon. Svako učenje, dakle, vi prihvatate svako u kome nema izrazitih oblika satanista ili drugog oblika, apsolutno zabranjeno u sprovođenju vere, ali odobravate drugačije tumačenje naše osnovne vere, a to je ono što nam uništava i omladinu i decu. To je drugačije tumačenje od SPC, od Muslimanske verske zajednice. I vi znate, u našoj crkvi postoje neki koji kažu da bolje tumače, molim vas, možda vi niste čuli, ali ima ljudi koji znaju, neću da pominjem imena da me neko ne bi prozivao po novinama. Veoma je ovo materija kojoj se oprezno pristupa, a ovaj član je najbitniji. Ne treba se hvaliti time da ćete sve da registrujete, a šta ćete da registrujete?
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pa čitav ovaj niz dilema je naknadno rešen, neke su otklonjene, a neke nisu. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Došli smo do člana 20. koji je, to moramo svi priznati, izazvao brojne kritike i primedbe, uključujući i one na koje se ponovo pozivam, a to su predstavnici međunarodne zajednice ili onih ustanova kojima mi težimo da se prilagodimo, barem kada je u pitanju evropsko zakonodavstvo, dakle Venecijanska komisija. Citiram: "Venecijanska komisija smatra da je Nacrt zakona o verskim organizacijama previše strog kada je reč o registraciji verskih grupa'', ocenila je Simona Granata, šef Odseka za ustavna pitanja i saradnju u toj komisiji Saveta Evrope. ''Princip verske slobode, kao osnovne slobode zagarantovane u demokratskim društvima, odnosi se i na verske grupe, a u Nacrtu ovog zakona ta oblast se preterano reguliše." Naročito je neodređena i komplikovana odredba stava 2. tačka 1) člana 20. Pa drugi citat predloga: "Kada su bile izrečene kritike Venecijanske komisije na ovo razmatranje, bio je i prednacrt koji je predviđao, između ostalog, potpise 1000 punoletnih građana, članova, sa matičnim brojem i adresom." Uz taj podatak je bilo potrebno dostavljati još desetak raznoraznih dokumenata kako bi se moglo pristupiti registraciji. Prema predlogu, za osnivanje verske organizacije traže se kompletni podaci za 0,01% punoletnih državljana Srbije, prema poslednjem zvaničnom popisu. Nije jasno na koji način će se odrediti taj broj. Ako se traže punoletni stanovnici, jednostavnije bi bilo određivanje prema poslednjem biračkom spisku. Međutim, bilo šta da se uzme kao podatak, složićete se, to neće biti verodostojno zbog promena u broju i strukturi stanovništva i od poslednjeg popisa koji je bio 2002. Na taj način se prepušta odluka Ministarstvu vera, što vrlo lako može da dovede do voluntarizma, čime se država veoma meša u rad i registraciju verskih organizacija. Zbog iznetog, mi smatramo da je bolje brojem, a ne procentom odrediti broj osnivača nove verske organizacije. Mi amandmanom predlažemo da se u članu 20. Predloga zakona stav 1. posle tačke 3) doda nova tačka 4) : "otisak službenog štambilja i pečata". To je nešto što dolazi u domen tehnologije. Mislim da to nije problem da prihvatite. Međutim, vama je sporan ovaj drugi stav našeg amandmana, gde mi kažemo: "1) odluku o osnivanju verske organizacije sa imenima, prezimenima, brojevima identifikacionih dokumenata i potpisima najmanje 20 punoletnih državljana Republike Srbije koji imaju prebivalište u Republici Srbiji ili stranih državljana sa stalnim boravkom na teritoriji Republike Srbije". Uslovi za registraciju, prema ovom rešenju Predloga zakona, ponavljam još jedanput, sporni su. Iz predloženog rešenja proizilazi da se o registraciji verskih zajednica, koje nikada nisu bile neregistrovane, da ne bude zabune, a za čiju bi registraciju u periodu do narednog popisa, ne znam kada će biti, poslednji je bio 2002, bilo potrebno podneti 60 ili 600 potpisa. Praktično, ovim se zahteva od velikog broja lica da se izjasne o svojoj veroispovesti, što je, ponavljamo to ceo dan, protivno Ustavu i međunarodnim dokumentima na koje se najčešće pozivamo. Broj bi morao biti ustanovljen na takav način da obezbedi da se u poziciji deklarisanja svoje veroispovesti postave samo oni pripadnici verske zajednice koji bi to inače učinili. To se, pre svega, odnosi na duhovnike određenih verskih zajednica i zbog toga broj lica potreban za registraciju ne bi trebalo da bude veći od ovoga koji mi predlažemo, a to je 20. Prema tome, ne treba ga procentualno određivati, jer takvo određenje može da stvori izvesne nedoumice. Podsetio bih kolege narodne poslanike i ministra da mi, nažalost, imamo na snazi zakon koji je često ovde danas citiran zbog ogromnog broja, čini mi se preko 350 registrovanih političkih organizacija, po kome je dovoljno samo 100 potpisa punoletnih građana, dostavite određenu dokumentaciju, registrujete i upišete u registar ministarstva političku organizaciju. Složićete se da političke partije i stranke koje učestvuju na izborima imaju mnogo veću odgovornost za vođenje države, a za njih nam je potrebno samo 100 potpisa po zakonu, a sada tražimo promile od ukupnog broja stanovnika kako bismo registrovali neke crkve koje nisu još registrovane. Dakle, govorim o nekim malim, ne govorim o tradicionalnim crkvama. Takođe, rešenje koje je predloženo u zakonu preti da naruši i ravnopravnost novih verskih organizacija sa ostalimkoje nemaju obavezu dostavljanja statusa, kanona i drugih autonomnih akata. Ovim se narušava princip autonomije koji je zagarantovan drugim verskim organizacijama. Mislio sam da vam kažem ovo što smo i napisali. Sada je na vama da li možete kroz redakture ili kroz nešto da prihvatite ceo amandman ili makar jedan od njegovih delova, jer ima tri dela. Toliko, da vas više ne bih gnjavio i zamarao. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala vam, gospodine Omeroviću. Kao što ste čuli, povodom istog člana još jedno sasvim suprotno mišljenje, što je dokaz da i u ovoj diskusiji važi pravilo "svega u božijoj bašti". Izvolite, gospodin Krasić, pa gospodin Ilić, po istom amandmanu.
Naravno, ne mogu da podržim ovo sa 20 građana. Nešto slično je uradio Građanski savez Srbije. On je imao ministra inostranih poslova, predsednika Narodne skupštine, Dragora Hibera, Radmilu Hrustanović. Kao što vidite, sa manje od 20 oni su bili jaka verska sekta. Naravno da nećemo da podržimo ovaj amandman, jer ovo je stvarno besmisleno i u ovom konceptu zakona. Moram da skrenem pažnju predlagaču, stičem utisak da vi smatrate da su Stanko i Predrag Ristić pripadnici neke verske sekte. To su oni koje ste sinoć uhapsili, kao pomagače, koji skrivaju Ratka Mladića. Objavljeno je da ste vi – vlast, uhapsili. Vi ste vlast, a još uvek ne hapse poslanici, nego policija, a policija je deo izvršne vlasti. Vi ste uhapsili Stanka i Predraga Ristića. Oni nisu verska sekta, čak ni po amndmanu gospodina Meha Omerovića. Oni nisu verska sekta, jer su samo dvojica. Ne znam zašto ste njih uhapsili, šta su vam oni jadnici krivi? Tražite Ratka Mladića i hapsite po Srbiji gde stignete. Ipak preterujete. Naravno, ovaj njihov amandman ima drugi problem - oko pečata. Prvo se nešto konstituiše, pa tek onda stekne pravo da ima pečat. Po ovom amandmanu, oni prvo naprave pečat pa se registruju. To postoji samo u opštini Surčin, koju je sačuvao Zoran Lončar. Došli banditi, napravili neku novu vlast, on prihvatio falsifikovani pečat. Zoran Lončar je član DSS, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. On zna da je falsifikovani pečat i on je prihvatio falsifikovani pečat. Nije to samo kada je u pitanju Surčin, nego i nešto drugo. Naravno, koristim ovo da objasnim besmislice oko pečata i oko broja ljudi, ne ulazeći u drugu stranu ovog amandmana, jer je on potpuno za nas neprihvatljiv, s obzirom da smo mi podneli amandman kojim tražimo brisanje ovog člana, jer na ovaj način ne možete da rešite ovu stvar. Koncept zakona je pogrešan. Vi ste sa ove govornice više puta istakli da predstavnici SRS ne treba da se plaše da će ovaj zakon da bude zloupotrebljen, da se neke nazovicrkve i nazoviverske organizacije ili sekte registruju kako bi javno delovanje. To ste rekli više puta. Nama je bio cilj ove rasprave, između ostalog, da vi to ponovite i obavestite građane Republike Srbije. Tvrdim vam, znajući kakav je karakter vaše vlasti, kako funkcionišete, na poziv ambasadora nekoliko zapadnoevropskih država, vi ćete u registar upisati i kao crkve i kao verske organizacije čak i te asocijacije, jer su ambasadori tih stranih država vernici tih sekti i tih verskih organizacija. Neću da vam kažem sada imena, ali ćete saznati vrlo brzo pošto stupi na snagu ovaj zakon. Onda ću da vas prozovem i da vas podsetim na sve ovo što ste danas pričali. Danas ste rekli da je potrebna registracija, potrebno je regulisati verske organizacije, da bi se imao uvid u celinu, nalazili ste različite razloge. Kažem vam, vi nećete sprečiti, nego ćete morati da ih registrujete i na taj način da legalizujete njihovu delatnost. Da vam objasnim, i u nekim grupacijama ovde koje se javljaju kao udruženje investitora iz inostranstva, ambasadori pojedinih država u Srbiji i Crnoj Gori su pripadnici nekih sekti, a vi ćete morati da registrujete te sekte ovde, jer ste uslovljeni studijama, ovim stvarima, onim stvarima. Neće se ništa razlikovati od onog zakona iz 77. koji ste kritikovali. Završio sam moj posao za danas, jer je sve izašlo na čistinu, pa ćemo videti kom opanci kom obojci. Samo da vas podsetim ponovo. Sa ove govornice smo vam pričali o Zakonu o hipoteci. Sinoć na televiziji je bila žestoka reportaža vaše televizije da se taj zakon ne primenjuje, a Parivodić se ovde kleo kako će moći hipoteka na bazi građevinske dozvole, nijedna banka neće da čuje za to. Da vam ne citiram ostale propise koje ste ovde na neki način doneli, a u praksi se to iskrivilo i uopšte nije zaživelo. Slično, identično desiće se i sa ovim propisom. Nećete postići to što se ovde deklarativno zalažete, već će to prerasti u svoju suprotnost, a trpećete velike pritiske, pa ćete potpisivati sve i svašta.
Sledeći po amandmanu Borko Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko bih rekao zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman na član 20. zakona. Po postojećim rešenjima za registraciju udruženja građana, recimo za registraciju udruženja ribolovaca potrebno je 10 potpisa, uz predviđenu dokumentaciju koja ide uz to, a SDP i Bogoljub Karić ovim amandmanom smatraju da u Srbiji treba registrovati versku organizaciju sa 20 potpisa. Smatram da je rešenje iz Predloga zakona od 0,001 posto punoletnih državljana odlično. To predviđa oko 6,5 hiljada sakupljenih potpisa, prema sadašnjem stanju u Republici Srbiji, a ovim amandmanom bi otprilike verovatno verske organizacije u Srbiji nicale kao pečurke posle kiše, a jedna od namera zakonodavca jeste da se tačno zna koliko ima verskih organizacija u Srbiji, koje im je versko učenje i da se one registruju na državnom nivou, kako bi država mogla sa njima da gradi partnerski odnos. S druge strane, opet moram da se osvrnem na jednu od izrečenih teza sa ove govornice, a to je da se time što bismo nekoga pitali, kada bi učestvovao u prijavljivanju određene verske organizacije, narušili njegovu slobodu da ne mora da iskaže svoju veroispovest. Kakve veze ima u narušavanju slobode da li ćete narušiti slobodu za 20 ljudi ili za 6,5 hiljada ljudi. Nikakve veze nema. Ako narušavate slobodu pojedincu, bilo to 20 ili 6,5 hiljada. Tako da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer narušava ciljeve ovog zakona.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 21. i član 21. amandman je podneonarodni poslanik Zlatan Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Meho Omerović.
Član 21. glasi: "U registar se ne može upisati verska organizacija čiji naziv sadrži naziv ili deo naziva koji izražava identitet crkve, verske zajednice ili verske organizacije koja je već upisana u registar ili koja je ranije podnela prijavu za upis". (Miloš Aligrudić, sa mesta: Pratite šta se dešava na Zakonodavnom odboru.) Ne mogu da postizavam koliko vi odbora u pola sata zakazujete. Dakle, ova formulacija je neprecizna. Mi predlažemo veoma jasno samo jednu jedinu rečenicu koja će glasiti: "U registar se ne može upisati više verskih organizacija sa istim nazivom". Veoma prosto i svima razumljivo, čak i onima koji ne donose zakone. Obrazloženje čini mi se da takođe ne zahteva neku posebnu pažnju, zadržaću vam možda nepuni minut. Usled specifičnosti verskog organizovanja česta je pojava da različite verske organizacije imaju slična imena. S obzirom da u ovoj oblasti ne postoje opasnosti kakve postoje na primer u nečemu što kolege pravnici bolje razumeju, kao što su privredni subjekti ili pravo privrednih subjekata, gde je sličnost u nazivu privrednih subjekata može izazvati nepoželjne posledice, dovoljno je zabraniti samo registraciju imena koje je već upisano u registar. Mislim da je naš amandman veoma prost, pojednostavljuje ovu stvar i zaista ne vidim razlog zašto ne možete da ga prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 22. i na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Milovan Radovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kratko. Narodni poslanik SRS Petar Jojić je podneo amandman na član 22. Predloga zakona i on je u duhu, u skladu sa viđenjem i konceptom SRS da ne treba da postoji mogućnost registracije verskih zajednica, osim tradicionalnih crkava i verskih zajednica. U tom smislu je i Zlatan Jovanović na prethodni član 21. podneo amandman, kao i poslanici Milan Veselinović i Bore Kutić. Ne bih izlazio da posebno obrazlažem svaki amandman, jer primećujem da oni trenutno nisu u sali. Po konceptu SRS, nema mogućnosti registracijecrkava, verskih organizacija i verskih zajednica, osim mogućnosti vođenja registra za tradicionalne crkve i verske zajednice koje smo mi predvideli amandmanom Zorana Krasića i amandmanom Vojislava Milajića.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 22. i član 22. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, predstavnik predlagača.
Samo da podsetim da član 22. govori o rešavanju o prijavi za upis u registar. Stav 4. glasi: ''Ministarstvo donosi rešenje o odbijanju prijave za upis verske organizacije u Registar ako su njeni ciljevi, učenje, obredi ili delovanje suprotni Ustavu i javnom poretku ili ako ugrožavaju život, zdravlje, slobodu i prava drugih, prava dece, prava na lični i porodični integritet i pravo na imovinu.'' Po nama bi taj stav 4. člana 22. zakona trebalo da glasi: ''Ministarstvo donosi rešenje o odbijanju prijave za upis verske organizacije u Registar ako su njeni ciljevi ili delovanje suprotni Ustavu, moralu i javnom poretku i ako ugrožavaju prava i slobode drugih.'' U stavu 5. predlažemo da se posle reči "Evropskog suda za ljudska prava" stavi tačka, a da se do kraja ovaj dalji tekst briše, koji glasi "kao i upravne i sudske odluke u pogledu registracije ili delovanja određene verske organizacije u jednoj ili više država članica Evropske unije". Obrazloženje za ovaj naš amandman je da mislimo da ovo rešenje koje je Vlada predložila u ovom predlogu zakona nije dovoljno jasno i precizno sa jedne strane, a sa druge strane Ministarstvu ne treba ostavljati mogućnost da ono samo ocenjuje, procenjuje i vrednuje učenja i obrede, niti je realno očekivati da neka verska organizacija pri podnošenju svog zahteva za upis u registar može u potpunosti da opiše sve obrede koje sprovodi. Za rešenje koje predlažemo u stavu 5, dakle da se stavi tačka iza ovog Evropskog suda za ljudska prava, zato što nema osnova iz razloga što domaći sudovi ne mogu ni primenjivati praksu sudova i upravnih organa zemalja članica EU. Verska sloboda samo je osnovni princip komunitarnog prava, ne i regulatorna oblast EU. Ne postoji dakle nijedan valjan razlog zbog čega bi domaći upravni organi trebalo da uzimaju stranu sudsku praksu barem u ovoj oblasti. To je naše mišljenje. Zahvaljujem se.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Meho Omerović, izvolite.
Veoma kratko. Član 23. stav 2. mi predlažemo da se briše. Dakle, predlažemo da se briše sledeći tekst: "U Registar se unose i podaci o verskim školama, kulturnim ustanovama i udruženjima, humanitarnim, dobrovoljnim i zdravstvenim organizacijama čiji je osnivač crkva, verska zajednica ili verska organizacija, kao i podaci o privrednoj ili drugoj delatnosti koju obavlja crkva, verska zajednica ili verska organizacija". Zašto predlažemo brisanje? U jednoj rečenici: ustanove koje su nabrojane u ovom stavu člana 23. su pravna lica i registruju se u skladu sa važećim propisima.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Božidar Koprivica. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Koprivica, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ovde imamo Predlog zakona o crkvama i verskim zajednicama. U stvari to su dva koncepta, jedan je koncept predlagača, Vlade Republike Srbije, i drugi koncept SRS. Naravno, ovaj prvi je loš, a koncept SRS je dobar, odnosno najbolji i ako usvojite ove amandmane SRS onda možete računati da će doći do poboljšanja zakonskog teksta, a to u stvari SRS želi. U ime SRS sam i predložio amandman na član 23. Predloga zakona o crkvama i verskim zajednicama, tako što sam predložio da se u članu 23. reči "ili verske organizacije" u odgovarajućem padežu brišu. Dakle, ovo se uklapa u koncept SRS. Mi smo protiv registracije verskih organizacija, iz razloga što ova registracija verskih organizacija može otvoriti prostor za legalno delovanje verskih sekti, koje su istorijski gledano bile protiv SPC, protiv države i koje su trovale našu omladinu. Dakle, one su najčešće delovale destruktivno, delovale su protivno interesu crkve i takođe najčešće asocijalno. Tako da ove verske sekte ne samo da ne treba registrovati, nego one ne treba ni da postoje. Iz tih razloga predlažem da se ovaj amandman usvoji. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Da, i ovaj amandman se odnosi na poglavlje koje se tiče registracije. Amandmanom se traži brisanje člana 24, u skladu sa našim konceptom o kome smo danas stvarno dosta stvari izneli. Ali, sada da vidimo na kom terenu se nalazimo. Na terenu verskih organizacija, koje nastaju na bazi toga što postoji neki doktrinarni teološki stav koji se razlikuje od nečega što propoveda tradicionalna crkva ili verska zajednica. Sad tu se stvarno nalazimo na terenu velikih problema. Ako uzmemo moju omiljenu temu Rimokatoličku crkvu, ona je sazvana, nastala na dve velike istorijske laži, ministar će da potvrdi ovo moje jer verovatno smo čitali iste knjige. Čak su i istoričari Vatikana potvrdili da se radi o dvema najvećim istorijskim lažima. Jedna od tih istorijskih laži jeste Konstantinova darovnica. Nećete vi naći nijednog biskupa, kardinala ili bilo kog velikodostojnika Rimokatoličke crkve koji se neće pozvati na Konstantinovu darovnicu, a dokazano je da to ne postoji. Druga velika laž, ili možda prva, da je Papa namesnik, da se grob Svetog Petra nalazi u Rimu. Sveti Petar nikada nije bio u Rimu, dokazano da nikada nije boravio u Rimu. Drže neki tamo kovčeg, nešto prikazuju. Znate, i onda sada kada se neko tamo odvaja od njih i od tih laži, donekle čovek i može to da shvati. Tako da samom pričom o crkvama, verskim zajednicama i verskim organizacijama,, i potrebi regulisanja njihovog pravnog statusa, i Vlada Republike Srbije je ušla u jednu oblast koja ne sme biti predmet ovog zakona, jer to sa verskim slobodama apsolutno nikakve veze nema. Niti se crkva može posmatrati kao neki kolektivitet ili kao neko zajedništvo, a pogotovo moram da dodam još jednu rečenicu ovde, pošto u nekom od sledećih članova Predloga zakona vi pričate i o oblicima pozitivne diskriminacije. Sva ta vaša priča je priznanje da ste ušli u nešto što nije moglo da bude predmet ovog zakona. Zato vam predlažem ili da prihvatite ove naše amandmane, ili da jednostavno povučete ovaj zakon iz procedure. Budite sigurni da će daleko veća šteta biti ovakvim zakonom i sa ovakvim zakonom nego prema sada postojećem stanju, jer ćete legalizovati sve ono što kod nas do sada nije postojalo. Nije legalizovano, podneta je prijava, ta prijava stoji negde, ne postoji registracija, postoji samo blagonaklonost da se zažmuri da nešto postoji, ali ćete i vi ministre morati da zažmurite, pa čak i da potpišete nešto, to vam garantujem. Živi bili pa videli, kada stupi na snagu ovaj zakon pet ambasadora ima da vas poziva da vas pita zašto njegova verska sekta nije registrovana u Srbiji. Ako vam sada skrenem pažnju na neke bankare koji deluju ovde iz inostranstva, za naše je posebna priča, a nemojte da se iznenadite ukoliko posle nekoliko meseci i neko iz Vlade kaže - bilo bi dobro da to upišete ministre, jer država će dobiti toliko i toliko para za tu i tu investiciju. Vodite računa, mislim da ste pogrešno shvatili amandmane SRS.
Povodom amandmana se javio Dušan Proroković.
Prvo, grozim se konstatacija tipa - ovo je dobro, ovo je zlo. Samo u španskim serijama postoji isključivo dobro i isključivo zlo, pa je tako bila Kristl zla, a Aleksis dobra, ili tako nekako, kada je bila Dinastija. Politika i politički život se i te kako razlikuju od Dinastije i ne postoji nešto što je isključivo dobro ili isključivo zlo. Ne vidim šta je sporno u članu 24, jer se govori o brisanju iz Registra. Sasvim logično i shodno prethodnim članovima zakona, ovde se govori kada neka crkva ili verska zajednica prestaje sa radom, odnosno kada joj se uskraćuje pravo da može da radi na teritoriji Republike Srbije. Prvo, ukoliko to sama zajednica želi, ukoliko recimo broj vernika padne ispod propisanog minimuma ili prestane potreba za radom verske zajednice, i drugo i treće, koje se direktno tiče onoga što slušamo ceo dan, a to je da će zakon možda omogućiti pravno-formalno definisanje verskih sekti, odnosno njihov ulazak u naš pravni poredak. Dakle, stav 3. člana 24. govori o tome da će verskoj organizaciji biti uskraćeno pravo na delovanje ukoliko ostvaruje ciljeve drugačije od onih radi kojih je osnovana, direktno se radi o verskim sektama i paraverskim organizacijama, koje u statutu mogu da napišu jedno ili u nekom svom osnivačkom dokumentu, a ukoliko budu radile nešto drugo biće brisane iz registra, biće im zabranjen rad, i drugo, ako nastupe razlozi zbog kojih se odbija upis u registar. Razlozi zbog kojih se odbija upis u registar su, stav 2. člana 3, ukoliko se ugrožava pravo na život, pravo na zdravlje, prava dece, pravo na lični i porodični integritet, ukoliko se ugrožava pravo na imovinu i ukoliko se podstiču verska, rasna i nacionalna netrpeljivost. Dakle, nema ništa sporno u ovom članu i upravo je ovo jedan od mehanizama da se spreči ulazak verskih sekti, odnosno njihova registracija.
Povodom amandmana se javio narodni poslanik Momir Marković.
Oduševljen sam ovim saznanjem da gospodin Proroković gleda španske serije i da jedino tu vidi šta je dobro, a šta je zlo. Gospodine Prorokoviću, ima mnogo više dobrog i mnogo više zlog, a ne nalazi se u tim španskim serijama. To mnogo više dobro je SPC i njena hiljadugodišnja tradicija. To više zlo su upravo verske sekte, o kojima mi evo 10 sati raspravljamo, da vam dokažemo da ćete zbog nedorečenosti pojedinih članova zakona, zbog pogrešnih interpretacija pojedinih članova zakona, zbog proizvoljnosti koje ti članovi zakona ostavljaju, sutradan imati registrovane sekte, i to i one sa najrigidnijim ponašanjem. Naravno, neće ni jedna sekta da upiše da je satanistička, neće da upiše kakvim se ritualima bavi, pa ni ona sekta koja je naterale onog mladića pre nekoliko godina, učenika škole Sveti Sava, i ako joj nađete njene pisanije, beleške, nećete naći da navodi svoje vernike, navodi decu na samoubistvo. U onoj sekti, u prašumi, što je 150 i nešto ljudi izvršilo kolektivno samoubistvo, verovatno ni u njihovim statutima ili kako se već zovu ti papiri ne piše da će sad kad pokupi do 150 mirna je, a kada pokupi toliko onda će kolektivno samoubistvo. Suština je u sledećem, ovaj zakon omogućava da se registruju i oni kojima mesto nije u društvu sa SPC, sa Rimokatoličkom crkvom i sa ovih još pet priznatih crkava, odnosno još tri crkve i dve verske zajednice. To je suština. O dobrom i lošem nemojte u španskim serijama, imate prikladnije načine da saznate šta je dobro, a šta je loše.
Replika, Dušan Proroković.
Ne gledam te serije, prosto sam želeo jednim detaljem da učinim raspravu nešto relaksiranijom, ali nema veze. Nemojte braniti crkvu od nje same. Ljudi iz SPC su učestvovali u pisanju zakona, kao i predstavnici nekih drugih crkava i verskih zajednica, dali su svoje sugestije. Nisam čuo da je njihovo mišljenje negativno o ovom zakonu. Ni jedan crkveni velikodostojnik sa kojim sam razgovarao nije imao nikakvu zamerku na ovaj zakon, čak nisu imali ni predstavnici nekih drugih verskih zajednica sa kojima sam razgovarao proteklih dana. Tiče se ljudi iz verskih zajednica koje se u ovom zakonu definišu tradicionalnim verskim zajednicama. Upravo članom 24. se onemogućava rad svih ovih sekti koje ste nabrojali. Zaista ne vidim šta je sporno u ovom članu 24. Ako neko u statutu napiše da se bavi verskim propovedanjem, ako kaže šta je njegovo učenje, šta je njegova dogma, a bavi se potpuno drugim stvarima, briše se iz registra i prelazi u nadležnost Ministarstva zdravlja, Ministarstva unutrašnjih poslova, ostalih bezbednosnih institucija u ovoj državi, kako bi se taj način rada sankcionisao.
Replika, poslanik Momir Marković.
Ovo što je gospodin Proroković rekao poražavajuće je. Prvo, ne verujem da je iko iz SPC učestvovao u izradi ovog predloga zakona. Drugo, ne verujem i ako ste našli nekog da učestvuje, ne verujem da je sa blagoslovom Patrijarha srpskog gospodina Pavla. Jesu sigurno učestvovali neki, pa pretpostavljam iz ovih drugih organizacija verskih, tako da možda njima i odgovara jer su do sada bile neregistrovane sekte, a posle ovog zakona će biti registrovane. Ima još jedna stvar, znajući da je dobar deo ove vlade kleptokratski, pri tom ne mislim na vas, ministre, mislim na one druge ministre koji pokradoše sve živo, ali nisam siguran da i u vašem ministarstvu nema nekoga ko će biti činovnik, a moraćete da ovlastite jer nećete moći to vi da radite, koji će biti činovnik i koji će za koferče, a koferče je postalo mera, postalo cifra, postalo cena, pravilo ponašanja i da registruje neku satanističku, naravno pod drugim imenom, ali da joj omogući da radi posao po Srbiji kako hoće. Zbog toga, gospodine Prorokoviću, izvinjavam se što sam morao da izađem, ali ovo oko SPC, učešća SPC u ovome, prosto me je iznenadilo.
Za reč se javio ministar Radulović, prvo Donka Banović, pa onda ministar.
Poštovani narodni poslanici, osvrnuću se na to što je rekao prethodnik, uvaženi kolega, koji je rekao da sumnja da su crkve i verske zajednice učestvovale u pisanju Predloga ovog zakona. I te kako je Pravoslavna crkva učestvovala zajedno sa ostalim crkvama i sa nekim verskim zajednicama. Više puta su, čak i iz vaše stranke, ljudi danas govorili o tome da je bilo čak četiri prednacrta. Dakle, to se i te kako menjalo i usaglašavalo, i to je predlog koji je i te kako napravljen, odnosno urađen zajedno sa crkvama i verskim zajednicama. To je jedna stvar. Celog dana govore jedni i drugi o tome kako sekte bujaju u Srbiji, kako im se mora stati u kraj. Čekam celog dana da neko kaže kako se suštinski boriti protiv sekti. Bilo bi super da mi imamo amandman i sada imamo amandman da u članu piše, mi zabranjujemo postojanje sekti. Da li bi to rešilo postojanje sekti? Pitam vas suštinski. Kako se jedno društvo bori protiv postojanja sekti. Hajde da podnesemo amandman da ministar prihvati gde da piše, mi zabranjujemo postojanje sekti i time smo rešili problem. Mi uopšte time nismo rešili problem. Treba da govorimo o suštini. U Srbiji postoji 250 destruktivnih sekti, sa užasavajućim obredima, gde mlade ljude uče kako izvršiti samoubistvo, razaraju porodice, razaraju mlade ljude. Treba govoriti u suštini. Nećemo im stati na kraj time da li će biti nešto registrovanih ili ne. Ono će da postoji. Društvo mora da se bori na drugačiji način. Dajte da vaspitamo naše mlade da ne postanu plen tih ljudi. To se radi na taj način što u škole pre tri - četiri godine, između ostalog se uveo i predmet veronauka, gde čuvamo ta naša mlada bića da oni ne postanu plen i žrtve kojekakvih i raznih sekti. Drugo, što je takođe jedan kolega rekao, ministar će dobiti poziv od nekog ambasadora, pa će se od njega tražiti da registruje sektu. Molim vas, da li to ovaj ministar, ili budući, moram da verujem da će i sledeći ministar vera biti ozbiljan i odgovoran čovek, i da će ovo biti ozbiljna i odgovorna država. Valjda se može odgovoriti na te zahteve. Hvala.
Poslanik Marković reklamira povredu Poslovnika.
Uvažena koleginica reče jednu istinu, treba negovati mlade, treba ih vaspitavati u duhu pravoslavlja ako smo pravoslavci, u duhu religije koju njihovi roditelji upražnjavaju. Tu ste sasvim u pravu. Međutim, preventivno ne treba dozvoliti tim sektama, o kojima ceo dan pričamo, da budu registrovani. Registrujete sektu, a s druge strane kažete, vi gospodine Markoviću vaspitavajte vaše dete da ne potpadne pod uticaj sekte. Još jedna stvar, borba protiv sekti je vrlo jednostavna, ako nije registrovana, onda ministar Jočić ima posao, odnosno njegova služba. Ako je registrovana, onda će kriti i uvijati svoju delatnost još dugo, dugo, dok ne dođe u situaciju da ili ministar Jočić opet radi ili da se ovde briše iz registra. To je suština.
Reč ima ministar Radulović.
Jeste, kasni su sati. Mislim da ste uz obrazloženje dobili i spisak svih crkava i verskih zajednica, organizacija i svih ko je komentarisao zakon i učestvovao u pisanju. Naravno da je najviše komentara i čitanja bilo u SPC. To se podrazumeva. Biskupska konferencija Rimokatoličke crkve, svi biskupi, sve tri protestantske crkve, svaka eparhija – da li verujete da je svaku verziju dobijala svaka eparhija, odnosno vladika, svi. Možda ste pročitali u novinama da je lani Sabor imenovao komisiju od četiri ugledna čoveka, četvoricu vladika koji su sedeli zajedno (čekajte, objašnjavam kakva je bila procedura). Dakle, mi nismo nikakva teokratska država, nismo ljudi kojima crkva piše zakone. Jesmo normalna vlada koja kada donosi zakon o crkvama i verskim zajednicama pozove sve da kažu šta imaju i sa svima usaglašava stavove. Zato je javna rasprava trajala godinu i po dana. Ova komisija koju je imenovao Sabor je referisala Sinodu da je nacrt u redu. Tek kada smo došli do tih relevantnih stavova, i stavova Biskupske konferencije, i Islamske zajednice, i Jevrejske zajednice, onda sam tek zakon predložio Vladi. Toliko, istine radi, da se ne bismo dezinformisali u ove kasne sate. Gospodin Krasić, koji ne zna kako je išla ova procedura, sada će da vam to objasni.
Replika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Nije kulturno da odete, da vam pročitam ovo što ste rekli da je neka procedura rađena. Nisam ljubitelj javne diskusije i rasprava, to moram da vam kažem. Vi ste, gospodine ministre, 16. aprila ove godine dobili pismo, da vam pročitam, pošto ste zaboravili šta je napisano: "Uvaženi gospodine ministre, poznat vam je jednodušni stav svih tradicionalnih crkava koje deluju u našoj otadžbini da je pre rasprave o Predlogu zakona o crkvama i verskim zajednicama u Skupštini Srbije (pobeže) neophodno još jedanput izvršiti konsultacije između vas i predstavnika tradicionalnih crkava i postići punu saglasnost između Ministarstva vera i tradicionalnih crkava u pogledu teksta predloženog zakona. Pošto će se Predlog zakona već sutra naći na dnevnom redu Skupštine, tako da više nemamo vremena za te konsultacije, sa zahvalnošću smo prihvatili vaš predlog da konačni tekst Predloga, prihvatljiv za sve tradicionalne crkve, bude dostavljen vama pre skupštinskog zasedanja, kako biste vi potrebne izmene i dopune ugradili u tekst vladinih amandmana na Predlog zakona". Neću dalje da vam čitam, samo ću da vam objasnim da ta verzija koja je dogovorena sa predstavnicima tradicionalnih crkava, u tekstu se pominje komisija itd, neposredno pre nego što je predat Predlog zakona izmenjena, i oni su bili zaprepašćeni da je ono što je dogovoreno izbačeno, data je potpuno druga verzija i zato su se 16. aprila javili ministru. Sada, gospodine Prorokoviću, da čujete njihov stav. Na kraju, da ne čitam, dugačko je pismo. "Ukoliko, ne daj bože, ne prihvatite nijedan od tri ponuđena izlaza iz zamke zvane registracija svih i svakoga, sa žaljenjem smo prinuđeni da vam saopštimo da takav zakon tradicionalne crkve iz principijelnih razloga, a pre svega iz razloga savesti, ne mogu i neće prihvatiti. U tom slučaju tražimo da se Predlog zakona odmah povuče iz skupštinske procedure i da se zatim doradi, preradi i poboljša, pa tek potom vrati u dogledno vreme na dnevni red Narodne skupštine". Sada daju neko svoje lično razočarenje likom i delom ministra, koji jedno priča njima, drugo ovde, treće javnosti. Molim vas, to je potpisao episkop bački za tradicionalne hrišćanske crkve u Srbiji, po ovlašćenju, znači, nije to stav jednog episkopa, nego onog koji je ovlašćen u ime svih tradicionalnih crkava koje deluju na teritoriji Republike Srbije. Oni se međusobno dogovaraju, jer su suočeni sa istim problemom koji im je Vlada stvorila. Tradicionalne crkve su suočene sa tim problemom. Nešto su oni usvojili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Pošto su Vlada i Odbor za evropske integracije prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Bore Kutić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 25. se odnosi na, kako ste vi nazvali, pravni lek, a to je mogućnost vođenja upravnog spora pred nadležnim sudom. Trenutno je to Vrhovni sud Republike Srbije povodom rešenja o upisu, odbacivanju prijave za upis, odbijanje upisa ili brisanju iz registra itd. Sada ću vam reći, mi smo amandman podneli iz čisto principijelnih razloga, pošto se ne slažemo sa koncepcijom koja se nudi ovde, ali ću vam reći kako će biti u praksi, u primeni ovog člana. U primeni ovog člana Veće za upravne sporove Vrhovnog suda Republike Srbije poništavaće vaša rešenja i donosiće presude po tužbi po kojoj se pokreće upravni spor, gde se poništava to rešenje, pa ako vi nastavite tri puta to da radite, nije isključeno da Vrhovni sud u upravnom sporu u meritumu reši i naloži upis određene verske sekte. Zašto? Opet vam unapred skrećem pažnju zašto. Zato što u ovim tranzicionim vremenima naše sudije idu na doobuku i upoznaju se sa stavovima Evropskog suda za ljudska prava. Da ste mi rekli da ćete ovako nešto da uradite, poneo bih vam literaturu, to je jedno dvadeset kilograma materijala, to ima u Vrhovnom sudu, ima i na Pravnom fakultetu u Beogradu, postoji kod ovih nevladinih organizacija, Nataša Kandić je jednu knjigu sa stavovima sudske prakse Evropskog suda za ljudska prava izdala i videćete da će sudije Vrhovnog suda Republike Srbije da se više pridržavaju tih pravnih načela koja su tamo sadržana nego ovog zakona. Nećete moći da sprečite registraciju, jer ste vi otvorili Pandorinu kutiju. Dakle, sa ovim odredbama o registraciji vi ste otvorili Pandorinu kutiju. Neću dalje da vam objašnjavam pošto znate da postoje ovi razlozi, nego očekujem neke odgovore zašto su ova dva čoveka uhapšena, kada nisu članovi nijedne verske sekte, samo zbog toga što je neko posumnjao da su oni u nekim odnosima sa Ratkom Mladićem, što ne služi na čast ovoj vladi Vojislava Koštunice, koja očigledno ovim zakonom želi da kaže da je ona napravila SPC, da se po nečemu razlikuje od drugih. I na kraju, samo da vam skrenem pažnju na još jednu stvar. A kao ministar ste morali da pratite i aktivnosti velikodostojnika crkava, koje deluju i bogosluže u Republici Srbiji, kakva je njihova delatnost kada odu u inostranstvo. Ovde postoji u Rimokatoličkoj crkvi jedan koji rukovodi ovim organizacionim delom na teritoriji Republike Srbije, koji kada ode u inostranstvo ospe paljbu na to što se slavi 27. januar u Srbiji. Zašto je Sveti Sava đačka slava i kako je to odraz nekog kleronacionalizma u Srbiji, to je baš ovaj što ovde stoluje u ime Rimokatoličke crkve. Znate, on je imao veliki spor, a zašto? Zato što je javnost u Srbiji, neka koja se interesuje za te delatnosti, saznala šta je on pričao o Svetom Savi i saznala o njegovom protivljenju što je Sveti Sava đačka slava, pa je čak toliko daleko išao da je podelio Srbiju na dva dela, pa je rekao, možda u Kragujevcu može to da se slavi, ali zašto u Vojvodini. To je, naravno, u sklopu slobode jedne crkve, zato što je to odvojeno od države i vi nemate tu nekog većeg uticaja, nemate ni mogućnosti da dajete neku principijelnu primedbu. Međutim, sve verske zajednice i sve crkve koje deluju na teritoriji Republike Srbije moraju da poštuju demokratsku i svetovnu vlast Republike Srbije. Ukoliko to tako ne bi bilo, onda džabe donosimo zakon, džabe donosimo sve. Već sada skrećem pažnju da neko pod plaštom crkve, verske zajednice i na drugi način deluje subverzivno protiv države i naroda. Samo bih vam skrenuo pažnju, verovatno na kugli zemaljskoj ne postoji, osim kod nas, da je zahvaljujući Đinđiću i Bogoljubu Kariću neki čovek, koji se proglasio da je Muftija, neki izražavaju sumnju da je uopšte završio te njihove škole, rektor nekog univerziteta, ne Bogoslovskog. Da u zgradi univerziteta postoje dve streljane, u prizemlju i u podrumu. U prizemlju treniraju ovi koji imaju para da plate municiju i da ispucaju tu seriju koju su planirali, a u onoj u podrumu samo odabrani. Treba da znate da postoji veliko nezadovoljstvo starijih ljudi, iskrenih vernika, koje neko izbacuje iz džamije. Vi ne možete to da sprečite i ne tražim od vas da vi to sprečite, ali od vas tražim da to primite k znanju. Šta tražim još od vas? Da iskoristite vašu poziciju i da zamolite gospodina Jočića da napokon reši pitanje ubistva porodice Munitlak u Novom Pazaru.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom momentu ulaze dve dame narodni poslanici, a najpre sam hteo da izrazim žaljenje, da mi je žalije što nema njih nego što Odbor za evropske integracije nije prihvatio moj amandman. Ministre, samo da vas pitam nešto, da li vi verujete u sve ovo što ste pričali? Neće biti da su naši amandmani koje smo mi podneli sve u stilu - briše se, nego je tu bilo i kvalitetnih predloga. Naravno, s obzirom da imamo različite koncepte, bilo je tu i amandmana koji predlažu da se određeni članovi brišu. Još nešto sam primetio, kada su poslanici SRS, obrazlažući svoje amandmane, iznosili određene sumnje, a verujte da su to bili ljudi sa dobrim iskustvom iz ove oblasti, vi sve kažete, i vi i kolege narodni poslanici, uglavnom iz DSS-a, Miloljub Albijanić nije bio prisutan do ovog momenta, kažete, ma ne, neće biti tako. Plašim se da olako prihvatate ovu stvar, mi ukazujemo da bi to moglo da bude tako na bazi nekih iskustava. Sada i moj amandman kaže da se član 26. briše. Naravno, briše se iz razloga što se on uklapa u koncept ovih nekoliko amandmana koji se odnose na registar. Mi smo predložili da u Odeljku dva, gde stoji registracija, piše "Registar" i da se tradicionalne crkve i verske organizacije upišu u registar i da se na to stavi tačka. Kada je kolega Proroković objašnjavao zbog čega ministarstvo donosi rešenje o brisanju iz Registra, a moj amandman se i odnosi na imovinu posle brisanja crkava i verskih zajednica, on je ovde pobrojao kad se briše iz registra, i ako bi prošao ovakav koncept, nemam ništa da prigovorim gospodinu Prorokoviću, to bi tako bilo. Ali, mi ne želimo da ostane ovako, nego predlažemo da se ovaj član briše, a on kaže: "Na imovinu crkve, verske zajednice ili verske organizacije koja je brisana iz registra shodno se primenjuju propisi o udruženjima". Znači, nema brisanja tradicionalnih crkvi, one su već preživele i nadživele sve. To je koncept. Da li se to vama dopada ili ne, to je druga stvar. Samim tim, imovina uopšte ne bi bila sporna, ako jedan subjekat postoji, on ima svoju imovinu i mi tu nemamo nikakvu dilemu. Neko je rekao da se mi brinemo za crkvu. Naravno da se brinemo. Branimo crkvu od nje same. Ne, ne činimo to. Crkva, pravoslavna, naravno i druge crkve, mi to uvažavamo, one mogu same da brinu o sebi, ali država treba da im pomogne u tome, odnos države i crkve treba da se reguliše, i sve je to nešto što je dobro. U obrazloženjuzakona ste rekli da su dosadašnji zakoni kratko trajali, bili na snazi dok traje jedan državni ili društveni sistem. Bojim se da ovaj zakon neće trajati ni toliko, nego će trajati dok traje ova skupština. On bi mogao da traje mnogo duže ukoliko bi bili ovi amandmani prihvaćeni. Niko od govornika SRS nije rekao da ovu materiju na treba regulisati. Mi smo se danas i u načelnoj raspravi sporili o onome šta je sve uneto u ovaj zakon, a ni u jednommomentu nismo rekli da ovaj zakon nije trebalo da se donosi. Čak je kolega Milovan Radovanović, danas moj kolega, a u nekom momentu i vaš, pokazao da je SRS imala radnu verziju i dobru volju da donese ovakav zakon, naravno, sa drugačijim konceptom, onim što mi danas i sada branimo. Naravno da bi vama bilo mnogo lakše. Potpuno razumem vašu poziciju. Zato sam i pitao da li verujete u sve ovo što ste nama pričali. U par navrata ste izlazili i posleposlanika SRS obrazlagali te amandmane, da li vi verujete da će to tako biti. Znam da je kod vas vruć krompir u ruci i teško je sa tim živeti. Videli ste da je i šef poslaničke grupe SRS, gospodin Tomislav Nikolić, u načelnom obrazloženju dao dosta dobro viđenje i rekao, kakav bude vaš odnos prema amandmanima poslanika SRS, takav će biti naš odnos u danu za glasanje. On je sad postao jasan. Izgleda da to nije dobro. Bilo bi vam mnogo lakše da ste prihvatili uglavnom sve amandmane. Mi nismo insistirali da svi budu prihvaćeni, ali se načelno znalo koje amandmane je trebalo prihvatiti. Jedna koleginica je rekla da su jedni da bude liberalan stav, drugi su malo radikalniji, pa ovo je jedna zlatna sredina. Ovaj zakon nije sličan onoj narodnoj "kad nema kiše, dobar je i grad". Ovo je jedna ozbiljna stvar, gde bi sve što je predloženo od strane SRS trebalo prihvatiti i to bi bila dobra stvar. Ministre, neka vam je bog na pomoć, videćemo šta će biti.
Po amandmanu se javio narodni poslanik Momir Marković.
Sada dolazimo do jedne stvari koja je već viđena. Prvo, član 26. kaže: "Na imovinu crkve, verske zajednice ili verske organizacije koja je brisana iz registra shodno se primenjuju propisi o udruženjima." Vi SPC ne možete izbrisati, a da joj se imovina oduzme, to je već viđeno. I kralj Aleksandar je oduzimao imovinu SPC i ogolio je do kraja, pa onda Tito pokupio ostatak, pa je SPC tavorila sve do današnjeg dana, a i dan-danas tavori. Po njenoj imovini se šire Šiptari sad na Kosovu. Da se vratim samo na trenutak na prethodni član, kažete da nećete registrovati verske zajednice koje deluju itd. Recimo, satanistička sekta već uveliko deluje u Srbiji. Vi znate koja su obeležja njihovog delovanja: ili igraju na groblju, ili okreću krst naopako, ili duvaju u balone kad neko umre. Mislim da odmah možete rešiti problem sa satanističkom sektom i sa članovima te sekte trebaJočić da raspravi.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Meho Omerović.
Dobro je što nam se i G17 pridružio. Čim su imovina i finansije došli na red, evo i njih u Skupštini Srbije. Član 28. upravo govori o imovini. Mi smo predložili amandman kojim se u stavu 2. reči "sopstvenim autonomnim propisima" zamenjuju"zakonom". Prema tome, po nama bi trebalo stav 2. da glasi: "Crkve i verske zajednice samostalno upravljaju svojom imovinom i novčanim sredstvima, u skladu sa zakonom". Prema tome, obrazloženje je da autonomija verskih organizacija u oblasti svojinskih prava ne može ići protivno važećim propisima.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Pošto su Vlada i Odbor za evropske integracije prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Lazarević, koji je naknadno povukao amandman. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Meho Omerović.
Mi predlažemo da se u članu 31. st. 2, 3. i 4. brišu, jer ovo je jedan, mislim da ćete se svi složiti, od veoma važnih detalja, naime, socijalna prava sveštenika, odnosno verskih službenika. U predloženim stavovima člana 31, koje mi predlažemo da se brišu, a to su čl. 2, 3. i 4, govore o finansiranju, polazi se od popisa stanovništva, koji je, u stvari, utvrđivao konfesionalnu pripadnost. Na tom popisu se nije postavljalo pitanje da li verujete u Boga. Složićete se svi sa mnom i sa argumentacijom da je potrebno praviti razliku između vere i konfesionalne pripadnosti, jer po predlogu Vlade i obrazloženju koje su dali na ovaj predlog zakona stoji da su 95% građana Srbije vernici. Čak je i kolega Kojčić u jednom trenutku rekao da je taj procenat 98%. Naprosto, istraživanja koja su radili relevantni instituti države Srbije govore da u Srbiji ima 20% religioznih, 31% ateista i 77% tzv. hrišćanskih ateista tj. onih koji su hrišćani samo zato što pripadaju naciji, a što je neko, po ovom popisu koji sam spominjao, automatski spojio kao da su vernici. Jedno od istraživanja koje je rađeno u pripremama i u raspravi, tu se slažem sa ministrom da je vođena sveobuhvatna radna rasprava, to što sedma verzija koja je došla pred poslanike nije verzije koju su uskladili predstavnici tradicionalnih crkava je problem koji će ministar morati objašnjavati u budućnosti, pretpostavljam tradicionalnim crkvama, ali upravo i u toj javnoj raspravi je rađeno istraživanje u jednom od okruga naše države Srbije, u Braničevskom okrugu, u kome ćete se složiti da ima zaista mnogo pripadnika tradicionalnih crkava. Ali, ono što su ta istraživanja pokazala u Braničevu, meni je žao što nije gospodin Arsić tu ili neko iz Braničevskog okruga, samo dva procenta ispitanika izjasnilo da ispoveda veru, a četiri procenta da vrši pričest. Sada sledeći stav koji mi predlažemo da se briše odnosi se i na nešto što mi smatramo nekom vrstom finansijske diskriminacije među crkvama i verskim zajednicama, jer su tradicionalne crkve oslobođene plaćanja poreza. Finansiranje se treba odvijati po popisu stanovništva o kojem smo malopre govorili. Izjašnjavanje o veroispovesti nije obavezno. To znate i svi koji čitate i Ustav i naše zakone, i ne podrazumeva se ni po Ustavu, ni po bilo kom zakonu izjašnjavanje o pripadnosti pojedinoj crkvi. Upravo zbog toga mi mislimo da ovaj drugi, treći i četvrti stav, od šest , treba da se brišu, jer sveštenici i verski službenici nisu državni službenici kojima se doprinosi uplaćuju iz sredstava budžeta. S obzirom da je po propisima o PIO moguće obezbediti socijalnu sigurnost za slučaj starosti preko tzv. penzijskih planova, mislim da je bespredmetno predviđati mogućnost osnivanja posebnih fondova na ovaj način, kako se predlaže u ovim stavovima, u sastavu samih verskih organizacija.
Još neko po amandmanu? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Omeroviću.
Član 32. Predlažemo da se stav 1. promeni i da glasi: "Prilikom obavljanja delatnosti redovnog upravljanja dobrima, koja su odlukom Ministarstva proglašena za kulturnu baštinu Republike Srbije, crkve i verske zajednice mogu biti potpuno ili delimično oslobođene poreskih i drugih obaveza, u skladu sa zakonom". Posle stava 1. predlažemo novi stav 2. koji glasi: "Zakonima kojima se propisuje mogućnost oslobađanja poreskih i drugih obaveza ne sme se narušavati načelo jednakosti crkava i verskih zajednica". Ako ovo prihvatite onda bi stav 2. postao stav 3. Obrazloženje je veoma prosto i jednostavno. Ovim amandmanom se u stvari precizira i onemogućava eventualna zloupotreba.
Još neko? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagačaprihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Meho Omerović.
Pre nego što se osvrnem na amandman na član 34. stav 1, u kome predlažemo da se posle zagrade briše tačka i dodaju reči "u skladu sa zakonom", a stavovi 4, 5, 6. i 7. se brišu, dozvolite mi jedan kraći osvrt i na ovaj član 33. koji je na modifikovan način preko Odbora za evropske integracije sada dobio neku svoju drugu sadržinu. Ono što taj član 33. u stavu 4. i 5. predviđa, da verski obredi mogu da se obavljaju u školama, bolnicama, vojnim i policijskim objektima, ustanovama socijalne i dečije zaštite, zavodima za izvršenje krivičnih sankcija i drugim institucijama i objektima, dovodi se u pitanje princip odvojenosti crkve od države, koji je predviđen članom 41. Ustava Srbije, budući da se na takav način omogućava prisustvo crkve i verskih organizacija u ustanovama koje pretpostavljaju i simbolizuju državu. Kako ovo protumačiti sa pozicije nekoga ko ipak mnogo meritornije i realnije može da proceni o čemu se tu radi. Pokušao bih da citiram rečnik Matice srpske. Kaže se - bogosluženje je služba božija u crkvi. Šta to znači? Svaka crkva ima svoj obred. Hoće se reći, bez oltara, bez krsta, ikone i zvona nema ni bogosluženja. Ne može se crkva premestiti u kasarne kao što Vlada predlaže, jer zašto se onda crkve uopšte i grade. Crkva je svetinja. Zato se i zove bogomolja jer je svetinja. Ako to bogosluženje može da se obavlja u kasarnama i u školama, onda bi i same te kasarne morale biti neka vrsta kapela iliti crkvica, kako se to moderno u narodu kaže. Međutim, bogosluženje izvan crkve je na ovaj način profano da bi se više izbanalizovala duhovnost nego iskrena namera predlagača. Član 34, mi predlažemo da se ti stavovi brišu, jer crkve i verske zajednice treba da imaju slobodu pri odlučivanju o građenju određenih verskih objekata, s tim što moraju poštovati važeće propise pri izgradnji objekata. Izgradnja navedenih objekata treba da se vrši po opštem pravnom režimu. Ono što je veoma sporno i što zaista vredi napomenuti kada je u pitanju ova materija u članu 33. i 34, a to je bogoslužbena delatnost u ovim ustanovama koje, svidelo se to nekome, priznao to neko ili ne, hteo priznati ili ne, imaju i te kako veze sa državom, jer dozvolićete da su i škole, i bolnice, i vojni i policijski objekti, socijalna i dečija zaštita, zavod za izvršenje krivičnih sankcija par ekselans na neki način i državne institucije. Ono što može da bude i neka vrsta opasnosti, da me neko pogrešno ne shvati, misleći da je reč opasnost neka teška reč, to je da ako to pravo ostavimo organu lokalne samouprave, onda možemo doći u situaciju, koju ću prikazati na primeru opštine Novi Pazar, da me neko ne bi pogrešno protumačio, ne zbog poslednjih dešavanja, nego zbog strukture stanovništva i strukture veroispovesti, i onih koji ispovedaju svoju veru, gde oko 80 procenata pripada Islamskoj verskoj zajednici, a preko 20 procenata pripadnika SPC. Vi na ovaj način uvodite mogućnost bogosluženja u svim ovim institucijama koje smo spominjali, da ih sada ponovo ne navodim. Šta može da se desi? Može da se desi nešto o čemu zakonodavac nije vodio računa. Bogosluženje u SPC, u Rimokatoličkoj, u Jevrejskoj zajednici je veoma jasno i ljudima i te kako poznato. Kod bogosluženja u Islamskoj zajednici poznato je da se to radi pet puta dnevno, to rade oni koji su vernici. Nisam vernik, to je moje pravo, ali jako dobro znam da se pet puta dnevno vrši bogosluženje. Sada vi možete pretpostaviti situaciju da u jednoj od ovih ustanova, koje sam spominjao u tom istom Novom Pazaru, sada sa punim pravom vaspitačice, učiteljice ili svi drugi ili neki čak odbornici u SO Novi Pazar kažu - znate šta, evo sada prva pauza, idemo na bogosluženje, pa druga, pa treća, pa četvrta i tako pet puta na dan, i vi dovodite u situaciju te institucije i korisnike tih institucija da imaju blokadu. Uopšte mi nije jasno kako Ministarstvo i predlagač nisu vodili računa o tome. Prema tome, neću da verujem da možemo ući u jedan praktičan problem. Šta će se desiti ako određenom obdaništu ili ustanovi dečije zaštite u Novom Pazaru, s obzirom da odnos pripadnika vera je takav da većina odluči da primenjuje ovo što im zakonodavac dozvoljava. Vi ćete imati blokadu. Prema tome, mislim da se tu nije dovoljno povelo računa. Ministre, drago mi je što ste se vratili. Ne znam na koje izmene mislite. Evo toliko, a ostali ste mi dužni odgovor, ako ste me uopšte pažljivo pratili.
Hvala vam. Naravno, dobićete reč, gospođa Donka, molim vas ovde i ravnopravnost i džentlmenstvo istovremeno funkcioniše. Ravnopravnost poslanika, a i ravnopravnost rodna. Izvolite, gospođo Banović.
Poštovani predsedavajući, narodni poslanici, s obzirom da su u sali tri žene nije vam teško da budete džentlmen, a to rodna ravnopravnosti to, to ćemo kad usvojimo zakon, onda ćete morati sve da poštujete. Gospodin Omerović je u stvari je pročitao stav 4. član 33: ''Bogosluženje i verski obredi se mogu obavljati i u školama.'' Tu ću odmah da stanem zato što se o ovom stavu mnogo govorilo, znači i na samom Odboru za evropske integracije bilo je mnogo reči o tome šta sad. Molim vas, ne mogu da verujem da ne znate, kad je reč o školama, da su se i sad i u proteklom periodu određeni obredi vršili u školama. Kada je školska slava, direktori ili kolektivi su pozivali sveštenika da dođe da preseče kolač i kad je dan škole, obično su tu i neki drugi verski praznici, tako da ovo nije uvođenje ničega što mi već u praksi nemamo. Čak je tu i uvođenje nekog reda, znači tu se sad određeni taj postupak dovodi u red. Znači, na poziv određene institucije dolazi sveštenik u tu datu instituciju. Neću uopšte da objašnjavam zašto je potrebno da se određeni obredi ili da je sveštenik prisutan u bolnici, u kasarni itd. Prosto imate ljude, i praksa je takva već, ovo je uvođenje nekog reda i ozakonjivanje već postojećeg stanja. Neću da objašnjavam zašto je ljudima koji su bolesni, a u bolnicama jesu ljudi koji su bolesni, zašto oni ponekad, ne kažem svi, ali ponekad neko ima potrebu da bude sveštenik tu. Sad je gospodin Omerović naveo kako je to komplikovano kada je u pitanju Islamska zajednica zato što je potrebno znači pet puta dnevno obaviti određeni obred. Izvinite, gospodine Omeroviću, ukoliko postoji potreba u toj instituciji da se to obavlja, mislim da se mora naći načina da bi svako mogao da se moli Bogu na način na koji je predviđen njegovom verom i religijom. Tu ne vidim ništa sporno i ne vidim da će da dođe do zastoja u radu. Vi ste konkretno naveli opštinu Novi Pazar. Mislim da oni imaju mnogo drugih problema, da su dao bog možda te obrede i vršili, verovatno bi se u ovom trenutku malo bolje slagali, bilo bi malo više tolerancije, kad ste već tu opštinu spomenuli.
Hvala vam, gospođo Banović. Ostajete? (Ne.) Po zahtevu, izvolite. Po amandmanu, a vi ste (Tomislav Nikolić, sa mesta: Ja sam Tomislav Nikolić.) Ne, ne, molim vas, molim vas, gospodine Nikoliću, samo trenutak. Vi ste hteli repliku, ali nije sporno dao sam već reč gospodinu Nikoliću. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Ne mogu da se složim sa argumentacijom kojom se opravdava bogosluženje u školama i to je zaista jedan problem o kome treba razmišljati. Prvo, imate sredinakoje su višenacionalne. Dalje, kažete i u ustanovama dečije zaštite bogosluženje. Za koga? Za zaposlene ili za decu? Samo ste natrpali pojmove, širokogrudo, svuda može. Šta ste mislili kada ste rekli da bogosluženje može da se vodi u školama, šta ste konkretno mislili. Kako će to da se sprovede u školi, na časovima, na odmorima, sa decom na bogosluženje, ili sa nastavnicima i sa profesorima? Ne piše ništa. Decu ste doveli u školuda ih učite, i veronauci da ih učite, i sa timesam potpuno saglasan, ali vi uvodite bogosluženje, a voleo bih da mi objasnite šta sve podrazumevate pod bogosluženjem, koje sve obrede podrazumevate pod bogosluženjem. Nemojte da se to pretvori u službu božju različitih crkava iz minute u minut, iz časa u čas. Imate višenacionalne sredine u odeljenjima, šta će biti sa drugom decom. Izaći će sa časa dok se vrši bogosluženje. Jesam za kapele i u kasarnama, i u bolnicama, i svako ko ima potrebu da tamo traži Boga. Bogosluženje je nešto drugo. To može da pređe u neki drugi oblik. Jeste li raščistili te pojmove? Dalje, sankcija nema nikakvih za onoga ko to ne omogući, apsolutno nikakvih. Čak ste predvideli da ako on smatra da ima mogućnosti, ako on proceni da ima mogućnosti, ako nema, nema ni toga. Rukovodilac ustanove procenjuje da li ima mogućnosti. Je l' hoćete bogosluženje, onda mogućnosti mora da se stvore. Ne postavlja se pitanje da li će biti mogućnosti, nego mora da se stvore. Pretvaramo znači objekat dečje zaštite u mesto na kome može da se vrši bogosluženje, pravi se prostorija. Ne mislite valjda u prostorijama u kojima se obavlja redovna delatnost da se i to obavlja. Ako ima dvoje-troje zaposlenih - bogosluženje. Hoće li da dovode decu koju čuvaju na bogosluženje? A šta kad mu padne u taj sat, u taj čas, a on je na poslu. Je l' poznajete vi sve religije, je l' znate kakva su bogosluženja u religijama koje su zastupljene. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Nauči nas.) Neću ja da te učim, Aligrudiću, i budi malo učtiv. I nemoj da ti kažem sada zašto dobacuješ, zašto se ne kontrolišeš. Bolje ćuti. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Hajde da čujem.) Pa pijan si čoveče.
Molim vas, molim vas.
Pa evo, predsednik neka donese balon da duvamo.
Molim vas, nemam nameru da donosim ništa, neka duva ko hoće, ko neće ne mora. Nemojte tako.
Nema smisla, govorim zaista ozbiljno. Ne izazivam ni na koji način, a možemo da okrenemo i drugačije. Dobro, pijaniji sam od vas. Hajde da digne ovde glavu u vis i da idem pravo. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Jaoooo, stara fora.) Evo crta, ajde, ali nemoj da kažeš da te vertigo muči. Znači, zaista pokušavam da govorim ozbiljno, da vam skrenem pažnju na ono što se dešava, a vi mi dobacujete. Može i tako. Hajde da nastavimo sada, hajde da krenemo dalje u političke rasprave. Hoćemo oko crkava političke rasprave? Meni je najlakšes vama, gospodine Aligrudiću, i to sada, sada mi je najlakše, u ovom stanju u kome ste mi je najlakše. Nego me je sramota. Sutra ujutru, kad se istreznite.
Molim vas, naravno da ćete imati pravo, samo trenutak. Znači, javio se za repliku poslanik Omerović, javio se poslanik Aligrudić, po Poslovniku, javio se po amandmanu poslanik Albijanić. Molim vas, ovako dobacivanje, međusobni razgovori ni na jedan način nikome ne koriste, naročito ovoj skupštini. Branimo dostojanstvo Skupštine. Molim da odustanete sada, molim vas, upravo sam po Poslovniku reagovao, ako ne, molim vas, pet minuta da se zavede red. Pet minuta pauze. [[Posle pauze – 23,30.]] Dame i gospodo, potpuni red je uspostavljen. Pravo na repliku u odnosu na izlaganje narodnog poslanika Donke Banović, narodni poslanik Meho Omerović.
Žao mi što uvažena koleginica Donka nije sada tu, ali očigledno, kao što reče predsedavajući, red je uspostavljen, jer u sali su samo predstavnici opozicionih partija, uz par izuzetaka, koje sa uvažavanjem pozdravljam, iz DSS, ali dobro i to je Skupština na kraju krajeva. Sve odredbe ovog zakona odnose se na zahtev članova, da li se govori o članu 33. ili referendum za lokalne doprinose u članu 34, kao i kada se radi o dobrovoljnom sistemu lokalnih poreza za određene namene. Ove odredbe mogu da dovedu do pristrasnosti, ministre, u korist dominantne lokalne crkve i diskriminacije protiv lokalnih manjina, jer može se desiti da većina nametne doprinos manjini u nekim od opština koje su na teritoriji naše države Srbije. Prema tome, ne postoji ovde ništa što bi moglo da skrene pažnju na ono što je bilo u izlaganju koleginice i uopšte nisam o tome govorio, niti mi je bila namera. Namerno sam hteo da ukažem na probleme koji se mogu dešavati, ne samo oko bogosluženja u ustanovama zdravstvene zaštite, nego pre svega oko ovoga što se odnosi na finansiranje. Zaista možemo doći u situaciju da u opštini, u kojoj je 20 pripadnika jedne veroispovesti, bez ikakve mogućnosti da utiče na nešto, ovih 80% donesu odluku o nekom samodoprinosu koji ima veze sa nekim objektom, a ta opština recimo propada po hiljadu trista možda važnijih pitanja, ali i to je bilo predloženo. O tome sam govorio.
Postoje naravno problemi koji nastaju zbog toga što Poslovnik predviđa tačan redosled amandmana, upravo ministar daje pojašnjenje, pa često čitamo amandmane koji su u sledećem amandmanu na isti član takvo rešenje već predvideli i ono je postalo sastavni deo Predloga zakona, pa vas molim da naprosto uporedite da ne bi bilo dobacivanja, nema razloga ni na jedan način. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 34. amandman je podneo Aleksandar Đorđević. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 34. amandman je povukao narodni poslanik Aleksandar Lazarević. Na član 34. amandman je podnela poslanik Miroslava Gušić. Pošto su Vlada i Odbor za evropske integracije prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnik predlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 37. ima naslov - Osnivanje obrazovnih ustanova prema opštim propisima. On počinje rečima "crkve i verske zajednice". Danas sam više puta stavio do znanja da se pod crkvama i verskim zajednicama podrazumeva ono što je navedeno u članu 4. Predloga zakona, a to su tradicionalne crkve, verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije. Tako je to Vlada definisala kao crkve i verske zajednice. Jasno se razlikuju tri grupe, tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije. Njihov zajednički naziv ili sinonim za sve njih je crkve i verske zajednice. ''Crkve i verske zajednice mogu osnivati i predškolske ustanove, osnovne škole, gimnazije, stručne i umetničke srednje i visoke škole, fakultete i univerzitete, u skladu sa zakonom.'' Verovatno se misli na zakoni koji reguliše ove delatnosti, a to je Zakon o obrazovanju. Šta smo tražili amandmanom? Mi smo amandmanom tražili da se u ovom članu izvrši dopuna, da se dodaju dva nova stava. Prvi: "Za nastavno i drugo osoblje obrazovnih ustanova iz stava 1. ovog člana, crkva i verska zajednica može da postavlja samo državljane Republike Srbije koji imaju prebivalište na njenoj teritoriji.'' Drugi: Strani državljanin može da izvodi nastavu u obrazovnim ustanovama iz stava 1. ovog člana na osnovu prethodne saglasnosti nadležnog ministarstva koje se izdaje na zahtev crkve ili verske zajednice". Naravno, mi smo pravili vezu sa našim amandmanom koji smo podneli na član 8. Predloga zakona, gde smo takođe tražili da se dodaju dva nova stava: obavljanje verskih obreda i rukovođenje crkvama, naši državljani; ako je u pitanju strani državljanin, koji treba da vrši verske obrede ili da bude starešina crkve ili verske zajednice ili nekog njenog organizacionog dela, potrebna je prethodna saglasnost nadležnog ministarstva. Ne zadire se u autonomiju crkve i verske zajednice, već za strane državljane, s obzirom da je za lica to delatnost, traži se saglasnost kao što je to neophodno za sve strance kada obavljaju neki drugi posao kod nas. Tokom rasprave smo više puta potencirali i primer šta se desilo jednom našem vladiki SPC koji je određen da bude vladika u inostranstvu. On je godinu dana čekao da dobije odgovarajuću dozvolu vlasti te strane države kako bi mogao da preuzme tu funkciju tamo i da obavlja dužnost sveštenika SPC. Znači, oni koji su se plašili od reciprociteta, samo im kažem da to druge države primenjuju prema SPC. Ne znam zašto naša država ne bi to primenjivala prema strancima. Ovde se radi o obrazovnom procesu i ono što opet izaziva strah, to je ono što ste naveli u članu 4. u zagradi, gde ste tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije, koje mogu da se tumače i kao sekte, stavili pod jedan pojam crkve i verske zajednice, i ukoliko se država u tom obrazovnom procesu ne bude pitala na neki način, a vi izbegavate to, onda praktično obrazovni proces prepuštate nečemu što kasnije može da bude veliko iznenađenje, jer će da se osposobe kadrovi za neke sekte koje će da deluju destruktivno, da deluju sa nekih pozicija, gde ćete opet da čitate član 3. stav 2. Danas smo imali vežbu ovde kako predstavnici DSS-a čitaju član 3. stav 1. i 2. Predloga zakona. To vam nikakva brana nije, tim pre što u ovom zakonu i kada kažete da je nešto zabranjeno ne predviđate nikakvu sankciju. Ako se pozivate na opšte propise o krivičnoj odgovornosti za nešto što ne sme da se uradi pa se uradi, moram da vam kažem da vam je slaba vajda. Zašto? Danas ste nas ceo dan ubeđivali da propis iz 1953. godine i 1977. godine, gde 500 prijava je podneto i praktično ništa nije opisano, samo je primljena prijava, nije sprečilo neke da destruktivno deluju i da vrše svoje obrede na način koji je suprotan civilizacijskim dostignućima jednog modernog društva. Pošto koga zmija peče i guštera se plaši, mi smatramo da prihvatanjem naših amandmana ovaj tekst koliko toliko dobija na svojoj ozbiljnosti, a primena ovoga što mi predlažemo praktično predstavlja još jednu proveru pre nego što se nešto odluči, odnosno prihvati odluka crkve i verske zajednice. Proces dobijanja te saglasnosti, i sami znate, podrazumeva elementarnu kontrolu, jer ukoliko nema ovoga, moguće je da vrlo opasni tipovi obučavaju decu i budu uključeni u taj obrazovni proces verskih obrazovnih institucija, a da kasnije shvatite da je napravljena velika greška. Treba da se proveri ko će da priprema te buduće svešteničke kadrove za ove crkve i verske zajednice o kojima smo vam pričali danas. Gospodin Milovan Radovanović vam je čak navodio koja država je šta zabranila. Vi ovde nemate nameru bilo šta da kontrolišete. Naravno, da zabranite, vi to ne smete ni da pomislite. Tako da ono uzorno čitanje člana 3. stav 2. praktično je jedna ploča koja se vrti bez svoje specifične težine.
Prvo se javio narodni poslanik Momir Marković. Dugo nije govorio, prvo on, pa ako ostane vremena. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pročitaću član 4 - subjekti korporativne verske slobode u smislu ovog zakona su tradicionalne crkve i verske zajednice, konfesionalne zajednice i druge verske organizacije, što će reći, i verske sekte, u daljem tekstu crkve i verske zajednice. Pošto ste članom 4. izjednačili sekte, bile su odvojene, i spakovali ih u korpus crkve i verske zajednice, došli smo do člana 8, gde smo tražili da činodejstvuju isključivo državljani Srbije. Ako dođe neko sa strane da činodejstvuje u bogosluženju mora da ima prijavu i saglasnost ministra. U članu 37. je mnogo bitnije da se ovaj amandman usvoji - za nastavno i drugo osoblje obrazovnih ustanova iz stava 1. ovog člana, crkva i verska zajednica može da postavlja samo državljane Republike Srbije, koji imaju prebivalište na njenoj teritoriji, i da strani državljani mogu da izvode nastavu u obrazovnim ustanovama iz stava 1. ovog člana na osnovu prethodne saglasnosti nadležnog ministarstva koje izdaje na zahtev crkve ili verske zajednice. Ko će biti polaznici tih škola, predškolskih ustanova, škola srednjih, fakulteta i svega onoga što predviđate u članu 37. Kaže se, crkve i verske zajednice mogu osnivati predškolske ustanove, osnovne škole, gimnazije, stručne i umetničke srednje i visoke škole, fakultete i univerzitete, u skladu sa zakonom. Ko će biti oni koji će sticati znanja u tim školama. Državljani ove zemlje, deca naša ili deca naših kolega, komšija, prijatelja, u zavisnosti gde ko stanuje. Normalno je onda da im nastavu izvode državljani ove zemlje, a ako neko dođe od stranaca da mora da bude evidentiran u ministarstvu i od nadležne službe u ministarstvu da dobije saglasnost. Da vam se ne bi desilo da nam možda Sai Baba zaglavi na nekoj od ovih škola. Da se ne bi desilo da ovi Munovci koji prolaze dođu da predaju honorarno. Da se ne bi desilo da kada dođete i uhapsite nekoga od špijuna, a nađete ga da predaje ili u nekoj od ovih škola koje su organizovane ili, ne daj bože, na univerzitetu, a daleko bilo i u predškolskoj ustanovi da bude. Dame i gospodo, hajde prekosutra kada bude dan za glasanje, pozivam pre svega gospodu iz vladajućeg dela parlamenta, pritisnite zeleno dugme, usvojite ovaj amandman, kao i amandman na član 8.Verujte, mnogo ćete pomoći ovom ministru, mada mislim ni ovom ministru ni ovoj vladi nema pomoći. Uskoro će izbori i ovo je samo jedan od poslova koji ćemo morati da uradimo, moraćemo ovaj zakon da stavimo van snage i da onda usvajamo naš predlog zakona, možda će ga gospodin Radovanović malo modifikovati, da ga uskladi sa vremenom, pretpostavljam od 1998. do sada se štošta izmenilo. Onda će ovaj zakon, verujte, biti mnogo bolji, a da ste pitali, dao bi gospodin Radovanović taj zakon, mnogo biste lakše prošli.
Hvala mnogo, gospodine Markoviću. Još dva i po minuta za gospodina Radovanovića. Istine radi, dosta ste široko parafrazirali amandman gospođe Radete koji glasi drugačije. Što se tiče izbora koje ću raspisati u ponedeljak, oni su lokalni, tako da nemate razloga, neće se birati Vlada. Izvolite. Replika.
Nisam mislio, gospodine predsedniče, na te izbore koje ćete ovog ponedeljka raspisati, ali na one izbore koje ćete odmah posle prvomajskih praznika i koji će biti parlamentarni morati da raspišete, na njih sam mislio.
Hvala vam na dobronamernoj nadopuni. Nastojaću da ih svakako raspišem sigurno posle praznika. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS dr Miroslav Nedeljković je podneo amandman da se u članu 37. dodaju stav 2. i 3. Ovde je malo ozbiljnija stvar nego što su moje kolege poslanici iz SRS, gospoda Zoran Krasić i Momir Marković, prikazali poslanicima i javnosti. Naime, ovde se radi da crkve i verske zajednice mogu osnivati i predškolske ustanove, osnovne škole, gimnazije, stručne i umetničke srednje i visoke škole, fakultete i univerzitete, u skladu sa zakonom. Ovde se radi o civilnom školstvu. To što se kaže u skladu sa zakonom, pre svega se misli na Zakon o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja i Zakon o visokom obrazovanju. Kada neko po tim zakonima treba da usklađuje nastavu u crkvama i verskim zajednicama, a poštujući nastavni plan i program po tim zakonima, državnim, a pogotovo tada treba da vodimo računa da to rade lica državljani Republike Srbije, isključivo što se predviđa stavom 3. amandmana na član 37. od strane Miroslava Nedeljkovića, poslanika SRS. Sledećim stavom daje se mogućnost da strani državljanin može da izvodi nastavu u obrazovnim ustanovama iz stava 1. ovog člana na osnovu prethodne saglasnosti nadležnog ministarstva koje se izdaje na zahtev crkve ili verske zajednice. Tu se govori o veoma ozbiljnoj stvari, o celokupnom sistemu, civilnog, državnog obrazovanja i vaspitanja, od predškolskih ustanova do visokoškolskih ustanova, i tu bi zaista trebalo, gospodine ministre, da imate obzira ako niste imali na član 38, koji podrazumeva bogosluženje od strane sveštenika i verskih službenika po pitanju verskih obreda itd. Ovde se radi o mnogo složenijoj i osetljivijoj materiji, jer se radi o deci u predškolskim ustanovama, o nastavnom planu i programu prema civilnim zakonima, državnim zakonima, zakonima koji su usvojeni u ovoj skupštini, vi niste bili tu, Zakonom o osnovnom sistemu obrazovanja, Zakonom o visokom obrazovanju. Nastavni plan i program ti budući predavači crkava i verskih zajednica, koje predlažu oni, treba da se usklade sa ovim zakonima. Znači, nastavni plan i program treba da bude taj, treba da budu i naši državljani, državljani Republike Srbije, isključivo ako to budu strani državljani, plus saglasnost nadležnog ministarstva, u ovom slučaju Ministarstva vera, jer mora da se vodi računa da se sve to obezbedi i da se spreči svaka vrsta zloupotreba od onih crkava i verskih zajednica koje ćete vi eventualno registrovati u nekom eventualnom periodu, vi ili neko drugi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Verske i obrazovne ustanove u sistemu obrazovanja, član 38. Mi predlažemo da se stavovi 2. i 3. ovog člana brišu. Stav 2: ''Verske obrazovne ustanove koje dobijaju verifikaciju odnosno akreditaciju imaju pravo na finansiranje iz budžeta, srazmerno broju vernika prema poslednjem popisu stanovništva u Republici.'' Stav 3: ''Radi unapređivanja verske slobode i prosvete, država može pružiti finansijsku pomoć i verskim obrazovnim ustanovama koje nisu uključene u sistem obrazovanja.'' Obrazloženje zašto bi ovo trebalo brisati je veoma prosto i jednostavno, ne postoji po nama nikav opravdan razlog da se samo verske zajednice finansiraju delom iz budžeta, dok za ostale privatne institucije ta mogućnost nije predviđena.
Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Ovim članom se predviđa da verske obrazovne ustanove imaju organizacionu i programsku autonomiju i da samostalno utvrđuju nastavni plan i program, udžbenike, priručnike itd. Ova odredba, ovde sada može koleginica Donka da pomogne, nije u skladu sa članom 20. Zakona o osnovnom obrazovanju, članom 20. Zakona o srednjoj školi i članom 14. Zakona o visokom obrazovanju. Prva dva člana predviđaju da nastavni plan i program verske nastave za osnovnu i srednju školu sporazumno donose ministar prosvete i uvaženi kolega Radulović, ministar vera, na usaglašeni predlog tradicionalnih crkava i verskih zajednica. Članom 14. Zakona o visokom obrazovanju predviđena je nadležnost komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta, gde se navodi da ova komisija predlaže Nacionalnom savetu standarde i postupak za akreditaciju studijskih programa. Ovaj član je potrebno uskladiti sa pomenutim zakonima ove vrste obrazovanja i stoga smo mi predložili da se posle ove reči – ''ustanove'' dodaju reči''akreditovane u skladu sa zakonom.'' Naravno, sa ovim zakonima i njegovim odredbama koje sam citiraomaločas.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Član 40. u stavu 2. kaže: ''Svedočanstva i diplome stečene u ostalim verskim obrazovnim ustanovama po sprovedenom postupku utvrđivanja ekvivalencije pred nadležnim državnim organom mogu imati isto pravno dejstvo kao i odgovarajuća svedočanstva i diplome stečene u državnim obrazovnim ustanovama.'' Mi naprosto mislimo da je dobro da se ovaj stav izbriše, jer diplome privatnih škola koje nisu akreditovane kod Ministarstva nadležnog za poslove obrazovanja ne mogu imati nikakvo pravno dejstvo. Ne postoji razlog zašto bi takvo dejstvo trebalo dati diplomama koje izdaju neakreditovane verske škole. Ništa više.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Mi predlažemo da se član 42. briše, jer pitanje verske nastave u državnim školama može da se uredi samo zakonima kojima se uređuje osnovno i srednje obrazovanje. Versko organizovanje na univerzitetu nije dozvoljeno, što isključuje pravo crkvama da organizuju versku nastavu na univerzitetu, čiji je osnivač država Srbija. Što se tiče privatnih škola, verska nastava može biti dozvoljena samo na osnovu autonomnih prava ovih istih privatnih škola.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Izvinite, da li su konsultacije vezane za član 39.? Oprostite, bez posledica, samo konsultacije. Dakle, do kraja rasprave u pojedinostima svaka odluka je moguća. Na član 43. amandman je podneo Aleksandar Lazarević. Pošto su predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov, vi koji pratite zbog glasanja, narodni poslanici, iznad člana 44. i član 44. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Lazarević, ali taj amandman je povučen, tako da o njemu sutra ili prekosutra neće biti glasanja, da znate. Na naslov iznad člana 44. i član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Milan Ninić i Staniša Stevanović. Predstavnik predlagača i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo Odbor za evropske integracije. Pošto je predstavnikpredlagača prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman, koji je podneo narodni poslanik Rajko Baralić, povučen je i o njemu neće biti glasanja u onim danima kada se bude glasalo. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
U članu 45, pošto smo na samom kraju, koji govori o informativno-izdavačkoj delatnosti, mi predlažemo da se stav 1. promeni i trebalo bi da glasi, po nama, ovako: ''Radi unapređivanja verske slobode i slobode informisanja crkve i verske zajednice imaju pravo da u skladu sa Ustavom, zakonom i uređivačkom politikom određenog sredstva javnog informisanja samostalno ostvaruju sopstvenu informativnu i izdavačku delatnost.'' Obrazloženje - verske zajednice ne bi trebalo da ''koriste javni radiodifuzni servis'', već da im se za to ostavi mogućnost, i to u skladu sa uređivačkom politikom svakog medija.
Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Vlada i Odbor za evropske integracije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Veoma kratko, pošto smo bukvalno na samom kraju. Predlažemo da se član 46. stav 1. briše, koji kaže: "Radi unapređivanja verske slobode i kulture, nadležni državni organ i organ lokalne samouprave može, u skladu sa mogućnostima, da obezbeđuje dotaciju crkvama i verskim zajednicama za njihove kulturne i naučne ustanove i programe". Predlažemo da se to briše, jer materijalna pomoć države već je predviđena u članu 30. istog predloga zakona. Tako da mislim da je ovo na samom kraju, time ću i završiti, pošto smo zaista naporno radili, a ulazimo u poslednji minut današnjeg dana. Zahvalio bih se kolegama poslanicima koji su učestvovali u raspravi o jednom veoma važnom zakonu. Zahvalio bih se i ministru na nekim amandmanima koje nam je prihvatio i očekujem da će i kolege poslanici na glasanju prihvatiti još neke amandmane koleginice Ljiljane Nestorović i moje, i SDP. Pošto već ulazimo u praznično raspoloženje, dozvolite mi samo da vama, gospodine predsedniče Skupštine, kolegama poslanicima koji su ostali do poslednjeg trenutka u ovoj sali, vama gospodine ministre, građanima Srbije koji po julijanskom kalendaru slave najveći hrišćanski praznik, poželim tradicionalno Hristos vaskrse.
Vaistinu. Hvala vam, gospodine Omeroviću. Iste želje i za sve oni koji još uvek slave Pashu. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Milan Radulović, ministar vera, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se na odgovornom radu svih onih koji su danas odgovorno radili. Nastavak je sutra, pošto ima još 15 sekundi, u četvrtak u 10,00 ujutru. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 93 narodna poslanika i da imamo uslove da počnemo sa radom. Nema obaveštenja o sprečenosti narodnih poslanika da prisustvuju sednici. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O TELEKOMUNIKACIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Vučić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta i Veroljub Arsić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Aleksandar Vučić. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona, u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, mr Velimir Ilić, ministar za kapitalne investicije želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona, u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona, u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici stigao nam je u toku sednice i predlog za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, saglasno članu 162, stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS je, na osnovu člana 162, stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice tačka: – Predlog odluke o izmenama odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. aprila 2006. godine. Pošto u ovom trenutku ne postoje uslovi da se o ovom predlogu izjasnimo, na osnovu Poslovnika, saglasno članu 162, stav 3, to ćemo učiniti u 11,15 časova, dakle kroz sat vremena. Nadam se da će tada biti dovoljno prisutnih, a posle toga ćemo, pretpostavljam, krenuti sa glasanjem po tačkama dnevnog reda. Hvala vam.