Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 52 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 93 narodna poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju Ljiljana Malušić i Stefana Miladinović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima po 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O POŠTANSKIM USLUGAMA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje nadležnih odbora i mišljenje Vlade. Pošto je Skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 2. se govori o ravnopravnom poslovanju poštanskih operatora. Govori se o podsticanju konkurencije. Ravnopravan pristup poštanskoj mreži. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom predlogu zakona koji će postati zakon ukoliko se Narodna skupština o tome izjasni, stoji sve čega ima i u Zakonu o elektronskim medijima, ali u Zakonu o elektronskim medijima se to ne poštuje, ravnopravno poslovanje operatora. Dakle, SBB je dominantni operator koji se razvio na mreži EPS-a, na toplanama, na cevovodima i od početka je bio privilegovan u odnosu na operatora koji je bio u vlasništvu ili u većinskom suvlasništvu države Srbije. Šta je ravnopravno to bi mogao da kaže moj kolega Karić, ali recimo da pristup SBB-u je dvojak. Jedno važi za, jel tako gospodine Kariću, jedno važi za domaće medije, a drugo važi za tzv. prekogranične, a posebno za lažne prekogranične kanale koji nisu registrovani u Republici Srbiji. Domaći TV kanali plaćaju pristup SBB-u, neki idu besplatno, a manji kanali to plaćaju. Pri tome, SBB korišćenje programa domaćih kanala ne plaća ništa. Domaći TV kanali REM-u, RATEL-u i Sokoju moraju da plate naknade za emitovanje. To ova druga vrsta lažnih prekograničnih kanala to ne plaća. Pri tome, SBB koji domaćim kanalima koji ispunjavaju sve svoje obaveze ne plaća ništa za korišćenje njihovog programa, ovim lažnim prekograničnim kanalima, koji su u vlasništvu SBB-a, plaća za reemitovanje i po nekoliko evra. Ti kanali, lažni prekogranični, registrovani su u Luksemburgu, gde nema emitovanja, samim tim u Srbiji ne može biti reemitovanja. Radi se o štetama koje trpe domaći mediji kroz reklame, koji se mere desetinama miliona evra, a od pretplatnika SBB-a, pretplatnika u Srbiji i u regionu ispumpava se preko 500 miliona evra kroz lažne prekogranične televizije i pri tome naša država ostaje uskraćena za velike prihode. Dakle, to je ono o čemu ovde stoji, čega nema u praksi po pitanju Zakona o elektronskim medijima. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, uvažena predsednice. Dakle, mi govorimo danas o predlogu koji utvrđuje i neka načela na kojima se zasniva obavljanje poštanskih usluga, kao što je recimo obezbeđivanje uslova za ravnomeran razvoj usluga na teritoriji čitave Srbije. Međutim, ovo o čemu je govorio kolega Rističević, a i ono čega danas nema, to su naše kolege narodni poslanici koji su prišli Savezu za Srbiju, a koji da su ovde danas, možda bi mogli nešto da nam kažu o funkcionisanju Pošte Srbije. Na primer, Goran Ćirić koji je mogao danas da govori o ovom predlogu jer je bio generalni direktor JP PTT saobraćaja Srbije od 2007. do 2012. godine. Ako se setimo, 2012. godine videćemo da je on kao Tadićev kandidat za potpredsednika DS rekao da se oni vraćaju jači nego ikada, da će ponovo voditi Srbiju napred. Isto tako moramo da se setimo i kako su oni to do 2012. godine vodili Srbiju napred. Ako se vratimo na Poštu i na taj period u kome je Goran Ćirić bio generalni direktor, videćemo, a tačnije i do 2014. godine su njihova dugovanja, da postoji dug DS koji je zabeležen u svim izbornim godinama i koji prelazi sedam miliona dinara i za koji se vodi privredni spor, tako da njihove izjave kako DS ima ljude za bolju Srbiju i njihove izjave danas kako Savez za Srbiju ima ljude koji će voditi Srbiju napred, baš i ne stoje. Mi vidimo kako su oni do 2012. godine vodili Srbiju napred. Vodili su je ne po načelima koji postoje u ovom zakonu, nego po načelu zaduživanja. Mogli smo da govorimo do 2012. godine o platama i penzijama za koje nismo znali da li ćemo imati sredstava. Danas govorimo o povećanju plata i penzija. Mogli smo da govorimo tada o nezaposlenosti koja je bila u procentu od 26%. Danas govorimo o tome kako težimo jednocifrenoj nezaposlenosti, odnosno u ovom trenutku je to 10,2% ili 10,3%. Mogli smo da govorimo tada o zatvaranju fabrika, o gašenju radnih mesta, a sada govorimo o otvaranju fabrika, o novim radnim mestima i sve je to što zapravo razlikuje njih iz DS, odnosno vlasti do 2012. godine i nas. U tom smislu smatram da treba pomenuti i one stvari koje se odnose na ova Predlog zakona koji se odnosi na Poštu Srbije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana B. Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Drage kolege i koleginice narodni poslanici, cenjeni građani, po amandmanu u članu 2. kada se radi o načelima, u Predlogu zakona o poštanskim uslugama jasno proizvire u najvećem delu obaveza javnog poštanskog operatora, odnosno Pošte Srbije. Kada pročitate ta osnovna načela na kojima se temelji zakon, onda ćete shvatiti zašto je obaveza i odgovornost Pošte Srbije da posluje na teritorijalnom principu, da usluži sve građane u roku i kvalitetu veoma važna kako za građane, tako je vrlo važna da i Pošta Srbije kao javni poštanski operator, kao nacionalna kuća, kao nacionalni tržišni lider ostane i dalje jedan od stubova privrednog razvoja Srbije. Nadam se da vi to svi danas dobro razumete, i naši građani. Dobro je da se ovaj amandman prihvata i da se u jednom od načela koji tangiraju Poštu Srbije i proizvode njenu obavezu, zapravo nalazi i načelo podsticanja konkurencije, ekonomičnosti, odnosno zabrane diskriminacije, odnosno jednak tretman sa drugim operatorima poštanskih usluga. Na tome ćemo insistirati. Insistiraćemo na tome da onako kako se kontroliše Pošta Srbije u svim delovima ove zemlje, pa čak i u najudaljenijem selu od strane inspekcije, Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija, insistiraćemo da se na isti način kontrolišu i privatni operatori, odnosno naša konkurencija. Hvala svima i hvala Vladi na razumevanju i prihvatanju ovog amandmana. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Marković ima reč.
Zahvaljujem predsedavajuća, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 301 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na svoj posao za koji uredno primaju platu. Želeo bih da izrazim zadovoljstvo zbog prihvatanja amandmana uvaženog kolege Marijana Rističevića iz svih onih razloga koje je i Vlada Srbije razmotrila i dostavila nama u svom mišljenju. Međutim, predsedavajuća i dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo ovih dana ponovnog napada na određene javne ličnosti, na ličnosti koje su ostavile dubok trag u našoj kulturi od strane ovih, konkretno, Dušana Teodorovića akademika, za koga moj uvaženi kolega Marko Atlagić ima jedan zanimljiv nadimak. Naime, o čemu se radi. Dušan Teodorović akademik, je na svom zvaničnom tviter nalogu monstruozno napao našeg istaknutog umetnika i pevača Bajagu. Ja sam u prilici da vam pročitam kako to izgleda. Dušan Teodorović kaže – Bajaga, nemoj da bude posle da si samo radio svoj posao, ne, ne, pevao si na Vesićevim koncertima, slikao i podržavao moderne varvare, to kaže akademik Dušan Teodorović. Po meni ovo je i pretnja upućena slavnom umetniku Momčilu Bajagiću Bajagi. Na njegov tvit se odmah nadovezala, sećate se one Vesne Pešić, i ona ima nešto da kaže o tome. Vesna Pešić kaže – bravo profesore, nema tamo-ovamo, malo za kintu sa varvarima, pa malo nazad u pristojnost koja se opire ovom lopovskom režimu. Ovo je jedna velika sramota. Moram da postavim nekoliko pitanja, dokle više sa targetiranjem? Dokle više sa crtanjem mete na čelu, dokle više sa napadima na javne ličnosti? Ne samo javne ličnosti u Srbiji, već na sve one koji se usude da kažu – ne želim da mi N1 danas i ostali nameću svoja mišljenja, ne želim da mi N1 danas i ovi ostali nameću obrazac ponašanja, ne želim, ne pristajem da mrzim nekoga samo zato što to nalažu N1 danas, NIN, „Vreme“ i svi ostali. Šta je Bajagin greh? Što radi svoj posao. Jel to njegov jedini greh? Što svira, što radi ono što najbolje ume i zna. Na zvaničnim manifestacijama, zvaničnim državnim manifestacijama, na koncertima, radi čovek svoj posao i posle je izložen linču na društvenim mrežama, od tzv. elite Dušana Teodorovića, za koga moj uvaženi kolega Marko Atlagić ima adekvatan nadimak. Ne mogu da pristanem na tu vrstu iživljavanja nad svakim ko ne prihvati politiku mržnje koju širi N1, „Dana“ i svih ostalih. Setite se kako je prošao naš glumac Nenad Jezdić. Setite se kako su se iživljavali nad Željkom Joksimovićem što se usudio da kaže autoput je dobra stvar za Srbiju, lakše ću da stignem do Valjeva, jer imamo autoput koga ranije nismo imali. Odmah su ga napali. Setite se kako su se iživljavali nad Goranom Bregovićem i nad svim ostalima. Ne potenciram samo javne ličnosti, već nad svakim onim koji se usudi da kaže. Mržnja nije dobra stvar iz svih ovih razloga. Zaista smatram da mi kao društvo moramo da se izborimo sa ovakvim pojavama i da prestane ovo ludilo i mržnja koju šire pojedinci iz tog Saveta za Srbiju – jedan od pet miliona i svih ostalih. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima Snežana B. Petrović.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Samo kratko pojašnjenje s obzirom da dopisnica u Predlogu zakona nije na adekvatan način opisana. Ovim amandmanom to je ispravljeno i čuvamo ono što je u Pošti Srbije tradicionalno idući u susret savremenim dešavanjima na poštanskom tržištu. Dakle Pošte Srbije i dalje jeste i ostaje lider i tradicionalnog i savremenog, jedna jedinstvena na ovom području koju nadam se svi razumemo, poštujemo i cenimo i nadamo se da doprinosimo da ona u budućem svom radu bude i dalje uspešna. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Ja bih po amandmanu. Hvala što je prihvaćen ovaj amandman, zato što je Pošta Srbije nešto za nas vrlo bitno, za sve nas koji živimo u svim delovima Srbije, jer je pošta bila i ostaće ono što jeste za sve potrebe da završe naši ljudi koji žive u našim selima u brdsko-planinskim područjima, da u svakom momentu može da se do svakog čoveka i da se reše problemi naših ljudi. Svedoci smo da je u prethodnom periodu bilo niz stvari koje su pokazale da je potrebno da pošta, ambulanta bude prisutna u skoro svakom selu. Još jednom hvala i vama i ministarstvo što je ovo urađeno, što je prihvaćen ovaj amandman. Mislim da je ovo velika stvar za sve nas da se radi na razvijanju poštanskih usluga. Normalno to da bude konkurentno.
Na član 3. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Prihvatanje ovog amandmana zapravo govori da je Vlada konačno shvatila da su amandmani SRS uvek dobronamerni i uvek sa namerom da poprave tekst zakona, što je slučaj i sa amandmanom na član 3. koji sam u ime poslaničke grupe podnela ja, tj. potpisala ja. Ovaj Predlog zakona je već, koliko, dve godine u skupštinskoj proceduri i zaista je pitanje zbog čega je on dve godine stajao, nije bio na dnevnom redu, a radi se zaista i o važnom zakonu i o poštama kao važnom segmentu našeg društva? Priličan broj amandmana jeste ovde prihvaćen, ali je meni interesantno da nije prihvaćeno dosta amandmana koje je podnela gospođa Mira Petrović, koja je direktor „Pošta“ i koja valjda najbolje iz svoje prakse zna na koji način treba zakonom intervenisati da bi se poštanske usluge podigle na još viši nivo. Mi u SRS mislimo i zalažemo se za to da svako selo, svaki zaseok, mora imati poštu. Ne može se izostanak pošte u nekom selu pravdati malim brojem stanovnika. U tim selima gde je zaista malo ljudi uglavnom žive stariji ljudi koji nemaju pristup internetu i sada treba još da nemaju ni poštu i onda su oni potpuno odvojeni od sveta. Dakle, mora se nastaviti dalje sa otvaranjem poštanskih šaltera u svakom zaseoku u Srbiji. Mi takođe imamo generalno primedbu, prvo zašto se „Pošte“ ne zovu „srpske pošte“, nego „Pošte Srbije“, ali to je takođe naša principijelna primedba i ozbiljno smo je obrazlagali još u vreme, pre nekih 12-13 godina kada je donošen Zakon o železnici, kada smo insistirali da to bude „Zakon o srpskim železnicama“, kao što je svuda u svetu. Ali, dobro, vi ste se opredelili za ovo, valjda bliže tim stavovima ovih što vas brifuju iz EU. Mi takođe mislimo da neki drugi delovi institucije sistema ne smeju da svoj loš rad i svoje zle namere kriju iza „Pošta“. Mi znamo, realno, da „Pošte Srbije“ moraju da prihvate ugovore koje dobiju od nadležnih organa, ministarstava, recimo, i onda imamo veliki problem, recimo, kada je u pitanju dostava sudskih pismena ili pismena od javnih izvršitelja. „Pošte“ su naterane da to rade, a mi mislimo da taj posao mora da se vrati u sudove, kao i kompletno posao, pre svega izvršenja i obezbeđenja. Znate, poštar ako donosi neko pismeno, poštar ima radno vreme koje odgovara radnom vremenu 90% zaposlenih u Srbiji i on ne može izvršiti ličnu dostavu. Poštar će ostaviti obaveštenje da je pokušao ličnu dostavu i sada zamislite da onaj kome je upućeno pismeno iz suda ili od izvršitelja, da je taj neko na godišnjem odmoru, da je na službenom putu, da je, ne daj Bože u bolnici, istekne mu onih pet dana gde je bio u obavezi da podigne tu pošiljku u najbližoj pošti i on to ne uradi. Onda sudovi, sudije i izvršitelji to jedva dočekaju i kažu - mi smo tamo stavili na elektronsku tablu, a naravno taj neko ne može ni elektronski da komunicira, pokušali smo dostavu, za nas je ovo završena priča i mi idemo u izvršenje. I onda imamo slučajeve kakve smo imali pre neki dan, samo mi nije jasno kako to nikoga od vas ne dotiče, onu strašnu sliku, gde je muž kleknuo pored žene koja leži na nosilima, koja je teško obolela od karcinoma, ispred zgrade, zato što su ih izvršitelji izbacili iz stana i on ne zna gde će dalje sa tom ženom. Dakle, mora se dostava vratiti u sudove, moraju sudski dostavljači da donose sudska pismena i da oni, kao što je to ranije bilo, rade i popodne i onda svako onaj ko treba da primi pošiljku, on je u kući da primi tu pošiljku i da lična dostava bude uredna, a ne da lična dostava bude kako odgovara organu koji je to poslao. Napominjemo, ovo je nametnuto poštama. Mi ne želimo da poštama smanjimo prihod zato što tražimo da ovo ne rade, već da bi se taj posao efikasnije završio. Hvala.
Na član 4. amandman su zajedno podneli poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Snežana B. Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodine ministre sa timom, narodni poslanici, ovaj amandman podneli smo da kažemo da pošta Srbije 24 sata dnevno, 365 dana u godini, mora da pruža na čitavoj teritoriji Republike Srbije, uključujući i teritoriju Kosova i Metohije, gde poslujemo sa 30 poslovnica i jedina smo veza ove države sa našim narodom tamo, univerzalnu poštansku uslugu po jednakim rokovima, kvalitetu i cenama. Naš cilj je bio da se kroz ovaj Predlog zakona ovim amandmanom omogući nesmetani rad i pružanje ove usluge, kako u miru, tako i u ratu. Očekujem da će ministarstvo kroz druga rešenja, kroz druge amandmane, amortizovati ovaj amandman, odnosno bar ga delimično prihvatiti, na drugačiji način, ako ne ovako kako smo mi definisali. Dakle, pošta Srbije i u ratu i u miru mora, 24 sata, 365 dana u godini, da pruža skup univerzalnih poštanskih usluga na teritoriji čitave zemlje, uključujući i Kosovo i Metohiju. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo Dubravko Bojić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što ste počeli da prihvatate amandmane Srpske radikalne stranke. Kad smo kod poštanskih usluga i poštanskog saobraćaja, Vlada je ovde išla na nov zakon, a ne na izmene i dopune, uz argumentaciju da se menja dve trećine važećih odredbi. Uzgred da dodam da smo menjali mi u ovoj Skupštini i više od 90% važećih odredbi kod nekih zakona, čime želim samo da podvučem različit pristup ovog ministarstva i same Vlade kao zakonopredlagača. Niko ne vodi računa o nekoj standardizaciji, zajedničkom pristupu, odnosno pravnom odlučivanju. Šareno je sve to. Možda neko misli da je šarenilo bolje. Ovaj Predlog zakona ima 111 članova i reguliše jednu značajnu oblast tržišnog prostora, koja je do sada bila regulisana zakonom iz 2005. godine. Izmene i dopune su odrađene posle pet godina i sada imamo novi zakon. Svi koji predlažu donošenje novog zakona trebalo bi da se odreknu tvrdnje da je to najbolje, da je to najcelishodnije rešenje. U čemu je najbolje, u čemu je najcelishodnije, nije dokazano, ali, prosto, to valja podvući i naglasiti. Poštanske usluge i poštanski saobraćaj u Srbiji imaju viševekovnu tradiciju i sve ovo oko zakonodavstva ne bi bilo sporno da nisu u pitanju nametnuti pritisci spolja, direktive EU. Ostaje nejasno zašto je Predlog ovog zakona bio u bunkeru od 2017. godine. Ovde su stvari poznate i relativno jasne - evropska direktiva iz 2014. godine, pa je samim tim nejasnije šta se do sada čekalo. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bojiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Još jednom bih rekao, i koleginica pre mene je isto govorila, i gospodin Bojić, da je pošta ono što je potrebno, ona to radi, da ima tradicija, da ima poštovanje svega onog, da u svakom trenutku i na svakom mestu ti ljudi koji su aktivni u pošti, obilaze ta naša sela, jer kako kažem i uvek sam govorio da u našim područjima jugoistočne Srbije, u brdsko-planinskim područjima, kada je najteže, kad je sneg, kada su velike vejavice, samo ti ljudi dolaze do tih naših poljoprivrednih proizvođača, do tih seljaka. Oni kad dođu kod njih, oni im obezbede i neke druge elementarne potrebe, ne samo ta poštanska usluga. Tako da je vrlo bitno da nastavimo da radimo i da pošta bude ono što jeste, mesto i način kako da dođemo do svakog čoveka u našem svakom selu. Ja ću još jednom podržati sve ove predloge zakona i ovaj amandman. Mislim da je ovo ispravno što je Vlada prihvatila i tako treba da bude. Pošta, rekao sam, zdravstvene ustanove, veterinarske ustanove, svi mi moramo biti tamo kod naših ljudi u brdsko-planinskim područjima, u našim selima, kada je najteže, kada kako kaže, to ljudi znaju, kada budu veliki smetovi, kada bude katastrofalno vreme, mi tamo idemo. Tu mislim na veterinare, na medicinare, na poštare i na sve ostale ljude koji imaju potrebe, da tim našim ljudima obezbedimo uslove da mogu normalno da žive.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Nije zgoreg samo da podsetimo, suštinska primedba naš srpskih radikala na ovaj predlog zakona je zastarelost pojedinih rešenja, odnosno pojedinih podataka koje sadrži ovaj zakonski predlog. Što bi se u narodu reklo, izbačena je i diližansa kao sredstvo kojim se služilo za slanje pošte otkad je ovaj zakon. Tako da, mi srpski radikali prosto smo iznenađeni kako je Vlada prihvatila amandmane ne samo vladajuće koalicije, odnosno poslanika vladajuće koalicije, nego i pojedine amandmane SRS, poslanika SRS. Ono što je u ovom članu 9. gde se definišu opšti uslov funkcionisanja poštanskih operatera, a te opšte uslove verifikuje agencija, mi mislimo da bi agencija mogla da bude taj regulator kada je u pitanju konkurencija, kada je u pitanju zaštita korisnika ovih usluga. Vlada misli da to agencija ne treba da radi, da tu ima telo koje se bavi zaštitom konkurencije, a mi mislimo da ipak agencija treba, jer smo i u načelnoj raspravi jasno stavili primedbu da nije tačno, odnosno precizno izdefinisano koje su nadležnosti agencije. Kad ste već prepisivali, gospodo, vi iz resavske škole, onda ste mogli da vidite, da uporedite zakonske predloge i Republike Crne Gore i Republike BiH i Hrvatske. Videli ste jasno, precizno izdefinisane nadležnosti agencije, a ovde se kroz mnogo članova provlači ta nadležnost, tako da, u suštini, agencija odobrava te opšte uslove, ali agencija se ne meša kada je u pitanju definisanje opštih uslova koji idu na štetu eventualno korisnika. Tako da, nama srpskim radikalima nije jasno kakva je suštinska uloga agencije, osim ono da agencija kao organ donosi podzakonske akte, na čemu smo mi insistirali da se izdefinišu koji su to podzakonski akti, da li je to sama registracija, da li je to cena, da li je to kontrola konkurencije, nelojalne konkurencije i, na kraju krajeva, davanje licence. Znači, mi smo ti koji insistiramo da to preko ovog amandmana agencija ima u svojoj nadležnosti, što je sasvim i logično, jer ona i odobrava ove opšte uslove, pa samim tim, logikom stvari, ona bi trebala da ih koriguje, te opšte uslove, odnosno, postoji neki rok koji mi dajemo šest meseci da oni koriguju te opšte uslove.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, operatori mogu sarađivati na osnovu ugovora poštanski, a samo da podsetim da je juče na Svetu Petku bilo 176 godina kako su se zakonom upriličile poštanske usluge. Dakle, zakon je donet 27. oktobra 1863. godine i imao je zanimljiv naziv „Ustojenije poštanskog zavedenija“. Dakle, to je juče bilo, 176. godine. O saradnji operatora. Hajde da vidimo kako sarađuje N1 televizija, „Nova S“, sa operatorom SBB. Zamislite, kad neka naša pevačica, estradna zvezda ili čak osrednja pevaljka ode da peva u Nemačku, pa i u Luksemburg, u Austriju, u zapadnu Evropu, ona svoj nastup mora da prijavi i mora da plati naknade predviđene zakonom u toj zemlji. Kada N1 televizija, „Nova S“, 13 sportskih klubova, kanala, „Sinemanija“, itd, kanali u vlasništvu SBB registrovani fiktivno u Luksemburgu odakle ne emituju program… Zamislite kad oni nastupaju i navodno reemituju, u stvari emituju program u Srbiji i ne plaćaju nikome ništa. Zamislite N1 televiziju koja nema PIB, „Novu S“, nema PIB, kako onda oni naplaćuju reklame, kako plaćaju radnu snagu, kako plaćaju dobavljačima, kako plaćaju električnu energiju itd? Ako to radi firma Jugoslava Ćosića „Adria njuz“, onda to nije dozvoljeno, jer plaćati novcem jedne firme zaposlene i obaveze druge firme nije zakonito, jer se radi o ispumpavanju kapitala. Sada zamislite tu vrstu saradnje, gde SBB ima svoje kanale. U Hrvatskoj, Sloveniji, to nije dozvoljeno. To je isto kao kada bi vlasnik kioska imao svoju štampu. Naravno, da on to prvo istakne. Naravno da je SBB prekršio zakon i stavio svoje kanale mimo logičkog postavljanja, što zakon naređuje, stavio na prvo i drugo mesto. Tako smo sinoć mogli da gledamo reemitovanje Olje Bećković. Navodno je ona bila u Luksemburgu, navodno je naš cenjeni vladika Grigorije bio u Luksemburgu, i odande su emitovali, odnosno ovde reemitovali program koji su oni uređivali, donosili programske odluke u Luksemburgu i na takav način, kroz saradnju sa SBB, reemitovali program našim gledaocima. Da li neko veruje da je Olja Bećković sinoć bila u Luksemburgu? Da li neko veruje da je naš čestiti vladika Grigorije bio u Luksemburgu? Da li neko veruje da je tom prilikom iz Luksemburga pohvalio sudiju Majića? Neće mene vladika Grigorije naterati da se odreknem Srpske pravoslavne crkve. Ja sam vernik crkvi, ne vladikama. Dakle, vladike mogu da budu dobre ili loše. Crkva je odvojena od države, ali ja nisam odvojen od crkve, ali mogu da budem odvojen od vladika. Vladike su božije sluge, ali često se ponašaju, a i vladika Grigorije, ako smem to da kažem kao vernik, kao da je njima Bog sluga, a ne oni sluga Bogu. Dakle, sinoć ste mogli videti kako jedan vladika podržava kršenje božijih zapovesti. Mogli ste videti na navodnom programu koji se reemituje u Luksemburgu, što je laž, prevara, utaja poreza itd. Mogli ste videti da, recimo, on podržava ne kažnjavanje pedofilije. Podržao je javno sudiju Majića, maltene ga proglasio mučenikom, čoveka koji je svojom presudom oslobodio pedofila uz obrazloženje da on nije znao da je pedofil kada je obljubio mlađe maloletno dete. Takođe, kaže – ne ubij. Zamislite kada ubije neko 80 ljudi i ne bude kažnjen za to, nego sudija Majić sa Hadžiomerovićem, apelacionom presudom, oslobode ubice 80 Srba i mučitelja 250. Zamislite kada jedan duhovnik, teolog, vladika Grigorije na programu koji se navodno reemituje iz Luksemburga u saradnji sa SBB, Šolakom, koji vozi avion od 55 miliona evra i koji prihoduje godišnje 500 miliona evra kroz pretplatu i prihode od reklama… Zamislite kada, zahvaljujući tom operatoru i reemitovanju, možemo da vidimo kako jedan vladika, duhovnik podržava i maltene proglašava mučenikom sudiju Majića, koji je oslobodio 11 šiptarskih terorista koji su ubili 80 Srba i mučili 250, a ubistvo su počinili metodom – lagano uzimanje duše. Dakle, mučili su ljude dok ne umru. To je taj metod i, pri tome, o tome su svedočili u beogradskom sudu, Albanci, svedoci saradnici, koji su pri tome ispričali na koji način su Srbi lišeni života i na koji način su mučeni, tako što su ženama sečene dojke i pržene na vatri. Dakle, takav čovek je oslobođen i za mene je neprihvatljivo, kao verniku, da sveštenik Srpske pravoslavne crkve, u ovom slučaju vladika, u reemitovanom programu iz Luksemburga, pohvali sudiju i maltene ga proglasi mučenikom, iako je ovaj prekršio božiju zapovest – ne ubij, 80 puta je to učinjeno, a sudija Majić to nije kaznio, a eto naš vladika Grigorije ima razumevanja za to. Ne mogu mene vladike naterati, bez obzira na svoje političke stavove, bez obzira na saradnju sa SBB, sa Đilasom, a Đilas vodi do svog kuma Mlađana Đorđevića, a ovaj aktivno učestvuje u potpomaganju mišljenja određenih vladika u srpskoj crkvi, a protiv legano izabrane vlasti. Kaže – poštuje Boga na nebu, vlast na zemlji. To je ono što su nekada vladike propovedale. Međutim, očigledno da to više ne vredi i, po meni, oni imaju pravo na svoj stav, ali jedan duhovnik je takođe podložan kritici iz mog stava da nikako nije smeo sinoć pohvaliti sudiju Majića, jer nije za pohvalu hvaliti čoveka koji je oslobodio ubice 80 Srba i mučitelje 250 i čoveka koji je oslobodio jednog pedofila. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima narodni poslanik prof. dr Marko Atlagić, po amandmanu. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, dozvolite da izrazim zadovoljstvo što je Vlada Republike Srbije prihvatila ovaj amandman kolege Rističevića. Kada smo već kod N1 televizije, dozvolite da kažem da ona ponovo u vidu Gebelsa radi iste stvari kada je u pitanju vladajuća koalicija, a posebno kada je u pitanju predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić. Prošle sedmice ponovo je Goran Marković, u narodu znani kao bumbar, isijavao na N1 CIA, u intervjuu mržnju i otrov na Aleksandra Vučića. Goran Marković je na toj televiziji rekao da je Aleksandar Vučić, citiram – nevaspitan čovek, završen citat. U tom intervjuu je rekao, u svojoj 73. godini da je upisao filozofiju da studira, kako kaže, citiram njega – da popuni mračne praznine u sebi, završen citat. Pošto on ima mnogo praznina u sebi mračnih, da živi tri života ne bi ih popunio, preporučujem Goranu Markoviću reditelju da ovaj put upiše i pedagogiju kako bi popunio prazninu vaspitanja koje ga nema, a vrlo često nastupa na toj N1 i Dušan Teodorović, ovo što spomenu kolega Marković, naziv zvani glavotres. Zašto glavotres? Jer, kada spomene on ime i prezime predsednika Republike trese se od mržnje. To je taj akademik glavotres koji je za vreme bombardovanja dobio otkaz na Saobraćajnom fakultetu, imao sam priliku da gledam dokumentaciju, i pobegao u SAD, radio ono što je radio u SAD, vratio se kasnije i radi iste stvari one koje radi. Kolega Rističević je govorio o episkopu Gligoriju. Poštovani građani Republike Srbije, ne mogu da verujem da jedan duhovnik se toliko petlja u politiku i gle čuda šta je izjavio sinoć i to u završnoj reči u emisiji o kojoj je govorio kolega Rističević, čak mu je bilo žao što je srpska lista na KiM dobila 98%. Nazvao je to glupim. Znači, uplit po njemu, uticaj Republike Srbije na Kosovu je glupa stvar. Mene to i ne čudi kad vidimo o kakvom se duhovniku radi. Nije ovo jedini gaf, što bi rekle moje kolege, imao ih je on više u zadnjih dvadesetak godina. Prema tome, preporučujem ovoj televiziji, koju, N1, CIA nazivam, da prestane više sa tim. Tamo gostuje često i Raša Karapandža, kojeg sam ja nazvao, ima mesec dana, da je naučni secikesa i monstrum naučni. To je onaj Karapandža koji je upisao doktorat, nije imao uslove. Preporučujem, ali sad ne znam koliko je moguće, da naše ministarstvo izvrši inspekcijski nalaz da vidimo da li ima elemenata da se pokrene postupak za ukidanje doktorata Raši Karapandži. Znam da on nije u našoj zemlji momentalno, jer on isijava silnice negativne iz susednih zemalja. Prema tome, i ovoj televiziji preporučujem, ne samo kao što reče kolega Rističević da plaća porez, da emituje tamo odakle bi trebalo da emituje, nego da se malo i uljudi. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Atlagiću. Po amandmanu reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, drage kolege i koleginice, izmenjen je član 10. glasi – poštanski operator može prilikom obavljanja poštanskih usluga koristiti poštansku mrežu, tehničko-tehnološka rešenja i baze podataka drugih poštanskih operatora na osnovu ugovora. Formiranje i održavanje baze podataka poštanskih adresnih kodova obavlja javni poštanski operator. Kako su nastale ove baze podataka? Na osnovu iskustva pameti i stručnosti naših stručnjaka, saobraćajnih inženjera, elektroinženjera i te baze jesu vlasništvo Pošte Srbije, ali takođe jesu jedan od vidova prihoda Pošte Srbije, jer mi želimo profitabilan sistem koji raste i razvoja se. Tako da ovi ugovori i sve navedeno u članu 10. može da se koristi na osnovu ugovora, uz određene cene. Da bismo sačuvali Poštu Srbije kao profitabilan sistem koji može da raste i razvoja se Pošta Srbije mora sačuvati ovu stavku kao jednu od komercijalnih usluga koje pruža uz naknadu. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Trebali ste da prihvatite ovaj amandman. Gospodine Đorđeviću vi ste ovde sad čovek koji zastupa Vladu i legitimno je to. Međutim, mislim da je ovaj član i ovaj amandman neozbiljno shvaćen od strane predlagača je ovaj ministar i ovo ministarstvo nisu u situaciji da kada su u pitanju osobe sa invaliditetom bliže uređuju uslove kako bi se njima omogućilo da u svakom trenutku imaju pristup univerzalnoj poštanskoj usluzi, pošiljci zato što je to, na kraju krajeva, jednim delom i nešto što se tiče i Ministarstva zdravlja i vašeg ministarstva. Postoje krajevi u Srbiji gde je zaista neverovatno da u 21 veku kada su pitanju stari i bolesni ljudi još uvek nema pošte. Govorila sam u načelu kao i druge kolege, srpski radikali, da Pošta Srbije i Uprava Pošte i direktor Pošte, bez obzira ko da je to, ne može sama tu strategiju da sprovodi bez opsežne podrške Vlade i vašeg sagledavanja sveukupnog sistema u kojem Pošta funkcioniše. Ako Pošta Srbije ostvaruje dobit od skoro tri milijarde, jel tako, na godišnjem nivou, Vlada Srbije onda mora da odredi prioriteta, pošto je Pošta institucija od nacionalnog značaja, zove se javno preduzeće, ali znate, svuda u svetu i kroz našu istoriju, unazad 170 godina, imala je tako važno mesto, pominjala sam čak i ministra za poštanske usluge u neko vreme između dva svetska rata, pošto to danas nije slučaj, o ovom pitanju treba da se pristupi na takav način. Ova era digitalizacije i elektronske pošte nije uopšte učinila ono što su mnogi predviđali, čak i u nekim zemljama na zapadu, mislim u Velikoj Britaniji, šezdesetih godina je Vlada rekla poštama Britanije – pripremite se, evo sada polako i kasnije kada su stigli oni teleprinteri, pa kasnije faksovi da se više koriste u kompanijama, vi ćete imati jedan krah, maltene ćete da bankrotirate. To uopšte nije tačno. Pismonosna pošiljka je najzastupljenija u okviru poštanskih usluga. To je jedna tradicija, pa čak naprotiv, istraživanja su pokazala da u razvijenim zemljama i u onima gde je rast ekonomskog prosperiteta, pomaka, aktivnosti čak se povećava broj pismonosnih pošiljki jer to je jedna sigurnost kako za ekonomske činioce u jednom društvu, tako i naravno za građane koji tu imaju najveće poverenje. Nemojte da izbegavate da prihvatite naše amandmane gde jasno ukazuje da jedno ministarstvo, kao što je to ovde slučaj, nije u stanju da samo propiše te uslove. Drugo, gustina poštanskih jedinica u Srbiji, sada treba da se sagleda i opet je tu potrebno da se uključe dva ili tri ministarstva i demografska slika i prateća infrastruktura i sve ono što bi omogućilo da kako na početku reče koleginica u svakom mestu u Srbiji imamo, tamo gde pogotovo žive stari i bolesni ljudi, poštansku upravu koja će adekvatan način da pruži svaki vid poštanske usluge. Opet ponavljam, u ukupnom prometu svih poštanskih usluga pismonosna pošiljka, ono što je univerzalno za poslovanje Pošte obuhvata najveći procenat i on čak seže, zavisi od kraja do kraja Srbije, preko 60% u ukupnom poslovanju Pošte. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Jovanović. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihajlović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana B. Petrović i Mira Petrović. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovaj predlog zakona temelji se u članu 2. na deset načela na kojima se zasniva pružanje poštanskih usluga po ovom zakonu. Dakle, uz načelo 2. i načelo 9. potpuno je bilo prirodno da podnesem ovaj amandman. Jedan se odnosi na nesmetano pružanje univerzalne poštanske usluge, po ceni, rokovima i kvalitetu, za čitavu teritoriju Republike Srbije, uključujući i KiM, bez diskriminacije, kao i osetljive grupe u našem društvu, sa naročitim akcentom na invalide. Drugo, odnosno 9. načelo, kaže - omogućavanje ravnomernog pristupa poštanskoj mreži i poštanskim uslugama. Pa, da bi se to sve odvijalo normalno i bez prekida, znači da bi smo imali nesmetanu funkcionisanje poštanskog saobraćaja, smatrali smo da je ovaj amandman neophodan, imajući u vidu da je „Pošta Srbije“, posle 24 sata dnevno, 365 dana u godini, u opštem interesu korisnika na čitavoj teritoriji Republike Srbije, uključujući i KiM. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, koleginice.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Kada govorimo o poštarini za obavljanje poštanskih usluga, kada govorimo o prijemu i uručenju poštanskih pošiljki, što svakako spada u poštanske usluge, moramo imati na umu i organizaciju rada poštanskih operatora i upravo sa tim u vezi, možemo govoriti i o intencijama Vlade koje vidimo i kroz ovaj predlog. U tom smislu, važne su namere Vlade da, što se želi postići i ovim konkretnim zakonom, a to je borba protiv sive ekonomije, koja je najvažnija, zapravo za nesmetano poboljšanje životnog standarda građana, na čemu ova Vlada radi, naročito i za osetljive grupe, posebno invalide o kojima je moja koleginica i govorila. Važno je razumeti koliko je borba protiv sive ekonomije važna, da na suzbijanju sive ekonomije moraju raditi zajedno i građani i država, svi državni organi, sve ustanove, sve organizacije. Građani moraju da je prijavljuju, a država da na to adekvatno reaguje i da pri tome primenjuje neke mere koje bi bile preventivnog karaktera, odnosno koje bi sprečavale njen nastanak. Na taj način država će osigurati bolji životni standard građanima, zbog sigurnije privrede i ekonomije i oni bi, sa druge strane imali i više poverenja u državne organe. Međutim, znamo da su isto tako važni i kvalitet poštanskih usluga, na čijem poboljšanju i dalje naravno treba raditi. Dalje, efikasnost funkcionisanja poštanske mreže, razvoju tržišta poštanskih usluga, shodno potrebama privrede i građana. Ono što je važno, što treba da kažemo, jeste da predloženim rešenjima se obezbeđuje veći stepen zaštite korisnika poštanskih usluga, pošiljalaca i primalaca poštanskih pošiljki. Detaljno je uređena odgovornost poštanskih operatora i naknada štete koju su oni dužni da nadoknade korisniku, ali je uređena i odgovornost pošiljaoca. Imamo ovde neke predloge koji su došli od strane Vlade, a koji se zasnivaju na tome šta je praksa pokazala. Praksa je ukazala da na neke izmene, koje je nužno učiniti i one se odnose na odgovornost pošiljaoca, kao na primer što je zabranjena sadržina pošiljke ili pakovanje pošiljke koja možda može oštetiti i druge pošiljke. Dakle, ovde se ne radi samo o usklađivanju zakona sa pravilima EU, kako smo mogli da čujemo, već se radi o jednom sveobuhvatnom predlogu koji je pred nama. Radi se i na usklađivanju sa Zakonom o prekršajima, sa Zakonom o inspekcijskom nadzoru, sa Zakonom o zaštiti potrošača. Detaljnije su uređena, još neka pitanja o kojima možemo kasnije da govorimo, kada ti amandmani dođu na red, ali smatram da svakako ovaj Predlog zakona zaslužuje podršku narodnih poslanika. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, još pre 1863. godine, još 1807. godine, Karađorđe je imao jednu odredbu o pismima. Naš poštanski saobraćaj u Srbiji se odvijao tik posle Prvog srpskog ustanka. Do duše, on se odvijao na ovoj teritoriji, na kojoj bi sada neki da svedu Srbiju, na užu Srbiju. Ali, dame i gospodo, narodni poslanici, ja pitam i sebe i vas za pošiljke koje je recimo imao Bastać. Čije su to pošiljke i o kakvim poštanskim uslugama se radi, kada neko u svom rancu tek tako nosi 13.000 evra? Da se zapitamo o unosu tog novca, o poreklu tog novca, ali i da se zapitamo da li je to deo onog novca koji su izneli na Sejšelska, Kukova i druga ostrva raznim pošiljkama, do duše tajnim, gde "Fajnenšl integriti" tvrdi da su do 2011. godine izneli novca iz privatizacije u vrednosti 51 milijardu dolara. Zamislite sada šta bi ova vlast mogla da uradi, ne sa 51 milijardu evra, nego da su gospoda koja ne prisustvuju ovim sednicama, koja bojkotuju rad, da su pokrala samo dva puta manje. Zamislite gospodine ministre, da te pošiljke od 51 milijardu dolara da su samo upola bile manje. Da je upola manje izneto, zamislite da je ova vlast zatekla 25, 26 milijardi dolara, šta bi mogla da uradi, a zatekla je praznu kasu, sa dubiozama, obavezama, ne isplaćenim radovima, sa propalom "Razvojnom bankom Vojvodine", sa "Agrobankom" itd, gde je morala da sanira obaveze plaćanja, dugove itd. a u kasi nije bilo belog dinara. U državnom kasi nije bilo belog dinara, ali u njihovim kasama je svakako bila ogromna suma novca i danas tom sumom novca pokušavaju da naprave medijski pejzaž, da naprave nemire u zemlji i nasilno preuzmu vlast. Zamislite kada jedan opozicioni lider, pod znacima navodima, Bastać tvrdi da jeste opozicioni lider, ja tvrdim da je on vlast. Kada ste predsednik jedne od najvećih opština u Srbiji, onda ste vi vlast. Niste opozicija, vi ste opozicija na republičkom nivou. Zamislite, kada neko tako nosi nekoliko desetina hiljada evra u rancu, tek toliko da mu se nađe maltene kao džeparac , zamislite šta bi radio kada bi se ponovo dokopao republičke vlasti. Mislim da bi oni ponovo uzeli 51 milijardu evra ili dolar i da bi ponovo, verovatno ponovo neke firme, posebno medije, podržavili pa ponovo prodavali, na štetu Republike Srbije. Zamislite još da su svi prihodi od privatizacija njihovih bili 6,5 do 6,7 milijardi evra, a izneli 51 milijardu dolara. Znači, na jedan dolar koji je prihodovala Republika Srbija u privatizaciji, oni su izneli na razna belosvetska ostrva, izneli su sedam. Dakle, sa tim novcem kupuju jahte koje ne registruju na teritoriji Republike Srbije da bi platili porez i pri tome se takmiče u dužini jahte. Ja vas danas pitam - da li je jedan tajkun nastao za vreme ove vlasti? Nije nijedan. I Mišković i drugi tajkuni su nastali isključivo, "MK Komerc" itd. nastali su za vreme bivše vlasti i privatizacija, grabizacija je bila ogromna pljačka. Sada, zamislite sem one 51 milijarde da smo zatekli društvenu privredu, makar i one prihode, sedminu od onoga što su izneli i da smo zatekli 6,7 u kasi ili privredna društva u vrednosti od 6,7 milijardi, šta bi ova vlast uradila. Prava je šteta što su 12 godina zavodili građane Republike Srbije i na takav način, kroz kontrolu medija, kroz kontrolu privatizacije, kroz lažna obećanja kako će svako dobiti hiljadu evra po akciji, prava je šteta što su DS Srbije i još neki, pustili da oni izvedu taj projekat. Zamislite da zatečemo taj novac sada, šta bi ova vlast sve uradila, koliko dugova bi bilo vraćeno. Samo da vas podsetim da je donatorska podrška bila četiri i po milijarde. Pariski londonski klub su im oprostili skora pet milijardi i 6,7 milijardi prihoda od privatizacije, gotovo 17 milijardi ono što na prvi pogled ne vidimo je potraćila bivša vlast, ovi ovde što danima izbegavaju da rade svoj posao, ali ne izbegavaju lične dohotke, doprinose za benzin, odnosno naknadu troškova za benzin, iako ne učestvuju na sednicama Narodne skupštine. Zamislite da smo imali tih 17 milijardi, zamislite da smo imali onih 26 milijardi, polovinu od iznetog opljačkanog novca, šta bi sve ova vlast danas uradila, koliko bi vojska S-400 i S-300, nam ne bi svakako bili skupi, zamislite koliko bi vojska bila naprednija, zamislite koliko bi stranih investitora više doveli, zamislite koliko bi autoputeva više uradili? Ne bi čekali Moravski koridor, on bi već bio gotov. Dakle, mogli bi to za gotov novac da izgradimo, kao što sada gradimo. Zamislite koliko bi škola, kliničkih centara napravili, koliko bi mladih za koje se oni pozivaju, koliko bi mladih manje izašlo iz zemlje, s obzirom da bi se zemlja dinamičnije razvijala. Ne bi onda plate i penzije bile, plate 500 evra, prosečna penzija 238, da oni pošiljkama, sumnjivim pošiljkama novca, koje su iznosili, da se to nije desilo, zamislite koliko bi sada plate bile? Verovatno bi plate bile negde oko 800, 900 evra i verovatno bi penzije bile sada na nivou 300 do 400 evra. Zašto to danas nije krivica, nije do sadašnje vlasti, i naši građani, naši penzioneri, naše domaćice, naši radnici, naši seljaci, naš vredni i čestiti narod treba da zna da ovi što bojkotuju izbore, da je to dobro za Srbiju. Oni nisu ni zaslužili da budu na glasačkom listiću, da narod uopšte dođe u poziciju da se izjašnjava za takve štetočine. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Amandmanom na član 21. Predloga Zakona o opštim uslugama, predlažem da se izmeni stav 4, tako da sada glasi – objavljivanje pojedinih usluga koje pripadaju univerzalnoj poštanskoj usluzi može se pravnim aktom nadležnog državnog organa prekinuti ili obustaviti u cilju zaštite opšteg interesa javnog morala, javne bezbednosti, krivične istrage, javne politike i u drugim slučajevima predviđenim zakonom. Povod za ovakvo amandmansko rešenje je potreba da se precizira da je rekonstrukcija moguća samo na osnovu pravnog akta nadležnog državnog organa u skladu sa zakonom. Član 21. sadrži odredbe koje se odnose na univerzalnu poštansku uslugu i mi smo amandmanom predložili da su prekidi ili obustava mogući isključivo uz postojanje pravnog akta nadležnog državnog organa. Nedorečene ili odredbe koje nisu jasno definisane mogu u praksi postati u nekom trenutku predmet zloupotrebe, pa smo hteli da tu mogućnost predupredimo. Inače, ovaj predlog zakona je još jedan u nizu za koje predlagač navodi da se usvaja zbog usaglašavanja našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. Kao razlog se navodi da je Republika Srbija kandidat za članstvo u toj Uniji. Mi iz SRS koristimo svaku priliku da predstavnicima vlasti kažemo da zakoni koje Narodna skupština donosi moraju biti takvi da korist od njihove primene u praksi imaju građani Republike Srbije, a ne da se donose zakoni čija je svrha donošenje isključivo usaglašavanju sa evropskim zakonodavstvom. Predlagač zakona, između ostalog, navodi da svrha i osnovni razlozi za donošenje ovog zakona ogledaju se pre svega u podizanju kvaliteta poštanskih usluga, efikasnijem funkcionisanju poštanske mreže, unapređenju uslova pristupa poštanskoj mreži, razvoju tržišta poštanskih usluga shodno potrebama privrede i građana Republike Srbije u stvaranju uslova da obavljanje univerzalne poštanske usluge bude u potpunosti u skladu sa društvenim, ekonomskim i tehnološkim okruženjem u Republici Srbiji. Za nas je ovo prihvatljivo, ali dalje navođenje evropskih direktiva sa kojima je potrebno usaglašavanje, za nas je neprihvatljivo. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Ljubenoviću. Po amandmanu, reč ima narodna poslanica, Olivera Pešić. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Član 21. definiše prijem i uručenje poštanskih pošiljaka, tako da je definisano da se prijemi uručenja obavlja najmanje pet dana u nedelji, osim u dane državnih praznika, osim u dane verskih praznika ili u slučaju više sile. Takođe, članom 21. definisani su izuzeci zbog posebnih okolnosti i posebnih geografskih uslova, kada se garantuje najmanje jedan prijem pošiljki nedeljno unapred određenim radnim danima. Sve ovo će omogućiti podizanje kvaliteta poštanskih usluga i veći stepen zaštite prava korisnika poštanskih usluga, a amandman koji je kolega Ljubenović podneo, doprinosi poboljšanju ovog zakonskog predloga, jer definiše da se uslovi i način prijema i uručenja pošiljki, kao i obustava pošiljki u cilju zaštite opšteg interesa javnog morala i javne bezbednosti i krivične istrage, bliže uređuje pravnim aktom nadležnog organa. Tako da ću podržati ovaj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Pešić. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik, Milorad Mirčić. Izvolite, kolega Mirčiću.
Ovo je član koji reguliše pitanje bezbednosti kada je u pitanju isporuka i kada je u pitanju poštanski operater. Ovde imamo situaciju na koju smo mi, srpski radikali, skrenuli pažnju da je u toku ovog meseca napravljena, nanešena jedna ljaga kada je u pitanju, ne samo poštanski operater, javni operater „Pošte Srbije“, nego i sama država Srbija. Nanešena je na najgori moći način, tako što je optužena država Srbija i javni operater, da su isporučivali pošiljke koje, konkretno glasačke listiće, koje sadrže određene supstance koje izazivaju alergiju, na nacionalnoj osnovi. Nemamo mi ništa protiv da se ovde razgovara i o mogućnosti teleportovanja kada su u pitanju i pojedine televizije i kada su u pitanju pojedine ličnosti, jer kada može koleginica da sprema picu za 22. vek i da joj na tu picu dolazi kolega tako što se teleportuje, nije problem da napretkom tehnologije dođe i do nekih drugih tehnoloških napredaka kada je u pitanju i televizija, gosti i sve. Ali, na stranu šala, ovde se radi o ozbiljnoj stvari. Mi, srpski radikali, već nekoliko dana čekamo da se oglase zvanični organi, pre svega da se oglasi resorno ministarstvo i Vlada Srbije kada je u pitanju optužba protiv Srbije za sve ono što se dešavalo povodom glasanja, odnosno povodom izbora i prebrojavanja glasačkih listića na KiM u južnoj srpskoj pokrajini. Do dana današnjeg, osim javnog nastupa predsednika države, koji je rekao da će i dan i noć da insistira kod predstavnika EU, da mu se da obrazloženje kako je moguće da selektivno izazvana alergija je prisutna samo na području južne srpske pokrajine KiM i kako je moguće da samo kada je jedna nacionalna pripadnost, u ovom slučaju albanska, oni su ugrožena kategorija kada je u pitanju pošiljka koja je stigla iz centralne Srbije. Niko se više nije oglasio. Pa, zar vam to nije malo čudno? Umesto da se oglasi Svetski poštanski savez, umesto da se oglasi na apel Srbije, odnosno izvršne vlasti Srbije nadležni organi, da se konačno razreši ta podla igra, koja se igra od strane kosovskih Albanaca, mi ovde ćutimo i čekamo sledeći nastup predsednika Republike. To je najozbiljnije pitanje, najozbiljnije pitanje bezbednosti, kako ćemo, gospodo, da mi odagnamo sve te optužbe, sve te sumnje, danas, sutra, bez obzira što usvajamo ovaj zakon? Moralo se reagovati, moralo se oštro reagovati. Najdirektnije je optužena „Pošta Srbije“ da je ona učestvovala u ovakvim poslovima koji su opasni po život i zdravlje pojedinaca. Da li je neko razmišljao o tome da je odmah trebalo da se to uradi? Sam vam je predsednik Republike i predsednik stranke, doduše on i dalje, da li svesno ili podsvesno govori, da je SRS, ali vaš je predsednik, daje vam do znanja da treba da reagujete, da morate da reagujete najoštrije, da kažete i zakonskim odredbama, jasno izdefinisana bezbednost isporuke, jasno zaštićeno zdravlje svakog pojedinca koji koristi usluge. Ne, vas boli briga. Mi ovde raspravljamo o svemu i svačemu, raspravljamo o amandmanima, raspravljamo o autoputevima u sklopu rasprave o ovome zakonu, raspravljamo o tome da će još biti investicija, a niko da kaže - dajte, gospodo da vidimo da li je Ministarstvo uputilo oštar protest međunarodnim organizacijama, da li je na to reagovao Svetski poštanski savez? Svi ćute i onda se čudimo kada posle izvesnog vremena i drugi počnu da koriste tu istu matricu, da na osnovu našeg ćutanja, naše pasivnosti, da kažu – niste, gospodo, reagovali kada su bili u pitanju izbori i kada su u pitanju glasački listići. Vi ste samo tražili deklarativno, istine radi zalagao se predsednik, ali izvršni organ vlasti i vaš operater nije nikakve mere preduzeo, nije se bunio, nije tražio neku istragu ili nešto što bi pokazalo pravu istinu. To nas srpske radikale zbunjuje. Da li vi stvarno smatrate da ta EU ima jednake aršine? Da li vi stvarno smatrate da ćutanje, da hrabro ćutanje kako bi se to moglo reći, je korak bliže toj EU? Nije gospodo. Nije, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, vi to dobro znate. To je samo saginjanje glave i jednostavno prihvatanje svega i svačega što se servira, u ovom slučaju od neke kvazi vlasti na KiM za koje stoji punim kapacitetom EU, stoje one zemlje koje su vodeće u EU, inače bilo bi sasvim drugačije.
Zahvaljujem. Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici doktor Milorad Mijatović i Nataša Mihajlović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima po amandmanu narodna poslanica Snežana B. Petrović.
Izvolite, koleginice. Gospodine predsedavajući, prihvatanje ovog amandmana je novina uz predlog Zakona o poštanskim uslugama. Što se tiče „Javnog preduzeća Pošte Srbije“, ovim amandmanom dobija jednu veliku odgovornost, zapravo i potrebu za novim radnim mestima da bi i posao po ovom amandmanu, koji je trenutno danas usvojen, hajde da kažem za koji je konstatovano da je usvojen i postao sastavni deo zakona, osim novih radnih mesta, nove radne snage koje su obaveze i odgovornost Pošte da poštuje zakon, izvrši ovo, zapravo, u budućnosti vidim kao i visoki prihod za Poštu Srbije, jer izvršavanje ovih poslova iz ovog amandmana biće izvor dodatnih sredstava prihoda za Poštu Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite, koleginice.
Zahvaljujem, predsedavajući. Javno preduzeće "Pošta Srbije" i poštanski operatori zemalja u okruženju, kao što su "Pošta Srpske", "Pošta Crne Gore", "JP Bosna i Hercegovina Pošta", zatim "Hrvatska Pošta", potpisali smo Sporazum o razmeni otkupnih pošiljaka i uspostavljena je ta saradnja. Republika Srbija sa navedenim državama ima značajne ekonomske veze i evidentna je potražnja naših građana, ali i njihovih za proizvode iz ovih zemalja. Te, smatram da je od velikog značaja uvođenje poštanske usluge koje podrazumeva da poštanski operatori za uručenu poštansku otkupnu pošiljku od primaoca, odnosno kupca, naplate naznačeni otkupni iznos i isti da označe pošiljaocu otkupne pošiljke međunarodnom poštanskom uputnicom. Svojevremeno, nadležno ministarstvo je dalo potvrdu ovoj usluzi koja je razvijala Pošta Srbije u smislu, složili smo se da će navedena usluga uticati na povećanje obima E-trgovine i da će se pozitivno odraziti na razvoj malih i srednjih preduzeća kojima je ova usluga uglavnom i namenjena. Dakle, važeća zakonska regulativa prepoznaje poslove u vezi sa međunarodnom poštanskom uputnicom u dinarima i efektivno stranom novcu. Da bi se pružio dodatni kvalitet usluge, naročito za pravna lica, neophodna je bila izmena ovog propisa, tako da se isplata međunarodnih uputnica može vršiti u devizama prenosom sredstava po osnovu međunarodnih uputnica na tekuće račune primaoca u bankama. Iz tog razloga podneli smo ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihajlović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman je podnelo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman je podnelo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštanske usluge imaju neku svoju cenu. Jedan od kolega je govorio o otrovu novičoku ili nečemu sličnom, koji je stigao da etnički pogodi albanske članove izborne komisije njihove kvazi države. Cena koja je plaćena je verovatno britanska cena. Britanci koji su lansirali aferu „Skripalj“, verovatno stoje, to su stari srpski prijatelji, zahvaljujući kojih smo verovatno krenuli u drugi svetski rat, izgubili milion i nešto stanovnika. Ponoviću ono što stalno govorim. Kad se dve ribe na dnu mora posvađaju, iza obližnjeg kamena stoji neki Britanac. Dame i gospodo, cena koju mi tu treba da platimo još nije utvrđena. Dakle, oni ulaze sa nekim maskama, sa nekim zaštitnim odelima, štiteći se od srpske pošte, ali pri tome se ne štite od osiromašenog uranijuma, to Albancima ne smeta. Kada je u pitanju u stvaranje njihove divlje države Kosovo i Metohija, odnosno njihove divlje države Kosovo od naše Pokrajine Kosovo i Metohija, njima ne smeta cena koju će platiti samo da stvore tu divlju državu, NATO bazu. To nije država, to je NATO baza i biće država sve dok bude NATO baza. Kad ne bude NATO baze neće biti ni te države. Ono što je mene iznenadilo u sinoćnoj emisiji jeste da jedan duhovni teolog kaže za Srpsku listu, a Srpska lista nije lista SNS, to je lista države Srbije, Kurti je to prepoznao, ali Vladika Grigorije nije. Srpska lista predstavlja državu Srbiju i to je razlog zbog čega sa 97% Srpsku listu podržavaju Srbi, a verujem i još neki drugi nealbanci na Kosovu i Metohiji, našoj južnoj Pokrajini. Kaže Vladika Grigorije da je to glupo. Za njega je jedinstvo srpskog naroda glupo. Zamislite, teologa Vladiku Srpske pravoslavne crkve koji kaže da jedinstvo Srba koji žive u najtežim okolnostima i po enklavama u divljoj državi Kosovo, našoj južnoj Pokrajini koja je silom oteta, koji kaže da je glupo jedinstvo 97% Srba oko državnih i nacionalnih interesa Srbije i Srba? Ja pitam Vladiku, za mene nije glupo, analogno toj njegovoj izjavi da li je glupo što 97% Srba su pravoslavci? Ako je glupo, po njemu, da se ujedini 97% Srba oko nečega, zašto on misli da nije glupo da se ujedine oko Srpske pravoslavne crkve, a da je glupo, što se ja slažem, kada se ujedine oko državnih interesa? Da li on misli da će, ukoliko nema države Srbije na Kosovu i Metohiji, srpska crkva imati takođe to jedinstvo od 97%? On radi na razbijanju jedinstva i u Srpskoj pravoslavnoj crkvi, a koliko vidim i u državi Srbiji. Ponavljam, ja vernik jesam, bio sam, vernik sam i sada i biću, bez obzira na krajnje, kako on kaže, glupe, a dodaću i zlonamerne izjave jednog duhovnika, jednog Vladike Srpske pravoslavne crkve. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Nikola Jolović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Član 30. definiše da se poštarina za poštanske usluge plaća, po pravilu, unapred ako ugovorom poštanskog operatora i korisnika nije drugačije određeno, a prema cenovniku poštanskih usluga. Cenovnik je poštanski operator dužan da istakne na vidnom mestu u prostorijama u kojima se pružaju poštanske usluge. Ovaj amandman svakako će doprineti poboljšanju ovog zakonskog predloga i omogućiće veći stepen zaštite prava korisnika poštanskih usluga. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Joloviću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Raduje nas srpske radikale ovakva diskusija kao što je prethodni govornik malopre govorio o ulozi Engleza, istorijskoj ulozi i njihovoj aktuelnosti kada je u pitanju dešavanje na Kosovu i Metohiji. Raduje nas iz prostog razloga što predosećamo da je gotovo sigurno da Toni Bler više neće biti specijalni savetnik iz razloga što… Bilo je i nelogično da takva jedna ličnost bude u toj ulozi, ličnost koja je i te kako doprinela da se bombarduje SRJ i te kako doprineo i trudio se, isticao se u tome da ocrni srpski narod. Generalno gledajući, on ima veoma, veoma visoke ili velike zasluge. Da nije onih perverznjaka Klintonovih, možda bi on bio ubedljivo vodeći. Ono što je ovde veoma bitno to je da vezano za ovaj član koji obavezuje poštanskog operatera da cenovnik istakne na vidljivom mestu, mi ovde jednu stvar gubimo iz vida, a to je da ti cenovnici nisu definisani kada je u pitanju pismo kojim će biti ispisani kada je u pitanju nešto što je ustavna odredba. Ustav kaže da je zvanično pismo ćirilica i jezik je srpski, osim u onim sredinama gde su pripadnici nacionalnih manjina u većem procentu. Ako to neizdefinišemo i zakonom kao bitnim pravnim aktom, onda ćemo nailaziti na šarenilo. Čak u nekim odredbama nekih zemalja jasno stoji da pošiljke koje su u domaćem saobraćaju moraju biti ispisane na jeziku i pismu zvaničnom koje je definisano Ustavom, a mi to nemamo. U svakom slučaju, poenta i akcenat je ohrabrujuća diskusija kolege koji najavljuje da je kraj Toni Bleru, da više njegove usluge nećemo koristiti.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja izjava je bila za Engleze i ne odnosi se samo na poslednje sukobe. Ja sam čak akcenat bacio na 27. mart, koji je organizovala britanska obaveštajna služba SOE kada smo mi, zahvaljujući 27. martu, krenuli u jedan krvavi sukob. Naravno, nismo mi napali nikog, ali to je bio razlog da budemo surovo bombardovani i napadnuti. Izjava moja nije izjava SNS. Ja nisam SNS, ja sam Narodna seljačka stranka i imam pravo na svoj stav. Mislim da su Englezi zavadili mnogo naroda, da su krivi za desetine miliona smrti ljudi ne samo na Balkanu, već širom sveta. O Britancima ja mislim ono što sam i rekao. Kaže Sun Cu: „Prijatelje drži blizu, a neprijatelje još bliže“. Možda je to razlog zašto ih pažljivo, iz blizine treba posmatrati i ne dozvoliti da se ponove istorijske greške, koje na kraju iskoriste svi srpski neprijatelji. Svi računi na Balkanu plaćeni su kožom malih naroda, a uvek je tu bilo i nešto Britanaca, a posebno najveći trošak, najveće plaćanje kožama balkanskih naroda je bilo kožom srpskog naroda i mi moramo iz toga izvući pouke. Možda ja nisam dovoljno mudar kada ukazujem na ovu englesku specijalnost da posvađaju narode, ali moram vam reći da smo ušli u taj Drugi svetski rat i Srba je izginulo 17%. Izgubili smo, a već smo u prethodnom ratu izgubili 30% stanovništva, a u Drugom smo izgubili 17% srpskog stanovništva. Da li znate koliko su Englezi izgubili stanovništva u Drugom svetskom ratu, oni koji su nas sa 200 hiljada funti, po meni, gurnuli u taj rat? Izgubili su 0,8%. Znači, to je manje od 1% svog stanovništva, ali su zato trošili Srbe, a i Ruse nemilice. Moja poruka za kraj je: dosta smo ratovali za druge, vreme je da živimo za sebe. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Nije ovo stranačko pitanje, ovde nema veze toliko stranka koliko je generalno ocena kolege da ono što nas prati, gledajući kroz istoriju, to je ta zla kob kada su u pitanju saradnja sa Englezima ili kako bi to kolega rekao - prijatelji ili neprijatelji u širem smislu reči. Nema tu prijatelja ili neprijatelja, to je lice, konkretno Toni Bler, koje je plaćeno od strane predstavnika vlasti i on na neki način omogućava ili onemogućava državi Srbiji neke privilegije, a po nama to su pogubne stvari kada je u pitanju interes Srbije, jer to je lice koje će za dolar više ili za funtu više okrenuti na drugu stranu. Ako je uspeo da obrlati i prevari nekadašnjeg predsednika Amerike, da ga uvuče u rat, u glib rata u Iraku, onda kako takvom čoveku verovati? Prosto, ne može čovek da se načudi kako se takav čovek i angažovao, takav karakter kako se angažovao uopšte? Pored toga, ima dosta tih čudnih likova koji su kao pojedinci stavljeni u funkciju zaštite interesa ili promovisanje interesa Srbije, kao što je Šreder i ostali, ali sad da ne širimo priču. Ovde se radi o velikoj sramoti koja je nanesena ne samo operateru „Poštama Srbije“, nego državi Srbiji i to niko do dana današnjeg nije opovrgao. Kad kažem niko, mislim na organe izvrsne vlasti, mislim pre svega na Vladu Srbije, čak ni predstavnik Vlade u ovoj Skupštini, ne govorim za gospodina Đorđevića koga treba i te kako pohvaliti što je svojim prisustvom dao do značaja ovoj našoj raspravi, ali niko od predstavnika Vlade nije se oglasio i rekao - osuđujemo takav postupak, tražimo detaljnu istragu, tražimo što pre da se utvrdi da li je tačno, te tvrdnje koje iznose iz južne srpske pokrajine; i na bazi toga da se ne samo da podrška predsedniku Republike, kako vi to rado činite, mada vas on sve više i više ostavlja po strani, on se deklariše podsvesno ili svesno kao radikal, a vi razmislite šta to znači.
Zahvaljujem, kolega Mirčiću. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Snežana B. Petrović.
Na član 32. podneli smo amandman da se u članu 32. stav 2. Predloga zakona o poštanskim uslugama, gde je predviđeno da agencija daje saglasnost na poštarinu za univerzalnu poštansku uslugu, osim rezervisanih poštanskih usluga na koje saglasnost daje Vlada, ovo predstavlja novinu u odnosu na dosadašnju praksu, dakle, predlažemo da poštarina u delu nerezervisanog servisa ostane u isključivom delokrugu poštanskog operatora bez režima odobrenja, tj. saglasnosti, budući da je reč o komercijalnom segmentu poslovanja. Cilj ovog amandmana je zaštita interesa davaocu univerzalne poštanske usluge, budući da se od poštanskih operatora zahteva brzina u poslovanju i stalno prilagođavanje zahtevima korisnika. Lako je biti brz u Beogradu i urbanim sredinama, velikim gradovima, ali otežavajuća okolnost je brzo delovati u najudaljenijem mestu u Srbiji, što je obaveza JP „Pošte Srbije“ kao javnog poštanskog operatora u ovom zakonu. Naš amandman je odbijen uz obrazloženje da je implementirana preporuka EU, dakle, direktiva o vršenju poštanskog saobraćaja, koja predviđa da nezavisno regulatorno telo u oblasti poštanskih usluga, između ostalog, ima i zadatak da prati funkcionisanje univerzalne poštanske usluge, odnosno ostvarene prihode i rashode od pružanja usluge, te je s toga neophodno da agencija analizira poštarine i daje saglasnost na cenovnik za univerzalnu poštansku uslugu, osim rezervisanih na koje saglasnost daje Vlada. Smatram da je ovde moglo biti i drugih akata kojima će se ovo regulisati, a ne da ovo bude deo člana u Predlogu zakona koji će na izvestan način usporiti pružanja usluga od strane JP „Pošte Srbije“.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite.
Još jednom da se zahvalim na razumevanju i na prihvatanju ovog amandmana zato što se princip univerzalnosti ne treba primenjivati na komercijalne usluge. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam za to da se ispitaju sve pošiljke, da se ispitaju i neki profesori koji su veoma glasni kritičari vlasti, što ne sporim. Što više kritikuju vlast, vlast treba da bude zahvalna na kritikama, a ne samo na pohvalama, ali pri tome ti profesori nemaju pravo da lažu i da kradu. Slučaj Danice Popović. Ja pitam, kojom pošiljkom su oni plaćali stanove odjednom sa 365 hiljada švajcaraca, 400 hiljada evra? Zamislite, ovde imamo niz profesora od kojih su neki čak i podstanari, a zamislite sada profesorku koja kupi stan za 360 i nešto hiljada švajcaraca, 400 hiljada evra i pri tome glasno kritikuje vlast i standard u Republici Srbiji? Alo, gospođo Popović, pa vi da u Americi živite, ne bi kao profesor mogli da kupite kuću za keš od 400 hiljada evra ili 500 hiljada dolara, da li je tako gospodine Martinoviću, da se nađe u Americi primer da jedan profesor sa bilo kog njihovog univerziteta mogao da kupi odjednom za keš stan od 500 hiljada dolara? Evo što ne može u Americi, uz sve američke sne i snove, može u Srbiji. Jedan profesor ili profesorka, da budemo rodno ravnopravni, kupi nekom pošiljkom odjednom stan od 400 hiljada evra. Gospođo Danice, odakle? Kakve su to pošiljke? Kada malo bolje pogledamo, ona je imala saradnju, ne samo da je opljačkala mrtvog kolegu, čudna neka pošiljka, uzmeš udžbenik pokojnog kolege, prepišeš udžbenik, on mrtav ne može da se buni, prepišeš njegov udžbenik, staviš svoje ime, naplatiš autorski honorar od milion i 400 hiljada, na platu između 200 i 300 hiljada, kada dobiješ na kraju 2018. godine autorski honorar. Gospodine ministre, vi to proverite, ovo što ja tvrdim, jer obično zbog istine koju ovde iznosim, obično ta druga strana digne neku galamu, kao – evo ga prostak. To što ja govorim jednostavno ne znači da sam prostak. Govorim jednostavno da naš narod razume, da ovi ovde, zajedno sa profesorkom Danicom Popović, i te kako lepo žive od nerada, a ona je, eto, prepisala pokojnog kolegu, njegov prevodilački rad, dobila milion i 400 hiljada i pri tome ona drži moralne pridike. Ali, gle čuda, nje ima i u pošiljkama u bankama. Ona sa svojim suprugom, sa Šoškićem itd, sarađuje sa bankama i govori, piše tekstove o tome kako ne treba građanima koji su uzimali kredite u švajcarcima pomoći da zbog razlike i nagle promene kursa otplate svoje kredite. Znači, ona koja je za keš kupila stan od 400.000, koji je bio u švajcarcima, 365.000 evra kupila stan, ona je protiv toga da obični građani, koji su kupovali daleko manje stanove, tri puta manje, da otplate svoje kredite, da im država pomogne da ne moraju da vrše samoubistva i da pribegavaju nekim drugim sredstvima zato što ne mogu da plate svoj kredit. Gle čuda, ona je pisala tekstove da svi oni treba da vrate, ali nemaju odakle, gospođo Popović. Nemaju oni učešće u bankarstvu. I ona je zbog toga, zato što su ona i Šoškić nagovarali ljude da uzmu kredite u švajcarcima, pa još posle govore da ti krediti treba da budu vraćeni u apsolutnim iznosima, bez obzira na naglu promenu kursa, zahvaljujući tome je ona dobila, verovatno zahvaljujući tome je dobila taj novac i treba da odgovori. Ne znam zašto smo mi poslanici, mi smo iz javnog sektora, zašto smo mi podložni svim kontrolama Agencije za borbu protiv korupcije, za naše plate koje se kreću od 78.000 dinara plus paušal, neki poslanici ne dobijaju ništa sem paušala. Zašto smo mi predmet tolike kontrole? Ja nemam ništa protiv. Agencija za borbu protiv korupcije kontroliše poslanike sa 78.000 plus paušal, ali profesore koji imaju od 200 do 300 hiljada ne kontroliše, pa profesori sa ekonomskog fakulteta ulaze u upravne odbore banaka, čine im razne usluge, konsultantske, nagovaraju kako što više da izgule kožu ovom narodu i pri tome imaju nekoliko vrsta prihoda i ne podležu kontroli Agencije za borbu protiv korupcije, iako lične dohotke i primanja, kao i mi, dobijaju iz državnog budžeta. Dakle, ja se pitam koje su to pošiljke javne i tajne bile da jedan profesor, ono što ne može u Americi, može u Srbiji da izvadi 400.000 evra u kešu, 500.000 dolara i kupi stan? Hvala.
Zahvaljujem. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Snežana B. Petrović.
Ovaj amandman će u najvećem delu pomoći da se u vremenu ekspanzije nedozvoljene trgovine koja se odvija, koja u stvari pokušava da se odvija u tokovima poštanskog saobraćaja, minimizuje i da se izvršavanjem identifikacije suzbije nelegalna trgovina i obmana u tokovima poštanskog saobraćaja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, predlagač amandmana, prof. dr Milorad Mijatović.
Zahvaljujem. Poslanička grupa SDPS podnela je deset amandmana. Ti amandmani su imali zadatak da poprave neke stvari u zakonu, da poboljšaju, a isto tako, da građanima pomognu da njihova sigurnost bude znatno povećana. Zahvaljujem svima koji su razmatrali ove amandmane i svih deset amandmana usvojili. Mislim da je to veoma dobro i da će zakon sa ovim amandmanima biti bolji, kvalitetniji i na službi građanima Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović.
Ovaj amandman trebalo je da definiše i da precizira sve procese u Pošti Srbije, odnosno prijem, prenos i uručenje, odnosno ležarinu i vraćanje neuručene pošiljke. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto se ovde radi o poštanskim sandučićima, ja ću navesti sadržinu koja nije tajna, kako novac pretplatnika koji plaćaju pretplatu SBB-u Draganu Šolaku i Draganu Đilasu, kako ide iz sandučića u sanduče, ali to je onako malo veće, ne može to građansko malo sanduče da prihvati toliko novca. Recimo, ono što se taji je da SBB iz pretplate građana Republike Srbije isplaćuje „Dajrekt mediji“ Dragana Đilasa iznose 28.231.000, pa 3.005.000, pa 144.757.000, pa onda je to malo, pa onda kako se ovi protesti ovako spontano odvijaju, 153.630.000. Ovi što šetaju treba da znaju, njih ima nekoliko stotina, da se njihova šetnja debelo naplaćuje, verovatno Dragan Šolak prebacuje Đilas, Đilas Bošku Obradoviću, jer gotovo je neverovatan iznos 153.630.000 dinara, pa onda u toku 2018. godine još 85.848.000, pa onda u 2019. godini 153.680.000 dinara, pa 75.600.000 dinara, pa 3.671.000 dinara. To su transferi koji idu od Dragana Šolaka prema Draganu Đilasu, odnosno to su velike vreće novca, verovatno je to žiralno. Sveukupno uzmete 643 miliona u dinarima dobije Dragan Đilas od Dragana Šolaka, pa može da odvoji deo novca za Boškića, može da kupi neku stranku, može u dužničko ropstvo da gurne DSS. Ovo je bilo u dinarima. Onda idemo na vidimo kako to ide u devizama. Idemo, priliv „Dajrekt medije“ koja se vezuje za Dragana Đilasa, 25.550 evra, pa 255.000 evra, pa 344.000 evra, pa 255.000 evra. Ovaj Dragan Šolak je prema Đilasu široke ruke - 171.500 evra, 261.500 evra, pa milion i 19 hiljada evra, pa 401.500 evra, a kad se navodan otpor prema vlasti raširio, 790.000 evra i na kraju priliv "Dajrekt mediji" od SBB-a pet miliona 209 hiljada 805 evra. Sve ukupno - 10,5 miliona evra i 638 miliona u dinarima. Dakle, lep priliv samo u delu transakcija "Dajrekt" Đilasove medije od Šolaka u vrednosti negde 15 i po miliona evra. Otuda ovi protesti, otuda zahtev da se REM politički obrazuje, da pripadne Đilasu, da bi mogli da štite ovakve biznise Šolak-Đilas. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 71. stav 2. tačka 3) Predloga zakona o poštanskim uslugama. Moj amandman se odnosi na preciznije definisanje nekih pojmova koji se koriste u ovom zakonu. Radi se o tome da stvari moraju biti definisane u skladu sa propisima Republike Srbije. Naime, ovaj član zakona je nedorečen, jer nije jasno šta se to izdvaja na ime operativnih troškova. To što se izdvaja na ime operativnih troškova treba da se nazove svojim imenom, a to se zove naknada. U protivnom, ispašće da se naplaćuje nešto a da se ne zna kako se zove to nešto, odnosno to nešto što se naziva nema svoje ime. Ovako su radili dosovski kadrovi koji su razne sertifikate i razne diplome sticali na Soroševim kursevima. Videli smo do čega nas je to dovelo i šta su tu dosovski kadrovi tamo nauči. Bez obzira šta mi mislimo o vama, ipak smatramo da ste bolji od njih i zato nemojte sebi dozvoliti da se ovakve nejasne stvari nalaze u našim članovima zakona. Zbog toga smatram da bi Vlada trebala da usvoji ovaj moj amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Stojanoviću. Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o poštanskim uslugama amandman SRS odnosi se na član 71. stav 3, koji se menja i glasi: "Agencija, uz saglasnost ministarstva nadležnog za poslove finansija, utvrđuje visinu i način plaćanja takse iz stava 1. ovog člana i visinu i način plaćanja naknade na ime operativnih troškova iz stava 2. ovog člana", sa obrazloženjem da se amandman utvrđuje u skladu sa propisima Republike Srbije, naziv za iznos koji se plaća na ime operativnih troškova, a sve u skladu sa amandmanom na član 71. stav 2. Predloga zakona. Dobro je što je Vlada prihvatila ovaj amandman, jer kako smo videli iz razloga za donošenje ovog zakona, da je u pitanju usaglašavanje sa raznim direktivama, Prvom poštanskom direktivom, sa Drugom, i konačno sa Trećom evropskom poštanskom direktivom. Saglasni smo što se, na primer, predviđa smanjenje u pogledu rokova u kojima korisnici poštanskih usluga mogu zatražiti zaštitu svojih prava. Smanjen je taj rok sa 30 na osam dana operaterima da odluče o osnovanosti reklamacije korisnika. Ovaj zakon pominje široku lepezu subjekata na koje će uticati predložena rešenja, od građana i privrednih subjekata preko operatera do ministarstva itd. Sve to treba dobro uvezati, inspekcijski propratiti, dati pravna mišljenja, izvršiti stručni nadzor ministarstva. Kako će to ministarstvo uraditi, ostaje da se vidi. Kako će izaći na kraj sa raznim oblicima nedozvoljene trgovine kroz tokove poštanskog saobraćaja je pitanje koje čeka odgovor. Ili mi možda svi zajedno, znajući našeg zakonopredlagača, možemo očekivati neke nove izmene i dopune ovom novom zakonu? Hvala.
Zahvaljujem, kolega Despotoviću. Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima predlagač amandmana, narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 77. Predloga zakona o poštanskim uslugama se odnosi na reklamacije i mi smo tu stav 3. ovog člana precizirali tako što smo rekli da se nadoknađuju novčana protivrednost, jer to je zapravo moguće i merljivo za štetu. Međutim, ja bih ovu priliku iskoristio da malo potenciram poboljšanje radno-socijalnog statusa, pre svega poštonoša, poštara i šalterskih radnika, a opet, pre svih, šalterskih radnika broj jedan, dva ili tri, ili kako se oni tamo već dele. Koleginica Snežana Petrović iz svog dugogodišnjeg iskustva je veoma afirmativno i korektno govorila i o sistema pošta Srbije i o onom što pošte Srbije rade za građane Srbije i o značaju pošta. Jer, praktično ni državna uprava ne može da funkcioniše na način koji bi bio zadovoljavajući za ostvarenje sistema, ukoliko nije rešeno na dobar način. Veliki broj pošiljki koje idu preko pošte se odnose na ostvarenje određenih prava koji imaju i prekluzivne rokove. Propuštanjem tih rokova, naravno, građani Srbije bi snosili neke posledice. Zaposleni u poštama, pre svega, poštonoše i šalterski radnici su pod udar došli prilikom ograničenja broja zaposlenih 2013. i 2014. godine, a zatim i kod umanjenja isplate zarada od onih 10%, pa iako se sada priča da je prosečna zarada u Srbiji negde na nivou ili blizu 500 evra, odnosno oko 54.050 dinara, poštari sa punim radnim vremenom i šalterski radnici broj jedan imaju negde oko 32 hiljade. Ovaj problem se najpre pojavio u velikim centrima iz razloga što zarade koji su oni mogli da ostvare nisu bile adekvatne, što bi ista ta lica da rade u drugim privrednim subjektima mogla da ostvare. Oni su počeli da daju otkaz, da raskidaju radni odnos i da prelaze u te firme. Vrlo brzo se to prelilo, naravno, po sistemu spojenih sudova i manja mesta i onda se tu pojavio problem. Kao što su najpre pošte ostale bez određenog broja zaposlenih u velikim mestima, tako i u malim, jer su brzo mogli da se zaposle. Jedno vreme, mislim, njima je bilo odobreno da angažuju po privremenim i povremenim ugovorima, gde čak nije ni za puno radno vreme, nego možda 50% ili 60%, pa onda ona zarada koja bi bila 32 hiljade bila je negde 16, 17 do 20 hiljada maksimalno. To je dovelo da u mestu iz koga dolazim, u Ljuboviji, u jednom momentu, od ukupno 10 poštonoša, skoro, za vrlo kratko vreme, tri su dala otkaz, a to je 30%. To je veliki broj kada u jednom danu ili za kratko vreme ostane bez izvršilaca. Dešavalo se da mnoge pošiljke nisu mogle da budu uručene, nego su morali oni na koje je ta pošiljka bila adresirana da se raspituju, da dolaze. Nema ovde problema kod zaposlenih u poštama, ovde je problem kod broja izvršilaca. Nisam siguran da 2013. godine i 2014. godine neko to svesno nije radio. Da li se to u sistemu pošta mogli da prepoznaju? Ne znam, ali znate dobro da je od 2013.godine, 2014. godine pa na ovamo pojavio veliki broj firmi koje rade brzu poštu. Sve je to nekada radila Pošta. Moramo da kažemo da poslovi koje rade poštanski službenici na šalterima su prilično složeni. Tu je kombinacija čisto poštanskih poslova, kao i bankarskih, koje rade u bankama. Ali, uglavnom, najveći problem je, apelujem još jednom, da se taj radno socijalni status poštonoša i šalterskih radnika popravi, koliko je to moguće. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega Periću. Na član 78. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović.
Videli ste da je napravljena greška zato što suštinski ovaj amandman koji je Vlada prihvatila dovodi u situaciju svakoga kome se desi da mu je oštećena ili izgubljena pošiljka ostvari svoje pravo po osnovu zakona, ali za vrednost koja mu pripada, a ne naknadu štete, kao što je to prvobitno stajalo, koja mu pripada po ovom zakonu, jer, kolika je ta šteta to tek treba da se utvrdi u propisanom postupku. Mi imamo sad ovde jednu koliziju, dame i gospodo narodni poslanici, da Zakon o zaštiti potrošača poznaje potrošača. To ste vi kad putem pošte želite da vam stigne nešto što ste poručili sa nekim prodavcem sa kojim ste obavili komunikaciju da li putem mejla ili ste direktno zvali telefonom, i kažete sada post ekspres, što je inače odlična usluga Pošta Srbije, da vam stigne na tu adresu ili da vam stigne u preporučenoj pošiljci, što je diskutabilno, najviše se ova odredba zakona upravo odnosi na to ili na klasične pakete koji nisu brza pošta, odnosno post ekspres. Vidite sada, Pošta Srbije naravno poznaje u sistemu primaoca i pošiljaoca, a kada je ovakva situacija u pitanju pošiljaoca, jer pošiljalac je taj koji je platio poštarinu, on je taj koji tvrdi i garantuje da je u prepisci sa kupcem, odnosno primaocem, stavio upravo onu vrednost robe u taj paket, u to pismo koja je ugovorena. Ovim putem želim da upozorim građane Srbije da veoma vode računa kada je u pitanju i ta prepiska i da znaju sa kime stupaju u kontakt. Pošta Srbije će svakako nadoknaditi štetu, ali građani moraju da znaju da ne njima koji su primaoci, već onome ko je trebao da im pošalje. Takva su pravila Pošte Srbije, a taj pošiljalac, on ostvaruje to u roku od 60 dana, kako to ovde stoji u članu 78, ali on bi trebao momentalno kada se to već desilo da obešteti kupca, a ne da kaže –pa, sad čekajte, Pošta Srbije nama treba da odgovori, mi smo poslali zahtev, pa da se utvrdi kolika je vrednost toga. Ne, jednostavno građani moraju da znaju da se oni u tom slučaju pozivaju na Zakon o zaštiti potrošača, a kada će da se otkloni spor, inače to nisu česti slučajevi, da ne budemo sad ovde u tom smislu izričiti i da kažemo – to je česta pojava, nije, na 100 hiljada pošiljki, to je otprilike 10 do 20 u nekom sistemu da se ili nešto ošteti ili da se zagubi. Verujte, uvek kada Pošta Srbije provede jedan postupak koji mora da sprovede se utvrdi da je greška kod onoga ko je slao, jer jednostavno ne pošalje ono što je kupac očekivao.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite kolega Marković.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, slažem se sa većinom onoga što je izgovorila prethodna govornica, predlagač amandmana, a njeni argumenti su i rezultirali time da amandman bude prihvaćen. Vlada Srbije na taj način šalje jasnu poruku da nam nije važno odakle dolazi, odnosno iz koje poslaničke grupe dolazi konkretno amandman. Dakle, ako je amandman dobar, ako će uticati pozitivno na zakon, mi to prihvatamo i kao Vlada Srbije i kao poslanici vladajuće većine. Međutim, želeo sam, gospodine predsedavajući, da izrazim nezadovoljstvo jednim pritiskom na rad parlamenta, neprihvatljivim pritiskom na rad Narodne skupštine koje je došlo od strane Foruma sudija Srbije. Ispred mene je članak iz jednih novina. Te novine se samo zovu dnevnim listom, te novine su u praksi odavno postale, da kažem, političko glasilo jedne političke grupacije okupljene oko onog Saveza za Srbiju ili kako se već zove. Kaže – Forum sudija je osudio poslanike zbog uvreda upućenih Miodragu Majiću. O čemu se zapravo radi? U tekstu oni kažu – poslanici vladajuće većine na sednici održanoj pre nekoliko dana izneli su niz uvreda na račun sudije Apelacionog suda Miodraga Majića koji je pustio iz zatvora šiptarske teroriste, oni to stavljaju pod navodnike, ali i da je oslobodio pedofila, takođe pod navodnicima. Kaže u saopštenju Forum sudija Srbije, protestvuje – kako je istaknuto na taj načine se omalovažavaju sudije koje stručno i nepristrasno vrše sudijsku funkciju i podriva se ugled i nezavisnost pravosuđa, a narodni poslanici direktno krše načela nezavisnosti sudstva i podele vlasti koja su proklamovana Ustavom. Jedino je tačan ovaj deo oko podele vlasti. Pazite dalje, apelovali su na poslanike da se klone neprimerenih i nedozvoljenih diskusija i da poštuju kodeks ponašanja narodnih poslanika. Da nije smešno, bilo bi tužno. Prvo, ne može da bude uvreda nešto što je istina. Kako istina može da bude uvreda? Drugo, neka kaže to društvo sudija ili Forum sudija, kako se već zovu, šta to nije istina. Jel oslobodio pripadnike tzv. Gnjilanske grupe? Jel oslobodio ili nije? Jel oslobodio pedofila? Jeste i cela javnost Srbije zna da je tako. Šta je tu uvreda? Šta je tu neistina u krajnjem slučaju? Treće, niko nikoga ovde ne omalovažava, već ističemo kontinuirano nezadovoljstvo Majićevim dnevnim bavljenjem dnevnom politikom. Svaki dan se čovek bavi isključivo dnevnom politikom. Želeo bih da podsetim da politički sistem Srbije je definisan Ustavom Srbije i uređenje vlasti počiva na principu podele vlasti. U Srbiji imamo tri grane vlasti i to je sudska, izvršna i zakonodavna vlast. Potpuno je neprihvatljivo da nekakav Forum sudija Srbije utiče na rad zakonodavne vlasti, utiče na rad Narodne skupštine, drže nam ovde neke lekcije. Kažu – oni apeluju na poslanike da se mi klonimo neprimerenih, kako kažu, i nedozvoljenih diskusija samo zato što smo istakli nezadovoljstvo time da se jedan sudija, umesto svojim poslom, bavi dnevnom politikom i jedino isključivo je to skopčano sa onim što inače rade ovi mediji koji za njega otvaraju prostor a to su N1, „Danas“ i svi ostali, a to je isključivo napad na Aleksandra Vučića i SNS. Meni je potpuno neprihvatljivo da mi od njih doživljavamo konstantne napade i pridike i da oni treba da nas uče kako treba da se ponašamo u Narodnoj skupštini. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Markoviću. Na član 80. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovaj amandman ima krajnji cilj, dakle, usklađivanje predloga zakonskog rešenja sa aktima Svetskog poštanskog saveza, kako sam ranije rekla, čiji smo osnivač i član do dana današnjeg. Akta koja se donose na kongresima Svetskog poštanskog saveza obavezujuća su za sve članice, pa tako i za nas. Dužni smo da implementiramo u naše zakonodavstvo, pa s tim u vezi i ovi rokovi koje je potrebno izmeniti, a predviđeni su za reklamacije. Na kraju ovog mog obraćanja po amandmanima, više se neću javljati, želim da kažem sledeće. Da su očigledno javne rasprave i okrugli stolovi koji su održani u cilju donošenja ovog predloga zakonskog rešenja, izazvali veliku pažnju, kako učesnika na poštanskom tržištu, tako i nas ovde narodnih poslanika. Ono što mogu da kažem, to je da od ukupno 50 podnetih amandmana, 31 je prihvaćen. Naši amandmani podneti su isključivo kao iskustvo ili potreba i obaveza iz rada, iz našeg iskustva, koje imamo u Javnom preduzeću „Pošta Srbije“, a sa ciljem da „Pošta Srbija“ i dalje ostane jedan od stubova privrednog razvoja, sa glavnim i nosećim odrednicama, to su profitabilnost, rast i razvoj i sa svojom osnovnom misijom, a to je da pruža poštanske usluge na teritoriji Republike Srbije, uključujući KiM, pod jednakim uslovima, rokovima i pristupačnim cenama. Mogu reći i vrlo niskim cenama i to je njena osnovna misija. Ona ljudska misija je da naši zaposleni u najudaljenijim selima budu prva pomoć i podrška, da ne kažem poštari, rodbina najstarijim građanima u zabitima Srbije, dakle, sa kojima će se oni osećati kao rodbina i kao neko ko ima sigurnost i kome će biti na vreme pružena podrška i pomoć. Sa druge strane, kao institucija predstavljamo državu i u najudaljenijim mestima naše zemlje. Ovaj zakon donosi dodatne odgovornosti i obaveze Javnom preduzeću „Pošta Srbije“, ali mi smo spremni i odgovorićemo kvalitetno na sve ono što zakon predviđa. To smo uvek do sada radili, uspešno realizovali, to ćemo činiti i ubuduće. Očekujemo da ministarstvo primenjuje jednake standarde u regulaciji poštanskog tržišta, kako prema nama kao javnom poštanskom operatoru, tako i prema ostalim učesnicima poštanskih usluga na ovom tržištu. I, očekujemo da će uvažiti i izlaganje moga kolege Srete Perića, u pogledu radno-pravnog statusa naših zaposlenih, kako bi na još bolji i odgovorniji način izvršavali ono što nam je zadatak i uloga koju nam je poverila država. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Petrović. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Milorad Mijatović i Nataša Mihailović Vacić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mira Petrović i Snežana B. Petrović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 97. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima predlagač amandmana narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Čuli ste stavove SRS o tome da „Poštama“ mora da se priđe još ozbiljnije, zato što mislimo da svaki građanin Srbije mora imati na raspolaganju sve vrste poštanskih usluga i od toga nikako ne sme da se odustane. Naši amandmani su u dobrom broju prihvaćeni, ali oni nisu suštinski nešto menjali zakon, nego su prosto skretali pažnju na neke stvari kako treba preciznije da se određeni delovi zakona formulišu. Radi javnosti samo, nikada se nije desilo da je neki amandman SRS prihvatila skupštinska većina, jer je to malopre rečeno da se desilo, ali Vlada, desi se povremeno, kada malo ozbiljnije vide ono što smo mi pisali, kada ne obrazlažu reda radi da se odnosi obrazloženje na onaj amandman ispred, a onaj ispred na onaj ispred i tako, kada se vidi da ništa i ne gledaju šta smo pisali, ali to nije važno. Mi ovo radimo pre svega da bismo pomogli građanima Srbije. Kada kažemo da moraju imati na raspolaganju svi građani sve usluge, postoji niz problema. Recimo, da probate da pošaljete telegram u neko selo kod Babušnice i šaljete telegram u petak, onda vas tamo službenik obaveštava da će taj telegram stići onome kome je poslat tek u utorak, to mora da se reši. Ako se komunicira telegramima, svakako da ili nema drugog načina ili postoji ozbiljan razlog da to bude baš telegram, onda koja je svrha telegrama ako od petka stiže tek u utorak onome kome je namenjen. Kada se govori uopšte o razvoju sela, o vraćanju ljudi na selo, vi ste puni tih priča, ali znate nije svrha samo vratiti mlađe ljude u selo da se bave poljoprivredom. Da, svakako i poljoprivredom, jer je to osnovno čime se ljudi na selu bave, ali ti ljudi moraju imati i crkvu i školu, obdanište i moraju imati poštu. Poštu sa svim mogućim uslugama. Dakle, taj jedan poštanski šalter. Prvo, samo jedan poštanski šalter u svakom i najmanjem selu zapošljava četvoro ljudi , mora imati tog čoveka koji radi na šalteru, mora imati službu obezbeđenja, mora imati spremačicu, mora imati dostavljača pošte. Znači, četvoro ljudi automatski se zapošljava i to mogu biti relativno mlađi ljudi da bismo i na taj način pomogli i motivisali ljude da se vraćaju u selo, a ne samo da im kažemo vratite se tamo da se bavite poljoprivredom. I onaj koji se bavi poljoprivredom mora imati na raspolaganju određene usluge koje su potrebne njemu kao i svakom čoveku, bilo kojim poslom da se bavi. To što ste vi, vidimo nasledili od Zorana Đinđića, mlade lidere, to je tako bilo i u Đinđićevo vreme, mladi lideri koji su mislili samo da treba da obuku novo odelo, stave lap-top u tašnu, kravatu i da tako šetaju na nekim funkcijama, podsetiću vas samo kako su prošli ti mladi lideri, tzv. mladi lideri koji su svojevremeno Dinkić i Labus mobilisali. Labus je u to vreme profesor na Ekonomskom fakultetu, otišao na Ekonomski fakultet i tamo izabrao tridesetak studenata koji su bili pred kraj studija, ali im se nešto odužio taj završetak i onda je on lepo njih pozvao i obezbedio im da za nekoliko dana završe, polože po nekoliko ispita, koliko im je ostalo. Onda su ti mladi ljudi, koje su oni takođe zvali liderima, dobijali ozbiljne poslove. Oni su išli npr. u Japan, tamo zaključivali ugovore, Dinkić sve ugovori, samo pošalje tog nekog da to potpiše, pa su ih ovde postavili za direktore raznih agencija. Pa Dinkić je sve poslove radio, samo su oni potpisivali i kada je Dinkić trebao između ostalog i zbog toga da odgovara i da je pravne države, završi u zatvoru, to se nije desilo, ali su ti tzv. mladi lideri pohapšeni, pa bili u pritvoru, pa evo, koliko je godina prošlo, još uvek postupak protiv njih traje i oni više nisu ni mladi, ni lideri. Hvala.
Zahvaljujem koleginice Radeta. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, replika.
Zahvaljujem, predsedavajući. Na mene je mislila prethodni govornik, da ne kažem govornica, jer onda bi se poslanica Radeta javila da me ispravi, kao nekoliko puta do sada. Dakle, istine radi, jesam istakao da je Vlada Srbije, kao i vladajuća većina spremna da prihvati svaki amandman koji ide u pravcu poboljšanja predloga zakona, koji ima za cilj da pozitivno utiče na zakon, samim tim i na primenu sutra zakona, a samim tim i na dobrobit građana. Mi smo to pokazali mnogo puta do sada, a potvrda da je ovo što ja govorim istina, nalazi se u mišljenju Vlade Srbije koja je prihvatila amandman na član 78. Predloga zakona, a koji je podnela njena koleginica Nataša Jovanović i iznela argumente, a Vlada je na to rekla, amandman se prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana. Dakle, prihvatamo argumente, to postaje sastavni deo zakona i ja ne vidim tu, u čemu je problem? Kada je reč o mladim liderima, pa ja moram da iskoristim priliku da istaknem da sam ponosan što je SNS pokrenula lidersku akademiju, što je pokazala da ima u svojim redovima veliki broj mladih ljudi koji su spremni da se upuste, da kažem, u borbu za bolju Srbiju, da menjaju stvari u Srbiji i što pokazujemo da ozbiljno računamo na njih u budućnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, kolega Markoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, koleginice Radeta.
Da, narodni poslanik, a ne narodna poslanica, a ne govornica, daleko bilo. Zaista je krajnje vreme da, predsedavajući, vodite računa o tome da se u Narodnoj skupštini izražavamo u skladu sa Ustavom Republike Srbije, koji kaže da Narodna skupština ima 250 narodnih poslanika, a to što neko želi da se dodvori nekim tamo evropskim, istrošenim kadrovima, koji se švrćkaju po Srbiji, pa između ostalog i da uvode neki novi govor, to je njihov problem. Ali, nisam ja, nije kolega mene uopšte malo pre demantovao, ja sam precizno rekla, dešava se da Vlada Republike Srbije usvoji ponekad, poneki amandman poslanika SRS. Nije se desilo da je neki naš amandman, ako to prethodno nije uradila Vlada, prihvatila skupštinska većina, iz prostog razloga što skupštinska većina i ne zna šta je parlamentarna demokratija i ne priznaje osnovne principe parlamentarne demokratije. Dakle, ja sam ovako rekla, a ne nikako drugačije i nije bilo uopšte mesta za neku intervenciju. Ne smeta naravno, ali jednostavno nije bilo mesta, ako se nešto kaže, onda to mora biti istina, jer mi se ovde, bar mi iz SRS, pre svega obraćamo javnosti. Mi želimo na sve probleme u društvu da skrenemo pažnju javnosti Srbije. Mi smo ti koji smo se i sa ostalima, sa nekim koji su sada ovde, sa nekima i koji nisu, mi smo ti koji smo se izborili za direktne prenose sednica Narodne skupštine, ne zato što je nama drago da nas gleda neko na televiziji, već zato što mi šaljemo političke poruke građanima Republike Srbije. Političke poruke šaljemo i kroz amandmane i kroz primedbe na predloge zakona i naravno i dalje ćemo to da radimo.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Katarina Rakić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Evo, ja ću ponoviti nešto što je očigledno danas, od podnetih 50 amandmana na današnji Predlog zakona, Vlada Republike Srbije zaista je pokazala jednu ogromnu širinu i prihvatila je 31 amandman, da ne stoji ono što je prethodni govornik, prethodni narodni poslanik rekao, da ova skupštinska većina ne prihvata. Evo, ja ću demantovati, nadležni odbor, Odbor za prostorni planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, takođe je prihvatio amandmane. Ali, ono što je suštinski, što mogu da kažem za ove amandmane, što je i ona naravno prihvatila, jeste da su oni, ti amandmani, više kozmetičke prirode, da suštinski oni zaista, niti poboljšavaju sam tekst zakona, niti donose nešto novo, zaista više služe da tekst zakona upotpune u smislu lekture. Ono što bih ja takođe želela da kažem, jeste svakako da dam podršku mom kolegi Aleksandru Markoviću, da kažem da se vi ne bavite akademijom mladih lidera, to je posao koji svakako radi SNS i naš predsednik Aleksandar Vučić, a ono što on radi svakako se nikada ne može uporediti ni sa jednim od prethodnih koji su bili na toj poziciji, jer zaista ni jedan se ne može pohvaliti tolikim brojem, odnosno toliko kilometara izgrađenih autoputeva, toliko otvorenih fabrika, toliko novih radnih mesta. To je ono čemu se može Aleksandar Vučić i SNS zaista pohvaliti. Vama predlažem da nastavite da pišete ove amandmane. To je ono što vam dobro ide, a nemojte pominjati nešto što vam ne ide dobro. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Sonja Vlahović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Ako može malo mira da bih nastavila govor.
Molim vas, samo tiše, koleginica Rakić je završila, koleginica Vlahović sada govori.
Biću strpljiva poštovani predsedavajući, čekam. Hvala, poštovani predsedavajući. Javljam se po amandmanu koji je Vlada prihvatila, iako dolazi, iako je predlog poslanika opozicije, a sve u cilju, naravno, kao što su i moje kolege rekle, kako bi poboljšali Predlog zakona i omogućili našim građanima da imaju bolje poštanske usluge. Kao što sam i rekla, sve radimo zarad naših građana. Juče ste mogli da čujete našeg predsednika, Aleksandra Vučića, koji su naši prioriteti što se tiče budućnosti naše zemlje, a i naših građana. Jedan od prioriteta je da sačuvamo mir i stabilnost naše zemlje. Drugi prioritet je nezavisnost naše zemlje. Treći prioritet je ekonomija, brži i bolji ekonomski razvoj naše zemlje. Četvrti prioritet je briga o mladima, da mladi ostanu u svojoj zemlji i da rade i stvaraju sebi budućnost, kao i da se oni koji su otišli van vrate ponovo u svoju zemlju. Peti predlog je pogled u budućnost, za bolju i lepšu budućnost svih građana naše Srbije. Usvojićemo investicioni plan u kojim ćemo uložiti deset milijardi evra za bolje lice naše Srbije. Moram, poštovani predsedavajući, taksativni da navedem ono što je izjavio naš predsednik Aleksandar Vučić, jer je u pitanju deset milijardi evra koliko ćemo uložiti. Za kompletnu kanalizacionu mrežu i vodovod, bez Beograda, izdvojićemo tri milijarde evra, a to znači da će svako selo i grad u Srbiji za četiri ili pet godina imati kanalizaciju i čistu pijaću vodu. Najviše će biti izdvojeno za Novi Sad, Kragujevac, Niš, Pančevo, Suboticu, Valjevo, Smederevo, Čačak, Vranje, Požarevac. Uložićemo u putnu infrastrukturu u vrednosti od četiri milijarde evra za nove projekte. Milijarda evra biće uložena u rekonstrukciju pruge Beograd-Preševo, a ako Hrvatska bude htela biće rekonstruisana i pruga ka Zagrebu, najmanje 1,3 milijarde biće uloženo u lokalne i regionalne puteve. Tako da će svaki okrug i svaka opština osetiti boljitak. Sami znate da investitor neće doći tamo gde nema izgrađene infrastrukture. Za škole i zdravstvene ustanove predviđeno je dodatnih 700 miliona evra, a za prenatalnu politiku 500 miliona evra. Poštovani građani, građanke Srbije, veoma važno je naglasiti iza vantelesnu oplodnju, koja će biti besplatna u celoj Srbiji i to više puta, a za socijalnu pomoć će biti isto finansijska pomoć za prvo, drugo, treće i četvrto dete i biće udvostručeno u iznosu na sadašnju koja iznosi oko 30 hiljada evra, a koja će iznositi u periodu od deset godina. Dalje, ja ću biti opširna poštovani predsedavajući jer ipak je u pitanju 10 milijardi, za ulaganje u digitalnu infrastrukturu, naučno tehnološke parkove, biće uloženo dodatnih 500 miliona. Planirano je 500 miliona evra za gradnju stanova za mlade, po još povoljnijim uslovima, nego što su imali pripadnici vojske i policije. Na taj način želimo da rešimo stambene probleme za oko 40 hiljada bračnih parova. Oko 100 miliona evra biće uloženo u preduzetništvo, za energetiku je planirano 500 miliona evra, a veliko ulaganje biće u turizam i poljoprivredu. Nacionalni investicioni plan obuhvata izgradnju metroa u Beogradu, da nam ne bi bio zagađen vazduh i mislimo i na to, nacionalnog stadiona i još devet stadiona na teritoriji naše lepe Srbije. Sve to da bi nam naša Srbija bila lepša, bolja i uspešnija. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Vlahović. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Prelazimo na sledeći amandman. Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Posle ovih izrečenih komentara na amandmane srpskih radikala, čovek se nalazi u dilemi da li je ovo samilost od Vlade pa je prihvatila naše amandmane, ili su oni toliko vredni pa su ugrađeni u nov zakon. Sada to ostavljamo na razmišljanje onima koji s vremena na vreme nešto i proprate šta se radi u ovoj Skupštini. Ono što je činjenica, usvajanjem ovog zakona, ovog Predloga ovog zakona, na neki način zanemarila se pozicija ili položaj javnog koperatera, odnosno „Pošte Srbije“. Mi gospodo, ovde ovome zakonu imamo dosta toga izregulisano, izdefinisano, kada je u pitanju, univerzalne usluge. Imamo jasno izdefinisano u zakonu ko može da se bavi tim univerzalnim uslugama, po obimu, po načinu, u krajnjem slučaju i po tehnici i tehnologiji isporuke, ali nemamo po kvalitetu. Nemamo praćenje po kvalitetu što je veoma bitno, veoma značajno, jer kako će agencija na kraju godine da utvrdi ko je i na koji način i kako, kojim kvalitetom obavljao svoj posao, da bi mogla da eventualno interveniše ili da produži licence, ili da izrekne neke druge mere, kada nema nekih parametara da recimo, operater mora, kada je u pitanju univerzalne usluge da u roku od 24 sata, u roku od jednog dana, isporuči i najmanje 85% od pristiglih pošiljki, da u roku od tri dana to bude u domaćem saobraćaju, 95%. Ne može nikako, jer nije u zakonu definisano. Jeste, načelno u zakonu, dato je vremensko ograničenje, to je jedan dan i tri dana, a koliko treba isporučiti, to niko ne zna. Znači, slobodna je procena da sutra agencija kaže – pa jeste ovi nisu toliko kvalitetno pružali usluge, kada je u pitanju isporuka, a malo je zaostajala ta pošta koja je pristigla, ali nema veze, njima ćemo produžiti, a javni operater sa druge strane u ovakvoj konkurenciji, teško može da opstane. Prvo, što se tiče „Pošta Srbije“, neko je ovde govorio, oni nose veliki kamen oko vrata. To je taj „Telekom“, koji i dan danas opterećuje „Pošte Srbije“. Niko se nije setio da kaže – čekajte e, pa „Telekom“ nije toliko profitabilna firma. Kada bi odbili te kredite koje je preuzela pošta, da vidimo onda da sredimo račune, ali šta vas boli briga. Vi po onoj narodnoj, kao za železnice, tako i pošta, - to je firma loših đaka i propalih kulaka. Pa dokle se dogura. Ono što je veoma interesantno, ovde se govori o nekoj konkurenciji, lojalnoj konkurenciji, pa ovde imate u komercijalnom delu usluga nelojalnu konkurenciju. Komercijalni deo usluga kojima se bave pošte, pogotovu javni operater, su prepuštene na mala vrata, prećutno poslovnim bankama, računajući i „Poštansku štedionicu“. Po kom to kriterijumu naplaćuje usluge banka? Za neku pošiljku kojom se vrši uplata novca, ili prebacivanje novca. Po kom kriterijumu? Po kriterijumu prečeg prava, zato što je to eventualno, neko ko štedi tu, neko ko je deponovao svoja sredstva, a kriterijumi naplata tih usluga potpuno su van kontrole, van bilo kakvih kontrola. I kako sada „Pošta Srbije“ može da izdrži takvu konkurenciju? A, to je veoma značajan prihod. Šta ste sveli? Sveli ste na to, ako bude trajalo ovo „kupovina iz fotelje“, pitanje dokle će to trajati, koliko narod ima para da to kupuje na takav način, i ako eventualno isporučuju se pošiljke proizvoda koji se plasiraju na domaće ili na strano tržište preko pošte i čitava priča se svodi na to. Ovako opterećenog javnog operatera koji se zove „Pošte Srbije“ dodatno stavljate zakonskim odredbama u potpuno nezavidnu situaciju, nećete da oprostite ili nećete da razmatrate dugove koji su stavljeni na vrat „Pošti Srbije“ i nećete da realno pogledate šta je to u sklopu usluga koje pruža pošta i šta je to nelojalna konkurencija kada su u pitanju komercijalne banke i drugi operateri. Ne, vas boli briga, ne smete ni da pisnete, a kada su u pitanju strane banke, kakvi tu da nešto govorite. Ovo što se tiče ovog nabrajanja, ovih čaršafa želja investicija, u svakom slučaju pozdravljamo, dajte bože da bude to i što pre da budu te investicije realizovane, ali ovde drage moje kolege razgovaramo o pošti i poštanskim uslugama, razgovaramo o firmi i kompaniji koja zapošljava 15.000 građana Srbije. Niste čak izdefinisali do kraja ni prava i obaveze kada su u pitanju štrajk, kada su u pitanju protesti, šta vas boli briga, ostavili ste otvoren prostor, samo toliko ste izdefinisali da mora pristigla pošta da se podeli, a koji je minimum rada, kako će to da funkcioniše to ste ostavili na slobodno tumačenje i možda agencija nekim podzakonskim aktom. Ono što je činjenica, mi srpski radikali još jednom želimo da iskoristimo priliku da se na neki način zahvalimo na ovoj blagonaklonosti Vlade što je usvojila amandmane, određene amandmane SRS i na taj način koliko toliko poboljšale precizirala neke odluke članova ovog zakona, a vama koji fakultativno pratite zasedanje Skupštine, šta drugo da kažem nego potrudite se da bar pročitate te amandmane koje su vam kolege napisale.
Po amandmanu reč ima Zoran Bojanić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, po amandmanu. Izrečene su ovde u obrazlaganju amandmana neke tvrdnje koje nisu tačne, dakle nisu ispravne. „Telekom Srbija“ a.d. je formirana 1997. godine, znamo svi kako je formirana, manjinski deo je prodat grčkim i italijanskim akcionarima, 49%, 51% je ostalo u vlasništvu pošte i prilikom te deobe imovina sva je ostala „Pošti Srbije“, a sve objekte koje koriste, sve telefonske centrale, normalno sada su promenjena vremena, centrale su mnogo manje nego što su bile, Telekom Srbija je plaćao i dan danas plaća i ovde preko puta u Takovskoj ulici, 15 evra po kvadratu, i na Vrškoj Čuki, i u Tutinu, i na Goču i bilo gde. Mislim da nisu izrečene prave konstatacije i istinite reči. Hvala vam.
Hvala. Reč ima gospodin Milorad Mirčić. Pravo na repliku. Izvolite.
Evo, koja logika stvari. „Telekom“ je nastao zahvaljujući osnivačkom ulogu i kapitalu „Pošta Srbije“. Kada se „Telekom“ izdvojio on je ostavio Pošti njenu imovinu. Gde je tu logika stvari? Kolega dragi, sve mi znamo oko privatizacije i ko je, i kako, i na koji način, i o kupovini ponovnom povratku tih prodatih akcija. Ali, ono što je ostao teret Pošti, niko, ne govorimo mi da treba „Telekom“ to da uradi, to treba Vlada, jednostavno, ako ništa drugo bar ravnomerno rasporedi na „Telekom“ i na Poštu, a ne da ostavi sva dugovanja Pošti. Ta logika da vi, kao član nadzornog ili Upravnog odbora, na neki zastupati interese, neće nas dovesti do nikakvog rešenja. Videćete u kakve će probleme „Pošta Srbije“ da upadne u narednom periodu. U ovakvoj nelojalnoj konkurenciji, ovakvim neraščišćenim odnosima i uz tvrdnju da je Pošta ta koja je dobila, maltene od „Telekoma“, to ne vodi ničemu. To je samo stavljanje glave u pesak i ćutanje pred istinom, odnosno, pred nepobitnim činjenicama da ćemo doći u situaciju, daj Bože, da nismo mi srpski radikali u pravu, jer vi uvek govorite da je to teorija zavere, nećemo moći da ispravimo sve dubioze u koje će Pošta da upadne zahvaljujući ovakvoj politici, a pogotovo zahvaljujući ovim tumačenjima. U svakom slučaju, ništa kolega nije lično kada ste vi u pitanju, ništa se to ne odnosi lično. Ne govorim ja da vi niste izneli prave podatke ili nešto, to je tumačenje od ranije prisutno. Prisutno je još od 2000. godine, ako ne i ranije, da bi se pokrila ta privatizacija, čudna privatizacija koju je Đunić sprovodio i Niša Beko. Zamislite, kakva dva imena, zvučno ova dva imena, dve gromade. Gde čovek da sumnja u takvu jednu poštenu privatizaciju, kad ovakve ličnosti… još samo da se doda Mlađan Dinkić i potpuna pravda bi bila zadovoljena.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima Zoran Bojanić. Pravo na repliku. Izvolite, gospodine Bojaniću.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Razumemo se odlično. Ne želim da pričam o privatizaciji. Svi znamo kakve su bile privatizacije i šta je urađeno ponovo 2007. godine, ili ne znam koje godine, kada su uzeti delovi „Telekoma“ od Italijane i Grka. No, ono što stoji da Pošta i „Telekom“, kao delovi jedinstvenog PTT sistema su napravili jedan korektan ugovor i dobar deobni bilans. Ja sam u jednom delu kasnije učestvovao u popisu imovine „Telekoma“ i Pošte. I ono što je najvažnije, Republika Srbija će ostati i sada je vlasnik onog što je najvažnije, a to su ono nacionalno bogatstvo svojni putevi i naše kablovske kanalizacije. I ko god da je radio privatizaciju, tada je to loše odradio, jer to nije izuzev, znači, sve ono što pripada vojsci, što pripada policiji, to je nacionalno bogatstvo. U ovoj situaciji to je sasvim druga priča i tvrdim da Pošta nije oštećena, da li je neko nekad uzimao „Alkatel“ centralu u konkretno u mom Kraljevu, a nosilac posla bila je Pošta, pa jeste, bio je PTT sistem. Upravo zbog toga se razmišljalo. Kada je pravljen deobni bilans da imovina ostane Pošti i da „Telekom“ plaća za sve ono što uživa kod Pošte je 15 evra po kvadratu, a Pošta će sigurno raditi svoj posao kvalitetno kako ga radi i u ovom trenutku, onaj posao koji radi i Pošta, odnosno „Dojče telekom“ i sve ostale pošte na svetu. Odvojili smo telekomunikacije od poštanskog sistema, samo to. Hvala vam.
Hvala, gospodine Bojaniću. Pravo na repliku ima Milorad Mirčić. Izvolite, gospodine Mirčiću.
Da pojednostavimo stvari. Znači, neko ko nekome da milion dinara ili nekih novčanih jedinica i taj na bazi tih dobijenih novčanih jedinica napravi novi kapital, može da kaže - ja sam stekao toliki kapital da je zanemarljiv ovaj početak i da o tome ne treba izdišno i razgovarati. Ta logika stvari je od ranije prisutna kada je u pitanju "deobni bilans" unutar PTT. To je sve tačno ili približno tačno, dragi kolega, što ste izneli. Samo jednu činjenicu, malu stvar ste zaboravili, TT centrale koje je ogroman kapital napravile su pošte Srbije, to pripada "Telekomu", "Telekom" ih sad iznajmljuje za ne male pare, ubira prihode od toga, a ne seti se neko da kaže - čekajte, to je ipak osnovni kapital koji bi trebalo, koliko toliko, bar ravnomerno da se deli. Šta je tu isfingirano? Isfingiran je ovaj podstanarski odnos, podzakup koji plaća "Telekom", možete misliti plaća "Tekekom" podstanarski zakup koristeći prostorije i koristeći određenu infrastrukturu poštama, to je van pameti, računajući koliki je kapital. Ne govorim ja ovde da bi vama promenio vaše stavove i mišljenje, ja znam kako je taj deobni bilans napravljen. Napravljen je po diktatu. Tu nikakve nije bilo ekonomije. Tu nikakve nije bilo zdravo-logične računice. To je rečeno - ovo će pripasti Pošti, ovo će pripasti "Telekomu". "Telekom" je kao izgledna, profitabilna organizacija, ima veću perspektivu, a Pošti ćemo opteretiti sa onim što se zove kredit, obaveze, anuiteti i ona će sama po sebi tavoriti, ubacićemo više operatera. Loša je to računica. Ja samo govorim radi istine i radi javnosti, a ne da bi polemisao. Uostalom, TT centrale su toliki kapital, da verujte, dobar deo svih ovih dubioza sa kojima se susreće Pošta možda bi moglo sa tom podelom, to što se uzima na ime iznajmljivanja i korišćenja dela TT centrala.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima Zoran Bojanić. Pravo na repliku. Izvolite, gospodine Bojaniću.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Stvarno se više neću javljati. Slažemo se u mnogo čemu. Pomenuli ste TT centrale, reći ću vam samo jednu stvar. Ni 10% tih TT centrala iz 1997. godine, nisu više u funkciji. Tehnološki, telekomunikacije su otišle toliko napred. Ja sam pomenuo malo pre Kraljevo. Nema više ni …, ostao je samo … koje je Kraljevo imalo. Sad su centrale, verujte to su ovi panovi mali kao jedan strujomer, tolika je centrala, a što se tiče deobe i dan danas i bivši radnici „Telekoma“ i sadašnji radnici „Telekoma“ i bivši radnici „Pošte“ i sadašnji radnici „Pošte“ imaju i akcije i određene dividende, a najveću dividendu dobija država. Više se stvarno neću javljati. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Milorad Mirčić. Izvolite.
Meni je drago što je kolega ipak došao na onu početnu, kada sam rekao kad nekom date milion. Znate, tehnologija je napredovala kada je u pitanju TT centrale. Osnova je bila u onim starim, što kažete iz devedesetih, to je osnova, tu se nije napravio deobni bilans, tu se nije adekvatna nadoknada izvršila kada je u pitanju „Pošta Srbije“. O tome se radi. Niste ni vi, a još manje mi Srpski radikali tome doprineli. Šta je suština? Suština je da imate, gledajući unazad, i idući tom logikom, imate, recimo, Fabriku kablova Jagodina. Oni su u ono vreme samoupravnog socijalizma i samoupravnih sporazume ustupali svoju imovinu bez prava nadoknade i praveći TT centrale isporučujući i opremi i sve i kada bi se gledalo pravno i pravedno, onda bi i oni u širem smislu reči i te kako raspolagali pravom da uživaju jedan deo tih nadoknada koje uzima i „Pošta“ i „Telekom“. Ali, ovde se radi o velikom sistemu iza koga stoji država. Da ne širimo priču, to je Pošta i ono što je proizašlo iz Pošte, gde je Pošta i te kako značajnim kapitalom učestvovala. O tome se radi. Mi imamo nešto što može da nam bude i te kako kamen oko vrata, a to je poslovanje i funkcionisanje „Pošta Srbije“ i sve ono što se dešava u poštama Srbije. Nemojte zabaviti, ne tako davno, bila je obustava rada, mnogi se nisu baš pokazali korektni kada je u pitanju objašnjenje tim ljudima koji su na ovaj ili onaj način ponukani da se odluče na obustavu rada, osim časnih koji su objasnili. To je situacija. To je trenutno stanje u poštama. Nećemo mi pobeći od te situacije i ne možemo da se otarasimo problema sa kojima se suočava pošta. Možda neko planira da će kroz ovaj sistem zakona evropskih smernica jednog dana pošta se privatizovati. Ko to zna? Ne možemo mi da pratimo vaše vidike. Ne može čak ni predsednik države, pa je ponovo počeo lagano da se distancira tako što je, ja mislim namerno, rekao – mi srpski radikali, a drugi su drugačijeg mišljenja, ali neka ostane to za neku drugu polemiku.
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima po amandmanu narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ostalo je nekoliko nedorečenih stvari vezanih za onaj deo diskusije oko prihvaćenih amandmana. Nekad steknem utisak da neki poslanici, prosto, žale zbog čega su usvojeni njihovi amandmani. Naš narod ima jednu izreku – da li se hvališ ili se žališ? Ja bih zbog građana Srbije samo želeo da kažem da nije samilost kada Vlada od 31 amandmana prihvati čak 12 od jedne poslaničke grupe. To ne možemo ni na koji način da okarakterišemo kao samilost, tako da mislim da je to bila jedna bespotrebno upotrebljena rogobatna reč. Pogledajte, amandman na član 3. Vjerice Radete – prihvaćen, amandman na član 9. Dubravka Bojića – prihvaćen, amandman na član 21. Tomislava Ljubenovića – prihvaćen, amandman na član 22. Aleksandra Šešelja – prihvaćen, amandman na član 34. Ružice Nikolić - prihvaćen, amandman na član 71. Filipa Stojanovića – prihvaćen, amandman na član 71. Zorana Despotovića – prihvaćen, amandman na član 77. Predloga zakona Srete Perića – prihvaćen, Nataša Jovanović – prihvaćen, amandman na član 97. Vjerice Radete – prihvaćen, Nikole Savića – prihvaćen, Milorada Mirčića – prihvaćen. Zašto ovo sve govorim? Govorim i zbog onog dela diskusije koji je upotrebljen kao Vlada Srbije prihvati, ali vladajuća stranka ne prihvata, pa bih se nadovezao i na to da je jedan kolega rekao kako pojedini poslanici fakultativno prate sednicu. Istina je da pojedini poslanici fakultativno prate sednicu, ali oni ne sede ovde, u ovom delu sale, već u onom drugom delu sale. T i poslanici koji fakultativno prate sednicu imali su prilike da pročitaju mišljenje Vlade, a u mišljenju Vlade se kaže – Vlada je razmotrila radi davanja mišljenja Narodnoj skupštini amandmane na Predlog zakona o poštanskim uslugama i kaže – Vlada predlaže Narodnoj skupštini da prihvati amandmane narodnih poslanika o kojima sam malopre govorio. To vam govorim - Vlada predlaže, meni je žao što ja sad moram da podučavam neke starije kolege, Vlada predlaže Narodnoj skupštini, a vladajuća koalicija usvaja, odnosno prihvata u danu za glasanje, tako da nema mesta onome da vladajuća većina ne prihvata amandmane. Dakle, mi ovim pokazujemo da nam nije važno iz koje poslaničke grupe dolaze amandmani, da li su to amandmani vladajuće većine, da li je to amandman dragih i uvaženih kolega iz opozicije. Dakle, važno je samo da li su amandmani dobri i da li će oni proizvesti pozitivan efekat na Predlog zakona. Još jedna stvar. Što se tiče zamerki na rad Pošte, ja pozivam prethodnog govornika da sve te zamerke uputi Goranu Ćiriću, šefu poslaničke grupe DS, koji je dugi niz godina bio direktor Pošte, odgovoran za rad i rezultate javnog preduzeća Pošta Srbije. Dakle, ppšto taj Goran Ćirić više ne dolazi na zasedanja Narodne skupštine, a prima, doduše ne platu, ali paušalni dodatak, pa može da mu postavi poslaničko pitanje. Postoje utorak i četvrtak, kada su dani kada može da se zatraži objašnjenje, odnosno poslaničko pitanje. Ima i poslednji četvrtak u mesecu. Neka mu postavi poslanička pitanja za sve one zamerke o kojima je danas pričao, a mi upravo ovim zakonom, zajedno sa vašim amandmanima koje prihvatamo, radimo na tome da ispravimo sve one nedostatke Gorana Ćirića i bivšeg rukovodstva koje je nanelo štetu i građanima Srbije i javnom preduzeću Pošta. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Za reč su se javili u međuvremenu Vjerica Radeta i Milorad Mirčić, replika. Da li ćete vi ili gospodin Mirčić? (Vjerica Radeta: Prozvana sam imenom Vjerica Radeta.) Da, ali gospodin Mirčić trenutno predstavlja SRS, ali nije pomenut niko po imenu i prezimenu. Ima pravo jedan od vas. Kako god se vi dogovorite. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Izvolite.
Bilo je ovde korisnik uputstava i mi ćemo koristiti jedan deo tih uputstava koje ste dali, kolega. Što se tiče ovoga da mi nekoga pitamo, niti smo bili, niti ćemo biti prenosači nekih poruka. To je najbolje da vi lično pitate tog za koga tvrdite da je upropastio ili doveo u ovakvu situaciju. Najbolje je vi da ga pitate, em ste mlađi, em pametniji. Bolje znate šta ćete da ga pitate. U krajnjem slučaju, nema ni velike razlike u razmišljanju, tako da najbolje je da vi to pitate. Što se tiče samog postupka Vlade, sada ću da vam nešto, dragi, poštovani kolega, kažem preko gospodina Marinkovića. Na ovaj predlog zakona amandmane, gospodine Marinkoviću, ulažu ili predlažu predstavnici vladajuće koalicije. Ima li nešto gore što može da se desi, da Vlada koju podržava veći broj poslanika iz grupe većeg broja poslanika podnose amandman na taj predlog zakona? To je do sada retko viđeno. Neću da kažem neviđeno, ali retko viđena pojava. Obično Vlada pre izlaska na Skupštinu sa predlogom zakona usaglasi stavove unutar koalicionih partnera i vladajuće koalicije, pa izađe sa nekim predlogom izmena i dopuna člana zakona kao sa svojim predlogom za izmenu i dopunu. To je uobičajeno. Samo toliko, gospodine Marinkoviću, da prenesete kolegi koji mene ceni kao starijeg kolega. Niti je moja starost prednost, niti je vaša mladost nedostatak, tako da morate da vodite računa. Ne radi se o tome ko je koliko, nego ko šta govori. Ovde se radi o sledećem. Vlada je usvojila, a ako Vlada, kako tvrdi kolega, usvaja tako što će većinski partner iz koalicije dati uputstva, onda se tu radi o nečem drugom i ja sam, prosto, iznenađen.
Hvala, gospodine Mirčiću. Preneću kolegi Markoviću to što ste rekli meni. Naravno, ovo što ste malopre rekli u vezi amandmana članova vladajuće koalicije, to samo dokazuje demokratičnost vladajuće većine i da je moguće obezbediti pravo svim narodnim poslanicima da rade u skladu sa Poslovnikom i sa sopstvenom savešću. Narodni poslanik Vjerica Radeta, povreda Poslovnika. Izvolite.
U članu 104. se kaže, parafraziraću - ako poslanik pomene ime i prezime drugog poslanika, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje. Ja sam Vjerica Radeta i nisam obaveštena da se drugačije zovem. Dva puta mi je gospodin Marković pomenuo ime i prezime i govorio je o onome što sam ja pre toga govorila po amandmanu i u odnosu na ono što je on pričao i pogrešno me je, naravno, protumačio, kao i vi malopre, gospodine Marinkoviću. Potpuno je nevažno da li Vlada predlaže da se usvoje neki naši amandmani. Nije nama to svrha, nama je svrha ono o čemu sam govorila malopre, obraćanje javnosti, skretanje pažnje na loš rad Vlade, na lošu politiku Vlade itd, ali nikada se nije desilo, još sada ću ponoviti, stvarno, ako neko ima problema sa razumevanjem, ne mogu mu pomoći. Nikada se nije desilo da vi kažete odatle - narodni poslanik SRS, neko imenom i prezimenom, podneo je amandman na član taj i taj, Vlada je odbila taj amandman, a skupštinska većina u danu za glasanje nikada nije glasala za taj amandman. Skrećem vam pažnju da vi ne znate šta je parlamentarna demokratija, da vi kao Narodna skupština slušate Vladu. Da Vlada nije reagovala na ove naše amandmane, vi sad svi kažete, hvalite svaki amandman SRS koji je podržala Vlada Republike Srbije, da nije, vi biste se svi isto javili za reč i rekli – ovaj amandman ne sme da se prihvati. Dakle, Narodna skupština ovde sluša, odnosno skupštinska većina, sluša Vladu Republike Srbije, a situacija mora biti obrnuta, kaže Ustav, kažu osnovni principi parlamentarne demokratije, ali nije nama bitno, evo završavam, nije nama bitno da li ćete vi usvojiti ove pojedinačne amandmane, nama je bitno da se vi već jednom uzmete u pamet i da se odreknete puta ka EU i prihvatite stav SRS o evroazijskim integracijama. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Vjerica Radeta: Ne bih da vas zamaram.) Dobro. Hvala. Gospodin Aleksandar Marković ima pravo na repliku gospodinu Mirčiću. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Replika zbog obraćanja i preporuke da pitam ja Gorana Ćirića. Pitao bih Gorana Ćirića sve ono što ste i vi u vašoj diskusiji zamerili kada je reč o funkcionisanju JP „Pošta Srbije“, ali nije tu, ne dolazi na sednice Narodne skupštine, bojkotuje rad parlamenta, prima paušalni dodatak. Moram da budem potpuno iskren pa da kažem – ne prima platu ovde, dakle, nije na stalnom radu u Narodnoj skupštini, ali prima paušalni dodatak i sve ostale prinadležnosti u tom smislu, ali ne dolazi na svoj posao. Ne dolazi na posao za koji su ga građani birali, ne dolazi na posao za koji uredno, kažem, prima prinadležnosti, ni on, ni ostale kolege iz tog dela opozicije koja sebe naziva Savezom za Srbiju. Neki bi od njih da se vrate, neki bi od njih da dođu, ali ne dâ Dragan Đilas. Ne dâ im, čvrsto ih drži u šaci, preko onog koji se naziva predsednikom toga što je ostalo od te DS preko Zorana Lutovca. Mnogi bi da se vrate, i kada bi se vratili imali bismo mi pitanja i za ostale. Pitao bih ja i Kenu za Smederevsku Palanku, dosta toga bih imao da ga pitam. Pitao bih i Zorana Živkovića za vinograde i mnoge od njih, i Balšu Božovića za Maldive, ali nisu tu i neće verovatno ni doći, neće dok god je na čelu tog Saveza za Srbiju Dragan Đilas. Želeo bih vezano za ovo drugo izlaganje koje smo malo pre čuli da samo skrenem pažnju na svojevrsnu neobaveštenost, gospodine predsedavajući, pa, budite, molim vas, ljubazni pa prenesite koleginici našoj da smo mi kao Srbija primljeni u Evroazijsku uniju pre nekoliko dana. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Pravno na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Ima, ima. Vjerica Radeta u ime Srpske radikalne stranke nije govorila o ovome što je rekao malo pre kolega Marković. Mi svakako podržavamo to što je Ana Brnabić išla da potpiše ovaj sporazum. Taj sporazum je morao da se potpiše, jer da se nije potpisao taj sporazum, mi onda ne bismo mogli više da funkcionišemo ni po onom Sporazumu o slobodnoj trgovini koji je potpisan pre mnogo godina. Mi govorimo o okretanju celokupne politike Srbije od EU ka Rusiji i ostalim prijateljskim zemljama. To je ono za šta se mi zalažemo. Vidite i sami šta se dešava na Kosovu i Metohiji pod okriljem EU. Vidite samo ovu farsu oko brojanja srpskih glasova i zaista se pitamo koji je nivo poniženja koji vi možete da istrpite i kad ćete da kažete – e, stvarno, nećemo više da nas ponižavate, nećemo više da nas na taj način vređate, nećemo u EU, imamo drugi put, mnogo bolji, mnogo sigurniji, imamo Rusku Federaciju i ostale prijateljske zemlje koje ne žele da nam budu tutori, već žele i hoće da sa njima normalno sarađujemo, hoće da nam sačuvaju teritorijalni integritet i suverenitet države Srbije. Jedini su koji ne prestaju da se pozivaju na Rezoluciju 1244, a vi uporno hoćete kod onih koji vam ovde šalju neke bivše činovnike itd, da vam sada uređuju izborni proces, da vas mire sa ovima za kojima kukate da vam ih nema u poslaničkim klupama. Biće, ne bojte se, sve to ne zavisi ni od njih ni od vas, vi to dobro znate. Ako ne znate, bićete iznenađeni kada se pojave. Dakle, nemojte da ono što mi govorimo da banalizujete. Mi smo ozbiljna politička partija i želimo sa vama i sa bilo kim drugim da razgovaramo ozbiljno o ozbiljnim državnim pitanjima. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodna poslanica Snežana B. Petrović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ja moram ovde na kraju da izrazim i veliko zadovoljstvo zbog pažnje koju je „Pošta“ danas ovde zauzela. Činjenice postoje, dakle veoma smo ponosni na osnivanje poštanskog saobraćaja, na naše početke, ali mi u „Pošti Srbije“ generacije i generacije poštanskih službenika, a dozvolite da se usudim da ja kao jedna generacija, neko možda od relativno mlađih, istaknem te činjenice i podsetim na ono što je poštanska istorija i poštanski početak. Dajte da jednom budemo narod koji prati, pamti, zna svoju istoriju i svoju tradiciju da bi smo znali odakle krećemo i kuda ćemo da dođemo. Nismo mi u „Pošti Srbije“ očajni, niti mi kukamo što smo učestvovali u stvaranju najveće, najjače domaće banke, „Poštanske štedionice“. Ne zaboravite, stvorili su ih poštanski radnici. Danas je to najveća, najjača domaća banka sa preko milion tekućih računa. Mi smo na to ponosni. Jednako smo ponosni na to što smo bezrezervno i više od planiranog ulagali u kompaniju „Mobtel“ koju je država svojevremeno prodala i inkasirala preko milijardu i po evra, ali smo naravno izuzetno ponosni i na regionalnog lidera „Telekom Srbije“, koji ćete, moramo se složiti oko toga, neminovno jesu stvorile generacije poštanskih radnika. No, tehnološka revolucija u našem društvu dovela je do toga i stekli su se uslovi da se to izdvoji kao nezavisno preduzeće. Jesmo se podelili tada tako, ali smo i revidirali te ugovore kasnije i kirije iz godine u godinu opadaju. To je sve činjenica i nema tu šta. Ne bunimo se mi zbog toga, servisiramo mi te nekretnine i izdajemo, održavamo, to nije problem, ali je jednako tačno da je „Pošta Srbije“ uzela kredit od 219. miliona evra i to hipotekarni, da bi otkupila akcije italijanske i povratila većinsko vlasništvo u „Telekomu“, kao što je i 2010. godine „Pošta Srbije“ „Telekom“ prenela na državu, tj. 80% vlasništva na državu, bez dinara. Mi u „Pošti Srbije“ nismo očajni i ne kukamo. Mi vredno radimo. Otplaćujemo ovaj kredit, a sva izlaganja koja sam ja ovde iznela nisu bila u cilju da skrećemo pažnju i da kažemo da nam je mnogo teško. Ljudi, mi radimo, zarađujemo za svoje plate, otplaćujemo svoje obaveze, otplaćujemo kredite. Moje izlaganje išlo je u cilju da „Pošta Srbije“ zauzme adekvatno mesto u ovom društvu. Bila je savremena od svog osnivanja i danas je. Položaj kakav treba da zauzme je zapravo njena odskočna daska za buduće vreme i za stvaranje novih vrednosti. Nije pošta prevaziđena. Nije 15.000 zaposlenih u „Pošte Srbije“ prevaziđeno. Petnaest hiljada radnika u „Pošti Srbije“ danas hrani 15.000 porodica, a to vam je najmanje 60.000 ljudi, odnosno jedan grad u Srbiji. Moje izlaganje ide u cilju da se to poštuje, da se „Pošta“ adekvatno vrednuje u našem društvu i da se poslovi koje je moguće dodeliti „Pošti“ daju da bi ona i dalje bila privredni stub i podsticaj razvoja Republike Srbije. Hvala.
Hvala, gospođo Petrović. Sada po Poslovniku Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Šta ću, terate me. Opet član 104. (Milorad Mirčić: Ne bi, inače.) Dakle, gospodine Marinkoviću, vaše pravo kao predsedavajućeg je da, ne bih inače Mirčiću, kažete da li neko ima pravo na repliku ili nema i vi ste prilično širokogrudi kada je u pitanju davanje replike narodnim poslanicima i mi srpski radikali to veoma poštujemo, ali danas nešto nije uobičajeno. Ja ću vas samo podsetiti da vi lično, a i ostali koji predsedavaju tu, istovremeno, odnosno ne istovremeno, nego jedno iza drugog, recimo, poslanicima vlasti date repliku ovlašćenom predstavniku, date repliku šefu poslaničke grupe, date repliku zameniku šefa, iako mu šef sedi tu i ovlašćeni sedi tu i date repliku onome ko je eventualno pomenut, znači, četiri replike dajete, a oni svi sede tu. Nisam rekla da je to bilo danas, nego vam govori i znate i sami da to jeste tako. Mi ne intervenišemo zato što smo mi ti koji se zalažemo za što je moguće više razgovora i dijaloga ovde. Nema razloga, vi nešto šikanirate danas našeg dragog kolega Milorada Mirčića. On je ovlašćeni predstavnik SRS po ovim tačkama dnevnog reda. Morate da mu dozvolite da govori kad on misli da treba da govori, da replicira u ime poslaničke grupe. Ponavljam, ja se javljam kada me neko pomene imenom i prezimenom. Još uvek znam kako se zovem. Ja vas samo molim da se vratite na onaj vaš uobičajeni način rukovođenja sednicom, jer to vi dosta dobro radite. Nemojte da kvarite utisak, pa da počnemo da pričamo da to nije tako. Nešto se danas desilo. Sada se nadamo da će sada biti bolje. Samo u jednoj rečenici, ne znam na koga se odnosila malopređašnja rasprava, nadam se ne na srpske radikale. Mi ni na koji način niti mislimo loše o pošti, niti smo govorili ovde loše o pošti, samo smo tu sa željom da pomognemo da se to još više, taj posao i ta delatnost još više unapredi. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta, i hvala na sugestijama. Mi smo na istom ovom amandmanu, tako da, u svakom slučaju, ja sam mislio gospodinu Mirčiću da dam reč, bio je prijavljen posle govora gospođe Petrović, na repliku. Tako da, nema problema, mi smo spremni, možemo da radimo do večeras, nema nikakve promene u odnosu prema bilo kome, pa ni prema uvaženim poslanicima SRS. Izvolite, kolega Mirčiću.
Gospodine Marinkoviću, vi ste inače prepoznatljivi po visokim demokratskim principima. Oni su još viši kada vas u skladu sa Poslovnikom podseti Vjerica Radeta, i to nije loše. Uvek čovek treba da napreduje, ne treba da se zadržava na postojećem. Ali, ono što je suština ove rasprave, da ne idemo daleko od suštine rasprave, mi smo ovde svedoci da sa zakonom, na neki način, legalizujemo da poštu, javnog operatera, nešto što zapošljava 15.000 građana Srbije, bukvalno usmeravamo ka tome da ostaju te komercijalne usluge i da perspektivu vide u tim rezervisanim uslugama, jer i tu se čak vrši pritisak da rezervisane usluge, a to su vam, između ostalog, u najvećem broju ovi pozivi, sudski, sudske odluke. I tu se vrši pritisak da ne može pošta da ima monopol. Čak imate ne samo nevladine organizacije, nego neki članovi iz Vlade kažu da bi to trebalo da bude prepušteno tržištu i uslovima tržišta. Suština je što moramo sagledavati ne tako što ćemo mi ovde da iznosimo koliki je broj amandmana SRS usvojeno od velikodušne Vlade, to vam je procentualno taman onoliko kolika je uloga tog pojedinca koji je izneo ovaj podatak u svetskoj revoluciji. Taman je to toliko procentualno za četiri godine, evo, pune četiri godine ovog mandata. Bukvalno, može se u promilima ili decimalama procenata izraziti koliko je to amandmana od opozicije usvojeno, pogotovo od SRS. Vi mislite da je suština u tome da većinom i brojem glasova možete da sprečite nešto što je neminovnost. Ovde treba da se spreče na vreme posledice koje mogu biti i te kako nenadoknadive kada je u pitanju funkcionisanje Pošte Srbije. Sve ovo što je uvažena koleginica iznela, sve je to tačno i ispada da je Pošta Srbije unapred žrtvovana. Ispada da su na Pošti Srbije svi zaradili. Naravno, treba razvijati konkurenciju, treba razvijati to da bude što više operatera, ali da postoje jasni kriterijumi, da se zna pod kojim i kakvim uslovima mogu da funkcionišu. Ovako, dosta toga je neizdefinisano u zakonu.
Hvala. Reč ima Srbislav Filipović, po amandmanu.
Hvala. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ovo su važne teme, iako nisu onako strastveno političke, koje mogu da izazovu pompezne naslove po dnevnim novinama, ali su važne za građane i posebno su važne za tih 15.000 ljudi koji su zaposleni u poštama Srbije i za one ljude koji žive od primanja u Pošti. Ja sam neko ko podržava princip slobode na tržištu i kakav kvalitet usluga pružate, tako na tržištu treba i da prođete, ali mora da se misli i o ljudima koji tamo rade. Tako da je to moj stav o ljudima koji su zaposleni u poštama Srbije. Moj kolega Marković je izneo podatak koliko je Vlada Srbije prihvatila amandmana opozicije, dela opozicije koji se trenutno nalazi u Skupštini Srbije. Čuli smo da je to mali broj koliko je u prethodnom periodu podnošeno amandmana sa te strane. O tome možemo da vodimo polemiku. Ali, meni je drago da imamo priliku da vidimo kakav je karakter Vlade Republike Srbije. Ona je tu da sasluša predloge, da razmotri predloge, koji joj se iznesu i da one predloge koji su smisleni prihvati, a one koji nisu da odbije. Svaka Vlada radi to u skladu sa politikom i ciljevima koji su zacrtani. Ne može niko Vladi da naredi da neke amandmane mora da prihvati ili ne mora da prihvati, ali karakter vlasti i karakter Vlade se vidi kroz to što je ona spremna da sasluša predloge, kritike, sugestije, sa svih strana, odakle god dolaze, a pogotovo, rekao bih, relevantno je saslušati te predloge od onih ljudi koji sede u skupštinskoj sali i svoj posao obavljaju. Vlada Republike Srbije je pokazala tu spremnost da sasluša, pa i usvoji određene amandmane na predlog zakona i to je dobro. Hoću da se osvrnem kratko na jednu temu koja je posebno bitna. Dotakli smo se ovde u prethodnim diskusijama Evroazijske unije i EU. To je građanima jako važno. Teško je danas govoriti o toj temi, teško je govoriti pogotovo zbog odnosa kakav smo videli iz EU prema nekim našim susedima i prema očekivanjima kakav možemo da imamo, kada ćemo ući u EU, da li ćemo ući u EU, ali svaka država, aman ljudi, ima svoje strateške ciljeve. Vlada Republike Srbije i predsednik Aleksandar Vučić i većina građana u Republici Srbiji su se jasno odredili koji je strateški cilj Republike Srbije. Da li će to sutra rezultirati članstvom u nekoj političkoj organizaciji velikoj kao što je EU ili neće, to je nešto što je manje važno. Naš cilj jeste da uredimo srpsko društvo kao evropsko, moderno, razvijeno društvo. Takođe, ono što je s druge strane cilj Vlade Republike Srbije, predsednika i svih nas u SNS jesu odlični odnosi, bratski odnosi, prijateljski odnosi sa zemljama koje nas podržavaju i koje su svoje prijateljstvo pokazale, kao što su Rusija, Kina, Indija i druge zemlje. Znači, Srbija ima svoj strateški cilj, ima svoje usmerenje. Ruska Federacija i njeni čelnici, predsednik Medvedev, Putin, su jasno rekli da razumeju Srbiju i njene strateške ciljeve i naravno, mi ostajemo prijatelji sa našim partnerima i prijateljima na istoku. Ne treba srpski put ka EU razdvajati od prijateljstva sa Rusijom i Kinom. Pokazujemo to i kroz investicije i kroz vojno-tehničku saradnju, i kroz migove i kroz borbena vozila i kroz PVO sisteme i kroz investicije u železnicu i u Železaru Smederevo i mnoge druge investicije koje dolaze i sa istoka i sa zapada. Spremni smo sa svima da razgovaramo. Nismo spremni da prihvatamo ucene. Nije ovo Vlada, ni predsednik Republike Srbije, nisu ljudi koji trpe ucene, već hoćemo sa svima da razgovaramo, vrlo otvoreno i da kažemo šta su naše primedbe i da saslušamo i njih, a sve to u korist i u interes građana Srbije, kako bi oni živeli sve bolje i sve kvalitetnije. Hvala.
Hvala, gospodine Filipoviću. Sada reč po amandmanu ima gospodin Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Filipović je rekao nekoliko stvari, a pre njega i gospodin Marković, vezano za sadašnji sporazum između Srbije i Evroazijske ekonomske unije. Pre svega nije tačno da je Srbija postala član Evroazijske ekonomske unije, nego smo samo sa njima potpisali sporazum. Sporazum između Srbije i Evroazijske unije donosi Srbiji neke koristi - može da izveze, čini mi se, dve hiljade tona cigareta, ograničen nivo izvoza kozjeg sira, kravljeg neograničeno i voćne rakije neograničeno, koliko se sećam. Ali, to nije članstvo nego je to samo sporazum. Podsetiću vas, jedno od glavnih obećanja koje je dolazilo od strane SNS i Aleksandra Vučića jeste da ćemo mi Fijat 500, srpski Fijat iz Kragujevca, da izvozimo u Rusiju, pogotovo koristeći naše pogodnosti po Sporazumu o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. To je nemoguće, jer smo iz Rusije dobili odgovor da Sporazum o slobodnoj trgovini važi samo za srpske proizvode, a Fijat iz Kragujevca je italijanski sporazum. S druge strane, nešto što je postala mantra u Srbiji nakon 5. oktobra i uspostavljanja okupacione uprave umesto prave vlasti i mafijaškog puča, jeste da je to strateški cilj Srbije i da su se za to građani Srbije opredelili. Građani Srbije se nikad nisu opredelili za članstvo u EU. Građani Srbije nikad neće prihvatiti, pre svega, nezavisnost Kosova i priznanje Kosova kao jedan od uslova za pristupanje EU i građane Srbije jednostavno nikad to nije niko pitao. A da je to bila osnovna poruka i osnovna politika SNS, valjda ne bi Vučić išao u Moskvu da se sastaje sa Putinom tri dana pred izbore, već bi valjda otišao u Brisel? Tumačenje ljudi koji su glasali na izborima nije bilo tako kao što se sada predstavlja. Dakle, imajući u vidu poslednja iskustva, a to su pre svega laž i politika dvostrukih aršina, pogotovo prema Severnoj Makedoniji i Albaniji, Republika Srbija što je pre moguće treba da preispita svoje spoljnopolitičko opredeljenje i da donosi odluke i ponaša se u skladu sa svojim nacionalnim interesima.
Hvala, gospodine Šešelj. Gospodin Marković ima reč. Izvolite.
Replika je u pitanju, na lično pominjanje imena. Čini mi se da i kolega Filipović ima pravo na repliku. Osetio sam potrebu da se javim zbog onog dela izlaganja prethodnog govornika koji je rekao kako mi nismo primljeni ili potpisnici Sporazuma sa Evroazijskom unijom, pa bih ja u tom smislu samo želeo jedno objašnjenje kolegi da dam, a tiče se teme i naslova u jednom ne srpskom već ruskom portalu. Naslov je - Evroazijska unija i Srbija potpisale Sporazum o slobodnoj trgovini. Datum je 25. oktobar, pre tri dana. Kaže - Evroazijska ekonomska unija potpisala je sa Srbijom Sporazum o slobodnoj trgovini. Potpise ispod dokumenta su stavili predsednik Kolegijuma Evroazijske ekonomske unije, premijeri zemalja i premijerka Srbije Ana Brnabić. Ja ovo čitam zbog građana, a ne zbog kolega koje dobacuju uporno i ometaju me. U materijalima pripremljenim za ceremoniju potpisivanja, ističe se da ovaj trgovinski sporazum ne samo da u potpunosti usklađuje uslove trgovine Belorusije, Kazahstana i Rusije sa Srbijom, s kojom ove zemlje već imaju bilateralne sporazume o slobodnoj trgovini, nego i stvara ekvivalentan režim prometa jermenske i kirgijske robe. Ja ovo pričam za građane Srbije, da shvate značaj ovakvog jednog sporazuma. I ne bih želeo da se mi ovde takmičimo u rusofilstvu. Nego je veći rusofil, neko je manje, ali opšte je poznato da je većina građana Srbije tradicionalno rusofilski nastrojena i mislim da tu nema nikakve dileme. Ali Srbija je jasno opredeljena za saradnju sa svim važnim političkim činiocima u svetu, i sa Rusijom i Kinom, kao i sa EU, kao i sa svim ostalim zemljama. Mi imamo tradicionalno dobre odnose i sa afričkim zemljama, sa azijskim zemljama, sa zemljama Južne Amerike i mi to svakog dana demonstriramo na svakom koraku. Kada je reč o tome da se građani nikada nisu opredeljivali da li smo za EU ili ovakvu ili onakvu politiku, naprotiv, građani se non stop opredeljuju i izjašnjavaju na svim izborima do sada, i 2014. godine, i 2016. i 2017. godine, na predsedničkim, i uvek nedvosmisleno i jasno apsolutnu podršku daju politici koju sprovodi Aleksandar Vučić i SNS. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Repliku ima i Srbislav Filipović, pa onda Aleksandar Šešelj, na izlaganje gospodina Šešelja. (Aleksandar Šešelj dobacuje.) Gospodine Šešelj, moram mu dati priliku da vam odgovori, jer onda se gubi smisao ako dam vama reč. (Aleksandar Šešelj: Ja ću zaboraviti.) Nećete vi to zaboraviti, znam to dobro. Samo se vi lepo pripremite, vrlo dobro znam.
Gospodine predsedavajući, treba da mi vratite ovih 20 sekundi koje su otišle u etar zbog dobacivanja. Želim samo da istaknem to, moj kolega Marković je preduhitrio pa je rekao, na svim izborima, neću govoriti o 2000-im, ne interesuje me, od 2012. godine naovamo građani Srbije su u izbornim kampanjama vrlo precizno od strane predsednika naše stranke, predsednika Srbije, Aleksandra Vučića i svih koji su nastupali mogli jasno da vide da je strateški cilj Republike Srbije ulazak u Evropsku uniju, odnosno uređenje srpskog društva po standardima zemalja članica EU. Manje važno, to sam već rekao, da li ćemo i u kom vremenskom periodu postati član same Unije. Mnogo je važnije da ova zemlja bude tako uređena i da se u njoj živi po standardima po kakvim se živi u EU, da standard života građana bude približan onom standardu najrazvijenijih zemalja Evrope. Da li su naše emocije okrenute više ka Rusiji? To nije nešto što je tema onih ljudi koji se bave politikom. Baveći se politikom nemate pravo na emocije. Imate pravo samo na racio i na sagledavanje interesa vaše zemlje. Nama je važno kako žive ljudi u Srbiji. Ako se odreknete onog izvoza, 65%, 70% izvoza, koji ide u EU, onda to recite građanima, onda to znači smanjenje životnog standarda u Srbiji. Građani Srbije rade uglavnom u firmama koje su iz EU otvorene ovde. Ja bih voleo da je možda drugačije, pa da možemo i drugačije da govorimo, a Srbija je okrenuta svima. Ovde mogu da investiraju iz Rusije, iz Kine, Indije, iz afričkih zemalja, odakle kog hoće i da otvaraju radna mesta. Srbija je otvorena za sve zemlje sveta, ali je trenutno takvo stanje da ljudi rade uglavnom u kompanijama koje su iz države EU. Interes, ekonomski, privredni, Srbije je takav da Srbija treba da ide ka članstvu u EU. Naravno, nikada se ne odreći svojih interesa državnih, kao što su Kosovo i Metohija, odnosi sa Rusijom, Kinom i drugim prijateljskim zemljama.
Hvala, gospodine Filipoviću. Pravo na repliku sada ima Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Niko ne spori rezultat SNS, ni rezultat Aleksandra Vučića na predsedničkim izborima, ali vi tj. SNS na izborima nudi Vladimira Putina, ne nudi EU i narod u Srbiji za to glasa, a posle toga kao da Vučić ima blanko podršku za sve i posle to znači, ako on produbljuje odnose sa EU, da je narod za to glasao, iako je o tome bilo najmanje reči u kampanji. To su činjenice. Druga stvar, mi se zalažemo iskreno za što bliže integracije Srbije i Rusije, kroz Evroazijsku ekonomsku uniju, kroz ODK B kao vojni savez na čijem je čelu Rusija i sve što se bude u Srbiji uradilo u tom smeru od strane SNS i vlasti imaće našu podršku, ali, nemojmo da se mi sami zavaravamo. S druge strane, ne možemo mi da u isto vreme budemo najbolji partneri Rusije i da sarađujemo sa Rusijom i Kinom, a u isto vreme da budemo u procesu evrointegracija. Jednostavno, to ne može jedno sa drugim, i to treba valjda svima da bude jasno, i u skladu s tim da se mi opredelimo u odnosu na naš nacionalni interes. Što se tiče te teze kako nama trebaju ovde evropski standardi, a to članstvo je manje važno, to je nebuloza. S druge strane, treba da se poredimo sa državama u okruženju koje su postale članovi EU, kao što su Rumunija, Bugarska, Mađarska, Hrvatska, zemlje istočnog bloka, da vidimo kakvi su tu standardi. Tu ćemo videti da je nezaposlenost na visokom nivou, da je javni dug porastao tri puta u odnosu na period kada su te zemlje bile samo kandidati i da je proces iseljavanja stanovništva u velikoj meri povećan od kada su te zemlje postale članovi. Jednostavno, takva situacija u EU koja propagira jednakost, neke su zemlje jednakije od drugih. Evropska unija koja počiva na slobodnom prometu kapitala, ljudi i robe jednostavno ne važi za sve članove, inače bi ove naše prve komšije bile u Šengenu. Zašto nisu? Evo, Bugari su već 12 godina članovi. Dakle, nije to tako slikovito, nije to tako lepo, nije to takva jedna bajka, o kojoj mi treba da sanjamo, već je to nešto što bi se na koncu svega ispostavilo kao pogubno i za našu državnost, a i za našu ekonomiju.
Hvala gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima Aleksandar Marković. Izvolite kolega Markoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Sve možete možda i da zamerite, ali ne možete ni na koji način da zamerite SNS nedostatak želje za razvojem dobrih i prijateljskih odnosa sa Rusijom. Dakle, zaista ne mogu da prihvatim takvu vrstu argumentacije. Ne možete da kažete da smo mi evropski fanatici, iako nikada ni u jednoj izbornoj kampanji mi nismo krili da smo strateški opredeljeni za evropski put Srbije. To je jasno, to se zna. Nama Rusi nikada nigde nisu zamerili to što idemo putem evropskih integracija, naglašavam, evropskih integracija. Nikada nigde nisu zamerili što plediramo da budemo članovi EU. Rusi nam to ne zameraju, a vi ste sad našli da nam to zamerite. S druge strane, nikada nisu bili bolji odnosi Srbije sa Rusijom, nikada u novijoj političkoj istoriji, nego što je danas, nego što je zadnjih nekoliko godina od kada je Vučić predsednik ili premijer Srbije. Podsetiću da se Vučić sa Putinom u poslednje vreme video 19 puta. Recite mi kada je neki srpski državnik imao tako česte i dobre odnose sa nekim ruskim predsednikom ili premijerom ili zvaničnikom ili državnikom? Nikada, ja ću vam to reći. Devetnaest puta u poslednje vreme. Ponavljam, Rusi nam nikada nisu zamerili to što je naš strateški put približavanje EU. S druge strane, ponoviću i ono što sam malopre rekao, taj naš strateški evropski put ni na koji način ne ugrožava dobre, i više nego dobre i prijateljske odnose i sa Rusijom, ali i sa Kinom i sa SAD i sa svim ostalim bitnim političkim faktorima u svetu. Zato što nam je stalo jedino do dobrobiti građana Srbije i srpske države. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Pravo na repliku ima gospodin Filipović, pa onda gospodin Šešelj. Izvolite. Isti krug.
Hvala predsedavajući. Da li je put Srbije u EU dobar, to govore rezultati i opredeljenost jedne zemlje, njeno kretanje ka nečemu govori rezultat da li je dobro. Sada ste se dotakli nezaposlenosti. Sjajno. Nezaposlenost 2012. godine 26%, danas 10, 2%. Treba još nešto? Nezaposlenost rasla do 2012. godine nenormalnom brzinom, 400 hiljada ljudi u tom periodu ostalo bez posla. Danas, u proteklih sedam godina se zaposlilo negde oko 300 hiljada ljudi. Idemo dalje, da pričamo o javnom dugu koji se bližio na 80%. Očekujemo da padne ispod 50%. To je sve na tom evropskom putu protiv koga se vi zalažete. Odnosi Srbije sa Rusijom, Rusija je protiv evropskih integracija – pa to nije tačno. Nemojte da obmanjujemo građane Srbije koji prate ovaj prenos. Nemojte da ih dovodimo u zabludu. Nisu ljudi blesavi i naivni. Ne bi Rusija i ne bi Vladimir Putin dozvolio da u Srbiju dođu migovi iz Rusije, borbena vozila, PVO sistemi. Ne bi se održavale vojne vežbe sa Srbijom da Rusija ima bilo šta protiv evropskih integracija Srbije. Rusija vrlo ceni i vrlo poštuje odnos naše zemlje i taj iskren odnos koji imamo prema njoj, što kažemo šta je naš strateški cilj, ali što istovremeno ne uvodimo sankcije, niti ćemo uvesti sankcije Ruskoj Federaciji, kao što su to uradile neke države EU. Mi negujemo svoje prijateljstvo na pravi način, iskreno, a ne prvo lažući sopstveni narod da je moguće da se odreknete EU, da je moguće da okrenete leđa Nemačkoj, Francuskoj, Britaniji, Španiji i ostalim državama, a da živite dobro. Nije moguće. Neki su od 2000. godine do 2012. godine Srbiju doveli u takav položaj da je nemoguće danas da se odreknete evropskih integracija i da građanima kažete – biće redovne i stabilne penzije, biće povećanje plata, biće napretka, biće investicija. Neće. Ako stanete na evropskom putu i ako kažete – ne, zatvorimo vrata, ne može onda da se živi bolje u Srbiji. to mora da nam bude jasno. Takođe, Srbija čuva sebe time što čuva i svoje prijateljstvo sa Rusijom i Kinom, svoje dostojanstvo, time što ne damo da se status KiM reši potpuno nepovoljno po Srbiju i tu smo zahvalni takođe Ruskoj Federaciji, Kini i ostalim državama koje nas podržavaju, a ne možemo da se odreknemo svog života i investicija. Hvala.
Hvala gospodine Filipoviću. Pravo na repliku ima gospodin Aleksandar Šešelj. Izvolite gospodine Šešelj.
Prvo, što se tiče te mantre koja je nekada dolazila od demokrata, a sada dolazi od neprednjaka, posledica političke ideologije tj. političke maksime, da Evropa nema alternativu i onda se sve u toj percepciji shvata kao napad ne EU, kao na napad na nešto što je sveto, da je neka blastemija, da se u to ne dira, jer, zaboga, od toga zavisi naša budućnost. To nije tačno da mi ne možemo da se odreknemo evropskih integracija. Zašto ne bismo mogli? Ako može jedan mali Island od 300 hiljada stanovnika da donese jednu suverenu odluku koja je isto tako zemlja koja ima važan geopolitički položaj kao što je Srbija, može da donese suverenu odluku da evropske integracije nisu u njihovom nacionalnom interesu, kako onda može da bude bilo kakva razlika sa Srbijom? Sa druge strane, jedno od poglavlja jeste usaglašavanje bezbednosne i spoljne politike sa EU, trenutna evropska politika prema Rusiji, a takva će biti bar u bližoj budućnosti jeste režim sankcija. To je jedan od stepenika koji će Srbija morati da prihvati ukoliko ne da želi članstvo, već ukoliko želi da nastavlja put evropskih integracija. Evropska unija nam otima KiM. Evropska unija je glavni sponzor kosovske nezavisnosti. Evropska unija je instalirala Euleks na Kosovo koji treba da služi izgradnji kosovskih institucija. Evropska unija shvata Kosovo kao nezavisnu zemlju. U potpisivanju pravno-obavezujućih sporazuma sa tzv. Kosovom omogućiće se članstvo u UN KiM, tj. republici Kosovo. To je ono što nam dolazi od strane EU. Ne može da bude isto da se neko bori za našu državnosti, za našu budućnost, za našu bolju ekonomiju i saradnja sa EU pre svega iz njihovog odnosa, a onda iz komparativnih iskustava zemalja sa kojima možemo da se poredimo. To su Hrvatska, Mađarska, Bugarska i Rumunija. Jednostavno, neke zemlje služe samo kao jeftina radna snaga, samo da bi se iskoristio njihov teritorijalni položaj, a ne zanima ih bolji životni standard ljudi koji u tim zemljama žive. Takav će slučaj biti i sa Srbijom.
Hvala gospodine Šešelj. Idemo dalje na replike. Gospodin Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Ta mantra da Evropa ili EU nema alternativu o kojoj je pričao prethodni govornik, to je, kako da vam kažem, čista izmišljotina da je to mantra SNS. Nikada, nikada, ni na jednom niti predizbornom skupu, niti na bilo kom javnom pojavljivanju ili učestvovanju, niko iz SNS nije rekao da Evropa nema alternativu. Pomešali ste nas sa nekim drugima. Pomešali ste nas sa nekim drugim političkim partijama kojima je to bila mantra, bio predizborni program, koji su to na svakom koraku govorili. S nekima od njih ste vi lepo i sarađivali, ali to je druga tema. Ne želim da otvaram tu temu. Dakle, u svakom slučaju, nikada SNS to nije govorila. Mi smo uvek jasno i nedvosmisleno isticali da smo za ravnopravan odnos sa svim zemljama u svetu. Pomenuli ste Island. Čudi me što ste pomenuli Island. Island je zemlja, članica NATO pakta i Island je zemlja poznata po tome da je u faktičnom smislu te reči, parkiralište za NATO avione. Da li to hoćete od nas? Da li to želite za Srbiju? Da li želite da Srbija uđe u NATO, onda kažite. Biće izbori, kažite - mi smo za primer Islanda, mi smo za to da budemo zemlja članica NATO pakta. Ne verujem da vam je to politički program, ali moram da kažem. Kada je reč o EU, kako EU priznaje nezavisnost lažne države Kosovo, to nije tačno. Postoji pet zemalja, važnih zemalja EU koje nikada nisu priznale lažnu državu Kosovo. Hoćete da kažete da to nije istina? Pet zemalja u EU nikada nije priznalo. Da vam kažem predsedavajući, meni je malo degutantno da ponavljam, odnosno da demantujem sve ono što neki godinama govore na račun SNS, pogotovo Aleksandra Vučića, a to je kako će Vučić da prizna nezavisnost Kosova. Sedam godina traje kampanja – Vučić će da prizna nezavisnost, Vučić će da potpiše nešto. Sedam godina. Pa onda idu s datumima, u novembru će on to da uradi, pa će u februaru da uradi, ali nikako sedam godina Vučić da prizna to Kosovo. Neće ni priznati. Apsolutno neće. Zato prestanite više sa takvim optužbama. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Opet reč ima Srbislav Filipović, pa onda gospodin Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Gospodine Marinkoviću, mi u Skupštini treba da vodimo ozbiljne političke debate, a ne da pričamo „Ivicu i Maricu“ ili „Trnovu ružicu“. Građane Srbije bajke ne interesuju. Oni su za to prerasli, pogotovu birači. Birači odlično znaju i bajke i basne, ali mi ovde nismo da im pričamo bajke, niti da im pričamo o kućici od čokolade, nego da im govorimo istinu, da im kažemo u lice istinu i onda kada im se ta istina najviše i ne dopada. Može i vama da se ne sviđa. Znam da su vam se sviđali Đilasovi upravni odbori, sve je to u redu. Nije to strašno. Lepo je biti u upravnom odboru, primati tamo neku naknadu. Kao što reče kolega Marković, možda ste sad i krenuli ka NATO paktu. Okej. Svako ima pravo da se menja, ali moraju građani da znaju. Građani moraju da znaju pre izbora šta je cilj. Građani Srbije znaju da je cilj Aleksandra Vučića bolji život, da je cilj SNS bolji život, da je cilj SNS i Aleksandra Vučića, više fabrika u Srbiji, više radnih mesta, veće plate i veće penzije, kao što vidite te veće penzije dolaze već od decembra meseca, dolaze i veće plate, a to dolazi zato što smo ostvarili rast. Taj rast nismo ostvarili tako što smo ljudima pričali „Ivicu i Maricu“, nego tako što smo rekli da mora da se štedi, da mora da se radi, a to se zaradilo tako što je neko investirao u ovu zemlju, otvorio radna mesta. Taj neko su uglavnom države članice EU. Članice EU, pet njih nisu priznale nezavisnost Kosova. Nemojte da lažete ljude. Evropska unija je podeljena u tom smislu i EU, kao EU nije priznala sama po sebi nezavisnost Kosova, niti je SNS pregovore o statusu KiM odnela u EU, u Brisel. To su radili vaši bivši partneri sa kojima ste bili u upravnim odborima. Oni su iz UN odveli razgovore o Kosovu u EU.
Hvala, gospodine Filipoviću. Pravo na repliku ima gospodin Aleksandar Šešelj. Prešli smo iz biznisa u raspravu o EU, do NATO. Ko zna kako ćemo završiti. Molim vas da se pridržavamo teme. Izvolite gospodine Šešelj.
Ne znam koji su to naši bivši partneri, moguće da mislite na onu stranku u kojoj ste vi nekad bili, ali ovi partneri sadašnji vaši su možda, mnogo interesantniji. Na primer, Nenad Čanak poznati srpski patriota je koalicioni partner SNS na nivou grada Novog Sada. Možda je to neki znak u kom smeru vaša politika ide. Što se tiče ovoga oko EU i priznanje Kosova, znate EU ima studiju izvodljivosti za Kosovo. Studije izvodljivosti ne postoje za pokrajine, nego za države, to vam dovoljno govori. Kada bude pravno obavezujući sporazum između Srbije i Kosova potpisan, Kosovo postaje član UN, neće imati veze da li je neka država bilateralno nekog priznala ili nije, smatraće se kao da je to država koja je međunarodno priznata. To kako ima dvostruke aršine EU, govori nam primer Kipra. Republika Severni Kipar nije pod kontrolom Vlade u Nikoziji, a EU je primila Kipar u svoje članstvo u celovitosti. Postoji slična situacija kao sada u Srbiji. To je politika dvostrukih standarda i to vam govori o odnosu koji EU ima prema Srbiji. Ne vidi je apsolutno u svom članstvu i zanima je da se posao oko Kosova reši. To su neke činjenice. Što se tiče saradnje sa NATO-om, nikad se nismo zalagali za NATO integracije. Mi smo uvek bili najveći protivnici NATO integracija. Nismo mi potpisali IPA i SOFA sporazume kojima se NATO vojnicima daje diplomatski status da imaju takav status koji nije bio predviđen za nemačke vojnike tokom Drugog svetskog rata i Trojnim paktom. Danas takav status imaju NATO vojnici u Srbiji. Mi smo se zalagali za davanje diplomatskog statusa pripadnicima Rusko-srpskog humanitarnog centra u Nišu, mi smo kao srpski radikali prikupili na teritoriji AP Vojvodine više od 30.000 potpisa za osnivanje još jednog takvog centra, a vi ste bili protiv toga. Toga toliko o NATO integracijama i ko se za NATO zalaže.
Hvala gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, po toj logici, sledeći je, onda bi i Kipar i Grčka trebali da izađu lepo iz EU, trebali bi da napuste EU, ali oni to nisu uradili, nego su ostali u institucijama i u EU i nastavili da se bore za svoje nacionalne interese. Prethodni govornik, gospodine predsedavajući, je bio, odnosno, još uvek je mlad, ali tada je baš bio mlad pa se ne seća tih partnera o kojima smo govorili gospodin Filipović i ja, partnera SRS, do duše na gradskom nivou. Iskoristio bih priliku da ga podsetim. U pitanju je Dragan Đilas i to je bio period od 2009. do 2012. godine, gde je političkom trgovinom Dragan Đilas postao gradonačelnik Beograda. Dakle, nije pobedio na izborima, već je političkom trgovinom uspeo, a pre toga su promenili Zakon o izboru gradonačelnika. Ukinuli su mogućnost direktnog biranja gradonačelnika, jer su znali da će Aleksandar Vučić pobediti i postati gradonačelnik. Onda su oni to promenili, ne bi li na svaki mogući način sprečili Vučića da postane gradonačelnik i nekako volšebno, Dragan Đilas je postao gradonačelnik. Ali, momenat koji je najzanimljiviji u ovoj diskusiji je taj, 2009. godine Nemanja Šarović, koji je tada bio predsednik Gradskog odbora, a danas je narodni poslanik, donosi odluku o ulasku SRS u vlast na nivou Grada Beograda, sa Draganom Đilasom. Oni su jako lepo sarađivali, vrlo uspešno sarađivali. Proizvod te saradnje je bio deljenje upravnih i nadzornih odbora na nivou Grada Beograda, upravnih odbora u javnim preduzećima, komunalnim preduzećima, u ustanovama Skupštine Grada Beograda. Međutim, ono što je najzanimljivije, želeo bih prethodnog govornika da uputim, on ima načine da to sazna, da li je istina da Vojislav Šešelj kao predsednik stranke nikada nije dao saglasnost i dozvolu da Šarović zapravo uđe u koaliciju sa Đilasom na novu grada?
Hvala gospodine Markoviću. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15 časova i pet minuta. Puno smo se udaljili od teme. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Miljan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O INFORMACIONOJ BEZBEDNOSTI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Marijan Rističević, Nataša Sp. Jovanović, Zoran Despotović, Dubravko Bojić, Nikola Savić, Milorad Mirčić, Sreto Perić, Vjerica Radeta, Ružica Nikolić, Aleksandar Šešelj i Nemanja Šarović. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Ovaj član u ovom Zakonu o informacionoj bezbednosti je direktno vezan za Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Srpska radikalna stranka smatra da Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, koji je pre izvesnog vremena usvojen ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, nije dobar. Duboko se kosi sa pozitivnim drugim normama našeg pravnog sistema i zato ni ovaj član u ovom zakonu, koji kaže da se primenjuju sve odredbe Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, nije dobar i zato smo mi podneli ovaj amandman. Verovatno će ovaj saziv Narodne skupštine Republike Srbije da se završi, a neće se promeniti Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Mi smo uopšte i govorili o tome, ako postoji ustavna kategorija, a tiče se prava privatnosti, zašto ste vi uopšte pribegli tome, ovi žuti pre vas, pa onda i vi, da izmišljate, ali naravno to je onda kasnije usledila kao direktiva EU, nekakav novi zakon, kao nekakvo novo pravo, kada imate pravo o privatnosti. Ovde će biti problem kod tumačenja Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, kada je u pitanju video nadzor, jer u tom zakonu ta oblast nije dobro definisana, doći će do mnogobrojnih zloupotreba, a sa druge strane i još 40 raznoraznih posebnih slučajeva postoji po Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti koje se primenjuju u određenim situacijama. Naravno da ni to nije dobro. Tu se dakle, samo Ministarstvo pravde zaplelo i u loš prevod, a naravno i u Ustav Republike Srbije, nisu pogledali kako treba kada su uopšte dozvolili da takav zakon dođe kako predlog, a i usvojili ste ga pre šest meseci.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite, kolega Bogatinoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, informaciona bezbednost je aspekt bezbednosti koji se odnosi na bezbednosne rizike povezane sa upotrebom informaciono-komunikacionih tehnologija, uključujući bezbednost podataka, uređaja, informacionih sistema, mreža, organizacija i pojedinaca. Internet se često definiše kao mreža svih kompjuterskih mreža. Sajber prostor obuhvata elemente tehnologije i društva, pa predstavlja celovito kompleksno okruženje, koga čine mreža hardvera i softvera, podataka i sistema, infrastrukture i servisa poslovanja, kao i ljudi i njihovih komunikacija. Internet je sastavni deo svakodnevnice današnjeg društva, komunikacije poslovanja, trgovine, obrazovanja, kulture, zdravstva, diplomatija. Integracije interneta u sve segmente društva, čini da sajber prostor postaje ključna komponenta našeg realnog okruženja. Uprkos brojnim prednostima i velikom potencijalu, internet ostavlja veliki prostor i za zlonamerne aktivnosti, a neke od njih su poslednjih godina dovele i do velikih finansijskih gubitaka, pa čak i do uništavanja imovine i gubitaka života. Ključna uloga interneta u današnjem društvu povećava rizike po privredu, ljudske slobode i bezbednost od mogućih napada na internet infrastrukturu i time onesposobljava svih servisa sajber prostora, uključujući i finansijski sektor i kritičnu infrastrukturu poput električne mreže ili vodovoda, dok presretanje informacija i komunikacija i zloupotrebe privatnih i tajnih podataka. Razvoj novih tehnologija donosi nesumnjive koristi za društvo, ali i paralelno sa tehnološkim razvojem dolaze novi bezbedonosni izazovi. Prema navodima i strategiji informacione bezbednosti EU, visoko tehnološki kriminal je vrsta kriminala koja je u najvećem porastu, a milion ljudi svakodnevno bude žrtva napada. Hakerski napadi na informacione sisteme mogu bitno da ugroze poslovanje preduzeća, funkcionisanje državne infrastrukture i nacionalnu bezbednost, dok su pojedinci sve više izloženi riziku od prevara, ucena i zlostavljanja putem interneta. Informaciona bezbednost više ne može da se posmatra odvojeno od bezbednosti u realnom svetu. Šteta koja nastane kao rezultat sajber napada je vrlo stvarna, izaziva stvarne posledice i u fizičkom svetu. Ipak, zbog specifičnosti vezanih za tehnologiju vrste, počinioca i žrtve ovakvih napada, pitanje sajber bezbednosti zahteva posebnu brigu i svih koji se bave internetom. Državne institucije su atraktivna meta za sajber kriminalce zato što raspolažu velikom količinom osetljivih podataka, kako pojedincima, tako i u pitanjima lokalne i nacionalne bezbednosti. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Bogatinoviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta je bezbednost uopšte mogli bi da pitamo Aleksandra Obradovića, je li tako gospodine Martinoviću? Da pitamo Aleksandra Obradovića šta je izdajnik? Neka neko kaže da izdajnik nije onaj ko izda vojne tajne, tajno oružje jedne zemlje. Kako to drugačije nazvati? Neki od ovih nesrećnika za čije vreme on nije imao šta ni da izda, poput Šutanovca i ostalih koji su organizovano pretapali oružje Republike Srbije i Vojske Srbije, koji su umesto dobro naoružane vojske napravili dobro razoružanu vojsku, koji su umesto vojno, je li tako gospodine Martinoviću, umesto vojno neutralne države, napravili vojno neutralisanu državu. U njihovo vreme, u vreme tih žutih žohara i nesrećnika, gospodin Obradović nije ni mogao postati uzbunjivač, pod znacima navoda, po njihovim merilima, jer pre njega Šutanovac, Ponoš, Vuk potomak, Boris Tadić su sve izdali. Dakle, ne možete izdati izdajnike. Nije bilo vojne tajne koja kod njih nije bila javna, nije bilo javne nabavke koja nije bila tajna, znači, sve im je bilo obrnuto. Danas se oni koji su debelo razoružali i neutralisali vojsku, zalažu za navodnog uzbunjivača što po zakonu ne može biti Aleksandra Obradovića. Šta reći o informacionoj bezbednosti kada treninge USAID prođe sudija Majić, zajedno sa Vejvodom i Ješićem. Šta reći o tome kada se neka grupa sudija digne da osudi poslanike zbog navodne uvrede sudije Majić. Zar je uvreda pričati istinu? Da li jeste ili nije gospodine Martinoviću, gospodine Atlagiću, da li je istina da je sudija Majić oslobodio pedofila koji je obljubio devojčicu od 13 godina? Da li je to istina? Jeste. Tu sramnu presudu je doneo on i rekao, još napisao da je to uobičajeno ponašanje romske populacije. Da li je to moguće? Da sudija ne sudi po zakonu nego po običajnom ponašanju za koju ja kažem da ne postoji. U 21. veku, Romi su veoma obrazovani i svesni svojih postupaka. Dakle, da li je to ugrožavanje bezbednosti, svakako jeste, a u narednom obraćanju posebno ću govoriti o bezbednosti Srba i sramnoj presudi gospodina Majića, a odnosi se na ubistvo sa 10 Srba u Gnjilanu. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Gospodin Rističević je otvorio jednu veoma zanimljivu temu koja ima mnogo svojih dimenzija i bezbednosnu dimenziju, ali i ekonomsku dimenziju. Zašto to kažem? Da bi građani Srbije razumeli u potpunosti slučaj ovog lažnog uzbunjivača Aleksandra Obradovića, koji nije uzbunjivač zato što nije se obratio nijednom nadležnom državnom organu, nego je izašao u medije sa lažnim podacima da bi naškodio u krajnjoj liniji, ne samo fabrici „Krušik“ i našoj namenskoj industriji, nego i državi Srbiji, naravno po nalogu svojih političkih mentora, pre svega, Dragana Đilasa, koji je danas, znači, baš danas, gospodine Rističeviću, dakle, Dragan Đilas je danas poslao u Valjevo, Nebojšu Zelenovića, poslao je Zorana Lutovca i koliko sam dobio informacije sad sa terena, treba da im se pridruži i Sergej Trifunović. Oni su imali nameru da dođu ispred fabrike „Krušik“ u Valjevu, zato što su očekivali da će im se u tom protestu zbog navodnog kršenja ljudskih prava Aleksandra Obradovića, da će da im se pridruže radnici „Krušika“. To se nije desilo i onda su navrat, nanos, za danas u 17,00 časova u Valjevu zakazali miting na kome su glavni govornici, tako je bar najavljeno, Nebojša Zelenović, koji je u stvari i produžena ruka Dušana Petrovića. To je onaj Dušan Petrović o kome ste vi gospodine Rističeviću govorili, koji je pobio ko zna koliko hiljada krava, pa nam je zbog toga uništen stočni fond. Jedan od glavnih govornika je Zoran Lutovac i Sergej Trifunović. E, sad, pre nego što se osvrnemo na slučaj ovog lažnog uzbunjivača Aleksandra Obradovića, ono što bi građani Srbije trebali da znaju, a građani Valjeva to znaju. Meni je žao što trenutno u sali nije moj prijatelj i kolega, Mihajlo Jokić. Mihajlo Jokić je zajedno sa mnom, ako smem to tako da kažem, mi smo vodili jednu veliku borbu u Agenciji za privatizaciju da se poništi privatizacija koja je izvršena posle 2000. godine jednog dela fabrike „Krušik“ namenska industrija, a to je „Krušik akumulatori“. „Krušik akumulatori“ je bila jedna vrlo uspešna firma još u vreme SFRJ, ona je to nastavila da bude i tokom 90-ih godina. Samo jedan primer, koliko je ta fabrika bila uspešna i koliko je bila konkurentna na svetskom tržištu kada je u pitanju vojna, odnosno namenska industrija. „Krušik akumulatori“ Valjevo su između ostalog izvozili akumulatore za tenkove u Irak i to pre nego što je došlo do invazije na Kuvajt, 1990. godine i pre naravno, „Pustinjske oluje“. Šta se desilo posle 2000. godine? Fabriku „Krušik akumulatori“ Valjevo privatizovao je Zoran Čičak. Kolege koje su malo duže u politici u koje spadate i vi gospodine Rističeviću, a verujem i kolege iz SRS znaju o kome se radi. Zoran Čičak je čovek koji je doživeo jednu neverovatnu ideološku i političku transformaciju. Zoran Čičak je jedan od osnivača Saveza komunista pokreta za Jugoslaviju. Posle 2000. godine on je prestao navodno da bude komunista, prestao da bude jugonostalgičar, postao je biznismen, postao je kapitalista, što je još gore postao je NATO lobista. On danas piše po tviteru sve najgore o Aleksandru Vučiću, o SNS, o poslanicima SNS, Zoran Čičak je privatizovao fabriku „Krušik akumulatori“ Valjevo i od jedne perspektivne i uspešne fabrike koja je bila sastavni deo naše namenske industrije napravio bukvalno deponiju. Napravio jedno skladište otpada u kome ništa nije radilo. To je uradio zajedno sa nekim svojim slovenačkim partnerima. Zahvaljujući velikom naporu rukovodstva grada Valjeva, a tada je Mihajlo Jokić bio predsednik Skupštine grada Valjeva, mi smo uspeli da poništimo posle duge i teške borbe u Agenciji za privatizaciju pošto je bilo mnogo administrativnog otpora, mnogo prepreka, nije bilo političke volje da se poništi privatizacija te fabrike „Krušik akumulatori“ Valjevo. Došlo je ipak do poništavanja odluke o privatizaciji i Krušik akumulatori Valjevo, evo vi me ispravite gospodine Milićeviću, ako grešim, ta fabrika danas veoma uspešno posluje i daje veliki doprinos našoj namenskoj industriji, a posebno fabrici Krušik u Valjevu. Zašto sam ovo rekao? Pa, da građani Srbije razumeju da se na političkoj sceni ništa ne dešava slučajno. Dakle, očigledno da je cilj Dragana Đilasa, da je cilj tog tzv. Saveza za Srbiju da se ponovo uništi naša namenska industrija, a svi pokazatelji govore da „Krušik“ u Valjevu iz godine u godinu postiže sve bolje ekonomske rezultate i da je dobit iz godine u godinu sve veća. Pokušali su, skoro da su uspeli, ali nisu uspeli do kraja da nam unište vojsku za vreme dok su bili na vlasti i sad pokušavaju da unište našu namensku industriju. Onda su se dosetili da pronađu čoveka koji je radnik fabrike „Krušik“, da od njega u medijima poput N1 televizije, poput lista „Danas“ naprave nekog mučenika za slobodu govora, za slobodu misli, da naprave nekakvog lažnog uzbunjivača koji to u stvari nije, jer se radi o čoveku koji je prekršio više zakona, koji je počinio nekoliko krivičnih dela i koji je iz fabrike „Krušik“ zato što su mu ti podaci sticajem okolnosti bili dostupni iznosio u medije, dakle, on se nije obratio nadležnim organima nego je u medijima, gospodine Rističeviću iznosio podatke koji su nosili oznaku ili „državna tajna“ ili „strogo poverljivo“. U svakoj državi takav čovek bi bio pod hitno procesuiran i bio bi osuđen za nekoliko vrlo teških krivičnih dela kojima se narušava bezbednost države. Međutim, u Republici Srbiji, izgleda kod jednog dela političara koje predvodi Dragan Đilas, vlada jedna naopaka logika. Onaj ko radi protiv države je, zapravo, mučenik, on je borac za ljudska prava i slobode i zbog toga se već danima diže tolika prašina u medijima, a u stvari ovo je prava istina. Dakle, radi se o pokušaju da se uništi naša namenska industrija, da se stvari u „Krušiku“, ali ne samo u „Krušiku“, nego i u svim našim fabrikama koje pripadaju kompleksu namenske industrije vrate 10, 15, 20 godina unazad, i da mi kao država prestanemo da budemo zemlja koja proizvodi naoružanje i vojnu opremu i koja to naoružanje i tu vojnu opremu izvozi u inostranstvo. To je bio njihov cilj i dok su bili na vlasti. Upropastili su svaku fabriku koja je pripadala sistemu odbrane Republike Srbije i koja je ulazila u sistem namenske proizvodnje. Sad kada smo mi uspeli da podignemo, a i gospodin Zoran Đorđević može to da potvrdi kao ministar u Vladi Republike Srbije, kada smo uspeli da podignemo našu namensku industriju, kada je naša namenska industrija postala ponovo konkurentna na svetskom tržištu, a mnogo napora nam je trebalo da to postignemo, sada se Dragan Đilas, verovatno, po nečijem nalogu koji je došao spolja, uključio u akciju eventualnog ponovnog uništavanja naše namenske industrije. Onda su pronašli kao žrtveno jagnje tog čoveka koji se zove Aleksandar Obradović i od njega prave mučenika, od njega prave žrtvu, navodno diktatorskog režima Aleksandra Vučića, a u stvari radi se o pokušaju da se uništi naša namenska industrija. U to su se, naravno, uključili svi ovi Đilasovi poslušnici poput Zelenovića, poput Lutovca, poput Sergeja Trifunovića itd, koji svakoga dana obmanjuju građane Srbije, građane Valjeva, kako je Aleksandar Obradović uzbunjivač, kako se krši Zakon o uzbunjivanjima, kako Aleksandar Vučić i SNS ne dozvoljavaju slobodu mišljenja, slobodu govora, kako hapse nevine ljude itd, a u stvari, radi se o jednom vrlo opasnom pokušaju da se nanese vrlo ozbiljna šteta državi Srbiji, a kada je u pitanju fabrika „Krušik“ onda vam je potpuno jasno, građani Srbije to treba da znaju, ta šteta nije samo ekonomska, ta šteta je i bezbednosna. Ja se nadam da će nadležni državni organi, po svim ovim pitanjima, da reaguju, kao što smo svojevremeno reagovali po pitanju poništavanja privatizacije Fabrike „Krušik akumulatori“ Valjevo, tako isto se nadam da će nadležni državni organi da reaguju i povodom ovog isfabrikovanog i medijski spinovanog slučaja Aleksandra Obradovića, jer se ne radi ni o kakvom kršenju ljudskih prava, naprotiv, radi se o kršenju zakona i radi se o narušavanju vitalnih interesa građana Republike Srbije.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Gospodine Rističeviću, želite repliku na izlaganje gospodina Martinovića? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Martinoviću, ja pitam vas, sebe, ministra unutrašnjih poslova, da li je taj današnji skup u Valjevu, to javno okupljanje, u skladu sa Zakonom o javnom okupljanju prijavljen pre pet dana? (Aleksandar Martinović: Nije.) Ako nije, zašto izostaje reakcija države, jer danas su na vlasti oni koji su dobijali batine na legalno prijavljenom skupu, pa se desilo jedno ubistvo. Danas kad im niko ni jednu čvrgu nikada nije lupio, kad je jedino od policije batine dobio brat predsednika Republike i brat ministra finansija, danas ovi koji divljaju ulicama Beograda, a sada i ulicama drugih gradova žale se da im je ugrožena sloboda okupljanja i tobož neko je primenio silu na njima. Mogu da se složim da je ovaj izvršio kravocid Dušan Petrović, Dušan Silni kravocid. Sada ću vam reći zašto je taj kravocid bio tako silan. Godišnje 200.000 krava, koliko je poklano za vreme mandata Dušana Petrovića, a malo i Saše Dragina, a pomagao je i Milosavljević, godišnje proizvedu ili kako naši seljaci kažu daju milijardu litara mleka. Visokomlečne krave daju milijardu i 400 miliona litara mleka, ali, da uzmemo da su ovo nešto bile slabije, pa neka bude milijarda litara mleka. Znate li koliko vredi milijarda litara mleka godišnje? Vredi 300 miliona evra. Sa teljenjem i sa teladima na godišnjem nivou to je još 300 miliona evra. Taj Dušan Petrović svake godine zbog kravocida koji je učinio, on nas košta, taj njegov postupak nas košta 600 miliona evra. Zato mi izvozimo žitarice i biljnu proizvodnju u druge zemlje koje se bave stočarstvom, a odande uvozimo meso sumnjivog porekla, a Boga mi, i mlečne proizvode, ne baš one sveže, ali recimo, sireve u velikim količinama. Što se tiče gospodina Obradovića, gospodine Martinoviću, ja se slažem sa vama, ali ste trebali dodati i sledeće. Nije šteta samo ono što je on odao, već je šteta šta može strani faktor iz toga da izvuče kao zaključak, šta može da sabere. Iz njegovih informacija neko može da vidi vrstu proizvodnje u „Krušiku“, može da vidi bilans proizvodnje, može da vidi cene, može da vidi kupce, može da vidi sve ono što je država ljubomorno čuvala, sem njega, a verovatno i njegove majke koja odobrava takvu vrstu ponašanja, iako je bila direktor. Njegova odgovornost je tim veća. Što nije bio mašinbravar? Što nije bio bravar? Što nije bio običan radnik u „Krušiku“ koji radi u proizvodnji? Već je bio knjiški moljac, sin bivše direktorke, koji i te kako, zbog majke je morao znati o kakvim osetljivim informacijama se radi. Još nešto, gospodine Martinoviću, iz toga što je on odao, izneo podatke, ili izdao, što bi svi tako rekli, iz tih informacija se mogao izvesti i zaključak o pravcu razvoja naše namenske industrije u „Krušiku“. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da malo dopunim ono što je rekao gospodin Rističević. Ono što je radio Aleksandar Obradović je sledeće. To je čovek koji je punih pet godina iz „Krušika“ ili iznosio ili je fotografisao putem mobilnog telefona podatke i ugovore koji su nosili oznaku državna tajna i strogo poverljivo. Navodno je to radio zato što je bio revoltiran time što mu je majka smenjena sa nekog rukovodećeg položaja u „Krušiku“. Naravno, ja verujem da je on to radio po nečijem nalogu, kao što verujem da je to radio za novac, jer sumnjam da iko ovakve stvari može da radi samo zbog toga što je nezadovoljan činjenicom da mu majka nije na rukovodećem položaju u nekoj fabrici. Ono što je radio Aleksandar Obradović i što je država, na svu sreću, uspela da spreči, gospodine Rističeviću, nadam se da ćete se složiti sa mnom, mi smo o tome pričali, to je svojevremeno radio i Rodoljub Šabić pod lažnom firmom da primenjuje Zakon o dostupnosti informacija od javnog značaja. On je tražio od Ministarstva odbrane, od Vojnobezbednosne agencije, od Vojnoobaveštajne agencije podatke koji su nosili takođe oznaku „Državna tajna“ i „Strogo poverljivo“. On je tražio, između ostalog, da mu se dostavi raspored jedinica Vojske Srbije pre svega na onim položajima na Kosovu i Metohiji, prema Makedoniji, da mu se dostavi tačno o kojoj jedinici se radi, sa kakvim naoružanjem ta jedinica raspolaže, brojno stanje jedinice, komandni sastav itd. Evo i Zoran Đorđević kao nekadašnji ministar odbrane, to može da potvrdi. Kada mu nadležni državni organi te podatke nisu dostavili, jer nisu ni mogli, nisu ni po zakonu bili obavezni da mu dostave, i sami bi prekršili zakon da su to uradili, onda je Rodoljub Šabić pre Aleksandra Obradovića počeo da izigrava žrtvu diktatorskog režima Aleksandra Vučića. Evo, kaže, sad me napadaju, optužuju me da sam izdajnik, da sam državni neprijatelj itd. a ja u stvari samo tražim određene podatke koji se odnose na Vojsku Srbije, a obelodanjivanjem tih podataka nanela bi se ogromna i nenadoknadiva šteta po bezbednost Republike Srbije. Između ostalog, nanela bi se ogromna i nenadoknadiva šteta po bezbednost Srba koji žive na Kosovu i Metohiji. Naravno, samo naivan čovek, krajnje neupućen, može da poveruje, gospodine Rističeviću, da su pre nekoliko godina Rodoljub Šabić, a sada Aleksandar Obradović to radili iz neznanja. Vrlo dobro su oni znali šta rade i za koga rade, ali taj za koga rade sigurno nije država Srbija.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Gospodine Martinoviću, nisu oni to radili iz neznanja, na to ih je naterala muka. Amerikanci su ostali uskraćeni, a i neke druge sile koje nam žele dobro su ostali uskraćeni za podatke da ih dobiju direktno od komande. Više nisu mogli da ih dobijaju od Vuka Jeremića, od Borisa Tadića, od Šutanovca, od Ponoša. Dakle, više niko nije mogao da podatke stavi, recimo, na CD, na DVD, na USB i da ode na nosač aviona i da to preda direktno. Dakle, stara dobra praksa, dok ovi žuti žohari nisu pali, bila je da ministar i generali lepo slože te informacije, prevedu na engleski i odnesu, kako beše ono, u Ohajo i oni nosači aviona, kako su se već zvali i to gospodin Šutanovac je radio vrlo rado, gospodin Ponoš takođe. Samo da vas podsetim da je za njihovog mandata pretopljeno 700 oklopnjaka, da je jedan tenk prodavan za 5.000 dolara, a da je tih 5.000 dolara gospodin Kena mogao da popije za jedno veče. Znači, oni su mogli da prodaju tenk i da ga popiju isto to veče u kafićima u Smederevskoj Palanci. Takođe da vas obavestim da je nestalo mnogo topova, da su pretopljeni i da je „Železara“ u Smederevu za vreme dok su je držali Amerikanci radila sve dok nisu pretopili što se pretopiti dalo. Više nije moglo da se računa na komandni kadar, pa se prešlo na niže strukture, sa, kako naš narod kaže, konja na magarca, sa generala i ministra na radnika u „Krušiku“. Nije on to radio ni nesvesno, iz neznanja, već su ovi drugi bili u iznudici i verovatno su ga pritisnuli i on je to uradio želeći ne samo da zbog majke naškodi, već je želeo da pripomogne ovima koji su ostali bez tih informacija. Mislim da informacije koje je on izneo mogu da ukažu na pravac razvoja „Krušika“, što je veoma pogubno za našu zemlju, zato što naši protivnici, naši neprijatelji, pa i naša konkurencija u proizvodnji naoružanja može jasno da vidi količinima u dužem roku na način proizvodnje, strukturu proizvodnje, da oseti koji će biti pravci razvoja u narednom periodu i to je veoma štetno po našu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Rističeviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Evo još jedan prilog raspravi ovoj, politički vrlo aktuelnoj temi. Za vreme njihove vlasti, za vreme vlasti Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Borisa Tadića i ostalih ukinuta je, gospodine Rističeviću, to vi vrlo dobro znate, služba bezbednosti u Ministarstvu inostranih poslova i Ministarstvo inostranih poslova u vreme kada je Vuk Jeremić bio ministar inostranih poslova, a direktor tog ministarstva, odnosno zamenik ministra bio Borislav Borko Stefanović, i ukinto je, pazite, to nije u radila nijedna država u svetu, šifrovanje, odnosno ukinuta je kripto zaštita komunikacije Ministarstva inostranih poslova za svojim DKP u svetu. Drugim rečima, svako ko je hteo, a zna se ko je to hteo, mogao je bez ikakvih problema da čita telegrame koje je Ministarstvo inostranih poslova slalo našim ambasadama, odnosno konzulatima u svetu, odnosno telegrame koje su naše ambasade i konzulati upućivali ka Ministarstvu inostranih poslova. Eto tako su se oni brinuli o državi Srbiji i o interesima njenih građana. Zašto su oni, gospodine Rističeviću, još udarili na „Krušik“ u Valjevu? Za vreme njihove vlasti „Krušik“ je bio u stanju u kome sam ga maločas opisao. Dakle, fabrika koja je jednim delom bila privatizovana, koja praktično nije ni radila zato što su oni rekli – nama namenska industrija ne treba, nama vojska ne treba, mi sada imamo prijatelje, okruženi smo sa svih strana prijateljima, ne treba nam naoružanje i onda hajde da ukinemo i da razbijemo Vojsku, hajde da uništimo našu namensku industriju. Za vreme njihove vlasti namenska industrija je bila na izdisaju. E, sada, oni su udarili na namensku industriju u Valjevu, konkretno na fabriku „Krušik“ između ostalog zbog toga što je ta fabrika u 2017. godini ostvarila čist poslovni dobitak, dakle, ne gubitak kao za vreme njihove vlasti, nego čist poslovni dobitak od milijardu dinara, a u 2018. godini od pola milijarde dinara i za to vreme mi smo uspeli da zaposlimo preko 1.500 građana Valjeva i okolnih mesta u „Krušik“ u Valjevu, tako da fabrika „Krušik“ u Valjevu danas broji preko 3.300 zaposlenih. Naravno, Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Zelenović i njima slični kažu – sve su to članovi, sve su to aktivisti SNS. To nema nikakve veze sa istinom. To su građani koji žive u Valjevu, to su građani koji žive u okolnim mestima, a dobili su posao ne zato što su članovi ove ili one stranke nego zato što je država Srbija, predvođena Aleksandrom Vučićem, uspela da digne na noge našu namensku industriju. Sve ovo što rade, a vezano je za ovog Aleksandra Obradovića, lažnog uzbunjivača, je u stvari mučki udar na našu namensku industriju i na našu vojsku. To građani Srbije treba da znaju.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Očigledno je da je pitanje informacija i bezbednosti u 21. veku i te kako povezano i da su međusobno uslovljena. Naime, pogrešne, netačne i nepotpune informacije mogu da ugroze bezbednost ne samo pojedinaca. Mogu da ugroze bezbednost i države i naroda u celini, naročito ako takve informacije iznose ličnosti koje imaju jedan specifičan položaj u društvu i one posebno moraju biti obazrive kada je u pitanju iznošenje informacija i biti svesni posledica koje takvo iznošenje može da prouzrokuje u društvu. Ova moja priča tiče se svakako i ovog lažnog uzbunjivača, Aleksandra Obradovića, a pre svega jučerašnje izjave uvaženog srpskog vladike Grigorija. Naime, govoreći između ostalog i o Aleksandru Obradoviću, vladika Grigorije je komentarisao i rezultate izbora na Kosovu i Metohiji. Vladika Grigorije u tom svom komentaru izbora na Kosovu i Metohiji kaže sledeće – nisam slep, hvaliti se u 21. veku sa preko 90% glasova je najblaže rečeno glupost i sramota, tako ja razgovaram sa onima koji mi kaže da otvorim oči. Kod mene u Ljubinju jedan kada je drugom rekao na koji način ste došli do 96% glasova, dobio je odgovor – nismo dobili, kupili smo. E tu je kraj demokratije i to više nema veze sa bilo čime. Treba biti glup pa se hvaliti tim rezultatom. Reći bilo kome da je „glup“ je u najmanju ruku nešto što nije lepo, da ne kažem nešto teže, naročito ako tako nešto dolazi od jednog duhovnika. Takođe, samo nerazuman čovek može reći da je moguće ukrasti 96% glasova nekakvim kupovinama i nasiljem. Moguće je to možda u primeru Boška Obradovića. Setite se da je u ovaj uvaženi dom ušao nasiljem i kupovinom koje je bilo organizovano od strane nekih zapadnih ambasada uz pomoć njihovih poverenika u Beogradu kada je onaj prag za koji mu je falilo nekoliko promila, izborni prag, prevalio upravo uz kupovinu i nasilje. Ali reći da je 96% glasova kupovina je u najmanju ruku negiranje narodne volje i uvreda za ceo narod. Nije to samo uvreda, to može biti i opasno za celo društvo. Kaže uvaženi vladika da je to čuo, tu priču o kupovini, čuo od dva čoveka, u razgovoru dva čoveka u njegovom i našem Ljubinju. Pitao sam se samo šta je suština tih njegovih reči? Obrazložio je uvaženi kolega Martinović šta leži iza delovanja i šta je razlog delovanja Aleksandra Obradovića, a ovde neću da verujem da je razlog delovanja bilo šta drugo doli slaba ili nepotpuna ili nikakva informisanost vladike. O zloj nameri ili nečemu drugom neću ni da pomislim. Prosto se pitam šta li su ta dva čoveka u njegovom i našem Ljubinju još mogla da kažu vladiki? Da li su mu rekli da predsednik Aleksandar Vučić i država Srbija u tom istom Ljubinju desetinama hiljada evra finansira obnovu doma zdravlja? Jesu li mu rekli da u selu Bajevci, nadomak Ljubinja, finansira vodovod u iznosu od 300.000 evra? Jesu li mu ta dva čoveka rekla da država Srbija i njen predsednik finansira i put Foča-Gacko u iznosu od 2,5 miliona evra? Da li su mu ta dva čoveka rekla i da finansira Dom kulture u Nevesinju u iznosu od 150.000 evra? Da li su mu ta dva čoveka rekla da upravo sada država Srbija i njen predsednik finansira izgradnju sabornog hrama u Mostaru, najvećeg hrama u eparhiji, u kojoj je on donedavno stolovao? Da li su mu rekli da je otvorio konzulat, da je predsednik države otvorio konzulat u Trebinju u nameri da se približi što više našim građanima sa one strane Drine? Ali se pitam da li su mu ta dva čoveka rekla da su u vreme vlasti njegovih prijatelja, onih na čije proteste danas poziva, bili proglašavani agresorima na svojoj zemlji? Da li su mu rekli da su ih u njihovo vreme progonili kao divlje zveri i zatvarali u kazamatima širom sveta? Da li su mu rekli da su osećali poniženost i da su se stideli sopstvene zemlje? Ako nisu, ja evo, poručujem vladiki da ode i da ih još jednom priupita, ali da priupita onih 96% ljudi u Trebinju, u Ljubinju i da od njih dobije informaciju, da mu kažu šta je to istina, kako bi sledeći put sa potpunom informacijom izašao u javnost i možda ne namerom ugrozio bezbednost. Što se tiče same konstatacije da je duhovnik kaže da svakog jutra opsesivno izađe pred ogledalo i kaže: „Vučiću ko si ti?“, svako jutro ću pred ogledalom reći da se ne slažem sa tobom. To neka ostane pitanje za njega. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam gospodine Milićeviću. Uvaženi ministre Đorđeviću sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, evo otvorene su neke teme. Ja bih želela da dam doprinos. Svakako ću se držati i okvira Predloga zakona o kome govorimo u pojedinostima. Mi govorimo o informacionoj bezbednosti kao skupu mera koje omogućavaju da podaci budu zaštićeni od neovlašćenog pristupa, kao i da se zabrani neovlašćeno raspolaganje tim informacijama, tim podacima. Govorimo o tajnosti, kao svojstvu koje znači da taj podatak nije dostupan neovlašćenim licima. Integritet znači očuvanje kompletnosti podataka, a raspoloživost znači da je podatak dostupan na zahtev ovlašćenih lica onda kada im je potreban. Dakle, da li je lažni uzbunjivač iz „Krušika“ povredio i ove zakonske odredbe koje regulišu informacionu bezbednost? Mene ni malo ne čudi to što je uvaženi kolega Martinović rekao da će biti miting u Valjevu ako samo vidimo ko će tamo biti govornici, Zelenović, Sergej Trifunović, Lutovac. Oni su destruktivni ljudi koji šire mržnju prema svojim političkim neistomišljenicima, prema Srbiji, prema građanima Srbije, prema institucijama u Srbiji. U stanju su da zloupotrebljavaju sve da bi rušili Aleksandra Vučića jer znaju da na izborima za to nemaju mogućnost. Apsolutno me ne čudi što će održati, što će govoriti na mitingu u Valjevu jer oni idu po Srbiji da rade protiv te iste Srbije. Upravo je i Zelenović i pred institucijama Saveta Evrope takođe govorio protiv Srbije, protiv naše države, da bi glumio veliku žrtvu. Ja ne mogu da shvatim da neko može da toliko mrzi svoju zemlju da tajne podatke predaje strancima, ali kolega Martinović i kolega Rističević svakako imaju više informacija od mene. Ja ih pozivam da zaista te informacije iznosimo ovde u parlamentu, kako bi građani videli koliko oni o njima ne bi brinuli, koliko ne bi brinuli ni o njihovoj bezbednosti ni o bezbednosti naše zemlje. Postavlja se pitanje, zašto se digla panika kada se o tome govori ovde u parlamentu, zašto sada odjednom mi hoćemo da građani znaju istinu? Čim se to desi, mi budemo deo utiska nedelje. Nisam mislila da o tome govorim, ali neke moje kolege su to danas već pokrenule, a jedno moje izlaganje je bilo sinoć u toj emisiji. Ja postavljam pitanje, zašto je normalno da sudija Apelacionog suda gostuje u političkim emisijama i da se bavi dnevnom politikom? Zašto je normalno da ljudi koji su uhapšeni pod određenim optužbama da se sada pretvaraju u političke zatvorenike ove vlasti? Zašto je normalno da Jovo Bakić kao sociolog kaže u jednoj emisiji za narodne poslanike da su svinje, a narodni poslanici o tome ne mogu da govore u parlamentu i to onda nije normalno. Dakle, reč je o tome da žele da kao jedini obrazac ponašanja nametnu napade, nametnu mržnju prema svim političkim neistomišljenicima i čim neko pita ili neko nešto kritikuje, odmah ga treba ućutkati. Dame i gospodo, poslanici SNS neće da ćute. Mi ćemo uvek građanima reći na koji način ih iz te lažne opozicije obmanjuju, a nećemo da ćutimo ni o rezultatima našeg predsednika i Vlade Srbije, jer to je ono što njih boli. Oni takve rezultate nisu nikada imali i nisu sposobni da ikada imaju takve rezultate. Neka pričaju šta hoće. Mi smo ovde u parlamentu, mi radimo, oni su na ulici. Naša Vlada vodi Srbiju napred, dok su oni i dalje na ulici. Mi imamo rezultate za ponos. Kakve oni rezultate imaju da predstave? Šta oni mogu da kažu? Koliko su auto-puteva uradili? Koliko škola? Koliko bolnica? Koliko su fabrika otvorili, novih radnih mesta? Kakve investicije su oni doveli u Srbiju? Kakav politički program, ako ništa drugo, oni danas nude građanima Srbije? Još jedna stvar koja se jutros desila, kad smo već kod vandalizma, kod ovog mitinga u Valjevu za koji nisam sigurna ni kako će se završiti, da li će maltretirati neke ljude, da li će tamo farbati zgradu u njihove omiljene boje, jutros su pristalice organizacije "Jedan od pet miliona" oblepile zgradu Fakulteta organizacionih nauka nalepnicama i na taj način šta su uradili? Ponovo su uradili da je to jedina stvar koju oni znaju i na taj način su izvršili pritisak na naučno-nastavno veće koje je trebalo da raspravlja o doktoratu ministra Siniše Malog. Dakle, pritisak, uticaj na institucije, za to se zalažu a ne zalažu se za demokratiju. To rade njihovi mladi ljudi. Mladi ljudi koji su u SNS, mogli smo juče da vidimo na obeležavanju godišnjice SNS, su polaznici akademije na kojoj će, između ostalog, učiti i o postulatima demokratije, ali učiti i to kako da poštuju Srbiju, njene građane i njene institucije. I ja sam ponosna na odnos Aleksandra Vučića prema mladim ljudima koji su članovi SNS. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin Milorad Mirčić ima reč, po amandmanu. Izvolite.
Nemamo mi ništa protiv da se priča u parlamentu o svim aktuelnim temama, ono što zanima javnost, ali ovde se radi o konkretnom Predlogu izmena i dopuna Zakona o informacionoj bezbednosti. Ovde se radi o nečemu što je veoma važno, ne samo da zaštiti nešto što je od posebnog značaja, nego da zaštiti one koji su najugroženiji, nažalost, u poslednje vreme, a to su najmlađi, to su deca. Teško je tvrditi ili garantovati da će bezbednost ili zaštita biti stopostotna. Vi to dobro znate. Oni koji su čuli i oni koji nisu, posle "Vikiliksa" nema ni jedna tajna u Srbiji a da nije dostupna javnosti. Kasnije ili ranije, uvek će ona biti dostupna. Ono o čemu mi razgovaramo sad trenutno to je uzajamno tzv. nameštanje replika jedni drugima, unutar jednog koalicionog saveza nameštaju replike. Ima jedna priča veoma poučna, a to je priča o carevom odelu. Bez obzira koliko je oblačenje cara bila tajna i nedostupna, ona je jednog dana isplivala na površinu, na videlo, i o njoj su počeli svi da pričaju. Ovde ne treba, po nama, srpskim radikalima, da se zamajavamo ili da gubimo, bolje rečeno, vreme sa pojedincima. Sve će to vremenom da se potvrdi ili demantuje, u zavisnosti ko je i kakvu ulogu imao u određenom periodu. Ja vas samo podsećam, 2000. godine, na tvrdnju nas, srpskih radikala, da su ovi kriminalci došli u petooktobarsku revoluciju zahvaljujući dolarima iz inostranstva. Ne samo da su nas osuđivali tadašnji kriminalci koji su bili u većini, nego, bogami, i jedan dobar deo javnosti. Jedan dobar deo javnosti je imao veliku rezervu prema srpskim radikalima. Pokazalo se kasnije, a i sad isplivavaju sve te činjenice vezane za tadašnju vlast, tako da i za ovu vlast neće isplivati sad, nego kad odete sa vlasti, kada budete u opoziciji, kako ko, onda će početi te istine da isplivavaju. Tako da to nameštanje, recimo, o tome najbolje zna Aleksandar Šešelj, kako se to radi kada je u pitanju informacija i dezinformacija. Možete vi sad da branite ili da optužujete bilo koga, mi možemo da verujemo, a i ne moramo da verujemo u to, ali ovde se ulaže mnogo sredstava, kako predlagač kaže, mnogo novca se ulaže da bi se napravili sistemi da se zaštiti ono što je od posebne važnosti, a ne da se zaštite informacije koje će iz Namenske industrije, gospodo, zar vam nije jasno da te informacije imaju stranci, oni raspolažu, obaveštajne strane službe i te kako zainteresovane za Namensku industriju, one znaju ko šta radi. Ne možete to da sprečite. Nema to veze sa uzbunjivačem. To nema nikakve veze ni sa Obradovićem, nego su stranci izvukli. Najverovatnije hoće da menjaju aktuelnu vlast u Srbiji. Ko ih zna šta sve rade i šta nameravaju?
Hvala, gospodine Mirčiću. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče, svakako da je informaciona bezbednost deo ukupnog sistema bezbednosti u celini, kao jednog od glavnih stubova naše zemlje. Kad smo već kod ove trojice o kojima je gospodin Martinović i gospodin Rističević govorio danas, a i prethodnici iz jedne opozicione stranke, tačno je da oni imaju kontinuitet. Dame i gospodo, poštovani građani, tačno je da oni imaju kontinuitet. Oni imaju kontinuitet od 5. oktobra. Dozvolite da kažem da nije slučajno, kao što su rekle uvažene kolege Martinović i Rističević, što se Dragan Đilas našao, zvani "điki mafija", danas u Krušiku ili Sergej Trifunović, u narodu znani kao "Sergej pišoje" ili Zoran Lutovac, u narodu zvani "zalutovac", jer je on zalutao u politiku. To mu i njegove kolege i građani Republike Srbije kažu. Dozvolite da kažem taj kontinuitet samo u dve rečenice. Vi znate, nekoliko puta sam ja ovde lično iznosio, a i gospodin Martinović i Rističević, da je Dragan Đilas, u narodu znani kao "điki mafija", 13. 08. 2009. godine, pazite, 2009. godine, izjavio, citiram: "Ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova", završen citat, u američkoj ambasadi. To je taj kontinuitet. Dozvolite dalje. Isti taj Dragan Đilas pre 4. 07. 2008. godine posetio je SAD, vratio se ovde, okupio grupu huligana 4. 07. 2018. godine u čačanskoj kafani "Moravski alasi", odmah prilikom povratka iz SAD, zajedno sa Boškom Obradovićem, Vukom Jeremićem, Dušanom Petrovićem, onim nesretnim Zelenovićem, koji tuži našu zemlju svaka tri dana u Evropi, Jankom Veselinovićem, zvani "stanokradica", itd, koji su napravili plan za rušenje predsednika države na temu Kosovo. Gle čuda, ovi koji su izdali Kosovo, umesto da se zalažu da vrate Kosovo tamo odakle su ga oterali, oni su pokazali ko su. Kad smo već kod toga, taj Sergej Trifunović, zvani "pišoje", inače novi nadimak sad ima, koji je poznat u narodu i među kolegama svojim, jedan gram za odmah, dva grama za poneti, e, taj Sergej Trifunović je 31. 01. 2019. godine rekao, pored ostalog, citiram: "Kosovo je izgubljeno. Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima". Pa, šta vas čudi, dame i gospodo, da on danas ide u Krušik tamo? Poštovani građani Srbije, uništili su oni, kako je rekao gospodin Martinović, Namensku industriju ranije, žele to i sada i nalaze svoje špijune. Tačno je da se sve zna, ali ipak je čovek ključni faktor. Zato su uhvatili ovog nesretnog Aleksandra Obradovića. Ovaj Zelenović, pa to je neviđeno čudo. Taj svakih tri dana ide, tužaka državu Srbiju u inostranstvu. Ja se čudim šta radi naše tužilaštvo. Ima član zakona od 305. do 321, neka rade po njemu, neka ispituju. Nije on jedini. Ja nemam vremena da ih sada nabrajam koji su to sve bili. Nije ovo samo njih dvojica, izdajničke bitange naše zemlje, tu je profesor dr Rade Veljanovski. Znate li šta je taj rekao 21. 04. 2018. godine? Citiram: "Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i obezbedi mu stolicu u UN". Završen citat. To je taj profesor jajara među kolegama zvani, jer je radio čudesa oko doktorata. Vi koji pratite, vrlo dobro znate o kome se radi. Šta reći o drugima? Boris Tadić je isto to radio, isto se svrstao među izdajničke bitange. Tri puta je ponovio da će se odreći Kosova, da vam ponovo ne govorim datume. Dakle, nije ovo nastalo danas, ovo traje od 5. oktobra. Možda nije zgodno da kažem, ali zaista je tužilaštvo trebalo da uzme u svoje ruke davno, davno, bre. Njihova je vlada sva izdajnička bila. Nije samo Perišić izdavao dokumente, pa čitava Vlada je takva bila, bivša, bivšeg DOS i bivše DS. Dakle, ovo nije za potceniti. Dozvolite ipak da kažem, nisu samo oni, pa šta ovaj akademik nesretni radi, ovaj što je oteran sa Saobraćajnog fakulteta? On je oteran zbog nerada i neodgovornosti u vremenu kada je naša otadžbina bila bombardovana. Gde je pobegao? U SAD. Koliko je boravio? Dve godine. Šta je radio tamo neka naše službe ispituju i vratio se nazad i zaposlio dve ćerke na državne univerzitete i nama govori da smo mi primitivci ovde. Primitivci smo zato što radimo svoj posao, što nismo terani iz firmi u kojima smo radili, jer smo bili vredni i odgovorni ljudi. Poštovani građani, ne dozvolite da vas zavaravaju, neradnici, hohštapleri, lezijedovići, džabalebaroši, secikese i luftiguzi. Hvala.
Hvala, prof. Atlagiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Despotović. Izvolite, kolega Despotoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o informacionoj bezbednosti SRS je podnela amandman na član 2. koji se menja i glasi: „Posle člana 3. dodaje se član 3a koji glasi: Obrada podataka o ličnosti, član 3a, u slučaju obrade podataka o ličnosti a tokom vršenja nadležnosti i ispunjenja obaveza iz ovog zakona postupa se u skladu sa propisima koji uređuju zaštitu podataka o ličnosti.“ Uz obrazloženje da se amandmanom bolje i preciznije definiše predlog ovog zakona. Oblast informacione bezbednosti je do sada bila regulisana Zakonom o informacionoj bezbednosti još iz 2016. i 2017. godine. Predloženim izmenama i dopunama reaguje se po prijavljenim ili na drugi način otkrivenim incidentima, kojih u ovoj oblasti danas ima sve više i više. Zakon o informacionoj bezbednosti ilustruje način i pristup zakonodavnom radu. On je jedan od retkih, ako ne i jedini koji je donet pre evropskih direktiva u ovoj oblasti, ali to je jedan neophodan zakon izuzetan po tome što će se tek u ogromnom sajber prostoru odigravati bitka između države i incidentnih pojedinaca, poslovnih grupa i kompanija. Ovi pojedinci, koje danas nazivaju hakerima, zarađuju ogromne sume novca, a delokrug njihovog rada je veoma veliki, dok su najugroženija vrsta danas deca na internetu, jer mladi ljudi željni izazova sve više vremena provode na društvenim mrežama. U našem MUP postoje posebno obučeni stručni ljudi za tzv. sajber kriminal, koji nije samo naša privilegija nego je to širi svetski problem savremenog doba. Hvala.
Hvala, gospodine Despotoviću. Reč ima Žarko Bogatinović, po amandmanu. Izvolite, gospodine Bogatinoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, upotreba informaciono-komunikacionih tehnologija IKT od strane države, privrede i građana je sve više u porastu i sve više poslova i aktivnosti se zasniva na njihovom korišćenju. Državni organi se u velikoj meri se oslanjaju na informacione sisteme, koji omogućavaju lakše i efikasnije obavljanje poslova iz njihovih nadležnosti. Kad je u pitanju opštenje organa i stranaka, treba istaći da se elektronska uprava razvija, da je broj elektronskih usluga organa javne vlasti u porastu, čime se građanima omogućuje olakšano pribavljanje različitih dokumenata koji su im potrebni. U lokalnoj samoupravi grada Leskovca možemo se pohvaliti brojnim uslugama e-uprave. Uveli smo sistem za lajv striming, prenos skupštinskih sednica, kao i sednica gradskog veća. Sednice se prenose u celosti, bez cenzure, na zvaničnom sajtu grada, a takođe se audi-video signal direktno ustupa i svim zainteresovanim medijskim kućama. Na taj način smo omogućili transparentniji način praćenja rada lokalne samouprave. Kompletan informacioni sistem koji smo sami implementirali, a prenos uživo se obavlja putem besplatnih lajv strim servera i na taj način se čini velika ušteda. Takođe, u lokalnoj samoupravi grada Leskovca izgradili smo potpuno novu veb prezentaciju grada. Pored bogatog sadržaja, ovaj sajt je dobio nove elektronske servise, kao što su virtuelni matičar, javne nabavke, pitajte gradonačelnika, vodič za investitore. Ovaj sajt je dobio visoke ocene od strane nevladinih organizacija. Sajt smo potpuno besplatno razvili, čime smo ostvarili veliku uštedu u budžetu. U lokalnoj samoupravi grada Leskovca uveli smo elektronski registar administrativnih postupaka koji pruža mogućnost da na brz i pregledan način građani dođu do informacija o načinu podnošenja zahteva za ostvarivanje svojih prava koja su u nadležnosti lokalne samouprave. Na jednom mestu građani mogu doći do informacija kako, uz koja dokumenta, u kom roku i uz koje troškove mogu dobiti potrebnu dozvolu, odobrenje rešenja, izvod i ostala akta koja izdaje naša lokalna samouprava. Takođe, iz registra se može preuzeti obrazac koji se treba potpuno popuniti kako bi se započeo željeni postupak. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Bogatinoviću. Uvek mi je drago da čujem koliko Leskovac napreduje. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dubravko Bojić. Izvolite, prof. Bojiću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u fokusu ovog predloga zakona je definisanje incidenata koji u značajnoj meri ugrožavaju informacionu bezbednost za čiju efikasnost treba da postoji bolja povezanost svih relevantnih faktora iz ove oblasti, a najveća podrška je u stručnom kadru tj. osoblju. Nemam uvid u stanje kadrova u ovoj oblasti, ali potenciram na neophodnost stvaranja adekvatnog kadra, što je uz dobru infrastrukturu uslov za efikasan rad sistema. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o informacionoj bezbednosti odnosi se na zakon koji je, u svakom slučaju, jedinstven i na neki način u sferi elementarne fenomenologije. Naime, zakon sa ovom tematikom donet je u januaru 2016. godine. Evropska direktiva u julu 2016. godine. Znači, sedam meseci posle našeg zakona, a vi ste u obrazloženju naveli da je zakon u velikoj meri usklađen sa evropskom direktivom. Bolje da ste rekli da smo mi našim zakonom predvideli određena rešenja koja su kasnije ugrađena u evropsku direktivu, a ne da smo mi usaglasili naš zakon sa njihovom direktivom, što znači da se kosi ovaj vaš predlog sa zdravom logikom. Trebalo bi, a to je valjda i logično, da dete liči na roditelja, a ne obrnuto. Rizici narušavanja bezbednosti informaciono-komunikacionog sistema su veliki. Prisutne su zloupotrebe informaciono-komunikacionih tehnologija. Narušena je informaciona bezbednost građana, a što je najgore ugrožena su deca na internetu. Takođe, prisutan je trend porasta visokotehnološkog kriminala. Sve stara priča, sve što su ljudi stvorili i unapredili, drugi ljudi su izigrali radi svojih interesa ili strasti.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima gospodin Mirčić. Izvolite.
Ovo ide u onaj procena prihvaćenih koji se znatno povećanja sa 0,03 na 0,035, tako da je to dosta doprinos i širina shvatanja i razumevanja od strane izvršne vlasti, ali da uozbiljimo stvari. Ovde se radi o nečemu što je prvi korak, a to je da se napravi jedna selekcija šta to treba da bude zaštićeno u pogledu ovog zakona, za šta informacija i ko treba da bude uključen, pogotovu oni operativci koji su imenom i prezimenom uključeni u ovaj posao, a moraju da budu jasno imenom, prezimenom sa svim svojim podacima evidentirani. Do sada je bilo i institucija i ustanova koje ne spadaju ili koje ne bi trebalo po kriterijumima da spadaju u ovu kategoriju zaštite, informacije zaštite. Međutim, sada se to radi tako što se čak u jednom delu uključuje i centralna banka, što je dobro, veoma, veoma dobro, jer taj sajber, taj terorizam odnosi se na upade finansijske sisteme. Kao što sam i rekao, ne treba idealizovati. Teško je očekivati da će sve biti velikim stepenom verovatnoće zaštićeno, ali ovo je, na neki način, organizacija koja bi trebala da doprinese bar da se zna ko šta radi. Tako da SRS ne znam kako da izrazi svoju zahvalnost na ovu uviđajnost izvršne vlasti, koja je prihvatila deo amandmana SRS.
Hvala gospodine Mirčiću. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite gospodine Periću.
Da naša Vlada nije bila toliko brzopleta i kako se nama javlja, da su malo sačekali, jer sledi direktiva EU 20/12, negde u januaru sledeće godine, onda bi mogli doneti izmene i dopune ovog zakona, tako da se to uklopi da ne bi imali situaciju, kao što smo imali 2016. godine. Ovo je bilo malo da se našalimo, ali ima tu dosta i ozbiljnih stvari. Informaciona bezbednost za svaku državu je veoma ozbiljna stvar. Za nas, srpske radikale, takođe i mi nismo opterećeni teorijom zavere, ali potpuno sigurni da evropski prostor traži bezbedonosnu zaštitu i pokušavaju preko domaćih propisa u Srbiji da obezbede i sebe. Konkretno i ovaj član 7. koji govori koga je sve dužna da obavesti služba koja prati određene podatke, pa između ostalog i Narodnu banku Srbije. Zbog čega Narodnu banku Srbije? Zbog vrlo ozbiljne namere da se zaštiti pranje novca, odnosno da se spreči pranje novca, kojim bi bio finansiran terorizam. Gospodine ministre, vi ste bili ministar vojni i znate koga ste sve zatekli prilikom preuzimanja tog ministarstva u tom ministarstvu. Potpuno sam siguran da danas situacija nije možda kao što je tad, ali smo sigurni da i danas postoji, ne samo u tom ministarstvu, a tu je veoma velika opasnost ako je tako, postoje ljudi koji su bez morala, bez bilo čega što je patriotsko i njima novac koji primaju za nešto što treba da urade uopšte nije ni strano ni nepoznato. Mi smo zbog toga podnoseći ovaj amandman želeli da se dodatno obezbedimo i kažemo kada se sazna za određene incidente da postoji obaveza, ali pazite obaveza, da se obavesti BIA. U onome što je Vlada predložila, stoji da može da se obavesti odnosno treba da se obavesti. Hteli smo jedan stepen obaveznosti da uvedemo kroz ovaj amandman. Mislim da je to potpuno normalno, a vi kažete da se ovaj amandman ne prihvata, kao što se ne prihvata ni amandman pod rednim brojem 2. ovog predloga koji je Vlada podnela, zato što ne doprinosi boljem rešenju. Mi upravo smatramo da doprinosi boljem rešenju i želimo da to tako bude, jer naša zemlja ima sigurno veliki pritisak spolja. Potrebno je što više ugroziti bezbednost naše države, tim pre što imamo mnogo nerešenih problema i koja se svakodnevno otvaraju, ne samo na KiM, nego i na drugim rubnim područjima. Zbog toga ovaj amandman koji smo predložili, trebalo je prihvatiti. Hvala vam.
Hvala, gospodine Periću. Reč ima ministar, gospodin Zoran Đorđević. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Moram da reagujem. Moram da vam kažem da kada je u pitanju Ministarstvo odbrane i Vojske Srbije danas tamo rade samo časni i pošteni ljudi. Međutim, kao što znate i vi ste danas ovde vodili raspravu o tome, ja ću malo da izađem iz ove teme, ali moram da kažem da stvarno kao ministar odbrane, koji je bio u svom periodu, dok sam bio u mandatu, susretao sam se sa svakakvim zahtevima koji su dolazili ka ministarstvu. Vi jeste ovde danas pomenuli Rodoljuba Šabića, ali ne samo njega. Od njega sam dobijao mnogo zahteva koji su bili potpuno suludi, do toga da je i gospođa Nataša Kandić je tražila koje kakve zahteve kada je u pitanju KiM i naše jedinice. Zatim, nije slučajno da neka fizička lica, koja pretpostavljam danas su na čelu nekih kolona koje imaju proteste i koji protestvuju zbog razno raznih gluposti jesu oni koji su pisali tada Ministarstvu odbrane i tražili neke sulude zahteve – od toga da im kažemo imena ljudi sa adresama koji su bili na KiM do toga da se recimo kaže koliko Srbija ima aviona, koliko ima pilota, koliko ima naleta, koliko su obučeni, koliko imamo goriva i koliko imamo municije i naoružanja. U takvoj situaciji dođete da razmišljate o tome da neko ko se nalazi na drugoj strani i kada obrazložite to i kažete da vi to ne možete da date, da dobijete naredbodavno sa druge strane da se vaš zahtev odbija i da vi to morate da date i onda stanete između dve stvari –da izdate svoju državu ili da platite kaznu. Ja sam bio više za to da platim kaznu i naravno da ne izdam svoju državu. Ovde ste pričali o odavanju tajni u jednom preduzeću namenske industrije Srbije. Mislim da moramo kao država da se izborimo protiv toga i na kraju mora neko da odgovara. Dokle god se neko ne dozove pameti i odgovara za izdaju svoje zemlje, za to da dostavlja podatke stranim obaveštajnim službama i stranim građanima do tada će uvek takve stvari da nam se dešavaju jer ako nema kažnjavanja onda je to poruka da može da se radi svašta. Mislim da smo sada zreli kao društvo. S obzirom da je naša namenska industrija, ali i naše Ministarstvo odbrane i policija se dovoljno naoružavaju, da moramo da vodimo računa ne samo o naoružavanju i bezbednosti u toj sferi, već o bezbednosti kada su u pitanju informacije i da prvi slučajevi koji se dese, a već se jedan desio, da moramo da istrajemo na tome da mora da bude kažnjen u skladu sa zakonom i da jednom za svagda i Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije i policiji i BIA skinemo sa dnevnog reda taj teret suludih zahteva o tome da se čeka i da se vidi kad će i ko na rukovodećim mestima da popusti i da nešto što je izdaja zemlje, što je odavanje tajne da prođe i da negde se da u javnost. Mislim da bi oni jedva dočekali takvu neku stvar pa da onda stave na stub srama upravo onog ko rukovodi ministarstvom ili BIA. Mislim da je dobro da ste pomenulo to danas, da je počela da se vodi rasprava, a ja kao bivši ministar odbrane apelujem na sve one koji se sada brinu o bezbednosti da insistiraju na tome da tamo gde postoji kršenje i odavanje tajne da taj odgovara. Hvala.
Hvala gospodine ministre. Pravo na komentar, odnosno repliku ima Sreto Perić. Izvolite.
Gospodine ministre, hvala vam što ste se uključili i jedan deo navoda koje smo mi izneli prosto potvrdili. Moram da kažem da smo mi saglasni sa vama kada je u pitanju Ministarstvo odbrane da tamo sedi najveći broj ili izuzetno veliki broj časnih i čestitih ljudi, najbolji možda što ovo društvo ima i može da ih rasporedi na ta mesta. To uopšte nije sporno. Pokazali ste ko je vršio sve uticaj pa i na vas ili tražio zahtev ili vam uspostavljao određen fakturu da je vi platite kroz neka činjenja koja vi niste hteli, pa mogu slobodno da kažem da niste ni smeli da uradite kao čovek koji se nalazi na tom mestu. Čvrsto verujem da i sada kada vi više niste tamo postoji takođe veliki broj ljudi koji su spremni da za svoju otadžbinu daju ono što je najsvetije, a to je njihov život, ali ima mnogo nevladinih organizacija, ima mnogo pojedinaca koji nemaju morala, ni časti, ni obraza, novac im je sve, i oni su spremni to da urade i vi mene sad da ubeđujete da ne može da se nađe možda tamo neki pojedinac… Pa i pre vas su bili neki generali, primopredaja materijala na Ibarskoj magistrali kod „Šarića“ i ko zna kuda sve ne. Verovatno postoji i danas takva mogućnost. Mi pružamo maksimalnu podršku svakom onom ko je spreman da sprovede prvo sve zakonske propise koji omogućavaju odlučnu borbu protiv takvih sa jedne strane, a sa druge strane i vrlo ozbiljno ulaganje naoružanja koje se odnosi na opremanje vojnih jedinica, policijskih i svih drugih specijalnih jedinica. Mi to apsolutno podržavamo ne da bi išli da osvajamo neke teritorije. Ako da bog da ne bude to trebalo nikad ni da se upotrebi, ali da budemo spremni upravo protiv ovih kojima Srbija nije na prvom mestu, a nama, kao što pretpostavljam i velikom broju kolega koji podržavaju ovu Vladu, sigurno jeste. Zato smo protiv toga i treba izdvojiti određena sredstva i sve ovo i košta, naravno. Treba vršiti i vrlo često analize i vrlo ozbiljne provere. Svako može da dođe u situaciju pod velikim novcem da popusti.
Hvala, gospodine Periću. Po amandmanu se javio gospodin Žarko Bogatinović. Izvolite gospodine Bogatinoviću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, u kontekstu Zakona o informacionoj bezbednosti ja bih želeo da podvučem da je lokalna samouprava grada Leskovca uvela i elektronski servis za prijavu komunalnih problema „Sistem 48“. Uz ovaj servis građani mogu da prijave komunalni problem putem veb portala ili mobilne aplikacije. Obaveza nadležnih komunalnih preduzeća je da u najkraćem roku reše problem. Povratne informacije o statusu poslatog zahteva mogu da se prate na stranici veb portala. Softver smo takođe sami razvili i na taj način ostvarili uštedu. Takođe, u Leskovcu smo uveli elektronski servis e-dijaspora koji omogućava našim ljudima u dijaspori da do potrebnih dokumenata dođu na mnogo lakši, efikasniji i brži način. Nije namenjen samo Leskovčanima, već građanima 107 opština na teritoriji Srbije, koji se nalaze u inostranstvu. Ovaj servis smo sami razvili. Prilikom resetifikacije grada, zahvaljujući ovim sistemima, poddirektorijum koji se odnosi na informacione sisteme je ispunjen sa 100%. Da su ovi informacioni sistemi učinili rad lokalne samouprave transparentnijom, pored potvrde koje stižu od strane građana, svedoči i istraživanje nevladine organizacije „Transparentnost Srbije“. Ova nevladina organizacija u svom istraživanju indeks transparentnosti lokalne samouprave Leskovac svrstala je na sedmo mesto od preko 145 lokalnih samouprava. Takođe, ponosni smo na projekat e-parlament, koji smo ostvarili uz pomoć UNDP-a i švajcarske kancelarije za razvoj. To je elektronski sistem koji se sastoji od sistema za upravljanje parlamentarnom dokumentacijom i sistema za upravljanje sednicama. Prednosti ovakvog sistema su mnogobrojne, smanjuju se troškovi, tako što se eliminiše potreba za štampanjem, transportom i čuvanjem papirnih dokumenata. Znatno se smanjuje vreme potrebno za pronalaženje relevantnih dokumenata i rad parlamenta se čini efikasnijim. Ovaj sistem ostvaruje uštedu od preko dva miliona dinara na godišnjem nivou. Tu su uračunati troškovi papira, tonera, amortizacija kopir aparata, dostava i arhiviranje dokumenata. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala. Ovaj režim već nekoliko godina se deklarativno zalaže za napredak informacionih tehnologija i za njihovu praktičnu primenu. Mi opet smo ovde da ukazujemo na nedostatke onoga što vi pokušavate da predstavite kao idealno, ali da opet ne bismo bili pogrešno protumačeni kako Vučić juče reče, svi mi srpski radikali se istinski zalažemo za sve ove napredne tehnologije, ali ono što vi pokušavate da predstavite kao idealno, nije tako. Ja sada kroz ovaj amandman hoću da skrenem pažnju, da pitam - kako je predviđeno, šta je predviđeno u ovom članu 8. na koji način bi operater informacione komunikacione tehnologije reagovao i zašto nikada nije na iznošenje kopija biračkih spiskova iz lokalnih samouprava na teren? Vi dobro znate da se to dešava, i da je to veoma opasna i ozbiljna zloupotreba za koju bi kada bi funkcionisao pravni sistem, sigurno neko morao da ide u zatvor. U zakonu je predviđena kazna od tri godine za svaku zloupotrebu, kada je u pitanju izborni sistem. A, ovo je ozbiljna zloupotreba i svi mi znamo da aktivisti vladajućih stranaka, pogotovo jedne, šetaju sa biračkim spiskom ispod miške, idu od vrata do vrata i još jedan primerak biračkih spiskova nalazi se na terenu, na biračkom mestu pored onih zvaničnih biračkih spiskova. Tu se evidentiraju ljudi, prepravljaju, pomera se onaj lenjir gore i dole, sve znamo šta se dešava i šta se radi, ali dakle, želimo da pitamo, možda ministre, kao neko ko danas govori u ime Vlade o ovom zakonu - imate li odgovor na ovo pitanje, da li ćete, do sada ništa niste preduzimali, ali da li ćete u buduće zaštiti izborno pravo, izbornu volju građana, da li ćete zaštiti građana Srbije od te velike zloupotrebe i od toga da lokalne samouprave predstavnicima vladajućih koalicija daju da iznose kopije biračkih spiskova? Ne može biti veća zloupotreba ovih savremenih tehnologija od toga. Ako ste se vi zalagali da ćete digitalizovati sve u Srbiji da biste mogli tu digitalizaciju da upotrebite, jer to svakako jeste lakše nego da morate da fotokopirate itd. lakše je samo da kliknete i da dobijete onoliko primeraka biračkog spiska koliko vam treba i zato po lokalnim samoupravama, tamo gde su zaposleni ljudi koji se brinu o sistematizaciji, o biračkim spiskovima, kako se približavaju izbori u celoj Srbiji, menjate ljude, dovodite, terate sa tih mesta ljude koji godinama rade taj posao i dovodite neke svoje koji ne znaju ništa, ali ne moraju da znaju ništa osim da isprintaju birački spisak i da ga daju aktivistima na terenu. Dakle, informacione tehnologije da, ali njihova zloupotreba na i informaciona bezbednost, ovo što ste zacrtali u Predlogu ovog zakona bi trebalo da se zaista provede i u životu.
Hvala gospođo Radeta. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine Marinkoviću. Birački spisak nije nikakav tajni dokument. Birački spisak je dokument u koji svaki svaki građanin Republike Srbije ima pravo uvida i može da proveri da li je upisan u birački spisak i ako nije, da traži da bude upisan. Srpska napredna stranka se nikada nije bavila bilo kakvim zloupotrebama koje su vezan za biračke spiskove, prosto zato što mi nemamo potrebe da vršimo bilo kakve zloupotrebe, imajući u vidu snagu i jačinu SNS, koja je predvođena našim predsednikom Aleksandrom Vučićem. Ono što je tačno, jeste da članovi i aktivisti SNS obilaze sve opštine, gradove, sve mesne zajednice u Srbiji, da razgovaramo sa građanima, da im objašnjavamo šta je ono što smo uradili, koji su to problemi koji su bili zatečeni, koje probleme smo rešili i da čujemo od građana šta je to što još treba da se uradi, da bi njihov život bio bolji. To je ono što radi SNS. Nisam razumeo ovo oko pomeranja lenjira i nekih promena u biračkim odborima, ali ono što bi građani Srbije trebalo da znaju, mada mislim da znaju, ali nije loše da se to ponovi, SNS ni u jednom biračkom odboru, bilo gde u Srbiji nema većinu. Naši zakoni su tako koncipirani da u svakom biračkom odboru od najmanjeg sela u Srbiji, pa da RIK-a većinu članova ima opozicija. Tako da, SNS sve i da hoće, a neće, niti nam je to ikada bila namera, ne možemo da pokrademo bilo koje izbore. Dakle, nema tog lenjira kojeg smo mi pomerali gore ili dole, dovodili, odvodili itd, uvek smo na svim izborima pobeđivali zato što je to narod tako hteo. Verujem da će tako biti i na sledećim izborima. Ali, nije loše da se još jedanput pomene, to je i kolega Nemanja Šarović pre neki dan rekao, kako smo mi u SNS omogućili Bošku Obradoviću da 2016. godine pređe cenzus. To naprosto nije tačno, zato što SNS nema većinu u RIK-u, kao što većinu nemamo ni u jednom biračkom odboru. Dakle, u svakom biračkom odboru opozicija je ta koja ima većinu i to bogami ubedljivu većinu u odnosu na članove koji pripadaju SNS. Da se, to je moj predlog kolegama iz opozicije, da se više ne bavimo tim isfabrikovanim pričama o biračkim spiskovima i o tome kako je uzrok za nečiji poraz ili kako je uzrok za nečiju pobedu to što je mogao ili nije mogao da ima birački spisak ili uvod u birački spisak. Svako od vas ko želi, može da ostvari uvid u birački spisak, da utvrdi da li je upisan u birački spisak, ako nije, da se upiše. To pravo ima svaki građanin Republike Srbije i nema potrebe da se SNS šeta po Srbiji sa bilo kakvim biračkim spiskovima. Mi po Srbiji idemo da građanima kažemo šta je to što smo uradili, šta je to što još treba da uradimo, da saslušamo građane, da razumemo njihove probleme, da vidimo kako te probleme u budućnosti možemo da rešavamo. Priznaćete, to ni jedna vlast do sada nije radila. Vlast je uvek hvalila samu sebe i afirmisala svoje uspehe i to je legitimno. Ali, ja mislim da je SNS uvela jedno novo pravilo u politički život Srbije, a to je da smo samokritični, da imamo hrabrosti da kažemo da neke stvari nismo uradili dovoljno dobro, da neke probleme nismo rešili, a mogli smo da ih rešimo, i da imamo hrabrosti da nam građani kažu sa kojim to našim potezima nisu zadovoljni kako bismo mi te naše greške ispravili. Nikada nismo rekli, to je ono što se često puta ponavlja ovde u Narodnoj skupštini, da je situacija u bilo kojoj oblasti društvenog života idealna. Nije idealna situacija nigde, ali je situacija bolja u 2019. godini nego što je bila 2015. godine, kao što je 2015. godina bila mnogo bolja nego 2013. godine. Ali, nikada nismo tvrdili ono što vrlo često dolazi kao neka vrsta napada na nas iz SNS, nikada nismo tvrdili, nikada nismo izgovarali te fraze, da Evropa nema alternativu, nikada nismo izgovarali te fraze da je situacija idealna. Daleko od toga da je bilo šta u Srbiji idealno ili bilo gde u svetu, niti može da bude idealno, ali da se trudimo i da radimo da situacija i u obrazovanju, u školstvu, u zdravstvu, u poljoprivredi i u svim drugim sferama društvenog života, pa i kada je u pitanju informaciona bezbednost bude bolja, ja mislim da građani Srbije to vide i da će na sledećim izborima to pravilno i da ocene.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Birački spisak jeste tajni dokument zato što u birački spisak može da izvrši uvid samo neko za sebe lično. Ja mogu da vidim da li sam ja upisana u birački spisak na osnovu matičnog broja, ali ne mogu da vidim da li je upisan moj pokojni komšija. Dakle, nemojte da pričate nešto što nije tačno. Dalje, kažete da nemate većinu u RIK-u. Pa zar vi mislite da treba biti drugačije osim tako da se potpuno demokratski formira izborna komisija na osnovu stanja u parlamentu i na osnovu onoga što imaju sve liste koje izlaze na izbore. To je valjda demokratski, valjda na to nemate nikakvih primedbi. Ali, vama smeta to što vam se pominje Boško Obradović. Dakle, da, Boška Obradovića ste uveli zato što je to tražio Skot i zato je Boško Obradović postao, i njegova grupa ušla u Narodnu skupštinu i postali narodni poslanici. To nema nikakve veze sa većinom u RIK-u. Vi ste tamo obezbedili, sećate li se ili da podsetimo, 60 prigovora je čekalo u šteku, 60 prigovora ste, jel ste zaboravili onu noć, prenosile su je televizije, kako su tekli razgovori i kako se odlučivalo po tim prigovorima. Predstavnik CRTE, a vi sada želite tu CRTU i ostale nevladine organizacije da ubacite, da oni umesto RIK-a vrše instruktažu biračkih odbora i da oni daju biračkim odborima neke sertifikate da bi samo vaši birački odbori mogli dobiti taj papir da mogu biti na biračkom mestu. Onda je, dakle to govorim o prošlim izborima i o Bošku Obradoviću. Samo se vi smejte, ja vam kažem da je ovo sto posto istina. Dakle, 60 prigovora je bilo i vi ste, taj iz CRTE je pisao, recimo, tri prigovora na iste okolnosti. Vi ste Bošku Obradoviću obezbedili na jednom biračkom mestu da dobije valjda, ne znam, 70, 90% glasova na Novom Beogradu. Tamo ste prihvatili prigovor tog nekog iz CRTE, a isti takav prigovor je bio i za jedno biračko mesto na Voždovcu, tamo niste prihvatili zato što niste unapred pripremili birače da glasaju za Boška Obradovića. Da, vi ste Boška Obradovića i ovu drugu grupu Čeda, Čanak, Tadić, vi ste njih uveli u Narodnu skupštinu, a nisu imali cenzus. Nemojte vi sada da govorite, da ćete vi pobediti. Pobedite vi, mi se nikada nismo ljutili na građane, mi nikada nismo imali primedbe na građane, ali nemojte zloupotrebljavati to što ste većina, to što možete da šetate birački spisak. Nemojte da mi kažete da je to legitimno. Kažete – nije istina, pa ja ima u telefonu, slikala sam devojke u momo komšiluku kako idu od vrata do vrata sa biračkim spiskom. Kada samo im rekla i pitala šta rade i objasnila im šta one zapravo nose, one su se rastrčale jedna na jednu, druga na drugu stranu, preplašile su se devojke kada sam im rekla da ih je neko nagovorio na krivično delo. Nemojte molim vas, budite realni, hajde da pokušamo, priznajte jednom, kažite, evo, možete da kažete – evo, mi ne znamo da se to dešavalo, ali obećavamo, intervenisaćemo kod ministarstva da se više ne desi ako vi tvrdite da negde jeste bilo. Sad, nema onoga ko gleda ovu Skupštinu, a da ne zna, da nije video naprednjake sa biračkim spiskom ispod miške i po biračkom spisku prozivaju, javljeno im je ko je izašao, ko nije. Nemamo mi ništa protiv, kolega Martinoviću, da aktivisti idu na teren, rade to i naši aktivisti, i da idu kod sigurnih glasova, kod članova da pozivaju da se glasa, da se izlazi na izbore. Ne, nemamo mi protiv toga, ali imamo protiv toga da se nosi kopija biračkog spiska, ne pričam španski, vrlo precizno i jasno. Dakle, na teren da se ide, da se radi koliko koja stranka postiže, toliko postiže. Uvek smo to radili, sve ozbiljne stranke to rade, ali korišćenje, nošenje biračkog spiska na teren je ozbiljna zloupotreba.
Hvala, gospođo Radeta. Pravo na repliku sada ima gospodin Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Ovde je izneto nekoliko stvari sa kojima ja zaista ne mogu da se složim. Pre svega, koliko znam, instruktažu članova biračkih odbora i za sledeće izbore, radiće isključivo RIK, a svako onaj ko želi da se uključi u taj proces moći će da se uključi samo tako što će imati pravo da ga prati. Nije tačno da će bilo koja nevladina organizacija, pa ni CRTA, ni Transparentnost, ni CESID, niti bilo ko drugi moći da vrše instruktažu članova biračkih odbora. Instruktaža, da bi narod razumeo, podrazumeva da se članovi biračkih odbora upoznaju sa zakonskim i drugim propisima koji se odnose na rad biračkih odbora. Tu instruktažu će moći da vrši samo RIK, sve drugo bi bilo protivzakonito. To što ste rekli naprosto nije istina. Dalje, ako svaki građanin Republike Srbije ima pravo uvida u birački spisak, dakle svaki građanin Republike Srbije, ona taj dokument ne može da bude tajni. Dakle, ne može da bude tajni dokument… (Vjerica Radeta: A ko ga može videti?) … pa svako može da ga vidi. Ako svako može da izvrši uvid u jedan dokument, onda taj dokument ne može da bude tajni. Ako svako može da izvrši uvid u jedan dokument onda taj dokument ne može da bude tajni, taj dokument je javni dokument, u koji svako može da izvrši uvid i da zatraži da bude upisan u birački spisak ako eventualno nije. Kao što, sa druge strane, svaki građanin Republike Srbije može da traži da onaj ko više nema biračko pravo u Republici Srbiji, po različitom osnovu, bude izbrisan sa biračkog spiska. U tom smislu uopšte ne razumem tu vašu opasku da je u pitanju neki tajni dokument. Nema u biračkom spisku ništa što je tajno. Što se tiče te kampanje „door to door“, odnosno od vrata do vrata, to je kampanja koja na kraju krajeva niti je izmislila SNS, ni SRS, to je kampanja, koliko znam osmišljena, nije ni DS, to je kampanja koja je osmišljena u SAD i koja je kasnije preneta u čitav niz evropskih zemalja, između ostalog i u Republiku Srbiju. To radi i SNS, to radi i SRS, to radi, ja mislim svaka ozbiljna politička partija koja ima nameru da učestvuje na izborima. Mi nemamo u rukama birački spisak. Mi ne idemo po biračkim spiskovima da razgovaramo sa građanima. Mi kucamo na svačija vrata i sa svakim onim građaninom Republike Srbije ko hoće da nam svoja vrata otvori, mi razgovaramo. Nisam nikada rekao da će SNS da pobedi, možda ćete pobediti vi i ja ću vam čestitati na toj pobedi. Ja sam samo rekao da ćemo mi da učinimo sve da mi pobedimo, a da li ćemo pobediti ili ne o tome će odlučiti građani Republike Srbije, u tome se slažemo i vi i ja. Ali, nije tačno, i prosto moram da reagujem kao predsednik poslaničke grupe, mi ne šetamo nikakve biračke spiskove po Srbiji. Naši aktivisti kucaju na svačija vrata i razgovaraju sa svim građanima Republike Srbije. U tom smislu nama birački spisak, kao jedna velika hartija, apsolutno nije potrebna. Samo bi nam otežavala rad na terenu.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku Vjerica Radeta. Izvolite.
Dobro, prošli put sam slikala te što nose birački spisak, evo sad javno obećavam sledeći put ću da im otmem birački spisak, pa ću vam doneti da vidite šta nose, ali neću više o tome. Nego mi je drago da je gospodin Martinović malopre rekao da nevladine organizacije neće vršiti instruktražu članova biračkih odbora, ako je tako onda ste vi od prekjuče do danas nešto promenili. Gospodine Martinoviću, i dame i gospodo poslanici, ja sam vam ovde čitala, trenutno nije kod mene, Predlog odluke Vlade Republike Srbije upućeno RIK, gde zamislite Vlada, što je takođe apsolutno nezakonito, Vlada nalaže izbornoj komisiji, daje tekst odluke i u potpisu predsednik izborne komisije samo da on potpiše. E, tu piše da će biti dve vrste instruktaže. Jedna za vanparlamentarne stranke, zamislite i to pre raspisivanja izbora, druga za parlamentarne stranke, takođe pre raspisivanja izbora. Za vanparlamentarne stranke instruktažu za biračke odbore, u toj odluci piše – instruktažu će vršiti nevladine organizacije koje se više od tri godine bave izborima. Ko je to? Nemam pojma, eto, tu je ta crta, a tu instruktažu može da kontrolišu članovi RIK-a tako što će tu da sede i da gledaju kako crta, instruiše neke buduće biračke odbore. Druga instruktaža je za parlamentarne stranke. E, parlamentarne stranke će takođe pre raspisivanja izbora morati da daju spisak nekih svojih članova biračkih odbora. Njima će instruktažu vršiti članovi radnih tela koje formira RIK u članove radnih tela po opštinama, u radnim telima biće čak i nekadašnji članovi biračkih odbora, ako je neko procenio da su oni nekada dobro vršili instruktažu. Gospodine Martinoviću, doneću vam taj Predlog odluke. Evo, vam zamenik predsednika RIK, sedi gore pored predsednika, pitajte ga da li sam u pravu. Evo, već je ozbiljna polemika i u RIK-u oko toga. Imali su okrugli sto u Novom Sadu pre dva dana, sutra idu u Niš, i tamo i učestvuju u radu te nevladine organizacije i to na potpuno neprimeren i nedozvoljen način. Prvo, kako nekom može pasti na pamet da pre izbora pravi biračke odbore, gde to piše? Nema osnova u zakonu. Ako imate neku potrebu da menjate zakon, imate skupštinsku većinu, menjajte zakone, nemojte da gazite i Ustav i zakon i da zato što vam je neko rekao uključite CRTU, zapetu, ili ne znam kakve se sve pojavljuju te nevladine organizacije i vi onda samo da se ne zamerite ovim nekakvim istrošenim činovnicima EU pristajete na sve. Ovo vam je cela istina gospodine Martinoviću, ako ne verujete, vi se raspitajte.
Hvala, gospođo Radeta. Aleksandar Martinović, izvolite, pravo na repliku.
Evo, da ne bi bilo nikakve zabune, u tački 6. radi se o dokumentu radnog tela Vlade Republike Srbije. Dakle, odlukom Vlade Republike Srbije na poslednjoj sednici formirana je Radna grupa za verifikaciju jedinstvenog biračkog spiska u kojoj će pored članova Vlade i Ministarstva učešće uzeti i CRTA i CESID, kao i predstavnici međunarodnih institucija i tela. Dakle, to je jedino što se odnosi na CRTU i na CESID, dakle, da će imati pravo da učestvuju u radu Radne grupe za verifikaciju jedinstvenog biračkog spiska. Sad vi kažete da se mi dodvoravamo nekakvim isluženim činovnicima iz EU, ne znam tačno na koga mislite, nije ni bitno. Nemamo mi potrebe bilo kome da se dodvoravamo. Srpska napredna stranka će učiniti sve da naredni izbori koji se očekuju u martu ili u aprilu 2020. godine budu najtransparentniji izbori koji su ikada održani u Republici Srbiji. Tako da niko neće imati mogućnost da uloži bilo kakav prigovor da je učinjena bilo kome šteta, da je bilo čiji glas ukraden ili da je bilo čiji glas pogrešno prebrojan i tako dalje. Dakle, to je cilj Vlade Republike Srbije i zbog toga je i formirana ova Radna grupa. Niste u pravu, ni što se tiče instruktaže, dakle, tu instruktažu će da vrši isključivo RIK, a niste ni u pravu što se tiče ovih radnih tela. Radna tela su radna tela RIK-a. To nisu radna tela bilo koje opštine, bilo kojeg grada i bilo koje lokalne vlasti. Dakle, svako radno telo koje će biti formirano je radno telo RIK. Ponavljam još jedanput, ja zaista ne razumem šta vam znači ta fraza – vaši birački odbori. Nema SNS nijedan svoj birački odbor. U svakom biračkom odboru vi iz opozicije ste većina i nemam ja ništa protiv toga, vi kažete da li imam nešto protiv toga. Nemam. Odlično što je to tako, ali onda bi bilo dobro da objasnite građanima Srbije, ne samo vi, čak možda ponajmanje vi, to bi trebali da objasne ovi koji bojkotuju rad parlamenta, kako je moguće da SNS pokrade bilo gde izbore u Srbiji, bilo koje izbore, republičke, pokrajinske, lokalne, predsedničke, a u svakom biračkom odboru predstavnici opozicionih stranaka imaju ubedljivu većinu u odnosu na članove SNS, bez obzira da li su članovi ili su zamenici članova biračkih odbora. Ista vam je takva situacija i sa RIK, uvek opozicija ima većinu i u biračkim odborima i u RIK i nemamo ništa protiv toga, samo hoćemo da to građani Srbije znaju.
Hvala, gospodine Martinoviću. Pravo na repliku, Vjerica Radeta i molba ako možemo da se vratimo na temu i na amandman, ne samo vama nego i Martinoviću, naravno. Izvolite.
Tema je amandman. Upravo ništa bliže za objašnjenje ovog amandmana od ove teme. Dakle, kako je zamišljeno i kako je napisano u toj odluci koju je, zašto ne kažete kolega Martinoviću da li je legalno da Vlada Republike Srbije predlaže Republičkoj izbornoj komisiji bilo kakvu odluku? Pa, Vlada ne sme primirisati RIK i nema ništa sa radom RIK. E, u tom predlogu odluke stoji, da to što ste rekli, da vi hoćete da ovi izboru budu transparentni. Kako ćete pokazati transparentnost? Evo je odluka, hvala Filipe, evo je Martinoviću. Dakle, na sajtu RIK ćete izlagati zapisnike sa biračkog mesta ali tek nakon što ih obradi Zavod za statistiku. E, mi nećemo to. Evo, ovako, kolega Martinoviću, direktno zapisnik koji dođe sa terena, taj zapisnik istog momenta neka se stavi na sajt. A onda naravno da će Zavod za statistiku i članovi RIK sa stalnim sastavom biračkih odbora da vrše te logičke neke ispravke ako ih ima. Logička ispravka znači da neko tamo na biračkom mestu, neki predsednik napiše da je 100 plus 50 plus 30 da je to, ne znam, 201, na primer. To je logično da može da se ispravi ta matematička, greška. Ali, vi ste, odnosno ne vi, nego članovi Izborne komisije su se na poslednjim izborima zatvarali, samo članovi RIK iz vlasti sa ovima iz Statistike i odatle donosili određene podatke. Ovo vam je cela istina. Dakle, mi kažemo – da, neka bude transparentno. A Ali onih šest primeraka Zapisnika, jedan dolazi u RIK, odmah neka ide na sajt, a posle onda neka ga Statistika i članovi RIK neka ga obrade, neka isprave, eventualno neke logičke greške.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik dr Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Zapisnici se, koliko ja znam, odmah kače na vrata prostorije u kojima se održavaju izbori i u kojima rade birački odbori. Dobro je što imate, gospođo Radeta, svoje predloge, kako treba unaprediti izborni proces u Republici Srbiji. Mi sad možemo da polemišemo do sutra da li su bolji predlozi Vlade ili su bolji vaši predlozi, ali u svakom slučaju ova polemika između vas i mene, koja svakako nije lična i nije neprijateljska, pokazuje da vlast i opozicija treba da razgovaraju kako bismo postigli konsenzus oko toga koji je to minimum standarda u sprovođenju izbora u Republici Srbiji koji garantuje i vama koji ste trenutno u opoziciji i nama koji smo trenutno na vlasti da niko posle završetka izbora neće moći da kaže da mu je naneta bilo kakva šteta ili da je bilo ko pokrao izbore. Mislim da to treba da razumete. Nije sporno da vi imate svoje stavove i nije sporno da vi kritikujete predloge koje iznosi Radna Grupa, odnosno koje iznosi Vlada Republike Srbije. Ali, smisao ovog razgovora i svih razgovora koji se vode već tri meseca između vlasti i opozicije u Srbiji jeste da se postigne konsenzus oko toga šta je to minimalno što nam garantuje da kad se završe izbori niko neće moći da kaže - ovi izbori su lažirani, rezultati su fingirani, rezultati su pogrešni itd. Zašto je to bitno? Zato da se više nikada u Srbiji ne ponovi atmosfera koja više liči na građanski rat nego na jednu demokratsku državu. Mi smo takvu situaciju imali 2016. godine, mi smo takvu situaciju imali, što je još neverovatnije složićete se sa mnom, 2017. godine, dva meseca su ovde članovi raznoraznih opozicionih stranaka, ne vaše, raznorazne pristalice Saše Jankovića i njemu sličnih protestvovali ovde ispred Narodne skupštine, tvrdili su da su izbori pokradeni, pa je onda Saša Radulović demantovao samog sebe i rekao da je Vučić pobedio potpuno legalno, oni su nastavili da protestuju ovde ispred Narodne skupštine, tvrdili su da su izbori pokradeni. Pa, je onda Saša Radulović demantovao samog sebe i rekao da je Vučić pobedio potpuno legalno. Oni su nastavili da protestuju ovde ispred Narodne skupštine i kad sam ih ja jedanput pitao – ljudi, ali protiv čega protestujete? Da li ste negde pokradeni? Da li je negde napravljena neka greška? Da li je neko prekršio zakon? Ne, mi protestujemo zbog toga što je Aleksandar Vučić pobedio na izborima. To se desilo samo u Srbiji, da ljudi koji su izgubili izbore protestuju zato što je neko drugi pobedio, ali ne sa jednim ili dva procenta, nego je čovek dobio podršku više od 55% birača koji su izašli na izbore. U svakoj demokratskoj državi, kod svakog demokratski svesnog političara nema šta više da se kaže, sem da se pruži ruka i da se čestita pobedniku. Ovde su nas dva meseca sačekivali, nas narodne poslanike iz SNS, hteli su da nas biju motkama, psovali nas, vređali nas na najvulgarniji mogući način kad god smo ulazili ili izlazili iz Narodne skupštine zato što su pristalice DS, pristalice Vuka Jeremića, Saše Jankovića i tako dalje, bili nezadovoljni pobedom Aleksandra Vučića. Policija tada nije reagovala, policija je tada bila vrlo trezvena, vrlo razumna, iako je situacija bila vrlo delikatna i napeta i moglo je da se desi svašta, ali na svu sreću nije bilo težih incidenata, ali da se više ne bi ponovila takva situacija, da bilo ko može da posumnja u legalnost i legitimnost izbornih rezultata, SNS je kao stožerna vladajuća stranka u Srbiji pristala da se vode razgovori sa svim pristalicama i predstavnicima opozicionih stranaka koji u tom razgovoru žele da učestvuju kako bismo došli do saglasnosti oko toga šta je to što se tiče izbora posle čega niko, ni vi, ni mi, nećemo moći da kažemo – ovi izbori su bili neregularni, zato što SNS ne želi da bude na vlasti po svaku cenu suprotno volji građana. Ako nas građani žele neka glasaju za SNS, ako nas građani Srbije ne žele neka glasaju za vas, neka glasaju za Dragana Đilasa, neka glasaju za Vuka Jeremića, ali hoćemo da ničiji glas ne bude ukraden, hoćemo da svačiji glas ode onoj listi ili onoj stranci kojoj je zaista i dat jer mi se izbora ne plašimo, kao što se, verujem, izbora ne plašite ni vi. Izbora se plaše oni kojih nema ovde u parlamentu i koji zato što znaju da će te izbore da izgube, unapred traže opravdanje da na tim izborima ne učestvuju. Ja mislim da građani Srbije vrlo dobro razumeju da se upravo o tome radi.
Hvala, doktore Martinoviću. Reč ima Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Mada, već vidim da ste se složili, možemo da nastavimo dalje. Izvolite.
Vi, gospodine Martinoviću, odlično znate da mi, kako Vučić juče reče, srpski radikali, nikada nismo bili za bilo kakvu nasilnu smenu vlasti, da smo uvek poštovali izbornu volju i da se uvek zalažemo i ova rasprava je u prilog tome da se isprave sve anomalije da bi izbori bili, koliko je moguće, kristalno jasni i čisti, i, u tom smislu rade i naši članove RIK. Jedan broj primedbi koji su imali naši članovi, već su u nekim, da kažem, to ne znam ni da li je prednacrt, na neki način će biti prihvaćeno, već je i prihvaćeno je od strane RIK-a. Ali, hajde vi budite dosledni ovome što ste malo pre govorili, isključite Vladu Republike Srbije, isključite nevladine organizacije. Vi hoćete da oni posmatraju izbore. Neka posmatraju. Mi smo protiv. Vi imate većinu, neka. Vi hoćete da oni posmatraju rad RIK. Neka, mi smo protiv, ali neka. Morate ih isključiti iz rada. Oni ne mogu da rade, oni mogu da sede ovako skrštenih ruku, da gledaju i da beleže i tamo oneme ko ih je poslao da napiše u čemu je greška. Oni ne smeju tamo ništa da rade. Ja vam ponavljam, evo predloga odluke. Sami ste rekli na početku – hajde da ovu raspravu vratimo u Narodnu skupštinu, pa hoće da dođe, da dođe. Ko neće, ima nas ovde koji hoćemo. Hajde da ovde raspravimo sve detalje i da mi budemo ti, koji ćemo eventualno dati neke smernice RIK, koja je autonomno telo, ali jedino iz Narodne skupštine može dobijati određene smernice, promene zakona ako treba i tako dalje. Od Vlade ne može. To odmah u startu stavlja mrlju na te buduće izbore, kakvi god da budu. Evo, pitajte Dejana Đurđevića ako meni ne verujete. Pretpostavljam da je i Branko bio, evo ga prisutan. Kako se osećao Dejan Đurđević, 30 sekundi nije znao šta će da kaže kada je predstavnik jedne nevladine organizacije pre dva dana u Novom Sadu, kada su bili na okruglom stolu, Dejan Đurđević je rukovodio tim okruglim stolom, rekao – ja neću da učestvujem ovde u radu zato što vi članovi RIK pričate kerećim jezikom, ja hoću da pričam samo sa onim ko priča ljudskim jezikom. Da li je bilo tako? Dakle, to se desilo. Vi hoćete da takav neko ili bilo kakav, prosto, on je nevladina organizacija, on ne može da učestvuje u izbornom procesu, osim da sedi i da gleda tamo gde ga vi pustite, a da on bude deo toga procesa, da oni mogu da drže instruktaže kako je predviđeno za vanparlamentarne stranke … Vanparlamentarne stranke? Prvo, kada se izbori raspišu svi su vanparlamentarni. Naravno, parlament je u ovom sazivu do izbora novog, jasno je meni to, ali u tom izbornom smislu svi smo vanparlamentarni jer svi imaju ista prava i obaveze, od prijavljivanja liste do konačnog izbornog rezultata. Zato nemojte da … Neka bude ovako kako pričate, ali hajde da vratimo ovde i temu nadzornih odbora, da ne pričamo o tome kako izveštava N1, kako izveštava ova ili ona novina. Hajde ovde da sednemo, da se stavi na dnevni red, da se dogovori, da izaberemo nadzorni odbor koji će odgovarati odnosu snaga u parlamentu. Nema veće demokratije, to morate da se složite. Hajde da radi Narodna skupština, narodni poslanici svoj posao i onda možete i vi ako vas tamo neko pritiska ili vam kaže – niste uradili ovako ili onako, jeste, gospodo, mi smo sve to uradili u Narodnoj skupštini, a vi vidite zašto neko neće da bude u Narodnoj skupštini. Nas to uopšte ne zanima. Mi hoćemo da sve što je vezano za izborni proces, za izborne radnje do raspisivanja izbora da se završi ovde, a od raspisivanja izbora da to radi RIK u stalnom sastavu koji jeste i u proširenom koji će biti nakon predaje lista i da onda zaista sve bude transparentno i u skladu sa zakonom. Ja kada sam govorila kao poslaničko pitanje o ovome, ne znam da lis te bili ovde, kolega Martinoviću, rekla sam, da zapamtite i evo sada ponavljam – ako ne prihvatite naše primedbe i ako ostane ovako, ovo će vam biti razlog zbog čega će oni koji su vas na ovo naterali da ponovo neke grupe posle sledećih izbora organizuju i da kažu ovo je nelegalno i nelegitimno i zato će vam posle izbora ponovo šetati oko Skupštine, verujte.
Hvala gospođo Radeta. Pravo na repliku dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zaista ne znam ko će posle sledećih izbora da šeta i gde, znam samo jednu stvar. Narod niko ne može da pobedi. To se pokazalo i na izborima 2012. i 2014. i 2016. i 2017. godine, a to se pokazalo i na primeru izbora za Skupštinu grada Beograda 2018. godine. Znači, nema tog Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Boška Obradovića koji može da pobedi narod. U tom smislu mi nemamo nikakve strahove. Ja se slažem sa vama. Kao što vidite, mi smo vratili raspravu o izbornim uslovima ovde u parlament. Vama hvala što u ovom dijalogu učestvujete. Vi time pokazujete visok nivo i političke svesti, ali i svesti o interesima države. Ono što hoću da kažem i zaista ne želim da ulazim u polemiku sa vama oko toga da li su bolji vaši ili naši predlozi, do izbora ima još dosta vremena i mi ćemo o tome da razgovaramo, ali zbog građana Srbije, a i vama da kažem da predsednica Narodne skupštine Maja Gojković će u narednom periodu, ja mislim najduže za mesec dana, da uputi pismo svim predsednicima poslaničkih grupa da dostave svoje predloge za članove nadzornog tela Narodne skupštine koje treba da nadgleda sprovođenje izbora koji će biti 2020. godine, tako da će i vaša stranka, gospođo Radeta, imati priliku da da svoje predloge. Evo, sada to kažem kao neku vrstu ekskluzivni informacije. Dakle, imaćete i vi svoje predstavnike i moći ćete da vrlo konstruktivno učestvujete u radu ovog nadzornog tela. Ono što je važno da građani Srbije znaju i mi iz SNS na tome insistiramo, na izborima 2012. godine, govorim od 2012. godine zato što je SNS na tim izborima pobedila i preuzela odgovornost za vođenje države. Dakle, izbori 2012. godine, izbori 2014. godine, izbori 2016. godine, izbori 2017. godine sprovedeni su po zakonima koje su doneli oni koji sada bojkotuju rad parlamenta. Sprovedeni su po Zakonu o izboru narodnih poslanika, po Zakonu o finansiranju političkih aktivnosti. To su dva ključna zakona na koje se oni sada žale, a koje su oni doneli. Kada su oni bili na vlasti ti zakoni su bili odlični, ni jedna odredba im nije smetala, sve je bilo demokratski, sve je bilo evropski, sve je bilo u skladu sa najboljom mogućom evropskom regulativom. Kada su izgubili izbore i kada su počeli redom da gube izbore od 2012. pa do 2017. godine, onda su se setili da ne valja Zakon o izboru narodnih poslanika koji je donet 2000. godine, doneo ga je DOS, pa onda ne valja Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, donela ga DS 2011. godine i sa čitavim nizom drugih propisa koje su sve oni donosili. Nemate ni jedan zakon koji smo mi doneli ili koji je suštinski izmenjen za vreme mandata SNS i to je ono što njih u stvari najviše boli. Mi smo njih pobeđivali po pravilima koje su oni sami propisivali dok su oni pobeđivali na tim izborima, a pobeđivali su znate i sami kako. Veliko je pitanje da li su i pobeđivali. Dok je SRS bila jedinstvena, mi smo uvek imali više poslanika u onim apsolutnim brojevima od DS. Da li je tako? Uvek smo mi bili, čisto matematički gledano, pobednici izbora, ali nismo bili u situaciji da formiramo Vladu zato što su neke druge stranke pravile političke kombinatorike i formirale skupštinsku većinu. Dakle, mi smo njih i tada pobeđivali, samo nismo uspeli da formiramo vlast. Kada smo 2012. godine uspeli da formiramo vlast, onda su oni shvatili, tj. počeli su da traže opravdanje za svoje izborne neuspehe i to je sada kulminiralo 2018. i 2019. godine da kažu – ni jedan zakon u Srbiji koji se odnosi na bilo koje izbore, ni jedan propisi koji se odnosi na bilo koje izbore, ni na predsedničke, ni na republičke, ni na pokrajinske, ni na lokalne, sad sve to ništa ne valja zato što na tim izborima pobeđuje SNS. Ovo sam rekao zato da bi građani Srbije razumeli da smo Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Boška Obradovića i sve druge pobeđivali po zakonima Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i Borisa Tadića.
Hvala kolega Martinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta.
Mi srpski radikali se svih svojih prošlih uspeha na izborima ne stidimo. Bilo je i boljih i loših rezultata, ali se ne stidimo, a budućih se ne plašimo. Mi samo želimo da izborni proces bude takav da ne bude moguće da se ukrade ni jedan jedini glas ni jednog jedinog građanina, a za koga će birači da glasaju, njihova volja. Ko će bolje da im objasni svoje stavove i svoj politički program, to je na nama koji se politikom bavimo, ali je takođe na nama da učinimo sve da na taj izborni proces ne padne ni jedna senka. Po onome što se do sada dešava, nismo sigurni da će biti tako. Dakle, mi želimo samo principijelno da rešimo sve ono što može da se reši i što treba da se reši pre raspisivanja i pre održavanja izbora. Što se tiče zakona po kojima se sprovode ovi izbori, prvo, Zakon o izboru narodnih poslanika je 2000. godine donet na predlog Srpske radikalne stranke i apsolutno svi narodni poslanici su glasali za taj predlog zakona. U međuvremenu su žuti menjali taj zakon i napravili dve velike greške u tom zakonu. Jedna greška je to što su dozvolili da poslanici raspolažu mandatima, pa danas imamo ovo što imamo u Narodnoj skupštini. Druga greška je što se nije ostavila mogućnost, odnosno što je ukinuta mogućnost da se sa liste biraju poslanici po oceni i proceni onoga ko je listu formirao i ko je sa tom listom izašao na izbore. Naš predlog je već godinu i kusur dana da se te dve anomalije ovog Zakona o izborima promene, zato što bi to zaista doprinelo demokratičnijem načinu, demokratskijem načinu izbora narodnih poslanika i sutra formiranja poslaničkih grupa. A ne verujem da ovde postoji neko ko nema isti takav cilj. Zato moramo da budemo bez sujete, da razgovaramo, da se prihvati, ako mi kažemo da mi mislimo da je dobro to tako, iz tog i tog razloga, da se to ozbiljno razmotri, pa ako vam je, ja sam vam to rekla i pre neki dan, ako vam je gadno da prihvatite nešto što smo mi predložili, nagovorite Vladu da oni to predlože, mi ćemo to prihvatiti. Zato što mi mislimo da moramo svi maksimalno da se angažujemo da naredni izbori budu apsolutno čisti, koliko je to moguće. A kako će ko proći, to ćemo videti kakva je čija sreća junačka.
Hvala. Ako mi dozvolite da izađem malo van Poslovnika, samo da kažem da je ovo bila jedna od boljih diskusija tokom ovog mandata. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Ružica Nikolić. (Nije prisutna.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, informaciona bezbednost. U ovom trenutku Sergej Trifunović je u Valjevu, u protestu protiv "Krušika", protiv bezbednosti "Krušika". Osoba koja je za vreme agresije 1999. godine prebegla u Ameriku. Znači, prešla na agresorsku stranu. Čudi me i da je Dušan Teodorović, koji je takođe 1999. godine i kome takođe naša zemlja ništa nije značila, prešao na agresorsku stranu i pri tome zanemario svoju profesorsku dužnost, ostao bez posla, ali njegovu izdaju je Srbijanka Turajlić nagradila time što ga je par godina iza toga nagradila i odlukom Vlade, čudna je to autonomija univerziteta tad bila, vratila na mesto profesora. Dame i gospodo, Jugoslav Ćosić, ovde imam njegovu izjavu. Ovde vidite zaglavlje N1 televizije. Ovde je oznaka "Si-En-Ena". Na ovom dokumentu, na memorandumu N1 televizije, on daje izjavu da nije doneta odluka o pokriću gubitaka po redovnom godišnjem finansijskom izveštaju firme "Adrija Njuz" d.o.o. Ako ovo nije falsifikovanje službenih isprava, ja ne znam šta je onda? Ako na memorandumu jedne firme piše to ime druge firme, onda je to za mene falsifikovanje isprava. Gubitak od šest i po do sedam i po miliona evra, odluka nije doneta, direktor Jugoslav Ćosić, bilans uspeha, minus 73 miliona 143 hiljade dinara. Bilans neuspeha, u pravu ste. Idemo dalje. Jugoslav Ćosić poseduje firmu koja se zove "Ki konekšen", ali gle čuda, ta firma koja je u njegovom vlasništvu nije u gubitku, nego u dobitku od 15 miliona ili negde otprilike 12 miliona evra i onda oni donose odluku, on i Sanja Ćosić, verovatno su povezani, da rasporede dobitak. Znači, kada je u pitanju gubitak na "Adriu Njuz", taj gubitak niko ne dobija, verovatno će ostati državi Srbiji. Interesantno da u vezi tog gubitka na memorandumu N1 je PIB adresa N1 televizije, ali je PIB sasvim druge firme, "Adrija Njuz". Dakle, čist falsifikat, jer N1 nema PIB. Sa druge strane, firma "Ki konekšen", sa dobitkom, raspoređuje se, gde je on osnivač 90%, znači, on je srećni dobitnik, 13 miliona 739 hiljada 671 evro ili 110 hiljada evra, a u "Adrija Njuzu" ima platu četiri hiljada evra, valjda zato što pravi gubitak od sedam i po miliona. Ovo treba da ispitaju naši organi, jer ova televizija upravo sa ovim lažnim uzbunjivačem, gospodinom Obradovićem, dakle, upravo ova televizija gura priloge o tome kako je on navodno uzbunjivač, kako su narušena njegova prava, a u stvari radi se o otvorenoj izdaji podataka koji su državna tajna. Hvala.
Reč ima po amandmanu dr Milan Ljubić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani narodni poslanici, Zakon o informacionoj bezbednosti uredio je mere zaštite od bezbednosnih rizika u informaciono-komunikacionim sistemima, kao i nadležne organe za sprovođenje mera zaštite. Savremeni tehnološki razvoj donosi velike mogućnosti, ali i nove izazove koji se tiču bezbednosti. Zato se moraju unapređivati i tražiti novi načini zaštite i odgovori u toj oblasti. Značaj interneta i digitalizacije doprinosi lakšem funkcionisanju svakodnevnih usluga. Zato je značajno unaprediti bezbednost na internetu. Deca su najosetljivija grupa. Neophodno je zaštititi decu od mogućih zloupotreba i štetnih sadržaja. Važne su preventivne mere edukacije, rad sa decom, dečje radionice, edukacije roditelja, što doprinosi povećanju bezbednosti i sigurnosti. Izmene zakona doprineće boljoj povezanosti svih relevantnih aktera u oblasti informacione bezbednosti, uspostavljanja evidencije, kao i jedinstvenog sistema za prijem obaveštenja o incidentima. Sve ovo će doprineti efikasnosti prijavljivanja, kao i u potpunoj informisanosti nadležnih organa koji mogu da učestvuju u otklanjanju incidenata. Suština je jačanje kapaciteta, kao i blagovremena i efikasna podrška. Zahvaljujem.
Hvala, dr Ljubiću. Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Evo malo o zaista bezbednosti podataka na dva primera, gde opet mi mislimo da nije ovo savršeno urađeno, ne samo u ovom zakonu, nego i o ovim kojima ću govoriti. Pomenuću elektronski dnevnik. Više puta smo govorili o elektronskom dnevniku i sada neću o tom softveru koji je nabavljen mimo javne nabavke sa samo jednim ponuđačem itd, nego o suštini. Elektronski dnevnik po zakonu kao postoji. Mnoge škole i dalje nemaju internet. Nastavnici u priličnom broju, da ne kažem u većem broju, elektronski dnevnik vode na svojim kućnim računarima. I gde je tu zaštita podataka? Gde je tu zaštita podataka o detetu, ocenama deteta itd? Nastavnik u svojoj kući sa članovima svoje porodice ubacuje podatke u elektronski dnevnik, koji inače napiše na papiriću u razredu, odnosno u zbornici i onda donese da to radi kod kuće. Dakle, ovo je apsolutno nezaštićeno bezbednosno i ovaj zakon tu ništa neće pomoći dok se ne reši pitanje obezbeđivanja kompjutera ili laptopova po školama, pre toga dok se ne obezbedi internet u svakoj školi. Znate, ako ćete donositi podatke iz kuće da ih sa papirića ubacujete na svom kućnom računaru, tu nema zaštite. Takođe je pitanje zaštite, a i sada posebno nas interesuje podatak, pretpostavljam, gospodine Đorđeviću, da bi vi trebalo da imate taj podatak ili bar prilično da baratate približno tim podatkom, kada smo govorili o onlajn prijavljivanju sezonskih radnika u poljoprivredi, sećate se, tada smo imali raspravu i mi smo tada tvrdili, opet nismo mi u principu bili protiv toga, nismo ni sada, ali smo tvrdili da to jednostavno nije izvodljivo. Sada vas pitamo, prošla je jedna sezona, one tamo sezone poljoprivredne nismo vas ni pitali, jer je zakon, mislim, donošen negde krajem proleća, pa nije bilo vremena možda da se primeni do kraja one pretprošle godine, ali ove godine je apsolutno bilo dovoljno vremena, prostora. Sada nas zanima, ministre, koliko je bilo onlajn prijava sezonskih radnika u poljoprivredi i koliko je, po vašim procenama, ako ih imate, bez obzira na zakon, bilo onih koji su taj posao i dalje radili na crno?
Hvala, gospođo Radeta. Da li želite repliku ili po amandmanu, gospodine Bogatinović? Gospodin Žarko Bogatinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, napadi na informacione sisteme mogu bitno da ugroze funkcionisanje države, kao što je to bio slučaj u Estoniji još 2007. godine, kada je izvršen sajber napad na IKT sisteme državnih organa i finansijskih institucija i kada je došlo do blokade usluga elektronske uprave, koja se masovno koristi u toj državi, kao i platnog prometa. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, objavljenim u okviru dokumenta Upotreba informaciono-komunikacionih tehnologija u Republici Srbiji, utvrđeno je da 99,8% preduzeća na teritoriji Republike Srbije koristi računar u svom poslovanju, a 99,8% preduzeća ima internet priključak, s tim da 99,1% ima širokopojasnu internet konekciju. Prema istom izvoru, 98% preduzeća koristi elektronske servise javne uprave. Sa druge strane, 65% domaćinstva poseduje računar, 64% domaćinstava poseduje internet priključak, a 57,8% domaćinstava u Republici Srbiji ima širokopojasnu internet konekciju. Takođe, preko 1.510.000,00 lica koristi elektronske servise javne uprave, a preko 1.450.000,00 kupovalo je ili poručivalo robu ili usluge putem interneta u poslednjih godinu dana. Prema podacima MUP broj prijavljenih krivičnih dela iz oblasti visoko-tehnološkog kriminala raste 50%. Napadi na servere državnih organa su sve učestaliji i napredniji. Na kraju, Zakon o informacionoj bezbednosti stvara osnov za uspostavljanje i primenu sveobuhvatnog okvira u oblasti informacione bezbednosti. Zakonom se uređuju mere zaštite od bezbednosnih rizika u IKT sistemima. I, naravno, u danu za glasanje podržaću ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Poštovana gospođo Radeta, pa evo, ja da vam kažem da smo na našu sreću, pokazalo se da je Zakon o pojednostavljenom angažovanju u sezonskim poslovima pokazao odlične rezultate. On jeste počeo sa primenom tek od 1. januara ove godine i od 1. januara u prvih deset meseci ostvareno je 25.606 prijava, 700.000 radnih dana i budžet je prihodovao 211 miliona dinara. Pokazalo se da pored aplikacije, koja je klasična, na desktop računaru i na mobilnim telefonima, uvođenje za one koji nisu, da kažem, osposobljeni na taj način prijavljivanja, da u zadrugama i određenim mestima gde je to predviđeno, vrlo blizu onih poljoprivrednih gazdinstava gde ima angažovanja sezonskih radnika, gde može na tim mestima da se prijave, pokazalo se veliko interesovanje, jer je 294 poslodavaca se odazvalo na to. Verujem da će ih biti sve više i više i verujem da, s obzirom da i sada postoje sezonski poslovi, do kraja godine će biti daleko više još prijavljenih tih radnika. Govori činjenica o uspešnosti ovog zakona i to da smo u razmišljanju kako i neka druga zanimanja da uvučemo u ovaj sistem i da ovo pojednostavljeno prijavljivanje bude i za neka druga zanimanja i ja mislim da ćemo vrlo brzo ući u skupštinsku proceduru, gde ćemo pred vama poslanicima predložiti vam u kojim poslovima će moći da se proširi ovo i verujem da ćete tada da glasate za to. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Zapravo, samo dodatno pitanje. Na prvi deo pitanja, ministre, odgovorili ste i hvala, ali drugi deo pitanja je da li ste radili neku analizu, da li znate koliko i pored ovoga što ste vi organizovali i pored zakona, da li ste slali neku inspekciju? Da li znate koliko je radnika i koliko radnih sati urađeno na crno?
Hvala. Reč ima ministar.
Vi znate da ministarstvo, odnosno Inspektorat rada radi kontinuirano provere i da mi imamo kontinuiranu akciju koja se zove „Reci ne radu na crno“, da smo u odnosu na 2017. u 2018. godini imali 30% više nadzora, u 2019. godini, za sada, imamo 20% više nadzora nego u isto vreme prošle godine. Ono što mene raduje jeste da mi imamo daleko manji broj zatečenih radnika koji rade na crno. I dalje postoje i dokle god postoje radnici koji rade na crno, mi ćemo pokušavati da se izborimo protiv tog vida sive ekonomije. Svakako jedan od načina jeste i rigorozne kontrole, ali drugi jeste edukacija i medijska kampanja, koja mislim da mora da bude još jača i mora da dođe do svakog radnika, jer Inspektorat rada i ministarstvo i Vlada Republike Srbije se, u stvari, nalaze na strani protiv onih poslodavaca koji rade u sivoj zoni i nalaze se na strani onih koji štite radnike, njihova prava ili poslodavce koji rade u skladu sa zakonom. Ono što je bitno, to je, otprilike ne mogu da vam kažem koliko u sezonskim poslovima, ali kad izvrše nadzor i ja dobijem taj izveštaj jednom nedeljno, otprilike na uočeni broj radnika koji se kontroliše, bude negde između tri i osam, devet posto onih koji su zatečeni na crno. Pri tome, moram da vam skrenem pažnju da većina tih inspekcija jeste upravo po prijavljivanju, odnosno po dojavi, gde nam se skreće pažnja gde postoji eventualna intencija da postoji kršenje zakona, tako da u takvim okolnostima taj neki odnos se kreće između tri i devet posto. Hvala.
Hvala. Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala. Pre svega, čuli smo i danas ovde o toj jednoj velikoj svetskoj aferi „Vikiliksa“, dokumenata koji su procureli iz američke ambasade, iz američkih ambasada svuda u svetu, veliki broj dokumenata, više stotina hiljada, u kojima se pominje na neki način Srbija. Tu smo mogli da vidimo da i ministri u Vladi dolaze na saslušavanje u američku ambasadu, da se neki od ministara izvinjavaju u američkoj ambasadi u odnosu na svoju retoriku koju su imali po određenim pitanjima vezanim za SAD, da se opravdavaju razni neki postupci vladajućih stranaka, da se otprilike pravi kompromis vezano za pitanje KiM, koje će podrazumevati nezavisnost itd. To su bili dokumenti zaključno, čini mi se, sa 2011. godinom. Posle toga, kao što smo mogli da čujemo ovde da smo imali jednu veliku promenu vlasti 2012. godine, kada su ti žuti otišli u prošlost, došli su naprednjaci, spasioci itd, isto smo tako mogli da vidimo uticaj američke ambasade na dešavanja u Srbiji. Dakle, američki ambasador je direktno učestvovao u sazivu ovog parlamenta tj. u sastavljanju saziva ovog parlamenta zato što je u izbornoj noći dao nalog da dve liste koje nisu imale 5%, koje nisu imale cenzus uđu u Skupštinu i ovde formiraju poslaničke grupe. Dakle, američki ambasador je naredio, naprednjaci su izvršili. Potpuni kontinuitet postoji po pitanjima odnosa prema Sjedinjenim državama, njihovim eksponentima u Srbiji od strane DS i SNS. Promene su samo personalne. Srpska napredna stranka u predlozima za budžet svih ovih sedam godina, finansira rad nevladinih organizacija, koju smo mogli da vidimo iz tih dokumenata, iz našeg iskustva, iz mafijaškog puča 5. oktobra, koje su strane agenture u Srbiji, one se finansiraju jednim delom iz budžeta Srbije. Posle te organizacije prave neke manifestacije u Beogradu kojim podržavaju tj. govore o tome da se u Srebrenici dogodio genocid, kojim podržavaju kosovsku nezavisnost, organizuju festival Mirdita, promocija kosovske kulture u centru Beograda. To se sve finansira sa saglasnošću SNS iz budžeta Srbije. Dakle, to su činjenice i šta mi posle da pričamo o uticaju stranih službi u Srbiji? Njihove eksponente ovde finansiramo iz budžeta. O čemu se tu onda radi? Apsolutni kontinuitet, ako nije i poboljšanje negde te saradnje u nekim segmentima između Srbije i Severnoatlantskog pakta, postoji između DS i SNS. I dalje Ministarstvo odbrane, Kancelarija NATO pakta i NATO se i dalje za sve pita u Srbiji i u ovom regionu. Još je SNS potpisala ugovore IPAP, SOFA, sporazume sa NATO paktom, koji predviđa diplomatski status i status za NATO vojnike u Srbiji kakav nije bio predviđen Trojnim paktom za vojnike Hitlerove soldateske u Kraljevini Jugoslaviji. Drastičan jedan primer zloupotrebljavanja podataka jeste što je SNS omogućila jednoj satelitskoj partiji SNS, koja se zove Srpska desnica, da dođe do spiska korisnika tj. primalaca socijalne pomoći u opštini Medveđa i koji je na taj način posle brutalno iskorišćen u svrhe predizborne kampanje. Dakle, ljudi su došli potpuno nezakonito do tog spiska, niko nije reagovao, nije reagovao ni Poverenik za informacije i zaštitu podataka o ličnosti i niko nije procesuiran. Ista stvar i kod svih ovih afera o kojima smo mogli danas da čujemo, vezane za Dragana Đilasa. Dakle, svi naprednjaci znaju šta je ko pokrao, kako je iskoristio svoje mandate u lokalnoj, republičkoj vlasti, a nema nigde nikakvog procesa protiv njega, osim što više nije na vlasti Dragan Đilas je od strane SNS bio nagrađen i postao predsednik Košarkaškog saveza kao kadar SNS. Dakle, hajde prvo da vidimo kakva je ovde realnost, pre nego što budemo krenuli da pričamo neke izmišljotine i bajke i da se mi hvalimo našim napretkom u bilo kojoj od ovih oblasti.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima dr Vladimir Orlić. Izvolite, kolega Orliću.
Kakva je realnost? To je uvek dobro pitanje. Da se pozabavimo malo i tim pitanjem. Kad neko kaže da se SNS bavi evroatlantskim integracijama, a tako je rečeno, i da u tome postoji neki kontinuitet sa DS, taj konkretno kaže, da objasnimo ljudima koje pokušava da prevari, a neće da im kaže pošteno, da SNS gura zemlju u NATO, da SNS hoće da Srbija postane punopravni član NATO pakta, što je sve, samo ne tačno. Da podsetimo, postoji na državnom nivou ustanovljena odluka, potpuno čvrsta, jaka i nije se nikada ni milimetar pomerila, da je ova država vojno neutralna država. Vojno neutralna, da se podsetimo šta to znači. To znači da nije blokovski svrstana ni na jednu, ni na drugu, ni na treću, ni na koju god hoćete stranu. Šta je SNS uradila po tom pitanju? Srpska napredna stranka je to opredeljenje, državno opredeljenje ugradila u zakone. Mi smo kao parlamentarna većina, predstavljajući SNS, glasali za zakone koji se neposredno tiču pitanje odbrane, između ostalog, i vojnu neutralnost ugradili u zakone, i to nije više nikakvo deklarativno opredeljenje koje možete da vežete za nekog drugog. Za nas je to principijelni stav, stav koji je čvrst koliko i bilo šta što ova Skupština može da odluči, a zapitajte se da li vi možda mislite ili ne mislite kakva je važnost Skupštine u našem političkom sistemu i da li postoji neko važnije mesto kada je reč o odluka iza kojih posle stoji čitava država. Vojna neutralnost. Podsetimo se šta to znači. U praksi ova država ima korektnu saradnju sa različitim vojskama. Ova država ima zajedničke vojne vežbe i sa zemljama koje pripadaju tom tzv. političkom zapadu, ali i sa Ruskom Federacijom. Pre neki dan govorimo ovde da se u ovom trenutku u Srbiji realizuju zajedničke vojne vežbe Vojske Srbije i vazduhoplovno-kosmičkih snaga Ruske Federacije. Da stvar bude zanimljivija ili bolja, ako hoćete, u okviru tih vežbi u Srbiju stiže i ovde se demonstrira sistem poput S-400. Šta sad to znači kad neko ustane i kaže – vi hoćete da postanete članica NATO pakta? Da on zna bolje i da je pametniji, nego kompletne vazduhoplovno-kosmičke snage Ruske Federacije, koje pojma nemaju kod koga su došle i sa kim zajedno vežbaju. Da je možda malo pametniji, promućurniji ili ne znam šta u odnosu na, da nije, Vladimir Putina. Da se uozbiljimo mi malo. Dakle, znaju jako dobro svi naši prijatelji u svetu, a Bogu hvala imamo ih dosta i mnogo, mnogo više nego što smo imali, kada su oni koji su zaista gurali zemlju u evroatlantske integracije mogli nešto da se pitaju i u ovoj zemlji odlučuju… (Predsedavajući: Hvala.) Završavam. Znaju ti naši prijatelji ko je, šta je Srbija, koliko je pouzdan partner i baš zbog toga što je principijelna, čvrsta u svojim opredeljenjima, među koja spada i vojna neutralnost, zbog toga je Srbija danas neko kome svi veruju, pa hoće sa njom da sarađuju. Između ostalog, zbog toga danas Srbija dobija sistem poput „Pancir S“ PVO sistema i može ovde da ugosti jedan sistem kao što je S-400. Kada je to bilo moguće u vreme tih Đilasa, Jeremića ili bilo koga drugog? Kada bi to bilo moguće? To je pitanje za one koji su ovo pitanje pokrenuli. Kada bi to bilo moguće sa bilo kim drugim, a da nije reč o SNS ili bilo kim ko stoji iza politike Aleksandra Vučića? Ne bi nikad.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Orliću, molim vas, pre nego što krenete da izmišljate bar saslušajte šta sam rekao. Ako niste čuli, onda možete da pročitate stenogram i da vidite šta sam ja tačno rekao. Evroatlantske integracije nisam ni u jednom momentu spomenuo. Činjenice su, dakle, kao što je svima poznato, da predstavnik NATO pakta sedi u Generalštabu. Činjenica je da je i skupštinski saziv, u kojem je većinu imala SNS, izglasao IPAP sporazum. Vojna neutralnost. U redu, podržavam, ali onda mora da se ima isti aršin prema svima, ukoliko je ta neutralnost, koja je proklamovana, istinita. Ne može diplomatski status da postoji za NATO vojnike, da imaju sve moguće pogodnosti u Srbiji, a da pripadnicima Rusko-srpskog humanitarnog centra u Nišu ova vlast nije bila u stanju, iz sebi poznatih razloga, da dodeli diplomatski status. Podsetiću vas, ti ljudi su spašavali živote naših građana tokom poplava u Obrenovcu, pomagali su tokom masovnih požara koje smo imali ovde, uvek su bili tu za vreme velikih nesreća, prirodnih katastrofa koje su zadesile Srbije, a NATO alijansa, čiji predstavnik sedi u Generalštabu, uvele su ga demokrate, vi ste ga zadržali, nas je bombardovala, ubili su za 78 dana više od 2,5 hiljade ljudi. Ne možemo da imamo takav isti aršin prema njima i prema Rusiji, prema naših istorijskim saveznicima i prema vojnoj koaliciji koja je izvršila agresiju na našu zemlju, okupirala nam deo teritorije. To je, pre svega, a drugo, znate, SRS je predložila i da se još jedan takav centar, kao što je centar u Nišu, formira i na teritoriji Vojvodine, skupila više od 30 hiljada potpisa građana Srbije da se jedan takav centar formira u Vojvodini. Naprednjačka većina nije htela o tome da razgovara. Pre nego što počnete da mi stavljate neke reči u usta, nešto što nisam rekao, voleo bih da malo više ili saslušate ili istražite i vidite šta su činjenice u vezi sa saradnjom Srbije i NATO, a vežbe koje ima Srbija sa NATO- paktom, ima ih više od 100 godišnje, sa zemljama NATO-pakta, a tek nešto oko 18 ili 19 godišnje vežbe u kojima učestvuju vojnici Ruske Federacije. To su isto konkretne činjenice. Razlika je takva što na televiziji možete da vidite samo vežbe sa Rusijom, a ne možete da vidite vežbe sa NATO-paktom.
Hvala gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima dr Orlić. Izvolite kolega Orliću.
Kada neko kaže opredeljenje koje je čist kontinuitet sa DS, a odnosi se na vojne saveze, to je kontinuitet u njihovim evroatlantskim integracijama. I ja onda ustanem i kažem, to je kleveta. To je neistina. Srbija je još jednom je vojno neutralna zemlja. Dobro je što se oko toga slažemo da to tako treba da bude. Mi zaista smatramo da to jeste za državu najpametnije. Za državu je takođe najpametnije da ima maksimalno dobru saradnju sa svim vojnim savezima u onoj meri u kojoj je to deo naših interesa, naših suverenih državnih i nacionalnih interesa. Što znači šta? Ako postoji mogućnost da ostvarimo nešto što je za nas dobro, kroz konkretnu saradnju sa bilo kojom vojnom alijansom, ali u meri u kojoj je za nas dobro, mi to treba da uradimo. To je jednostavna logika, koja se odnosi na bilo šta drugo. Kao da ste postavili pitanje – da li treba sa nekim da trgujemo, ili da li treba da na određeni način da glasamo, time što ćemo voditi računa šta je naš interes na međunarodnim forumima ili na bilo kom mestu. Naravno, oduvek treba tako da radimo i sve dok se hladne glave, mudro i racionalno ponašamo tako. Mi možemo da te svoje interese realizujemo. Šta je sadržina IPA B ili bilo kog drugog sporazuma, u kojoj meri to narušava opredeljenje vojne neutralnosti? Pa ne narušava ni najmanje, jer da je tako pa onda ne bi ni postojale bilo kakve stepenice iznad IPA B sporazuma do toga da neko postane član vojne alijanse, a naravno da postoje jer postoji jasna razlika. Druga stvar, oni koji su pominjali da je bilo kakva vrsta tog sporazuma na štetu Republike Srbije nisu ga pročitali, nisu videli da na osnovu takvih sporazuma mi i dobijamo novčana sredstva za ono što su naše potrebe. Seća se svako na primer kako su se strašne nesreće dešavale kada ostave nam žuti, primera radi, katastrofalnu situaciju u nekim vojnim skladištima i zbog toga što je situacija katastrofalna, a nema sredstava da se sanira na pravi način, onda se rizikuje da dođe do neke štete ili havarije. Zahvaljujući ovim sporazumima mi možemo da iskoristimo novac, tuđi novac koji inače sami nemamo, da tu vrstu problema eliminišemo na vreme i mi to i radimo. To radi ceo svet. Da to ne radi ceo svet, da li bi postojali programi poput Partnerstva za mir u kom uz države NATO- pakta učestvuje i vojska Ruske Federacije? Pa ne bi postojali naravno. To su sve jasne i normalne stvari. Ono preko čega ne mogu da pređem, da bilo ko oseti potrebu da nas podseća na pitanje NATO bombardovanja. Poslednji smo sigurno na ovom svetu koje treba podsećati na tako nešto. Ko je uveo kao državno obeležavanje sećanje na te događaje? Jel bio iko pre Aleksandra Vučića u ovoj zemlji da se toga setio i da je to uradio na takav način? Nije nikada niko i onog momenta kada je to on učinio lično - da li to imamo svake godine, da li se svake godine odnosimo na pravi način prema sećanju na te bolne događaje i ne samo na te bolne događaje, već na bukvalno sve što se ticalo nepravde nanete srpskom narodu na teritoriji bivše Jugoslavije na bilo kom mestu i bilo koji način? Iko pre Aleksandra Vučića i SNS? Nikada niko. Da li smo mi u tome principijalni i dosledni i pokazujemo odgovarajući pijetet prema tim pitanjima, rekao bi da pokazujemo. Dakle, ako neko hoće na te činjenice da podseća, slobodno neka podseća, ali još jednom neka podseća one koji nikada nisu imali hrabrosti da se tim pitanjima bave zato što su se dodvoravali onima koji su nam zlo činili. Ima nas koji se toga sećamo i koji prema tome pokazujemo onakav stava kakav mora da pokazuje država koja vodi računa o sebi i svom dignitetu. Nas ne treba da podsećate. Hvala lepo.
Hvala dr Orliću. Pravo na repliku ima Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Pre svega postoji jedna iluzija i kod pripadnika SNS i kod drugih vladajućih stranaka u Srbiji, da se može sedeti na dve stolice. Nemoguće je ostvarivati saradnju sa EU, biti u procesu evropskih integracija i u isto vreme razvijati najbolje moguće odnose sa Ruskom Federacijom i Narodnom Republikom Kinom. Te dve stvari jednostavno ne mogu da idu zajedno. Koliko god mi želeli da to ostvarimo, to je jednostavno nemoguće ne samo zbog Srbije, nego i zbog bilo koje zemlje na svetu gde je to tako zabranjeno. Moramo se opredeliti. Onaj stepen saradnje koju danas ima Srbija sa NATO, tj. sa Severnoatlantskim paktom, nema nažalost sa Ruskom Federacijom. Pitanje dodeljivanja diplomatskog statusa za pripadnike Rusko-srpskog humanitarnog centra treba da bude moralno pitanje, da mi pokažemo pre svega zahvalnost tim ljudima konkretno koji su nam pomogli ovde, ali i zahvalnost Ruskoj Federaciji za sve što je učinila za Srbiju. Podsetiću vas, da nije bilo Rusije Savet bezbednosti UN izglasao bi rezoluciju kojom se Srbija proglašava genocidnom državom. Da nije bilo Rusije Kosovo bi odavno postalo član UN. Rusija je naš tradicionalni istorijski saveznik, iskreni saveznik sa kojim mi sarađujemo bez ikakvih političkih pritisaka. To ne možemo isto da kažemo za EU i za NATO pakt. Podsetiću vas da su sve istočne evropske zemlje u kojima je bio nekada socijalizam pre svega morale da postanu članovi NATO pakta da bi postali članovi EU, a kada je evropska perspektiva, tj. to više danas i ne postoji, izgubila značaj, onda samo članovi NATO pakta, kao što je to slučaj sa Albanijom i sa Crnom Gorom. To je realnost, ne zbog neke potrebe bezbednosti, nego to se dešava isključivo da bi te neke zemlje pokazale omaž, izraz lojalnosti prema NATO paktu, prema tom svojevrsnom okupatoru i da budu zajedno u frontu protiv Rusije. Mi danas znamo, znamo i vi i ja, da ni Rumunija ni Bugarska ne ispunjavaju evropske standarde po bilo kom pitanju. I Rumunija i Bugarska i ostali članovi EU samo zato što su postali članovi NATO pakta i sve iz razloga da NATO pakt izađe na Crno more. Danas je to realnost u Srbiji i u skladu sa tim mi treba da razmišljamo o alternativama u tom putu, o planu B, o budućnosti naše zemlje, o bezbednosti naše zemlje i naših građana, a to ni u jednom momentu nećemo biti u stanju da postignemo sarađujući sa NATO paktom na bilo koji način. Hvala.
Hvala gospodine Šešelj. Za reč se javio dr Aleksandar Martinović po amandmanu. Izvolite dr Martinoviću.
Zahvaljujem se gospodine Marinkoviću. Nekoliko napomena vezano za ovaj amandman i za obrazloženje ovog amandmana. Pre svega, kada se kaže da Republika Srbija finansira nevladine organizacije, mislim da uvaženi kolega ne vodi računa o jednoj stvari. Prema Zakonu o budžetskom sistemu budžetska stavka koja postoji ne samo u budžetu Republike Srbije, nego postoji i u budžetu AP Vojvodine i postoji u budžetu svake jedinice lokalne samouprave u Srbiji, zove se – dotacije nevladinim organizacijama. To je formulacija iz Zakona o budžetskom sistemu. Te nevladine organizacije nisu one nevladine organizacije o kojima ste vi govorili. To je jedna stvar. Druga stvar, pričali ste o Rusko-srpskom humanitarnom centru u Nišu i o vašem predlogu da se sličan centar formira i za teritoriju Vojvodine. Ono što želim da vam kažem i ono što treba da znaju građani Srbije, Rusko-srpski humanitarni centar u Nišu pokriva i teritoriju AP Vojvodine. Treća stvar, vi u Skupštini Vojvodine niste podneli formalno-pravno ispravan predlog koji se odnosi na formiranje srpsko-ruskog humanitarnog centra u Vojvodini. I pored toga, ta vaša inicijativa, ne predlog, nego inicijativa, bila je na sednici Skupštine AP Vojvodine, pri čemu poslanici SNS nisu glasali ni za ni protiv, niti su učestvovali u raspravi o toj vašoj inicijativi, ne o predlogu, nego inicijativi iz dva razloga. Prvi razlog je da ta inicijativa nije bila u skladu sa Poslovnikom Skupštine AP Vojvodine. To je ono što zbog građana treba da kažemo. Druga stvar, mnogo važnije, ta vaša inicijativa je bila politički neozbiljna, jer je njena suština bila - iniciramo kod Vlade AP Vojvodine, da ona pita Vladu Republike Srbije, a da Vlada Republike Srbije pita Vladu Ruske Federacije, da li želi da na teritoriji Vojvodine formira rusko-srpski humanitarni centar. Što se tiče NATO-a, odnosno konkretnog KFOR-a, Srbima na KiM, kao što ni Srbima u Hrvatskoj, kao što ni Srbima u Crnoj Gori, neće pomoći silina naših reči odavde iz Beograda. Morate da vodite računa uvaženi kolega, KFOR je na KiM prisutan u skladu sa Rezolucijom 1244. U Rezoluciji 1244, a da vas podsetim to je jedina, sem Ustava Republike Srbije, to je jedina pravna veza između Republike Srbije i KiM kao njenog sastavnog dela. U Rezoluciji 1244, do slovce piše, ja vam sada citiram – da će na KiM doći KFOR kao međunarodne vojne snage uz suštinsko učešće NATO-a. Tako piše u Rezoluciji 1244, uz suštinsko učešća NATO-a, i za tu Rezoluciju je glasao i predstavnik Ruske Federacije u Savetu bezbednosti i za tu Rezoluciju 1244 se mi Srbi držimo tako čvrsto, zato što u njoj postoje odredbe koje nam garantuju suverenost i teritorijalni integritet na KiM. Ali, vas molim, odnosno predlažem vam, ne možete Rezoluciju 1244 da uzimate na parče, pa ono što nam odgovara na to ćemo da se pozivamo, a ono što nam eventualno ne odgovara, to ćemo da kažemo, evo, vi naprednjaci sarađujete sa NATO paktom, kao što je rekao i uvaženi kolega Orlić, mi sarađujemo sa NATO paktom, mi koji smo bili žrtve bombardovanja isto kao i vi, mi koji smo branili Republiku Srbiju isto kao i vi, sedeli smo i u istoj Vladi, i sada vi nama kažete, vi sarađujete sa NATO paktom. Ja vam samo kažem, morate da vodite računa o tome šta bi mi Srbi želeli, a kakva je politička realnost i šta piše u Rezoluciji 1244. Evo, da idemo redom, šta bismo mi Srbi želeli, i vi i mi, i pitajte bilo kog Srbina iz Beograda, sa Cetinja, iz Banjaluke, šta bi želeo? Da Vojska Srbije bude na KiM? Sasvim logično. To bi želeli. Da li je to u ovom trenutku moguće? Nije moguće. Zašto? Godine 1999. smo se povukli sa KiM potpisujući Kumanovski sporazum. Potpisivanje Kumanovskog sporazuma je bilo preduslov da se donese Rezolucija 1244 i u toj Rezoluciji piše da će na KiM biti prisutna međunarodna vojna misija KFOR uz suštinsko učešće NATO-a. U početku su u sastavu KFOR-a postojale i ruske snage koje su međutim, relativno brzo povučene sa KiM. To su činjenice, ali nema potrebe da zbog toga što su to činjenice, nas iz SNS optužujete da mi nastavljamo istu politiku kao DS. Pa čekajte, jel mi uništavamo naše naoružanje kao što je to radila DS ili nabavljamo najsavremenije naoružanje? Jel mi izvodimo vojne vežbe sa Ruskom Federacijom ili je to činilo Ministarstvo odbrane dok je Dragan Šutanovac bio ministar? Jel sada stižu najnoviji avioni, helikopteri, tenkovi, borbena vozila iz Ruske Federacije ili je to bilo u vreme Borisa Tadića i Dragana Šutanovca? Pa u vreme Aleksandra Vučića se to radi. Još jednu stvar da vam kažem, vi ste možda budući pravnik ili ste već pravnik, nije ni važno, ne postoji u pravnoj teoriji nijedan viši stepen saradnje sa Ruskom Federacijom od onoga što u ovom trenutku radi Vlada Republike Srbije i od onoga što radi predsednik republike Aleksandar Vučić. Dakle, pravna teorija, viši stepen saradnje sa nekom stranom državom, pa i sa Ruskom Federacijom ne poznaje, sem u jednom slučaju, a to je da Republika Srbija donese odluku da postaje federalna jedinica Ruske Federacije. Više od toga ne može. Dakle, više od ovoga što radi Aleksandar Vučić, više od ovoga što radi Vlada Republike Srbije, kada je u pitanju saradnja sa Ruskom Federacijom, jednostavno pravno nije moguće, ako hoćete da Srbija bude suverena i samostalna država. Ako mene pitate za moje lično mišljenje, niti bih voleo da budemo federalna jedinica u Americi, niti bih voleo da budemo federalna jedinica u Ruskoj Federaciji. Svaka čast i Amerikancima i svaka čast i Rusima, ali bih voleo da Srbija ostane suverena i slobodna zemlja. Kada ste suvereni i slobodni, onda možete samostalno da donosite odluke koje se tiču budućnosti vašeg naroda. Kad god imate starijeg brata iznad sebe, ma kako se on zvao, vi više niste slobodni. Deo SNS je slobodna Srbija, ničija druga, nego Srbija koja će da vodi svoju politiku, koja će na svet da gleda svojim srpskim očima i da razmišlja svojom srpskom glavom i ničijom drugom. Uvek smo u istoriji pravili grešku, kada smo na svet gledali tuđim očima, kada smo vodili tuđu politiku i kada smo mislili tuđom, a ne svojom glavom.
Hvala doktore Martinoviću. S obzirom da je amandman bio o IKT-u i o bezbednosti informacionih i komunikacionih tehnologija, mi smo otišli na temu NATO-a, o odnosima sa Ruskom Federacijom, KiM. Znam da to jeste vaša tema i NATO i ODKB i sve to poštujem, ali molim da se vratimo na temu dnevnog reda. Možemo samo da predložimo neki okrugli sto o ovoj temi. Jeste važna politička tema, ali smo mnogo van ove teme. Tako da ćemo nastaviti dalje. (Milorad Mirčić: Replika.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) (Aleksandar Šešelj: Nije u redu. Ovde drži predavanje 10 minuta i ne date da se odgovori. Stvarno nije korektno.) Uvažavam sve, stvarno znate i sami, davao sam replike po pet minuta. Gospodine Šešelj, najiskrenije, onda možemo do sutra govoriti o tome. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Obaveštavam vas da će Narodna skupština nastaviti sa radom sutra u 10.00 časova. Hvala. [[Sednica je prekinuta u 18.10 sati.]]