Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 74 narodni poslanik, što očigledno ne odgovara istini, pa vas molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da nas je 85, što znači da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Željko Tomić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu, pozvala da sednici prisustvuju i Zoran Petrović, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Gordana Stanić, načelnik Odeljenja Upravne inspekcije u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Nastavljamo sa radom i prelazimo na načelni pretres 3. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UPRAVNOJ INSPEKCIJI. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili se izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Jovan Palalić, poslanička grupa DSS, narodni poslanik Gordana Pop – Lazić, poslaničku grupu SRS, narodni poslanik Judita Popović, poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Srđan Spasojević, poslanička grupa NS. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković, ministar za ljudska i manjinska prava, državnu upravu i lokalnu samoupravu želi reč? (Da.)
Zahvaljujem, poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, danas je na dnevnom redu, Predlog zakona o Upravnoj inspekciji, dobili ste Predlog zakona, dobili ste obrazloženje, a u najkraćim ću crtama zbog javnosti da ponovim onaj deo obrazloženja, skraćeno, ono što se već nalazi kod vas. Dakle, kod nas ne postoji nažalost, poseban zakon koji uređuje Upravnu inspekciju, postojao je davno 1975 je donet, pre 36 godine, ali je prestao da važi 1992. godine. Postojeći naši zakoni o državnoj upravi, Zakon o državnim službenicima, su osnov funkcionisanja savremene državne uprave Srbije i njime je predviđeno donošenje posebnog zakona kojim će se urediti ova oblast. Međutim, nisu samo normativne obaveze koje nalažu donošenje posebnog zakona o Upravnoj inspekciji. Usklađivanje ukupnog pravnog sistema sa Ustavom i novim društvenim potrebama kao i prilagođavanje savremenim iskustvima i rešenjima dovelo je do širenja nadležnosti Upravne inspekcije na nove društvene oblasti i pravne odnose. Tako je nadzor Upravne inspekcije utvrđen nizom posebnih zakona, čime je njena nadležnost na nove sadržaje i predmete rada. Pored standardnih nadležnosti Upravne inspekcije već ranije utvrđenih Zakona o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima, te Zakonom o radnim odnosima u državnim organima, Zakon o pečatu državnih i drugih organa, Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, nove nadležnosti su utvrđene Zakonom o matičnim knjigama, Zakon o političkim strankama, Zakon o udruženjima, Zakon o pristupu, slobodnom pristupu informacijama o javnog značaja, kao i Zakona o jedinstvenom biračkom spisku, Zakon o sprečavanju zlostavljanja na radu i Zakon o volontiranju. Takođe, određene su nadležnosti Upravne inspekcije propisane su u još oko, dvadeset posebnih zakona i drugih propisa koji u svom radu primenjuju državni organi Republike Srbije. Imajući u vidu, značajno proširenje nadležnosti inspekcijskog nadzora u Republici Srbiji mi smo se potrudili da damo približan broj subjekata koje bi trebalo da kontrolišemo, a ovo govorim zbog toga što ću vam posle toga reći koliki je broj upravnih inspektora koji rade sav taj posao. Znači, mi smo došli do broja od 28 hiljada subjekata kontrole, odnosno objekata kontrole, subjekata na koji se nadzor odnosi. Hiljadu organa državne uprave, sudovi, tužilaštva, pravobranilaštva, organi jedinica lokalne samouprave, ustanove za izvršenje krivičnih sankcija, centri za socijalni rad, organi koji vrše javno ovlašćenje u delu koji se odnosi na poverene poslove. Jedanaest hiljada organa javne vlasti na koji se primenjuje Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Petnaest hiljada u ovom momentu, 15 hiljada udruženja na koji se primenjuje Zakon o udruženjima, 81 politička stranka, a zatim u svim jedinicama lokalne samouprave primena Zakona o jedinstvenom biračkom spisku, Zakon o matičnim knjigama, Zakon o opštem upravnom postupku i Zakon o radnom odnosu u državnim organima itd. U okviru svojih zakonom utvrđenih nadležnosti Upravna inspekcija predstavlja specifičan vid inspekcijskog nadzora, jer su objekti nadzora organi državne uprave i drugi državni organi, kao i subjekti koji vrše javna ovlašćenja za razliku od drugih inspekcija kod kojih je predmet inspekcijskog nadzora delatnost preduzeća i drugih organizacija. Navedene činjenice, naročito povećanje obima i vrste poslova, porast broja nacionalnih subjekata i ne uređenost pojedinih pitanja od značaja za rad Upravne inspekcije nalažu temeljne promene i donošenje zakona o upravnoj inspekciji i zbog toga smo danas pred vama. Predloženim zakonom posebno se garantuje samostalnost u radu Upravne inspekcije. Tako je propisano da se upravni inspektori samostalni u radu u granicama ovlašćenja utvrđenih zakonom i za svoj rad su lično odgovorni. Niko ne sme korišćenje službenog položaja ili na drugi način onemogućavati ili ometati upravnog inspektora u obavljanju inspekcijskog nadzora i preduzimanju mere i radnji na koje je ovlašćen. Naročito se nastojalo da se obezbedi takav položaj nadziranog subjekta u inspekcijskom postupku koji će mu omogućiti da sa jedne strane efikasno štiti svoje interese i prava, a sa druge da aktivno doprinese ostvarivanju cilja nadzora. U cilju obezbeđivanja uslova za efikasno i zakonito vršenje zakonom utvrđenih nadležnosti Upravne inspekcije predviđena je promena organizacionog objekta u kome će se ubuduće vršiti ti poslovi. Umesto da poslovi upravne inspekcije budu sektor u okviru ministarstva nadležnog za poslove državne uprave, kao što je to sada predloženo je obrazovanje organa uprave u sastavu ministarstva nadležnog za poslove državne uprave, odnosno konkretno Ministarstva za ljudska i manjinska prava i državnu upravu i lokalnu samoupravu, dakle upravni inspektorat. To rešenje je u potpunosti u skladu sa članom 28. stav 2. Zakona o državnoj upravi prema kome se organ obrazuje za izvršne odnosno inspekcijske i sa njima povezane stručne poslove, ako njihova priroda i obim zahtevaju takvu veću samostalnost od one koju ima sektor u ministarstvu. Predloženim zakonom na celovit način uređene su nadležnosti, položaj i ovlašćenja, kao i druga pitanja kojima se obezbeđuje zakonito i efikasno ostvarivanje funkcija upravne inspekcije. Ostao sam dužan deo koji se odnosi na broj državnih službenika koji u ovom momentu obavljaju poslove upravne inspekcije. Dakle, za sve ovo o čemu sam sada govorio, za ovih 28 hiljada subjekata koji polažuupravnom nadzoru, ceo posao radi svega 18 inspektora u Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave. Dakle, smatram da je neophodno obrazovati inspektorat. To je neophodno radi zakonitosti, radi efikasnosti, radi sprovođenja nadzora u svim ovim državnim organima i drugim organima i organizacijama koje vrše javna ovlašćenja. Neophodno je formirati upravni inspektorat i on će zaživeti nakon formiranja nove Vlade. Na ovaj način dajemo šansu nekom budućem ministarstvu i budućoj Vladi, koja god to da bude, da daleko efikasnije sprovodi nadzor u svih ovih 28 hiljada za sada pobrojanih subjekata odnosno objekata inspekcijskog nadzora. Stoga vas molim da ovaj zakon prihvatite. Očekujem da ćemo ga popraviti kroz amandmane u svemu onome u čemu se složimo da ga treba popraviti.
Zahvaljujem gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Đuro Perić.
Poštovana gospođo predsednice, cenjeno predsedništvo, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo jedan vrlo značajan zakon o kojem danas raspravljamo i koji treba da se donese s obzirom na činjenicu da se u poslednje vreme pojavljuje u javnosti dosta kritike na nas kao zakonodavni organ, da donosimo dosta zakona ali da je pitanje sprovođenja tih zakona mnogo diskutabilno i da ne donosite rezultate koji se žele. Mislim da će formiranjem ovih novih organa u Ministarstvu za državnu upravu oko Upravne inspekcije pomoći da se, ako ne u celini, jer svakako nisu oni jedini koji to mogu da obezbede, ali će u mnogome trebati da poboljšaju ukupno stanje u realizaciji tih zakona, kao što se to predviđa ovim zakonom. Gospodin ministar je rekao da je to zakon koji je celovitije rešavao organizaciju, nadležnost, ovlašćenja ili način rada, donet čak pre 35-36 godina. Istina, u međuvremenu su donošeni mnogi drugi zakoni i ovo je redak zakon koji treba da sublimira sve ono što se sada nalazi u brojnim zakonima koje imamo i koji su doneti, a posebno moram da naglasim da je Zakon o državnoj upravi, Zakon o državnim službenicima čak direktno u članu 18. regulisao pitanje obaveze donošenja jednog ovakvog zakona i on je to nabrojao šta sve treba da se uradi. Gospodin ministar je govorio o tome da je to ne samo potreba našeg unutrašnjeg zakonodavstva i svega ovoga što proističe iz toga šta treba da se nadzire, nego je ovo ujedno i usklađivanje ovog dela zakonodavstva sa evropskim zakonodavstvom, tako da je i to jedan značajan momenat u svemu tome. Osvrnuo bih se na jedan detalja iz ovog zakona a to je pitanje organizacije. Gospodin ministar je rekao da se tu sada menjaju određeni odnosi, organizacione a onda i kadrovske prirode, a radi se o tome da se umesto sektora u okviru Ministarstva za državnu upravu, u ovom zakonu treba da se formira glavni inspektorat i da bi tim glavnim inspektoratom rukovodio glavni inspektor koji, prema ovome što je u zakonu predloženo, ima dosta važna ovlašćenja kako u pogledu samog tog inspektorata, tako i u vezi sa njegovim nadležnostima vezanim za rešavanje žalbi ovih područnih i nižih organa u javnoj upravi. Logično je da iz toga proizilazi verovatno i povećanje broja zaposlenih. Gospodin ministar je rekao koliko sada ima zaposlenih oko ovih poslova upravne inspekcije, međutim, lično mislim, ako bi želeli da postignemo ovo što sam na početku rekao, da će se verovatno tražiti i neko povećanje broja zaposlenih u ovom glavnom inspektoratu tim pre što vidim da je tu dosta zaoštren taj odnos prema uslovima da budeš taj upravni inspektor, a posebno za glavnog inspektora jer se tu traži dosta tih elemenata, kako oko njegove stručnosti tako i oko iskustva i godina staža koje mora da ima. Pored toga, taj glavni inspektor treba da svake godine donosi i godišnji program rada i to do decembra meseca, ali pošto su ovlašćenja dosta široka i mnogo značajna mislim da bi mi to novom organu, tom glavnom inspektoratu koji će biti u Ministarstvu za državnu upravu, morali posvetiti posebnu pažnju da bi on stvarno vršio taj svoj nadzor i izricao mere koje su predviđene ovim zakonom jer ako bi on to radio i ako bi taj celi inspektorat to u buduće radio, mislim da bi onda ta efikasnost u radu bila mnogo veća i da bi se postigla onda svrha i cilj svega ovoga što se menja. Naša poslanička grupa PUPS prihvata ovaj zakon i glasaće za njega kada dođe taj dan za glasanje, ali bih ujedno molio da kada se bude usvajao zakon da imamo u vidu ovo što je ministar rekao da će faktički zaživeti sve ovo u jednom novom periodu kada dođe jedna nova Vlada i mislim da je dobro što se toj Vladi, bilo koja da bude, omogućava da ima sada i jednu ovakvu polugu u vršenju vlasti, jer ovo je dosta značajna stvar ako bi se to radilo kako treba i kako je predviđeno u celom tom našem pravnom sistemu, jer ovo je zaista značajna karika jer se ona širi čak i na to da se radi oko nadzora i ovih svih državnih organa, ne samo organa uprave. Nešto je o tome gospodin ministar govorio, ali mislim da će to trebati malo detaljnije da se kaže šta sve to treba da se radi i da će trebati verovatno i dosta podzakonskih akata koji će omogućavati da se to sada sve ostvari. Zahvaljujem se na pažnji koju ste imali. Mi ćemo ovaj zakon podržati kada bude o njemu glasanje.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. I gospodin Srđan Spasojević se javio. Ali, svejedno je? Izvolite gospodine Palaliću.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predložili ste jedan izuzetno loš dan. Predložili ste zakon koji je potpuno neprimeren i trenutku i obavezama koje država ima i prema građanima i naravno, prema onome što smo mi ovde usvojili, kada su u pitanju zakoni iz oblasti državne uprave. Ovo je jedan zakon koji će proizvesti iz novih troškova, ovo je zakon koji ne rešava celovito inspekcijski nadzor i umesto da ste izašli pred Narodnu skupštinu sa zakonom koji bi rešio inspekcijski nadzor u celini, pa onda se bavili pojedinačnim pitanjima nadzora u raznim društvenim oblastima, vi ovde donosite jedan zakon koji, kroz raspravu ću dalje pokazati, će proizvesti niz problema i sasvim sigurno otvoriće nove troškove i dati mogućnosti i ideje drugim ministrima da stvaraju inspektorate u svojim ministarstvima i tako dođu u situaciju da zapošljavaju nove ljude i šire svoje nadležnosti. Gospodine ministre, vi ste nama u Narodnu skupštinu ovaj zakon dostavili 25. februara, dve nedelje pre rekonstrukcije Vlade Republike Srbije. U izmenama Zakona o ministarstvima niste predvideli dva inspektorata, a sada mimo Zakona o ministarstvima predlažete formiranje novog inspektorata. Zašto niste povukli Zakon o upravnoj inspekciji koji ste pustili u proceduru? Pa onda ako ste želeli da formirate novi inspektorat, to se moglo učiniti kroz izmene Zakona o ministarstvima. Vi ste u krajnjoj liniji branili izmene Zakona o ministarstvima i prećutali ste pred Narodnom skupštinom činjenicu da će se formirati još jedan inspektorat pored onog koji postoji u oblasti odbrane, rada i socijalne politike. Formiranje upravnog inspektorata proizvešće nove troškove i nova zapošljavanja. Da li nama sada treba, u situaciji kada se usvaja rebalans, kada se priča o smanjenju državne administracije, nova zapošljavanja? Koji je osnovni motiv da se sada donosi zakon o upravnoj inspekciji? Sigurno jedan od razloga je da se zapošljavaju novi ljudi. Mi ćemo doći u tu situaciju. Gospodine ministre, sasvim rešenja koja ste predvideli u ovom zakonu proizvešće niz novih problema i novih troškova. Upravni inspektorat, kako ste vi predvideli, treba da ima niz područnih jedinica, znači, novi troškovi. Šta je smisao toga? Na koji način će se zapošljavati ti ljudi? Sigurno neće po kriterijumima kao što je bilo do sada. Vi ste ovde Narodnoj skupštini doneli Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkim institucijama, gde se određuje broj koji može da radi u republičkim organima i dao se nalog republičkim organima da smanje broj zaposlenih, a vi ovim zakonom uvodite mogućnost novog zapošljavanja na kraju mandata vaše Vlade. Šta je motiv, gospodine ministre, osim da se partijski kadrovi mimo svih kriterijuma ponovo zapošljavaju? Kada su u pitanju ovlašćenja upravne inspekcije, vrlo je interesantno, gospodine ministre, da se ona šire, kako ste rekli, na niz ovih oblasti, ali recimo, izostavlja se Pokrajina Vojvodina. Kontrolisaćete lokalne samouprave, sudove, predsednika Republike, Narodnu skupštinu, ali pipnuti Pokrajinu Vojvodine ne smete. To je ovde problem. Osim toga, želite da se kontroliše lokalna samouprava, zaposleni i radni odnosi u lokalnoj samoupravi. Gde je zakon o zaposlenima u lokalnoj samoupravi, koji je bio obaveza vašeg ministarstva da se donese? Toga nema. Širi se prostor za kontrolu i kada su u pitanju informacije od javnog značaja. Zašto to ne bi radio poverenik? On već ima u jednom svom delu inspekcijski nadzor. Zašto mu niste prepustili u ovom delu da vrši inspekcijski nadzor? Moglo je to. Gde je nadzor nad propisima koji se odnose na nacionalne manjine, gospodine ministre? Vaše ministarstvo je sada dobilo još jedan deo, koji se tiče nacionalnih manjina. To ste izostavili. Ko vrši nadzor nad primenom propisa u oblasti nacionalnih manjina, upravni nadzor, rad nacionalnih saveta, svega onog što se tiče primene propisa u odnosu na nacionalne manjine? Toga nema ovde. U tom smislu je naša poslanička grupa podnela amandman. Ono što je takođe zanimljivo jesu ogromna ovlašćenja koja dajete glavnom upravnom inspektoru. Njega će, kako se ovde kaže, imenovati Vlada Republike Srbije na vaš predlog. Zašto se tu nije raspisao, kao za sve državne službenike, konkurs, pa da se na osnovu konkursa pokuša otkloniti partijski uticaj na izbor ovakvog važnog funkcionera, kao što je glavni inspektor, nego će ga imenovati Vlada na pet godina, da on zakači i budući mandat? Na koji način isključujete mogućnost ovde da postoji partijska pripadnost? To je moguće samo konkursom. Da vas podsetim, Zakon o državnim službenicima je propisao da se svi pomoćnici ministara biraju po konkursima. U koliko ministarstava je taj posao završen? Šta je sa depolitizacijom o kojoj smo ovde pričali? Taj posao nije završen i ništa nam ne garantuje da novi glavni inspektor neće biti partijski kadar, čak smo ubeđeni da će biti. Kada je u pitanju nadležnost tog glavnog upravnog inspektora koji će biti na čelu tog famoznog upravnog inspektorata, on će imati mogućnost i da rešava po žalbama. Možete zamisliti neki nacionalni organ koji je sasvim sigurno došao u mogućnost da mu se možda nepravedno izrekne određena mera rešenjem od strane određenog upravnog inspektora, on se žali glavnom upravnom inspektoru. Unutar istog sistema se rešava po žalbi. Zašto po žalbi nije rešavalo ministarstvo ili Vlada, nego će glavni inspektor da poništava rešenje onog svog čoveka koga je ono postavio? Neverovatno na koji način vi ovde otvarate mogućnost za razne troškove. Sada će i inspektori da imaju svoja odela i svoje uniforme. Koliko će to da košta, gospodine ministre? Da li je to neophodno u ovom trenutku u Srbiji? Sada će, kao što je bilo za komunalnu policiju, svaki grad drugu boju, drugi oblik, sada će i ovde da se raspišu konkursi. Stotine novih upravnih inspektora će sada da nose nova odela, da krenu konkursi za dizajn, pa da se i to plaća. Neverovatno je šta se ovde sve umetnulo u novi zakon. Kada je u pitanju pitanje koje se odnosi na zapisnik, vrlo važno ovlašćenje i vrlo važne posledice koje on proizvodi, vi ste ga ovde dosta sumorno dali. Zapisnik ne sadrži sve ono što je neophodno, po našem mišljenju, da bi sutra ili u toku celog postupka nadzirani organ mogao da prigovori u slučaju nemogućnosti ili nesaglasnosti sa onim što čini upravni inspektor. Da vas podsetim, upravni inspektor sada će moći nogom da ulazi u Narodnu skupštinu, kao predsednik Republike, u lokalnu samoupravu. To će biti kao onom filmu "Majstori, majstori",kada je onaj ceo dan boravio tamo i nešto pisao, ispitivao. Na ovo će da liči vaš zakon. Pazite kakvo ovlašćenje dajete glavnom upravnom inspektoru. Kada on uoči ili stekne saznanje da nadzorni organ ne želi da posluje po njegovom rešenju, on lično, pazite glavni inspektor koga Vlada imenuje, jedan državni službenik, on će lično da se obraća raznim institucijama i da apeluje na njih da one primenjuju. Znači, vi ste dali mogućnost da glavni upravni inspektor se obrati direktno predsedniku Republike ili ovde predsedniku Narodne skupštine. Pa, to je apsolutno neprihvatljivo. Lice koga je birala Vlada na vaš predlog to može. Druga stvar, gospodine ministre, vrlo opasna stvar, na koji način vi širite nadležnost Upravnog inspektorata? Na posebne postupke, na posebne upravne postupke. Znate li vi šta su sve posebni upravni postupci? Pa, recimo, u policiji sve su skoro posebni upravni postupci. To znači da će sada glavni upravni inspektor kod izdavanja pasoša, ličnih karata, on će da kontroliše a ne ministarstvo tj. vi ministre, a ne ministar Dačić. Apsolutno, neprihvatljivo. Jednostavno, način na koji ste vi stvari ovde postavili, dovešće do jednog apsurda u primeni i sasvim sigurno do velikih problema. U krajnjoj liniji najveći problem će biti politizacija, zaposlićete nove ljude, zaposlićete mimo svih kadrova. To su, u krajnjoj liniji, rekli i vaši prijatelji iz EU o ovom vašem novom famoznom izveštaju koji su podneli. Kada je u pitanju taj izveštaj gospodine ministre, moram da vas pitam ovde kao ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu – koliko Republika Srbija po Ustavu ima autonomnih pokrajina i koliko ima opština i gradova po Zakonu o teritorijalnoj organizaciji, gospodine ministre? U izveštaju Evropske komisije, gospodine ministre, kaže se da Republika Srbija ima jednu autonomnu pokrajinu. Gospodine ministre, kaže da se da Srbija ima 122 opštine, u zakonu koji ste vi ovde branili, o Zakonu o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije ima 150 opština. Kaže da se da ima 23 grada i grad Beograd, a ovde se kaže da ima 22 grada. Vaša EU je u izveštaju izostavila iz statusa Republike Srbije sve opštine na KiM i grad Prištinu. Prema tome, gospodine ministre, EU je ovim priznala nezavisnost KiM. Voleo bih vas da čujem šta vi mislite o ovome što su oni napisali. Da li je neko u Vladi RS prigovorio na ovu činjenicu? Vi ste svi hvalili ovaj izveštaj, hvalili ste da je to veliki uspeh, a ljudi su vam napisali da ne priznaju naš teritorijalni integritet i Ustav Republike Srbije. Molio bih, gospodine ministre, da kažete da li se vi slažete kao ministar resorni za lokalnu samoupravu, sa ovim što piše ovde, da Srbija ima 122 opštine, bez 28 opština na KiM i da ima 23 grada i da ima samo jednu autonomnu pokrajinu, kako se ovde kaže, Vojvodinu. To znači, gospodine ministre, da za EU ovi ljudi danas koji su u Zubinom Potoku, nisu deo Republike Srbije. Da li su oni za vas deo Republike Srbije? Oni za Euleks nisu deo Republike Srbije. Ovo su opasne stvari, gospodine ministre. Naravno, sve ono što su vam oni rekli u ovom izveštaju koji se odnose na stanje u državnoj upravi i to smo vam i mi govorili, da se zapošljava po partijskoj pripadnosti, da se ne sprovodi strategija reforme državne uprave, da i dalje direktori javnih preduzeća i ministri utiču na izbor mimo konkursa i postavljaju partijske kadrove. Sve su vam oni to lepo rekli, kao što smo i mi vama to govorili. Šta je učinjeno kada je u pitanju depolitizacija državne uprave i na koji će način ćete je sprečiti ovakvim jednim zakonom koji sada ovde nama predlažete, Zakonom o upravnoj inspekciji? Upravna inspekcija koja će kontrolisati sve i svašta u ovoj državi. Videćete vi posle ovoga, gospodine ministre, kada krenu ministar zdravlja, ministar za životnu sredinu da formiraju svoje upravne inspektorate, kolike tek ozbiljne nadležnosti imaju inspekcije u domenu, recimo, zdravlja? Što ne bi sada ministar Stanković formirao Upravni inspektorat i zaposlio još stotinu ljudi? Ko ga sprečava na osnovu ovoga? Niko ga ne sprečava. Otvorili ste "Pandorinu kutiju" sa ovim, gospodine ministre. Pravite nove troškove u situaciji kada država nema para, da bi se novi ljudi zapošljavali bez ikakvog kriterijuma. I, u krajnjoj liniji, da čujemo zašto ovaj zakon koji je predložen pre rekonstrukcije Vlade, nije povučen? Formirate Upravni inspektorat mimo Zakona o ministarstvima. Jedan izuzetno loš zakon, jedan zakon koji nije potreban u ovom trenutku. Donesite zakon, opšti zakon o inspekcijskom nadzoru, pa onda neka se pojedine potrebe ministarstava definišu posebnim zakonima, pa u krajnjoj liniji, i Zakon o upravnoj inspekciji u domenu njihovih specifičnosti, a ne da Upravna inspekcija, faktički, preuzima ceo sistem nadzora u državnoj upravi. To nije bio motiv koji piše u Zakonu u državnoj upravi. Tu se govorilo o zakonu koji će definisati inspekcijski nadzor, a ne samo Upravnu inspekciju. I to je bila ova vaša obaveza. Nadasve, gospodine ministre, na kraju, naša poslanička grupa neće glasati za ovaj zakon, recite nam koliko ima opština u Republici Srbiji i koliko Republika Srbija ima autonomnih pokrajina i da li je neko prigovorio na ovaj izveštaj Evropske komisije, na ovaj neprihvatljivi i sraman izveštaj da se opštine, gradovi i teritorija KiM u ovom izveštaju ne tretiraju kao deo Republike Srbije? Hvala.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Gospodine Palaliću, toliko ste pitanja postavili, koliku energiju emitujete, moram da ipak odgovorim na nešto od toga. Prvo, ne bih ja donosio zakon o toj inspekciji, da DSS to nije napisala u Zakonu o državnoj upravi, u članu 45. gde kaže – upravna inspekcija uređuje se posebnim zakonom. Da nije gospodin Lončar to napisao, ja ga ne bih donosio. Ne bi ovi ljudi sedeli pored mene, da DSS nije njih postavila njih za pomoćnike ministra u vreme kada je bila na vlasti. Toliko o politizaciji. Mislim, prosto nemojte, dajte malo mere kada kritikujete. Izvinjavam se, dok se malo pristojnije ovde ljudi ne ponašaju, zaista ne mogu ovako da pričam. Dakle, to je vezano za šta se donosi zakon, a zašto se ne donosi opšti zakon o inspekcijskom nadzoru. Zbog toga što je vaša stranka nametnula ovu obavezu, a ja poštujući institucije sistema, kontinuitet države, tu obavezu ispunjavam. Sad vi treba da pitate vašeg prethodnog ministra - zašto je to uradio. Inače, da vam kažem, on je dobro ovo uradio. On je ovo dobro uradio. I bojim se da vi, gospodine Palaliću, ne razlikujete upravnu inspekciju kao potpuno poseban vid inspekcijskog nadzora koji pogađa sve organe državne uprave, sve osim javnih ovlašćenja. U propisima koji su za sve njih zajednički i nema veze sa unutrašnjim nadzorom koji se vrši u okviru svojih nadležnosti, koji vrše sada razni inspektorati i razna ministarstva i organi državne uprave, u okviru svojih zakonom propisanih ovlašćenja. Prosto, ima tu jedna zaista jako, jako velika i bitna razlika o ove dve vrste nadzora. Dakle, ovaj nadzor, upravni nadzor se pre svega odnosi na ono što je zajedničko svim organima u vršenju javnih ovlašćenja. Pa, recimo, sprovođenje Zakona o opštem upravnom postupku, odnosno efikasnost, u sprovođenju zakona u rešavanju predmeta. Radni odnosi, to je nešto što je za sve jedinstveno. A drugo, što je posebnim zakonima u ovoj inspekciji, da li zbog mene kao mene ili ne znam koji je razlog, došlo u poslednjih nekoliko godina, da su svi želeli da baš mi vršimo nadzor nad primenom njihovih zakona. Pa Zakon o pristupu informacijama, o slobodnom pristupu informacijama, na zahtev poverenika je kod nas prebačen nadzor, iako znate da je bio u kulturi. A dok je bio u kulturi, bilo je nula prijava, a mi imamo blizu 200 prekršajnih prijava. Sada, hoćemo li da se poštuju zakoni ili nećemo da se poštuju zakoni. Ne možemo sa 16 inspektora i sa inspektorima kao sektorom u okviru ministarstva da očekujemo nezavisnost i efikasnost. Kako će 28 hiljada subjekata da se iskontroliše? Kako da ne promenimo zakon kada nema niko po našem pravnom sistemu da kontroliše što u Preševu non stop stoji iscepana srpska zastava? Danonoćno je i nikad nisam došao u Preševo da me nisu uvredili, kao da namerno kada ja dolazim srozaju zastavu i iscepanu je drže, jer nema zakona koji može to da reguliše. Sada pravim zakon kojim će se to regulisati. Čim se usvoji ovaj zakon, moći ćemo da regulišemo i takve stvari. Nisam kriv što imamo tolike propuste u pravnom sistemu i onda vam smeta kada neko ima zakonodavnu inicijativu i pokušava to da reši.Treba više reda i treba više zakonitosti. Sada ste rekli koliko je ljudi postavljeno na položaje. Kako da kontrolišemo uopšte radne odnose? Kažem vam da po raznim državnim organima imamo godinama nezakonitosti. Zapošljavaju se ljudi po ugovorima o delu. To je posebno bilo izraženo 1999. godine u ministarstvima. Ne znam šta je problem ovde? Da li je to problem neki? Ne znam o čemu je reč? Dakle, o tome se ovde radi. Znači, prosto želimo da napravimo mehanizam da se uvede više reda u rad organa Državne uprave, više reda. Imamo zapošljavanje na ugovor o delu, a poslovi za koje se pišu ugovori o delu iz delokruga rada ministarstva. Ne može 18 inspektora da pokrije celu Srbiju. Pitali ste koliko ima jedinica lokalne samouprave? Jedinica lokalne samouprave u Srbiji ima 174, 150 opština, 24 grada. To su jedinice lokalne samouprave. Pogledajte samo, 174 jedinica lokalne samouprave čine pokreti zakonitosti u radu. U radnim odnosima, u matičnim knjigama, u biračkom spisku, u slobodnom pristupu informacijama sa 18 ljudi, i onda kažemo - ne sprovode se zakoni koje donosimo. Znači, nemojte Upravni inspektorat. Vi meni sada kažete, pa ne znam ko je sad šta formirao, nisam ja ministar za inspektorate. Mislim, to kad dođe resorni ministar, pa formira inspektorat, vi ga pitajte – gospodine ministre, šta će vama inspektorat? Kako mene pitate za to? Niste me pitali ni kada smo bili koalicija za to. Niko me živ nije pitao ni tada ništa, a ne pita me ni sada ništa. Imam svoje ministarstvo za koje sam nadležan, što bih govorio zašto je neko formirao inspektorat. Ali, za inspekcije nadzore generalno po zakonu koji je DSS donela izričito je napisano da se za inspekcijske i izvršne poslove formiraju inspektorati. Opet je DSS napisala. Vi meni sada zamerate što taj zakon sprovodim. Vojvodina, vi dobro znate kako je rešeno pitanje Vojvodine. Postoji Statut Vojvodine i postoji Zakon o prenosu nadležnosti. Postavljate mi pitanja na koja i sami znate odgovor. Ne mogu sada da napišem zakon suprotan Zakonu o prenosu nadležnosti i Statutu Vojvodine. Znači, radni odnosi i položaji organa u AP Vojvodini se uređujupokrajinskom odlukom i to traje, ako se ne varam, od 2001. godine. Uređuje se pokrajinskom odlukom i ne znam šta je tu sporno. Znači, radni odnosi se uređuju pokrajinskom odlukom, a čak je i sistem plata drugačiji nego što je kod nas u republičkim organima. Meni govorite o nekom partijskom uticaju, novom zapošljavanju ljudi, a ja ovde sedim sa ljudima koje je vaš ministar postavio na položaj i vaš predsednik Vlade. Vi meni govorite o partijskom uticaju. Ne znam kako možete, nije mi jasno. Znači, spočitavate mi što se donosi zakon koji ste vi izglasali da treba da se donose, spočitavate mi partijski uticaj, a sede ljudi koje ste vi postavili na položaj. Ni jednog od njih ja nisam postavio na položaj. Došao sam, gospodin Lončar me upoznao, kaže – ovo su pomoćnici ministra, predsednik Vlade, Vojislav Koštunica ih je stavio na glasanje i izabrali ih. Dobro, ljudi rade, profesionalci, kakve veze ja imam, niti znam da li pripadaju stranci, ni ko su, ni šta su, niti me zanima. Meni je važno da li ljudi rade ili ne rade. Onda malo izvrćete stvari. Kažete – sad će glavni inspektor da se obraća predsedniku Republike. Pa, gospodine Palaliću, on se ne obraća predsedniku Republike, obraća se stručnoj službi. Ne kontroliše on akte predsednika Republike, pobogu, ili predsednika Vlade. On je u rangu identičan sa rangom najviših državnih službenika, devet godina staža državnih službenika. Dakle, on se obraća onima koji su najveći državni službenici stručnih službi, odnosno koji su šefovi stručnih službi u pojedinim organima. U ministarstvima su to sekretari, u Narodnoj skupštini je to sekretar Skupštine. Njima se obraćam. Drugo, da vam kažem, gospodine Palaliću, celo vaše izlaganje zvuči kao da Upravna inspekcija nastaje danas. Sve što ste kritikovali Upravnu inspekciju, danas postoji i danas radi i danas nalaže mere. Danas se rešava, samo što ja kao ministar rešavam o žalbi kao predstavnik ministarstva, ali dalje inspektori sve ovo rade, prave zapisnike, sve ovo o čemu ste pričali i dan danas rade inspektori. Sve to vi kritikujete kao neku strašnu stvar, a ljudi to danas rade, samo je problem što ih radi 18, samo je problem što su nesporno zavisni od svakog budućeg ministra, kao što mogu biti zavisni od mene. Dakle, problem je što nemaju ni kapacitet, ni samostalnost, što želimo sada da im damo. Znači, ne možemo tražiti da poverenik za informacije ima izvršenje. Od kad smo preuzeli upravnu inspekciju poverenik za informacije ima izvršenje svojih rešenja preko 90%, 96-97%, od kad smo mi preuzeli to. Cela Upravna inspekcija ministarstva se svela na posao ujurivanja da se izvršavaju obaveze koje proizilaze iz Zakona o slobodno pristupnim informacijama. Sada smo svi srećni što se izvršavaju, što gospodin Šabić ima izvršenje devedeset i nešto posto, što u evropskim okvirima malo ko može da se pohvali sa takvim poverenikom za informacije od javnog značaja. Ko da to radi? Nemojte tom jeftinom demagogijom, da li će tamo biti 18 ili 36, u Upravnoj inspekciji treba da bude 36 minimum. Treba da bude i više, da uteraju red u naše državne organe, da se privedemo redu svi, i redu i zakonu da se privedemo. Da se malo ponašamo onako kako treba da se ponaša civilizovano društvo. To nema veze sa ovom ili onom vladom, to smo mi kao mi, kao politička elita, tako nam izgledaju opštine bez obzira ko bio na vlasti. Opet da vam kažem, ništa drugo ne radim, pokušavam da osnažim tu Upravnu inspekciju da bi malo više reda bilo. Ako mislite da će da boli državni budžet zaposlenje 20 ljudi, koji će se zaposliti po konkursu, gospodine Palaliću, pa neće niko da se javi. Evo, verujte, mi smo tražili za ove četiri godine, koliko sam ja ministar, a pet godina sam ministar u ove dve vlade, za ovih pet godina u Upravnoj inspekciji smo imali konkurs, mislim da se dvoje ukupno zaposlilo. Nema, gospodine Palaliću. Nekonkurentni na tržištu rada. Tri ili četiri konkursa, a samo dvoje se na kraju zaposlilo. Nema, nekonkurentni na tržištu rada. Uslovi za Upravnu inspekciju nisu jednostavni. Neće onaj ko ima znanje da dođe u državnu upravu, jer smo našom demagogijom sveli celu tu priču o državnoj upravi na ovo na šta smo je sveli. Da li biste vi radili, da dođete sa vašim znanjem i iskustvom, za 40 hiljada dinara ozbiljan posao? U ministarstvu na čijem čelu sam ja se dolazi na vreme na posao i odlazi na vreme. To je ozbiljno ministarstvo, bilo je ozbiljno i za vreme Zorana Lončara i ja sam ga nasledio takvog od Zorana Lončara, a on ga je nasledio takvog od Rodoljuba Šabića. Ozbiljni ljudi, ozbiljno ministarstvo, sa velikim brojem državnih službenika koji u stvari vuku svoj koren još iz vremena devedesetih godina kada su bili državni službenici. Što je najvažnije, imaju institucionalno pamćenje, imaju taj odnos prema poslu. Neće, gospodine Palaliću, nismo konkurentni na tržištu rada. Državna uprava se pojavi sa konkursom i ne možete da dobijete. Kada prođe kriza, pa i ono malo što vredi u državnoj upravi će da pobegne u privatne firme. To je ozbiljan problem, ali ne može zato što mi non stop imamo taj problem demagogije, što ovde niko nema hrabrosti to da kaže. Kada se priča o broju državnih službenika, priča se da ih ima 200 hiljada, a u organima državne uprave radi 24 hiljade, u ovom momentu blizu 25 hiljada službenika. Ukupno u javnom sektoru radi preko pola miliona ljudi, a mi to sve svalimo da je to državna uprava. Nije državna uprava, njih je 24 hiljade. Onda kažemo – ona je porasla od 2000. godine do sada za ne znam koliko hiljada, a pri tom zaboravljamo da je 2000. godine republička administracija bila bez Uprave carina, bez savezne policije, bez niza zavoda koji su bili na saveznom nivou, Zavod za metale, Zavod za standardizaciju itd. Prosto, toliko je nekorektno manipulisanje tim podacima i to će nas dovesti i dovodi nas polako, ali sigurno, gospodine Palaliću, u jednu jako tešku situaciju. Smetaće nam što su nam zakoni loši kada dolaze pred Skupštinu. Pa, nema ko da ih napiše, gospodine Palaliću. Nema stručnjaka, nema kadra. Ko može, ode. Malo je onih koji ostaju u državnoj upravi. Na svu sreću, sada su za pomoćnike ministara visoke plate i pomoćnike imamo, ali nemamo za obnavljanje kadra. Nema mladih koji su spremni da dođu tu i da odrade ceo svoj životni vek, jer državni službenik vredi kada radi 20 godina u državnoj upravi. Ne vredi državni službenik koji dođe na dve godine pa ode, to nije kvalitet. Državni službenik treba da radi 20 godina da bi dao svoj kvalitet, jer on ima institucionalno pamćenje, ima iskustvo, znanje i takvi nam trebaju, profesionalci. Mi nemamo čime da ih privučemo. Sada sam proširio priču generalno na državnu upravu Srbije, ali govorim o demagogiji kojoj smo svi skloni, pa smo i ovde u ovoj diskusiji bili skloni i kažemo – šta će nama u ovoj teškoj situaciji povećanje broja upravnih inspektora? Budući ministar, koji bude posle ovog mandata, taj će imati od ovoga velike koristi, država će imati velike koristi, jer će moći malo više reda da se uvede, a taj red će uštedeti milione. Dakle, to je ono što štedi pare. Javašluk odnosi pare. Nama ne treba javašluk nama treba da se štedi novac. Znate li vi kako izgledaju opštine gde su vladali neki ovde opozicioni, koji ovoliko viču? Tu ne može da se sastavi kraj sa krajem zapošljavanja. Vi ne možete da nađete zakonito zapošljavanje. Devedeset posto je nezakonito zapošljavanje. Nema ko. Naložite mere pa da se onda te mere sprovedu, pa to traži vreme, a vi sa 18 ljudi hoćete da uvedete red u Srbiju, a kao svi ne znamo kakvi smo. Svi dobro znamo kako se radilo i kako se i dan danas radi, kako izgledamo mi kao političari, kako izgledaju naši organi uprave što gradski, opštinski. Ova državna uprava je još i najbolja, ako ćemo iskreno, po kvalitetu je najbolja. Državna uprava po kadru, kvalitetu je najbolje što imamo. Naša državna uprava je komparativno sa Bosnom, Hrvatskom, Makedonijom najpoštovanija. Pre neki dan sam organizovao konferenciju, došli su svi, potpisali smo regionalnu deklaraciju, došao je potpredsednik Evropske komisije. Mi uopšte nismo neki tako loši u sistemu državne uprave. Mi o našoj državnoj upravi najgore govorimo. U Savetu Evrope, u Evropskoj komisiji, u regionu, naša državna uprava je poštovana. Mi smo od reforme 2005. godine, koja je izvršena i na koju se ja pozivam i u dobrom svetlu kažem, koji je uradila tada DSS, ta reforma je postavila dobre osnove za našu državnu upravu, mi smo stvarno cenjeni. Ne zaboravite Beograd je bio središte državne uprave, bivše, stare Jugoslavije. Znači, ima jedna tradicija, ima jedan kvalitet, koji postoji u Beogradu. Istina, sve manje i manje, jer kažem, nema zanavljanja kadrova, a kadrovi se ne zanavljaju jer nemate čime da ih zaposlite, da ih privučete, a ne možemo ih ničim privući jer smo toliko skloni demagogiji da je bila u jednom momentu ideja da državne službenike svedemo na elemente Zakona o radnim odnosima, što mislim da nema nigde u svetu. Nigde u svetu nema, jer je suštinski različit položaj i interes i funkcija onoga koji radi javni interes i onoga ko radi u privatnoj firmi. Mi smo potpuno različiti. Ona je teorijski odvojena, pa i praktično, a mi smo dotle došli da je pre neku godinu malo falilo da zbog medija, medija, medija, zbog želje da budemo popularni. Onda bismo se žalili što imamo loše zakone, što imamo neefikasnu upravu, žalili bi se na 1.200.000 stvari. Ne može država funkcionisati ako je kičma države – državna uprava loša. Mi uporno radimo na tome da naša državna uprava, tj. mi političari nikako da okrenemo stranicu i da krenemo da jačamo tru državnu upravu, plašeći se šta će javnost reči. Javno kažem, nema sreće dok državna uprava ne bude snažna. Državna uprava će biti snažna i kvalitetna kada uslovi rada u državnoj upravi budu sledeći: depolitizacija, profesionalizacija i uslovi koji mogu da dovedu ljude, a uslovi su plata i položaj, da ne može da ih otpušta ko stigne, kao u privatnoj firmi. I dan danas ima anegdota u Vladi, još pre desetak godina je jedan ministar imao ideju, kaže "reforma državne uprave je kad mogu sve da otpustim i sve da zaposlim". Čovek je to govorio na Vladi. To su različiti doživljaji državne uprave. Mislim da treba ovako, zato sam predložio ovaj zakon, nisam ga predložio slučajno. Vaš ministar je obavezu iz ovog zakona stavio u zakon koji je on radio i uradio je jednu pametnu stvar. Nemojte mi imputirati politizaciju, to vam ponovo kažem, jer na to nemate pravo. Ako imate primedbe na sam zakon, naravno, vi ste opozicija i treba da imate primedbe, ali mislim da je vaša diskusija bila više politička, a malo manje vezana za sadržaj ovog zakona, pa sam imao potrebu da odgovorim. Na kraju, tražio sam da mi se pošalje tačan broj, nažalost, broj je iz avgusta. Rekli ste – koliko je ljudi postavljeno na položaje? Za vreme Vlade Vojislava Koštunice, u kojoj sam bio sa vama, imali smo 46 službenika koji su postavljeni na konkurs. Od kada sam tražio da se izmene ovde zakoni, kako ministri više ne bi mogli da odlučuju o konkursima, nego da po automatizmu budu konkurs, predložio sam, moja je ideja, sprovodi se. Imamo 193 u avgustu postavljenih na konkurs. To je četiri puta više nego što smo uspeli od 2005. do avgusta. Taj broj nije mogao da se podigne sa četrdeset i nešto. U toku ove godine, od kada sam izmenio zakon, došlo je do toga da imamo 193. Stvarno verujem u to da treba na konkursu da se postave. Tu nema nikakve dileme. Stvarno verujem da u državnoj upravi treba tražiti pomoćnike ministra, a ne dovoditi ih sa strane kao prijatelje, kolege itd. To je suština. Opet vam kažem, gospodine Palaliću, slabo ćemo moći da obogatimo državnu upravu kadrom u situaciji i u odnosu koji sada imamo kao društvo prema državnoj upravi. Verujte, to će ići teško. Mlad i sposoban čovek neće da dođe na 31.000-32.000 platu i da živi u Beogradu. Plata od 31.000-32.000 u Beogradu je možda dobra sad u vreme krize. Proći će kriza za godinu, dve, tri, jednog dana mora proći kriza. Ljudi znaju dva jezika, dobri su pravnici, informatičari, o njima i da ne govorim, oni ne mogu na platu manju od hiljadu evra da dobiju u ovim velikim informatičkim kućama. Kako da državna uprava bude konkurentna, a treba nam kvalitet? To su malo šire teme. Naša državna uprava je još uvek jako dobra, imamo poštovanje regiona, imamo poštovanje Saveta Evrope, imamo poštovanje čak i Evropske komisije. Trudio sam se za ovih pet godina da je očuvam i da je unapredim i mislim da sam u tome uspeo. Ovo je jedan zakon koji će dodatno da je ojača. Treba da se donese ovaj zakon, a budući ministar, ko god da bude, na osnovu ovog zakona će moći da uvede mnogo više reda i mnogo više ušteda u državi nego što je to sada.
Zahvaljujem gospodinu ministru što nam je detaljno obrazložio posebno potrebu kontinuiteta dobrih ideja. Gospodo poslanici, zamolio bih da vodimo računa o dostojanstvu Skupštine i da neprimerenim komentarima ne dobacujemo govornicima uopšte, naravno i ministru. Nemate pravo na repliku, gospodine Palaliću. Samo je detaljno odgovorno na sva vaša pitanja. Dajem reč narodnom poslaniku Srđanu Spasojeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, slušajući sve ovo, jednostavno, mislim da je negde istina u sredini. Ne mogu da se ne osvrnem na ono što je, na kraju krajeva, sastavni deo ove diskusije – da li je neko ima 49 primljenih na konkursu ili sada ima 190, razlika je i u vremenu. Zakon o državnim službenicima je donet 2004. godine, pa je ta vlada imala vremena za 50, a prošlo je pet godina, pa je normalno da je sada 200. Ne treba tu praviti bilo kakve tenzije. Ima još jedna stvar. Na kraju krajeva, uočava se odmah problem da ćemo imati problem da ljudi neće da rade jer su male plate. Postavlja se pitanje zašto je to tako? Ako se pominje period Vlade Vojislava Koštunice, 40.000 dinara je bilo 600-700 evra, a to je sada ispod 400 evra. Ova vlada je devalvirala ta primanja, a da ne pominjem šta je sve poraslo u cenama, od naftnih derivata od 58 dinara na 137 dinara, da ne pominjem druge cene, jer bi otišli u nedogled. Naravno da će onda problem ministra biti veliki da naše takvu radnu snagu, jer činjenica je da ta plata stoji, ona se slabo povećava. Podsetiću da su nosioci pravosudnih funkcija u tom periodu imali 50.000-60.000 dinara, a sada imaju preko 100.000 dinara. Zašto se tu ne prave neki pariteti, gospodine ministre? Zašto tu ne potrošite dovoljno autoriteta i energije, jer će ovo vama na kraju biti problem? Na kraju vama stiže ta završna žalba, koliko vidim u Zakonu, ako glavni inspektor na žalbu ne odgovori. Šta je suštinski problem kod ovog zakona? Ovde možemo da pričamo o jednoj vrlo bitnoj činjenici, a to je da je ovaj zakon ušao u proceduru 25. februara. Očigledno da ni vama nije bilo sve jedno da ga stavite na dnevni red, jer smatram da ste i vi uvažavali činjenicu da je ova zemlja u velikim problemima. Gospodine ministre, u trenutku kada je danas u jednim sredstvima javnog informisanja jedna alarmantna vest – da će možda penzija biti još samo za šest meseci, ukoliko se ne dese neke velike reforme u penzionom fondu, a pojedini predstavnici ovde kažu da će za to glasati. Znate, vrlo je opasno donositi ovakve zakone koji, činjenica, mogu da sačekaju, kao što je i činjenica da su zakoni za jedno društvo u kome nema finansijskih problema. U principu, ovaj zakon bi bio jako dobar. Daću vam sada jednu ideju kako ćete vi da motivišete, a ljudi da budu zaposleni. Jednostavno, dajte na tu osnovnu platu od 40 hiljada dinara stimulans od ovih kazni koje će oni da naplate. Iskreno da vam kažem, ja ne verujem, malo pre smo pomenuli kad oni budu kontrolisali stručnu službu predsednika Republike da će oni tamo nekoga kazniti sa 100, 120 hiljada dinara i slično. Ako sve to odradi, oni ne smeju da fingiraju takva rešenja i ostalo, dajte, motivišete ljude, ako već donosimo ovaj zakon, da se jave pravi stručnjaci, pravi ljudi koji će sprovoditi ovaj zakon. Ako mi donesemo zakon, onda moramo i da primimo neke adekvatne ljude koji će da ga sprovode. U trenutku ovakve svetske ekonomske krize koju ste i vi pomenuli, 40 miliona dinara je mnogo. Jer, opet će se inspektori svesti na 40 hiljada dinara, a ovde, koliko vidim, u zakonu piše – državni službenik na položaju je glavni. A državni službenik na položaju nema platu od 40 hiljada dinara, zavisno od kategorije. On je taj koji će opet biti u statusu direktora posebne organizacije ili njegov pomoćnik, a svi ostali će trpeti. Onda će tu biti paritet ogroman, velika razlika od 120 hiljada, 100 hiljada i 40 hiljada. I onda ćete imati problem da će inspektori, kad vide onog tamo koliko primi taj direktor, kao što se predviđa članom 43. o državnom službeniku na položaju, onda ćete tek napraviti dodatni problem. Vi to znate i sigurno sam u pravu. Da ne pričamo o ljudima sa srednjom stručnom spremom koji će primiti 20, 25 hiljada dinara. U takvoj atmosferi, nema adekvatnog rada. U to budite uvereni. Šta je zbunjujuće u ovom zakonu? Ne vidi se jednostavno šta se dešava u članu 43, ko dolazi, ko odlazi, ko preuzima određene ingerencije i slično. Dakle, ako je već namera predlagača zakona da se formira Upravni inspektorat, dodatno kontroliše postupanje uprave, a time se posebno priznaje da nam je uprava u celini gledanotoliko korumpirana da je neophodno da na ovaj način je kontrolišemo, ja mislim da kod svih ovih koji treba da se kontrolišu treba da postoji jedna normalna svest. To su državni organi. Ako mi pođemo od toga, od pretpostavke da tamo toliko toga nije u redu, onda sam uveren da tih 36 ljudi neće doći ni do početka svog posla. Oni tu treba da budu kreatori određenih nepreciznosti, nekih nelogičnosti i ja bih u takvoj stvari i pozdravio tu upravnu inspekciju. Nije mi jasno zašto su ovde rokovi za žalbu osam dana? Zašto nisu 15 dana? Prosto, ako se kaže da je žalba, onda je valjda rok od 15 dana? To je već jedna tehnička stvar koja će se amandmanom rešiti. U razlozima za donošenje zakona se navodi da je poseban zakon o upravnoj inspekciji postojao od 1975. godine, do donošenja Zakona o državnoj upravi 1992. godine, ali zaboravlja se činjenica da je daleke 1975. godine u Titovoj Jugoslaviji ombudsman ili zaštitnik građana bio apstraktan pojam iz skandinavskih zemalja. Formiranjem upravnog inspektorata postavlja se i pitanje sukoba nadležnosti ovog organa i sektora za upravni nadzor Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, pošto je iz teksta Predloga zakona, posebno odredbe člana 43. potpuno nejasno da li formiranjem upravnog inspektorata prestaje da postoji sektor za upravni nadzor? To je, gospodine ministre, član 43. On pravi toliku zabunu i uopšte nije jasno formulisano šta se tu dešava. Nova Srbija je podnela amandmane i mislim da ćete imati to u vidu i da, ako već donosimo ovakav zakon, pokušamo da ga svi zajedno popravimo. Na samom kraju, ako se već u čl. 18. i 45. aktuelnog zakona o državnoj upravi, donetog još pre šest godina, izričito nalaže donošenje posebnog zakona o upravnoj inspekciji, a time i eliminisanje još uvek važećih članova antikvitetnog zakona iz 1992. godine, zašto ovaj predlog zakona nije u skupštinsku proceduru došao ranije, dok su ekonomske prilike u Srbiji bile manje katastrofalne? Uostalom, vidimo da i sama Vlada još uvek, jer ste tek danas i vi svesni toga i činjenice da li ovaj zakon treba stavljati u proceduru ili ne. Dakle, nema razloga da ne kažemo da je potrebno imati upravne inspektore, ovde se radi samo o trenutku i vremenskom periodu da li je ovo, još jednom naglašavam, bilo neizbežno, da li ovo treba prolongirati, da li u trenutku ovakve ekonomske krize treba praviti na teret građana dodatni trošak od 40 miliona dinara? Siguran sam da sve primedbe koje sam vam istakao, posebno što i ova upravna inspekcija poprima prizvuk posebne organizacije, što posebno mene iritira jer će se napraviti velike razlike između državnog službenika na položaju i ovog vodećeg ili njegovog pomoćnika i ovih ljudi koji će praktično biti na terenu. To je jedan veliki problem. Morate učiniti nešto da smanjite tu neke razlike, jer nećete ni započeti posao. To je veliki problem i verujte da vam ovo kažem u dobroj nameri, da ne pravite istu grešku po ko zna koji put. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Ne bih da polemišem, nego da se u jednom delu vaše diskusije složim sa vama. Rekao bih vam koja nam je ideja bila. Znači, taj član 43, ideja je bila da svi oni koji sada rade u sektoru nastave da rade posao koji rade. Dakle, da imamo kontinuitet i da se ne iskoristi ovaj zakon kako je mogao da se iskoristi i da se, znate već, ukida sektor, pa onda oni ostaju neraspoređeni itd. Dakle, da ne bi bilo sumnje u takvu neku manipulaciju, prosto, ja ne želim time ni da se bavim, zakonom smo utvrdili da oni nastaju da rade sada u upravnom inspektoratu. To se u principu dalje rešava sistematizacijama, ali, ukoliko imate amandman koji će pomoći da ovo bude jasnije, nema nikakve dileme da ćemo ga usvojiti. Samo sam vam rekao da znate koja nam je ideja bila. Znači, ideja je kao vaš stav o kojem govorite, ali, možda nismo ovo baš najbolje uradili. Zato, ako možete da pomognete, svaka pomoć je dobrodošla. Znači, ukoliko se ne bude menjao zakon, tako će i biti. Oni ostaju da rade, on postaje upravni inspektorat, na čelu inspektorata pomoćnik ministra, on postaje glavni inspektor, koji sa službenika na položaju treće grupe ide na službenika na položaju druge grupe. To je tako rešeno Zakonom o platama. Ali, jednu stvar ste rekli i želim da vas podsetim šta sam uradio. Vi znate da je raspon plata bio 1:9, jako veliki. Na moje insistiranje, taj raspon je smanjen na 1:66, upravo smatrajući da je raspon plata bio preveliki. Sećate se da je službenik prve grupe, znači, posebna organizacija, imao, ako se ne varam, 146 hiljada a vozač je imao 15.800. Dobro, on je nameštenik, nije službenik, ali, nije u redu. Onda sam ja tražio da se izvrši revizija toga i ove plate odozdo su otišle na gore. Sada vozač ima 24 hiljade, što je u odnosu na 16 hiljada značajno povećanje a službenici, od mlađeg savetnika i savetnika su takođe dobili povećanje plate. Upravo je to na liniji onoga o čemu sam pričao, da je važno da te mlade ljude nečim privlačimo, pa, u krajnjem slučaju, i da sačuvamo socijalnu sigurnost ovih ljudi, imajući u vidu i ono što ste malo pre rekli, da je u međuvremenu došlo do promena u standardu građana. Što se tiče roka za žalbu, naše mišljenje je da on bude osam dana, jer mi se ovde obraćamo organima. Mi se ne obraćamo, opšti rok je 15 dana, ali tu imate u obzir građane, pa 15 dana da se upozna, da eventualno angažuje stručno lice, naravno najbolje bi bilo uvek advokata angažovati, to je najjeftinije, treba uvek istaći, ali to nažalost kod se stalno primenjuje, kao što je najbolje otići kod lekara na vreme, tako je najbolje i najjeftinije angažovati advokata na vreme. Ali, dakle znate rok 15 dana, mislim da je kao opšti rok stavljeno. Mi se ovde obraćamo organu. Znači, ako mi načelniku opštinske uprave naložimo meru, pa nema načina da se pravi da ne zna, on zna, jer on ne može biti načelnik opštinske uprave ako nema pet godina rada, nije diplomirani pravnik, tako da zbog toga smo mi pri roku od osam dana. U krajnjem slučaju možemo razgovarati o tome. Da li je, opet se vraćamo, da li je pravo vreme zakonom, znači, nakon usvajanja, svake godine najpre se donosi kadrovski plan. Znači, mi damo kadrovski plan i predvidimo potencijalne troškove i zapošljavanje. Ako Vlada usvoji taj kadrovski plan, onda na osnovu tog kadrovskog plana svi radimo sistematizacije. Tako da u zavisnosti od mogućnosti procene Vlade videće se da li će se Upravna inspekcija popunjavati 2012, 2013, 2014, godine, to će ići sukcesivno. To je već sad nešto, ali mislim da ovaj zakon ne znači da će se automatski sutra nešto desiti, sve što se bude dešavalo, dešavaće se u 2012. godini. Da li će ta vlada koja bude u 2012. godini imati mogućnosti da odmah formira, što bih ja jako voleo, ili će ta vlada morati sukcesivno to da formira, to je druga tema. Budimo krajnje otvoreni i realni, teško je zamisliti popunjavanje Upravnih inspekcija za vreme mandata ove vlade, imajući u vidu konkursni postupak. Eto, prosto to sam želeo da vam kažem. Znači, usvajanje kadrovskog plana, akta o sistematizaciji, tu ne može da se završi pre aprila, nema šanse, ni jedna vlada nikada nije te akte radila brže po kadrovskom planu i posle toga koliko vremena da se raspisuju konkursi, itd, to je neko moje mišljenje. Sve i da Vlada kaže imamo pare da zaposlimo 30 ovih upravnih inspektora. Na kraju ostaje ona stara, ono što sam rekao – verujte mi evo, davali smo tri ili četiri konkursa, dvoje smo zaposlili. Šta da vam kažem, to je realno stanje stvari danas. Sada sa pet godina iskustva, pa to će biti još deset puta teže. Ali, u svakom slučaju, kada bude rasprava o amandmanima sve što budemo dogovorili, da je korisno, to ćemo i prihvatiti.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, počela bih u stvari sa jednim pitanjem koje je postavio gospodin ministar, koje glasi – hoćemo li da poštujemo zakon, ili nećemo? Pretpostavljam da se ovde radi o jednom retoričkom pitanju, pošto ne mogu da zamislim da jedan ministar dovodi u pitanje da će se jedan zakon koji brani prilikom rasprave u Skupštini da se poštuje. Dakle, jeste, ja bih odgovorila, mi zakone ne moramo da poštujemo i tu ne može da se ostavi ni na čiju volju da li hoće ili neće, zakon ako je donet stupi na snagu, mora da se poštuje. S druge strane, postavlja se pitanje da li će ovim zakonom da se uvede više reda, da li će ovim zakonom da se pojača odgovornost državnih organa i svih ostalih koji predstavljaju predmet i sadržinu ovog zakona, da li će ovim zakonom da se pojača transparentnost rada državnih organa, dakle, da li će da se postigne ta svrha nadzora i kontrole koja je ovde istaknuta, kao jedan veoma ambiciozan cilj zakona. Čitajući pojam kojim se definiše upravna inspekcija i njena svrha postojanja, zaista nemamo šta da dodamo ili oduzmemo. Jer Upravna inspekcija je oblik nadzora nad sprovođenjem zakona i drugih propisa. Postupanjem organa državne uprave, sudova, javnih tužilaštava, Republičkog javnog pravobranilaštva, Službi Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, Ustavnog suda i službi i organa čije članove bira Narodna skupština, kao i organa teritorijalne autonomije i lokalne samouprave u vršenju poverenih poslova državne uprave i drugim imalaca javnih ovlašćenja. Dakle, zaista je definicija pojma Upravna inspekcija veoma iscrpna i veoma jasna. Takođe, nemamo zamerke ni na delokrugu Upravne inspekcije koja se definiše članom 3, jer Upravna inspekcija obavlja inspekcijski nadzor nad primenom zakona i drugih propisa kojima se uređuju državna uprava, radni odnos u državnim organima i organima jedinice lokalne samouprave, opšti upravni postupak i posebni upravni postupci, izgled i upotreba grba, zastave, himne Republike Srbije, upotreba službenog jezika i pisama, pečat državnih i drugih organa, birački spiskovi, matične knjige, političke stranke i udruženja i slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Dakle, ja sam citirala ove članove zbog značaja ovih zakonskih članova za tok dalje diskusije. Pa da ne bi bilo nekih nesporazuma oko toga da li su oni sadržina ovoga predloga zakona ili je slobodna interpretacija narodne poslanice u vezi istih? Dakle, to je jako bitno da se i svrha Upravne inspekcije ističe u članu 5, dakle, obezbeđivanje poštovanja načela zakonitosti u radu, zatim, poštovanje ljudskih i manjinskih prava, a sve u svrhu zaštite javnog i privatnog interesa. Dakle, to je jako dobro i ukoliko se pri tom pročitaju i svi oni poslovi koji su predviđeni ovim zakonom, mi zamerke nemamo jer normalno da ćemo podržati nadzor nad primenom propisa o državnoj upravi, nadzor nad primenom propisa o državnim službenicima, o upravnom postupku, nadzor nad primenom propisa o organima jedinica lokalne samouprave ili nadzor nad primenom drugih propisa. Sada kada se ovaj zakon stavlja u kontekst sa drugim zakonima i kada se u stvari razmisli o tome da li postoji ozbiljna politička volja da se ovaj zakon primenjuje, onda već imamo određene nedoumice. Zašto? Jer kao što znate, svaki zakon koji se donese i koji stupi na snagu postaje deo pravnog poretka i postaje u stvari deo pravnog sistema ove države. Na isti način je i Zakon o rebalansu budžeta koji je izglasan juče postao deo pravnog poretka ove države. Podsećam vas, da je tim rebalansom budžeta između ostalog, predviđeno da se poveća obim sredstava koja se doznačuju lokalnim samoupravama na Kosovu i Metohiji. Kao što vidimo i ovaj zakon predviđa, ne mogućnost, nego predviđa, tako bar piše, da funkcioniše na teritorijama svih 150 opština i 24 gradova, kako ste vi sami ovde u toku ove rasprave i napomenuli. Dakle, ako je to tako, mene baš interesuje, na koji način ćete vi moći, recimo da sprovedete taj postupak nadzora, odnosno Upravne inspekcije i upravni inspektor, na koji način se recimo troše ta sredstva iz budžeta. Znate, ako se ta sredstva namenjuju platama lokalnih samouprava, a nekako su plate povezane sa radnim odnosima, mislim da tu ima nekog prostora i za upravnog inspektora da kaže koju reč o transparentnosti trošenja tih sredstva i o transparentnosti upotrebe tih sredstava u namene u koja su ta sredstva data. Pogotovo što nekako nije životno što se očekuje da će zaista sva ta sredstva da odu u sve te lokalne samouprave na teritoriji Kosova i Metohije, zato što je realna činjenica i to jeste život, da lokalne samouprave su pod znakom pitanja u pogledu njihovih funkcionisanja na teritoriji Kosova i Metohije. Dakle, to je jednog jako ozbiljno pitanje koje se postavlja i kod primene ovog zakona o Upravnoj inspekciji, a koji zakon ima tu ambiciju da se zaista sprovodi i primenjuje, pogotovo što on sam ima tu kontrolnu ulogu da proverava da li se zakoni sprovode u određenim državnim organima, odnosno na teritorijama lokalnih samouprava i AP. Dakle, to su pitanja koja su od jako velikog značaja za funkcionisanje celokupnog pravnog sistema. Gospodine ministre, vi ste i napomenuli da pravni sistem ima određene propuste. Dakle, po meni, jedan od najbitnijih propusta, našeg pravnog sistema i najbitnijih propusta kod svih zakona koji se ovde donose, pogotovu se odnosi na one zakone koji imaju ambiciju da posebno ulaze u funkcionisanje tih lokalnih samouprava, upravnih okruga i autonomnih pokrajina, da se nekako ne vodi računa o životu i o realnosti. Time što mi obneviđamo realnost, realan život, realne probleme, ne znači da će ti problemi sami po sebi da se reše i ne znači da će nestati u tom periodu dok mi držimo oči zatvorene. Ne, nego će ti problemi i sve ono za koje smo mi fingirali da ne postoje, a pritom smo sprovodili jednu politiku virtuelnog postojanja državnih organa, institucija i mogućnosti da državni organi Srbije imaju određene efikasne kontrole i upliva na rad tih lokalnih samouprava na teritoriji Kosova i Metohije. Dakle, to je u stvari pitanje da li ovaj zakon može da se sprovodi, može da vrši sve te kontrole, može da vrši sve ove nadzore, može u stvari da bude funkcionalan i tamo gde bi prema definiciji pojma delokruga poslova rada Upravne inspekcije trebalo da funkcioniše. Znate, kada nama predsednik Republike kaže javno da jeste poslao određene poruke opštinama na severu Kosova koje, realno gledajući, još na neki način i funkcionišu u skladu sa propisima Republike Srbije, ali da ne želi da kaže kakve su to poruke poslate. Šta to znači? Da li mi možemo da tražimo od bilo koje inspekcije, upravne ili inspekcije, u krajnjem slučaju, građana koji imaju pravo da znaju, da nam kaže javo i glasno, transparentno kakve su to poruke, jer to su te poruke koje su od dalekosežnog značaja za postojanje ove države, za funkcionisanje ove države, a u stvari i za naš realni život nas malih građana ove Srbije. Dakle, ako mi nemamo pravo da znamo šta predsednik Republike poručuje građanima lokalnih samouprava na teritoriji Kosova i Metohije, pa kako mi možemo očekivati da jedan upravni inspektor ili inspekcija funkcionišu na teritoriji Kosova i Metohije. To su ta pitanja koja je zaista bilo potrebno da se postave, jer kada god se neki zakon donosi, ukoliko taj zakon nema iskrene ambicije, ozbiljne ambicije da se i sprovodi, onda je taj zakon nepotreban. Ako u ovom zakonu ne sagledavate neke realne činjenice to znači da su to neke ambicije o sprovođenju zakona, o poštovanju zakonitosti i te kako dovođene u pitanje i nismo sigurni da ste do krajnosti iskreni u tome da mislite da ovaj zakon sprovodite. Dakle, jeste dobro to što će se pojačati nadzor i kontrola državnih organa, što će se raditi sve na tome da se spreči bilo kakva samovolja države, jer država imataj neki svoj običaj da pokušava na sve načine da sprovede svoju volju i za to nije potrebno samo da radi preko određenih organa ili ministarstva sile nego često je dovoljno da ima jednog svog službenika, jednog malog birokratu koji fingira svoju vlast preko zastupanja državnih interesa pa da u znatnoj meri zagorča život građanina koji zavisi od tog službenika, preko tog službenika od određenog državnog organa, preko tog određenog organa od države same. Ako nismo imali još uvek ozbiljnu kontrolu Ministarstva za Kosovo i Metohiju od strane državnog revizora, ako još uvek nemamo izveštaj o tome na koji se način se troše ta sredstva u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju, ako pri tom povećavamo plate lokalnim samoupravama na Kosovu i Metohiji, kako možemo očekivati od jednog upravnog inspektora da radi taj svoj posao? Na Kosovu i Metohiji se jako velika sredstva, ta sredstva plaćaju poreznici i obveznici Republike Srbije. oni pune budžet. Oni su svesni toga da su fondovi ispražnjeni da je potrošnja javna velika, da su prihodi smanjeni, pa ako je to tako mislim da je jako bitno da i ministar i ministarstva koja su nadležna kod predlaganja određenih zakona budu jasni bar prilikom predstavljanja tih zakona, da li ozbiljno misle da se zakon zaista i sprovodi.
Iskorišćeno je 14 minuta i 20 sekundi od ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Rizikujem da se mnogi iznenade mojim komentarom, a reći ću da nije skoro bilo zakona koji je u većoj meri u meni izazvao poštovanje prema autorima zakona, koji je izazvao veće poštovanje prema Skupštini i materiji koju tretira. Gospodine Markoviću, ništa me ne obavezuje, vi znate da smo se malo sukobili oko Zakona o komunalnoj policiji, niste dobronamernim shvatili kritike, onda smopočeli da se razumemo kada smo o državnim službenicima pričali, ali vi kao potpisnik ovog Predloga zakona zaslužujete svaku pohvalu, bez obzira da li ste ga vi lično pisali ili ste vi umeli da okupite ekipu koja ga je napisala. Zakon uvek počinjem da čitam od obrazloženja i kada sam počela da čitam to obrazloženje i već sam videla razliku da nije reč o onim prepisivanja samih članova i da je to obrazloženje šta ste zakonom hteli i onda sam videla jedan potpuno nov put u načinu na koji je zakon došao pred poslanike. Nije savršen i baš to što je on pun poštovanja prema temi i jeste nešto drugačiji pristup onom što treba svi zajedno da uradimo. To me je obavezalo na najpažljivije čitanje zakona i davanje nekoliko amandmana kojima primedbe koje postoje mogu da se otklone. Na vama je da ih prihvatite ili odbijete. Sam ustavni osnov u kojem ste naveli da je u jednakoj ravni bitno da organi uprave izvrše ono što u istom članu Ustava piše, da obezbedite organizaciju nadležnosti i rad organa, ali u isto vreme da ta organizacija podrazumeva da i građanima obezbedite zaštitu sloboda i prava ustavnost i zakonitost. Osetila sam da onaj ko je ovo pisao da je shvatio šta ovim zakonom treba postići. Moje veliko iznenađenje je bilo da se već u stavu 2. zakona pozivate na prethodno iskustvo ranijeg dobrog zakona. moram da priznam da to poštujem. Samo onaj ko je spreman da iz istorije, ko god da je stvarao, izvuče ono dobro i da kaže – imali smo zakon koji je tretirao i šire pokrivao neku oblast, a sada imamo zakon koji se sve o na četiri člana koja tretiraju upravnu inspekciju. Shvatila sam da je konačno došlo vreme da kao opozicija, pozicija ineko ko ima drugačije programe, kad je interes građana u pitanju i ovaj ustavni osnov da organe uprave tako učinimo delotvornim i kvalitetnim. To mora da bude posao koji će sve nas da objedini da napravimo najbolji zakon. I u tome imate punu podršku. U daljem čitanju obrazloženja razloga za donošenje zakona, vi ste sami istakli, rečeno je da Upravna inspekcija mora da se uredi posebnim zakonom, jer ste tu obavezu nasledili. Međutim, kažete da je to početak preobražaja javnog sektora u Srbiji novim društvenim promenama i potrebi usklađivanja sa evropskim zakonodavstvom i da zato treba doneti poseban zakon, jer je bitno i na ovome insistiram, kao i vi, obezbediti nadzor nad radom organa državne uprave i imaocajavnih ovlašćenja. To je ono gde smo se vi i ja mnogo puta složili, mnogobrojne agencije koje različito shvataju ta poverena javna ovlašćenja uz istovremenu zaštitu i garantovanje njihovog položaja, svi se za to zalažemo, posebno načela samostalnosti i odgovornosti, ali poštujemo njihovu samostalnost i odgovornost, ali kako ste i napisali, ali i zahteva da ovi organi vlasti svoje poslove obavljaju zakonito, blagovremeno i efikasno. Prvi put da ja u svom govoru, kao svoj stav, mogu da čitam vaše obrazloženje. Dopada mi se što je ovakav stav preventivno delovanje u smislu stvaranja kvalitetne uprave gde, da parafraziram, ono što je svima blisko, gde kao roditelji želimo da svojoj deci održavamo zdrave zube da oni traju što duže, a ne da se protezama i pomagalima u organima državne uprave ispomažemo i krpimo, a svi istovremeno verbalno zalažemo da birokratija u najboljem smislu reči treba da bude kvalifikovana, visoko plaćena, samostalna i neutralna i da se promena političke strukture na vrhu ne odrazi i da raspisivanje izbora ne znači da sve u državi staje. Baš zato što se svi za to zalažemo hoću da podržim ove vaše ciljeve. Šta mi je takođe zanimljivo iz ovog obrazloženja? Nadzor Upravne inspekcije, kažete,utvrđen je nizom posebnih zakona. Tačno je, ali ta nadležnost je zahvatila niz novih sadržaja i predmeta rada koji uopšte nisu definisani tim zakonima i ostalo je otvoreno šta u stvari Upravna inspekcija treba da radi po pitanju tih posebnih zakona. Dalje, te činjenice o povećanju obima i vrste poslova kroz pojedine društvene oblasti, koja je proširena na nadležnost Upravne inspekcije zahtevaju, ovo mi je najinteresantniji deo, jer nisu prvenstveno državnog i autoritativnog karaktera, već društvenog i saradničkog, nagli porast broja nadziranih subjekata, neuređenost pojedinih pitanja od posebnog specifičnog značaja itd, zahtevaju da vi ovo uradite. Sada prevodim ne u svom pravu da materiju razumem na svoj način, nego uverena sam da ste i vi to podrazumevali, da se pod državom, pa kad kažete – ne samo, ali prvenstveno državnog i autoritativnog karaktera, te obaveze ne podrazumevaju samo onu prinudnu silu i prinudni aparat države koja to može nalogom da uradi, već društveni i saradnički. Prevešću ono što drugi ne žele da vide. Revizija nije kaznena mera. Revizija je preventivna mera da uredimo poslovanje u svakom preduzeću da ne budemo kažnjavani. Tako razumem društveno i saradničko i upućujuće postupanje ove inspekcije, s tim da smo mi amandmanima malo išli ne na ono – može, odnosno mora i može, nego, i kod zapisnika, videćete, dali smo neke primedbe, i zaista mislim da je ovo kvalitetan pomak. Država i organi koji sprovode njene nadležnosti, Vlada i inspekcija i građani i sve društvene grupe, pa nismo mi divlje pleme koje treba da se bori jedno protiv drugih, nego smo valjda svi na istom poslu stvaranja kvalitetnije države, stabilnijeg i boljeg standarda. Valjda svi imamo iste ciljeve iako to zaista priznajemo, onda treba da damo svi jednak doprinos tome. Zaista bih se osećala ružno kada bi mi neko zabranio da kažem ovo, ne bih o ovom zakonu ni pričala. Čak pre nego što sam naišla u vašem obrazloženju na jednu specifičnu reč, sama sebi sam taj pasus definisala kao samokontrolu. Neophodno je da neko tim organom, tim delom uprave koji se bavi ovom vrstom inspekcije mora da rukovodi. To što je to vama pripalo u nadležnost, to nije Milana Markovića, nego ministra koji trenutno radi taj posao. To jeste neophodno, a i objašnjeno je, nije sakriveno da je ovo jedan princip, čak je ista reč kasnije upotrebljena, samokontrole samog organa uprave i organa uprave, ali i kontrola drugih u smislu što boljeg razumevanja zakona, primene i sprečavanja da se stvori rov između građanina u čijem interesu te zakone donosimo. Umesto da to vaše nastojanje da te rovove zatrpamo i da imamo što lakšu i ravnu stazu za hod zakona od donošenja do primene, sada kopamo rovove između nas u smislu donošenja jednog ovakvog zakona. To sebi ne mogu da dopustim. Želim da ovi ciljevi koji su ovako precizno i konkretno ovde definisani kao razlozi za donošenje zakona budu pretočeni u zakon, a onda i u praksi na najbolji mogući način. U tom smislu očekujte punu podršku. Piše takođe da su istovremeno ove promene u položaju i ovlašćenjima zakonito zahtevale i promenu oblika organizacije rada Upravne inspekcije. Mora sada neko da se zaposli, time da rukovodi, iako mi igde ne smeta uvođenje nekih novih radnih mesta, to je upravo tu gde zakon treba približiti građanima. Ciljevi ovog zakona, sada na kraju dolazi ono zbog čega sam pažljivo i pristupila izučavanju ovog zakona, vi ste ih i naveli da se na celovit i sistematičan način uredi nadležnost, položaj i ovlašćenja, sad, preterivanja ću reći, ne treba im službeno odelo, ne mogu da kontrolišu sud, nego službe u sudovima, jer se to kosi sa nekim drugim zakonima i to ću izneti kasnije, da se poslovi Upravne inspekcije preciziraju i utvrde prema sadržini i predmetu nadzora u određenoj društvenoj i pravnoj oblasti, kako bi se izbegla podnormiranost, da izuzmemo, eliminišemo mogućnost diskrecionog prava time što nećemo dovoljno da definišemo zakon. To doživljavam prvim znakom i željom za borbu protiv korupcije u ovom delu društva. I dalje, vi to zaista kažete u sledećem stavu, da se precizira i posebno garantuje adekvatan pravni položaj i zaštita nadziranih subjekata, ne da neko dođe pa po svaku cenu da vam nađe grešku, nego da im omogućite da oni budu zaštićeni, informisani, upoznati. Tu imamo primedbe u smislu donošenja zapisnika ne kasnije nego odmah, da nema trgovine, da ih upućujete da isprave itd. Ono što je meni mnogo važno, taj odnos prema nadziranim subjektima treba da rezultira, kako vi kažete, ne njihovom pasivnošću, nego naprotiv, da oni budu aktivni učesnici koji će na taj način doprinositi ostvarivanju cilja inspekcijskog nadzora u krajnjem postizanju načela zakonitosti. Ne mogu da se složim sa nekima koji su zakucali za fotelje, zašrafili neke političke ličnosti u ministarstvima, pričali o konkursima i danas imaju primedbu, a u stvari informacije protiv onih sa kojima rade i za koje rade cure upravo informacije od takvih ljudi iz državnog aparata. Ne borim se za takav način i odnos birokratije, ne samo kada ste vi ili kada ću ja ili neko drugi biti na vlasti, principijelno, lojalnost birokratije se obezbeđuje poštovanjem kriterijuma i pravila koja vi ovde ustanovljavate kao temelj. Ne može država da bude samo odgovorna i kriva. Kad kažem odgovorna i kriva, to znači da ne može samo da bude ona koja se proziva za nepoštovanje zakonitosti, a da se toj državi ili onoj koja je predstavlja ne pruži podrška kada želi da uredi kriterijume za odgovornu birokratiju. Neću da dajem pohvale da bih posle rekla kritiku. Vi ste rekli – javni konkurs, broj. Reći ću vam primer, verovatno niste vi u prilici da kontrolišete svaki od konkursa, ali znam čoveka koji je sa 30 godina radnog staža, diplomirani pravnik, sa položenim stručnim ispitom prošao sve provere testova i u vašem ministarstvu, ne samo u vašem, konkurisao i prošao sve instance i nije primljen, ne zbog njega i drugih. Ako mislite ili ne znate o kakvoj osobi je reč, daću vam ime. To je kolega koji meni pomaže da radimo ove amandmane, odličan pravnik, ali on kod vas nije mogao da prođe kod vas, a mislim u Vladi. Znači, da li sad neko taj konkurs doživljava kao namešteni tender, to ostaje da se vi izborite protiv toga, ali ja vam pružam podršku i dali smo amandman da javni konkurs bude zaista institut, ali ne da se demagoški borimo za malu platu, za efikasnu upravu, gde vi treba sa troje ljudi da obavite posao koji vam se gomila u ovakvoj hiperprodukciji zakona, od kojih neki jesu neophodni, neki možda i nisu, ali boga mi, mnogo toga se donosi ovde i jedva i mi postižemo da ih propratimo. Šta još želim da istaknem? Kaže – s obzirom na znatne posledice inspekcijskog nadzora u odnosu na nadzirane subjekte, posebno je potrebno da se pažljivo i precizno, u cilju nesporne primene urede ovlašćenja i posebne odgovornosti upravnih inspektora. Razumem da nećete da primenite negativnu praksu kada smo usvajali Zakon o NBS, pa smo njihovim "kontrolorima" dali pravo da oštećena stranka treba da dokaže njihovu krajnju nameru za nanošenje štete, inače su oni pravi i odgovorni i niko im nikada ništa ne može. Zaista, parafrazirala sam, ali takva odredba u Zakonu o NBS ne stoji. Dopada mi se što takvu zaštitu ne tražite za inspektore, jer onaj ko je u prilici da kontroliše, amandmanom su rekli da mora da ima makar školu onaj ko ga kontroliše. Mada, sam papir i diploma ne obezbeđuju nivo znanja, kao što diploma i nivo zvanja ne obezbeđuje prirodnu inteligenciju, ali ipak moramo da priznamo tu formalnost koja se zove dokumenat o obrazovanju. Taj koji kontroliše mora da zna malo više od onog ko ga kontroliše. To ne znači da on može da zloupotrebi svoje ovlašćenje i trudite se da, u obezbeđivanju tih mera kontrole ili rešenja koja se donose, se propiše takav način rada koji će da osigura obezbeđenje pravilnog i potpunog utvrđivanja svih relevantnih činjenica, i okolnosti, efektivnost i blagovremenost postupanja, kao i efikasno ostvarivanje cilja inspekcijskog nadzora u pojedinoj oblasti uprave. Nemam šta da dodam, samo da se ovo pretoči u zakon, odnosno zakon u praksu - amandmani kao poboljšanje i zakon u praksi. Čitav pasus koristite da obrazložite da ovo jeste i posao samokontrole. Znači, ne da se neko čudi čemu sada služi ta upravna inspekcija i to je vrlo razrađeno, gde se zadnjim stavom zaključuje – upravna inspekcija ima dvostruku prirodu, ona jeorganinspekcijskog nadzora, ali i oblik upravne kontrole Uprave. Sve je jasno. Nema nikakvih skrivenih namera. To je obaveza da kontrolišem sebe i kada ja jesam neko ko radi posao kako treba, onda to mogu i od drugih da tražim. Zbog te činjenice kažete – nužno je pažljivo i posebno zakonsko uređivanje Upravne inspekcije,kako bi se na valjan način normativno izrazila oba njena svojstva, bez štete za uspešno vršenje uslova. Pošto mi je ostalo još minut, dva, reći ću vam da za sve primedbe koje imamo u smislu onoga što se zove dane možete kada kažete kontrola sudova, da u stvari kontrolišete rad nego službe, da je dužnost obaveštavanja stranaka u postupku upravo obaveza koji organi često ne poštuju, pa ćemo to malo amandmanima da razrađujemo – kako se zapisnik sačinjava i šta tu treba da dodamo, kako smo članom 30. efikasnost ovog postupka mi poboljšali. Na primer, predložili smo da upravni inspektor o primedbama odluči formalno u rešenju koje donosi u predmetu inspekcijskog nadzora, s tim da u svakom predmetu inspekcijskog nadzora donosi rešenje, a vi prema predlogu kažete da ne treba da se postupi prema predlozima iz zapisnika. Ne samo zapisnik da bude osnov za postupanje, nego rešenje kao akt na koji može da se reaguje. Podsetiću vas, gospođa Čomić i ja znamo, jer imamo iskustvo iz Novog Sada, kada su Novosađani dobijali za porez obaveštenje da plate porez koji su već platili. Nije rešenje, na šta da se žališ? Ako ne platiš, dođe i pleni ti robu. Vrlo je važno kako se neki dokument zove. Jedan dokument se može zvati i čestitka a da vam on bude obaveštenje da vam nude da odete u penziju. To je bio primer. Neću da prekoračujem vreme. Iskoristiću raspravu u nastavku, pa ću malo o onim konkretnimrešenjima da govorim. U svakom slučaju, da je sreća da ovako obrazloženi i sa ovakvim ciljevima i namerama zakoni dođu češće, a ne da ovo bude za sada jedini, ne mogu da se setim pa da kažem jedan od retkih primera.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, zaista bih volela da ostanete jer mislim da imate ravnopravnog sagovornika ovde. (Predsedavajuća: Molim vas da se ne bavite poslom predsedavajućeg. Svaki učesnik sednice ima pravo da shodno svojim obavezama napusti sednicu i da se vrati.Molim vas da se skoncentrišete na ono što je vaša nadležnost i vaš posao, a to je ovlašćena predstavnica poslaničke grupe.) Gospođo Čomić, ne mogu sa vama da razgovaram. Meni je kompliment što je ministar izašao, to znači da ne može da me sasluša. (Predsedavajuća: Sada vas upozoravam da ne kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine i ne smatrate da…) Poštovane kolege… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, kada vas upozoravam, molim vas da saslušate zašto to činim.) Izvinite, nisam vas čula. Recite.
Molim vas da svoje izlaganje uskladite sa odredbama Narodne skupštine i da ne pokušavate da, kršenjem odredbi Poslovnika Narodne skupštine, za sebe prigrabite više prava nego drugi poslanici. Izvolite.)
Dobro. Poštovane kolege narodni poslanici, nadam se da ćete se složiti da, kada kažemo uprava, obično mislimo administracija i mislimo javna uprava. Sve su to sinonimi za isti pojam. Svi mi, pa i građani imamo izvestan odijum prema upravi, jer imamo ta neka negativna iskustva i niko od nas ne voli da ode ni na šalter, niti u bilo koju službu organa uprave, jer obično očekuje neku neprijatnost ili šetanje od jedne do druge službe, ili ima problem sa ćutanjem administracije, ili ima problem da dođe do čoveka za koga smatra da je jedini kompetentan da mu reši neki problem, kao što recimo danas stoje nekih 80-90 predstavnika, porodica iz Resnika ispred Gradske skupštine, čekajući da ih neko primi, da razreše problem koji oni imaju. Ovo govorim zbog toga što smatram da, ma kakav zakon da donesemo, ako se on ne sprovodi ili ako ne postoji dobra volja i želja, pre svega, vladajuće nomenklature, bez obzira na kom nivou vlasti se nalazili, ili ako politički pravni sistem nije takav da želimo stvari da ustrojimo tako da rešavamo probleme, onda nam nikakvi zakoni neće pomoći. Ovo je jedan benigni zakon, dakle, zakon koji se našao na dnevnom redu u ovom trenutku kada sigurno imamo mnogo, mnogo preče probleme, kada svi strepimo šta će se desiti na KiM, da li će KFOR rešiti da ruke barikade i da li će pasti krv ili neće. Ali, evo, stoji od februara meseca, a pet godina se radi upravna inspekcija na osnovu ona četiri preostala člana Zakona o državnoj upravi. Ako je mogao da čeka do sada, mogao je da sačeka još malo, da se mi pozabavimo nekim važnijim stvarima u državi. Ali, zna se ko na dnevni red stavlja pojedine zakona, pa tako, evo, da progovorimo i o ovome zakonu. Naravno, treba imati izvesna predznanja o upravi. Smatram da u našoj poslaničkoj grupi ima dosta onih koji su i radili u organima uprave i u ministarstvima i koji znaju i mogu kompetentno da o tome govore. S toga, kada smo se pripremali se za ovu raspravu nikako nismo mogli da dođemo do zaključka da smo zadovoljni, niti samim zakonom, niti obrazloženjem koje nam je ministar dao uz ovaj zakon. Imajući, pre svega, u vidu da država Srbija ima zaista dugu istoriju u razvoju nauke upravnog prava, počevši od Stojana Markovića, Slobodana Jovanovića, Laze M. Kostića itd, dakle, nismo nikakvu rupu na saksiji sada izmislili sa Upravnom inspekcijom. Od momenta kada sam zasnovala prvi put radni odnos susrela sam se sa upravnim inspektorom koji je tada bio u sklopu lokalne samouprave. Dakle, bio je radnik organa uprave i to je dosta dobro funkcionisalo. On je nas iznutra kontrolisao. Postojao je drugostepeni organ, pa je on sa njim sarađivao, naravno, i bio odgovoran da mu dostavi sve podatke koje je trebalo kada on dođe da vrši nadzor. Kao sa svim inspekcijama, lutalo se, čas su oni bili na nivou lokalne samouprave, čas su se podizali u Beogradu, recimo, na nivou grada, pa su odlazili u Republiku, pa su se ponovo vraćali na nivo lokalne samouprave, ali, evo, sada imamo, po mišljenju predlagača, Upravnu inspekciju koja će biti u sklopu posebnog direktorata u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kažete da vas ima samo 18, ne znamo koliko će vas biti,a znamo da imate, znate i vi, tako ste nam i napisali, 28 hiljada tzv. objekata ili subjekata koji će biti nadzirani. Kako vi mislite uopšte da ćete uspeti da postignete da izvršite bilo kakav nadzor po službenoj dužnosti? Možda po prijavi nešto i uradite, ali sigurno nećete moći da ispoštujete ni onaj rok koji smo vam mi amandmanski ovde dali za reagovanje po prijavama. Možete da očekujete veliki broj prijava nakon donošenja ovog zakona. Pitamo se zaista koliko to košta ovu državu, ovako kako ste vi to trenutno zamislili? Pošto gospodin Đilas neće da primi ove ljude koji stoje ispred Gradske Skupštine, zbog toga što su dužni nešto struje, koju im u stvari kradu neke betonjerke koje se nalaze na istom satu, ti ljudi će se verovatno mrznuti tu danima, čekajući da neko nešto progovori sa njima, jer im je i onako kući hladno, struja im je isključena. Hoće li, ja se pitam, ovaj zakon ili bilo koji drugi zakon da reši njihov problem? Kada ministar ovde, odgovarajući na pitanje jednog od mojih kolega ili nakon njegove diskusije odluči da replicira i da da dodatna objašnjenja, kaže da je nemoćan kad ode negde u Preševo, Bujanovac ili ne znam gde, pa vidi da je iskrzanasrpska zastava, nije tačno da ne može da odreaguje, nego ne zna na osnovu kog zakona treba da odreaguje. Imate Zakon o lokalnoj samoupravi, to vam je sasvim logično da po njemu možete da odreagujete. Drugo, stoji Komunalna inspekcija, gospodo, koja to kontroliše. Zastava mora da bude, zna se u kakvom stanju i kad mora da bude istaknuta. Ali, u ovoj državi od šume tih zakona... Zbog toga mi smatramo da nam ovde i ne treba ovaj poseban Zakon o upravnoj inspekciji, da je on mogao da opstane kao deo nekadašnjeg Zakona o državnoj upravi, koji je nekada tretirao sve inspekcije, pa i ovu Upravnu inspekciju, ali mi kao da radimo po normi pa nam treba što više zakona i, naravno, odmah se pozovemo na neka posebna evropska iskustva, koja su Bog zna kako dobra, a kada o tim evropskim iskustvima govorimo, onda mislim da svako od vas ko se sreo na bilo koji način sa predstavnicima javnih službi ili organima uprave na zapadu je mogao da primeti koliko su oni neefikasni. Daću vam jedan primer. Otišla sam, pošto je predmet ovog zakona kontrola zatvora, otišla sam u Ševeningen. Prijavim se tamo, uredna poseta, prijavljena, odobrena. Prijavim se na šalteru kod službenika i on kaže – u redu je, izvolite propusnicu. Okačim ja propusnicu, propuste oni mene kroz ona prva vrata i idem sa onim sprovodnikom sledećih deset vrata i dolazim ponovo kod tog jednog službenika. Tu su već staklena vrata, vidim zatvorenika, vidim Vojislava Šešelja. Pokažem mu tu propusnicu, on pogleda u neki spisak i kaže – vas ovde, gospođo, nema. Kažem – kako sam ja onda ovde ušla? On kaže – nemam pojma. Ja kažem – pozovite kolegu na prvom šalteru koji me je pustio i dao mi propusnicu. Na osnovu čega je on to meni dao? On kaže – nemam ja šta s njim da razgovaram, kod mene vi na spisku niste i morate da izađete. Naravno, tu krenem da se raspravljam, ali vidim da je đavo odneo šalui nemogu da uđem. Trajalo je to jedno sat vremena, ali sam na kraju opet bila sprovedena napolje. Dakle, tog dana nisam mogla da uđem. Sutradan dođem ponovo. Pet dana sam imala odobrenu posetu. Znači, dođem ponovo i sad onaj prvi, na onom prvom šalteru, kaže – vas nema na spisku. Kako me sad nema? Kažem ja – zovite sekretarijat, molim vas. Pitam ih hoće li da vide o čemu se radi? On kaže – nemam šta da zovem sekretarijat, kod mene na spisku vas nema. Tu se nađe jedan advokat, nećete verovati, kanadski državljanin srpskog porekla, koji ne zna da govori srpski. On kaže – gospođo, imate li neki problem? Ja kažem – imam, ne mogu da uđem, a imam odobrenu posetu. Kaže – dajte mi telefon. Uzme on telefon, okrene nekog tamo u sekretarijatu i kaže – sačekajte, prozvaće vas za pet minuta. Stvarno me prozovu i ja uđem u zatvor. O čemu vam pričam? Pričam vam, ovo nije verovatno prava korupcija, ovo su neka poznanstva. Hvala čoveku, učinio mi je puno. Kod nas je korupcija problem. To mi ne možemo ovim zakonom nikako da sprečimo da bi funkcionisalo kako treba. Šta će građanin da radi i šta će Upravna inspekcija da mu pomogne, ako administracija ćuti? Ćuti, pa ćuti. Ali, za mene je najveći problem, moram zbog građana koji prate ovaj prenos našeg zasedanja da spomenem šta to sve naša Upravna inspekcija treba da kontroliše, ovako mala, jadna iloše opremljena, stručno i brojčano, kako god hoćete. Trebaju nam i automobili. Vi ćete imati, koliko sam mogla da shvatim samo iz jednog člana, to je član 32, imaćete detaširana odeljenja. To uopšte u zakonu nije rečeno, samo tamo gde se govori o žalbi mi naslućujemo da imate detaširana odeljenja u okruzima. Videla sam, tamo u Nišavskom okrugu imate jednog za dva okruga. Kako će taj? Šta će taj da radi? Šta će čovek da radi? Nema šanse da odgovori zadatku. Džaba zakon, on ne može da uradi posao. Ali, evo, upravu u Srbiji čine ministarstva, da znaju ljudi, posebne organizacije, organi uprave u sastavu ministarstva, pa organi državne uprave, zatim, organizacione celine u okviru drugih državnih organa, koji kao svoju redovnu delatnost vrše pojedine poslove državne uprave, a to je služba Vlade, sudska uprava, pokrajinski sekretarijati i direkcije, kao pokrajinski organi uprave, te opštinska, gradska uprava i uprave glavnog grada Beograda, kao i organi uprave jedinica lokalne samouprave. E sad upravna javna ovlašćenja i poveravanje poslova, delatnost uprave kao državnu funkciju obavljaju, pre svega organi državne uprave, ovi koje smo sad nabrojali, organi pokrajine i organi lokalne samouprave, to je ta javna uprava. Međutim, upravna ovlašćenja, to smo videli iz zakona, inače, mogu da imaju i neki subjekti koji su van državnog sistema, van organizacije države, to su razne ustanove, organizacije, javna preduzeća, pa čak i pojedinci. Oni vrše poslove i zadatke uprave kao sporedne delatnosti,a vi ćete kontrolisati ove prethodne. Imamo do sada 18 ministarstava, imamo posebne organizacije - 13, imamo uprave u sastavu ministarstva - 6 komada: Ministarstvo finansija ima dve; Ministarstvo poljoprivrede ima četiri: Direkciju za vodu, Upravu za šume, Upravu za veterinu, Upravu za zaštitu bilja; Ministarstvo trgovine i usluga ima Direkciju za robne rezerve; Ministarstvo za zaštitu životne sredine ima Agenciju za životnu sredinu; Ministarstvo pravde ima Upravu za izvršenje krivičnih sankcija; Inspektorat za rad ima Ministarstvo rada i socijalne politike itd, pa imamo AP Vojvodinu koja opet ima šta ima, pokrajinske sekretarijate, posebne upravne organizacije, zavode, direkcije i to. Dakle, u organima uprave AP imamo 17 sekretarijata, pa imamo lokalne samouprave – 176, mislim da ste tu uračunali sve na KiM i imamo javne agencije, koliko ih imamo niko živi ne zna,mislim preko 100, "101 dalmatinac", eto toliko. Upravna inspekcija vrši nadzor nad radom organa državne uprave, drugih službi, suda, tužilaštva, predsednika Republike Srbije, imaoca javnih ovlašćenja. Htela sam nešto da progovorim o vrstama kontrole uprave. Imamo političku kontrolu uprave. Koliko je ona efikasna? Hajde da se mi sad ovde preslišamo, kolege narodni poslanici. Ta politička kontrola, to je Skupština. Da li mi kontrolišemo Vladu kako treba. Ne, mi ne možemo da stavimo na dnevni red jedan predlog za izglasavanje nepoverenje Vladi ili interpelaciju o nekom ministru. Javno mnjenje i političke stranke, to je takođe vrsta kontrole uprave. Možemo li mi ravnopravno da dođemo do izražaja i da kažemo šta imamo u upravi? Ne možemo, zato što su mediji zatvoreni za neke političke stranke. Pravna kontrola uprave, to je ta upravna, ali ima i sudska, imaju i posebni oblici kontrole, a to je ombudsman i javno tužilaštvo. Koliko su oni efikasni? Svi znamo da niti je javno tužilaštvo dovoljno efikasno, niti su sudovi efikasni. Šta onda da očekujemo od upravne inspekcije? Želja postoji, ali vi sigurno nećete moći da nadomestite ne efikasnost sudske kontrole uprave i ono što treba da rade tužilaštva i ono što treba da radi ombudsman. Oko političke kontrole uprave moram još nešto da kažem, pogotovo vezano za značaj političke kontrole, kontrole od strane Skupštine, pre svega zakonodavne kontrole, kod donošenja budžeta. Mi upravo tu kontrolišemo vas, šta i kako radite. Ni sada ne znamo koliko će zaista da košta, jer ste nam dali u obrazloženju koliko će da nas košta upravna inspekcija do 31. decembra. Koliko će da nas košta iduće godine, to ne znamo. Šta vam sve treba od opreme, koliko ćete imati zaposlenih, šta će vam odela? Ni kontrolori u autobusima nemaju odela, nego samo komunalna policija koja ide sa njima ima odelo. Vi ipak idete u organ uprave, kao predstavnik organa uprave. Šta ima posebno da se oblačite i ambleme da kačite, a još se unapred najavljujete da idete u kontrolu. To je stvarno bacanje para, ali mi patimo od nekih odora, moramo da se razlikujemo od ostalog normalnog sveta. Još jedan vid političke kontrole jeste poslaničko pitanje. Koliko je to efikasno? Prvo, vi ne možete da pitate u Skupštini šta hoćete, a da dobijete odgovor, nema ni govora. Od koga, kad vam Vlada i ne dođe ovde? Koliko su bili efikasni anketni odbori u proteklih 20 godina? Baš nisu. O odgovornosti ministra neću ni da govorim. Nema šanse da vladajuća većina ikoga pozove na odgovornost, niti da stavi na dnevni red ono što opozicija traži. Kada je u pitanju Vlada, postavljanje funkcionera u organima uprave, ovde imamo predlog da glavnog upravnog inspektora postavlja Vlada na predlog ministra. Koga, nekoga iz rukovodstva DS? Zašto ne može da ide javni konkurs, kad već tražite kvalitetne ljude? Recimo, Republika Srpska je tako uradila. Iskreno da vam kažem, kada sam pročitala Zakona o upravnoj inspekciji Republike Srpske, sve sam razumela. Tri puta sam morala ovaj vaš da čitam, jer vi samo prepisujete tuđe zakone. Što ne govorite srpski da vas ceo svet razume? Potpuno se izgubio oni lep Lukićev jezik u normiranju. Nema Janka ni Marka, iks, ipsilon i neke skaradne rečenice od po šest redova, složene pa složene. Uprostite stvar. Naravno, javno mnjenje, mediji i nevladine organizacije isto imaju kontrolu ulogu. Dakle, pored upravne, tu je sudska i posebni oblici kontrole. Ta vaša inspekcijska tzv. spoljašnja kontrola, upravna inspekcija, to je inspekcija koja bi trebalo da doprinese da uprava bude ažurnija, pre svega, i da u njoj rade ljudi koji imaju adekvatnu stručnu spremu. Završavam ovom rečenicom, imali smo iskustvo da je za predsednika suda biran čovek koji je danas izabran za sudiju. Šta da očekujemo ovde? Dakle, ni vama apsolutno ništa ne verujemo, kakve god zakone donosili, jer vi zakone ne primenjujete. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo u ovom delu toka sednice? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: LDP, DSS, Napred Srbijo, SRS i ZES. Pre nego što dam reč prvom prijavljenom govorniku za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o upravnoj inspekciji, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo uobičajenu pauzu od sat vremena odrediti nakon što završimo načelni pretres o Predlogu zakona o upravnoj inspekciji, a i da ćemo danas raditi posle 18,00 časova, a do završetka načelnog pretresa o sledećoj tački dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, a posle njega narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, voleo bih da mogu da kažem i poštovani gospodine ministre, ali ne mogu, nije u sali, ne znam zbog čega…
Narodni poslaniče, molim vas da se ne bavite poslom predsedavajućeg nego da svoje izlaganje uskladite sa odredbama Poslovnik Narodne skupštine.
Gospođo predsedavajuća, molim vas za toliko uvažavanja da mi dozvolite da završim misao…
Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate upozorenje predsedavajućeg. Svi smo mi u ovoj sali obavezni da poštujemo odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Svaki učesnik sednice ima pravo da s vremena na vreme izađe iz sale za sednicu zbog obavljanja drugih poslova i nije dopustivo da se predstavlja svojim izlaganjem neistinito ono što po Poslovniku niste uopšte u mogućnosti da tvrdite. Posao predsedavajućeg je da vodi računa o tome da se sednica održava u skladu sa Poslovnikom. Prisustvo ministra, člana Vlade nije utvrđeno nijednim članom Poslovnika i mislim da se i vi i ja slažemo da je to praksa od koje se neće odustati i da će se sednica održavati uz prisustvo. Nedopustivo je zloupotrebljavati odredbe na takav način da se bavite poslom predsedavajućeg.
Kao što svako ima pravo da izlazi iz sale zbog svojih ličnih potreba, i ministri i poslanici… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda. Ja vas najozbiljnije upozoravam da su odredbe Poslovnika vrlo jasne i da smo svi dužni da ih poštujemo.) Dozvolite mi da završim misao. Ovo je krajnji bezobrazluk.
Narodni poslaniče, ja vas molim da se ne bavite poslom predsedavajućeg. Molim vas da svoje izlaganje uskladite sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Na to ste obavezni i dužni. Narodni poslaniče, ako želite da koriste vreme koje vam je na raspolaganju kao poslaničkoj grupi, ja vas molim da se prijavite, u skladu sa odredbama Poslovnika i u skladu sa obavezom da govorite o temi dnevnog reda. Izvolite.
Pre nego što pređem na meritum, izraziću žaljenje što se zlonamernim pristupom ograničavaju moja poslanička prava. Žaljenje imam prava da izrazim i žaljenje koje izražavam jeste deo teme o kojoj govorimo. Sve je ovo što se događa u Skupštini vezano za temu i vezano za ono što je naš osnovni posao. Ako neko ima pravo da ima takav odnos prema izlaganju poslanika, i ja, kao narodni poslanik, imam pravo da izrazim žaljenje. To pravo poslanika niko ne može da mi oduzme. Takođe, vrlo je hrabro profesoru prava tumačiti Poslovnik, kada se za Poslovnik niko nije kačio niti se bilo ko pozivao na Poslovnik. Ono što sam želeo da kažem jeste uvod u ulazak u meritum onoga o čemu želim da izlažem. Jako mi je žao što ste moj pristup protumačili pogrešno i što ste to izrazili na tako bahat način. A sada bih prešao na temu. Govoriti o ovom zakonu, razmišljao sam da li uopšte da učestvujem u raspravi jer, ono što je navedeno u delu obrazloženja koje se zove – razlozi za donošenje zakona, urađeno je pristojno, rekao bih korektno, struktura zakona je urađena korektno, uz uvažavanje onoga što je rekla koleginica Gordana Pop-Lazić a tiče se jezika i stila, o tome bismo mogli da raspravljamo. Dakle, previše razloga za kritiku onoga što se zove meritum zakona nema. Naročito što su i o nedostacima zakona ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa jako korektno govorili, tako da ja ne bih ponavljao ono što je govorila koleginica Judita Popović, niti ono što je kolega Palalić na jedan jako korektan način kroz svoju analizu izneo. Već sam rekao da je vrlo korektno ukazala na jezik i stil i koleginica Pop-Lazić. Ali, diskusije koje sam slušao i odgovori gospodina ministra su me naveli na to da dam neke svoje impresije koje se tiču zakona uopšte, ali koje se tiču ne samo onoga što je meritum zakona nego onoga što se zove postupak donošenja zakona i onoga što se zove primena zakona. Sve je to suštinski vezano za zakon o kome govorimo. Kada sam govorio o nedostacima, pozvao sam se na ono što je rekao kolega Palalić. Dakle, neću ponavljati ono što je rečeno, samo bih se zadržao na nečemu što se tiče onoga što se zove nadzor nad organima uprava u pokrajinama. Naravno da LDP podržava apsolutnu odnosno potpunu autonomiju Vojvodine, ali je sasvim razumljivo da je potrebno da se zakonopisac, a i zakonodavac kada usvaja jedan zakon, osvrnu na ono šta su ovlašćenja republičkih organa i na poslove nadzora republičkih organa u samim pokrajinama. To je jedan od nedostataka ovog zakona. Dodao bih i to da ne samo u ovom zakonu, nego i u mnogim drugim zakonima, se nigde ne pominje kako republika svoja upravna ovlašćenja vrši na celoj svojoj teritoriji? Da li to znači da vladajuća većina odnosno Vlada Srbije svesno krši Ustav, prećutno priznajući kroz ovakve zakonske tekstove da KiM više nisu u sastavu Republike Srbije? Na to pitanje nismo dobili odgovor. Nezavisno od programskih opredeljenja moje partije, sa pravničkog aspekta, to je činjenica i mi na to pitanje zaista nismo dobili odgovor. Takođe se gospodin ministar osvrnuo, dajući obrazloženje odnosno odgovarajući kolegi Palaliću, da je mnogo toga nužno da država učini kako bi joj se vratio autoritet. Pomenuo je nešto što ga vređa i što u krajnjem slučaju svakog građanina Republike Srbije treba da vređa, a to je pitanje zastave na zgradama državnih organa u Preševu koje su često iscepane. Uopšte ne razumem zašto se, obrazlažući jedan zakon koji je poprilično korektno urađen, zašto se koristi takva zamena teza? Zna se odnos prema zastavi, da može da se podvede pod odredbe Krivičnog zakonika a sve što može da se podvede pod odredbe Krivičnog zakonika posao je policije i pravosuđa. Zašto nam ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu to objašnjava? Da li želi da pokrije nesposobnost i nerad drugih državnih organa? Ovo nije pitanje samo za ovaj dom u kome donosimo zakone, to je pitanje opšteg bitisanja države Srbije. Takođe, nešto što je suštinski vezano ne samo za ovaj zakon nego uopšte za zakonsku proceduru jeste – postoji li vladina većina za ovaj zakon i kako će se odvijati izglasavanje ovog zakona? Nisam siguran da je Vlada obezbedila nesmetan tok ovog postupka. Zašto nisam siguran? Zato što slušam predstavnike vladajuće većine kako govore sa apsolutno opozicionih stanovišta. Ja znam da se bliže izbori i da je pred izbore najbolje biti opozicija, ali, takođe znam i da vršiti vlast tri godine za sobom povlači i odgovornost. Nemojte, kolege iz vladajuće većine, kao "pontijev pilat" da perete ruke u odnosu na sve ono što je rađeno prethodne tri godine. Gospodin ministar je govorio o primeni zakona, da se napravi konkuretna državna uprava, da se vrati autoritet državnim organima, itd. Ne znam zašto su državni organi izgubili autoritet? Očigledno, ako ministar kaže da državnim organima treba da se vrati autoritet, znači da ti državni organi nemaju autoritet. Kada se pominje primena prava, to nije samo pitanje merituma ovog zakona i ono što će ovaj zakon nakon donošenja sa sobom doneti, to je opšte pitanje za sve državne organe. Kako nam se primenjuju zakoni? Da li zbog neprimene zakona ili zbog nesposobnosti državnih organa, kako organa državne uprave tako organa MUP, tako i organa pravosuđa. Zbog njihove nesposobnosti dolazi do toga da nam pripadnici pojedinih državnih organa divljaju, skrnave prava pojedinih građana ove države, diskriminišu položaj vodećih političara u ovoj državi a da za to nikome ne odgovaraju. Konkretno, ilustracija - gospodin Čedomir Čupić, član Agencije za borbu protiv korupcije, ne samo da je izašao iz okvira svojih kompetencija, nego gomilom zloupotreba unosi nemir na političku scenu Srbije, diskriminišući konkretno Čedomira Jovanovića, Liberalno demokratsku partiju, radeći na tome da Visoki savet sudstva više ne postoji tako što direktno atakujem, ne znam po čijem nalogu, ali znam da je po nalogu na prof. Dimitrijevića, kao člana Visokog saveta sudstva, kršeći sve norme pristojnog ponašanja i sva pravila, odnosno sva ovlašćenja koja mu položaj u Agenciji za borbu protiv korupcije daje. To je državni organ, država u odnosu na sve to ćuti. To što je gospodin Čupić radio, pa žao mi je što ne mogu da elaboriram više, jer ako bih nastavio da elaboriram morao bih da koristim reči koje se ne nalaze u standardnim rečnicima.Na takvim anomalijama, prema takvim anomalijama država nema nikakvu neophodnost, država užasno i opominjujuće ćuti. Kako onda, sada govorimo o primeni zakona koji će uvesti nekakav red u inspekcijski nadzor, u organima državne uprave kada imamo ovakvo faktičko stanje. I na to pitanje državni organi, i na to pitanje Vlada nama ne daje odgovor. I što je najžalosnije kolege iz vladajuće koalicije, posebno kolege iz Demokratske stranke nad tim ćute. Nismo čuli da se uputi ijedna ozbiljna kritika na očiglednu anomaliju čitavog našeg društva, ne samo našeg političkog sistema. To opominjujuće ćutanje je u stvari slika dekadencije naše države. Jednom sam, mislim baš za ovom govornicom rekao da Demokratska stranka liči na Socijalistički savez radnog naroda. Žao mi je što je tako, ali voleo bih da se zamisli nad tom kvalifikacijom, jer zna se kako je završio Socijalistički savez radnog naroda, utopio se u SPS. Hvala na pažnji.
Jedanaest minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku narodna poslanica Nada Kolundžija, dva minuta.
Poštovana predsedavajuća, prvo zaista mislim da ne može biti tema Demokratska stranka, a navodna lažna briga za Demokratsku stranku mislim da je deo pokušaja da se politizuje jedna tema koja nije danas ni na dnevnom redu, niti bi trebala da bude na ovaj način politizovana. Što se Demokratske stranke tiče mi smo davali punu podršku nezavisnim regulatornim telima i dalje dajemo podršku nezavisnim regulatornim telima i ako mislite da zbog činjenice da Demokratska stranka podržavajući nezavisna regulatorna tela ne komentariše njihove postupke u kojima, dopustićete, ako ima nekoga ko je upotrebljen ili zloupotrebljen od strane predstavnika nekih nezavisnih regulatornih tela, onda ima i predstavnika Demokratske stranke i ukoliko neko misli da bi obračun sa nezavisnim regulatornim telima, zbog toga što postoji možda ponekad nerazumevanje ili ponekad nesnalaženje u radu pojedinaca u tim nezavisnim regulatornim telima, treba da bude predmet političkih pritisaka na ta nezavisna regulatorna tela, mi se onda u tome suštinski razlikujemo. Dakle, ako postoje nesporazumi njih treba otkloniti ukoliko postoji nejasnoća u tome na koji način nezavisna regulatorna tela rade u skladu sa zakon, onda mislim da to treba raditi na drugi način i pozivati Demokratsku stranku da se obračunava sa nezavisnim regulatornim telima, pokazuje nerazumevanje suštine položaja nezavisnih regulatornih tela, s jedne strane, i s druge strane, nerazumevanje pozicije Demokratske stranke koja smatra da jačanje i izgradnja tih tela dovode do demokratizacije društva.
Narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Želite da govorite o povredi Poslovnika. Nemate pravo na repliku. Narodni poslanik Miroslav Petković. Želite da govorite o povredi Poslovnika. Izvolite. Nebojša Ranđelović ima reč.
Reklamiram član 107. Poslovnika Narodne skupštine, po istom osnovu gospođo predsedavajuća, po kome ste dali pravo na repliku gospodi Nadi Kolundžiji, dužni ste bili da date pravo i repliku meni.
Narodni poslaniče, pravo na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika. (Nebojša Ranđelović, sa mesta: Stoji da saslušate obrazloženje, to stoji po Poslovniku.) Molim vas da ne zloupotrebljavate dragoceno pravo svakog od nas, da zaista obavesti Narodnu skupštinu o povredi Poslovnika, zloupotreba prava na slobodnu reč je jednako kao i promovisanje zabrana prava na slobodnu reč. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Petković ima reč.
Hvala gospođo predsedavajuća, sačekaću da kolega Ranđelović iskoristi svoje poslaničko pravo, pošto je zahtevao poslaničko pravo, pošto je zahtevao povredu Poslovnika, ne bih pravio određene probleme, neka on završi, pa ću se ja rado javiti.
Narodni poslaniče, da li želite reč ili ne?
Apsolutno.
Izvolite, narodni poslaniče.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici ministarstva, niko iz DSS ne spori potrebu da se donese ovaj zakon, niko, odnosno kolega Palalić koji je ovlašćen ispred naše poslaničke grupe nije rekao da ne postoje propisi koje i sada važe, niko nije rekao da upravni inspektori ne rade svoj posao prema tim propisima, jednostavno smo skrenuli pažnju na činjenicu da ovaj predlog zakona nije dobar i zbog toga smo podneli niz amandmana i želimo da ga popravimo kako bi i upravnim inspektorima dali kvalitetan zakon i alat kojim mogu da obave sav posao. Ponosni smo na činjenicu što smo u 2005. godine zacrtali određene pravce u reformi državne uprave i što je gospodin Marković i ljudi koji su pre njega radili u ministarstvu nastavili su da idu tim putem i normalno da postoji kontinuitet. Od tada je prošlo 6 godina, napokao da nešto nije urađeno i popravljeno u funkcionisanju državne administracije. Kada sam bio mlad pripravnik prvo što sam naučio od starih kolega, rekli su mi dve stvari. Državi posao nikad ne može da se završi i radno vreme traje osam sati. E sad, ti ljudi su već otišli u penziju i nadam se da smo svi shvatili da ovaj posao mora ozbiljnije mnogo da se radi i gospodin Marković je rekao, da postoji hiljade subjekata koji će postati objekat Upravne inspekcije. Znam vrlo dobro, kako pojedine lokalne samouprave funkcionišu i siguran sam da će imati ne samo upravni inspektori posla već i budžetska inspekcija obzirom da se nemilice troše sredstva iz budžetske rezerve u pojedinim lokalnim samoupravama kako bi se narodu predstavilo da oni funkcionišu na sjajan način, a siguran sam da će zbog toga krivično odgovarati i odraditi par godina zatvora u kaznenim ustanovama ove zemlje. Naša želja jeste zaista da ovaj zakon popravimo i da konkretno ukažemo na određene nedostatke uz verujem, iskreno razumevanje iskusnih ljudi koji se dugo godina bave ovim poslom, da će skrenuti pažnju gospodinu Markoviću, da ovaj zakon može da se popravi amandmanima DSS. Istakli smo u ovoj raspravi kad je stigao ovaj zakon, da je nakon toga gospodin Cvetković, izvršio rekonstrukciju svoje Vlade i da je gospodin Milan Marković, dobio još jedan deo u svom resoru koji se odnosi na ljudska i manjinska prava i mislim da je apsolutno normalno da se u ovom zakonu nađu odredbe vezane za to jer neko treba da se bavi i tim pitanjem i da vrši inspekcijski nadzor i u ovom delu. Neke kolege su pominjale problem, odnosno reagovale na ono što je gospodin Marković rekao, našta liči Srpska zastava u Preševu. Jasne su odredbekrivičnog zakona zato neko i treba da odgovara, ali očigledno da država ne može da sprovede sve te mere u Preševu, ali je žalosno što kad prođete Beogradskim ulicama, na pojedinim državnim institucijama, umesto oprane i ispeglane Srpske zastave, verujete mi da to više liči na neke izdronjane ponjave i to je sramota svih nas, počevši od ministra, pa do svih odgovornih lica koje tim poslom treba da se bave i o tome treba da vode računa. Što se tiče nekih konkretnih primedbi, nije mi jasno da napišete u Predlogu zakona da upravna inspekcija u skladu sa utvrđenim delokrugom dužna je da postupa po svakoj predstavci i da građane i druge podnosioce predstavke obavesti o ishodu postupanja. Naravno da je dužna da postupa po svakoj predstavci, ali šta se dešava ukoliko ta predstavka nije potpisana. Ukoliko ne znamo ko je taj ko se žali ona funkcionisanje i raddržavnog organa, kako će mu upravna inspekcija dostaviti odgovor šta je preduzela pomoću njegove primedbe? Sledeći problem, u vreme obavljanja službenih dužnosti upravni inspektor držan je da nosi propisano službeno odelo. Neke kolege su o tome već govorile. Naravno da to iziskuje i velike troškove, raznorazne konkurse, stiliste i sve ostalo, neke ljude koji će dobiti dobar posao da bi taj deo uradili profesionalno i stručno, ali bojim se jedne druge stvari, kad prođem beogradskim ulicama tu možemo da vidimo i policajce i vatrogasce i komunalne policajce i ljude iz privatnog obezbeđenja uniformisane i naoružane i sada ćemo još gledati i upravne inspektore sa nekakvim amblemima i nekim uniformama. Mislim da se mi polako pretvaramo u mundirsku državu gde će svako ko obavlja neki posao biti uniformisan, da li sa šapkom ili činovima, da li sa pendrekom ili sa pištoljem, to ćemo tek videti. Mislim da to apsolutno nema potrebe da uvodite kao obavezu upravnih inspektora. Inspektor može preduzeti odgovarajuće preventivne mere, kao što su upozorenja. Znači, on može da ukaže na određene probleme, može da predloži određene mere, ali mislim da je to preširoko postavljeno i da na taj način ne treba da stoji u Predlogu ovog zakona. Na taj način, pored toga što će imati uniformu i amblem, ostavljena je mogućnost dapreduzima neke mere bez jasno preciziranog postupka. Znate, ako radite neki posao morate da znate na osnovu čega, kako i na koji način sprovodite određenu proceduru, a to u ovom Predlogu zakona u ovom delu uopšte nije predviđeno. Zapisnik o sprovedenom nadzoru, mislim da je to jedan od najznačajnijih delova ovog zakona i zapisnik svakako treba da bude jasan i precizan kako bi na osnovu njega mogli da zaključimo šta je upravni inspektor uradio prilikom vršenja svog posla i koje su to mere koje treba da se preduzmu nakon sprovedenog nadzora. Značaj koji ovaj zapisnik ima u postupku inspekcijskog nadzora treba mnogo detaljnije da bude predstavljen u ovom zakonu i zbog toga smo predložili. Ne vidim ni jedan razlog da u tom zapisniku ne stoji mesto ivreme kada je izvršen inspekcijski nadzor, da se ne nalazi ime lica nadziranog organa koje je prisustvovalo inspekcijskom nadzoru, jer valjda će neko tog čoveka koji dođe u inspekciju da dočeka tamo i ime tog organa u kome se vrši kontrola, prisustvovati inspekcijskom nadzoru. Pored toga što inspektor ima uniformu i amblem na džepu, mislim da treba da ima i ovlašćenje inspektor da bi taj posao radio. Naravno da nadzirani organ ima pravo da stavi primedbe u određenom roku. Predložili smo da to bude tri dana od dostavljanja zapisnika. Ne stoji u zakonu da kada se obavi to i sastavlja zapisnik da su u obavezi i inspektor i ovlašćeno lice da potpišu taj zapisnik. To postoji za prekoračenje brzine na putu, postoji u niz drugih situacija. Zašto je to izbegnuto u Predlogu ovog zakona? Evidenciju o inspekcijskom nadzoru vodi svaki upravni inspektor. Mislim da je to posao ministarstva i da ministarstvo, pored niza evidencija koje vodi, treba da se bavi upravo i ovim poslom. Protiv rešenja upravnog inspektora može se izjaviti žalba ministarstvu a ne Upravnom inspektoratu. To je osnov da bi ovo moglo da funkcioniše sasvim normalno. Zaista su opravdane kritike kad smo govorili da se osniva novi inspektorat, nakon niza agencija, uprava, specijalizovanih tela koja postoje u ovoj zemlji, da će se formirati područni inspektorati. Gospodin Marković je rekao da 18 ljudi ovaj posao ne može da obavi. Mi se sa tim potpuno slažemo. Nije sporno da treba broj inspektora da bude veći jer će se na taj način svakako sprovesti i određene uštede, ali zanima me za koliko je smanjen broj zaposlenih u držanoj upravi upravo na osnovu zakona koji smo ovde kritikovali kada smo obrazložili da se to neće sprovoditi u svakodnevnoj praksi. Smanjen je za nula, samo je povećan. Kolike su uštede? Takođe nula, povećane su. Prema Predlogu ovog zakona, 40 miliona i 400 hiljada dinara do kraja ove godine potrebno je da se obezbedi da bi funkcionisao ovaj inspektorat. Možemo da zamislimo koliko će u narednoj godini to iznositi. Gospodo iz ministarstva, šta je sa konkursima koje svaki dan viđamo u novinama? Slažem se da su napravljeni određeni pomaci. Možda će inspekcija bolje raditi, ali ovo je "Politika" od četvrtka prošle nedelje, od 13-og. Služba za upravljanje kadrovima – direktor, pomoćnik direktora, Ministarstvo za infrastrukturu i energetiku – 17 izvršilaca se traži, RHMZ – 15 izvršilaca, znači, od šefa odseka do mlađeg savetnika, Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja – 14 izvršilaca. Za samo jedan dan u dnevnom listu "Politika" izašao je konkurs za tri državna organa koji će zaposliti 50 novih ljudi. Kada mi ukazujemo da je to problem, inspektorat mora da funkcioniše i treba da budu ti ljudi nagrađeni kvalitetno. Ali nemojte onda da pričate da niko neće da dođe da radi za 40 hiljada dinara. Zašto se raspisuju ovi konkursi? Da li hoćete da kažete da ovo neće biti popunjeno? Pa, ne zove se ona zgrada gumena zgrada. Već ste primili stotine i stotine ljudi, možda se to meri i u hiljadama, a ovamo predstavljate situaciju da je limitiran broj i da se ne vrši zapošljavanje. Pismeni smo i znamo da pročitamo šta piše. Verujte mi da ćemo tražiti i kao odgovor na poslaničko pitanje da li se ovih 50 ljudi prijavilo na konkurs ili neće da rade zato što je plata samo 40 hiljada dinara. Usvojite amandmane DSS, da ovaj zakon bude popravljen, da upravni inspektori mogu da obave svoj posao. Siguran sam da neće stići da izkontrolišu sve te hiljade subjekata koje treba da kontrolišu ali dajte konkretno na delu šta je urađeno - upravna inspekcija, budžetska inspekcija, ko je zaslužio zatvor, ko nije neka bude pohvaljen i da svi u ovoj zemlji mi ovo radimo, zašto trošimo neko svoje vreme i novac građana Srbije, a ne da bi doneli jedan propis koji se u praksi neće primenjivati i ne da bi se zapošljavali stranački kadrovi i da se na taj način kupuju birači za naredne izbore. Hvala vam najlepše.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vreme na raspolaganju je tri minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je već rekla dve osnovne zamerke na Predlog ovog zakona i mogu reći da ima i bojazan i to ću da ponovim. Očekujemo odgovor od ministra. Prva naša bojazan odnosi se na ono što je prethodnik govorio, a to je da ova inspekcija ne postane samo jedan organ u rukama vladajućih stranaka, odnosno da upravni inspektori, koji su predviđeni ovim Predlogom zakona ne postanu plaćenici stranački u sprovođenju vladajućih stranaka. Za ovu bojazan osnova nam je dao i ministar jedan iz vladajuće koalicije koji je pre 6-7 meseci rekao da u ministarstvu ima od kuvarice pa do pomoćnika, ne može niko da bude drugi sem te partije u kojoj je ministar. Drugi razlog zbog ove naše bojazni dao nam je pre 6-7 meseci takođe i šef inspekcije za rad koji je podneo ostavku zašto što su svi inspektori za rad postali članovi jedne vladajuće partije, ana njegovo mesto je postavljen kao šef inspekcije za rad kandidat odnosno nosilac liste za lokalne izbore na Voždovcu partije tog ministra. Mislim da je ta naša bojazan opravdana. Drugi razlog, odnosno nedostatak koji vidimo u sprovođenju ovoga zakona, jeste kako će se ovaj zakon sprovoditi na teritoriji KiM, odnosno na koji način će upravni inspektori moći da kontrolišu rad lokalnih samouprava na teritoriji KiM. Mislim da je to dosta važno pitanje i očekujemo odgovor na to. U objašnjenju ministra Markovića i u replici koju je imao sa gospodinom Palalićem čuli smo neke njegove rečenice tipa da treba da privedemo radu i zakonu državne organe, treba da poštuju zakon, a mi smo svedoci da upravo to ministarstvo, odnosno deo ministarstva koja se bavi ljudskim i manjinskim pravima upravo to ne radi. Treba gospodin Marković prvo da kaže šta je uradio da sprovede Zakon o nacionalnim savetima. Zašto i dan danas država Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije ne priznaje izbore za Nacionalni savet Bošnjaka? Šta je ministarstvo učinilo povodom preporuka koje je tim povodom dao Zaštitnik građana, poverenica za ravnopravnost građana? Šta je urađeno sa prijavama koje je Poverenik za informacije podneo protiv osoba, državnih funkcionera, odnosno pomoćnika ministarstva i nekih drugih državnih službenika koji su falsifikovali birački spisak za izbore za nacionalni savet Bošnjaka? Ne možemo da pričamo da se zakon treba poštovati, a prvo ministarstva ne poštuju taj zakon. Ministar Markoviće je pričajući o poštovanju zakona pomenuo i Preševo, a neće ništa da kaže – zašto ne poštuje Zakon o izboru Nacionalnog saveta Bošnjaka? Izbori su bili, utvrđeni su rezultati i zbog nepoštovanja tog zakona, prava nacionalnih manjina, u ovom slučaju Bošnjačke nacionalne manjine, ne mogu da se ispunjavaju u onom obimu koji Ustav i zakon daju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, posle nje narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS svoje primedbe na vladine predloge zakona, pa tako i na Predlog zakona o Upravnoj inspekciji, iznose kroz amandmane kojima želimo da, koliko je to moguće u odnosu na neki predlog, zakone privedemo njihovoj upotrebljivosti i da ih učinimo prihvatljivim i za, pre svega, građane Republike Srbije i za konkretnu svrhu zbog koje se i donose. Kada je u pitanju i ovaj zakon, mi smo podneli amandmane i o njima ćemo govoriti kada se bude govorilo pojedinačno o predlogu ovog zakona. U ovoj načelnoj raspravi svakako ćemo izneti i već jesmo svoje načelne primedbe u odnosu na ovaj predlog zakona, pogotovo u odnosu na obrazloženje i na ono što nam je ministar iu uvodnoj reči, ali i kasnije u komunikaciji sa kolegama poslanicima izneo. To nije prvi put. Gospodin Milan Marković svaki put kada predstavlja neki zakon u ime Vlade Republike Srbije to predstavlja kao neki epohalni reformistički zakon. On se nešto zalaže i on će da reformiše pravni sistem Republike Srbije i svakodnevno to slušamo. Da je ovde, pitala bih ga, ali preneće mu sigurno njegovi savetnici. Odnosno, skrenula bih pažnju da je upravo ovde prisutan gospodin Zoran Petrović, pomoćnik ministra, gospodina Milana Markovića, čovek koji, odnosno verovatno ne postoji niko kompetentniji ko bi mogao da govori o ovoj temi upravo od gospodina Zorana Petrovića. Lično znam čoveka još iz vremena kada sam bila zamenik ministra pravde u Vladi Republike Srbije, Vladi Mirka Marjanovića i tada se gospodin Zoran Petrović bavio Upravnom inspekcijom, bio je načelnik i odlično je to radio. Nije sada ovaj zakon nešto od čega počinje život i od čega počinje svet. Razlika je u nečemu drugom. Kaže gospodin Milan Marković da je Zakon o Upravnoj inspekciji prestao da važi 1992. godine. Sada bi neko pomislio da je ta oblast bila potpuno neregulisana u Srbiji. To nije tačno. Regulisano je kroz neke druge zakone. Možemo da govorimo i o tome da li nam je ovo danas bilo baš neophodno ili je samo bitno da ministar stavi sebi plusić negde u nekoj agendi, jer mi smo imali pravni osnov za obavljanje poslova Upravne inspekcije. Pomoćnik ministra, gospodin Petrović, koga pomenuh, dobro zna da u vreme kada je radio, tada je to bilo u nadležnosti Ministarstva pravosuđa, tako se to zvalo i tada je odlično funkcionisala pravna država i tada je Upravna inspekcija zaista radila svoj posao i tada su se vrlo uvažavali zapisnici i mere upravnih inspektora. Da li je to danas tako? Uverena sam, odnosno pokazaću primerima da nije, a uverena sam da to mišljenje deli i gospodin pomoćnik ministra. Ne očekujem da će to da kaže, zato što ne verujem ministru Markoviću, ono što je rekao da se on zalaže za što je moguće više isključivanje političkih partija iz državne uprave i lokalne samouprave. Takođe, na primerima ćemo pokazati da to nije tačno. Evo, najsvežiji primer, popis. Beše li dva dana aktuelna, takoreći, afera kako su funkcioneri, recimo u Vojvodini, DS svi bili određeni za instruktore popisivače. Kad je to objavljeno u medijima, oni kažu – šalili smo se, mi to nećemo, mi se zalažemo da se partije ne mešaju u državni posao itd. Tamo gde vas uhvate, onda se zalažete za to, a tamo gde to prođe neprimećeno, onda i te kako koristite, odnosno zloupotrebljavate to što ste vladajući u nekoj lokalnoj samoupravi. Šta radite sa izvodima iz biračkih spiskova? Da li će to Upravna inspekcija, gospodine Petroviću, posle ovog zakona konačno da uvede u red? Mi tvrdimo da neće, a poprilično je i kasno. Evo zbog čega. Nema predsednika opštinskog odbora DS tamo gde su vršili vlast, a da nema u kući, ne u sedištu stranke, nego u kući, izvod iz biračkog spiska. Za šta služe ti izvodi iz biračkog spiska? Da se zovu ljudi telefonom, da se traže za sigurne glasove, da se pozivaju za koje kakve stranačke aktivnosti. Na taj način vrbujete građane za izbore. Da li je to tačno? Tačno je. Imam koliko hoćete primera. Kako se prikupljaju razni potpisi koji se ovde predstavljaju kao potpisi građana za nekakve inicijative političkih stranaka? Kako je sakupio potpis sa nekoliko stotina hiljada G17 plus? Pitajte zaposlene u opštinama gde je G17 plus u vlasti. Morali su to da rade na poslu. Kako je sakupljeno nekoliko stotina hiljada potpisa koje je skupljala Napredna stranka za izmenu Ustava? Šta bi sa tim? Pitajte zaposlene u opštinama Zemun i Voždovac kako su sakupljali te potpise, gospodo koji se bavite Upravnom inspekcijom, u radnom vremenu, za platu, na radnom mestu, pod moranjem, čak i ako nije član SNS, iz biračkog spiska prepisivali. Mi smo ovde na Odboru za ustavna pitanja tražili i prihvaćeno je to da se provere ti potpisi, da se proveri verodostojnost, zato što smo tvrdili da su istom olovkom pisani. Šta bi? Prošlo nekoliko meseci, pojela maca. Niko to ne pominje. Zašto? Zato što naprednjaci to više ne guraju, jer su shvatili da smo mi ogoleli njihovu namenu da kroz izmene Ustava hoće da izbrišu preambulu da je KiM sastavni deo Republike Srbije. Da li će tim da se bavi Upravna inspekcija? Trebalo bi. Vi ste predvideli, Uprava inspekcija će kontrolisati političke partije. Pa kako? Kako i zašto? Šta će Upravna inspekcija da nalaže političkoj partiji koliko će da zaposli ljudi? Koju će spremu imati zaposleni u stranci? Evo, preporučujemo, propišite da svaki predsednik stranke mora biti profesor, doktor i evo, jedino Srpska radikalna stranka ispunjava uslove da bude stranka. Onda biste morali da skrenete pažnju i naprednjacima, da je, kako kaže "Vikiliks" Toma Nikolić kupio diplomu. Hoćete li time da se bavite? Postoji Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, postoji Zakon o zabrani korupcije. Dakle, to su zakoni koji treba da regulišu. Ali niste ovde stavili da ćete kontrolisati, gle čuda, agencije, jer agencije se ne uklapaju ni u jednu od ovih kategorija koje su ovde navedene. Ni u jednu, a ministar Marković je pre 20dana u jednoj televizijskoj emisiji, u jednom štampanom mediju u intervju, koristeći apsolutne argumente Srpske radikalne stranke, govorio kako agencije treba ukinuti, između ostalog, zato što su to paradržavni organi, zato što obavljaju poslove koje su u nadležnosti ministarstava. Vi ovde niste predvideli da ćete kontrolisati paradržavne organe. Dakle, u agenciji će i dalje moći plate da budu više hiljada evra. U agenciji ćete idalje primati zaposlene po partijskoj liniji i nema upravnog nadzora. Niko živi neće i ne može to da kontroliše. Ovde je u obrazloženju navedeno onako popriličan broj zakona koje je ministarstvo Milana Markovića predložilo u ime Vlade Republike Srbije Narodnoj Skupštini. Ti zakoni su usvojeni. Pomenuću samo neke, da bi vas pitala – da li se primenjuju? Mi tvrdimo ne. Tvrdili smo i kada ste ih donosili da nisu primenjivi i da zato nećete ni moći da ih primenjujete. To je slučaj, gospodo, i sa ovim zakonom o kojem danas govorimo. Kako se primenjivao, još uvek je u toku i produžen je rok Zakona o popisu stanovništva? Da li će neko iz države Srbije, iz režima, da li ćete vi koji se bavite Upravnom inspekcijom, da li će ministar Marković, Boris Tadić, Slavica Đukić-Dejanović, ko je taj vajni lik koji će kazati građanima Srbije – zašto Srbi na KiM nisu popisani kao građani Republike Srbije? Da li ste se time bavili? Imate nadležnost. Jeste li se to zapitali? Naravno, niste zato što radite ono što vam kažu iz EU. Ovde ste rekli, između ostalog, zašto donosite zakon – da ispunite obaveze prema EU. Gospodo iz vladajuće većine, SRSkada vam kaže da moramo da prekinemo svaku komunikaciju sa EU, legitimno vam to govorimo u ima najmanje 54% građana Srbije, koliko je danas zvanično protiv ulaska Srbije u EU. Kada smo mi svega pre nekoliko meseci govorili da Srbija ne sme u EU, ovde su se glasno smejali. Sada kada to pomenemo, vidimo pognute glave, zato što znate da je to mišljenje građana Srbije. Znaju građani šta je u njihovom interesu. Znaju građani da im nije u interesu da im Euleks otima KiM. Znaju građani da im nije u interesu da im NATO ubija Srbe na Brnjaku i Jarinju. Vi ćete i pored toga danas da ugostite Meri Vorlik, ovde u parlamentu. Nemate pametnija posla. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, molim vas o dnevnom redu. Vaša je obaveza da govorite o dnevnom redu.) Gospođo Čomić, ovo je bilo o Zakonu o popisu stanovništva. (Predsedavajuća: Na dnevnom redu je zakon o Upravnoj inspekciji. Molim vas da temekoje ste pomenuli, dovedete u vezu sa zakonom o Upravnoj inspekciji i da ne kršite Poslovnik.) Gospođo Čomić, molim vas, govorim o razlozima za donošenje zakona. Komentarišem ono što je napisalo ministarstvo. Zaista nemam nameru da tražim od vas sinopsis šta ću da kažem. Ne mogu da komentarišem ono što piše u obrazloženju?
Narodna poslanice, sada vas upozoravam. Dakle, dešava se da naše uši ne čuju šta naša usta govore. Upozorila sam vas da ste smeli s uma obavezu poštovanja odredbi Poslovnika, onog trenutka kada ste potpuno napustili temu dnevnog reda, ne pre. Uvidom u stenogram, ako ste slučajno smeli s uma, videćete da se moja intervencija na koju sam obavezna po Poslovniku, odnosi kada ste, jednostavno, počeli da kršite odredbe Poslovnika, koji vas obavezuje da govorite o dnevnom redu, ne pre. Izvolite, nastavite.
U obrazloženju ste dalje naveli da ste doneli Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma. Pitam vas – da li se ćirilično pismo upotrebljava u skladu sa ovim zakonom? Da li se ovaj zakon primenjuje? Ne, ne primenjuje se. Što onda džabe donosite zakone? Doneli ste, ovde ste napisali, Zakon o jedinstvenom biračkom spisku. Ima li država Srbija Zakon o jedinstvenom biračkom spisku? Nema. Što onda donosite zakon? Zato vas mi pitamo – šta će vam i ovaj zakon, kada ga nećete donositi? Kažete u obrazloženju koliko će koštati Upravna inspekcija. Ova sredstva namenjena su za finansiranje plata direktora upravnog inspektorata. Najvažnije da ćete imati direktora upravnog inspektorata, pomoćnika, direktora i 19 zaposlenih, koje treba primiti u radni odnos. Šta bi sa zakonom? Ovde ste napisali da ste doneli Zakon o smanjenju broja službenika u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi. Da li je moguće da u tom procentu koji treba da smanjite, a niste ga smanjili, nema 19, plus ovo dvoje funkcionera, koji mogu da obavljaju svoj posao? Da li je to moguće? Koga ste vi onda primali u radni odnos? Koga ste vi primali kada ste tri puta povećali broj službenika u državnoj upravi, kada nemate 19 ljudi koji mogu da rade na primeni ovog zakona? Naravno, kao što i sada primate, takođe ste zakonom to omogućili. Pogledajte ko sve prima platu, npr, u opštini Zemun a nije ušao na vrata opštine Zemun nikada. Pošaljite malo inspekciju, radite nešto. Nemojte samo da donosite zakone odnosno da predlažete zakone koji se neće primenjivati. Ministar kaže da će se raspisati konkurs. Primaćete po konkursu? Da, pazite da vam ne poverujemo, kao što ste i do sada primali po konkursu. Izvinjavam se što gledam u vas ali, nažalost, ministar nije tu, pa se kroz vas obraćam ministru. Dakle, nećete raditi ono što ovde piše. Imamo iskustvo, znamo da tako ne radite. Kaže ministar kako ima ne znam koliko stručnih ljudi koji znaju dva ili više jezika, znaju kompjuter itd. Dajte, ljudi, malo da se pozabavimo ovim što je zaista u interesu građana Srbije. Naravno, postoje određene predispozicije koje treba da zna neki zaposleni, sve je to propisano šta treba da ispunjava kao uslov neko ko bi trebao da radi određeni posao. Evo, jutros smo pročitali u novinama da je i Boris Tadić progovorio još jedan jezik, progovorio je ustaški. Doduše, odavno se tako ponaša. Hvala.
Narodna poslanice, da postoji ikakva šansa da vas izricanjem mera opomene privedem čitanju Poslovnika i odredbe Poslovnika koje za sve nas propisuju način na koji se ophodimo, ja bih to učinila, ali postoje stvari koje ili naučite na vreme ili ne naučite nikada, tako da vas molim da budete pažljiviji u ophođenju sa narodnim poslanicima, prisutnim učesnicima sednice ili sa bilo kim drugim. (Vjerica Radeta, sa mesta: Po Poslovniku.) Želite da govorite o povredi Poslovnika? (Vjerica Radeta, sa mesta: Da.) Izvolite, povreda Poslovnika.
Povreda člana 107. od strane predsedavajuće parlamenta. U toku moje rasprave gospođa Čomić je zaista vrlo uvredljivo govorila o meni lično kao narodnom poslaniku poslaničke grupe SRS. Naravno, znam šta piše u Poslovniku i znam da može da me opomene i znam da može da me prekine i znam da ne smem da se bunim ako me prekine, iako to nigde u Poslovniku ne piše. Sve to, naravno, tolerišemo, zapravo moramo jer nam druge nema, ali uvrede koje je gospođa Čomić izgovorila o tome šta je meni na umu, čega treba da se prisetim, da li sam normalna ili nisam normalna, parafraziram, gospođo Čomić, nadam se da ćete pogledati stenogram, a i ja ću, odnosno konkretno ću na određenom mestu to takođe da iznesem javno, zaista je nedopustivo ponašanje i više zloupotreba Poslovnika od strane predsedavajuće, gospođe Gordane Čomić. Ovo zaista više niti može da se trpi, niti može da se toleriše. Mišljenje gospođe Čomić može da bude izneto, zna se, piše u Poslovniku, javi se za reč i kaže ono što treba da kaže. Narodni poslanik svaki koji se javi za reč, takođe, treba mu valjda omogućiti da kaže ono što misli da treba da kaže i, naravno, da vodi računa. Mi znamo da je vaš Poslovnik restriktivan i mi smo to govorili i ponavljamo stalno. Mi znamo da primena ovog Poslovnika zapravo znači onemogućavanje obavljanja funkcije narodnog poslanika, jer narodni poslanik ne sme da govori, bar ne sme da govori ono što bi hteo, ali vređanje narodnih poslanika je apsolutno nedopustivo. Hvala.
Narodna poslanice, osim što ste obmanuli Narodnu skupštinu i izneli neistine tokom obrazloženja, tako što ničim niste obrazložili da je došlo do povrede Poslovnika, zloupotrebili ste pravo da dobijete reč na osnovu člana koji svima nama obezbeđuje pravo da dobijemo reč da govorimo o povredi Poslovnika. Izričem vam opomenu na koju sam obavezna po istom članu. Kada primenjujem odredbe Poslovnika Narodne skupštine, primenjujem ih onako kako pišu. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas donosimo jedan veoma važan zakon, koji za cilj ima jačanje institucija Republike Srbije, zakon kojim se uvodi red i zakon kojim se jača državna uprava. Mi se nalazimo zaista na jednom vrlo odgovornom poslu jačanja i gradnji institucija Republike Srbije. Ovo je zakon na koji ćemo biti svi mi ponosni u budućnosti, jer to je zakon koji, kažem još jedanput i podvlačim, gradi institucije ove države. Sutradan, i za pet godina, i za šest, i za deset godina, mnogi će biti ponosni kada se odredbe ovog zakona budu primenjivale u praksi i kada zbog ovog zakona, koji danas donosimo, budu dobili odgovore na mnoga pitanja i kad budemo imali uređenu državu po evropskim standardima, po meri srpskog čoveka, po meri srpskog građanina, mi ćemo imati osećanje ponosa da smo uradili jedan važan posao. Naravno, kada govorimo o državnoj upravi, nema ozbiljne državne uprave bez depolitizacije te državne uprave, bez njene profesionalizacije, ali pre svega i bez materijalnog obezbeđenja, jer ljudi moraju da budu stimulisani za posao koji rade i da znaju da su za taj posao, koji rade najbolje i najpoštenije što mogu, umeju i znaju, da su za taj posao adekvatno nagrađeni, jer neće niko ići u državnu upravu. Danas je teško zadovoljiti kriterijume za inspekcijski nadzor, za upravu, Upravnu inspekciju, jer nisu nimalo laka ova zakonska rešenja koja propisuju šta sve čovek treba da ispuni da bi bio u upravnoj inspekciji. Neko sa takvim iskustvom će svakako lakše naći posao u privatnom sektoru, koji će mnogo bolje platiti takvo znanje i takvu struku. Naravno, bilo je mnogo zamerki od dela opozicije na ovaj predlog zakona i čuli smo kritike zakona, ali nismo čuli ni jedno rešenje. Razumem kritiku koja kaže – u redu, ne valja ova zakonska odredba, ali da čujemo šta onda valja, šta je bolje. Da li je bolje nemati upravnu inspekciju ili je bolje imati upravnu inspekciju? Čuli smo i zamerke određenih ljudi iz opozicije na razne stavke ovog zakona, razne stavove ovog zakona. Neki kažu – vidite, sad se uvode novi troškovi. Pa, nema novih troškova i ne verujem da će 20-30 ljudi predstavljati bilo kakav trošak, ali će zato korist za građane Srbije biti mnogo veća od njihovog angažovanja, njihovog profesionalnog i stručnog rada. Kažu – imaće odeću, uniforme, cipele. Oni će imati, ali sigurno se neće desiti kao što se dešavalo u prošlosti, da neko od ministara prvo sebi dodeli uniformu koju neće nikad da nosi, pa dva para cipela sebi dodeli, pa tek onda ako ostane inspekciji. Imali smo takvih slučajeva u praksi Srbije, kada su neki ljudi koji su bili nadležni za određene inspekcije propisali uniforme za te inspekcije, radnu odeću, obuću, a onda su to prvo sebi dodelili. Sada iz njih govori iskustvo minulog rada, pa očekuju da će sad neko tako da se ponaša. Nema takvog ponašanja više u Srbiji. Državna uprava u Srbiji je odgovorna prema građanima ove zemlje, prema zakonima ove zemlje, ali pre svega prema moralu koji svi zajedno gradimo. Bilo je primedbi i na to da li se za nas u vlasti ovaj zakon odnosi na sve delove i teritorije Republike Srbije. Ima ljudi iz opozicije koji se svakog dana bude i pitaju gde su granice Srbije, koliko imamo opština, koliko imamo gradova, koliko imamo pokrajina? Ne možete da se bavite politikom ako ne znate ono što definiše Ustav. Ustav jasno definiše gde su naše granice. Ustav jasno definiše koliko imamo opština i koliko imamo pokrajina. Ko to ne zna, ne treba da se budi svakog jutra i da pita krunisane glave gde su granice Srbije, pa neće da mu odgovore. Ako to ne znate, idite kući da odmorite i pustite da posao rade oni koji to znaju. Mi znamo gde su nam granice Srbije. Nama je svaki deo Srbije podjednako drag, ali pre svega su nam najdraži ljudi koji žive u Srbiji, jer bez ljudi nema Srbije. Kaže mi moj prijatelj Mića iz sela Staničenja – reci tim ljudima tamo, ima ovde jedna reka, teče kroz naše selo, Nišava ...
Narodni poslaniče, i vas molim o dnevnom redu ili priču sa Nišavom da povežete sa Zakonom o Upravnoj inspekciji. Druge narodne poslanike molim da ne dobacuju i narodnog poslanika Zorana Popovića, pogotovo ne uvredljive izraze, kao i narodnog poslanika Momira Markovića. (Momir Marković, s mesta: Šta sam rekao? Da pozdravi Miću.) Sada ponovo dobacujete, tako da vas molim da to ne činite. Ovo je upozorenje, a nakon toga ide izricanje mera opomene. Zahvaljujem. Izvolite, narodni poslaniče, nastavite.
Dakle, ovaj zakon se sprovodi na teritoriji cele Republike Srbije i ovaj zakon mi donosimo da bismo ga primenjivali u svakoj opštini, u svakom gradu, jer nama je Srbija u onim ustavnim okvirima koje propisuje Ustav, zakon i međunarodno pravo. Naravno, bilo je i komentara, sećamo se raznih diskusija u ovoj skupštinskoj sali, kada su neki poslanici koji sede vrlo blizu mene ovde uzvikivali da im smeta što se na SO Preševo viori zastava Srbije, koja je pocepana, ovakva i onakva. Zahvaljujući ovom zakonu, ta zastava Srbije će lepršati onako kako treba da izgleda zastava Srbije. Bilo je rečenica da smo mi u organima državne uprave zaposlili preko 200 hiljada ljudi. Gospodin Milan Marković je nedvosmisleno kazao da je broj ljudi koji radi u organima državne uprave 24 hiljade, deset puta manje od onoga što neki tvrde. Demagoški smo se optuživali da je posle 5. oktobra mnogo uvećana ta državna uprava. Zanemaruje se činjenica da smo preuzimanjem nekih nadležnosti od SRJ, kada smo se razdužili sa Crnom Gorom, dobili mnogo novih zaduženja koja radimo. Tako da, mogu da vam kažem, kada donosimo zakone, donosimo zakone čija je moć utvrđena Ustavom, a ograničena slobodama i pravima građana. Mi donosimo zakone koji će trajati i posle nas, na koje ćemo biti ponosni. Mi donosimo zakone za koje će jednog dana, kada neko gore bude čitao u biblioteci Skupštine Srbije za sto godina kako je to izgledalo, kazati – naši preci su uradili dobar posao, gradili su institucije Republike Srbije. Te institucije Republike Srbije su radile svoj posao u skladu sa tim zakonom, znači, taj zakon je bio sprovodljiv u praksi. Nama zakon ne treba da bi ulepšao život, niti da bi ga idealizovao, nama baš zakon treba radi te buduće stvarnosti i on kao takav sadrži volju većine, a ta volja većine uvek je bila, u svim vremenima, u svim društvima, u svim uređenjima jača od volje pojedinaca. Na kraju, želim samo da kažem još da je ovo samo još jedan od zakona koji donosimo, ne zato što nas neko na njega tera, prisiljava, ne da bi se mi nekom ovim zakonom dodvorili, već zato što ovim zakonom jačamo institucije Republike Srbije i zato što hoćemo da živimo u uređenom društvu, u uređenoj državi, gde se zakon poštuje i od strane pojedinaca i od strane institucija i gde svi znaju gde je ta donja granica zakona, gde svi znaju da se zakon ne donosi da bi se neko iz vladajuće većine zaposlio, da bi neko iz vladajuće većine udomio partijsku vojsku, već da se zakon donosi da bi sve partijske vojske bile podređene slovu tog zakona. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Petar Jojić.
Nastaviću svoju priču o Predlogu zakona o upravnoj inspekciji, kao dobrom početku nečega za šta se verbalno zalažemo svi, za postizanje kvalitetnije državne administracije. Hoću da kažem da mislim da bi ova nesporna primena upravne inspekcije na terenu mogla da se prevede kolokvijalnim jezikom na to da svi oni koji sprovode donete zakone, "ne varaju" time što one male procente koje se u donošenju zakona ne namerno, nego možda i slučajno ostave u zakonu, ne pretvaraju u ona mala vrata na koja provede određene i samo neke, već da te nesagledane situacije i te pukotine u zakonu tako definišu, da li mišljenjima, da li zahtevom za izmenu i dopunu, da li one budu rezultat jedne ovakve inspekcije, gde se po zapisniku to utvrdi, pa kasnije prevede u ispravku ili preciznije tumačenje zakona, ali, u svakom slučaju, to podrazumevam pod ovom nespornom primenom zakona, pod gubitkom onog diskrecionog prava. Zašto baš na tome insistiram? Ispričaću vam na najbližoj materiji sebi, a to je na finansijskom sistemu. Kriza koja od 2007. godine, baš kao kriza finansijskog kapitalizma jeste nešto što zapljuskuje i nas i ne da nam je često nam je izgovor, ali jeste naša stvarnost, jeste upravo kriza koja je stvorena na zloupotrebi informacije upućenih. Znači, reč je o finansijskom kapitalizmu koji nema povremene krize, on je u stalnoj krizi. Zašto? Posao finansijskog sistema da prikupi štednju onih koji mogu da je ostvare i da je plasira u najprofitabilnije sektore i da u tom plasiranju prikupljene štednje u najprofitabilnije sektore ostvari sebi nagradu, ali i najveću dobit za imaoce štednje. Ali šta se dešava? Ti predstavnici finansijskog kapitalizma, zato što su upućeni, stvaraju veštački zanos o mogućnosti da se zaradi u nekim oblastima, očekujući od drugih da ulažu tu štednju pod obećanjem te dobiti, a onda se sam finansijski sektor izvlači iz toga, ostavljajući i nečiju štednju, ali i neke investitore potpuno bez zarade, ne samo bez vere u finansijski sektor, nego ostavljajući čitava društva u minusima i finansijskoj krizi. Mnogi teoretičari, praktičari i filozofi, među kojima ću istaći Žaka Talija, koji je osnivač Evropske banke za obnovu i razvoj, koji kaže da je prosto nemoguće da finansijski sektor sebi obezbedi takve zarade, a bez ikakve proizvodnje novostvorene vrednosti i da u tome trpi cela ekonomija. Kako se to sad prevodi na upravnu inspekciju i na primenu zakona? Ti upućeni, koji stvaraju veštački zanos da se štednja može profitabilo uložiti i da zarade svi, u primeni zakona se najčešće zloupotrebljava, i to ne čine zaposleni, to čine vlasnici upućenih informacija, oni koji znaju gde su ta mala vrata na koja se može proći, pa se privilegija od poznavanja, ne čoveka koji to može da omogući, nego od onog da neko može da vam kaže "ne, nisam prekršio zakon", ali vi shvatate da to nije urađeno na pravi način. Da bi se izbegle te zloupotrebe upućenih, a upućeni nisu zaposleni, upućeni su obično ti bankari, analitičari, ali i kreatori zakona koji onom ko trenutno predstavlja državu ume da servira takav zakon i da bez ikakvih posrednika sebi omogući privilegovanu poziciju. Mi smo svedoci toga kroz mnogobrojne procese i privatizacije i dolaska do atraktivnih zemljišta za gradnju, rušenje, pa gradnju. Ako išta narodu smeta, stari kažu "nije mu krivo na malo, nego mu je krivo na nepravo". Znači, narodu nije problem ako svi imamo manje, ali mu je problem što postoji nepravda u kojoj neko svesno stvar uslove da neko zaradi, a niko ne može da zaradi dok neko ne izgubi. Znači, upravna inspekcija mora da bude taj vrh političke piramide koja može da spreči tu vrstu zloupotrebe koja kompromituje i političku stranku, politički sistem i društvo kao takvo. Uverena sam da u ovoj zemlji postoje takvi ljudi, ali su oni svoje znanje upotrebljavali samo za sebe, mnogi od njih su u nekim procesima istraživanja, sudskim postupcima, ali nisu svi dovoljno. Očekujem da uprava tome doprinese. Najkonkretnije, kad govorimo o upravnoj inspekciji, ponoviću da morate da precizirate u članu 3. da upravna inspekcija nikako ne može da kontroliše rad sudova, tužilaštva i pravobranilaštva. Mi smo intervenisali u članu 2, gde smo kog organa uprave dodali reč: "službi", znači da se podrazumeva da može da kontroliše inspekcija službe i u sudovima, tužilaštvima, pravobranilaštvima itd, ali ne može rad samog suda, zato što je član 2. tako formulisan da ga gramatičkim tumačenjem neko može tako podrazumevati da inspekcija može da kontroliše i rad sudova, pravobranilaštva itd. Smatramo da bi bilo neophodno da se to precizira, da neko ne bi imao posle ambiciju da i to može da kontroliše. Intervenisali smo i u članu 10. kod školske spreme, gde je propisano članom 84. vašeg zakona o državnoj upravi, gospodine Markoviću, da može da bude ovlašćen za vođenje upravnog postupka samo državni službenik koji ima stečeno visoko obrazovanje drugog stepena, odnosno završene master studije. To je u redu. Zato nije u skladu baš sa vašim zakonom da propišete da za poslove upravnog inspektora može da bude dovoljno obrazovanje osnovne studije u trajanju od četiri godine, još manje da takvo lice može da bude glavni inspektor. Znači, ako upravni postupak mogu da vode samo službenici koji imaju zvanje master, teško je prihvatljivo da ih kontrolišu oni koji su iznad. Da li su po tumačenju ministarstva, pogledajte, proverite, neću da tvrdim. U članu 11. smo dali predlog u vezi sa službenom legitimacijom. Svrha službene legitimacije nije dokazivanje prava i dužnosti, već je dokazivanje službenog svojstva, u ovom slučaju baš upravnog inspektora. Zato smo predložili da se u tom članu 11. brišu navedene reči jer su potpuno nepotrebno. Smatramo i da upravna inspekcija apsolutno ne treba da ima posebnu uniformu. Znači, oni nisu policajci koji legitimišu građane i nije neophodno da imaju prepoznatljiv izgled, možda čak i ne treba da imaju prepoznatljiv izgled.Takođe, troškovi itd, kriza, neću to da obrazlažem, posebno je dodatni razlog zašto ovo treba usvojiti. Dalje, u skladu sa usvajanjem ovog amandmana nestaje potreba da još jedan podzakonski akt usvojite, a to jeste u skladu sa onom sečom propisa o kojem govorite. U članu 16. gde se govori o obezbeđivanju javnosti u radu, poštovanju, posebno tretiramo poštovanje dužnosti obaveštavanja stranaka i davanje mišljenja o primeni zakona i drugih akata i svih drugih obaveza u odnosima sa strankama, tako mi definišemo stav 1. tačke 1. Zašto? Smatramo da je zaista potrebno obavestiti stranku u postupku i davati mišljenje o primeni zakona i drugih propisa, jer upravo te obaveze organi državne uprave često ne poštuju. Izvinjavam se gospođi, možda smo negde sličnih godina, sećate se ranije prakse, kada se donese neko mišljenje ono se objavi, pa mogu svi da ga koriste, a sad se neka praksa ustanovila da mišljenje traži jedno pravno lice, jedna stranka, a zbog neke sitne takse i to mišljenje može da se primeni samo na taj slučaj i taj zahtev. Onda je potrebno da ta mišljenja za, ona kaže, male pukotine, dileme, objavljivati i davati uputstvo da sutra neko ne može da kaže – to nije bilo dovoljno precizno, ja sam to shvatio ovako. Onaj ko je nadležan da daje to mišljenje neka ga da. U članu 17. Predloga, mi smo predložili obavezno poštovanje sprovođenja javnih konkursa i u stavu 2. smo malo i Skupštini dali posao koji je inače definisan, a po pitanju organa čije članove bira Narodna skupština. Znači, potrebno je da posebno istaknemo da predmet kontrole treba da bude sprovođenje javnih konkursa. Svi znamo da postoje ozbiljne sumnje da se to ne poštuje i da se zaobilazi procedura, najnežnije rečeno. Smatramo da treba da se izvrši kontrola tamo gde je konkurs sproveden, ali je on čista forma, jer ima mnogo slučajeva gde vi ne vršite onu suštinsku kontrolu koja je kod onih koji su mi bliski pa poznaju ekonomiju, šta znači suštinska ispravnost knjigovodstvenog dokumenta. Može nešto formalno da bude ispravno i formalno zadovoljeni uslovi, ali da u suštini nisu ispoštovani ti uslovi, pa eto da ponovimo onaj primer – čovek ima iskustvo i znanje i stručni ispit i sve ostalo, ali nikako da prođe, a zna da se primaju neki manji kvalitetni kadrovi. (Sulejman Spaho: Vidim ministre kako slušate svog koalicionog partnera.)
Molim narodnog poslanika Sulejmana Spahu da ne dobacuje i da ne remeti red na sednici Narodne skupštine. Upozoravam vas narodni poslaniče i posle toga ću biti prisiljena da vam izreknem opomenu. (Sulejman Spaho: To je i moj ministar kao što je i vaš.) Izričem vam opomenu.
Organi, čije članove bira Narodna skupština su državni organi i njihova nezavisnost i samostalnost od Vlade je jasna kao organa izvršne vlasti. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče Sulejman Spaho, molim vas da ne nastavljate remećenje reda na sednici Narodne skupštine. Ukoliko želite da na osnovu člana 108. nastavljam da izričem mere opomene, na raspolaganju sam vam, ali reda na sednici će biti, obavezna sam na to članom 27. Izvinite narodna poslanice, ali ovo je jedni način na koji mogu da reagujem.) Kada je taj deo u pitanju, u redu, ne treba da se meša upravna inspekcija, ali oni imaju službe, zaposlene, oni imaju status državnih službenika. Tu upravna inspekcija ima mesta i treba da se uključi najdirektnije, najdefinisanije u rad ovih organa. Kao primer ovih organa može da posluži Agencija za borbu protiv korupcije i Komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. Ovi organi imaju svoje službe, njihovi zaposleni imaju status državnih službenika i zato je neophodno da vi imate ovlašćenja da kontrolišete primenu propisa i u ovim organima čije članove bira Narodna skupština. Ne dovodimo u pitanje same članove komisije, ali službe i njihove zaposlene obavezno. Zašto bi se oni razlikovali? Član 29, došli smo do zapisnika kada upravni inspektor sačinjava zapisnik o sprovedenom nadzoru i mi očekujemo da se nalaz činjeničnog stanja sa opisom nezakonitosti, nepravilnosti i nedostatka u radu upiše i da se nalog za preduzimanje mera, za otklanjanje ovih radnji, ako je hitnost potrebna, obavezno navede, da se taj zapisnik sačini na licu mesta u toku obavljanja nadzora i da se dostavi rukovodiocu nadziranog organa. Eliminišemo mogućnost dogovora, nisu to raščišćavajući sastanci sa DRI, znači, na licu mesta i odmah da se upozna rukovodilac, a može da se dostavi državnom organu koji vrši nadzor nad radom nadziranog organa. Na primer, nad direktoratom civilnog vazduhoplovstva, Ministarstva saobraćaja i infrastrukture, itd, odnosno onaj kome on odgovara za rad. Onda Vlada ne može da kaže – znate, oni imaju specifičan status, pa mi ne znamo šta oni rade, kakve su cenovnike doneli itd. Smatram da je ovo izuzetno na mestu. Sami znate da ovako predložen postupak inspekcijskog nadzora, kako ste ga vi definisali, za ovoliki broj korisnika mora da sadrži i ovaj element da bi opravdao svoju svrhu. U članu 30. predvideli smo izmenu gde smo rukovodiocu nadziranog organa dali pravo da stavi primedbe u pisanom obliku, znači ako je stručan, razume se u svoj posao, on odmah može na primedbe inspektora da stavi svoje primedbe i da on to može u roku od tri dana od prijema zapisnika da učini. Inspektor je dužan da razmotri te primedbe i da prema potrebi dopuni inspekcijske radnje, jer se greške dešavaju, svi su živi ljudi. O tim primedbama na zapisnik upravni inspektor odlučuje rešenjem. To je ono što smo rekli – zapisnik ne može da bude osnov za žalbu, nego rešenje. Pošto sam to u pravoj raspravi govorila, neću ponavljati. Želim da ukažem na još jednu stvar. U članu 32. tražili smo izmenu da se protiv rešenja upravnog inspektora može izjaviti žalba ministarstvu nadležnom za državnu upravu u roku od osam dana i stavili smo da žalba ne zadržava izvršenje rešenja. Znate da ste članom 32. predvideli da se žalba podnosi glavnom inspektoru. Kadija te tuži - Kadija ti sudi. To je u suprotnosti sa članom 216. Zakona o upravnom postupku gde je propisano ono dvostepeno rešavanje gde ne može da se odredi nadležnost u okviru istog organa. Molim vas, proverite, član 216. Zakona o upravnom postupku. U članu 35. takođe smo imali izmene kojima u stvari predlažemo da upravni inspektor ima obavezu da predloži rukovodiocu nadziranog organa kako da opšti akt koji je u neskladu sa zakonom uskladi. To je prava svrha kontrole. Znači, ne da nađemo krivca, ne samo da ga kaznimo, nego da uočene nepravilnosti dovedemo u sklad sa onim što se zove usklađenost pravnog sistema. Smatramo da ovaj predlog, ne i obaveza, svakako može da pomogne nadziranom organu, govorim o članu 35. u stavu 1, stav 2, posle stava 2. dodajemo stav 3. kojim ovom preciziramo. Ukoliko je upravni inspektor ocenio da opšti akt nije u skladu sa zakonom, predložio, kako mi amandmanom predviđamo, način da se taj akt usaglasi sa zakonom, nadzirani organ nije u ostavljenom roku to uradio, mi predlažemo obavezu upravnog inspektora umesto mogućnosti, znači ne mogućnost nego obavezu da se podnese glavnom upravnom inspektoru inicijativa za podnošenje predloga za ocenu ustavnosti i zakonitosti takvog akta. Smatramo da je to potpuno na mestu. U članu 36. gde se daje mogućnost a ne obaveza inspektoru da zatraži od organa izveštaj, mi očekujemo da to bude pravo, ukoliko oceni osnovanost predstavke. Na samom kraju, jedna tehnička, ali ako smo jedna država pa vi izvršna a mi zakonodavna vlast, prosto želim da jedan deo pravila koji mi primenjujemo u pisanju zakona i amandmana a tiče se uputstva koje je uradio Zakonodavni odbor Narodne skupštine i doneo jedinstvena metodološka pravila za izradu propisa gde je definisano kako se propisi pišu, između ostalog da se upotreba stranih reči svede na najnižu moguću meru, na neophodnu, gde u članu 33. ovako piše: "Strane reči mogu da se koriste samo ako u srpskom jeziku ne postoje odgovarajuće reči". Nadam se da ćemo se svi složiti da reč: "direktiva", novolatinska, engleska reč "derektiv", koja se upravo prevodi kao uputstvo, propis, pravilo o držanju o nekoj stvari, pravac rada i smernica. Mi smo se odlučili za reč: "uputstvo" umesto reči: "direktive" kao podzakonskog akta, s obzirom da se radi o nečemu što je metodologija jednog procesa, odnosno govori se o evidenciji nadzora pa smatramo da taj podzakonski akt treba tako nazvati. Znači, ovu i ovakvu detaljnost, nemojte reći da je sitničavost, ste zaslužili kvalitetom obrazloženja i pristupom ovom zakonu i samo tako shvatite i ove primedbe koje su iznete na zakon. Zahvaljujem se na pažnji.
Iskorišćeno je 20 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Zaista mogu samo da vam se zahvalim, jer ovu diskusiju smatram istinskom pomoći da ovaj zakon bude bolji nego što sada jeste. Jedan deo amandmana očigledno ćemo prihvatiti, to mogu već sada da kažem, bez analize, a jedan deo amandmana čini mi se da nećemo, ali, potrudićemo se da vam to obrazložimo da razumete zašto nećemo. Ali, u svakom slučaju, hvala vam generalno na trudu koji ste uložili. To je zakonodavna aktivnost i jednostavno nikada ne može samo jedna strana da dobro proceni, a posebno kada se radi o zakonima koji ne idu na širu javnu raspravu. Kad zakoni idu na širu javnu raspravu, onda je mnogo lakše, ali, ovi koji ne idu na širu javnu raspravu, ovo mnogo znači. Zaista vam se iskreno zahvaljujem na ovoj diskusiji koju ste imali.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Posle njega ima reč narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo, SRS je proučila Predlog ovog zakona na koji su poslanici SRS uložili jedan broj amandmana i istakli određene prigovore i primedbe, sa čime se upravo SRS ne slaže. Iz člana 2. proizilazi oblik nadzora i rad za sprovođenje zakona i drugih propisa, kao i koje su to nadležnosti na kojima će se zasnivati upravo rad Upravne inspekcije? Ono što primećujemo to je da mislimo da je ovo preširoko i da izlazi možda iz okvira upravnih organa, pogotovo kada je u pitanju sudstvo. Ne znam koliko se tu upravo sudstvo može naći da upravni inspektor i upravna inspekcija može vršiti određene kontrole i nadziranje, ali, ako je to trebalo, onda je to trebalo isključivo kod sudova i nekih drugih subjekata koji će se nadzirati reći da je to u skladu, samo kontrola, u skladu sa Zakonom o upravnom postupku. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, upravno pravo ili kako ga zovu administrativno pravo je posebna grana prava koju čine pravne norme koje se odnose na upravu, regulišući njenu delatnost. Upravno pravo nema neku izdvojenu i precizno određenu materiju koja bi tu granu jasno karakterisala i nije nastala pod uticajem posebnih pravnih odnosa, kao što je to, na primer, slučaj kod krivičnog ili porodičnog prava, naslednog i drugo. Ovo je pravo mlađeg porekla i javilo se tek u 19. veku. Da bi se razvila kao posebna grana prava, nije bilo dovoljno što se uprava i upravna delatnost reguliše zakonima i drugim pravnim propisima, nego je trebalo da se razvijaju i specifičnosti upravno-pravnih poslova. Negativno rečeno, nije bilo dovoljno da uprava bude podvrgnuta opštim pravnim propisima. Za upravno pravo nije moguće precizirati karakteristična obeležja koja bi ga pojmovno razlikovala od drugih grana prava. Upravno pravo velikim delom razbijeno je i rasuto u velikom broju do sada manjih zakona i drugih podzakonskih propisa. Uporedno pravo je u političkom smislu pravo državne vlasti, a u negativnom pravu odbrane od države i njene granice, pravo individualnih prava. Otuda je ono političko pravo, od političkog interesa i slika određenog društveno-političkog sistema. Kada je u pitanju Predlog zakona, ja bih uporedo istakao neke činjenice koje bi se odnosile na upravne organe. Upravni organi, njihov položaj i struktura su posebna vrsta državnih organa i čine sastavni deo strukture vlasti. Njima se poverava u načelu vršenje upravne funkcije, ali u pojedinim sistemima oni mogu vršiti i druge funkcije. Njihov položaj i uloga u raznim sistemima su različiti, što zavisi od njihovog ovlašćenja odnosno prema drugim organima i drugim faktorima. Postoje različite vrste upravnih organa, s obzirom na različite kriterijume – centralni i lokalni, odnosno područni i inokosni, kolegijalni itd. Upravni organi mogu biti u većoj ili manjoj meri politički, odnosno birokratski. Odnosi između njih samih mogu biti više ili manje zasnovani na načelu hijerarhije odnosno na načelu centralizma ili decentralizma. Kada je u pitanju upravna inspekcija i upravni postupak, upravni postupak je u stvari skup pravila kojima se reguliše postupanje organa uprave i drugih državnih organa, kad upravnim stvarima neposredno primenjujući propise rešavaju o pravima i obavezama pojedinaca, pravnih lica i drugih stranaka. Sam taj postupak po pravilima upravnog postupka dužne su da postupaju i ustanove i organizacije kada na osnovu ovlašćenja datog im zakonom ili propisom donetim na osnovu zakona za vršenje javne službe rešavaju o pravima i obavezama ili pravnim interesima pojedinaca i pravnih lica ili drugih stranaka. Dame i gospodo, kao što je poznato razlikuju se dve vrste upravnoga postupka, opšti upravni postupak i posebni upravni postupak. Opšti upravni postupak obuhvata pravila kojima se u celini reguliše postupanje najvećeg broja organa i organizacija pri rešavanju upravnih sporova. Opšti upravni postupak regulisan je Zakonom o opštem upravnom postupku, to je onaj savezni zakon još ranije koji je donet i Zakonom o opštem upravnom postupku koji je u međuvremenu bio izmenjivan i dopunjavan. Posebni upravni postupci regulišu postupanje samo određenih vrsta organa u određenim upravnim materijama u oblasti carina, u oblasti poreza, u oblasti deviza, socijalnog osiguranja, zaštite ratnih vojnih invalida, društvenog knjigovodstva, ranije što je bilo, pojedinih vrsta inspekcija itd. Opšti upravni postupak u odnosu na posebne upravne postupke ima dopunski karakter, što znači da se pravila opšteg upravnog postupka primenjuju upravnim materijama za koje je propisan poseban upravni postupak, a u pitanju koja nisu određena propisima o posebnom upravnom postupku. Kada je u pitanju Predlog zakona nije precizno definisao, niti normirao, a ni predvideo određena načela. Načela upravnog postupka su - načelo zakonitosti, načelo materijalne istine, načelo saslušanja stranaka, načelo slobodne procene dokaza, načelo samostalnosti u rešavanju, načelo prava žalbe, načelo pravosnažnosti rešenja, načelo ekonomičnosti postupka, načelo pružanja pomoći neukoj stranci, načelo prava stranke i drugih učesnika da u upravnom postupku upotrebljavaju maternji jezik. Jeste ovde u ovom zakonu i spomenut u upravnom postupku učesnici su, dakle, kao što i zakon ovde predviđa, državni organi, ustanove i organizacije nadležni za vođenje upravnog postupka, drugo, stranke i njihovi zastupnici. Gospodine ministre, vi ste po profesiji advokat, ali ne videh ovde da se u ovom postupku strankama daje pravo da mogu po Ustavu da angažuju i zastupnika, odnosno advokata u određenim slučajevima, što u svakom slučaju je trebalo predvideti kao mogućnost, da imaju pravo na advokata i na zastupnika prvih obaveznih učesnika, možda je to trebalo preciznije i jasnije predvideti. Pored ovih obaveznih učesnika u upravnom postupku se mogu u svojstvu učesnika pojaviti još svedoci, veštaci, tumači i slučajni učesnici. Upravni postupak se pokreće i pokreće ga nadležni organ, državni organ, odnosno ovlašćena ustanova, u konkretnom slučaju kako se predlaže, do sada je to bilo predviđeno i propisano Zakonom o upravnom postupku. Međutim, mi sada donosimo jedan zakon koji će proizvesti određene posledice da neće biti lako primenljiv, ali da je preširoko zašao u brojne strukture društva i preuzeo određena ovlašćenja u svoje ruke, da rešava mnogobrojna pitanja, kako fizičkih tako i pravnih lica. Dakle, upravni postupak se pokreće po službenoj dužnosti od strane nadležnog državnog organa ili po zahtevu stranaka. Ono što je, takođe, bitno napomenuti to je da su velika ovlašćenja data ovim zakonom glavnom inspektoru inspektorata. Drugo, biće problematično rešavanje u drugom stepenu po žalbi stranke koja se nadzire, jer Ustav predviđa žalbu, ali se postavlja pitanje da li je to primereno da glavni inspektor izda nalog inspektoru svome, nižem po rangu, da izvrši nadziranje jedne institucije i da taj inspektor donese rešenje da naloži mere a da nadzirani organ izjavi žalbu, a da tu žalbu rešava glavni inspektor. To nije u skladu ni sa Ustavom, ni sa pravnim pravilima, ni sa uporednim pravom, jer ovakvog primera ja nisam našao nigde. Gospodine ministre, možete li da nam saopštite u kojoj državi, da li je to u Francuskoj, Nemačkoj tako regulisano da glavni inspektor može da rešava po rešenju i odluci njegovog nižeg inspektora kome je on dao nalog da izvrši nadziranje i da donese takvu meru? Dalje, ako donese rešenje nadzirani inspektor ili glavni inspektor u konkretnom slučaju, ovo je druga situacija, tada žalbu rešava ministar ili je bilo pametnije i pravilnije reći – rešava ministarstvo nadležno ili je možda bilo potrebno da se predvidi i propiše da građanin ima pravo da pokrene upravni postupak pred nadležnim upravnim sudom. To je sad stvar koja može i ne mora, ali bilo bi u svakom slučaju u opštem interesu naših građana, da mogu da koriste određena pravna sredstva i pravne lekove, ali u postupku, mimo organa koji učestvuje u donošenju odluka, odnosno rešenja u konkretnom slučaju. Dakle, tu će se u praksi pojaviti veliki problemi i biće velikih primedbi i bilo je bolje da to ne može da rešava glavni inspektor, već može da rešava komisija, a ta komisija treba da stoji iza takve odluke. Ovako velika ovlašćenja dati glavnom inspektoru je vrlo opasno i vrlo problematično. Vidite, u skladu sa Zakonom o upravnom postupku i upravnom aktu postoji i upravno sudstvo. To upravno sudstvo bi trebalo u svakom slučaju da sporne složene predmete rešava kako neko ne bi bio oštećen u konkretnom slučaju. Dame i gospodo, u pojedinostima biće reči, ali mi mislimo da su načela upravnog postupka morala biti sadržana ovih 10 načela što sam naveo. Ona su morala naći mesta konkretno, precizno u ovom zakonu. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Milan Marković.
Ovo je bilo jedno dosta opširno izlaganje ali, prv, ne znam da li je lapsus ili vi niste pratili, da kažem, zadnjih šest-sedam godina koji su se zakoni menjali i u kom pravcu. Dakle, upravni postupak se ne može pokrenuti pred upravnim sudom. (Petar Jojić, sa mesta: Moglo je da se predvidi.) Ne mogu da verujem šta mi kažete. Da se predvidi da se upravni postupak pokrene pred upravnim sudom? (Petar Jojić, sa mesta: Moglo je da se predvidi da građanin zaštiti svoja prava.) Upravni postupak ne može da se pokrene pred upravnim sudom. (Petar Jojić, sa mesta: Upravni spor.) Upravni spor je nešto sasvim drugo. Zato kažem da je bio lapsus. Dovoljno vas dugo poznajem, prosto ste me zbunili. Ovo pitanje konstantno – ko odlučuje o žalbi, to je nešto što je kao sistemskim zakonom rešeno zakonom o državnoj upravi još 2005. godine. Potpuno je stalno ponavljanje toga. Tri, četiri godine mi non-stop imamo isti spor ko odlučuje o žalbi. U Zakonu o državnoj upravi napisano je da o njoj odlučuje ministar, kada je u pitanju Ministarstvo, kada je u pitanju organ uprave u sastavu ministarstva odlučuje direktor tog organa. Morate da razumete da ne možemo. Moje mišljenje je da ne treba da idemo van onoga što u žargonu zovemo sistemskim zakonom. U tom smislu nikako ne možemo staviti da ministarstvo odlučuje o nečemu. Mogli bismo kada bi sistemski zakon to predvideo i verovatno je bilo ranije tako, zaista ne znam, pretpostavljam da vi to bolje znate, obzirom i da ste radili u ministarstvu, ali je to sada nemoguće te zbog moram odmah da vam kažem da insistiranje na tome je nemoguće. Što se tiče Zakona o opšte upravnom postupku, u ovom zakonu piše da se on primenjuje i za nas je važan Zakon o upravnom postupku. Ne daj Bože da naše ministarstvo pokušava da uređuje kao što je, nažalost,veliki broj posebnih postupaka uređen, što ste vi dobro primetili i što mislim da je šteta. Sada sam čuo da je najnovije u Hrvatskoj, da su počeli da intenzivno rade na tome da posebne postupke vraćaju u opšti okvir, odnosno u Zakon o opštem upravnom postupku. Mislim da je to jako dobra stvar zbog sigurnosti, zbog toga da građani unapred znaju šta ih čeka itd. Oni sada vraćaju veliki broj postupaka u okvire Zakona o opštem upravnom postupku. Prosto sam morao ovde da intervenišem i da ispravim ovaj lapsus koji ste i sami rekli da je slučajnost i da intervenišem vezano za ministarstvo, jer to je sve propisano članom 59. koji je sada nadležno za rešavanje o žalbi. Dakle, isključivo smo se držali toga. Nije ovo neka naša interpretacija. Mi smo se držali onoga što nam je dato sistemskim zakonom još 2005. godine. Ne sporeći argumente koje iznosite, prosto da razumete zašto ovo piše, piše zato što je tako predviđeno još 2005. godine i ne možemo bežati van toga, a nije ni dobro da se beži van toga. U svakom slučaju, hvala vam za mnoge druge stvari koje ste rekli.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Petar Jojić, želite da govorite po povredi Poslovnika? Ne. Narodni poslanik Mirko Minjić, u tom slučaju ima reč, a posle njega imaSretoPerić. (Petar Jojić, sa mesta: Replika.) Nemate prava na repliku. Potpuno je jasno, ako pratite raspravu, da nema prava na repliku. Narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospodine ministre, kada skupštinska većina bude izglasala ovaj zakon, a siguran sam da će ga izglasati u ovakvom obliku ili sa nekim izmenama, takođe sam siguran da to ništa novo neće i ništa posebno neće rešiti u ovoj oblasti. Nadzor nad sprovođenjem zakona, kao i nad postupanjem organa državne uprave, nad postupanjem sudova, zatim tužilaštava, nad postupanjem Republičkogjavnog pravobranilaštva, službi Narodne skupštine, službi predsednika Republike, Vlade, kao i Ustavnog suda, koji su obuhvaćeni predloženim normama ovog zakonskog projekta, koji je ovde pred nama, jenešto što sigurno neće dovesti do nekih epohalnih novina u ovoj oblasti. Naime, ova materija, kao što ste i sami jutros rekli, bila je regulisana sedamdesetih i osamdesetih godina prošlog veka, zakonom koji je biou istovetnom nazivu kao i ovaj, a nakon toga je idoneti Zakon o državnoj upravi 1993. godine, koji je regulisao ovu materiju, tako da normalno je da nema nikakvo vakuma u ovoj oblasti. Međutim, hteo sam nešto drugo da kažem. Ovde je vrlo bitno, kada je ova materija u pitanju, naći jedan pravi balans između dva pitanja. Prvo, između obezbeđivanja samog nadzora nad radom organa državne uprave, kao i onih koji imaju javna ovlašćenja, sa jedne strane, uz istovremenu zaštitu samostalnosti i nezavisnosti nekih organa. Mislim da je nalaženje tog balansa nešto što je veoma bitno, i da norme koje ste vi predvideli i pretočili u ovaj predlog zakona, jednostavno ne garantuju to, ne garantuju da će se naći pravi odnosi i pravi balansi između ove dve stvari koje sam rekao. Zašto ne garantuju? Prvo, preveliki broj potencijalnih nadziranih organa, 28 hiljada. Ovaj preveliki broj ukazuje na jednu činjenicu, da svi oni neće jednostavno fizički ne mogu biti adekvatno procesuirani u postupku upravne inspekcije. Nema šanse. Znači, čim ne mogu svi da budu, normalno biće neki po prijavama itd. ali svi sigurno neće biti. Čim svi ne moguda budu adekvatno da budu procesuirani, tu već postoji mogućnost za jednu selektivnu primenu ovog zakona. Hteli vi to da priznate ili ne, ali tako je. Čim se nešto selektivno primenjuje, eto mogućnosti za korupciju, eto mogućnosti za neke stvari koje smo mnogo puta viđali, kada ste vi u pitanju. Druga stvar koju treba ovde reći jeste zaista haotično stanje u organima koji su budući subjekti inspekcijskog nadzora. Ne znam koji organ državne uprave, sudova, tužilaštava, republičkog javnog pravobranilaštva, Vlade, Ustavnog suda bi sada čovek mogao da izdvoji i da kaže – e, on je dobar, to je organ koji je dobar, to je taj organ gde nema korupcije, gde se adekvatno sprovode zakonski propisi. Nažalost, ni za jedan od ovih nabrojanih organa to ne mogu reći, ali nije samo to što vam ja to ne mogu reći, to je i normalno, ja sam predstavnik opozicije i to vam ne mogu reći, ali to vam jednostavno ne mogu reći ni vaši prijatelji iz EU. Oni vam isto sve vreme ukazuju da u svim ovim organima postoji sve ovo što sam rekao, postoji korupcija, postoji nepoštovanje zakona, postoje nepravilnosti u radu itd. Međutim, ono što posebno zavređuje pažnju jeste činjenica da vi preko ovoga tako prelazite kao da je sve u redu, kao da je sve idealno. Ta samoljubivost kod vas na vlasti, pogotovo kod ove vlade u proteklom periodu od tri, tri i po godine zaista nema granica. Ljudski je priznati istinu kakva je situacija u ovoj oblasti. Ministar je malopre u jutrošnjem izlaganju dotakao se u jednoj, dve rečenice te teme – kakva je konkretna situacija u ovoj oblasti koja je regulisana ovim zakonom. Rekao je da je situacija krajnje problematična, sad, da li je to nasleđe prošle vlade ili pretprošle, za nas je potpuno svejedno, mi to znamo. Međutim, i dalje tvrdim da je potrebno i da ministar i da svi vi iz vladajuće većine jednostavno kažete istinu. To od vas građani Srbije očekuju, da kažete istinu i ovde, narodnim poslanicima, i da kažete istinu i građanima Srbije. Znate, ta istina nije nešto što mnogo boli. Pa i carevi su nekad govorili istinu. I carevi su nekad voleli one koji govore istinu. Znate onu priču, samo ću vezati sa ovom temom, oko te istine koju vi treba da ovde predočite, da bismo adekvatno, na pravi način, svi zajedno rešili ovu situaciju. Kada je svojevremeno i car Irod bio mali pa mu je predočena istina da će on biti mnogo okrutan...
Narodni poslaniče, car Irod i Predlog zakona o Upravnoj inspekciji, stvarno vas molim o dnevnom redu.
U kontekstu istine koju vi treba da kažete i da predočite ovde kada je oblast upravne inspekcije u pitanju, zaista je nešto što od vas nismo čuli, što nismo čuli i od ministra kada je to obrazlagao. Sa jedne strane, opšti haos postoji u organima državne uprave i ostalim organima koji su potencijalni subjekti inspekcijskog nadzora, a sa druge strane preveliki je broj tih subjekata. Opet, sa treće strane, vi u članu 33. Predloga zakona, kod izvršenja rešenja predviđate da upravni inspektor može, ali samo može, ne mora, da obavi kontrolu izvršenja onog rešenja koje je on doneo. Pazite, to ne radite vi što volite upravnog inspektora, pa ga sad štedite. To je samo deo norme koja po meni predstavlja paravan da se spreči dodatno uznemiravanje nedodirljivih u ovoj državi. Zamislite, npr, situaciju da se neki upravni inspektor sad drzne i ode u kontrolu nekih od službi, hajde sad predsednika Vlade ili predsednika države, hoće li biti nadležan i za kontrolu tih službi? Normalno, nađe tamo neke nepravilnosti u radu te službe i on donese rešenje. On sad ne može da kontroliše, šta mislite vi, da li će se on uopšte drznuti da ode u kontrolu izvršenja svog rešenja? Neće sigurno.Morali ste da predvidite, tu smo mi reagovali amandmanom da upravni inspektor obavezno kontroliše izvršenje svog rešenja, onog rešenja koje je on doneo. Dalje, vi ste članom 29. predvideli mogućnost da upravni inspektor može zapisnik o izvršenom inspekcijskom nadzoru da dostavi i državnom organu koji odgovara za rad nadziranog organa, opet može, ali ne mora. U članu 31. čak niste ni to predvideli, da rešenje koje je doneo dostavi višem organu, dakle, onom organu koji je iznad nadziranog organa. Sada se može desiti, gospodo iz Vlade, da državni organ koji je neposredno viši i koji je odgovoran za rad nadzornog organa, u konkretnom slučaju, uopšte i ne zna za nepravilno i nezakonito ponašanje organa za čiji je rad odgovoran. Ne dostavite rešenje, na primer, predsedniku Vlade, a kontrolisali ste neku službu i jednostavno predsednik Vlade ili predsednik države je uskraćen za informaciju šta onaj ispod njega, jednostavno, je nezakonito ili nepravilno postupao. Zašto ste to uradili? Zašto ne dostavljate obavezno rešenje nadležno višem organu? Mislim da to treba ispraviti. Ima još puno stvari na koje je SRS reagovala svojim amandmanima. Nismo čuli prave podatke koliko će se novih upravnih inspektora zaposliti. Videli smo da glavni upravni inspektor se bira ne konkursom nego na drugi način. Mislimo da je to trebalo obavezno uraditi konkursom. Kako će se birati i postavljati drugi upravni inspektori to ovde nismo videli? Iz Predloga zakona to se ne vidi. Ima još drugih stvari, koje je gospodin ministar jutros rekao, a to je da trenutno ima 18, da li je tako, da je čak i duplo veći broj inspektora od toga neće moći da obavi ovo. Obzirom da postoji 28 subjekata koji će se nadzirati. Mislim da neće moći mnogo veći broj, ukoliko vi zaista želite to iskreno i na pravi način da uradite. Obzirom na sve ono što ste vi u ovom zakonu pretočili kroz ove norme, nama je potpuno jasno da ni ovaj zakon, kao ni mnogi pre njega, zaista neće naći primenu u praksi. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, posle njega narodni poslanik Zoran Krasić i on je poslednji prijavljeni na listi govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, upravno pravo je specifična pravna disciplina, dosta apstraktna i teško je napraviti kodifikaciju. Zato ja neću da vam kažem – donosi se jedan zakon, odnosno vi predlažete jedan zakon, a rad Upravne inspekcije će biti regulisan sa otprilike 30-ak zakona. To je upravo iz razloga apstraktnosti upravnog prava i nemogućnosti da se pravi jedna kodifikacija. Kako se vi u Vladi ponašate? Tako što kao da su u ovoj zemlji najpotrebniji zakoni i parade. Da, za zakone smo i mi. Napraviti prioritet trenutka u kojem se nalazimo i dati prednost donošenju takvih zakona. Evo, ja ću samo da vas podsetim na jedan zakon koji je doneo ovaj parlament. Zakon o popisu stanovništva, domaćinstava i stanova i bio je određen jedan rok za popisivanje, pa je onda zbog nedostatka sredstava ili nekih drugih razloga, da sad ne ulazimo u tu materiju, ponovo donet zakon o izmenama i dopunama tog zakona i rečeno je da se popis vrši od 1. do 15. oktobra. Mi zvanično još uvek pravimo popis. Ne kažem ja da treba prekinuti, ali kakvi su preduslovi, šta je sve urađeno da bi mogao u predviđenom roku. Kasnije kad budem govorio, konkretno o nekim odredbama ovog zakona, videćete da na određene stvari nije ukazana pažnja. Mnogo bi više i bolje bilo da povedemo računa o uslovima u trenutku u kojem mi živimo, o tome da se obradi šta se obraditi može, da se zaposle oni koji vape i čekaju za poslom, što ne znači da zakone ne treba zaista da donosimo, ali da oni budu primenljivi. Mi smo vrlo često argumentovano iznosili zbog čega neki zakoni nisu dobri. Vi niste imali dovoljno sluha da to saslušate, a posle praksa demantuje vas i pokaže da smo mi bili u pravu i da je to trebalo tako uraditi. Sada neću da, a mogao bih to da sporim kao opozicioni poslanik, ali nije suština u sporenju svega što postoji. Suština je i mi se trudimo kao poslanici SRS u ime građana koje zastupamo, predlažemo ona rešenja koja su prihvatljiva i koja su za njih dobra. Do sada je posao Upravne inspekcije obavljalo 18 upravnih inspektora. Iz prelaznih odredaba tamo gde se projektuje koliko je potrebno sredstava za rad Upravne inspekcije do kraja ove godine, vi idete sa novim sredstvima. Ministar u obrazloženju ovog zakona je rekao da će inspektorat biti formiran tek kada bude formirana druga Vlada. Sada mi ne znamo da li će ona sredstva biti potrošena, da li će biti usmerena za rad Upravne inspekcije ili neće? Nije to ni bitno. Potpuno sam siguran, evo da vam ne osporavam sad na ovo zapošljavanje, ko će vam biti zaposlen? Ministar je rekao, vi ste kao njegovi saradnici potvrdili u dva tri pokušaja konkursa, da su samo primljena, čini mi se, dva upravna inspektora. To će biti otprilike iz razloga što nisu bili pripadnici određenih političkih stranaka. Mada, ministar Marković je zadržao, čini mi se, svoje saradnike koji su bili predloženi ranije od nekih drugih vlada. Meni se čini da je to poprilično ili dosta isto. Da bi ovaj broj upravnih inspektora i eto hoću da vam verujem, da vam je cilj da državna uprava bude efikasnija, da državna uprava štiti javni interes, a javni interes ovog društva bi trebalo da bude i ono što je pojedinačno pravo, Ustavom predviđeno stranke koja se pojavljuje pred organom državne uprave. Da bi ovaj broj mogao da obavi taj posao kvalitetno ili bar u meri u kojoj građani minimalno i ja kao narodni poslanik očekujem da bude, potrebno je bilo da bar sedam uslova državna uprava ispunjava. Sada ću da kažem i kojih, a i građani i vi, naravno, znam i ja, koji od tih uslova su ispunjeni. Samostalnost državne uprave, koliko je ona samostalna? Zakonitost u postupanju, ne treba da govorimo kakva je tu situacija. Stručnost, stručnost je pomešana. Imamo organe gde imamo stručnih ljudi i gde nema i način zapošljavanja i prijema je vrlo diskutabilna. Nepristrasnost, politička neutralnost, danas gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, ne može niko da govori da su zaposleni u organima državne uprave, u najvećoj meri, politički neutralni i neopredeljeni. Naravno da nisu. Nije sporno i pripadati određenoj političkoj stranci, ali u vršenju profesionalne odgovornosti mora se biti profesionalac i raditi na osnovu Ustava i zakona i kako jedan od diskutanata rekao, što mu je samo, po mom mišljenju bilo dobro -mi donosimo zakone da bi važili za sve. Mise upravo tako i trudimo. Za badava neko ovde kaže – da, kada budemo doneli i usvojili ovaj zakon, onda će zastava u Bujanovcu, Preševu i Medveđi, biti onakva kakva bi trebala da bude. Sigurno neće. Nema dovoljno snage i nema dovoljno političke volje u ovoj vladi, u nadležnim organima države Srbije da to tako bude. Srazmernost i poštovanje stranaka, da li se to u praksi poštuje i sprovodi? Naravno da ne. Naše koleginica Gordana Pop-Lazić, kao ovlašćeni predstavnik SRS, na ovu temu i po ovom pitanju vam je rekla kakav odnos građani Republike Srbije imaju kada treba da odu da ostvare neko svoje zakonom predviđeno pravo i javnost u radu. Izneo sam minimum onoga što bi državna uprava trebalo da poštuje, a da ministarstvo nadležno za državnu upravu treba da se grčevito bori da to tako bude. Možda bi ovaj broj inspektora koji sada postoji koje vi predviđate i projektujete, posle donošenja ovakvog zakona, mogao da ostvari svoju funkciju i možda bi mogao nešto da uradi i da učini da iskontroliše. Ali, pošto to tako nije, to tako neće ni biti. Šta bi morali da urade da se pomogne Upravnoj inspekciji da može da obavlja kvalitetno svoj posao? Pošto postoje i ostale vrste kontrole, a to je politička, o kojoj smo već i govorili, ona mora maksimalno da dođe do izražaja. Najbolji primer da nije tako je ovaj parlament. Politička kontrola izostaje i nema je. Društvena kontrola, poverenik za javne informacije u meri u kojoj može da radi svoj posao, i na kraju, pravna ili upravna kontrola o kojoj govorimo, ona bi trebalo otprilike da se odnosi na one slučajeve gde ove prethodne kontrole, a da ne govorim o onoj prvobitnoj autokonroli, kontroli od zaposlenog činovnika koji treba odgovorno da izvršava svoje poslove i da bude politički neutralan, da bude stručan, da bude depolitizovan u organu državne uprave, onda bi ovaj broj izvršilaca i Upravna inspekcija možda mogla kvalitetno da obavi taj posao. Onda nam se predstavnik Vlade žali svašta je zapošljeno, svašta se dešava tamo, ne ispunjavaju uslove. Hajde nađite čoveka u Trgovištu koji će da ispuni uslove da vodi upravni postupak, sa položenim stručnim ispitom itd. Nađite ga. Pa nije cela Srbija Stari grad, ljudi. Ovaj zakon ne rešava jedan veliki problem. U čemu bi se ogledala razlika ukoliko upravna inspekcija u zdravstvenoj ustanovi proverava status zaposlenih i ona inspekcija koju vrši zdravstvena inspekcija? Pa, svi inspekcijski organi države proveravaju i status zaposlenih i organizaciju državnog organa ili paradržavnog organa koji primenjuje opšti upravni postupak, kontrolišu primenu i poštovanje Zakona o opštem upravnom postupku. A ovde se izdvaja, da bi se opet napravila legitimacija kako smo mi to sve usaglasili. Evo jednog primera, kad se pređe ovaj Pionirski park, 30. aprila 2001. godine tu je policija oduzela džip. Upravni postupak, sedam puta na Vrhovnom sudu je dobijen upravni spor, nalog je da se vrati džip. Hajde da neka ode upravni inspektor u Ljermontovu da prekontroliše i prvostepeno postupanje i idite kod sada Dačića, pošto je on drugostepeni organ, pa primenite pravila dobre uprave. Uhapsili bi vas. Šamarali bi vas, izbacili napolje. Drugi primer, pošto se nalazimo na terenu - upravni postupak, upravna stvar i upravni spor, potencijalni. Što ne pružite zaštitu građanima sela Vreoci?
Narodni poslaniče, ne nalazimo se na terenu upravnog spora, pa vas molim o temi dnevnog reda.
Zamolio bih vas da smetnete sa uma obrazloženje ovog predloga zakona. U obrazloženju Predloga zakona, vi ne morate meni da verujete, navodi se kako treba da bude organizovana služba koja treba da kontroliše zakon tj. postupanje državne uprave radi javnog i privatnog dobra. Sad pričam o sukobu javnog i privatnog dobra i pitam – zašto upravna inspekcija nije izašla da izvrši kontrolu? Da vas samo podsetim da znate o kom predmetu se radi. Znači, u skladu sa propisima, građani su pokrenuli upravni spor....
Narodni poslaniče, upravni postupak, ne upravni spor. Postoji razlika, pa vas molim o temi dnevnog reda.
Samo bih vas zamolio da me dobro saslušate ...
Narodni poslaniče, upozoravam narodne poslanike koji ne govore o temi dnevnog reda. Ovlašćenja da kao predsedavajući prekidam je korišćeno samo u tom slučaju. Članovi Poslovnika koji me obavezuju da izričem kazne su poznati meni, kao i vama. Prema tome, ako vas podsetim da morate da govorite o temi dnevnog reda, onda vas istovremeno i molim da stvarno govorite o temi dnevnog reda. U tom smislu je jedini razlog zašto vas prekidam. Dakle, o temi dnevnog reda.
Ukinuto je rešenje koje je doneto u upravnom postupku i presudom Upravnog suda naložen je novi upravni postupak. Sada mi je jasno. Znači, nalazim se na terenu upravne stvari i upravnog postupka.
Narodni poslaniče, govorite o upravnom sporu. Ako insistirate početiću da primenjujem članove Poslovnika koji podrazumevaju da vam izričem opomene. Ukoliko želite incidente i ukoliko smatrate da samo za vas ne važe pravila koja važe za drugih 200 i koliko poslanika, onda sam u obavezi da vas podsetim da pravila za vreme sednice Narodne skupštine važe jednako za sve i da ne postoji ideja, da ne postoji izlaganje koje može biti izuzeto od pravila koja su za sve nas jednako propisana. Dakle, molim vas o dnevnom redu.
Prvostepena i drugostepena rešenja o eksproprijaciji donose se u upravnom postupku, donose se pred upravnim organima, a njihovu konačnu zakonitost ceni neko drugi. Neću da ga pomenem. Zašto upravna inspekcija nije izvršila kontrolu kako se sprovodi upravni postupak kad je u pitanju eksproprijacija zemljišta, nekretnina i raseljavanje groblja u Vreocima, s obzirom da su svi argumenti na strani seljaka iz tog mesta? To je odavno javna stvar. Ona može da se uporedi sa činjenicom šta bi se desilo, ne daj Bože, da na teritoriji gde se nalazi Narodna skupština, dole postoje velike količine uglja, da li bi onda policija obezbeđivala rušenje zgrade Narodne skupštine? Šta da radi upravna inspekcija? Zašto se ne oglašava? Dalje, ovde vam je ideja da se zavede red u pogledu poštovanja Zakona o opštem upravnom postupku. U potpunosti bih vas shvatio da ste ovim predlogom zakona propisali samo formalno procesne aspekte primene Zakona o opštem upravnom postupku. A vi ste napravili svojevrsnu papazjaniju, miks. Istovremeno insistirate na centralizaciji poslova inspekcijskog nadzora kad je u pitanju poštovanje upravnog postupka, a istovremeno stranke vlasti vode postupak decentralizacije, deatatizacije, razgradnje i da ne pričam dalje. A onda dajete odredbu da možete te poslove da poverite Gradu Beogradu, pa znate da Grad Beograd ima recimo Agenciju za reviziju. Oni imaju Agenciju za reviziju. Je li vi znate da postoje toliko agencija koje u opisu svog posla imaju i inspekcijski nadzor? Da li agencija može da ima inspekcijski nadzor? Pa, predali ste većinom glasova ovde. Predali ste. Zašto pričamo o plišanoj zavesi? Evo napokon je Komunalna policija počela da juri po parkovima ove što šetaju kučiće, da ih teraju da stavljaju korpice na usta. Napokon. Na nije bilo javnosti da se digne zbog ove dece koja su stradala, ni to ne bi radili, a paradiraju. Isto nam je epohalno najavljeno - samo da dobijemo Komunalnu policiju rešili smo pitanje bespravne gradnje. Hajde da vidimo ...
Narodni poslaniče, zakon o upravnoj inspekciji je, ja vas molim, nije zakon o Komunalnoj policiji.
Pa, dobro, gospođo Čomić, ako mislite svakih dva minuta da me prekidate, možete nije to problem, ja se ne ljutim ...
Narodni poslaniče, ako vi mislite da na svakih par minuta možete da kršite odredbe Poslovnika, a da ja to ne slušam, onda ne mislite dobro. Dakle, vi ne kršite odredbe Poslovnika, ja vas ne prekidam, sednica teče u skladu sa članom 27.
Dobro. Ovo je načelna rasprava i moguća su šira obrazlaganja i poređenja, ona ničemu ne smetaju. Zapamtite, vi ste ovim predlogom zakona propisali da postoji ovlašćenje upravne inspekcije i da kontroliše paradržavne organe, pa čak i one organizacije kojima ne povereno vršenje javnih ovlašćenja. To znači i "Elektroprivreda" i "Vodovod i kanalizacija" i "Telekom". Tako ste napisali u Predlogu zakona, to stoji. Da li biste onda vi mogli preko upravne inspekcije da rešite problem koji, recimo, jedan direktor "Elektroprivrede" stvara građanima jednog sela u opštini Ivanjica? Ne možete. Uvek je upravna inspekcija išla po nečijem nalogu. Pogledajmo se u oči. Da li je za proteklih 20 godina na zahtev nekog građanina upravna inspekcija prekontrolisala kakav je taj upravni postupak povodom te upravne stvari koju je inicirao neki građanin? Nema. Nema tog izveštaja, nema tog nalaza. O čemu mi onda pričamo? Nisu naši problemi ko radi u državnoj administraciji i kako on primenjuje pravila opšteg upravnog postupka, to može svaki šef odeljenja da zavede u red. Naši problemi su kada dođe sms poruka, naši problemi su kada dođe naredba sa visine, to su naši problemi. Ako vi meni ne verujete, uzmite šta je napisao ovaj gospodin Tadić. Vrvi od predmeta i od slučajeva i situacija kada upravna inspekcija je morala da interveniše, a nijedanput nije intervenisala. Zašto? Zato što je bila sms poruka visokog funkcionera, tu stvar ne diraj, pa se onda iznenadimo kada u nekoj televizijskoj emisiji istraživačkog novinarstva izađu podaci, pa se vidi da to ima neku svoju istoriju koja baš nije bila toliko tajna, naprotiv, bila je poprilično javna i svi su za to znali unapred. Pa naravno da se u ovoj državi najviše stvari rešava u upravnom postupku. Naravno, ali mi uopšte nije jasno odakle vam ideja da vi kontrolišete kancelarijsko poslovanje tužilaštva i suda kada oni imaju svoje više ograne, državno veće tužilaca i Visoki savet sudstva. Da vi kontrolišete kako se zavodi predmet u sudu ili u tužilaštvu? Koja je ta korist za običnog čoveka ukoliko vi kažete - lepo je zavedeno, ali 41 godina taj predmet stoji u sudu? Prošli put sam vam mahao sa predmetom Dragana Obrenovića iz Niša, koji je oktobra 1971. godine podneo tužbu, a do dana današnjeg ne postoji prvostepena presuda. Četrdeset i jedna godina se vodi postupak, i šta bi tu upravna inspekcija mogla da uradi? Da li je na svake dve godine rasknjiženo i dobio novi broj u upisniku, je li to? Pa za to nam ne treba upravna inspekcija. Upravnoj inspekciji nije mesto u sudu, ali je problem naš što ćuti i Visoki savet sudstva, što ćuti i veće tužilaca. Okrenite se molim vas, pa pogledajte gospodina Veljka Odalovića. Što ne dođete da proverite odakle 369 zaposlenih u Narodnoj skupštini, kako je moguće da jedan referent u Narodnoj skupštini prima 50% veću platu nego Boris Tadić? Novine su pisale, hajde to rešite. Evo, Veljko bi vam bio zahvalan, on ne može da izađe sa tim na kraj. Rešite taj problem autoritetom inspekcije. To je taj problem kod nas. Evo ga sms. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče to je vaš telefon.) Moj telefon, Miki Rakić me zove, kaže - preterao si. (Predsedavajuća: Ometanjem mobilnog telefona može samo pored poslanika čiji je mikrofon uključen.) To je možda i Boris Tadić, možda se hvali za ovih 130. (Predsedavajuća: Javite se možda je nešto važno.) Računam, da predstavnici Vlade mogu da izvrše odgovarajuće korekcije ovog predloga zakona, samo treba da se pojave u prostoriji gde se slavi 130 godina prijateljstva sa SAD i da preuzmete njihova pozitivna iskustva dobre administracije. Uzimajte dobra iskustva, a nemojte da uzimate iskustva bombardovanja, molim vas, to je sledeća tačka dnevnog reda.
Narodni poslaniče vreme koje je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Narodni poslanik Jovan Palalić, ima reč. Pet minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, žao mi je što gospodin ministar nije tu, želeo sam da nastavim polemiku sa njim, s obzirom da mi neopravdano nije data replika u prepodnevnom delu rasprave, upravo u vezi suštine spora između poslaničke grupe DSS i Vlade Republike Srbije povodom ovog zakona. Mi smo danas više puta govorili da je suština u tome da se zakoni koji su doneti primenjuju, da se poštuju i naravno da se sve njihove odredbe koje su preuzete iz drugih zakona dosledno sprovode. I to je suština problema koji mi danas imamo kada raspravljamo o ovom zakonu. Kada sam jutros kritikovao donošenje ovog zakona vrlo sam konkretan bio kada sam rekao da je on potreban i da je propisan Zakonom o državnoj upravi, ali sam rekao još jednu stvar koju je ministar namerno prevideo u svojoj diskusiji i to je suština odgovornosti koju Vlada Republike Srbije i ministarstvo imaju. Pored člana 45. Zakona o državnoj upravi koji propisuje obavezu formiranja uprave inspekcije, ministarstvo i Vlada imaju obaveze iz člana 18. stav 2, a to je da se inspekcijski nadzor uređuje posebnim zakonom. Ko je obavezan i odgovoran za celokupnu državnu upravu? Pa nije valjda Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu odgovorno samo za svoje ministarstvo, i samo se bavi inspekcijama koje su u nadležnosti Ministarstva za državnu i lokalnu samoupravu? Znači, gospodo vi niste uradili ovaj posao, jer na sve onda ostale inspekcijske poslove primenjivaće se sada odredbe starog zakona. Vi ste vodili računa samo o vama, a prenebegli ste odgovornost ministarstva koje mora da vodi računa o čitavom sistemu državne uprave. O tome smo mi danas govorili. Donesite prvo opšti zakon o inspekcijskom nadzoru, a posle, naravno, i zakon o upravnoj inspekciji i naravno i druga ministarstva donose zakone kojima će regulisati inspekciju u svojim oblastima, ostali organi državne uprave. Niste uradili posao, o tome sam danas govorio, a ne o tome da li je ovo nasleđena obaveza. Naravno da jeste, ali kao drugi korak. Prema tome, ministarstvo mora da se bavi državnom upravom, a ne samo svojim ministarstvom. Kada smo govorili o primeni zakona, sprovođenju i poštovanju zakona, govorili smo i o Zakonu o maksimalnom broju zaposlenih u državnim organima. Ovim zakonom stvarate mogućnost novog zapošljavanja u državnim organima. Derogirate ovim zakonom o čemu smo ovde raspravljali pre dve godine, čak da se smanjuje broj zaposlenih u Republičkim organima. A ne, sada mi zapošljavamo nove ljude. To je suština, da li se poštuje i sprovodi zakon. Da li se poštuje Zakon o državnoj upravi, i sprovode se obaveze koje imate, da li se sprovodi Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u državnim organima i ograničava se broj zaposlenih ili menjate taj zakon? Stavite ga van snage, a onda zapošljavajte nove ljude. To je suština onoga o čemu danas ovde govorimo, da poštujemo zakone koje donosi Narodna skupština, a ne da ih kršimo zato što svako ministarstvo ima svoju neku ulogu i svoju želju. Kada smo govorili o opasnostima, nismo govorili o potrebi upravne inspekcije nego o tome da se formira posebni inspektorat. Ko će sada da spreči Ministarstvo zdravlja i životne sredine da formira svoje inspektorate? Može li neko da ih spreči posle ovoga? Ne može, sami će to da urade. Ministar Marković je probio led, odlično, sada ćemo mi to da uradimo. Naravno da to onda stvara mogućnosti novih zapošljavanja. Nije stvar samo u zapošljavanju nego i u novoj organizaciji, i to iziskuje nove troškove. Zakon ne da nije u pravom trenutku donet, nego zakon direktno suprotan Zakonu o maksimalnom broju zaposlenih i nije na pravi način donet, tj. nije donet zakon koji je prethodno morao biti donet i predložen od ovog ministarstva, a to je zakon o inspekcijskom nadzoru, na to vas obavezuje član 18. Kada pišete obrazloženja, ne slažem da je obrazloženje dobro, budite korektni, pa navedite i član 18, a ne samo član 45. Kada je u pitanju politizacija i depolitizacija, o tome smo danas imali polemiku. Slažem se da je konkursom postavljeno, kako je rekao ministar, 140 i nešto lica od kada je on ministar, za četiri i po godine. Ali, koliko ima položajnih mesta? Ima preko 400. Šta je sa ostalim mestima? Šta je sa pomoćnicima ministara? Mi pričamo o depolitizaciji, ne moramo da govorimo o nižim službenicima, pričamo o pomoćnicima ministara koji su po zakonu obavezni da se biraju na konkursu. Najveći broj, ne govorim o vašem ministarstvu gde je taj posao urađen, u najvećem broju ministarstava taj posao nije urađen. Ljudi su po partijskim linijama postavljani, postavljani, a ne birani po konkursu i to je problem. Kada sam pominjao izveštaj Evropske komisije, pominjao sam ga naravno u onom delu koji krši Ustav Republike Srbije i o tome bi trebalo Vlada Republike Srbije i Narodna skupština da se izjasne, Srbija nema 122 opštine, nego 150 opština. Ovde se Kosovo namerno u izveštaju Evropske komisije odseklo iz Srbije. Govorio sam o tome da vas oni kritikuju i oni kažu – zapošljavate bez kriterijuma, uticaj politike i najviši službenički nivoi nisu do sada rešeni. To je ovo o čemu ja sada govorim. Više od 200 mesta na položajima nije rešeno. To je pitanje. Naravno, ovde nije ministar Marković, molio bih ga da interveniše i usprotivi se ovom Izveštaju Evropske komisije koji je izostavio Kosovo iz Republike Srbije po broju opština i autonomnih pokrajina. Ovo je sramno i Narodna skupština bi ovo trebala da prigovori, a ne da se hvali ovakvim izveštajem. Hvala.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine želi da učestvuje u raspravi, ako da molim vas da se prijavite u elektronski sistem. (Ne.) U tom slučaju zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona i određujem pauzu od jednog sata. Rad u popodnevnom delu nastavljamo u 15,45 minuta, raspravom o sledećoj tački dnevnog reda, a kako sam već obavestila Narodu skupštinu radićemo i posle 18,00 časova. Hvala vam. O B A V E Š T E Nj E PREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE (16,05 časova) Poštovane dame i gospodo narodni poslanici. Nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika koji ubacuju svojeidentifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje, molim vas da to učinite da utvrdimo da li postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za rad sednice Narodne skupštine. Konstatujem da je u elektronskom sistemu 86 narodnih poslanika ubacilo svoje identifikacione kartice i da je u sali prisutan još jedan određeni broj poslanika, tako da postoje Poslovnikom utvrđeni uslove za rad sednice Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koje su mu potrebne za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam – da li žele reč neko od predsednika, ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, odnosno neko ko želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodniposlanik Nikola Krpić. Izvolite.