Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda i usvajanja zapisnika postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 161 narodni poslanik, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala, poštovana predsednice. Uvažene kolege i koleginice, dame i gospodo, na prvom mestu moram da zamolim predsednicu, ako je ikako moguće, da utiče na ministre kako bi u blagovremenom roku dobijali odgovore na poslanička pitanja koja su vrlo jasno regulisana Poslovnikom o radu Narodne skupštine. Budući da sam poslaničko pitanje postavila 29. jula ministru finansija, danas je 21. oktobar, odgovor na postavljeno poslaničko pitanje još uvek dobila nisam. Nadam se da to neće biti praksa, bar ne ubuduće. Na ovom mestu svoje pitanje postavljam Vladi Republike Srbije, u prvom redu ministru finansija. Mislim da je on najpozvaniji i najkompetentniji da mi pruži detaljne podatke na ono šta ću ga pitati. Naime, kakav je uopšte stav Vlade Republike Srbije, ako takvog stava ima, o statusu akcionara „Agrobanke“ i da li Vlada Republike Srbije razmišlja, planira, nalazi modalitete upravo da nadoknadi štetu domaćim i stranim akcionarima koji su izgubili svoju privatnu akcionarsku imovinu u ovoj aferi, zapravo čija je privatna akcionarska imovina i brutalno i bahato opljačkana? Naime, Narodna banka Srbije je uvela prinudnu uplatu u „Agrobanci“ decembra 2011. godine zbog nemogućnosti naplate kredita ranije odobrenih. Krajem maja 2012. godine banka je ugašena, a svi znamo da je nakon toga formirana čuvena „Nova Agrobanka“, koju je osnovala država Srbija sa 85 miliona evra, dok je kapital u vrednosti od pet miliona evra u tu istu „Agrobanku“ uložila Agencija za osiguranje depozita. Ono što je takođe poznato jeste da je u oktobru mesecu 2012. godine pokrenut stečaj nad „Novom Agrobankom“. Da borba protiv kriminala i korupcije ne bi u ovom slučaju ostala samo mrtvo slovo na papiru ili samo puko izborno obećanje, država suprotno može da dokaže jedino ukoliko po ovom pitanju nešto učini i onog momenta kada konačno odgovori na zahteve akcionara. Moram dodati takođe da su svi upoznati sa činjenicom, bar putem sredstava javnog informisanja, da su ti isti akcionari slali brojne dopise između ostalog i vladama zemalja EU i njihovim parlamentima, njihovim ambasadorima, njihovim privrednicima. Ukoliko su već predstavnici EU izrazili svoju zahvalnost, jer im dopisi akcionara „Agrobanke“ omogućavaju da, kako oni navode, realno sagledaju kako se u Republici Srbiji sprovodi vladavina prava, onda teško da u ovom slučaju, dok se konačno nešto i ne preuzme, možemo govoriti o već spomenutoj borbi protiv korupcije i to kao prioritetne u okviru poglavlja 23. i 24. Pitanje koje se nameće jeste upravo i gde je završio spomenuti kapital domaćih i stranih akcionara „Agrobanke“? Ovako izvršenom krivičnom delu, a zapravo, budimo iskreni pa stvari nazovimo pravim imenom, reč je o jednoj organizovanoj kriminalnoj pljački, akcionari su, između ostalog, obavestili i Frederiku Mogerinu, italijansku ministarku inostranih poslova. Neposredno pre nje oni su o svom problemu i o tome obaveštavali isto tako i ambasadora Italije. Pre toga su sa tim upoznali i Štefana Filea, kao i Majkla Devenporta. Na kraju krajeva, samo pravedno i pravično obeštećenje jeste jedino rešenje u slučaju akcionara „Agrobanke“. Prošlo je više od dve godine upravo od njene propasti. Jeste šta je učinjeno za sve to vreme i šta je Vlada Republike Srbije uradila po tom pitanju upravo za navedeno vreme? Čini mi se da ovakav način, jednim apsolutnim nečinjenjem, nema ni efikasnog, ni pravednog pravosuđa i, ono što je najbitnije, na grub način se krši poštovanje privatne imovine ne samo kao tekovine kod nas, već uopšte u zemljama EU, jer deklarativno zalaganje nikada nije bilo ništa drugo do samo privid onoga što je zaista potrebno primeniti u praksi, a potrebno je da kako građani Srbije, ali u prvom redu svi akcionari, kako domaći tako i strani, „Agrobanke“ dobiju odgovor na pitanje kada će konačno nešto biti urađeno po ovom pitanju, kada će konačno biti izvršen povraćaj njihove imovine? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Ja ću krenuti sa ovom najaktuelnijom temom. Nakon fudbalske utakmice Srbija – Albanija, kao i 2008. godine, došlo je do veoma teških napada na Albance i njihovu imovinu u značajnim centrima Srbije. Moje pitanje upućeno Vladi Republike Srbije je sledeće - šta je do sada preduzeto da se urgentno sprečavaju dalja oštećenja imovine i ugrožavanje života pripadnika albanske nacionalne manjine u Srbiji i šta preduzimaju nadležni organi u procesiranju ovih krivičnih dela kojima se izaziva nacionalna netrpeljivost? Ujedno, tražim od Vlade da obezbedi izveštaj o preduzetim merama za slična događanja u 2008. godini, kako u pravcu kažnjavanja vinovnika, počinioca krivičnih dela, tako i u pravcu mera za nadoknadu štete koju su tada pretrpeli vlasnici poslastičarnica, pekara i drugog poslovnog prostora. Poznato je da su ovi teški incidenti počeli da se dešavaju za vreme Miloševićevog režima, kada su drastično degradirana prava Albanaca u Srbiji, a koja nisu bitno poboljšana ni nakon 13 godina od usvajanja posebnog programa Vlade Republike Srbije za ovo područje. Zapravo, u poslednje vreme se pogoršava položaj Albanaca u Srbiji. U Preševu je ukinut Osnovni sud, a i Preševo i Bujanovac su ostali bez osnovnih javnih tužilaštava. U poslednje dve godine jedino albanskom Nacionalnom savetu je smanjeno finansiranje za 30%, a ujedno je prepolovljen broj članova skupštine albanskog Nacionalnog saveta. Sve se ovo dešava iz razloga što su vlasti u Srbiji znatno reducirali nivo prava albanske nacionalne manjine, jer su od početka 2013. godine počeli da tretiraju Albance u 11 puta manjem broju u odnosu na njihov realan broj. U odgovoru na postavljeno pitanje, Ministarstvo lokalne samouprave iznosi da bi ignorisanje podataka popisa prema jednoj nacionalnoj manjini, ovde u ovom slučaju albanskoj, dovelo do diskriminacije i umanjivanja prava pripadnika nacionalnih manjina koji popis stanovništva nisu bojkotovali. Smatram da je ovo nakaradan način opravdavanja drastičnog smanjivanja prava Albanaca u Srbiji, a što je u totalnoj suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i apsolutnoj suprotnosti sa preporukama savetodavnog komiteta Okvirne konvencije Saveta Evrope, kojim se traži da se problem sa bojkotom popisa, da se ovaj problem ne održava na umanjenje prava albanske nacionalne manjine. Istom preporukom se traži da se realan broj Albanaca utvrđuje preko alternativnih metoda, a s druge strane, Republički zavod za statistiku tvrdi u Izveštaju od 16. septembra da raspolaže sa procenom broja stanovnika za sve opštine, pa i za Preševo, Bujanovac i Medveđu. Zato postavljam dodatno pitanje Vladi – zašto se umesto netačnih podataka, po meni falsifikovanih, ne koriste podaci o broju Albanaca iz ove procene koju radi svake godine Republički zavod za statistiku, a što je bilo učinjeno u sličnoj situaciji za period od 2001. do 2002. godine? Zašto se kažnjavaju Albanci upravo sad kad smo očekivali da će se konačno ozbiljnije pristupiti rešavanju manjinske politike u duhu evropskih vrednosti?
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, koleginice i kolege, ovim pitanjem želim da ukažem na izuzetno narušen ekosistem u regiji Novog Pazara i okolini, što se pre svega odnosi na potpuno veliki gubitak šumskih površina. Požari su uzeli svoj danak, te je tako 2011. godine izgorela centralna borova šuma u gradu Novom Pazaru. Godine 2007. je u požaru u okolini grada takođe izgorelo oko 60 hektara šume, takođe borove. Šumski požari su se ponavljali još nekoliko puta u ovom kraju u okolini Prijepolja, Nove Varoši i Priboja, ali i u blizini Đurđevih stupova. Daleko gora stvar od ovih prirodnih stihija bila je i ostala krađa i ilegalna seča, koja je opustošila šume i u ovim krajevima naše zemlje. Nedavno je bilo mnogo priča o šumskoj mafiji koja je opustošila jug Srbije. Brojne novine su pisale o zloupotrebama i o krađama, u kojima su učestvovali zaposleni u šumskim gazdinstvima, koji su pustošili šume, kao i o raznim načinima pljačke šumskih gazdinstava, a kao jedan od najčešćih navodi se preklasiranje trupaca. To je nekažnjeno pljačkanje države Srbije. Postoje indicije i stalni prigovori građana da se slične stvari čine i u novopazarskim šumama, uz brojne zloupotrebe onih koji bi trebalo ove šume da čuvaju. Brojne su optužbe na rad, ali i tvrdnje o navodnoj zloupotrebi u koju su umešani rukovodioci novopazarske šumske uprave. Neodgovorno raspolaganje, pa i trgovanje parcelama u vlasništvu „Srbijašuma“, gubitak ogromnog broja šumskih površina, koji se meri u hektarima zadnjih godina, kao i iskrena želja da do novih pošumljavanja što pre dođe, mi nalaže da pitam ministra poljoprivrede – da li je upoznat sa katastrofalnim stanjem šuma u okolini Novog Pazara? Da li je išta učinjeno u zanavljanju izgorelih i poharanih šuma u ovom delu zemlje, te da ga pozovem da uputi republičkog inspektora za šumarstvo kako bi izvršio vanrednu kontrolu u šumskoj upravi Novog Pazara i svim šumskim upravama u ovom delu naše zemlje? Gradska vlast u Novom Pazaru, kao i SDP, koji čini okosnicu vlasti u dva najveća grada u Sandžaku, čini sve za ovo dugo vreme da oplemeni, obogati i promeni ambijent u kojem žive građani u gradovima Sandžaka, pre svega u Novom Pazaru i Prijepolju. Mogu da kažem da smo mi posadili nekoliko stotina različitih stabala, samo 400 iz donacije koju smo dobili od Republike Turske, ali i ogroman broj stabala u samom centru grada, uz dve naše najveće reke i na taj način dali poruku da zaista želimo da obogatimo različitim vrstama flore naš grad. Naravno, da sadimo i cveće i da Novi Pazar, kao i Prijepolje, zadobijaju jedan novi oblik. Na kraju, želim da naglasim da ćemo mi to i dalje nastaviti da činimo. Želim da pozovem, pre svega, „Srbijašume“ da ozbiljnije uđu u proces zanavljanja šumskih sistema u svim ugroženim regijama i da savesnije raspolažu ovim neizmernim blagom svih građana naše Republike. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović.
Hvala, predsedavajuća. Smatram da ste bili dužni da kada je kolega pričao o divljanju nacionalista i razbijanju izloga radnji u vlasništvu Albanaca, da makar sasluša Skupština to pitanje, ako država već ništa ne može da učini po tom pitanju.
Izvinjavam se, kolega, ne znam odakle vam informacija da država ne čini ništa po tom pitanju? Molim vas da se uzdržite od tog komentara.
Ja postavljam pitanje danas.
Ne, vi ste konstatovali ovu prvu rečenicu. Nije bilo pitanje. Izvolite.
Moje pitanje danas, za promenu, jeste koliko je koštalo održavanje Vojne parade, pošto nisam dobio odgovor od ministra odbrane koliko će koštati održavanje Vojne parade? Do današnjeg dana taj odgovor, predsednice, nisam dobio. Prvo, želeo bih da tim povodom, odnosno povodom jučerašnjeg dana, čestitam svim Beograđanima Dan oslobođenja Beograda i da se još jednom zahvalim svim oslobodiocima, koji su bili širom bivše Jugoslavije u oslobađanju Beograda, na datim žrtvama, ali i da se zahvalim na profesionalnom odnosu vojnika koji su učestvovali na Paradi četiri dana pre stvarnog oslobođenja Beograda. Tu imam jedno podpitanje za Ministarstvo odbrane i za Vladu Srbije. Pošto je portparol Vojske Srbije neku veče na Javnom servisu rekao da će biti isplaćene dnevnice učesnicima na toj paradi, a gospodin Lazanski, koji je to veče, čini mi se, bio u ulozi glasnogovornika Vlade Srbije, poznat inače kao učesnik u izborima za mis, rekao da neće biti isplaćene naknade odnosno dnevnice vojske, pa da nam ministar odbrane kaže da li će vojsci biti isplaćene dnevnice za taj dan učešća na Paradi? Drugo pitanje odnosi se na vas, kao predsednicu Skupštine i na predsednika Vlade Republike Srbije. Na vas, da li ste dobili rešenje Agencije za borbu protiv korupcije kojim se preporučuje razrešenje ministra Selakovića, pošto u rešenju piše da je dostavljeno i Skupštini i da li ste rezervisali termin u zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije za raspravu o razrešenju ministra Selakovića, kada to rešenje, naravno, postane pravosnažno? S druge strane, pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije, zbog čega dozvoljava bezobzirno urušavanje ugleda nezavisnih regulatornih tela, odnosno nezavisnih tela koje je ova Skupština imenovala, a odnose se upravo na ovaj slučaj preporuke za razrešenje gospodina Selakovića, koji je na jedan neprimeren način komunicirao sa Agencijom za borbu protiv korupcije, izjavljujući da mu neće držati pridike oni kojima su ruke duboko u medu? Mogao je gospodin Selaković o tome da priča nešto ranije, a pre ove preporuke koja mu je izrečena. On je u ovom slučaju u sukobu interesa, kao što je bio u sukobu interesa, po svemu sudeći, i kada je postavljao određena lica na vrlo odgovorne funkcije. Pitam predsednika Vlade za diskreditaciju regulatornih tela, a ona se ne tiču samo Agencije za borbu protiv korupcije, protiv koje sada postoji orkestriran napad, po svemu sudeći dirigovan, iz krugova bliskih Vladi, pitanje se tiče i tužbe i zbog čega je došlo do toga, „Transparentnosti Srbije“, koju je podnela protiv Vlade Republike Srbije, a zbog ne dostavljanja informacija, vrlo važnih informacija, koje se tiču imenovanja direktora javnih preduzeća, razrešenja nekih direktora javnih preduzeća, isplate stimulacije direktorima javnih preduzeća i drugim vrlo važnim pitanjima…
Evo, imate pet minuta i gotovo.
… Da, da, ali ste me prekidali, pa mi dozvolite…
Ne, nego ste vi trošili vaše vreme na konstatacije oko prethodnog govornika. Ne mogu da vam dam više vreme. Zahvaljujem. Odgovoriću vam odmah, nisam dobila rešenje i nisam rezervisala termin za sednicu. Nadam se da ste zadovoljni. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća predsednice Skupštine, razlog za naše ponovno javljanje je želja da se utvrde činjenice i istina u vezi poslovanja Srpskih železnica u vreme kada je na njihovom čelu bio Milanko Šarančić. Niti ja kao poslanik, ni poslanička grupa NS nemamo nameru da štitimo zloupotrebe, naravno, tamo gde ih ima. Pravosnažne presude u ovom slučaju, koje treba to da dokažu, još nema. Počela je druga godina čekanja kako je Šarančić uputio žalbu Apelacionom sudu preko Specijalnog, koji je doneo prvostepenu presudu, ali žalba još uvek nije stigla do Apelacionog suda. Pre nekoliko meseci smo postavili pitanje zašto žalba putuje devet meseci? Predsednik Veća je pismeno odgovorio da je bilo neophodno presudu i zamolnicu poslati Privrednom društvu iz Londona, koje je bilo jedan od ponuđača vozova, što je pokušano preko Ministarstva pravde i državne uprave u septembru prošle godine, ali je posle mesec dana vraćena, jer nije bila prevedena na engleski jezik. Ovo je očigledno propust iza koga stoji nestručnost ili neka, nećemo da budemo skeptični, loša namera. Englesko pravosuđe vraća presudu na prevod i tek posle višemesečnog čekanja na prevod, presuda i zamolnica su poslate u London 26. maja ove godine. Dakle, više od četiri meseca Specijalni sud nije dobio dokaz iz Engleske o uručenju presude, jer žalba ne šalje na apelaciji. Postavljam pitanje ministru pravde – da li naše pravosuđe može u nedogled da čeka na uručenje presude Privrednom društvu u Londonu i time neogračeno donošenje pravosnažne presude ili postoje zakonski rokovi? Zašto se presuda dostavlja Privrednom društvu iz Londona koje nije učestvovalo u sudskom postupku ni kao oštećeni, ni kao optuženi, ni kao svedok? Zašto presuda nije dostavljena Privrednom društvu iz Trsta, koje je dokazano učestvovalo u ovim nabavkama i čiji je vlasnik učestvovao u sudskom postupku kao svedok? Zašto je sudsko veće Specijalnog suda prvostepenom presudom obavezalo privredna društva iz Trsta i Londona da imovinsku korist uplate solidarno u budžet Republike Srbije, iako je u sudskom postupku dokazano da budžet Republike Srbije nije oštećen, niti je iz njega vršena isplata, već su ova vozna sredstva, sopstvenim radom i zaradom, isplatila sama sebe? Takođe, Železnica je, uoči završnih reči, obavestila sud da nije obračunala nikakvu štetu u ovim nabavkama, a Milanku Šarančiću u presudi piše da je osuđen, jer je Železnica oštećena. Obzirom da mi je Ministarstvo za infrastrukturu samo delimično odgovorilo na pitanja koja smo postavili 19. juna ove godine, i to o prihodima i rashodima koja su ostvarena u mandatu Milanka Šarančića, a tražili smo da se daju uporedni rezultati u periodu pre, toku i posle njegovog mandata, počev od 2001. godine, pa do poslednjeg završnog računa, pa ćemo ovog puta biti konkretniji. Molimo da se prezentuju podaci za svaku godinu, u periodu od 2001. – 2013. godine, o sledećem: koliki je bio devizni prihod od tranzita, koliki je bio ukupan dinarski prihod, koliki je bio broj neto tonskih kilometara, broj remontovanih vagona sopstvenim sredstvima bez pomoći iz budžeta Republike Srbije, broj nabavljenih teretnih vagona za potrebe saobraćaja, broj ispravnih lokomotiva u saobraćaju, broj remontovanih kilometar pruga uključujući i započeti remont pruge Batajnica – Golubinci, broj uređenih i obezbeđenih pružnih prelaza sa sopstvenim sredstvima, broj adaptiranih staničnih zgrada, ambulanti Medicinsko-železničkog zavoda, broj radnika u železničkom preduzeću, koliki su obračunati finansijski penala u milionima evra za kašnjenje i realizaciju info kredita, koliko naplaćena kamata na deviznu štednju. Kako je moguće da je gubitak Železnice, u periodu januar, septembar 2008. godine, bio oko šest milijardi dinara, a posle smene Šarančića, za tri meseca, narastao preko 16 milijardi dinara? Takođe, postavljam pitanje ministru policije – da li je prikupljanjem operativnih podataka od strane policije utvrđena zloupotreba u milionima evra prilikom nabavka magnetne rezonance 2004. godine za potrebe Železničko-medicinskog zavoda i, ako jeste, ko je i zbog čega tu pljačku svesno pokrivao do sada? Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik mr Aleksandar Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uvažene kolege narodni poslanici, moje pitanje je upućeno ministru prosvete Srđanu Verbiću. Molim vas da ga prosledite i, ukoliko je ikako moguće, da se postarate da na njega odgovori u roku kraćem od onog predviđenog, s obzirom na to da se radi o jednoj veoma hitnoj, aktuelnoj i važnoj stvari. Ne znam da li je ministru poznato da su četiri sindikata zaposlenih u prosveti, četiri reprezentativna sindikata koji predstavljaju više od 75 hiljada zaposlenih u prosveti, prošle nedelje posetili Narodnu skupštini. Oni su bili na sednici Odbora za obrazovanje i nauku i tamo su nas upoznali sa svojim zahtevima sa kojima mesecima bezuspešno pokušavaju da upoznaju ministra i da sa njim postignu bilo kakav dogovor o tome, a koji će, kako stvari stoje, sutra dovesti do potpune obustave rada u više od 70% osnovnih i srednjih škola u Srbiji. Naime, nama su prosvetni radnici tom prilikom rekli da oni imaju dva zahteva. Prvi zahtev je taj, da prosvetni radnici budu izuzeti iz najavljenog smanjenja zarada u javnom sektoru, a drugi zahtev je da se ustanove platni razredi koji bi omogućili da se za jedan stepen stručne spreme, da se za isti stepen stručne spreme u Srbiji dobija makar približno ista plata. Naravno kao i advokati, naravno kao i studenti, naravno kao i radnici, kao i svi drugi koji pokušavaju da iskažu svoje nezadovoljstvo katastrofalnim ekonomskim merama koje sprovodi Vlada Srbije, prosvetni radnici su najpre optuženi da ne razumeju situaciju u kojoj se država nalazi. ` Optuženi za to da se zalažu za povećanje plata u momentu kada je Srbija u tako teškoj situaciji, a juče smo imali prilike da čujemo ministra koji govori da ti sindikalci baš i ne predstavljaju nešto interese i stavove prosvetnih radnika i očigledno je da će se i sa njima desiti, kao i sa predstavnicima Advokatske komore, da će vrlo brzo ministar početi da ih optužuje za to da uopšte nisu reprezentativni. Gospođo predsednice, ako možete, ja ne mogu da vičem, pa ako možete samo da utišate kolege. Zahvaljujem. Ono što je međutim istina, jeste da se ti ljudi ne zalažu ni za kakvo povećanje plata, oni samo pokušavaju da ukažu na jednu činjenicu koja je poznata građanima, a to je da nisu sve plate u javnom sektoru iste i da to smanjenje plata ukoliko je već neophodno, kao što je poznato Demokratska stranka smatra da i nije neophodno, ne može da bude tako linearno napravljeno, zbog toga što je prosečna plata u javnim preduzećima 65.000 dinara, prosečna plata u javnim službama 56.000 dinara, a prosečna plata zaposlenog u prosveti 43.000 dinara. To znači da spremačica ili vozač, ima veću platu od profesora u srednjoj i osnovnoj školi i to je jedini zahtev tih ljudi. Ministar je za danas najavio sastanak sa radnicima, pa ukoliko taj sastanak bude izgledao kao što su izgledali svi prethodni sastanci ministra Verbića sa prosvetnim radnicima, a sve se čini da će tako biti, odnosno da će se taj sastanak sastojati iz toga da on neprekidno govori da nije nadležan. Moje pitanje za ministra Verbića je – šta će učiniti povodom toga da se štrajk prosvetnih radnika prekine i da li ima nameru da kontaktira svoje kolege iz Vlade, one za koje smatra da jesu nadležni za rešenje njihovog problema i da upriliči zajednički sastanak sa tim ljudima? Drugi problem sa kojim se oni suočavaju je to takozvano postojanje norme, kao što je poznato prosvetni radnik koji nema punu normu ima platu 4.000 dinara, ili 15.000 dinara, dok zaposleni u javnim preduzećima, dovoljno je samo da postoji stolica za njih na koju bi mogli da sednu i oni dobijaju punu platu. Ovo je veoma ozbiljan problem, molim vas da prosledite pitanje ministru i da urgirate ako možete da odgovori i u roku pre onog roka koji mu je obavezan. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje je upućeno predsedniku Pokrajinske vlade, gospodinu Bojanu Pajtiću. Nadam se da će gospodin Pajtić u pauzama između prebrojavanja pokrajinskih poslanika uspeti da mi odgovori na ova pitanja. Nadam se da će u pauzama čuvanja i očuvanja na vlasti i ako ima 6% podrške građana Srbije koji žive u AP Vojvodini, uspeti da odgovori na ova pitanja koja se tiču svih građana i Srbije, ali i onog dela Srbije koji se zove AP Vojvodina. Moje pitanje glasi – koji broj zaposlenih radi u organima AP Vojvodine? Koji broj zaposlenih je sada 2014. godine, ukoliko se zna da je 5. oktobra 2000. godine u Pokrajinskoj vladi bilo zaposleno 408 zaposlenih ljudi? Koji je broj sada, ako je 2009. godine 1.208 zaposlenih u organima AP Vojvodine, po kojem kriterijumu, da li su to rođački kriterijumi, da li su to kumovski kriterijumi, da li su to možda stranački kriterijumi, zbog čega se u tom broju iz 2009. godine od 1.208 zaposlenih koji nije naveden tačno, jer je svesno umanjen, jer nisu navedeni podaci o onima koji rade u mnogobrojnim pokrajinskim zavodima, fondovima i drugim institucijama, koji ostvaruju primanja iz vojvođanskog budžeta? Kao primer lošeg rukovođenja i manipulacije brojevima od strane Bojana Pajtića i Pokrajinske vlade, navodim i Pokrajinski fond za kapitalna ulaganja. Prema zvaničnim podacima u tom fondu, zajedno sa direktorom i njegova tri pomoćnika zaposleno je ukupno 40 osoba. Moje pitanje za gospodina Bojana Pajtića je zbog čega svesno se ne navodi da je još 66 angažovano u organima uprave fondova, iako ti ljudi ostvaruju primanja direktno na grbači i na teretu građana Vojvodine? Koji broj ljudi radi na teretu AP Vojvodine i u preduzećima koje je osnovala AP Vojvodina, kao što su to „Vode Vojvodine“, „Vojvodina šume“ i Zavod za urbanizam? Drugo pitanje je upućeno ministru unutrašnjih poslova gospodinu Nebojši Stefanoviću, uz poziv da i tu istragu završi sa istom onom efikasnošću kao i što se rešavaju istrage u mnogim drugim slučajevima zbog kojih je ove godine u odnosu na isti period prošle godine, krivična dela protiv života i tela su umanjena za 23%, protiv imovine za 21,6%, protiv polne slobode za 38,2%. Zbog toga je moje pitanje kako ide postupak istrage protiv odgovornih za uništenje Razvojne banke Vojvodine? Šta je sa istragama vezanim za Fond za kapitalna ulaganja, Fond za unapređenje tehnologije i za te čuvene sifone koje su penzioneri Vojvodine dobili bez pitanja da li su im potrebni ili ne i koliko su ti sifoni plaćeni, kao i istraga vezana za Fond za razvoj? Danas je 21. oktobar, dan koji je ispreplitan događajima značajnim u našoj bližoj i daljoj istoriji. Iskoristio bih ovu priliku i ovo vreme koje mi je preostalo za postavljanje pitanja, da podsetim da je pre šest godina na današnji dan održan osnivački kongres SNS. Zbog toga bih se zahvalio svim članovima i simpatizerima SNS na energiji koji su uložili da reformišu državu, da promene naše društvo. Takođe bih se zahvalio svim građanima Republike Srbije na energiji koju su prepoznali u SNS.
Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković, Olena Pauga i Konstantin Arsenović. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. Dostavljeni su vam zapisnici sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini i Druge sednice redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno budžetska i mandatno imunitetska pitanja utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini održane 4, 5, 8, 9. i 10. septembra 2014. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 144, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 36 poslanika od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini održanoj 8. i 10. oktobra 2014. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 32 poslanika od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Druge Sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, predlogu za dopunu predloženog dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 32 poslanika od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 32 poslanika od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Generalni sekretar Narodne skupštine Jana Ljubičić predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog za imenovanje zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 17. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 147, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 34 poslanika od ukupno prisutnih 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o radu Nacionalnog mehanizma za prevenciju torture za 2013. godinu, koji je podneo Narodnoj skupštini 20. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 24 poslanika od ukupno prisutnih 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasovaprihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o radu Nacionalnog mehanizma za prevenciju torture za 2013. godinu, koji je podneo Narodnoj skupštini 20. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 33 poslanika, od ukupno prisutnih 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Odbor za prava deteta predložio je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o radu Nacionalnog mehanizma za prevenciju torture za 2013. godinu, koji je podneo Narodnoj skupštini 20. oktobra 2014. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 151, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 30 poslanika, od ukupno prisutnih 181 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević na osnovu člana 92. stav 2. i 4. Poslovnika Narodne skupštine predložili su da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji su podneli Narodnoj skupštini 26. septembra 2014. godine. Da li narodni poslanici Zoran Živković ili Vladimir Pavićević žele reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala lepo. Kao što kolege poslanici znaju, još 26. septembra smo, kao što smo i obećali ministru, podneli Predlog zakona o dopunama zakona o visokom obrazovanju. Bilo je izmena tog zakona. Predlagali smo amandman koji bi trebao da uvede akademsku čestitost kao jednu formalnu zakonsku prepreku poplavi plagijata što diploma što doktorskih i magistarskih titula. Ministar je to odbio zato što je rekao da to nije bilo u tom trenutku na dnevnom redu iz tehničkih razloga, ali da će apsolutno što pre i sam svestan potrebe da se tako nešto uradi ponuditi jedno rešenje. Mi smo obećali da mu pomognemo zato što znamo da ima puno posla sa ovim studentskim protestima inače i da ćemo predložiti jedan Predlog dopuna zakona. To smo i učinili 26. septembra i vi ste dobili ovaj predlog zakona. Šta je novina u tom zakonu? To je da se uvodi ono što bi trebalo da se podrazumeva, ali kada se ne podrazumeva mora da se stavi na formalan način – Institut akademske čestitosti koji predstavlja način da se, ponavljam, spreči ova poplava plagijata, pre svega u državnoj upravi kod činovnika i funkcionera državne uprave, od bar jednog predsednika opštine u Srbiji, a ima ih verovatno desetak, bar jednog gradonačelnika u Srbiji, a ima ih verovatno nekoliko, i bar jednog ministra u Vladi Aleksandra Vučića, a verovatno ih ima više. Ti plagijati naravno da nisu samo u ovim institucijama, ali u njima su najopasniji za normalan život u ovoj državi jer praktično imamo ljude na najvišim pozicijama vlasti koji taj posao rade time što se lažno predstavljaju i što time krše pozitivne propise. Izmena je vrlo jednostavna. U članu 4. se dodaje tačka 1a) koja kaže – akademska čestitost, a onda se dodaje i član 5a koji kaže – akademska čestitost se zasniva na samostalnoj izradi pisanih radova, kao na striktnom poštovanju tuđih autorskih prava. Ne mogu da zamislim da u Skupštini Republike Srbije postoji poslanik ili poslanica koja je protiv ovakvog rešenja i protiv uvođenja reda i zakona u ovoj oblasti i biću jako neprijatno iznenađen ako neko glasa protiv predloga da se ovaj zakon stavi u dnevni red, jer bi time svako ko glasa protiv stao uz kršenje zakona, etike i akademskih normi, a nadam se da narodni poslanici nisu od takvog materijala. Hvala.
Hvala vam. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 18, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, i Predlogu zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije izgradnje sistema za prenos električne energije 400 kv naponskog nivoa „Transbalkanski koridor – prva faza“. Narodni poslanik Vladimir Marinković je opravdano odsutan. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 146, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 33 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, predlogu za dopunu predloženog dnevnog reda i o predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 145, protiv – niko, uzdržan – jedan, nisu glasala 32 od ukupno prisutnih 179 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, u celini. Molim službu Narodne skupštine da sačini prečišćen tekst dnevnog reda sednice i dostavi ga narodnim poslanicima. D n e v n i r e d : 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, 4. Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije izgradnje sistema za prenos električne energije 400 kV naponskog nivoa ''Transbalkanski koridor – prva faza'', 5. Predlog za imenovanje zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine Republike Srbije, 6. Predlog zaključka povodom razmatranja Izveštaja o radu Nacionalnog mehanizma za prevenciju torture za 2013. godinu. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Željka Sertića, ministra privrede, dr Dušana Vujovića, ministra finansija i Aleksandra Antića, ministra rudarstva i energetike, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i Mirjana Filipović, državni sekretar u Ministarstvu rudarstva i energetike, Milun Trivunac, pomoćnik ministra privrede, Zlatno Milikić, pomoćnik ministra finansija, Dušan Šutanovac, direktor Centra za tržište kapitala u Agenciji za privatizaciju, Branka Radović, pravni savetnik direktora Agencije za privatizaciju, Jadranka Špehar, viši rukovodilac projekta u Agenciji za privatizaciju, Jelena Arsić, rukovodilac projekta – koordinator za operativno pravne poslove u Centru za privatizaciju u Agenciji za privatizaciju, Aleksandra Dragović Delić, samostalni savetnik u Ministarstvu finansija, Tijana Cvetković Gajičić, samostalni savetnik u Sektoru za finansijski sistem Ministarstva finansija, i Gordana Hajvazović, samostalni savetnik u Ministarstvu rudarstva i energetike. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1, 2, 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmeru broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA PRIVATIZACIJU; PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRAVU NA BESPLATNE AKCIJE I NOVČANU NAKNADU KOJU GRAĐANI OSTVARUJU U POSTUPKU PRIVATIZACIJE; PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O INVESTICIONIM FONDOVIMA, I PREDLOGU ZAKONA O UTVRĐIVANjU JAVNOG INTERESA I POSEBNIM POSTUPCIMA EKSPROPRIJACIJE I PRIBAVLjANjA DOKUMENTACIJE RADI REALIZACIJE IZGRADNjE SISTEMA ZA PRENOS ELEKTRIČNE ENERGIJE 400 KV NAPONSKOG NIVOA „TRANSBALKANSKI KORIDOR – PRVA FAZA“ Da li predstavnici predlagača Željko Srtić, ministar privrede, dr Dušan Vujović, ministar finansija i Aleksandar Antić, ministar rudarstva i energetike, žele reč? (Da.) Reč ima ministar Željko Sertić, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano radno predsedništvo i poštovani poslanici, daću vam obrazloženje za prva tri zakona koja su danas na dnevnom redu pred vama, i to – Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Prvi zakon koji imate pred sobom je zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju i osnovni razlog je neophodnost za usklađivanje Zakona o Agenciji za privatizaciju sa odredbama novog Zakona o privatizaciji. Izmenama je obuhvaćena zamena starih instituta novim institutima, kao i dopuna postojećih, kako bi postali primereniji, jasniji i efikasniji. Pored ovog gore, proširuju se i nadležnosti Agencije za privatizaciju i to u sledećim segmentima: Agenciji se daje mogućnost da u ime i za račun trećeg lica prodaje imovinu, što je širi pojam od nepokretnosti, kako je predviđalo prethodno zakonsko rešenje koje nije obuhvatalo prodaju pokretnih stvari, prava itd, zatim, novim Zakonom o privatizaciji poslovi iniciranja privatizacije nisu više u nadležnosti Agencije za privatizaciju, pa se briše član 8. kojim se uređuju poslovi iniciranja privatizacije od strane Agencije, zatim, proširuje nadležnost Agencije pri korišćenju prava glasa po osnovu akcija čiji je zakonit imalac Akcionarski fond, kako bi se omogućilo korišćenje prava nesaglasnih akcionara i dala mogućnost Agenciji da imenuje predstavnika Fonda u organe upravljanja društva u kojima Akcionarski fond ima više od 25% učešća u kapitalu i vrši se usklađivanje metoda prodaje sa odredbama Zakona o privatizaciji. Pored toga, ovim izmenama i dopunama predviđa se da Agencija može podneti predlog za pokretanje stečajnog postupka subjekta privatizacije u slučaju postojanja jednog od stečajnih razloga utvrđenih zakonom kojim se uređuje postupak privatizacije i zakonom kojim se uređuje stečaj. Dalje, propisuje se da Agencija pokreće postupak likvidacije subjekta privatizacije u skladu sa zakonom kojim se uređuje privatizacija i zakonom kojim se uređuju privredna društva, te da Agencija imenuje, kontroliše rad i razrešava likvidacionog upravnika u skladu sa zakonom kojim se uređuje privatizacija. Takođe, usaglašava se delokrug poslova koje obavlja Upravni odbor Agencije za privatizaciju sa odredbama statuta i u tom smislu dopunjuju novom tačkom 8a u skladu sa kojom Upravni odbor na predlog direktora Agencije odlučuje o zahtevima koji su u skladu sa propisima Agenciji podneti radi davanja saglasnosti. Dalje, zakon se dopunjuje odredbama kojima se reguliše da za obavljanje poslova davanja saglasnosti direktor Agencije obrazuje jednu ili više komisija, zatim se propisuje sastav komisije i predviđaju se uslovi koje član komisije treba da ispunjava, kao i druga pitanja značajna za rad ove komisije. Na kraju, propisuje se da Komisiju za kontrolu izvršenja obaveza kupca, odnosno strateškog investitora iz zaključenih ugovora u postupku privatizacije obrazuje ministar nadležan za poslove privrede. Da zaključim, osnovni cilj predloženih izmena i dopuna je usklađivanje sa odredbama novog Zakona o privatizaciji, kojima se vrši proširenje delatnosti Agencije i uređuju pojedini instituti na nov način, a u cilju da se rad Agencije učini što efikasnijim kako bi privatizacija celokupnog društvenog kapitala i jednog dela javnog kapitala mogla da se sprovede u kratkim rokovima, onako kako je uređeno Zakonom o privatizaciji. Svrha zakona je da se uvođenjem novih zakonodavnih rešenja nastavi i poboljša proces ostvarivanja prava iz privatizacije na način koji omogućava veći ekonomski efekat, poveća transparentnost, zaštiti vrednost kapitala i izvrši podsticaj razvoja tržišta hartija od vrednosti. Pored toga, ulogom stečajnog i likvidacionog upravnika i objedinjavanjem ovih poslova u jednu instituciju omogućava se efikasnije rukovođenje u ovim značajnim procesima. Dakle, to je obrazloženje za izmene zakona, odnosno za Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Sledeće obrazloženje je o Nacrtu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Glavna okosnica je da je sadašnjim zakonom predviđeno da se fond osniva kao zatvoreno akcionarsko društvo, dok iz odredbi zakona proizilazi da će kasnije, iako nije preciziran rok, promeniti pravnu formu u otvoreno akcionarsko društvo, odnosno da će se akcijama Akcionarskog fonda trgovati na tržištu hartija od vrednosti. Radi pojednostavljenja procedure, ali i ekonomičnosti postupka, predlaže se odustajanje od prvog modela sa trgovanjem akcijama na berzi i nastavak poslovanja fonda u formi nejavnog akcionarskog društva. Predloženim izmenama se ne odustaje od osnovnog cilja zakona, a to je da se građanima koji su stekli status nosioca prava isplati novčana nadoknada od prodaje imovine Akcionarskog fonda, ali sada u pojednostavljenom postupku koji je pogodniji i za same građane. S tim u vezi predložene su izmene ili brisanje svih odredaba zakona koja se odnose na uključivanje akcija fonda na tržište hartija od vrednosti, a u prelaznim odredbama je definisano da fond nastavlja da posluje kao akcionarsko društvo čijim akcijama se ne trguje na organizovanom tržištu hartija od vrednosti. U međuvremenu je donet i novi Zakon o privrednim društvima, kojim su utvrđeni novi oblici organizovanja privrednih društava, kao i rokovi u kojima su društva dužna da se usaglase sa odredbama novog zakona. Akcionarski fond i dalje nije usklađen sa Zakonom o privrednim društvima, jer se čeka izmena zakona kao osnivačkog akta, te će se izmenama zakona kao osnivačkog akta Akcionarskog fonda steći uslovi da fond uskladi svoj oblik organizovanja sa odredbama Zakona o privrednim društvima. Takođe, ovim izmenama vrši se i usklađivanje ovog zakona sa odredbama novog Zakona o privatizaciji, u smislu da se ukidaju metodi prodaje definisani prethodnim Zakonom o privatizaciji - javni tender i javna aukcija, a uvodi novi metod - prikupljanje ponuda sa javnim nadmetanjem. Pored toga, interveniše se i u delu produžetka rokova koji su istekli. Rok do koga će podnosioci moći da prodaju besplatne akcije bez plaćanja troškova brokerskih usluga, troškova Beogradske berze i troškova saldiranja produžava se do 31. decembra 2016. godine, kako bi građani mogli da pod istim uslovima prodaju i akcije za čije se trgovanje još uvek nisu stekli uslovi. Time se obezbeđuje načelo ravnopravnosti za sve građane, kako one koji su već trgovali stečenim besplatnim akcijama, tako i one koji još uvek nisu iskoristili to pravo, a omogućava se i da pod istim uslovima može trgovati i besplatnim akcijama koje još uvek nisu podeljene ili za čije se trgovanje još uvek nisu stekli uslovi. Takođe, ovim zakonom produžava se rok u kome će javno preduzeće „Elektroprivreda Srbije Beograd“ sprovesti korporativizaciju, o čemu će odluku doneti osnivač. Kao zaključak još jedanput da ponovim osnovni cilj predloženih izmena i dopuna ovog zakona i usaglašavanje poslovanja Akcionarskog fonda sa odredbama novog Zakona o privrednim društvima i novog Zakona o privatizaciji. Izmene zakona treba da omoguće više mogućnosti za unovčavanje imovine Akcionarskog fonda, što je neophodno u uslovima ekonomske krize, povlačenje investitora i nedovoljno brzog oporavka tržišta kapitala, a sa ciljem da se na što efikasniji način unovči imovina Fonda, kako bi se građanima koji su stekli status nosioca prava isplatila novčana naknada od prodaje te imovine. Takođe, na kraju, izmene zakona trebaju da doprinesu jednostavnijem i ekonomičnijem načinu isplate novčane nadoknade građanima u odnosu na prvobitno predviđeni koncept, čime bi se ostvarile uštede troškova, kako samim građanima, tako i u budžetu Republike Srbije. Na kraju Zakon o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Osnivanje i funkcionisanje investicionih fondova kao novog oblika institucionalnih investitora na tržištu kapitala u Republici Srbiji omogućeno je inicijalnim Zakonom o investicionim fondovima iz juna 2006. godine. Izmene i dopune zakona iz 2009. i 2011. godine izvršene su u cilju obezbeđivanja stabilnijeg i sigurnijeg poslovanja investicionih fondova u uslovima globalne finansijske krize i usklađivanja sa relevantnom direktivom 2009/65 Evropskog parlamenta i Saveta, od 13. jula 2009. godine, u meri u kojoj je dozvoljavao stepen razvoja domaćeg finansijskog tržišta, kao i usaglašavanja sa novim Zakonom o tržištu kapitala kao krovnim zakonom iz ove oblasti, koji je stupio na snagu 17. maja 2011. godine. Zakonom i investicionim fondovima učesnicima na finansijskom tržištu, pravnim i fizičkim licima su obezbeđeni uslovi da kao članovi investicionih fondova na jednostavan i efikasan način učestvuju na tržištu kapitala i ostvaruju određene prinose. Suština ovakvog načina ulaganja je da se prikupljena slobodna novčana sredstva članova fonda, u skladu sa propisanim uslovima ulaganja i poslovnom politikom investicionog fonda, ulažu u različite oblike imovine i na takav način doprinose ne samo povećanju imovine fonda i njegovih članica, već i razvoju tržišta kapitala, kao i stvaranju uslova za povoljnije i efikasnije finansiranje realnog sektora. Drugi talas finansijske krize je uslovio dodatno pogoršanje finansijskog položaja i uslova poslovanja društava za upravljanje investicionim fondovima i doveo do značajnog smanjenja imovine samih fondova. U prethodnom periodu kao neke od osnovnih tendencija na domaćem finansijskom tržištu su se javile: Pre svega, značajan pad ostvarenog prometa na Beogradskoj berzi, koji traje od 2008. godine, što znači da je u period od 2008. do 2013. godine promet smanjen oko tri puta u apsolutnom iznosu. Takođe, smanjenje broja tržišnih učesnika, naročito brokersko-dilerskih društava, pao je sa 88 na 41 društvo i društva za upravljanje investicionim fondovima sa 15 na četiri; Skromna ponuda kvalitetnih finansijskih instrumenata, prvenstveno imajući u vidu nedovoljnu ponudu municipalnih i korporativnih obveznica, kao i državnih dužničkih hartija od vrednosti i obveznica međunarodnih finansijskih organizacija; Izražena težnja privrednih subjekata koji su učesnici na finansijskom tržištu da se domaće tržište kapitala učini atraktivnijim, kako domaćim, tako i stranim investitorima. Pored svega ovoga, uočeno je da postoje pojedine neusaglašenosti odredaba zakona koje tangiraju ovu oblast, a prvenstveno Zakona o tržištu kapitala i Zakona o privrednim društvima, u smislu važećih odredaba koje se tiču pravne forme društva za upravljanje investicionim fondovima, kao i organa društva. Takođe, bilo je neophodno uskladiti pojedine pojmove navedenih zakona, a koji su u vezi sa tržištem kapitala sa važećim Zakonom o tržištu kapitala. U cilju sprovođenja navedenog usaglašavanja rešenjem Ministarstva finansija i privrede od 11. marta 2013. godine obrazovana je radna grupa za izmenu propisa u vezi sa hartijama od vrednosti, sa zadatkom stvaranja jednoobraznog pravnog okvira iz ove oblasti. U radu grupe aktivno je učešće uzelo 26 institucija i predstavnika privatnog sektora. Od trenutka osnivanja radna grupa je u periodu od marta do novembra 2013. godine održala četiri sastanka, na kojima su razmotrene sve pristigle primedbe i sugestije relevantnih institucija i, između ostalog, predstavnika fondovske industrije. Uzimajući u obzir sve navedeno kao i neophodnost daljeg usaglašavanja sa pomenutom direktivo iz ove oblasti, a iz razloga sprovođenja procesa pridruživanja EU ukazala se potreba za izradom novih izmena i dopuna zakona. Ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama zakona a u cilju olakšavanja uslova poslovanja društava za upravljanje u uslovima finansijske krize i sistematskog smanjenja vrednosti imovine pod upravljanjem, predviđeno je da se smanjenje iznosa novčanog dela osnovnog kapitala prilikom osnivanja društva za upravljanje kao i adekvatnosti kapitala sa postojećih 200.000 hiljada evra smanji na 125.000 evra u dinarskoj protivrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije. Na ovaj način stimuliše se osnivanje novih društava za upravljanje i time značajno utiče na potencijalno povećanje broja učesnika na tržištu kapitala. Relaksirana je postojeća obaveza izveštavanja Komisije za hartije od vrednosti od strane društava za upravljanje, u smislu da je pored obaveze godišnjeg izveštavanja umesto dosadašnje obaveze kvartalnog izveštavanja uvedena obaveza polugodišnjeg izveštavanja. Samim tim, društva za upravljanje će pripremati manje dva kvartalna izveštaja godišnje što će značajno uticati na smanjenje troškova društava za upravljanje. Osim toga, a radi veće sigurnosti finansijskog sistema uvedena je i obaveza komisije da sastavi listu revizora koji mogu obavljati reviziju društva za upravljanje i investicionih fondova. Navedena odredba predstavlja i usklađivanje sa Zakonom o tržištu kapitala koji tu odredbu već primenjuje od donošenja, odnosno od 2011. godine. U praksi sva društva za upravljanje već angažuju revizore sa ove liste, tako da navedena odredba neće podrazumevati novo usklađivanje društvenih fondova niti dodatne troškove. Predložene izmene i dopune odredaba postojećeg zakona koji se tiču ulaganja imovine i investicionog fonda kao i ograničenje ulaganja imovine u još većoj meri su usaglašene sa rešenjima predviđenom direktivom, čime je proširena mogućnost ulaganja imovine omogućena bolja diversifikacija rizika a samim tim i veća zaštita investitora. U tom smislu uvedena je obaveza društva za upravljanje da uspostavi sistem upravljanja rizicima koji podrazumeva i tačnu i nezavisnu procenu vrednosti izvedenih finansijskih instrumenata kojima se trguje na OTC tržištu. Uvođenje ovakvog rešenja ne predstavlja dodatnu obavezu društvima za upravljanje, budući da u okviru svojih pravila poslovanja društva za upravljanje već imaju obavezu definisanja politike upravljanja rizicima. Ponuđeno rešenje predstavlja usaglašavanje sa direktivom. Zatim, granica ukupnog nivoa zaduživanja društva za upravljanje u cilju održavanje potrebnog nivoa likvidnosti smanjena je sa 20% na 10% vrednosti imovine fonda, u cilju sposobnosti realizacije zahteva članova fonda za otkupom investicionih jedinica u svakom trenutku. Pored toga, dodatno su precizirane odredbe zakona koje regulišu poslovanje društva za upravljanje i to delatnost društva za upravljanje kada obavlja poslove upravljanja portfolijom, kao i uslove za poveravanje administrativnih i marketinških aktivnosti drugim licima. Sistem naknada nije menjan, osim što je radi olakšavanja u poslovanju ukinut pravilnik o tarifi i uvedena je obaveza navođenja naknada u prospektu fonda. Ovo rešenje je jeftinije i jednostavnije za investicione fondove, a istovremeno transparentnije za potencijalne članove fonda. Iz razloga olakšavanja poslovanja i smanjenja troškova društva za upravljanje i fondu objavljivanje prinosa, oglašavanje neto vrednosti imovine fonda kao i slične odluke, i obaveštavanja objavljuju se samo na internet stranici društva za upravljanje, a ne kao do sada i u najmanje jednom dnevnom listu. Konkretno, troškovi objavljivanja navedenih podataka u dnevnim novinama iznose najmanje 450.000 hiljada dinara na godišnjem nivou po jednom društvu za upravljanje, tako da će predložene izmene svakako ukinuti ovaj nepotrebni trošak društvima za upravljanje. Izvršene su i manje izmene i dopune postojećih odredaba koje se odnose na prospekt investicionog fonda, a iz razloga transparentne investicione politike fonda i dodatne zaštite investitora. Preciznije su regulisane usluge koje može obavljati kastodi banka, kao i mere u nazoru koje na poslovanju društva za upravljanje investicionog fonda i kastodi banke vrši komisija. Pored toga predlogom zakona vrši se terminološko usklađivanje sa Zakonom o privrednim društvima, u smislu pravne forme, organa upravljanja društva za upravljanje i zatvorenog investicionog fonda, usklađivanje sa Zakonom o tržištu kapitala, uglavnom u delu upućujućih normi radi konzistentnosti i jednobrazne primene u praksi, ako i definisanje pojedinih pojmova. Predloženim rešenjem nesumnjivo će se pozitivno uticati na poslovanje društava za upravljanje investicionim fondovima, same investicione fondove i kastodi banke. Komisiju koja vrši nadozor nad sprovođenjem ovog zakona, investitore sadašnje i potencijalne, odnosno domaće finansijsko tržište u celini. Nadam se, da poštovani poslanici, ste dobili materijale i da ste ih proučili kako bismo dobili dobre i kvalitetne primedbe ukoliko postoje na predlog ovih izmena i dopuna zakona. Tako da ćemo u narednom periodu verovatno imati i raspravu na tu temu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pitam da li još neko od ovlašćenih predstavnika predlagača želi reč? Reč ima ministar u Vladi, Aleksandar Antić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, pre vama se danas nalazi još jedna zakonski projekat, Predlog zakona o potvrđivanju javnog interesa s posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije izgradnje sistema za prenos električne energije 400kv naponskog nivoa Transbalkanskog koridora – prva faza. U daljem svom izlaganju ću govoriti o zakonu samo kao o zakonu Transbalkanskom koridoru. Na samom početku želim da istaknem da smo kao predlagač zakona pokušali da pored onih administrativnih normi koje su naravno neophodan element svakog zakonskog projekta da u obrazloženju na jedan kvalitetan način suštinski stavimo do znanja i javnosti, naravno pre svega narodnim poslanicima, koji su to sve razlozi koji su nas rukovodili da priđemo ovakvom načinu rešavanja ovog pitanja i koji je značaj samog projekta. Nadam se da ovakvo jedno obrazloženje je moglo da stvori jednu sliku kod svih narodnih poslanika o značaju samog projekta i značaju da u celim sistemu imamo jednu potpunu koordinaciju i jedan vetar u leća realizaciji ovog projekta koji u suštini je izuzetno važan za energetiku i energetske bilanse naše zemlje. Pre svega, sada ću probati u najkraćem, mimo onoga i bez želje da prepričavam ili da vam iščitavam ono što se nalazi u samom tekstu obrazloženja da dam neke dodatne argumente i dodatne razloge koji su nas rukovodili, ponavljam, da izađemo sa ovakvim zakonskim projektom. Krenuću od toga da pre svega energetika nije nacionalna stvar i nije nacionalno pitanje. Energetika sve više postaje jedan regionalni okvir i jedno niz mera i niz bilansa koji se moraju usklađivati na nivou čitavog regiona, jer energetika kao bilansno važna za sve nas mora da se definiše u svim zemljama u okruženju i jednostavno nije dovoljno imati stabilnu energetsku situaciju samo na teritoriji jedne države ako to nije u čitavom regionu i ako ne postoji mogućnost da jedni drugima pomažemo i lansiramo one nedostajuće količine. Ova kriza koju smo imali u snabdevanju električnim energentima za vreme poplava je dala jedan dodatni razlog da o tome više razmišljamo, jer u situaciji kada su u Srbiji, u onih 12 dana za vreme poplava, kada Termoelektrana „ Nikola Tesla“ A nije radila, kada su nam bile potrebne dodatne količine električne energije, suočili smo se s time, da kapaciteti kojima tu električnu energiju možemo iz zemalja iz okruženja da ubacimo u naš sistem, su vrlo limitirani i da postoji potreba da se oni dodatno šire. Ako tome dodamo i primer koji smo imali na Kosovu i Metohiji kada je usled pucanja jednog bloka u Termoelektrani „Obilić“ čitav sistem tamo bio pred pucanjem. Imali smo situaciju u kojoj je Srbija morala dodatno da oslobađa neke kapacitete kako bi se Kosovu i Metohiji dodalo tih nekih, oko 350 megavata električne energije kako bi sistem izdržao. Shvatili smo da u suštini ta regionalna saradnja i stvaranje interkonekcija između svih zemalja u regionu predstavljaju prioritet i da moramo daleko veću pažnju posvetiti tim projektima i da treba transbalkanskom koridoru, kao projektu od regionalnog značaja, prepoznati od energetske zajednice kao projekat koji je od šireg interesa, treba staviti u prvi plani i pod hitno krenuti u njegovu realizaciju. Neke projekcije govore da će već u periodu posle 2020. godine, doći do značajnog povećanja u potrošnji električne energije, da će to izazvati potrebu za većim kretanjem električne energije, jer potrošnja i proizvodnja električne energije nisu ravnomerni u svim zemljama i u svim regionima tokom čitave sezone, i da je neophodno da sve zemlje u Evropi, pogotovo u ovom delu Evrope gde ne postoje instalisani i kapaciteti, ali i infrastruktura na najvišem nivou, da se dodatno uradi kako bi se i infrastruktura i instalisani kapaciteti digli na daleko veći nivo. Upravo svi ti razlozi su nas rukovodili da izađemo sa ovakvim zakonskim projektom koji realizaciju transbalkanskog koridora kao, ponavljam, projekta od evropskog značaja, regionalnog značaja, stavimo u prioritet sa stanovišta potrebe da se on brzo rešava, efikasno rešava i da u neko dogledno vreme dođe do njegove realizacije. Kada smo razmišljali na koji način da krenemo u realizaciju tog projekta, svesni činjenice da se radi o projektu koji je izuzetno obiman, u prvoj fazi on ima više pravaca i više interkonekcija. Znači ima novu 400 kilovatnu interkonekciju Srbije i Rumunije, novu interkonekciju između Srbije i Crne Gore, novu interkonekciju između Srbije, Bosne i Hercegovine, novi 400 kilovatni dalekovod od Kragujevca do Kraljeva, sa podizanjem naponskog nivoa u Kraljevu na 400 kilovata, zatim podizanje naponskog nivoa prenosne mreže iz čitave zapadne Srbije na 400 kilovatni naponski nivo, izgradnjom novog dalekovoda između Obrenovca i Bajine Bašte, zatim čitav drugi niz mera do potencijalnog podizanja naponskog nivoa u trafostanici Valjevo na 400 kilovata. Kada smo sve to sagledali, kada smo videli o kojoj veličini projekta se radi, kada smo to pokušali da prevedemo u broj parcela i broj predmeta sa kojima ćemo se u realizaciji ovog projekta suočiti, shvatili smo da korišćenjem postojećeg zakona nam treba samo za formalnopravne stvari negde 10 do 15 godina da rešimo sva ta pitanja. U međuvremenu, stvari i život ne mogu da čekaju, u međuvremenu potreba i potrošnja električne energije, rapidno raste, u međuvremenu tranzit između istočne Evrope, pre svega Moldavije i Ukrajine, gde je električna energija izuzetno jeftina i koja će morati da ide prema zapadu, pre svega, prema Italiji, sa jedne strane, i tranzit električne energije od Nemačke prema Turskoj, ta dva tranzita će se desiti u ovom vremenu, i Srbija nije mogla da dozvoli i ne može da dozvoli da nas sve to zaobiđe. To je izuzetno važno za našu državu ne samo zbog mogućnosti da naplatimo tranzite, takse koje sigurno nisu mali i kretaće se u više milionskim iznosima na godišnjem nivou nego to sve čitav značaj naše zemlje kao regionalnog igrača stavlja u prvi plan, naša preduzeća dovodi u poziciju da postaju globalni igrači, u svakom slučaju, regionalni i konačno, to daleko, to značajno podiže nivo energetske bezbednosti u samoj Srbiji, jer ponavljam, stvara mogućnost da jedna velika količina električne energije prolazi kroz Srbiju, samim tim da postaje dostupna i za naše potrošače, sutra za neki novi privredni rast i neke nove privredne objekte. Iz tog razloga pokušali smo da primenimo ista zakonska rešenja koja su bila primenjena za realizaciju projekata i „Južni tok“. Izuzetno uvažavam sve primedbe koje smo čuli i na Odboru da su rokovi iz zakona koji predviđaju neke proceduralne stvari vrlo kratki, ponavljam izuzetno uvažavam, jer znam da dolaze od strane ljudi koji imaju puno iskustvo u vođenju lokalnih samouprava i rešavanju ovakvih i sličnih predmeta. Čuo sam da je posebno gospodin Dragan Jovanović imao sugestiju da su rokovi kratki i da bi trebalo razmotriti eventualno da se oni produže, bez sada, nekog mog konačnog izjašnjavanja i naravno, o tome će se u krajnjem izjasniti Vlada, ja hoću samo da pomenem i podcrtam ponovo dve stvari – prva stvar, isti su rokovi, ista procedura i sve je isto kao u onom zakonskom rešenju koje je ova ista Skupština usvojila vezano za realizaciju projekta „Južni tok“, to pod jedan. Pod dva – mi ne možemo na ovolikom broju parcela da dozvolimo jednu laganu proceduru i one pune rokove, jer ponavljam za ovaj broj parcela uz one sve naše tipične slabosti bi nam trebalo 10 do 15 godina, a mi planiramo već 2020. godine da imamo ovaj projekat realizovan, a 2025. godine možda neki krajnji rok. Pod dva, čuli smo primedbe kolega iz DS vezano za ustavnost ovog zakonskog projekta i biće mi veliko zadovoljstvo da čujem obrazloženje u kom tom segmentu ovo zakonsko rešenje nije ustavno. Ponavlja, reč je o rešenju koje je identično onom zakonskom rešenju koje smo doneli za „Južni tok“ i čini mi se tada da smo zajedno glasali za ta zakonska rešenja, ali rasprava je pred nama, mogućnost podnošenja amandmana i mogućnost popravljanja samog teksta su ono što je deo naše parlamentarne prakse. Mi ćemo sa velikom pažnjom čuti sve vaše primedbe i sugestije i naravno, bez ikakve sujete prihvatiti sve amandmane koji idu u pravcu realizacije ovog projekta na bolji, kvalitetniji i brži način. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih Odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Poštovani gospodine predsedavajući, predložene izmene Zakona o agenciji za privatizaciju predstavljaju jačanje nadležnosti Agencije u samom postupku, kao što je i ministar rekao, prodaje preduzeća, koja još nisu završila proces privatizacije. Takođe, predviđeno je jačanje kontrolne uloge Agencije u smislu ispunjavanje obaveza, koje u procesu prodaje preuzima kupac na sebe. Brojna prethodna iskustva pokazala su da su u procesu kupovine preduzeća učestvovali kupci, vrlo nečasnih, u krajnju ruku sumnjivih namera koji nisu ispunjavali svoje obaveze iz ugovora o kupovini tih istih preduzeća. Tu je po mom mišljenju Agencija imala ozbiljnih promašaja, jer niko nije na adekvatan način, nije sprovela kontrolu obaveza koje je na sebe preuzeo kupac. Znači, svi su znali u jednom podužem vremenskom periodu da ti kupci ne ispunjavaju obaveze, ćutali su i dozvolili da se stihijski uništavaju preduzeća koja su do tada, neka od njih, vrlo dobro i vrlo lepo funkcionisala i radila. Na teritoriji grada Sombora, iz kojeg ja dolazim, brojna preduzeća su od strane bivših vlasnika enormno zadužena, a obaveze u smislu investicija nisu ispoštovane. Ovaj zakon važan je zbog činjenice zato što daje Agenciji široke nadležnosti oko prodaje preduzeća koja su u vlasništvu republičkih fondova, pre svega, tu mislim na Fond PIO. Ono što takođe mislim da je moglo ovim zakonom da se uredi dodatno, jeste da se više uključe lokalne samouprave u proces i prodaje, ali i kontrole sprovođenja ugovora o prodaji firmi koje su već prodate. Mislim da je ministarstvo, odnosno Vlada mogla da pronađe način da kroz Komisiju za kontrolu uključi predstavnike naših opština i gradova. Ne treba posebno objašnjavati koliko je svakom našem gradu važno svako radno mesto, a nažalost brojna su se ugasila zbog činjenice da je proces privatizacije u proteklom periodu tekao više stihijski nego kontrolisano. Zamolio bih predsedavajućeg, ako možete da umirite jedan deo ljudi, kojima očigledno je bitno što šta se dešava u ovim preduzećima i koliko je radnih mesta izgubljeno. Mislim da bi bilo dobro bar da saslušaju u periodu kada su mogli nešto konkretno da učine, nisu učinili, pa bar da čuju kakva je situacija u tim javnim preduzećima. Želim da skrenem pažnju predlagaču ovom prilikom da je trebao i morao da se pozabavi kadrovima koji upravljaju subjektima privatizacije, naročito preduzeća u restrukturiranju, jer u nekima od njih upravljaju ljudi sa vrlo sumnjivim biografijama, koji imaju brojne krivične prijave. Želim da navedem primer AD „Alekse Šantića“ i zamolio bih vas da ovo posebno proverite, u kojem i dan danas sedi čovek po imenu Aleksandar Marotić, čovek koji je odbio da u posed preduzeća uvede odbor direktora postavljenog od strane Agencije, tj. od strane države. Taj isti nesvesni Marotić, koji po sopstvenom priznanju ima brojne krivične prijave, a u isto vreme nažalost, bio je čest gosta u Agenciji za privatizaciju, kod pojedinaca i vrlo omiljen. Mislim da podhitno država mora naći način da takve ljude sklonimo iz preduzeća u kojima su pokazali svoje neumeće, bahatost i bezobrazluk, ali što je još važnije da trajno uklonimo one koji takve ljude postavljaju. Što se tiče tačke dnevnog reda, ministri su dosta toga rekli, pogotovo gospodin Sertić i naravno, postoji jedna dobra namera da se poboljša rad Agencije za privatizaciju. Mislim da ne možemo samo onim što je napisano poboljšati rad, već taj rad će se poboljšati isključivo dobrim, kvalitetnim kadrovima, ljudima koji pošteno rade svoj posao, a ne onima koji su deo kombinacije koja se odvija na način kako prođu izbori tako - hajmo svi kod pobednika i nastavljamo da radimo ono što smo radili. To je bio vrlo čest slučaj i nažalost i dan danas, usudio bih se reći u Agenciji za privatizaciju, ali ne samo tamo. U svakom slučaju ove izmene zakona treba podržati i ujedno zatražiti od Ministarstva poljoprivrede povećanje aktivnosti u cilju dovršetka procesa privatizacije, pre svega u firmama u restrukturiranju. Naša poslanička grupa će u danu za glasanje podržati ovaj zahtev, kao i sve dobre predloge koji budu dolazili iz vašeg ministarstva. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospodo ministri sa saradnicima, dame i gospodo poslanici, poslanička grupa NS razume potrebu izmene i donošenje postojećih zakona. Razumemo da je potreba da se Zakon o Agenciji za privatizaciju uskladi sa novim Zakonom o privatizaciji. Samo da podsetim, pre svega, gledaoce da jednostavno sada imamo više modela same privatizacije gde je potrebno da Agencija bude ta koja će resornom ministarstvu podneti predlog kakav vid privatizacije će se primeniti na jednom od ova 502 preduzeća koja su još ostala da se privatizuju i to razumemo. Ono što je ovde važno i što treba naglasiti, jeste da Agencija ovim dobija još veći značaj nego što je do sada imala. Kolega koji je govorio pre mene, govorio je da je Agencija vršila privatizaciju u protekloj deceniji. Agencija za privatizaciju prodavala, kontrolisala prodaju, uvodila stečaje, ali da se nije pokazala u nekom sjajnom svetlu. Danas, kada treba da donesemo jedan lex specialis o nečemu što je govorio ministar Antić, a to je trans-balkanski koridor, prva faza, valjda smo trebali, gospodine Sertiću, uvaženi ministre, da malo više protresemo ovu Agenciju za privatizaciju. Ono što je interesantno i što treba da se zna, kako su oni delovali, kakva je privatizacija bila. Svi smo svesni, imamo više stotina hiljada ljudi koji su ostali bez posla. Nažalost, imamo i ogroman broj ljudi koji imaju izvršne sudske presude za zaostale naknade, odnosno plate, do privatizacije koje nisu isplaćene. Veliki broj ljudi ne može da ode u penziju sada, jer nemaju povezan radni staž. Ono što je takođe interesantna stvar, a to je prema podacima koje imamo, Agencija za privatizaciju ima oko 300 zaposlenih. Od tih 300 zaposlenih, koliko čujemo, prosečna plata u Agenciji je oko 100.000 dinara. Interesantna je stvar da se nama ponekad čini, koji to pratimo sa strane, što kao narodni poslanici, što kao građani Srbije, da tamo rade kao nekakvi supermeni. Dao bih samo jedan mali primer. Gospodin koji se zove Dragan Ugričić, ne poznajem čoveka, ali on je onako poseban, interesantan primer, čovek je osim što je naravno zaposlen u Agenciji za privatizaciju, nalazi se u odboru direktora firme „7. jul“ iz Siriga. Zatim je član nadzornog odbora FAP iz Priboja. Zatim je u Bordu direktora „Seme Tamiš“ iz Kruševca, itd. Do skoro, ta gospoda su primala i naknade za sva ova mesta u nadzornim, upravnim i savetodavnim mestima bord direktora, od skora, pre svega uticajem Agencije za borbu protiv korupcije, bar kako su se javno izjasnili, oni više ne primaju naknade, ali određene privilegije su zadržali. Ono što je takođe interesantno, to je način upravljanja, pre svega firmama u restrukturiranju. Ovde sam govorio, a vidim da su i danas to moje kolege posebno podvukle, sam sam bio inicijator na Odboru za privredu da se obelodane primanja direktora firme u restrukturiranju. Ono što me je zapanjilo, jeste da su te plate enormno velike. Prelaze 350-400.000 dinara i vi ste gospodine Sertiću obećali kada ste podnosili ekspoze, kada ste birani u ovom narodnom parlamentu da ćete doneti odluku, uredbu ili već šta, da se te plate ograniče. Molim vas, evo sada je prilika i rebalans budžeta koji dolazi ovde do kraja ovog meseca, da vi jednostavno to uradite i da se njima plate ograniče na maksimum 150.000 dinara, a negde i da nemaju platu, jer kako su vodili ta preduzeća, to mi svi dobro vidimo. Mi danas u Srbiji svakoga dana čujemo različiti broj, koliko uopšte ima tih firmi u restrukturiranju. Danas se spominje broj od 175. Ranije je bilo 157. Ono što je takođe interesantno je da nadzor tih direktora, firme u restrukturiranju, vrši upravo Agencija za privatizaciju, da njihovi ljudi sede u nadzornim odborima i do skoro su primali takođe tamo veoma visoke apanaže, koje su išle preko 80.000 dinara. Ono što je takođe važno, to je jedna neverovatna stvar koju morate da proverite kao resorni ministar, a to je kada je prethodna direktorka Agencije za privatizaciju, gospođa Vida Uzelac uvela elektronsko praćenje dolaska na posao, kažu da je u Agenciji bio zavladao neki čudni virus i da je sutradan 70 zaposlenih otišlo na bolovanje. Među njima, moram da kažem sve konkretno, imena stoje ovde sva zbog građana koji treba da znaju kakvi ljudi sede u različitim agencijama. Gospođa Sanja Karović, to je interesantno, ona je tamo šef nekakve pravne službe, a inače je bila i u nadzornom odboru firme „Hidrotehnika“ odavde iz Beograda, čiji su direktori uhapšeni u aferi kada je ovde u Beogradu uhapšen direktor za gradsko zemljište zbog malverzacija sa nekakvim kanalizacijama i kolektorima, a ta firma čiji su direktori pohapšeni zbog izgradnje tunela, svi su uhapšeni, samo predstavnici Agencija koji su sedeli u nadzornom odboru, oni nikome ništa nisu odgovarali. Moja koleginica iz poslaničke grupe, gospođa Dubravka Filipovski, još je 2009. godine podnela tada inicijativu da se formira anketni odbor, koji bi tada još istražio sve ono što je radila Agencija za privatizaciju. Ono što je takođe veliki problem i što građani treba da znaju, to je da ovih skoro preko 3.000 firmi koje su do sada privatizovane, a nažalost, skoro u polovini njih je poništena privatizacija, najveći problem je u stvari bilo praćenje sprovođenja investicionih programa koji su tadašnji kupci trebali da urade. Ko je to kontrolisao? To su kontrolisali ljudi iz Agencije za privatizaciju. Kako su to kontrolisali, to svi građani Srbije dobro znaju i mi imamo danas ovakvu situaciju, ovakvu sliku kakvu imamo. Mi danas menjamo zakon i dajemo veća ovlašćenja Agenciji. Mi ćemo glasati za ovaj predlog i verujemo u vas. Naravno, verujemo i u današnju direktorku Agencije, gospođicu Marijanu Radovanović, ali ono što vas molim, gospodine ministre, vi morate iskoristiti vaš autoritet da ove stvari o kojima sam sada govorio, da se one prosto više ne ponavljaju. Ono što sam predložio samim amandmanom i što mi je drago da ste na Odboru za privredu i vi to načelno podržali, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju u članu 15, pa onda imamo član 15a, a zbog građana koji slušaju i gledaju ovaj prenos, pročitaću ga. To je član koji kaže na koji način se biraju članovi komisije. To je vrlo bitna stvar. Članovi komisije ispred Agencije za privatizaciju, koji će kontrolisati kasnije i prodaju privrednih društava i na koji način će ona biti prodata, a i vrlo važno je na koji način sada dobijamo svi veću odgovornost, a to je – ako se primenjuje model strateškog partnerstva, to će biti jedan veliki ispit, kako za resorno ministarstvo, tako i za Agenciju za privatizaciju, jer će tu određene mahinacije moći da budu beskonačno velike, ako ne bude kontrole. Zbog toga, poučen ranijim iskustvima, u ime poslaničkog kluba sam podneo amandman da članovi komisije ispred Agencije za privatizaciju mogu biti samo stalno zaposleni u Agenciji. Kada su mekolege upitale – zašto stalno zaposleni, to je zato što smo imali do sada praksu da neko ko kupuje firmu ima svog čoveka u Agenciji koji je došao pre mesec dana, ima ugovor o delu u Agenciji i onda istog tog čoveka Agencija za privatizaciju postavi u komisiju koja prodaje firmu. Ove stvari su se, nažalost, dešavale i da bismo bar na nekakav način uspeli ovo da sprečimo, mi smo predložili ovakvu meru. Ono što je takođe važno, a što smo obuhvatili ovim amandmanom, gospodine ministre, jeste da u ovim komisijama ne mogu biti ljudi koji su na bilo koji način povezani, da li su bili članovi upravnih, nadzornih odbora, da li su bili u savetodavnoj ulozi, kod firmi koje su podnele obavezujuće ponude za preuzimanje bilo koga od ovih 502 preostala preduzeća. Drago mi je da ste i vi shvatili značaj ove teme. Ako hoćemo da ovaj preostali deo privatizacije protekne što jasnije, što transparentnije, mislim da neće biti sporno da se ovi amandmani prihvate. Ovo što je važno i što bih još hteo da podvučem, vezano za Agenciju za privatizaciju, sami smo bar svedoci iz onoga što dobijamo preko sredstava informisanja, da će od ovih 502 preduzeća negde do 60 njih biti prodato i dobiti na određeni način nove vlasnike, i još nekih 150. Država će naći mehanizam, makar i platila, zbog strateških interesa, jer se nalaze u određenim regijama Srbije, a i zbog proizvodnje koju imaju, da nađe nove vlasnike. Ali, ono što ostaje, a ostaje između 250 i nekih 280 firmi, to će očigledno otići u stečaj. Na vama je, i na nama kao parlamentu, a naravno i na Agenciji, pre svega, da nađemo mehanizam da se izborimo, i to smo i dobili od vas, javno obećanje, da bar za svaku firmu pokušamo na maksimalan način da doprinesemo da ona nađe novog vlasnika. Hteo sam da vas i vaše saradnike upitam, vezano za ovu temu – posle roka od 15. septembra, pisma koja su dolazila za preuzimanje neke od ovih 502 firme, koja su došla otprilike početkom oktobra meseca, da li će ona važiti ili je taj zakonski rok istekao i više ne postoji način? Ili, ako će biti jedna firma preuzeta na način da se preuzme kapital i da se preuzmu zaposleni, da li će na toj nekakvoj javnoj licitaciji moći da učestvuju i firme koje nisu poslale pisma Agenciji za privatizaciju? To je nešto što je nedoumica, trenutno, kod velikog broja privrednika u samoj Srbiji koji hoće da učestvuju u procesu privatizacije i zbog toga bi bilo dobro da se ovakve stvari pojasne. Ono što bih vas još zamolio, i što sam i na Odboru uradio, vi ste ovde pomenuli da se rok za prelazak EPS-a na društvo kao korporaciju produžava do kraja 2016. godine. Sami ste kazali da je taj rok istekao još 2010. godine, da se, nažalost, niko nije setio ni do sada da to pitanje pokrene, pa bih vas ja molio, uvaženi ministre, da više produžetak tih rokova prosto ne dolazi u parlament. Mi imamo loše iskustvo. Pre nekoliko sedmica smo ovde govorili o produžetku roka za upis javne svojine lokalnih samouprava, pokrajina i javnih preduzeća. Mislim da više nema potrebe da na svakoj sednici imamo nekakvo produžavanje rokova. Što se tiče ova preostala dva zakona, Predlog zakona o dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, to je nešto, nažalost, što imamo kao nasleđe one Dinkićeve politike koja je bila 2008. godine. Svi se sećamo tih čuvenih predsedničkih izbora, 1.000 evra za besplatne akcije. Od tih 1.000 evra građani Srbije su jedva videli nekih 1.700 dinara. Nažalost, dolaskom ekonomske krize 2008. godine posustala je i Beogradska berza. Mi imamo realno krizu u finansijskom sektoru. Mislim da je dobra ideja da Agencija upravlja Akcijskim fondom, da upravlja na osnovu usvojenih planova samog Akcijskog fonda. Dobar će biti podsticaj kada EPS postane to akcionarsko društvo i kada će se akcije EPS-a naći na berzi. Ono što građani ne znaju, možda je potrebna malo bolja edukacija šireg sloja stanovništva na koji način oni mogu trgovati sa svojim akcijama. To je nešto što smatram da je potrebno. Ono što je takođe važno, a tiče se ove četvrte tačke, pošto je već uvaženi ministar Antić pomenuo, to je Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa u posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije i izgradnje sistema za prenos električne energije „Transbalkanski koridor - prva faza“. Ono što hoću posebno da naglasim to je da ovakvu investiciju apsolutno treba podržati. Ono što je važno, nama se konekcija sa susednim zemljama pokazala kao spas u godini kada smo imali ovakve elementarne nepogode. Preuzimanje električne energije iz susednih sistema, da li je u pitanju Bosna, da li je u pitanju neka druga zemlja, se pokazalo kao spas i za očuvanje našeg elektro-energetskog sistema. To je nešto što je za pohvalu. Takođe je vrlo za pohvalu da mi podižemo sistem sa 220 na 400 kilovati, jer samim tim se smanjuju gubici u očuvanju životne sredine i sve je to za pohvalu. Takođe, vi ste i sami naveli da je jedna ovakva investicija strateška za državu Srbiju i sa time se slažemo i zbog toga apsolutno podržavamo aktivnosti Ministarstva. Tamo gde ukazujemo za potrebu da se razmotri i razmisli, uvaženi gospodine Antiću, to je samo period eksproprijacije. To je vreme za koje se eksproprijacija vrši. Vi ste ovde izneli tvrdnju da ako bi se išlo redovnim postupcima, da bi to trajalo 15 godina. Verovatno i bi. Ono što bi trebalo da se upoznaju i sami narodni poslanici jeste da mehanizam eksproprijacije kod „Južnog toka“ isto ide dosta sporo, iako su rokovi isto bili izuzetno kratki, kao što su sada u ovom Predlogu zakona. Smatram, a mislim i da ovde ima dosta kolega narodnih poslanika koji tako misle, da je nemoguće da se realnije postave rokovi u jednoj lokalnoj samoupravi gde ćete imati, na primer, dalekovod između Kragujevca i Kraljeva, gde će biti na desetine hiljade parcela da se sve završi u roku od pet dana. To nije realno i smatram da je bolje da se postavi neki realniji period od dve do tri nedelje, kada bi se to moglo završiti. Još jedna stvar koja me interesuje i za koju se nadam da ćete mi dati odgovor, a to je da,nakon završetka upravnog spora, upravni postupak vodi lokalna samouprava, upravni spor vodi sud i kada sud donese presudu gde je stranka u pravu, da treba da se plati veća naknada za to što se tamo postavlja bandera ili stub na njihovom placu, ko isplaćuje eksproprijaciju po presudi upravnog suda, da li lokalna samouprava, da li resorno ministarstvo? To je mala nejasnoća u samom tekstu, za koju bi bilo dobro da se ona pojasni u samoj ovoj raspravi ovde na plenumu. Uvaženi ministri, Nova Srbija će u danu za glasanje podržati ove predloge zakona. Zamolio bih vas da se daju konkretni odgovori na konkretna pitanja koja sam postavio. Nadam se da ćete pozitivno reagovati na podnete amandmane. Hvala puno.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovana gospodo ministri, poštovani gosti, drago mi je da konačno imamo na dnevnom redu Skupštine temu koja se iole tiče tržišta kapitala. Naravno, tu su i ovi ostali zakoni, ali o tome ne bih mnogo govorio, s obzirom da je tema privatizacije već poznata. Mi iz LSV podržavamo činjenicu da se ide ka kraju privatizacije, koja u Srbiji traje već 20 godina i nadam se da će uskoro doći do kraja. Što se tiče izmena Zakona o investicionim fondovima, tu bih, naravno, pohvalio motiv da se konačno oživi tržište kapitala u Srbiji. Mislim da je to mnogo važnija tema od toga da se samo uskladimo sa direktivom EU, naročito u smislu da investicioni fondovi i ceo ekosistem tržišta kapitala i u razvijenim kapitalističkim zemljama nastaje evolucijom, a od 2000. godine u Srbiji imamo trend da prosto prepisujemo rešenja koja tamo postoje, iako ta rešenja nikad ovde ne mogu da zažive. Investicioni fondovi i društvo za upravljanje investicionim fondovima su upravo jedna od tih stvari i vaša analiza ovde u obrazloženju zakona upravo to i pokazuje da smo 2008. godineimali 15 društava za upravljanje fondovima, a sada imamo četiri i ta četiri jedva funkcionišu. Takođe, vidimo iz te iste analize da je indeks naše berze, koja praktično ne postoji, pao za nekih 77% u tom istom periodu. Mislim da se možemo složiti da niti berza, niti tržište kapitala u Srbiji ne postoje, ali iz razloga što, po meni, država nije na planski i sistemski način pristupila rešenju tog pitanja, tako da danas imamo bankocentrični finansijski sistem, gde sa jedne strane vi kao preduzeće ne možete da se zadužite nigde drugde osim u Komercijalnoj banci, što ima svoja ograničenja zbog Narodne banke i mogućnosti visine zaduživanja. Iz tog razloga, ukupan kapital cele privrede nam je danas sigurno negativan, jer ne postoji način na koji možete uopšte doći do kapitala, odnosno emitovanja bilo kakvih drugih hartija, akcija, obveznica, što nije vezano za komercijalne banke. Po meni je to ključni problem privrede, jer kako možete danas da finansirate investiciju koja nije kratkoročna, odnosno da traje pet ili 10 godina, a da pri tom ne idete u neku od komercijalnih banaka i tamo nikako ne možete da se zadužite ako ste to već ranije činili? Glavni problem je država, jer država se danas zadužujepo stopama po kojima se privatnim firmama ne isplati zaduživanje i banke, praktično, kupe depozit od građana i kupuju državne hartije i to je ceo naš finansijski sistem. U okviru reforme tržišta kapitala, mislim da bi Ministarstvo finansija, pre svega, to možda i nije toliko tema za vas, moralo da mnogo aktivnije pristupi toj temi, s obzirom da postoje rešenja u nekim drugim zemljama u regionu, gde tržište kapitala daleko bolje funkcioniše i gde je cela državna aktiva, računajući i ovaj deo koji tek treba da se privatizuje, preduzeća u restrukturiranju, i ova kojima gazduje Agencija za privatizaciju, od njih su praktično napravljena društva za upravljanje fondovima i od njih je napravljen fond kojim se upravlja na investicioni način. Kasnije se sa grupom tihi preduzeća izlazi na berzu itd. Rumunija je, recimo, jedan primer. To sam i ranije spominjao ovde u Narodnoj skupštini. Oni su dobar deo državne aktive praktično ustupili investitorima koji na profesionalan način, koji se uglavnom odnosi na to da se ostvari što veći prinos na kapital, rukovode dalje prodajom ili investiranjem u tu državnu aktivu. Mislim da bi takav model kod nas možda bio čak celishodniji od ovoga što sada radimo, tj. da pokušavamo da prodamo mnogo malih preduzeća konkretnim strateškim investitorima, što će se u nekoj meri uspeti, ali mislim da većinom neće. Što se tiče podele besplatnih akcija, mislim da je najveći gubitnik tranzicije prosečan srpski građanin, baš upravo zbog podele besplatnih akcija. Privatizacija je počela 1990. godine sa Ante Markovićem i ceo kapital društvenih preduzeća je praktično podeljen zaposlenima. Kasnije, kada je državi nestalo para da finansira ratove koje nismo vodili, onda su rađene revalorizacije, pa su te privatizacije poništavane, pa je država ponovo postajala većinski vlasnik, pa posle 2000. godine je društveni kapital podržavljen, pa je onda država volšebno postala vlasnik društvenog kapitala, što je vrlo upitno da li je uopšte moglo, pa nakon toga su samo manjinski udeli deljeni zaposlenima i sada smo imali čuvene besplatne akcije, koje su se ispostavile da ne vrede ništa. Glavni i osnovni problem je ponovo, vraćam se, zašto sve te akcije manjinskih paketa nisu vredele ništa? Upravo iz razloga što ne postoje tržišta kapitala likvidna na kojima se trguje i gde Komisija za hartije od vrednosti ima mnogo jaču ulogu nego što ima kod nas i gde ste vi kao manjinski akcionar zaštićeni zakonom i gde postoji transparentnost i korporativno upravljanje i pravna sigurnost i gde se stečaj završava u nekom doglednom roku. Po meni su to sve razlozi zašto mi nemamo investicione fondove i društvo za upravljanje investicionim fondovima u Srbiji. Ovo su manje izmene zakona i mi ih podržavamo. Glasaćemo za ovaj predlog.Ta konkretna rešenja da se smanji cenzus za osnivanje sa 200.000 na 125.000 evra je dobar predlog i neka druga rešenja koja se tiču objavljivanja izveštaja i manje birokratije. Ali, i dalje smatramo da suštinski problem, a to je sve ovo što sam malopre nabrojao, je i dalje nešto zbog čega mi nećemo imati veće strane investicije niti od strane velikih private equity fondova, niti investicionih fondova itd, a mislim da je Srbija sada dobro tržište za tako nešto. Dok se ne uradi ceo sistem, takve investicije će izostati. Što se tiče Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, mislimo da ponovno pomeranje rokova nije dobro i tu vas ne možemo podržati, jer mislim da građani zaslužuju makar da se deo onih čuvenih obećanja ispuni, tako da za ova druga dva zakona LSV će glasati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, uvaženi ministre Sertiću i ministre Antiću, tokom poslednjih nekoliko godina srpsko zakonodavstvo je značajno reformisano i prilagođeno zakonitostima tržišne ekonomije, ali nažalost kvalitet usvojenih zakona nije u svim slučajevima bio isti, ali u nekim segmentima nije bio ni idealan. Ubrzane reforme u Srbiji, čiji smo svi svedoci, zahtevaju da se ne zadovoljavajuća zakonska rešenja unapređuju putem izmena i dopuna zakona. Ubrzanje našeg evropskog puta, ka usvajanju najboljih praksi EU, takođe zahtevaju da se traže bolja rešenja. Konačno je pažljivo osluškivano ono što pričaju i kakvi su stavovi ključnih učesnika na finansijskom tržištu, odnosno institucija koje najbolje poznaju problematiku koja je predmet današnje rasprave. Nakon tog osluškivanja, kao i konsultovanja relevantnih institucija, logičan je sled događaja da se usvoje stavovi i rešenja onih najkompetentnijih osoba iz tih institucija, organizacija koje Srbija ima i koje su uključene u izmene koje se nalaze danas pred nama. Iskreno se nadam one će biti usvojene, tu nema dileme, a što se tiče poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije neosporno je da će za predložene izmene i dopune glasati. Mi smo morali da, koliko može da se vidi iz predloženih izmena i dopuna ovih zakona, ispravimo i neke fleke koje su verovatno bile rezultat brzine nekih prethodnih većina u ovoj Skupštini, a ne rezultat nemara. Pre svega, veliki je izazov međusobno uskladiti veliki broj zakona koji su donošeni očigledno prebrzo ili bez dovoljno širokog participativnog procesa, koji je najbolja brana tome da se u budućnosti ne usvaju zakoni koji se jedan drugome sučeljavaju, odnosno zakoni koji imaju ozbiljne poteškoće da budu sprovedeni. Kako bilo sad, možemo slobodno da kažemo, sa ponosom, da ona stara Bizmarkova poslovica o zakonima - da su zakoni kao kobasice, ako ih voliš, bolje da ne znaš kako se prave, sve je manje važila u našoj zemlji. Pored evropskog puta i neusklađenosti zakona, koji stvaraju probleme, kako običnim građanima, tako i poslovnom svetu, a vrlo često dovode i do rešavanja manjkavosti zakona kroz nepotrebne podzakonske akte, izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, Zakona o pravu na besplatne akcije, Agencije za privatizaciju, mi stvaramo deo preduslova za otklanjanje posledica krize koja je stigla u Srbiju 2008. godine i koja je ostavila, barem kada je reč o finansijskim tržištima, devastirajuće probleme. Istina je da je to tržište bilo napumpano i da bi se i pad desio i sa krizom i bez krize, ali u uslovima kada mi imamo berzu na kojoj se dnevni promet meri u stotinama hiljada evra, da moramo dobro razmisliti o svi mogućnostima da se ovo vrlo bitno tržište pomeri sa mrtve tačke. Pored berze, u stanju koje liči, a to možemo da priznamo, na kliničku smrt, imamo sunovrat rada brokersko-dilerskih društava, društava za upravljanje investicionim fondovima, kao i društva za upravljanje penzionim fondovima. Bez ovih izmena i dopuna zakona, koji su danas pred nama, nikada ne bismo imali dodatke postojećem penzionom sistemu, alternativu bankarskom finansiranju ili alternativne oblike nisko-rizičnih ulaganja, odnosno ne možemo koristiti načine koji su mnogo brži i efikasniji od deljenja subvencija stranim investitorima koje, kako nam iskustvo pokazuje, vrlo često budu varljive i stvore nam mnogi problema i glavobolje. Možemo da navedemo primere od Pirota do Valjeva. Živimo u vremenu kada je dug zao drug. Nad glavom, kako neki vole da kažu, visi nam bankrot. Realnost je da on nije još uvek pred vratima Srbije, ali mi moramo da vagamo na način koji nije dobar između viših i nižih kamatnih stopa za otplatu, između viših i nižih penzija i plata. To je loš izbor, ali rezultat je što se godinama zabijala glava u pesak. Kada smo stigli tu gde jesmo, onda je logično da imamo što više izvora kojima možemo finansirati javni dug, kako republički, tako i na nivou opština. Za to nam trebaju kvalitetni instrumenti, a mi živimo u zemlji koja nije stvorila najbolji mogući okvir za razvoj kvalitetnih instrumenata. Ako budemo imali što više različitih instrumenata finansiranja i ako oni budu kvalitetni, manja je šansa da budemo žrtva događaja koji nisu pod našom kontrolom. Imamo šansu da postanemo i da se pasivno branimo od bankrotstva i kase u kojoj uvek nedostaje nešto prihoda, nego da otvorimo nove razvojne horizonte. Navešću kao primer kvalitetnih finansijskih instrumenata municipalne obveznice. Istaći ću kao dobar primer grad Novi Sad koji je prvi nakon uvođenja zakonskih rešenja da se na tržištu kapitala stvore formalno-pravni uslovi za municipalne obveznice. Za njih možemo da kažemo da one omogućuju jeftinije zaduživanje i bolju ročnost. Ovo sve pričam zato što mnoge opštine ne koriste ovo, što je rezultat ne informisanosti, neću reći neznanja, ali govorim ovaj primer Novog Sada. Kasnije je bilo još opština koje su koristile ovaj primer finansiranja, kada su u pitanju infrastrukturni objekti. Novi Sad raspisao oglas za traženje kredita od 35 miliona evra, tada je dobio ponudu sa kamatnom stopom od 7,5% na rok od 12 godina, sa grejs periodom od dve godine, a u međuvremenu se pojavila ponuda za emitovanje emisije obveznica po maksimalnoj efektivnoj stopi od 6,25%. Da bi građani shvatili, tu je Novi Sad uštedeo na 35 miliona evra tri miliona evra. Bilo je primera gde je dat najniži mogući kredit u Srbiji. Mislim da je to Užice zato što su se pojavile municipalne obveznice, a onda je banka dala mnogo niži kredit nego što je ikada iko dao u Srbiji. Što bi rekao naš narod,u tom grmu leži zec, pa dajte da ga isteramo i da počnemo da sređujemo stvari kada su u pitanju naše javne finansije. Kada je reč o investicionim fondovima, ovde imamo relaksaciju adekvatnosti kapitala društva za upravljanje. To je razumno, jer je vrednost imovine kojom ta društva upravljaju postala značajno smanjena. Manje vremena se troši na izveštavanje Komisije za hartije od vrednosti i ceo proces izveštavanja i revizije društva za upravljanje je učinjen jasnijim, da ne kažem taksativnijim, ali u svakom slučaju, primerenim zakonodavstvima EU. Proces za promenu ne uvodi nove troškove onima koji bi trebalo biti ključni stejk holderi na finansijskom tržištu. Otvorene su mogućnosti za nove oblasti ulaganja investicionih fondova, a samim tim postoji i bolja diverzifikacija. U prilog boljem upravljanju ide i obaveza uspostavljanja sistema upravljanja rizicima, posebno kada je reč o OTC tržištima, a u skladu sa evropskim iskustvima. Uvode se i promene koje se tiču obaveze oglašavanja, kao i pravilnika i obaveze o tarifi. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, možemo da kažemo da ovde završavamo posao koji je otpočet donošenjem novog i verovatno poslednjeg Zakona o privatizaciji. Novi zakon o Agenciji za privatizaciju, u skladu sa onim što propisuje novi zakon o privatizaciji, daje Agenciji veća ovlašćenja i veću odgovornost u kompleksnom procesu privatizacije preostalih preduzeća koja se nalaze u portfelju Agencije. Namera zakonodavca je da ako već nismo imali kvalitetnu privatizaciju, a mi socijalisti vrlo često kažemo da je to bila pljačkaška privatizacija koja je ostavila preko 500 hiljada ljudi bez posla, u godinama kada već to nije obavljeno kako treba ja se iskreno nadam da ćemo bar deo procesa koji privodimo kraju, biti na način koji će biti dobar za te firme koje se privatizuju, tako i za budućnost institucija privatnog vlasništva u Srbiji. Evidentno je da nas čeka mnogo posla u traženju strateških partnera. Mnogo mudrosti u rešavanju statusa i konsekventnog problema kod većine firmi koje imamo, koje poslednjih 10 godina tapkaju u mestu ili po malo mislim da se vraćaju, idu unazad. Ali, pametno redefinisanje Agencije za privatizaciju je ključ u ovom procesu. Ako mi dozvolite ja ću sa nekoliko konkretnih komentara, što se tiče izmena i dopuna Zakona Agencije za privatizaciju, malo prokomentarisati neke članove i istaći zbog čega se generalno ukazala potreba za izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Po meni su to dva razloga, to je okončanje procesa privatizacije, restrukturiranja i donošenjem novog zakona o privatizaciji. Dakle, nema suštinskih izmena u obavljanju povremenih poslova koje je do sada imala Agencija i ono što svi ističemo i svi znamo u kakvim se problemima nalazi Agencija. Mislim da sve ovo zahteva jedno znanje i stručnost i posvećenost Agenciji za privatizaciju, ali jasne smernice bez previše mogućnosti za diskreciono odlučivanje kako je to nekad bilo i da se tumače diskrecioni propisi kako nekom odgovara i po željama pojedinaca, pa makar to bili i tajkuni i političari. Dosadašnja i buduća nadležnost Agencije u poslovima promocije postupka, uz dužno poštovanje Agencije kao državne institucije bila je veoma tanka. Mi moramo da znamo da se danas stiče utisak da ni radnici, ni sindikati, pa čak ni potencijalni kupci nisu baš najbolje upoznati sa novim Zakonom o privatizaciji, procedurama koje slede pri tom postupku. Po nekima u javnosti se stvara zabluda kada se pošalje pismo o namerama zainteresovanog kupca i on se maltene smatra kao da je kvalifikovani kupac. Znači, dosta tih nejasnoća, mislim da će se u narednom periodu dosta toga razjasniti, da će javnost biti obaveštena, jer opet moram da napomenem da ovim izmenama zakona posao kontrole privatizacije ugovora ostaje u nadležnosti Agencije u budućem periodu i ovo je dobro s jedne strane da se racionalizuju troškovi. To jeste, opet kažem, za Agenciju veliki izazov da uredi svoj način funkcionisanja koji je bio kakav takav do sada, da ustroji svoje službenike koji rade poslove kontrole, da podvuče crtu i napravi presek onoga što je loše rađeno u proteklih 13, 14 godina. Moramo da razmislimo ministre da ojačamo stručne strukture i kapacitete Agencije u pogledu kontrole i kako ih poboljšati i kako unaprediti terensku kontrolu, ujednačiti taj pristup terenske kontrole, jer se dešavalo da u prošlosti budu privilegovani i da nekome 20 puta date novu šansu, a da nekome odmah raskinete ugovor u startu. To ne sme u budućnosti da se dešava. Molim vas da na to obratimo pažnju. S obzirom da Agencija određuje kriterijume za učestvovanje u javnom prikupljanju ponuda sa javnim nadmetanjem uslova prodaje kao i obaveze kupca, investicije, socijalni program, kontinuitet poslovanja itd, ovde se opet od Agencije očekuje posebno da u narednom periodu sve kapacitete uspori i da ovaj posao obavi u dobroj meri sa posebnom pažnjom. Vršenje ovih poslova je srž problema svih privatizacija od 2001. godine. Sve vreme su konsultantske kuće bile te koje su preuzele poslove Agencije i praktično je Agencija bila servis konsultantskim kućama, a ne konsultani servis Agencije. Moraću da navedem samo jedan primer da je tokom svih ovih godina u Srbiji 46 konsultantskih kuća zaradilo 4,27 milijardi dinara. najberićetnija godina za konsultante je bila 2003. godina. Vrlo zanimljiv podatak. Tada su konsultantski eksperti dobili 18,6 miliona evra. To su podaci koji nas u svakom slučaju muče. Plodna godina, što kaže moj kolega Miša Petronijević, plodna godina, a radnici na ulicama zbog neuspešnih privatizacija. Konsultanti puni para, a pare idu dalje, da ne pričamo kako to sve ide, to je na organima, to nikad ne zastareva. Ono što bi hteo da napomenem, a da ne navodim neke primere iz bliske budućnosti, pošto se u medijima špekuliše da stoje jedni pa drugi iza toga, ne bih da povredim nekoga, samo ću navesti primer iz daleke prošlosti. Kod člana 5. posebno je bitno da Agencija ozbiljno shvati nadležnost kontroleusklađenosti programa za prodaju imovine sa propisima o privatizaciji. Izuzetno je bitno da program privatizacije u svim parametrima prati propise i da Agencija tačno zna šta je predmet i paket prodaje. Da li je predmet prodaje roba u pripremi i koliko ona vredi i da li je predmet prodaja robe na zalihama i koliko ona vredi? Ako ne budemo vodili računa da nam ovi parametri ne budu uneti u program privatizacije, za svako konkretno preduzeće gde predmeti privatizacije budu prodaja imovine preduzeća, to znači da će neko kao u slučaju „Sartida“ i „Smedereva“ kupiti firmu po ceni višestruko manjoj od zaliha roba. Prodati zalihe, platiti cenu i na kraju profitirati. Rekao sam da ne želim da navodim skoriji primer, kada je došlo do problema, mislim da je i danas nerazjašnjeno zašto i šta se desilo sa privatizacijom te firme za koju mislim da je u restrukturiranju, ispravite me ako grešim. Dobro je da će Fond u organ upravljanja u akcionarskom društvu u kome ima najmanje 25%, na predlog ministarstva delegirati i predlagati ljude u organima upravljanja. Ono što mene interesuje, da li će i kako će, pošto je praksa pokazala do sada, kome podnose izveštaj, pošto ih delegira ministarstvo? Do sada je bilo da mi delegiramo nekog u tom društvu, on jednostavno nema kome da podnosi izveštaj i mislim da bi to trebalo regulisati nekim aktom ministra ili ministarstva sa nekim dopunskim obrazloženjem. Ne bih vas više opterećivao sa ovim detaljima. Moram da privodim kraju. Ono što možda je isto bitno da napomenem kada je ovo u pitanju, dobro je što će se formirati ove komisije iz jedne i druge oblasti da kontrolišu investicije, socijalni program i kontinuitet poslovanja. Moram da napomenem na samom kraju, pošto mi ističe vreme, socijalisti vide da je evropski put i prilagođavanje Srbije na tom putu nešto što je neminovno i nešto što je dobro za Srbiju. Takođe nemamo zabluda da u tom procesu moramo suštinski da se menjamo, a da je poželjno da promene budu rezultat konsenzusa društva i njegovog najvećeg dela. Za godinu dana i posla koji je pred nama, neki koji nisu uspeli da završe za celu deceniju, i nisam ovo rekao da bi se žalili, možda nećemo biti za nekoliko klasa bolji, kako su se hvalili, ali ćemo pre realizacije učiniti da ovi procesu budu efikasniji, transparentniji i u interesu svih građana Srbije. Podržavamo ove izmene i dopune kao poslanička grupa, jer su naša trajna opredeljenja da želimo sistem koji funkcioniše, evropski put i tržište koje vodi ka efikasnosti i koji je osnovni resurs za našu socijalnu politiku i ideju socijalne pravde. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospodo ministri, poštovane kolege narodni poslanici, imamo ovde predlog izmene nekoliko zakona koji u svojoj suštini nose prikaz procesa i privatizacije i energetskog povezivanja i tržišta hartija od vrednosti i raznih drugih stvari koje su samo termini i izrazi koji suštinski treba da pokriju gomilu grešaka, nesposobnosti, nekompetentnosti, čak štetočinstva ove vlasti. Moram da kažem da su uglavnom to usklađivanja sa odredbama Zakona o privatizaciji i Zakona o stečaju, ali bih svakako kritikovao član 1. Zakona o Agenciji za privatizaciju u smislu da u vremenu štednje i situacije kada treba svi da smanje troškove, kada se određeni funkcioneri SNS odriču duplih funkcija, neki zbog toga bivaju izmenjeni, kao Saša Mirković, a neki ne …
Molim vas gospodine Stefanoviću da se vratite na temu dnevnog reda.
Hvala. I dalje je nejasno zašto Agencija funkcioniše polovično kao korisnik budžetskih sredstava i kao neko ko koristi proviziju od prodatih akcija. Takođe moram da kažem da Zakon o pravu na besplatne akcije, Komisija za hartije od vrednosti koja ima gospodina Ćirovića na svom čelu i koga svi želimo da smenimo sa tog mesta zato što je prekršio zakon, recimo, pokazuje kako taj čovek neadekvatnim funkcionisanjem i radom je doveo do kolapsa tržišta hartija od vrednosti. Da se okrenem onome što je suština. Ovi zakoni treba da budu u funkciji podrške istorijskom procesu reforme u Srbiji koje se već godinu dana najavljuju, a nikako da počnu, tj. samo što nisu, valjda od sledećeg ponedeljka ili od srede, i recimo one treba da pomognu u iskorenjivanju pojava kao što su situacija da neko misli da krize uopšte nema kada za sve građane Srbije kriza postoji. Recimo, direktor Državne uprave „Želvoz“, o čemu je ministar sigurno upoznat, iz Smedereva ide na svadbu službenim autom. Radnici primaju 22.000 dinara. Preduzeće radniku duguje od 300 do 600.000 dinara. Radnici kažu da uredno o svemu pišu i dostavljaju dokaze Agenciji za privatizaciju, ali da direktor „Želvoza“ se poziva na stranku i gradonačelnicu Jasnu Avramović itd, koja ga štiti. Zakon o privatizaciji i Zakon o stečaju su stupili na snagu. Imamo nastavak praznih priča, hvalisanja, marketinga i takmičarski duh ko će bolje i više dati lažnog optimizma. Na primer, ministar finansija je 18. septembra kazao, gospodin Vujović – Agenciji za privatizaciju upućen je veliki broj pisama o zainteresovanosti, a čak 60% njih je kredibilno. Ministar Sertić zna o čemu pričam. Imenovani ministar Sertić 20. septembra kaže u Dnevniku 2 RTS – stigle su 1.732 ponude za 403 preduzeća u restrukturiranju i sada sledi razmatranje. To je u redu. Bar dve nedelje smo čitali i slušali u „slobodnim medijima“ da je Srbija magnet za investitore i šta se onda dešava? Samo posle dve nedelje 1. oktobra ministar Sertić, koga poštujem, kaže – bojim se da postoji malo ozbiljnih ponuda za kupovinu firmi u restrukturiranju uprkos velikom broju pisama o zainteresovanosti. Govorili smo – nemojte ljudi verovati svakom pismu, svaki memorandum o razumevanju ne znači obaveznost ulaska u posao. Ministar Sertić je u pravu. Druga je stvar što je dve nedelje pre toga dao malo drugačiju izjavu, ali on je čovek tačno rekao – uprkos velikom broju pisama, pričali smo o 1.732 prijave, mnogi su rekli to je fenomenalno jer imamo 500 preduzeća što prodaju, što znači da će biti borbe, ali nije tako, završen citat, ministar Sertić. Tako je bilo. Najave, najave, najave. Ništa se ne dešava. To je suština problema. Plašimo se da reforme decenije ne budu fijasko decenije. Plašimo se i utisak je kompletne stručne javnosti da ozbiljnih investitora za sada nema, što je u vezi sa Agencijom za privatizaciju i u vezi je sa zakonima koji su sistemske prirode. Plašimo se da će nam samo saopštiti da moramo još nešto da sačekamo da bi pripremili birače za nove teške rezove,kako se nazivaju. Ono što vredi, plašimo se, biće poklonjeno recimo nekima iz Ujedinjenih Arapskih Emirata za mala sredstva. Atraktivno građevinsko zemljište propalih firmi uzeće zaslužni finansijeri vladajuće stranke i to u svi u Srbiji već znaju. Svi znaju da će neko da kupi „Politiku“, neko će da kupi „Studio B“. Zna se otprilike ko su ti ljudi. Znaju se njihova prezimena i zna se da ti ljudi kontrolišu sve što je iole …
Gospodine Stefanoviću, molio bih vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Radnici će dobiti neku crkavicu u vidu otpremnine koja će biti isplaćena iz kreditnih linija. Neki će dobiti overene zdravstvene knjižice. Govorim o procesu privatizacije koji je propao, pa sada treba to ispravljati. Neki će dobiti povezan radni staž. Moja stranka je bila u vlasti kada je G17 plus i DSS sprovodio privatizaciju, pa smatram da je to bilo loše kako se sprovodila privatizacija u ovoj zemlji i ne stidim se to da kažem. Ali, situacija sada je daleko, daleko od onoga što ste obećali građanima Srbije. Ništa posebno se ne menja u radu Agencije za privatizaciju, dobićemo nešto preciznije nadležnosti o ovom predlogu. Ništa drugačije kako je funkcionisalo do sada, sem malo „šminke“. U članu 4. menjate dosadašnji član 9. zakona i u tački 5. navodite da će Agencija određivati kriterijume za učestvovanje u javnom prikupljanju ponuda sa javnim nadmetanjem, uslove prodaje, kao i obaveze kupca uz saglasnost ministarstva nadležnog za poslove privrede. Ovaj zadatak će biti veliki izazov za Vladu i za premijera jer vidimo da ćete voditi računa kako ste vodili računa o zakonitosti i istovremeno upakovati interese različitih investitora koji će raznim memorandumima i predugovorima na neki način zacrtati neki svoj interes u preduzeću. Biće jako teško sprovesti i uskladiti nečije obeležavanje teritorije unapred i ono što vam piše ovde u zakonu i u smislu kriterijuma. Bojim se da to neće biti moguće. Mislim da sada imate istorijsku šansu da ispravite sve ono što ste zamerali prethodnim vladama. Imate sada tu šansu između ostalog i kroz primenu ovih zakona. U svakom slučaju, treba da pričamo recimo o Agenciji za privatizaciju. Agencija za privatizaciju je imala, ako dobro razumem kolege iz većine, sumnjive tendere, sumnjive procedure i tzv. kriminalne privatizacije, ali to ne sporim. Mislim da u svakom slučaju treba o tome da razgovaraju sa čovekom koji je bio direktor Sektora za tendere u Agenciji za privatizaciju i taj čovek se zove Siniša Mali. On je učestvovao u privatizaciji „Beopetrola“. Bio je majstor za restrukturiranje preduzeća. Takođe, gospodin Ivica Kojić, najbliži saradnik Mlađana Dinkića, a sada šef kabineta gospodina Vučića.
Kada budemo raspravljali o funkcionerima Agencije za privatizaciju možemo … Molim vas da pričate o temi.
Gospodine Arsiću, niste slušali prethodnu raspravu. Svi su o tome pričali, ali to je nebitno. Bitno je da ja mudro unapred odgovaram lideru većine, pošto tačno znam da će da priča o prošlosti, pa rekoh da se odmah ograničimo na gospodina Malog i gospodina Kojića. Ako može to da odgovori, o njihovom učešću, recimo Siniše Malog u „Beopetrolu“ privatizaciji. Ono što je takođe problematično u članu 4. se navodi da je posao Agencije za privatizaciju da predlaže ministarstvu nadležnom za poslove privrede model i metod privatizacije. Tako piše sada. Složićete se, malo je ova odredba čudna jer ovo je lepo zamišljeno, ali je opšte poznato da se sve odluke o modelima i metodima privatizacije donose isključivo u kabinetu premijera. Nije mi jasno kako ćete to u praksi da sprovodite kada znamo da to ide u potpuno drugom pravcu. Uzmimo npr. finsku kompaniju „Sisu“ koja će navodno spasiti ceo Priboj sa 600 novih radnih mesta. Memorandum je potpisan 30. maja na svečanoj ceremoniji u Priboju i premijer je pred 20 TV kamera rekao, citiram – privatizacija do kraja avgusta, aproizvodnja prvih kamiona početkom septembra, kraj citata, Aleksandar Vučić. Sada je kraj oktobra. Da li ima kamiona? Nema. Voleo bih da ih ima, 600 radnih mesta je velika stvar. Ovo je primer kako neki memorandumi koji se slavodobitno potpisuju u marketinške svrhe, nažalost, još uvek, ne daju konkretne rezultate, a ceo Priboj i ceo taj kraj bi voleo da se to realizuje, nažalost, od toga nema ništa kao i od ostalih vaših obećanja. To je i u „Maratoncima“ rečeno, u januaru ste rekli, pare u aprilu, od tog obećanja prošlo je godinu dana. To je rekao pokojni Zoran Radmilović. Moje pitanje vama kao predlagaču - da li je u slučaju FAP metod i model privatizacije još u maju mesecu odredio lično premijer ili je to učinila Agencija? Pošto po ovome piše da treba da učini Agencija. Dakle, recimo oko FAP. Sada vas pitam da li je u maju to odredila Agencija ili predsednik Vlade ili vi, recimo, ne znam? Zato što mi se čini da je premijer overio dogovor, a Agencija sad samo treba pro forme to da primeni u praksi, što mi se čini kao izvrgavanje ovog zakona koji ste nam predložili da usvojimo u ovom trenutku. To je moje neko mišljenje. U članu 5. Zakona o Agenciji stoji da u obavljanju poslova kontrole postupka privatizacije Agencija proverava ispunjenje obaveza strateškog investitora iz ugovora o strateškom partnerstvu, odlično. Moje pitanje vama ministre - kako je Vlada ovo zamislila, a da nema boljeg primera od preduzeća „ErSrbija“ na primer? Znači, vi biste sad mogli kao rezultat strateškog partnerstva „Etihada“ i Vlade Republike Srbije, tj. Republike Srbije, prvo smo vodili bitku godinu dana da vidimo ugovore, pa smo videli tri od pet, znate sve, da ne ponavljam. Ja sam vas pitao ovde u Skupštini da li ste vi videli taj ugovor, niste mi odgovorili. Dakle, kako ćemo sada da utvrdimo ovo strateško partnerstvo, kako ćemo da utvrdimo ispunjavanje obaveza strateškog partnera kada su tri od pet delova ugovora izneseni u javnost, kada vi kao ministar sada možete da nam kažete da li je to sve ispunjeno ili nije, i kako će Agencija sada to retroaktivno da proverava? Da li je to izvodljivo uopšte u tehničkom smislu? U članu 13. postojećeg zakona predviđa se da Upravni odbor donosi program za prodaju imovine u slučaju kada ga nije doneo nadležni organ subjekta privatizacije u skladu sa zakonom. S obzirom da ovde nije baš najjasnije šta su bili razlozi zbog kojih organ donosi, preduzeća nisu donela program, biće interesantno u praksi videti kako to gde Agencija preduzima tuđa ovlašćenja. Ako imamo situaciju da, na primer, organ upravljanja neće da donese program za prodaju imovine onako kako bi to odgovaralo Vladi ili jednom čoveku u Vladi, imaćemo situaciju da će tu ingerenciju preuzeti Upravni odbor Agencije. Nema veze što nije u interesu preduzeća, radnika ili u opštem interesu. Sastaće se članovi Upravnog odbora Agencije za privatizaciju i reći će – ma kakav organ preduzeća, mi najbolje znamo šta treba ovde uraditi i znamo tačno kako treba rasprodati preduzeće i znamo kako mi to treba da uradimo, to što oni tamo misle u tom preduzeću, to je nebitno, to je potpuno nebitno. Vi ste apsolutno sve centralizovali u ovoj državi. U članu 15a. i 15b. predviđa se formiranje dve komisije, jedna za davanje saglasnosti o statusnim pitanjima preduzeća, a druga za preuzimanje mera o izvršenim kontrolama. Jednu formira direktor Agencije, drugu ministar privrede. Stvarno se postavlja pitanjekoliko su ove dve komisije racionalne i opravdane i koliko će to uticati na efikasnost rada Agencije za privatizaciju? Mislim da se ovim samo gomilaju procedure. Mislim da treba da se primenjuju postojeći zakoni. Zamislite kada bi u svim državnim organima postojale dve komisije za nešto? Mi bismo čekali za svaki papir, za svaku dozvolu godinama. Jao, izvinjavam se, mi već čekamo za svaku dozvolu, za svaki papir godinama. Zamislite još da imamo po dve komisije u svakoj instituciji, na svakom mestu. Znam da ova vlast koja je dobila pedeset i nešto posto svih građana Srbije, neverovatnu podršku, može da izglasa da imamo hiljadu komisija. Važno je da svi dobiju partijski posao, to mi je jasno. Da li vidite koliko ovo suštinski samo umnožava propise, administraciju i ono što je zaista nebitno u celoj situaciji? Kada ćete najzad reći javnosti, izaći pred građane i radnike u Srbiji i reći koliko ljudi ide kući, koliko ljudi će biti otpušteno, dakle, koliko ostaje bez posla u okviru ovih reformi koje sprovodite? Da li je to 10, 20, 30, 50 hiljada ljudi? Koliko preduzeća, u kojim regionima u Srbiji? Šta će ti ljudi da rade, od čega će da žive? Imate li rešenje ili ih šaljete pravo na ulicu? To je, recimo, pitanje koje su građani mene zamolili da ja vas pitam. Od 15. septembra, kada je istekao rok za dostavljanje pisamao zainteresovanosti, pa do danas prošlo je više od mesec dana i Agencija mora da zna krvnu sliku naše privrede. Ubeđen sam da 90% preduzeća ili bar 450 firmi nema perspektivu sa ovakvom politikom Vlade, ali ako grešim, onda treba da me demantujete konkretnim ciframa. Na žalost građana Srbije, tih cifara nema. Moram da kažem da i o ovom zakonu koji se tiče javnog interesa za dalekovod, ministre Antiću, Skupština nema uvid u elaborat koji je usvojila Vlada, niti zna zašto se donosi, niti zna koja je konkretna korist od povećanja sa 220 na 400 volti, koji su rokovi, koliko para će dobiti Srbija za izgradnju „Transbalkanskog koridora“ i dalekovoda. Ono što znamo, ministre, jeste da ovaj akt, osim apsolutnog davanja u ruke preduzeću koje se zove „Elektromreže Srbije“, nema ni jednog jedinog slova koje govori o zaštiti životne sredine i zdravlja ljudi, naročito u smislu štetnog jonizujućeg zračenja, kojima su ljudi danas u Vinči podvrgnuti, potencijalno, ako se izgradi jedan od dalekovoda, koji doduše nije u vezi sa ovim predlogom, ali je slična stvar. Dakle, vi pokazujete kako ćete i Vinču da rešite time što nema nijednog jedinog slova o zaštiti ljudskog zdravlja i životne sredine. Znamo da su ovde u pitanju tretiranja alternativnih izvora električne energije pod okriljem EMS. Građani Srbije treba da znaju da JP EMS ovim zakonom dobija i pogaču i nož u svoje ruke, određuje sve o čemu se god radi. Mogu do sutra da vam čitam ove odredbe koje su po meni protivzakonite i protivustavne. „Elektromreže Srbije“ i gospodin Nikola Petrović, čovek koji je blizak Aleksandru Vučiću, kum Aleksandra Vučića, vodi ovo preduzeće. Oni zajedno sa još nekim ljudima kontrolišu alternativne izvore energije. Ovo je zakon za njega donet i vi ga donosite u Skupštini i mislite da to niko ne vidi u Srbiji. Nema, apsolutno nigde se ne spominje postupanje u skladu sa Zakonom o zaštiti životne sredine, nigde. Nigde se ne spominje, recimo, član 6. stav 3. je sramotan. Kaže – pravo građanina na imovinu i slobodu raspolaganja njegovom imovinom zagarantovana Ustavom se derogira. „Elektromreže Srbije“ može da uđe u posed na osnovu rešenja, bez plana, bez uplate. Oni sami određuju kada će gde da grade. Ovo je nečuveno, do sada ne zabeleženo. Jeste da javni interes može da propiše sve, ali ako uradimo za svaku firmu koju vi kontrolišete, koja je vama lukrativna, nema jedne oblasti u Srbiji koja neće biti od javnog interesa, tj. vašeg interesa. Sve je od interesa. Šta će nama Zakon o eksproprijaciji? Šta će nama to, kada mi napravimo nov zakon, bez rokova, član 14. odmah da se sprovede, izdavanje akta po zahtevu javnog preduzeća EMS. Nema ni kada, ni u kom roku, ni šta ako je negativno rešenje, ministre, ne piše ništa. Obaveza izdavanja dokumenta i svega šta i kako traži EMS, po ovom zakonu, po članu 14. Po članu 11. - obaveza da se zaključe ugovori sa EMS-om, a ne sopstvena volja po sopstvenom izboru na osnovu ispunjenih zakonskih uslova. Nema zakonskih uslova, samo ono što EMS kaže, „Elektromreže Srbije“, gospodin Petrović.
Gospodine Stefanoviću, 20 minuta je isteklo.
U svakom slučaju, hoću da završim sa molbom da pokušamo na neka od ovih pitanja da odgovorimo, hvala što ste mi dali dodatnih par sekundi, i da kroz amandmanski proces pokušamo da spasimo što se spasti može iz ovih predloga koji u sebi sadrže mnogo nejasnoća i nepreciznosti. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima kolega Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ja znam da postoje ljudi u ovoj sali, kao prethodni govornik, koji bi voleli da postoji neka gumica i da se sve izbriše i da sve što su upropastili, unakazili u periodu bivšeg režima i bivše vlasti, sve one ljude koje su unesrećili, sve one firme koje su upropastili, sve da se zaboravi, ništa da se ne zna i da se kao teret sve stavi u ruke i na leđa Aleksandru Vučiću i Vladi koja je formirana izbornom voljom građana Republike Srbije. I to nam govore oni ljudi koji su od 2003. do 2013. godine 162 firme uveli u postupak restrukturiranja, koji ni u jednoj firmi nisu završili taj postupak, koji su svake godine na taj način stavljali teret na leđa i budžetu i građanima Srbije, 60 hiljada ljudi. Osamsto miliona evra su koštale te firme svake godine. Pokazali su neznanje, inertnost i nesposobnost da završe postupak restrukturiranja. Odgovaralo im je da budu u procesu restrukturiranja zato što su uzimali najkvalitetnije delove tih firmi, privatizovali, otimali, krali i uzimali za sebe. Ko je formirao sve vlasti i ko je kreirao život do 2012. godine? Ko je doveo da 502 firme budu u portfoliju Agencije za privatizaciju? Zašto proces privatizacije nije završen? U kakvom su stanju te firme? Kada sam govorio da imaju na svojoj savesti teret 400 hiljada ljudi koje su ostavili bez radnog mesta, bez posla, bez budućnosti, bez ičega, ista Demokratska stranka, isti Borislav Stefanović, isti Borislav Pajtić, isti ti ljudi su radili sve to. I sada su takvi došli da sole pamet, da kažu šta je sa time, ti isti koji govore sada šta je sa „Er Srbijom“, kompanijom koja je primer u Evropi kako se formira…
Dva minuta, gospodine Babiću.
… kako se povećava broj putnika, kako se povećavaju prihodi. Zašto nisu prihvatili kada sam ih pozivao i sada ih pozivam – hajdemo na aerodrom, hajde da vidite kakvi su uslovi rada, hajde da vidimo u kakvim se avionima leti, hajde da vidimo kako posluje ta kompanija sada? Okreće se glava. Dobacuje gospođa Čomić, dobacuje, ne želi da čuje, ali može da vidi. To vide građani Republike Srbije… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem, gospodine Babiću. (Zoran Babić, s mesta: Još jedna rečenica. Zašto se napada EMS? Zašto se napada? Sada ću vam reći o rezultatima EMS-a. Napadaju se rezultati, napada se uspeh naše države. To ne odgovara bivšem režimu.) Gospodine Đukanoviću, javljate se po Poslovniku? (Da.) Izvolite.
Hvala. Ne znam zašto mi ranije niste dopustili. Ne prethodni, ali govornik pre njega je grubo povredio odredbe Poslovnika čl. 106. i 107. Član 107. zato što je uvredio dostojanstvo ovog parlamenta iznosivši mnoge neistine, a 106. zato što je najmanje govorio o tački dnevnog reda. Gotovo uopšte se nije dotakao tačke dnevnog reda. On je pričao ovde o tome kako zna kako će se prodati „Politika“, valjda po autoprojekciji, zato što su oni tako tajno baš tu istu „Politiku“ prodali nekoj moskovskoj firmi pri kraju svog mandata, da pojma nemamo ni danas ko je suštinski vlasnik same „Politike“, ni „Večernjih novosti“. Moram da priznam zaista, doneo sam ovde akcioni plan za bolji život građana u periodu od 2008. do 2011. godine, koji je baš njegova stranka donela. On kaže – privatizacija, završavanje procesa privatizacije, efikasan proces stečaja. Građani su mogli da vide 2011. godine kako se završila ta efikasna privatizacija. Pošto kaže da oni nisu imali veze, ja ih samo podsećam na firmu „Ces Mekon“, koja je između ostalog bila i savetnik Agencije za privatizaciju, a neki su od njih bili i zaposleni u Agenciji za privatizaciju i vršili su pljačkaške privatizacije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Prvo treba da odgovorim gospodinu Đukanoviću. Gospodine Đukanoviću, ja sam više puta gospodina Stefanovića opomenuo da se vrati na temu dnevnog reda i na tačke dnevnog reda. Mogu da kažem da je nekoliko puta to tako i uradio, ali uvek je nekako povezao svoju diskusiju posle mojih opomena sa temom dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram član 108, a u vezi člana 107. i člana 106. Dakle, član 108. u drugom stavu kaže – zbog povrede reda na sednici predsednik Narodne skupštine može da izrekne mere opomene oduzimanja reči i udaljavanja sa sednice. Član 107. kaže – govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Član 106. – govornik može da govori samo o tačkama dnevnog reda o kojima se vodipretres. Dakle, smatram da govornik zbog čijeg govora i reklamiram ovu povredu Poslovnika nije poštovao dostojanstvo Narodne skupštine i nije govorio o tački dnevnog reda. Govoreći o privatizaciji i pokušavajući da svali krivicu za opštu grabizaciju koja je sprovedena od 2000. godine na novu vlast, pokušavajući to da uradi grubo je povredio dostojanstvo Narodne skupštine i nije govorio o tački dnevnog reda. Za mene je to isto kao kad bi krivac vršio uviđaj. Dakle, oni koji su naneli najveću štetu društvenoj svojini, oni koji su ostavili 500 hiljada ljudi bez posla, kada ovde govore o tome kako je za to kriva neka nova vlast, treba da znaju da je to grubo povređivanje dostojanstva Narodne skupštine. Oni koji gledaju ovaj TV prenos imaju malo više pamćenja nego što imaju prethodni govornici, tako da verujem da su mogli da primete da oni koji su izvršili privatizaciju šećerana za tri evra u vremenima kada su građani gubili sve, a majstori tranzicije, prijatelji njihove političke partije dobijali sve, da danas ljudi koji su im to omogućili, da se naglo preko noći obogate, grubo pokušavaju podvalom da povrede dostojanstvo Narodne skupštine i da krivicu prebace na neku novu vlast, koja je zatekla samo ostatke ostataka nekad moćne privrede. Hvala .
Zahvaljujem. Gospodine Rističeviću, ja sam razumeo da vi smatrate da … (Marijan Rističević, s mesta: Ne treba da se glasa.) Ipak da vam dogovorim. Vi smatrate da sam prekršio odredbe člana 108. Poslovnika, koji predviđaju da ukoliko dođe do narušavanja reda na sednici predsedavajući može da izrekne između ostalog opomenu oduzimanja reči ili udaljenja sa sednice. Nisam spreman za jednu ovakvu diskusiju kakvu je imao gospodin Borislav Stefanović da izreknem opomenu, mada znam da bi on to jedva sačekao i da bi voleo. Nisam spreman da mu pričinim jedno takvo zadovoljstvo. Izjasnili ste se već da ne želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni. Reč ima Aleksandar Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, reklamiram član 103. Poslovnika, a u vezi sa članom 107. Dakle, član 103. kaže da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, a u vezi sa članom 107. koji kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Vi ste, gospodine predsedavajući, dozvolili gospodinu Stefanoviću da 20 minuta i malo više od toga priča ovde najrazličitije besmislice, neistine koje je iznosio pokušavajući u svom izlaganju na volšeban i vrlo perfidan način da svali odgovornost za sve ono što se dešavalo u pogledu privatizacije do 2012. godine na Srpsku naprednu stranku. Upravo on ovde kao lider, kao šef jedne stranke koja je najodgovornija za sve ono što se dešavalo, za sve primere pljačkaške privatizacije, za ono što narod naziva „burazerskom privatizacijom“, za rasprodaju, a ja bih rekao otimačinu državne imovine. Dakle, za sve to što je pokušao nama da stavi kao teret neke prošlosti je upravo njegova stranka odgovorna. Mislim da ste morali da ga opomenete, da mu oduzmete reč i upozorite. Hvala vam, gospodine predsedavajući.
Zahvaljujem, kolega. Samo mogu da vam kažem da ja sa pozicije predsedavajućeg ne mogu da tumačim šta ko govori, da li je neka istina ili nije. Moje je da se staram da li je to u temi dnevnog reda ili ne, a taj deo posla prepuštam narodnim poslanicima i građanima Srbije. Valjda oni najbolje znaju, na prvom mestu građani Srbije, ko je kakva vlast bio. To uopšte neću da polemišem. Druga stvar, gospodo narodni poslanici, ako smatrate da je nešto neistina u diskusijama, imate pravo da to iznesete. (Borislav Stefanović, s mesta: Replika.) Samo malo, gospodine Stefanoviću, ja bih vama dao pravo na repliku, međutim, koleginica Gordana Čomić traži povredu Poslovnika [[Gordana Čomić, s mesta: Ne, replika.]] Koleginica Aleksandra Jerkov traži povredu Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Pa, o ovome smo već razgovarali, vi ste sada nekolicini poslanika SNS ili iz vaše poslaničke grupe, dozvolili da u okviru povrede Poslovnika repliciraju na ono što je govorio šef poslaničke grupe DS. Jedan poslanik je čak kao povredu Poslovnika reklamirao to što on smatra da je prethodni govornik govorio besmislice i prosto recite nam ako je to način na koji će funkcionisati…
Izvinjavam se što vas prekidam, odgovoriću vam na vaše pitanje, ali pod jednim uslovom, da mi kažete koji deo Poslovnika, po kom članu.
Povređen je član 103. Poslovnika koji jasno propisuje…
Član 103. je maločas bio.
Nije istim povodom, radi se o reklamaciji druge povrede Poslovnika, a ne drugog člana.
To sada ne mogu da znam da li istim povodom. Molim vas, ako smatrate…
To što je prethodni govornik zloupotrebio svoje pravo.
Koleginice Jerkov, vi sada mene terate, ukoliko nastavite reklamiranje člana 103. da ja kršim Poslovnik i to u materijalnom pravu.
Kršite ga u prethodnih deset minuta, tako da ne vidim u čemu je problem.
To je vaš mišljenje, Narodna skupština će o tome izjasniti ukoliko vi to budete želeli.
Ali, nećete da mi dozvolite zbog čega smatram da kršite Poslovnik.
Molim vas, kažite koja druga odredba osim člana 103, 104, 105, 106, 107. i 108. Poslovnika.
Da li možete da mi kažete koliko dugo traje to vremensko ograničenje kada onda ponovo može da se reklamira taj član.
To vremensko ograničenje traje do uzimanja reči prvog narodnog poslanika koji učestvuje u raspravi koju vodi parlamenta.
To ste izmislili sad. Gde to piše u Poslovniku?
Pa, ne mogu više puta od strane jednog narodnog poslanika da povredim Poslovnik.
To nije tačno.
Ni ja, ni bilo ko drugi. Kolege narodni poslanici takođe.
Ne znam gospodine Arsiću, kako da vam objasnim. Sednica teče u nekakvom realnom vremenu. To znači da vi svaki put možete da povredite Poslovnik po drugom osnovu. Ne može se reklamirati ista povreda Poslovnika, a ne isti član Poslovnika. Molim vas, pročitajte šta piše u članu 103.
Da pročitamo šta piše u članu 103. Poslovnika?
Narodni poslanik ne može ukazati na istu povredu Poslovnika na koju je već ukazano. Odnosi se na povredu Poslovnika, a ne na član. A da ne pričam o tome da je prethodni kolega lažno prijavio reklamiranje povrede člana 103. s obzirom na to da uopšte nije obrazlagao zbog čega smatra da je član 103. povređen. Kažem vam, da mislim da ste ga povredili zato što ste dozvoljavali kolegama da repliciraju umesto da govore o čemu misle da ste pogrešili i završiću na tome. Hvala vam. Nemojte samo to dozvoljavati.
Zahvaljujem. Ima li još da neko želi da reklamira povredu Poslovnik? Ukoliko ne, reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Kada ne postoje argumenti onda se ide u napadima na ličnost. To smo čuli od lidera većine. I to se stalno ponavlja i neka vika i bes, ne znam zašto. Mi smo postavili vrlo precizna pitanja. Dobili smo uvrede. Dobili smo mržnju, o kojoj oni rado govore. Opet im kažem, molim vas, uvaženi poslanici, uvaženi članovi Vlade, pitajte gospodina Sinišu Malog, pitajte gospodina Kojića, pitajte gospodina Nenada Mijailovića, on je sada državni sekretar kod gospodina Vujovića, a bio je kod gospodina Dinkića. Znači, pitajte njih, nemojte mene, nemojte građane da opterećujemo ovim stvarima koliko je ko izgubio, koliko je ko dobio, sve znaju ljudi. Ono što ne znaju građani Srbije je bilo moje vrlo precizno pitanje – kada, kako ćete završiti ovaj proces, uzimajući u obzir ove odredbe koje sada donosite, kako će pomoći taj proces? Kada ćete napustiti vašu politiku? Koju sam definisao na sledeći način. Dakle, u januaru ste rekli, novac u aprilu, od tog obećanja prošlo je godinu dana, pokojni Zoran Radmilović, Bili Piton, Maratonci trče počasni krug, kada ćete napustiti politiku zamajavanja građana Srbije? Kada ćete prestati da lično doživljavate argumente koji se iznose i pitanja koja su legitimna, čime dokazujete da izgleda za vas ipak kum nije dugme čim ovako skačete kao popareni danas u sali. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Molim vas samo, da to da li neko smatra neki izraz uvredljivim ili ne, može da bude jako širok pojam. Ali vas molim, da reči mržnja ne upotrebljavate u Narodnoj skupštini, barem ne ako to nije opravdano. Nisam procenio da je to opravdano. To bih vas zamolio za ubuduće. Pravo na repliku ima gospodin Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, odgovoriću na pitanje sa velikim zadovoljstvom. Nećemo menjati politiku zato što ova politika Aleksandra Vučića i SNS donosi rezultate na sreću građana Republike Srbije, a na nesreću bivšeg režima koji se nikada neće vratiti. Ti rezultati su jasni. Evo, Republika Srbije Nacionalna služba za zapošljavanje, aprila 2012. godine, stopa nezaposlenosti 25,5%. Srpska napredna stranka preuzima učešće u Vladi i prošloj i vodi ovu Vladu Republike Srbije u prvom kvartalu 2014. godine, stopa nezaposlenosti je i dalje velika, ali 20,8%, skoro 5% manje, odnosno 45.000 ljudi je u realnom sektoru našlo i dobilo posao, a u drugom kvartalu 20,3% je stopa nezaposlenosti. Ne pričamo o najvijačkim stvarima, pričam o egzatnim. Ovo je rezultat politike Aleksandra Vučića i SNS i nećemo tu politiku napustiti nikada sve dok i dalje ne budemo spuštali stopu nezaposlenosti. Što se tiče relacije i veza, znate li zašto bivšem govorniku, koji je govorio pre mene, znate zašto smetam Elektromreža Srbije? Pa, smeta Elektromreža Srbije zbog rezultata. Pa, zbog rezultata, gospodine predsedavajući. U 2011. godini investicija Elektromreža Srbije, planirana sedam milijardi 665 miliona dinara, ostvarene 49%. U 2012. godini od osam milijardi 209 miliona, ostvarene 60%. Ali, smeta gospodin Nikola Petrović koji je pokazao rezultate 2013. godine i od šest milijardi 148 miliona ostvarenog pet milijardi 817 miliona ili 95% investicija. Smeta, zato što je povećao prihod Elektromreža Srbije i napravio prihod budžetu Srbije. Smeta, zato što je dobio sertifikat koji je dala EU javnom preduzeću Elektromreža Srbije. Smeta zbog rezultata koje pokazuje Elektromreža Srbije.
Reč ima koleginica Gordana Čomić. Molim vas, po kom osnovu? (Gordana Čomić, s mesta: Replika.) Izvinjavam se, nisam primetio da vam je neko…
Predsedavajući, narodni poslanik Zoran Babić je u svom repliciranju drugima uzeo sebi za pravo da objašnjava i javnosti i prenosi moje ponašanje. To je osnov za repliku.
To je osnov za repliku?
Jeste, pošto nije istinito to što prenosi javnosti.
Ne mogu da vam dam to pravo na repliku.
Znam, to je i Aleksandar pokušao da radi. Kada dobacujem, to je van svake sumnje. Molim da narodni poslanici bez velike potrebe ne imitiraju Aleksandra i tehnike kojima pokušavaju da naruže ponašanje poslanika koji ćute u sali, ne koriste, pogotovo ako predsedavajući smatra da je to legitimno. Jeste, ali nije istinito. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Ponovo ću se pozvati na povredu člana 107. vređanje dostojanstva, jer je neko i meni, a i ostalim kolegama rekao da ovde širimo mržnju prema nekome zato što zamislite, odgovaramo na neverovatne stvari i neistine koje su ovde iznete. Morali ste da opomenete gospodina šefa poslaničke grupe, možda i partije, više ne znam, pošto je tamo stalno neka pobuna u toj stranci, ali zašto? Zato što ako se već od nas traži da pitamo određene ljude kako je sprovođena privatizacija po zakonima koje su oni doneli, ja isto pitam – šta su to radili gospodin Zvonko i Dušan Nikezić, kao i Mirko Cvetković, inače vrsni članovi DS, ali firme „Ces Mekon“ koja je savetovala Agenciju za privatizaciju, a pri tom su bili i zaposleni u istoj agenciji i tako su sprovodili privatizaciju. Hvala vam.
Gospodine Đukanoviću, sada koristite pravo na povredu Poslovnika kao repliku. Mogu da obavestim sve kolege narodne poslanike da ću u budućnosti ovo da sankcionišem onako kako je Poslovnikom predviđeno. Reč ima po Poslovniku narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 106. koji govori o tome da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Ovde je pominjan izvesni Bili Piton. Srpska napredna stranka pita koji Bili Piton je u AP Vojvodini smislio pljačku tako da 108 preduzeća dobije od Pokrajinskog fonda za subvencioniranje novih tehnologija u Vojvodini preko 35 miliona evra za subvencije a da pri tome ti isti Bili Pitoni u liku predsednika pokrajinske Vlade i gospodina Dragoslava Petrovića nikada nisu objavili ni jedan jedini ugovor…
Gospodine Martinoviću, ja vas molim. Zakasnili ste. Taj deo sednice je bio jutros u 10.00 časova.
Gospodine predsedavajući, sada ću da povežem taj deo o čemu se radi. Sećate se to su bili oni pitoni koji stalno traže od gospodina Aleksandra Vučića da objave ugovor o Etihadu, da objave ovaj ugovor, da objave onaj ugovor, a nikada nisu objavili nijedan od 108 ugovora, koji su građane Vojvodine koštali preko 35 miliona … [[Isključen mikrofon]] (Narodni poslanik Zoran Babić, sa mesta: Zašto?) (Narodni poslanik Aleksandar Martinović, sa mesta: Ja nisam završio svoje izlaganje po povredi Poslovnika.)
Zahvaljujem gospodine Martinoviću. Povreda Poslovnika? Ovo nikako ne može da bude podvojeno pod povredu Poslovnika. Borislav Stefanović, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu predsedavajućem, ako možemo da pokušamo da spustimo strasti. Imamo jasne zakonske predloge. Molim ministre da odgovore na pitanja. Razumem sve što smo čuli. Voleo bih samo da kažem da Elektromreže Srbije imaju monopol i pošto imaju monopol, jako je lako pričati o tome da je neko smanjio gubitke. Kada ima monopol, ne može da nosi struju u kofama, ali ono što imamo je takođe alternativni izvor energije kojima se bavi uzak krug ljudi koje sam ja ovde nabrojao. Šta je tu problem? Zašto skačete? Zašto vičete? Imate upravu za organizovani kriminal u svim vojvođanskim fondovima, skoro već dve godine, četiri godine. To su ti vaši retrovizori, to je to vaše od obećanja u januaru, pare u aprilu, prošlo je godinu dana gospodo. Gospodo obećali ste bolji život. Obećali ste završetak privatizacije. Obećali ste, imamo toliko ponuda, ne znamo šta ćemo od njih. Obećali ste svašta.
Molim kolege da ne dobacuju.
Morate da razumete jednu stvar, pravosuđe u ovoj zemlji mora da radi nepristrasno, Agencija za privatizaciju mora da radi nepristrasno, nepartijski, ne nameštajući drugarima poslove da bi zaradili pare. To je ono što mi molimo, a vi vičete bez razloga kada nemate argumente, jer su činjenice, gospodo, takve. To su činjenice, nismo mi to izmislili, piše u predlogu. Stvar je potpuno jasna. Gospodine Arsiću, molim da prekinemo raspravu o tome ko je sprovodio privatizacije, jer je gospodin Siniša Mali bio zadužen za tenderske privatizacije, dok nije prešao u tabor SNS. Molim vas da to prekinemo više, jer nema nikakvog smisla ova rasprava.
Pravo po Poslovniku ili na repliku? Vi ćete Poslovnik, gospodine Martinoviću? Zoran Babić, povreda Poslovnika?
Ne, gospodin Martinović po povredi Poslovnika, a ja po replici.
U redu, gospodin Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika.
Povređen je član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Nažalost, malo je policajaca, malo je sudija, malo je tužilaca u Srbiji koliko je kriminalaca i lopova u DS. Da je to tako, prokazuje primer firme „Dentosan trejd“ iz Novog Sada. To preduzeće je dobilo 151.612 evra subvencija za uvođenje nove tehnologije, za proizvodnju četki. Poklonjeni novac preduzeće je vratilo, „isporukom 142.927 malih četkica za zube“…
Gospodine Martinoviću, molim vas samo da mi objasnite kakve to veze ima sa članom 107?
Ima, zato što se pominjalo da, eto ako je sve čisto, zašto neko ne bude uhapšen, a ja kažem, malo je ljudi koji se bave tim poslom, koliko je kriminala u Vojvodini.
To je stvar diskusija, a ne povrede Poslovnika. Ako hoćete da replicirate kao zamenik šefa poslaničke grupe, ja vam ne branim, ali nemojte da zloupotrebljavate pravo na povredu Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, nadam se da se slažete samnom da svaki narodni poslanik obrazlaže povredu Poslovnika, onako kako on misli da je najbolje. Ovo je moj politički stil i ja se trudim iz sve snage da obrazložim, da je prethodni govornik povredio Poslovnik i molim vas da mi to omogućite. Dakle, to preduzeće „Dentosan trejd“ je tu subvenciju od preko 150.000 evra vratilo tako što je isporučilo 142.927 malih četkica za zube, čiju je vrednost pokrajinski Sekretarijat za nauku i tehnološki razvoj procenio na 74.322 evra i još 106.560 velikih četkica za zube, po ukupnoj ceni od 59.673 evra. Od čega su pravljene te velike i male četkice za zube? Od zlata, od srebra, od dijamanta, kada to toliko košta?
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Zoran Babić i sa ovim završavamo krug replika.
Gospodine predsedavajući, ja ne mašem papirima i nekim radovima koji su možda i plagijat, a kojima se prethodni govornik, ne misleći naravno na gospodina Martinovića, služi. Ja govorim o stvarima koje su vrlo tačne i vrlo egzaktne. Ponoviću, predstavnicima bivšeg režima ne odgovaraju uspesi naše države, ne žele da vide sve šta se radi u „Er Srbiji“. Ne žele da vide šta se radi u „Elektromreži“ Srbije, ako je to javno preduzeće, kako reče prethodni govornik, monopolista, zašto oni nisu ostvarili takve poslovne rezultate? Zašto dok bivši režim je upravljao tim preduzećem, zašto oni nisu dobili sertifikate, sve moguće, i priznanja EU u transparentnosti i načinu rukovođenja „Elektromrežama“ Srbije. Zašto oni nisu napravili rezultate takve da se 95% plana i investicija uradi? Zašto oni nisu završili projekat koji je započet 1981. godine, a to je 400-o kilovatna trafostanica Beograd-20? Do 2011, 2012. godine procenat ostvarenosti 25%, a 2013. godine više od 80%. Više je urađeno za godinu dana EMS i gospodin Nikola Petrović, nego što su oni uradili za 30 godina. Zašto nisu završili 400-o kilovatnu trafo stanicu Vranje-4, koja je 2011. godine započeta, a 2014. godine je otvaranje u novembru? To su rezultati koji smetaju. To je ono što ne odgovara. Sa druge strane, podsetio bih vas, neko ko ima saznanja da je izvršeno krivično delo, a prikriva sa tako tim finim pitanjima ovde u Narodnoj skupštini, a ne želi da kaže ni ime ni kako je, ni sa kojim dokazima, je takođe krivično delo. Prema tome, u pravu je gospodin Martinović i ja zaista ulažem jedan prigovor zašto ga prekidate, jer svako ko inicira da je izvršeno krivično delo, prikriva krivično delo, a tu je samo zbog nekih političkih, sitnih jeftinih poena iz čiste mržnje, mislim da morate da to sankcionišete u budućnosti.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Prvi se javio Borislav Stefanović, po Poslovniku.
Mislim da, gospodine predsedavajući i pored vaše dobre volje i pokušaja da spustite ovde određene uzavrele strasti, je najflagrantnije prekršen član 107. Poslovnika od strane gospodina Martinovića, koji je u žaru svoje diskusije i u iskonskoj potrebi da pokaže svoje pravo lice rekao da su članovi DS kriminalci. Nije prvi put… (Vladimir Đukanović, s mesta: Koji je član?) Rekao sam koji je član. Nije prvi put [[Zoran Babić, s mesta: Da li je ovo replika?]] Nemojte vi o replikama, pošto ništa drugo i ne radite poslednjih sat vremena, zloupotrebljavajući Poslovnik. (Zoran Babić, s mesta: Šta je ovo?) Dakle, ovde smo imali priliku da čujemo najgrublju moguću uvredu za bilo koga ko se ne nalazi u njihovom taboru. Vi kao predsedavajući…
U redu, razumeo sam u čemu se ogleda povreda Poslovnika.
Bili ste dužni da reagujete ne samo kao, nemojte to da kažete, nego pošto je gospodinu ovo treći – četvrti put, da mu izreknete opomenu, da mi najzad vidimo da neko od njih izvrne džepove na Odboru administrativnom, a ne samo ovde da nas bez ikakvog osnova vređa i optužuje da smo kriminalci, jer ova Skupština nije njihova konjušnica da se tako ponašaju. (Zoran Babić, s mesta: Na šta ovo liči da kolege nazivate konjima?)
Gospodine Stefanoviću, ja vas sada molim, vi ste upotrebili jedan jako neprikladan izraz u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto vidim da se situacija otegla kontroli, primenjujući član 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od pet minuta, dok se malo uzavrele strasti ne smire. Rad nastavljamo u 13.20 časova. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Gospodine Martinoviću, niste odustali od povrede Poslovnika. Gospodine Martinoviću daću vam reč, ali vas molim da teške izraze koji daju lične kvalifikacije više ne koristite u svom izlaganju. Znači, sada isti kriterijum za sve poslanike, što ste se izvređali međusobno jeste, mislim da je vreme sa tim da se prekine i da se ova diskusija vrati u normalne tokove. Izvolite. (Zoran Babić, s mesta: Kakvo je to unapred upozorenje, gospodine predsedavajući?)
Gospodine predsedavajući, povređen je član 108. koji govori o redu na sednici Narodne skupštine. Ne znam da li ste primetili, ali kada već govorite o upotrebi teških reči, kada sam govorio, onda su mi poslanici bivšeg režima govorili da sam ja ratni zločinac. Evo, ja priznajem da sam ratni zločinac, ali nisam radio ono što su na primer oni radili kada je u pitanju firma…
Poslaniče, tražili ste povredu Poslovnika, zloupotrebljavate, idete u repliku.
Ne, obrazlažem povredu Poslovnika.
Dobro, izvolite.
Dakle, nisam radio ono što su oni radili, te inače velike poštenjačine iz DS, kada je u pitanju firma „Aroma plast“ iz Jermenovaca, koja je dobila 200 hiljada evra…
Poslaniče, ipak je replika. Imam svest šta je replika, znam da ste tražili povredu Poslovnika. Molim vas da obrazložite u čemu je povreda Poslovnika potpredsednika parlamenta koji je u tom trenutku vodio sednicu. Nemojte da izazivate dalje polemiku.
Obrazlažem povredu Poslovnika, nije. Evo, ja kao ratni zločinac obrazlažem kako je opljačkana pokrajina Vojvodina, tako je.
Niste vi ratni zločinac.
Na to je predsedavajući trebao da upozori one koji su mi to dobacili. Dakle, preduzeću „Aroma plast“ iz Jermenovaca je dato 200 hiljada evra subvencija od Fonda za subvencioniranje novih tehnologija u Vojvodini i to je činjenica i to nije nikakva teška reč. Naprosto, to je fakt. To preduzeće je taj iznos od 200 hiljada evra vratilo tako što je po nalogu pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj…
Poslaniče, bez ljutnje…
Zahvaljujem povredu Poslovnika, čula sam zaista. Zahvaljujem, znam da se nećete ljutiti. Zahvaljujem zaista, rekli ste u čemu je povreda Poslovnika. Evo još samo dve rečenice.
Ne mogu da vam dam još dve rečenice.
možda bi ministra zanimalo šta se dešava u našoj pokrajini.
Ne, ne interesuje ministra ove čarke između poslanika.
Ovo nisu čarke, ovo su primeri…
Ne bih da raspravljamo. Dakle, sada imamo pauzu od sat vremena redovno za ručak da bi sednica tekla svojim tokom kako treba. Primetila sam da je kolega potpredsednik Arsić pokušao to sa pet minuta, nije uspelo. Sat vremena redovne pauze pa ćemo nastaviti da raspravljamo o zakonima koji su na dnevnom redu. Uz puno uvažavanje svih poslanika, mislim da bi trebalo da raspravljamo o zakonima. Zahvaljujem. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Marinković. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, prvo ću govoriti o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, što je jedan i logičan i normalan sled događaja u odnosu na avgust mesec, kada je i u ovom parlamentu izglasan Zakon o privatizaciji, u skladu sa novim uslovima i novim modelima koji će se primenjivati u procesu privatizacije, a koji će se, svi se tome nadamo, završiti do kraja ove godine. Izmene ovog zakona, kao i izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima, su važne i zbog za nas strateške stvari i strateškog aspekta i određenja funkcionisanja naše države u narednom periodu, pogotovo kada je u pitanju ekonomija i ekonomski razvoj, a to je da mi postanemo konačno u punom kapacitetu tržišna ekonomija, kao i druge razvijene evropske zemlje, SAD i druge zemlje koje imaju razvijena tržišta. Napomenuću da kod nas za sada funkcioniše tržište robe i usluga, tržište radne snage, a tržište hartija od vrednosti, odnosno tržište kapitala ne možemo da kažemo da funkcioniše,pogotovo tržišna ekonomija ne može funkcionisati u onim uslovima kada još uvek u portfelju Agencije za privatizaciju imamo 502 preduzeća koja treba privatizovati i 148 preduzeća koja su u procesu restrukturiranja. Nadamo se, i ministar je i sam o tome govorio, da je zainteresovanost takva da ćemo bar jedan dobar procenat tih preduzeća uspeti da, u skladu sa ovim novim modelima koji su planirani, privatizujemo, da dođemo do modela strateških partnerstava i iznađemo načine da zajedno sa svojim partnerima iz inostranstva, ali i domaćim kompanijama učinimo da kompanije koje su u restrukturiranju i koje su u procesu privatizacije budu održive i da mogu da u narednom periodu funkcionišu i budu konkurentne na regionalnom, ali i na globalnom nivou. Ono što je isto tako važno, to je i objedinjavanje funkcije likvidacionog i stečajnog upravnika. Ono što je, po mom mišljenju, nedostajalo Agenciji za privatizaciju kao instituciji koja je sprovodila proces privatizacije, koja ga je promovisala, to je ta kontrolna funkcija i kontrolni aspekt koji je toliko nedostajao da sada imamo situaciju da je u preko jedne trećine privatizovanih preduzeća u tim slučajevima raskinuta privatizacija. Ušlo je mnogo špekulantskog kapitala. Kada svedemo račune i kada napravimo jednu jasnu analizu, možemo da kažemo da privatizacija nije uspela u našoj zemlji i da faktički i ova Vlada i gospodin Sertić, koji je uzeo taj vruć krompir završetka tog procesa, ima veoma težak posao, da učini našu privredu takvom da ona bude tržišna ekonomija i da od dobro već devastiranih preduzeća u dobrom procentu napravi u procesu restrukturiranja i kroz promociju tog pula preduzeća, ona preduzeća za koja će se neko iz inostranstva ili neki domaći investitori, zašto ne i investicioni fond, zainteresovati, kupiti ga ili prići kao partner u okviru strateškog partnerstva. Ono što bih podvukao kada su u pitanju izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima, to je da tržište kapitala, odnosno tržište hartija od vrednosti je jedan od tri glavna stuba funkcionisanja jedne tržišne ekonomije iz mnogo razloga. U proteklih 24 godine, kada smo ušli u proces tranzicije, nismo mogli da napravimo ni institucionalni aspekt, a ni da napravimo jednu kritičnu masu kompanija, kompanije velikih investitora, ali i onih malih investitora koji imaju pravo i imaju mogućnost da emituju hartije od vrednosti i da napravimo jedno tržište hartija od vrednosti koje će prvenstveno, što i jeste praksa u razvijenim zemljama. Navešću primer SAD, gde 45% kompanija finansira svoje poslovanje, svoje nove projekte, diverzifikaciju svog posla upravo kroz finansiranje i emitovanje akcija odnosno hartija od vrednosti. Tako i u evropskim državama mi gotovo kada je u pitanju tržište hartija od vrednosti, kada je u pitanju finansiranje kompanija kroz taj aspekt poslovanja i emitovanja faktički i da nemamo. Mislim da je to institucionalna stvar koju ova Vlada i naša država mora da reši u narednom periodu. Imali smo do sada, nadam se da će se tu desiti određene promene, Komisiju za hartije od vrednosti, koja se u protekle dve, dve i po godine više bavila zaradama u toj komisiji i nekim perifernim stvarima nego onim što je najbitnije. Šta je najbitnije? To je da se kreira jedan povoljan i kvalitetan ambijent, da kroz zakonsku regulativu i sve druge aspekte za koje je komisija zadužena da se kreira ambijent da mogu investicioni fondovi da dođu, da naša zemlja bude privlačna, ali da se podstiču i naše kompanije, pogotovo start ap kompanije, podsetiću vas da je veliki procenat start apova u SAD koji se tiče informacionih tehnologija upravo finansiran kroz emitovanje akcija, odnosno emitovanje hartija od vrednosti. Imajući u vidu da su informacione tehnologije jedan od stubova, jedan od glavnih aspekata budućeg razvoja naše zemlje, tamo gde mi imamo nou hau, tamo gde mi imamo ljudske resurse koji su kompetentni, gde smo privlačni, gde očekujemo možda sutra investicije i Mubadale i drugih kompanija koje su relevantne, podsetiću vas da je i prvi potpredsednik Vlade, gospodin Dačić, krajem 2013. godine imao veliku konferenciju u SAD gde su učestvovali svi veliki igrači na američkom i svetskom tržištu, počevši od Intela, Epla, Majkrosofta, Gugla, Ibeja, Amazona koji su zainteresovani da dođu u našu zemlju. Ono što je jako bitno, da pored tih stranih investitora animiramo i podstaknemo i domaće male kompanije da budu prokluzivnije i da mogu naravno na tom tržištu hartija od vrednosti da usvoje ideju, nou hau, biznis planove, emituje hartije od vrednosti koje će neko kupiti, da li su to domaćinstva, da li su to druge kompanije, potpuno nije bitno, ali da na taj način mogu da dođu do novca kako bi razvijali svoj biznis i kako bi mogli da ga šire i da ga diversifikuju. Naravno, nikome nije cilj u našoj zemlji, pogotovo ovoj Vladi da se naša privreda bazira na prostoj reprodukciji, nego u stvari na proširenoj. To je suština ovog zakona o investicionim fondovima, da se napravi jedan kvalitetan ambijent. Smanjuje se taj graničnik investicije koja je potrebna da bi se osnovao investicioni fond. Ono što je jako važno i za Ministarstvo i za Vladu, ali i za Komisiju za hartije od vrednosti je da se pokrenu i podstiču domaćinstva u našoj zemlji da štednju mogu da vrše preko upravo tih investicionih fondova ili sutra penzionih fondova, pošto je i to jedan neodvojivi deo ove politike i stvaranje jednog kvalitetnog tržišta hartija od vrednosti, a naravno, i sutra potencijalnih investitora, ne samo u regionu nego i u inostranstvu, jer na taj način naši fondovi koje budemo formirali mogu da budu kvalitetni upravljači i kvalitetni investitori u regionu. Podsetiću vas samo na primer državne kompanije „Telenor“ koja je jedan veliki, ako ne i najveći investitor u našoj zemlji sa investicijom od 1,6 milijardi evra, koja je u stvari u vlasništvu 52% penzionog fonda u vlasništvu norveške države. Tako da, to je paralelno jedan proces koji mi moramo da gajimo i da razvijamo u tom smislu i da podstičemo i sama domaćinstva da se aktiviraju i da se jedan deo štednje vrši kroz ulaganje u investicione fondove. Investicioni fondovi su jako važni zbog toga što kada vi imate pojedinačno ulaganje u berzu i u hartije od vrednosti, transakcioni troškovi su veliki i prosto investicioni fondovi služe tome da se formira i baziraju se na poslovanju koje podrazumeva ekonomiju obima, jer kada pogledate u praksi, kupovina 50 akcija ne košta ništa manje nego kupovina 10.000 akcija na berzi. Dakle, što više igrača manji su transakcioni troškovi, to je podsticajnije i za investicione fondove i za sve ulagače, pa bili oni i mali ulagači sa 500 dolara ili sa 1.000 dolara, ali vi ako hoćete da investirate kroz investicioni fond 5.000 dolara vama će samo transakcioni troškovi pojesti pola te sume. Ako imate sto manjih igrača koji će investirati taj novac, to neće u tom obimu toliko koštati. Zato treba podsticati, zato treba u punom kapacitetu podržati implementaciju ovog zakona i podržati i relaksirati otvaranje investicionih fondova u našoj zemlji. Isto tako, ovaj zakon uređuje i rad kastudi banaka, što je veoma važno i one su se uključile u ovaj aspekt poslovanja i upravljanja kada su u pitanju investicije i kada su u pitanju investitori i sami investicioni fondovi. Samo ću vas podsetiti da je u Americi tek 1999. godine donet taj čuveni Grem Legasi Lejli zakon koji je obezbedio i odobrio bankama da mogu da se bave tim poslovima. Naravno, u mnogim slučajevima, kao što smo to imali prilike u praksi da vidimo, došlo je do velikih zloupotreba, ali, u svakom slučaju, ako imate banke koje su ozbiljne, koje imaju ozbiljan i likvidan kapital, koje posluju u dobitku i rade u regionu, možemo imati poverenja da oni te kastudi poslove mogu da obavljaju na jedan pravi i kvalitetan način i naravno da ih treba podsticati na to i paralelno kroz taj aspekt oni će imati i veću motivaciju da više rade i sa privredom i sa start ap kompanijama, da pored zarade koju imaju kroz upravljanje fondovima dodatni deo zarade mogu u stvari da ostvaruju kroz kreditiranje male privrede ili start ap biznisa, što kod nas trenutno nije slučaj. Dao bih jedan predlog uvaženom ministru, a to je da se prosto razmisli. Srbija ima trenutno takvu poziciju i u regionu i u celom svetu. Naša međunarodna pozicija nije nikada bila bolja u protekle 24 godine, slobodno i odgovorno mogu da kažem, da iskoristimo tu poziciju da se razmišlja o ideji formiranja jedne regionalne berze. Ta regionalna berza nikada nije postojala. Mislim da ona ne bi puno koštala, ali pošto bi onda imali tržište od 25 do 30 miliona ljudi koji bi potencijalno investirali i štedeli, imali bi tržište koje bi bilo u odnosu na Srbiju više puta uvećano. To je jedan ozbiljan osnov i aspekt u kojem može, gospodine ministre, da se razmišlja u tom smislu da budemo deo i da budemo pokretač jedne takve ideje koja će za glavni cilj imati razvoj tržišta hartija od vrednosti. Ne treba biti veliki ekonomista da se zna da bez tog tržišta i bez tog aspekta poslovanja ne možemo da razvijamo na jedan kvalitetan način svoju ekonomiju, niti možemo da doživimo ekonomski bum i da dođemo do onoga o čemu svi razmišljamo i sigurno sanjamo, a to je da naš privredni rast bude 5% godišnje. Mi imamo sve uslove za to, imamo prirodne resurse. Ova Vlada je krenula dinamično da donosi zakone koji za glavni cilj imaju obezbeđivanje kvalitetnog ambijenta za investicije i poslovanje. Doneli smo novi Zakon o radu, Zakon o stečaju i Zakon o privatizaciji. Ovo je ono što će dodatno da da podstrek našoj privredi, ali mislim da paralelno sa ovim reformskim zakonima možemo da razmišljamo i o tome da razvijamo i tržište hartija od vrednosti, jer na taj način će nam doći oni igrači koje mi priželjkujemo. To su najbolje, najlikvidnije, najveće multinacionalne kompanije koje, samim tim što će potencijalno investirati u Srbiju, sa sobom će povući mnogo, mnogo drugih kompanija iz određenih zemalja koje po prirodi stvari, to je i ekonomski i u praksi i u teoriji dokazano, idu za tim velikim kompanijama i traže onu destinaciju koja je povoljna i gde semože kvalitetno i dobro poslovati. Siguran sam da Republika Srbija će u narednom periodu biti ta najbolja destinacija za investicije. Siguran sam da i vi, gospodine ministre, imate te kapacitete kada je u pitanju vaš tim, a i vašim ličnim znanjem i praksom koju imate kroz privatni biznis da razumete to i da implementirate jednu takvu politiku koja će u kratkom roku moći da dovede do toga da imamo kvalitetan privredni rast, da imamo reindustrijalizaciju naše privrede i, ono što nam je najbitnije, da privučemo što više kvalitetnih investitora. Moram da podsetim na jednu anomaliju koja nam se dešava u proteklim godinama, na analizu Svetske banke, a to je daje produktivnost ljudi koji rade trenutno na 40% i to je u stvari jedan od glavnih aspekata, glavnih razloga zaštonismo konkurentni i zašto ne možemo da ostvarimo ono što nam je najveći prioritet, a to je da budemo zemlja koja izvozi. Kao zemlja izvoza sa 40% produktivnosti radne snage to ne možemo nikako da uradimo, tako da mislim da treba poraditi u tom smislu na prekvalifikaciji, dokvalifikaciji, investiranju u obrazovanje, ono o čemu ste vi uvek i govorili, o povezivanju potreba privrede sa obrazovanjem, pogotovo visokim, sa naučnim i tehnološkim razvojem i da ti paralelni procesi mogu da dovedu do toga da kao privreda, ekonomija i, naravno, zemlja, što bi ekonomski rekli, izađemo na zelenu granu. Naravno, SDPS i naši poslanici će u danu za glasanje glasati za ove predloge zakona i imaćete punu podršku u njihovoj realizaciji i implementaciji od naše partije. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kada pogledamo današnji dnevni red ponovo imamo zakon po hitnom postupku, a ja bih i dalje da upozoravam na to da smo izveštajem o napretku, da kažem, dobili opomenu zato je što je 92% u prethodnoj godini zakona usvojeno po hitnom postupku. Zakon o Agenciji za privatizaciju, osim toga što pokušava da uskladi rad Agencije za privatizaciju sa Zakonom o privatizaciji, ima određene, da kažem, nepreciznosti. Na prvom mestu, u članu 10. se kažeda Agencija može podneti predlog za pokretanje stečajnog postupka subjekta privatizacije, što je u direktnoj koliziji sa članom 2. ovog istog zakona, gde kaže da Agencija podnosi predmet. Dakle, pošto Zakon o stečaju propisuje da se prilikom ispunjenja određenih uslova pokreće, a ne može pokrenuti stečaj, neophodno je da se zakon uskladi sam sa sobom, a i sa Zakonom o stečaju, dakle, da Agencija pokreće stečajni postupak, a ne da može pokrenuti. To je obligacioni karakter odredbe zakona, a ne stvar izbora. Takođe, ima mnogo nepreciznosti i u članu 15. gde se preciziraju komisije koje prate proces privatizacije i tu se direktno ulazi u nadležnost privatizacije na taj način što je određeno da ministar nadležan za poslove privrede obrazuje komisiju. Dakle, Zakonom o privatizaciji, postupak, sprovođenje i kontrole postupka privatizacije, dakle, ono što je definisano članom 7. je u direktnoj nadležnosti Agencije, a predviđenim predlogom, tj. predmetnim predlogom zakona imamo situaciju da ministar, a ne direktor Agencije za privatizaciju obrazuje komisiju. Takođe, sporno je i to što se konstatuje i u članu 15a i u članu 15b da komisija ima pet članova od kojih je jedan predsednik komisije, ali se ne navodi ko imenuje predsednika. Dakle, još jedna nepreciznost u smislu da li onaj ko obrazuje komisiju imenuje predsednika komisije ili članovi komisije između sebe biraju predsednika. Propisani su i određeni kriterijumi za to ko može biti član komisije tačka 1) da ima visoko obrazovanje. Nije podrazumevano određeno radno iskustvo, što je po nama nedopustivo. Dakle, po predlogu koji ste nam uputili, član komisije koji će se baviti ozbiljnim poslom može biti neko ko je samo visoko obrazovan, bez dana radnog staža. Smatramo da je neophodno dopuniti ovaj kriterijum i navesti, npr. mi smo našim amandmanom predvideli da je neophodno sedam godina radnog staža, tj. radnog iskustva. Takođe, predviđeno je da jedan od kriterijuma bude da je član komisije stručnjak u nekoj od privrednih oblasti, što je po nama veoma široka definicija i smatramo da to treba suziti na oblast privatizacije, oblast stečaja, oblast aktivnosti ili osnivanja privrednih društava, dakle, ne samo da bude stručnjak u nekoj od privrednih oblasti, jer ne znači da su svi stručnjaci iz privrednih oblasti stručni i za postupak privatizacije ili stečaja. Naravno da se slažemo sa tim da izbor određenog člana komisije ne treba da bude u sukobu javnog i privatnog interesa, ali ono što je predlagač zakona, po nama, zaboravio da istakne, je da član komisije nije akcionar u subjektu privatizacije ili kupac subjekta privatizacije. Šta je sa strateškim partnerima ili strateškim investitorima? Predviđamo da član komisije ne može biti ni akcionar ili vlasnik udela u strateškom investitoru, jer to je poseban vid privatizacije, a da nije kupovina preduzeća. Što se tiče Zakona o investicionim fondovima, slažemo se da je to usklađivanje sa direktivom Evropskog parlamenta. Ovaj zakon predviđa određene olakšice za poslovanje, ali ono što nam zaista smeta je to što zakonom nije kreiran određeni ambijent za pospešivanje poslovnih aktivnosti investicionih fondova. Dakle, imamo situaciju da je broj društava koji se bave upravljanjem investicionim fondovima spao u poslednjih šest godina sa 15 na četiri, ali osim tih određenih olakšica koje su manje-više simbolične, po nama, nije zakon usmeren u smislu da kreira ambijent za otvaranje ili pospešivanje aktivnosti. Kao primer naveo bih Hrvatsku koja je još 2008. godine imala preko četiri milijarde evra u tržištu, koji je bio domen investicionih fondova, dok je u to vreme Srbija bila na simboličnih 50 miliona evra. Smatramo da je neophodno da se kreira ambijent koji bi pospešivao poslovne aktivnosti investicionih fondova. Socijaldemokratska stranka je podnela određene amandmane. Nadamo se da ćete ih razmotriti i u zavisnosti od prihvatanja tih amandmana, dakle, u kom nivou će Zakon o Agenciji za privatizaciju biti zaista usklađen sa Zakonom o privatizaciji, mi ćemo se opredeliti da li ćemo podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, danas smo imali prilike da čujemo i na Odboru stav uglavnom poslanika vladajuće koalicije o predlozima zakona koji su na dnevnom redu, koji se odnose na izmene i dopune Zakona o Agenciji za privatizaciju, deo koji se odnosi na izmene i dopune Zakona o pravu na besplatne akcije, onaj deo koji se odnosi na najinteresantnije stvari, koji govori o transbalkanskom koridoru, odnosno proglašavanju praktično javnog interesa i sistema eksproprijacije, koji bi trebalo da omogući bolju energetsku politiku. Ono što je začuđujuće je da smo imali prilike da čujemo da je razvoj regionalne energetske politike ideja koja je stara godinu dana. Ja bih samo podsetila da je Srbija potpisnica Sporazuma o energetskoj zajednici iz 2005. godine, da je 2010. godine na Ministarskom savetu potpisano i dogovoreno da se donese regionalna strategija iz energetske politike, da deo koji se odnosi na regionalno povezivanje u sektoru energetike se odnosi na jedinstveno tržište električne energije, unapređenje snabdevanja i sigurnosti u sektoru energetske bezbednosti, poboljšanje stanja zaštite životne sredine i deo koji se odnosi na razvoj konkurentnosti tržišta i stvaranje zajedničkog tržišta energije. To ništa nije moguće ukoliko vi nemate infrastrukturu, a osnovna infrastruktura je praktično mreža, odnosno izgradnja distributivnog sistema napajanja električne energije. Pošto je Srbija povezana sa osam država u svom komšiluku, onda je učešće naših delegacija na regionalnim konferencijama iz ove oblasti bilo veoma značajno. Možda niste znali, oni koji nisu obavešteni, a to je da postoji potreba da se regionalno čvrsto povezujemo u energetskom sektoru, ne samo zbog toga što smo pod udarom određenih velikih monopolističkih grupa u sektoru energetike i velikih sila, razvijenih država, već zbog toga što postoji potreba da jedni drugima pomažemo. To se najbolje videlo kada su bile velike poplave, jer bez takve pomoći mi ne bi mogli da prevazilazimo probleme koji su nastali u energetskom sektoru, a da ne pričamo o finansijskim sredstvima koji su obima do 300 miliona evra, kojima je trebalo brzo reagovati i izvršiti rekonstrukciju objekata da bi ostali u funkciji. Ni u jednom trenutku niste imali neke restrikcije koje su bile karakteristične za 1984. godinu, za 90-te, za vreme ratnih dešavanja na prostoru bivše SFRJ, odnosno SRJ. Zašto ovo govorim? Zato što sektor energetike je danas prikazan na jedan potpuno neadekvatan način. Iskorišćen je za politizaciju između određenih stranačkih napada, a njemu tu nije mesto. Energetika i uopšte politika kojom se vodi Srbija je pravac evropskih integracija i u tom pravcu smo obavezni da poštujemo treći paket direktiva EU i kao takav Srbija se zaista trudi. To govori izveštaj Energetske zajednice, koji smo čuli prošlog meseca na Odboru za privredu i energetiku. Ono što je važno jeste da je Srbija napredovala, a napredovala je značajno zbog toga što je usvojila veliki set zakona i podzakonskih akata sa kojima je u prilici da može uopšte da priča o regionalnoj politici. Ono što je važno jeste da ciljevi ovog zakona, koji se odnose na izgradnju transbalnskog koridora, i to prva faza, obuhvata zakonsko rešenje projekata koji su praktično dovedeni do same građevinske dozvole. Znači, ništa nije dovedeno u pitanje, već je usaglašeno sa sporazumima sa Italijom, sa Crnom Gorom, sa sporazumima koji se odnose na deo koji obuhvata Rumuniju. To je jako značajno zato što ste videli da u ovom zakonskom rešenju ta interkonekcijaće nam dati mogućnost da naš uslov sa EU, koji je 27% učešća obnovljivih izvora energije, treba da bude u ukupnoj potrošnji električne energije do 2020. godine, nije moguće ukoliko jedni drugima ne pomažemo, ukoliko ne izgradimo objekte koji su praktično pod imenom obnovljivi izvori energije. Daću primer, postoje energetske dozvole u Ministarstvu energetike još pre četiri godine za vetro parkove snage, recimo, 280 megavata koji predstavljaju trećinu Đerdapa, ali nikada ne mogu da budu realizovani zbog toga što je potrebna velika količina finansijskih sredstava. Preko 30 miliona evra je potrebno uložiti u infrastrukturu, odnosno u elektromrežu Srbije koji treba da napravi ponovo sistem koji bi mogao taj vetropark da pokreće. Za tako nešto je bilo potrebno uraditi zakonske preduslove da bi se uradili projekti kojima nećete više imati staru mrežu, tipa 220 kilovolti ili 380 kilovolti, već idemo na mrežu koja će imati napajanje od 400 kilovolti. Zbog toga su ovakvi projekti strateški plan, ne samo Srbije, nego celog regiona i potpuno je irelevantno, ono što smo imali prilike da čujemo, da se to radi zbog jednog preduzeća ili zbog jednog pojedinca. Neki projekti ne mogu da žive ukoliko nas vi, kao region, kao EU, ne terate ka tom evropskom putu. Prema tome, ta priča je počela odavno, ta priča o tome da ne postoje pitanja zaštite životne sredine u ovakvim projektima ne stoje. Da bi ste dobili građevinsku dozvolu, morate da uradite stratešku procenu uticaja na životnu sredinu. Prema tome, stoji u predlogu da ministarstvo nadležno za građevinu i infrastrukturu mora da nabavi sva postojeća akta da bi ušlo u realizaciju takvih projekata. Samo ću vam pročitati da je Energetska zajednica na svom ministarskom savetu donela razvojnu politiku regiona i donela odluku u oktobru 2012. godine gde je praktično usvojila listu projekata od interesa za Energetsku zajednicu. Na listi od 35 projekata Energetske zajednice 15 pripada Srbiji. Jedan od tih projekata je upravo ovaj. Kada pričamo o transbalkanskom koridoru, ovo predstavlja mogućnost otvaranja velikih investicija, investicija koje do sada, zbog dokumentacije, nismo bili u mogućnosti da realizujemo, pogotovo ne ovu prvu fazu, a pogotovo kada pričamo o tome da poštujemo rokove. Nikada do sada nismo poštovali rokove kada su u pitanju građevinske dozvole strateških projekata. Ovim zakonskim rešenjem smo obezbedili da se objedini onaj deo koji se odnosi na obnovljive izvore energije, da uopšte mogu da se prikače na mrežu, jer danas imate jako veliki broj energetskih dozvola koji ni jedan kilovat čas nisu pustili u rad. Zašto? Zato što mreža nije sposobna da primi toliku količinu električne energije koja će biti proizvedene, bilo iz solarnih elektrana, bilo iz vetro parkova, mini hidroelektrana. To je put kojim mi želimo da porušimo sve prepreke koje smo do sada imali. Ovakvim investicijama upravo otvaramo mogućnost za izvozno-uvoznu komponentu u društvu i praktično smanjujemo stepen CO2 zračenja, kojima smo obavezni po razno-raznim aktima, a najčešće po ovim, kada pričamo o energetici, jer su to uslovi pod kojima bi se realizovali ovakvi projekti. Na kraju dobijamo da kroz fazni pristup možemo da ostvarimo najbreže tu konekciju sa Rumunijom. Ona nam je od velikog značaja zbog toga što ta gotova projektna rešenja čekaju već više od dve godine. Kada pričamo o tome da je jako važan regionalan pristup i regionalna spoljna politika, onda ne može da pobegnemo od tog sektora bezbednosti, jer je energetika važan sektor bezbednosti. Time štitimo taj sektor, gde povezivanjem suštinski možemo mnoge probleme, koji nam se dešavaju, ne samo u odnosima sa istokom i zapadom, već unutar nas samih, unutar regiona, mnogo lakše da pristupamo takvom rešenju. Imali smo prilike na tim regionalnim konferencijama da čujemo probleme koji se rešavaju, ali jedan od najvažnijih zaključaka je bio da bez takvih projekata, kao što je ovaj, jednostavno niko ne može da ide dalje. Nećemo moći energetski da preživimo na način na koji postoji, jer nas okolnosti teraju na to da moramo da se modernizujemo, da moramo da pustimo da investicije ulaze u Srbiju, da moramo da povećamo tu poslovnu aktivnost, kao i da punimo budžet iz svih tih poslovnih aktivnosti, tako da će Srbiji samo biti bolje. Kada se sada nadovezujemo na Zakon o izmenama i dopunama o Agenciji za privatizaciju, jedna od tema na Odboru je bila i priča o EPS, o akcijama kojima raspolažu građani Srbije i deo koji se odnosi da do 2016. godine se produžava rok, upravo nam pokazuje da EPS treba da izvrši jednu modernizaciju, a sigurno će njegova vrednost i vrednost svih tih akcija porasti onoga trenutka kada ona ima bolju infrastrukturu, odnosno bolju mrežu, a pogotovo sa ovakvim projektima, kao što je transbalkanski koridor, i to faza jedan, taj nivo, odnosno vrednost kapitala javnog preduzeća, kao što je EPS, raste. Kada smo govorili o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, rekli smo da je i imali smo prilike da čujemo, da je to u stvari usaglašavanje Zakona o privatizaciji koji smo usvojili, ne tako davno. Ono što je važno reći to je da ako ste pažljivo pratili, definisali smo metode, mere i modele po kojima će biti vršena privatizacija i u tom jednom od modela je praktično dato da za te manje firme, odnosno manje kompanije je Agencija nadležna, u stvari, za ceo taj posao. Ako smo joj dali tu nadležnost onda i njen rad na neki način moramo drugačije da definišemo. Ove izmene i dopune praktično daju taj model promena rada, ali daje i tu jednu kontrolnu ulogu i nije normalno da radnu grupu za kontrolu pravi Agencija, nego se upravo ta dvostepenost obezbedila, treba da pravi Ministarstvo, jer kako bi Agencija sama sebe kontrolisala? Takve primere smo imali od 2000. do 2012. godine. Dobro je da praktično kontrolna komisija bude u nadležnosti ministarstva, ali kao što ste videli biće dva zaposlena iz Agencije i tri člana iz različitih ministarstava, pa je tu i Ministarstvo privrede i finansija i za rad i socijalna pitanja. Tako da je ova Vlada, u stvari, mislila praktično o svim segmentima društva koji se pojavljuju kao akteri uopšte u ovom procesu privatizacije. Ali mi svi zaboravljamo jednu važnu stavku, a to je da iz budžeta, ukoliko ne završimo ovaj posao i dalje će odlaziti 750 miliona evra. Sve kompanije o kojima pričamo i kada pričamo o privatizaciji su sa negativnim kapitalom. Znači, ne pričamo više o uspešnim kompanijama nego pričamo o firmama sa negativnim kapitalom. Zašto to ponavljam? Zato što smo stekli utisak da u prethodnim raspravama je otprilike ovakvo rešenje dato, da mi treba sada da otprilike rasprodamo sve što imamo našim prijateljima, poznanicima, a ko će da kupi firme sa negativnim kapitalom? Znači, treba da budete veliki majstor ekonomije i privrede, prvo da ubedite sve investitore da zaista dođu i da kupe ovakve kompanije sa ovakvim praktično statusom. Ono što će država sigurno uraditi, a to je, da videli ste i kroz Zakon o privatizaciji, a to je da uradi onaj deo procene praktično, ne samo kapitala nego i onih svojih dugovanja. Za ta dugovanja će država ući u pregovore kroz određene komisije sa zainteresovanima i taj deo će biti predmet pregovora za dalje strateško partnerstvo ukoliko postoji zainteresovanost svih. Kada pričamo o Agenciji o privatizaciji ono što je jako dobro, a to je što sada nema više diskrecionih prava. Do sada smo imali priliku da slušamo da postoje diskreciona prava, da određujete metod kako će biti izvršena privatizacija određenih kompanija. Sada više toga nema i ono što je još važno, a to je da Agencija će zaista moći na efikasan i na transparentan način da završi ovaj postupak. Kada pričamo o Predlogu izmena i dopuna Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koji građani ostvaruju postupku privatizacije, svesni smo toga da su mnogi prethodnici obećavali, a nikada ništa zaista nisu ostvarili. I kada želimo da izađemo pred građane, krajnje korektno, onda kažemo da mora da važi princip ravnopravnosti i to je sastavni deo ovog zakona. Šta znači princip ravnopravnosti? Svi ste jednaki po načinu, odnosno isplate, svi ste jednaki po količini novca koji ćete dobiti za svaku akciju i svi ćete dobiti novac u istom danu. Taj princip ravnopravnosti sada više neće ni diktirati, ni berza, ni posrednici, već jednostavno država, odnosno na osnovu svojih zakonskih rešenja. Ovaj zakon praktično daje promenu pravne forme koja se odnosi na Akcioni fond, daje promenu i izmenu samog koncepta akcija, kada govorimo o građanima i daje nam usklađivanje Zakona o privatizaciji i ono što je produženje određenih rokova, kao što sam govorila o EPS-u. Mogućnost prodaje akcija u kasnijoj iteraciji je nešto sa čime Srbija izlazi potpuno na jedan otvoren način, a to je investitori koji žele da se bave kupovinom akcija na otvorenom, slobodnom tržištu, moći će da rade isključivo po principu konkurentnosti. To je otprilike da najveća ponuda treba da dobije pravo i samim tim da građani Srbije kroz Fond i svi oni koji su vlasnici, pojedinci tih akcija će imati velike koristi. Na kraju, kada pričamo o investicionim fondovima, ne možemo a da se ne osvrnemo da su do sada te aktivnosti bile jako diktirane od strane monopola. Ti monopoli su nekako od 2012. godine nestali, pa se primetilo da je otprilike i pad aktivnosti koji se odnosio na investicione fondove opao. Šta to znači? To znači da smo imali tržište kapitala za koje su potpuno nezainteresovani bili investitori. Kao što je moj kolega Marinković rekao, pošto je Odbor za finansije razmatrao tu temu, mnogo je činjenica koje utiču na razvoj investicionih fondova. Ono što država treba da razmotri, a sigurno razmatra i Vlada, jeste da mnoge probleme koji se odnose na investicione fondove, a pogotovo kada pričamo o dugovanjima, jednostavno, ukoliko podstaknemo taj ambijent za razvoj investicionih fondova mnogo lakše će se rešiti. Budžet Srbije više neće morati da daje sredstva da bi podržao određene firme koje su u nekom kombinovanom vlasništvu, već će to tržište raditi samo. Osnovni princip jeste profit svih tih investicionih fondova. Na kraju, rekla bih da ono što smo imali prilike da čujemo, velike količine neistina po pitanju toga da li se ponašamo kao određena vlast u principu kao SNS koja se stožer ove Vlade, koja samo obećava, a ništa ne radi, citiran je deo koji se odnosi na film „Maratonci trče počasni krug“. Mislim da je sam naziv filma oličenje onih koji su dali takve kvalifikacije i zaista njima pripada poslednji krug u političkom životu Srbije. hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova zbog potrebe da se što pre donesu zakoni i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Kao prvi govornik danas, reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani ministre Antiću, ministre Sertiću, sa saradnicima, kako je već naglasio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, socijalisti će nesumnjivo u danu za glasanje podržati sve predloge zakona o kojima danas raspravljamo. Osvrnuću se u svojoj diskusiji isključivo na odredbe zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, jer je nesumnjivo da je današnja rasprava, a naročito onaj polemični deo rasprave ukazao da je više nego ispravan bio stav SPS kao kategoričan stav 2001. godine, kada smo se oštro suprotstavili donošenju jednog, sada već svi vidimo i građani Srbije osećaju, pogubnog Zakona o privatizaciji, zakona koji je generisao bukvalno sve probleme koji danas izazivaju nesagledivo teške posledice, naravno, sa velikom i nesagledivom štetom. Zašto ovo govorim? Zbog toga što je upravo u tom zakonu nedostajalo ono što sada, kako Zakon o privatizaciji, a tako i predloženi tekst zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju sistemski reguliše, a to je konačno uspostavljanje kontrolnih mehanizama, kontrolnih mehanizama koji nesumnjivo moraju da sprovedu i kontrolu i nadzor nad samim ispunjenjem ugovora o privatizaciji, ispunjenjem obaveza kupaca, ispunjenjem obaveza strateškog partnera. Da je ovaj kontrolni mehanizam na bilo koji način bio uspostavljen mi ne bi danas imali ovoliko štetnih posledica sa kojima se susrećemo i na koje su mnogi poslanici ukazivali. Ono što smo stalno ukazivali i što ćemo ponovo ukazati, gospodine Sertiću, mislim na vaše ministarstvo, jeste činjenica da je upravo zbog nedostatka te kontrole i tog nadzora dolazilo do toga da se subjekti privatizacije otuđuju u bescenje, da se pojavljuju kao kupci čak i fantomska lica, da se kupci pojave i onda fantomski nestanu, isisaju bukvalno sve iz subjekta privatizacije, iznesu i opremu i mašine, ostave ruinirane objekte ili gole zidove i na tome se zasniva kompletan proces privatizacije. Naravno da ova sistemska rešenja u tom pravcu predstavljaju barijeru kako za takve nezakonite postupke, tako i za štetu koja iz tih nezakonitih postupaka proizilazi. Ceo dan danas je bilo govora o tome kako je osnovni cilj predloženog teksta zakona usaglašavanje sa odredbama Zakona o privatizaciji. To je tačno, ali je još tačnije da je naša obaveza, nas narodnih poslanika, a pre svega u interesu građana Srbije i svih subjekata privatizacije da sagledamo koji su to ciljevi koji će se postići donošenjem ovog predloženog teksta zakona o izmenama i dopunama Zakona. Pre svega, tako što ćemo da na osnovu već donetog Zakona o privatizaciji omogućiti da ruinirana privreda počinje već jednom da se stabilizuje, da privlačimo investicije i da stvaramo jedan teren pravne sigurnosti za investitore i strateške partnere. Kako? Jednostavno tako što, osim obaveze uvođenja pravne sigurnosti, to podrazumeva i uzročno posledičnu obavezu da strateški partner ili kupac mora prihvatiti i sam određene obaveze prilikom kupovine subjekta privatizacije. Najvažnije je što je sada privatizacioni proces potpuno transparentan. U tom smislu, već kada se teži tom cilju, poslanička grupa SPS pruža snažnu podršku tim izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, imajući u vidu da se sada ovaj postupak čini zaista potpuno javnim, mnogi podaci dostupni građanima, dostupni kupcima, dostupni strateškim partnerima i ono što je najvažnije uz obaveznu kontrolu od strane države. Takođe, ono što je više puta naglašeno, čini mi se gospodine ministre Sertiću, da treba posebno apostrofirati kroz ovu diskusiju, naročito imajući u vidu činjenicu da se do sada Agencija za privatizaciju pojavljiva često sa prevelikim, ne samo diskrecionim ovlašćenjima, već i sa ovlašćenjima koja su prevazilazila čak jurisdikciju sudova, pa se čak Agencija za privatizaciju nametala po svojim odlukama daleko iznad sudova, naročito u onim delovima gde Agencija za privatizaciju ima legitimaciju stečajnog upravnika. Tačno je i nije sporno da Agencija za privatizaciju može da pokrene i stečajni postupak i likvidacioni postupak. Stečajni postupak u situacijama i ukoliko su ispunjeni uslovi koji su zakonom propisani, ukoliko se ne izmiruju obaveze, naročito finansijske obaveze subjekta privatizacije u dužem vremenskom periodu, ukoliko se ne obavlja delatnost u dužem vremenskom periodu, ne ispunjava program i da ne citiram sada sve te uslove koji su zakonom propisani. Moramo imati u vidu jednu činjenicu koja je do sada predstavljala veliki problem, a taj problem je generisan lošim zakonskim rešenjem kada je u pitanju sama Agencija za privatizaciju. Ja ću te probleme identifikovati i nikada SPS nije prećutala tamo gde se problemi pojavljuju, već je probleme identifikovala i na iste ukazivala na pragmatičan način, a to je onako kako treba da se ukaže, a to je istina. Dakle, istinom. Pre svega, problem se pojavljivao kod procene, vrednost imovine. Tu su se angažovale razno-razne proceniteljske kuće, kako je ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, gospodin Dejan Radenković istakao u više navrata, sa načinom rada koji podrazumeva apsolutno nezakonit rad. Više lukrativne prirode i više koristoljubive prirode nego u interesu građana. Zbog toga smo dolazili u situaciju da se procena imovine subjekata privatizacije vrši na način koji je najblaže rečeno čudan. Osim toga angažovani su u sudskim postupcima veštaci koji takođe su imali jedan poprilično zanimljiv način veštačenja i procene imovine, koji je imao za posledicu bukvalno obezvređivanje imovine. Tome se moralo stati na put i uveren sam da se odredbama ovoga zakona tome staje na put. Ali, kada već govorimo o samom načinu kada se Agencija za privatizaciju pojavljuje u svojstvu stečajnog upravnika, to je i za vaskao ministra privrede, ali istovremeno i za ministra finansija jako značajno naglasiti da Agencija za privatizaciju i ne mora da bude stečajni upravnik, odnosno ako ne odgovori zadatku i ukoliko ne postupa po odredbama zakona, kako Zakona o privatizaciji, tako i Zakona o stečaju, a naročito Zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, logično je da Agencija za privatizaciju kao stečajni upravnik može biti zamenjena. Nažalost, mi supstituciju Agencije za privatizaciju u nekog drugog stečajnog upravnika u zakonu nemamo jer nismo predvideli jednu takvu normu. Nemamo je ni u Zakonu o stečaju, nemamo je ni u Zakonu o privatizaciji, a nemamo je ni u odredbama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Zato bi bilo neophodno potrebno da se upravo zbog ograničenja ovlašćenja Agencije za privatizaciju, koja nekad mogu da prerastu u samovolju, uvede jedna norma koja podrazumeva mogućnost zamene Agencije za privatizaciju kao stečajnog upravnika. Drugi problem koji je generisala Agencija za privatizaciju jeste činjenica da je upravo Agencija za privatizaciju kao stečajni upravnik uticala na suđenje u nerazumnom roku, odnosno da je Agencija za privatizaciju uticala da se stečajni postupci odvijaju nesagledivo dugo. Kako? Upravo zbog toga što kada dođe do prodaje imovine i do oglašavanja prodaje imovine između dve neuspele javne prodaje protiče ogroman vremenski period. Nekad i znatno duže od šest meseci. To više ne sme da se dozvoli. To je nešto što opterećuje sudove. To je nešto što stavlja istovremeno i s kupcima subjekta privatizacije, pa i strateškim partnerima jedan veliki teret, jer onaj koji je rešio da uđe u postupak privatizacije i kupi subjekt privatizacije ne želi da čeka. U ovom slučaju to čekanje je neprimereno, neprimereno dugo. Ono što takođe SPS ističe kao kvalitet u smislu pozitivnih rešenja, mislim na ona rešenja koja daju pozitivne posledice u odnosu na ranija zakonska rešenja jeste uvođenje stroge kontrole nad ispunjenjem obaveze kupca ali isto tako i stroge kontrole nad ispunjenjem obaveze strateškog partnera. Takođe, kvalitativna rešenja koja predstavljaju pomak u odnosu na ranija jeste i brisanje odredbe po kojoj se postupak privatizacije vezivao isključivo za odluke Agencije za privatizaciju bez obzira da li se radi o društvenom kapitalu ili javnom kapitalu. Hajde da razdvojimo preduzeća sa društvenim kapitalom i preduzeća sa javnim kapitalom. Do sada je postojala jedna po dubokom ubeđenju nas u poslaničkoj grupi SPS devijantna i anahrona odredba, a to je da kod takvih subjekata privatizacije postupke sprovodi Agencija za privatizaciju, odnosno da ih ona pokreće. Upravo ovim zakonom se to sprečava, tako da sada postupke privatizacije kod subjekata privatizacije sa društvenim kapitalom pokreće resorno ministarstvo a to je vaše ministarstvo, a kod subjekata privatizacije sa javnim kapitalom pokreće Vlada a u određenim slučajevima lokalne samouprave kako je to zakon propisao. Zaista, u tom smislu poslanička grupa SPS daje snažnu podršku jednom ovako dobrom zakonskom rešenju. Takođe, treba istaći da se kod stečajeva, na koje moram da se vratim, Agencija za privatizaciju pojavljivala u određenim situacijama sa zahtevima koji su odobravani, zato što su tako zakonski regulisani, na način koji je apsolutno neprimeren. Zašto? Zbog toga što je u stečajnom postupku Agencija za privatizaciju ispostavljala fakture sudovima, odnosno troškovnike, sa paušalnim iznosima od 50 hiljada dinara, a da ti troškovi nemaju apsolutno nikakvo pokriće. Kada se pogleda spis stečajnog predmeta, apsolutno nigde nema utemeljenje takav troškovnik. Zbog toga je sada zaista bitno da se, kada govorimo o odredbama Zakona o privatizaciji i Agenciji za privatizaciju, kao i o odredbama Zakona o stečaju, jednostavno konačno precizira i definiše uloga Agencije za privatizaciju, kao stečajnog upravnika. Naravno da i sve ostale odredbe na koje je ukazao moj uvaženi kolega iz Poslaničke grupe SPS, Dejan Radenković, zahtevaju pažnju i podršku i zbog toga ću ponovo ukazati da smo za to da se ove odredbe podrže, da bi izbegli nešto što se do sada pojavljivalo veoma često, a što je odvodilo kupce i strateške partnere od naših subjekata privatizacije. Kada govorim o predlagačima, da li je to Agencija za privatizaciju, da li je to Vlada ili preduzeće, moram se pozvati na jedan primer, jedan tipičan slučaj iz mog grada iz koga ja dolazim, a to je Užice. Preduzeće „24. septembar“, koje se bavi proizvodnjom elektro-energetskih objekata, je preduzeće u stoprocentnom vlasništvu Republike Srbije. Nažalost, kada je ušlo u postupak privatizacije, pokretač je bila Agencija za privatizaciju. Nije bilo ministarstvo, nije bila Vlada. Nažalost, upravo zbog toga što je po ranijim odredbama Zakona o privatizaciji došlo do pogrešnog načina i procenjivanja imovine i do povezivanja sa kupcima, to preduzeće je ostalo bez mogućnosti da nađe bilo strateškog partnera, bilo kupca sa krajnje neizvesnom sudbinom, a znamo i sami da ta neizvesna sudbina podrazumeva stečaj, nije više likvidacija, da to podrazumeva odlazak ljudi na ulice, da to podrazumeva nemogućnost popunjavanja budžeta, da to podrazumeva ugroženost egzistencijalne prirode velikog broja porodica zaposlenih. I do čega smo došli? Došli smo do toga da je to preduzeće van interesa kupaca, van interesa strateških partnera. Meni je kao narodnom poslaniku poznato da su se za to preduzeće, shodno programu Vlade i pozivu Vlade, da razmisle o mogućnosti da uđu u strateško partnerstvo, možda negde pojavili i oni koji bi se vezivali za ovo preduzeće, ali, imajući u vidu činjenicu da ovo preduzeće nije uspelo u nečemu što se po prirodi stvari moglo smatrati kvalitetnim rešenjem i prirodnim rešenjem, a to je reintegracija u energetski sistem, odnosno sistem elektrosnabdevanja, gde je, po prirodi delatnosti kojom se to preduzeće bavi, logično da bude sastavni deo elektroenergetskog sistema. Nažalost, zakonski okviri to nisu dozvoljavali i opet smo došli do iste posledice. Sve ovo ukazuje da su problemi iza nas, sve ovo ukazuje da smo probleme počeli rešavati ovim predlogom zakona o izmenama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Zbog toga, još jednom, u ime poslaničke grupe SPS ističem da će socijalisti i poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržati i glasati za ovaj zakon. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Nova stranka će glasati protiv ovog predloga zakona. Mi smo već predložili 17 amandmana, od 19 članova, koliko ovaj zakon ima. Član 18. ima smisla, a član 19. je formalna nužnost, tako da nismo podneli amandman ni na jedan od ta dva člana. Potpuno je besmisleno da se u zajedničku raspravu stavi i Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa za eksproprijaciju. Taj zakon je verovatno u redu, ali, nema nikakve veze sa ova tri zakona koji su pre toga predloženi. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije je sam po sebi besmislen, pošto i od prethodne i od ove Vlade građani Srbije neće dobiti ništa besplatno, bez obzira šta piše u tom zakonu. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima teško da ćemoći da pokrene tu aktivnost u Srbiji, zato što je za tu aktivnost potreban jedan normalan ekonomski privredni ambijent, koga u Srbiji jako dugo nema. I to nije krivica samo ove većine koja je na vlasti dve i po godine ili koliko već, to potiče iz nekog ranijeg perioda. Jedan kohezioni faktor za te prethodne vlasti i za ovu vlast je upravo SPS, ali, to nije tema onoga što hoću da kažem u ovih par minuta koliko je ostalo. Zakon na koji smo dali amandmane, koji praktično brišu taj zakon i čine ga nepotrebnim je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Dana 13. avgusta je počeo da deluje novi Zakon o privatizaciji, koji je najavljen kao svetsko čudo, koji će rešiti sve probleme u privatizaciji u Srbiji, a nakon toga se nije desilo ništa. Nijedna firma nije privatizovana. Nijedan postupak privatizacije nije započet. Nijedan postupak privatizacije nije otišao dalje od mesta gde je bio ranije. Nijedna sporna privatizacija ili kriminalna privatizacija, kojih nije 24 nego 224, nije rešena. Naprotiv, stalno se pojavljuju neke nove anomalije koje se ne rešavaju. Mislim da je jasno da je problem u Srbiji ne ovaj ili onaj zakon, pa makar to bio i Zakon o Agenciji za privatizaciju, nego jedna opšta korupcija koja je najveći problem za investicije, domaće i strane. Ako pogledate izveštaje, bilo asocijacija stranih investitora, američkih investitora, asocijacija malih i srednjih preduzeća, svih tih, osim Privredne komore Srbije, naravno, ali sve druge asocijacije privrednika, investitora, kažu da je korupcija najveći problem. Pored toga, tu je komplikovana procedura i sve ono što ne stvara dobar ambijent za poslovanje i za privredu. Još jedna dodatna stvar su specijalni aranžmani. Specijalni, ogromni, istorijski, privredni ugovori, dogovori od kojih naravno ništa nema, ali oko kojih se pravi velika galama. Imali smo jednu seriju takvih specijalnih ekonomskih odnosa sa Ruskom Federacijom. Sada su na delu specijalni odnosi sa investitorima iz Ujedinjenih Arapskih Emirata i pitanje je gde se tu još pipaju neke specijalne veze. Koliko je to sve specijalno, reći ću vam i to da su ti navodni investitori iz Ujedinjenih Emirata koji nisu uložili ni dinar beli ni dan-danas u ovu državu, ni kroz „Etihad“, „Er Srbiju“, niti bilo gde na bilo kom mestu. Pre jedno mesec i po dana, dobili su državljanstvo Srbije. Dobili su i pasoše Srbije, što je jako interesantna stvar. Šta će nekom ko ima pasoš Ujedinjenih Arapskih Emirata državljanstvo i pasoš Srbije, osim ako nije reciprocitet da njihovi partneri iz Srbije dobiju pasoše Ujedinjenih Arapskih Emirata i njihovo državljanstvo? Ali, to nije tema za ovu tačku dnevnog reda. Ono što mora da se promeni u Srbiji, to je da se stvore ozbiljni uslovi za privređivanje. Ovim predlogom zakona se to ne čini. Tu postoji par pravno-tehničkih ispravki koje su vezane za promene Zakona o privatizaciji i nekih drugih zakona, ali sve ono što se ovde veliča kao neka velika novost koja će rešiti pitanje privatizacije u Srbiji je već postojalo u prethodnim zakonima, samo što nije bilo sprovođeno. Zašto nije bilo sprovođeno? E, to treba pitati one koji nisu sprovodili to u zadnjih deset godina. Hvala.
Reč ima Marijan Rističević. Izvinjavam se, reč ima Zoran Babić, replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Znate, jedno je reći da rezultata nema, da nema vidljivih tragova, ali kao što sam i u prepodnevnom delu sednice, tako ću i sada, prethodnog govornika pozvati da zajedno odemo na aerodrom „Nikola Tesla“. Siguran sam da putuje van relacije Niš – Beograd. Tu ne zaista ne možemo da vidimo onih deset aviona A319 Erbas i A320. Niko nije rekao da su ti avioni novi, ali u odnosu na starost aviona JAT-a, koji je bio preko 25 godina gde smo u funkciji, i to pitanje je kakvoj funkciji imali jedan ili dva, da su ostali bili po nekim hangarima i da su bili na raznim popravkama, sada imamo jednu flotu koja je sve veća i veća, ugovore koji su potpisani i o kupovini novih aviona. To, zaista, svakog normalnog, pristojnog građanina ove zemlje treba da raduje, kao što treba da raduje prijateljstvo, prijateljstvo koje Vlada Republike Srbije čini i pravi na svim stranama sveta. Prijateljstvo koje imamo i sa UAR i sa porodicom Bin Zajed, zato što je produkt te saradnje, eto, formirana i saradnja sa Etihadom, formirana je ER Srbija koja je jedan od etalona, načina kako se privlače strane investicije, kako se jedan gubitaš koji je godišnje koštao sve građane Republike Srbije kao što je to JAT i koštao 55 miliona dolara. Ove godine, za prvih devet meseci je napravio jedan milion evra dobiti.
Vreme.
Jedno je navijački i stranački i ostrašćeno, ali podaci i istina je na drugoj strani.
Replika, Zoran Živković.
Hvala lepo. Nisam shvatio osnov za repliku od mog prethodnika, ali hvala mu što mi je dao priliku da i ja kažem nešto u dodatnih dva minuta. Ja nisam ni reč pričao o banjskom turizmu i gostoprimstvu koje treba da se sad sa te strane pokazuje. Govorio sam o ukupnim uslovima za razvoj privrede u ovoj državi. Naravno da nisam ni od prethodnika dobio odgovor otkud ta razmena državljanstva? Da li je to neka priprema za neku blisku budućnost? Ali, ono što je mnogo važnije, to je nekoliko pitanja koja postavljaju strani investitori, a mislim da je ministar privrede i cela Vlada tu da bi upravo stvorili uslove za domaće i strane investitore da dalje ulažu u ovu državu, a to je pitanje kako je pala stopa nezaposlenosti? Nekoliko dana slušamo da je stopa nezaposlenosti manja, a niko ne zna nikoga u Srbiji, bilo koga, ko se zaposlio u realnom sektoru. Voleo bih da dobijem taj odgovor. Pitanje je isto, kada će biti rebalans budžeta i kada će biti budžet za sledeću godinu? Nemojte da nas iznenadi ponovo da u neke sitne sate, recimo u nedelju ili ponedeljak, bude ispred nas i da se bavimo nečim što je rebalans budžeta, što je inače trebalo već da bude završeno i zbog investicija u našu privredu. Zamislite investitora koji čeka rebalans budžeta za 2014. godinu, koji treba da se desi 25. oktobra 2014. godine, pa za koji period vremena se odnosi taj rebalans, kada bi trebalo već da imamo naznake i jasne konture budžeta za sledeću godinu. Konačno, mislim da je jako važno da prestanemo da se igramo borbe protiv kapitalizma. To ko misli da je on loš, ja mu preporučujem da ode tamo gde kapitalizma nema, a mislim da možemo da stvorimo i jedan fond, jedan specijalni let ER Srbije Beograd – Pjongjang.
Samo da odgovorim za rebalans, Vlada zaseda danas i sutra, tako da je potpuno izvesno da počnete da se pripremate. Replika, Zoran Babić, pomenut je.
Nadam se da ću imati dva minuta da odgovorim na sve ovo. Što se tiče borbe protiv kapitalizma, to mora prethodni govornik da pita svoje koalicione partnere koji su rekli da razvoj jedne države mora da ide preko država, odnosno preko javnih preduzeća, a koncept ove Vlade je jačanje realnog sektora, tako da verujem da je ta kritika upućena DS. Što se tiče pitanja kako je stopa nezaposlenosti pala na 20,3%, mislim da je mnogo bolje i realnije pitanje, kako je došlo do 26% nezaposlenih u 2012. godini? Da je mnogo bolje pitati, kako je 400.000 ljudi za vreme vlade Mirka Cvetkovića i DS, ostalo bez posla? Hajde da pitamo kako su ti ljudi ostali bez posla, a ne kako je u realnom sektoru, zato što postoji Uredba o zabrani zaposlenja u javnim preduzećima i u državi, kako je došla na tih 20,3%, što su realni i zdravi podaci? Opet je to pitanje kako je narasla na 26%, pitanje za DS i za bivši režim. Što se tiče rebalansa i budžeta, samo za vreme vlade u kojoj je participirala SNS, i budžeti su dolazili u Ustavom i zakonom zagarantovanim rokovima, sve do 2012. godine, odnosno do budžeta za 2013. godinu, budžeti su stizali u minut do ponoć 31. decembra, nikada u zakonu zagarantovanom roku. Onda se dešavalo za budžet za 2009. godinu da se trgovina radi sa nekim poslaničkim grupama, samo da bi povukli amandmane, da se ne bi išlo na privremeno finansiranje. Zašto ne pitate, zašto do tada nije ni jedan budžet došao u zakonu i Ustavom zagarantovanom roku? Što se tiče državljanstva, ne znam, ali jednu stvar znam. Da li je prekršen zakon, ukoliko neko po normama i zakonom određenim normama, koje ispunjava, je dobio državljanstvo Republike Srbije? Da li je prekršen zakon na taj način? Ne, nije prekršen zakon. Prema tome, ne vidim spektakularnost u pitanjima, ali bi mnogo kvalitetnija pitanja bila ona zašto smo došli do stope nezaposlenosti od 26% 2012. godine?
Vreme, hvala. Ima više osnova za repliku, bilo bi interesantno, ali nema više osnova za repliku. Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministri, dragi gosti, ja ću odmah na početku da se složim da je bilo dosta spornih privatizacija sa mojim prethodnim kolegom koji je govorio po redovnom postupku, da su Arapi mogli uložiti više, nego pasoš. Nas pasoš košta 3.700 dinara, to je negde protivvrednost 30 evra. Za vreme mandata vlade, mog prethodnog govornika, tri šećerane su prodate za tri evra. Sada ne razumem šta je veći greh, izdati pasoš za 30 ili 35 evra ili potencijalnim investitorima, ili finansijskom direktoru svoje stranke prodati tri šećerane za tri evra? Neka naši poštovani gledaoci odluče sami šta je spornije i šta je skuplje, a šta jeftinije. Takođe se slažem, a izgleda da taj fruškogorski vazduh koji zajedno udišemo utiče na bistru misao, slažem se da ne valjaju specijalni aranžmani, ali moram da podsetim na specijalni aranžman koji se zove „Sartid“, koji je sproveden, čini mi se, u vreme „Sablje“, za vreme dok je moj prethodni govornik bio premijer, kada je napravljen jedan specijalni aranžman gde su svi dugovi pripali državi, a čini mi se da se radilo o preko milijardu maraka, to gospodin Martinović sigurno zna, a „Železara Smederevo“ je prodata za 26 miliona po specijalnom aranžmanu, iz stečaja sa umešanosti Kolesara i Janjuševića, specijalnih savetnika u vladi, koju je između ostalog vodio i moj prethodni kolega, poljoprivrednik. Što se tiče besplatnih akcija koje su dobili 4,5 miliona građana Srbije, ako se ne varam, moram napomenuti da oni koji se ne sećaju, da je to bio sastavni deo jedne izborne krađe. To je urađeno neposredno pred jedne predsedničke izbore, da bi partija na čijoj listi je bio i moj prethodni govornik, dobila izbore, odnosno njihov predsednički kandidat, lansirana ideja o besplatnim akcijama koje će vredeti 1.000 evra za četiri i po miliona građana, ali da bi proverili da li ta prava ostvaruju, morali su da provere neposredno pred izbore da li su na biračkom spisku. Najbolja provera da li su u biračkom spisku je bila izaći na izbore, a kada već izađeš na izbore, onaj ko ti nudi 1.000 evra, može da vidi na neke načine, da iskontroliše za koga si ti glasao, pa je sam onaj ko je lansirao tu ideju, tvrdio od novina do novina, u vestima je tvrdio da je predsedničkom kandidatu te stranke obezbedio od 100 do 700.000 glasova u zavisnosti kome je kada koju izjavu davao. Toliko u vezi akcija koje su bile besplatne, o pravima koja su građani nasledili na besplatne akcije i novčanu naknadu, koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Dakle, nimalo transparentno, nimalo pošteno od bivše vlasti da se jedna privatizacija na tako grub način zloupotrebi u svrhu jedne predizborne kampanje, jednog izbornog postupka, jednog kandidata i da nas upravo oni koji su na takav način profitirali politički, imaju najviše prigovora na neke sporne privatizacije. Hajde da pričamo o spornoj privatizaciji koja se zove zgrada Ušće. U vreme te privatizacije je moj kolega koji je govorio pre mene bio savezni ministar unutrašnjih poslova, a Savezno pravobranilaštvo je upozorilo Saveznu vladu u kojoj je bio on, u čijem sastavu je učestvovao, u čijem radu je učestvovao i upozorilo na nezakonitosti koje se tiču zemljišta i sporne privatizacije zgrade Ušće, koja je prodata na konkursu na kome nije bilo konkursne komisije, već je imenovana naknadno i prodata je firmi koja u decembru mesecu, koja apsolutno nije učestvovala u konkursu koji je bio u junu i julu mesecu. Dakle, jedne firme su učestvovale, a sasvim sa drugom je sklopljen ugovor i u to vreme je moj kolega bio član Savezne vlade koja je upozorena na tu nezakonitost. Možemo da pričamo o Šećerani Kovačica, Šećerani Bač, Šećerani Pećinci, „Sartid“ sam već pomenuo, možemo da pričamo o „Kongrapu“, možemo da pričamo o „B92“, o privatizaciji na koji je način izvršena, ko je privatizovao, „Azotari“ Pančevo, „Zorki“, „Azotari“ Šabac, „Luka Beograd“, „C marketu“, Nacionalnoj štedionici, Veterinarskom zavodu, „Galenici“, „Zastavi“, „Elektrozastavi“ Surdulica, „Tehnohemija“, „Srbolek“, „Jugoremediji“. „Jugoremedija“ je prodata licu koje je u trenutku kada je bila osnivač, to lice je bilo na Interpolovoj poternici. To se čini mi se desilo 2002. godine u Zrenjaninu, dakle, za vreme mandata Vlade čiji je premijer kasnije bio i kolega koji je govorio pre mene. „Srbolek“, „Šinvoz“, „Keramika Kanjiža“, „Centrosrem“, „Ukus“, itd, razne afere koje su drmale po pitanju privatizacije. Preko ove privatizacije je ustanovljen jedan divlji predatorski kapitalizam koji ima svoje dobitnike u tranziciji svoje gubitnike. Jedni su narodu pred te izbore pričali bajke, a sebi dizali dvorce, sem prodaje preduzeća, prodavali su maštu, iluzije, maglu. Meni ne bi bilo krivo što su prodavali maglu, meni je krivo što je narod bio neprestano mušterija. Dakle, živeli su kao u bajci, narod je živeo kao u basni, letovali su na Himalajima, jurili se jahtama. Ja nisam upoznao radnika koji ima čamac ispod Fruške Gore na Dunavu, koji je imao…
Gospodine Rističeviću, molim vas vratite se na temu dnevnog reda.
Ja govorim o privatizaciji. Nisam upoznao radnika koji se okoristio privatizacijom, koji je letovao na Fruškoj Gori, a imao čamac na Dunavu, ali sam zato upoznao mnoge dobitnike tranzicije koji su imali jahte, zimovali, letovali na belosvetskim letovalištima, penjali se na neverovatne stvari. Dok su ljudi gladovali, oni su stezali kaiš oko sve praznijih stomaka. U vezi svih ovih privatizacija ću nastaviti, ali hoću da se osvrnem na Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa. Svakako ću ga podržati, posebno što se tiče energetike, ali preporučujem ministru koji je ministar za energetiku i rudarstvo, da moramo da vodimo računa i o proizvodnji električne energije, o obnovi kapaciteta u Kolubari, da moramo voditi računa i o proizvodnji električne energije, ne samo transport iz poljoprivrede, jer se kroz stočarstvo može proizvesti dosta takozvane električne energije. Pomoću te energije možemo preraditi poljoprivredne proizvode, koje prave seljaci i onda ne moramo raspravljati ko je šta pošto prodao, već ćemo raspravljati najverovatnije o budućnosti ko je šta stvorio, ovi ispred nas, osim prodaje, u stvaranju nisu učestvovali. Ja se nadam da će ova Vlada imati više pameti. Kad smo već kod toga, kod javnog interesa, voleo bih da se on proglasi regionalno za više opština i više regiona, da se proglasi javni interes za podizanje industrijskih zona, da na takav način lakše dođemo do investitora zbog eksproprijacije zemljišta, zato što je gotovo nemoguće obezbediti za velike investicije industrijsku zonu od sto hektara, jer se radi o dosta sitnim posedima koji se bez javnog interesa i eksproprijacije ne mogu raditi. S tim u vezi, ja ću navesti industrijsku zonu „Stublenica“, koja će uskoro biti građena i mislim da tu treba proglasiti javni interes, da bi se izvršila eksproprijacija i još neophodnog dela zemljišta. Tu se radi o industrijskoj zoni koju će izgraditi Kinezi na 120 hektara koje će u budućnosti zaposliti znatan broj ljudi, daleko više nego što postoje potrebe za radnom snagom na teritoriji Uba. Dakle, zaposliće neke radnike iz okoline. S tim u vezi, premijer je i sklopio neke sporazume, dogovore u Kini. Dakle, voleo bi da taj javni interes bude proglašen i po pitanju ovih industrijskih zona. Što se svih ovih zakona o privatizaciji tiče, posle ove neviđene grabizacije, pitanje je šta je ostalo, moramo voditi računa da nešto radimo. Kad seljak hoće da jede neku slatku voćku on mora prvo da zasadi, ne samo vinograd, već mora da zasadi i voćku, da bi jeli ukusan hleb moramo da posejemo pšenicu i problem Srbije u prethodnom periodu je bio što su svi brali, otresali, što su svi žnjeli, što su svi drpali, a niko nije sejao i niko nije sadio. Navešću primer Hrvatske. Hrvatska je uhapsila bivšeg premijera, Hrvatska je uhapsila gradonačelnika svog glavnog grada, uhapsila je premijera Sanadera. Mislim da je naš problem što mi nismo uhapsili bivšeg premijera, jednog, dva, tri.
Gospodine Rističeviću, molim vas da se vratite…
Po pitanju privatizacije, završavam. To nismo uradili zato što oni koji su trebali da budu uhapšeni su postavili tužioce za vreme svog mandata, reformom i deformom pravosuđa i s tim u vezi uhapšen je gradonačelnik Bandić, a kod nas ovi mnogi „Bandići“, „Bandići“ i banditi nisu uhapšeni i s tim u vezi sam potpuno nezadovoljan. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Živković. Po kom osnovu?
Replika. Pomenut sam deset puta kao prethodni govornik, a imam pravo po članu 104. stav 1. da ispravim…
U redu gospodine Živkoviću. Izvolite.
Nekoliko stotina namerno izrečenih neistina i nekoliko loše protumačenih činjenica su razlog za moju repliku, a recimo da kažemo šta su neke od neistina. Prvo da su šećerane prodate u vreme kada sam ja bio premijer, ne nisu. U to vreme je bio premijer dr Zoran Đinđić. To je bila dobra privatizacija. Svako je mogao da se prijavi za privatizaciju, svako u Srbiji je imao tri evra. Mene čudi da ovako sposobni ljudi, kako se neki predstavljaju, nisu tada potegli tad ne tri evra, nego tri marke, tada su bile marke još, ili tri evra svejedno, pa nije kupio te tri šećerane. Tu mislim na one koji su vezani za zemlju, koji dosta znaju. Što se tiče „Sartida“, tačno je da je ta prodaja iz stečaja bila u vreme kada sam ja bio predsednik Vlade Srbije. Prodata je iz stečaja, znači, bez direktnog kontakta sa Vladom ili Agencijom za privatizaciju, ali sam ja ponosan na tu prodaju, jer to je bilo jedino vreme od 1983. godine do današnjeg dana, znači, 30 godina gde je „Sartid“ radio, gde „Sartid“ nije bio mesto za uzgajanje pečuraka ili propalih političkih kadrova, nego je proizvodio čelik. Samo od 2003. godine do pre dve-tri godine kada je to prodato Vladi Srbije za jedan dolar je ta železara radila, tako da je to jedan dobar primer i žao mi je što to niko nije shvatio. Generalno, moram da priznam da je u koaliciji koja je podržavala moju vladu bilo svega i svačega. Bilo je 18 stranaka i bilo je raznih ljudi, i zečeva i seljaka, i neko ko je bio zeka seljak i seljak zeka, ali to nije tema za ovu raspravu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Mislim da me je moj prethodni kolega, uz svo uvažavanje prema profesiji koja je slična mojoj, pogrešno razumeo. Govorio sam o periodu, gde je on nedvosmisleno potvrdio da je prodat gotovo ceo društveni kapital za 2,7% milijardi evra. Dakle, toliki je prihod koji je Agencija za privatizaciju prihodovala do 2012. godine. Ostali prihodi su bili iz direktne pogodbe koje je on osporavao. Taj prihod, čini mi se, bio još tri milijarde, ali se radilo o direktnim pogodbama prethodnih vlada, dakle, direktnim dogovorima, koje je on osuđivao. U to vreme je ostalo 400 do 500 hiljada radnika bez posla. Tragedija je još veća, jer kad ih izbacite sa prihodovane strane, prebacite ih na rashodovnu stranu. Dakle, oni na određen način postaju teret. U isto vreme, broj radnika u javnom sektoru je porastao na 781 hiljadu. Dakle, to je ono što je ostalo. Zemlja je zadužena gotovo do gornjeg limita. Novoj vlasti je ostalo samo da se zadužuje da bi se razduživala po pitanju kamata i servisiranja obaveza koje su nastale u vreme kada se zemlja enormno zaduživala, a ništa se nije gradilo, već, naprotiv, sve je prodavala, gubila su se radna mesta i radnici su ispadali iz privrednog lanca. Dakle, nedvosmisleno je potvrdio sve moje navode da se to dešavalo u vreme u kome sam opisao, od 2000. do 2012. godine. Dakle, sve je upropašćeno. Mogli smo slobodno da pevamo „Mirno spavaj, nano, sve je propalo“. Dakle, to su rezultati Vlade, između ostalog, i one koju je on vodio. Što se drugog tiče, ja ne znam ko je bio osnov za repliku. Nijednom nisam spomenuo njegovo prezime. Spominjao sam neke Bandiće, Bandiće, Bandiće i nisam kriv što se neko u tome prepoznao. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Živković, pravo na repliku. Izvolite.
Vrlo je jasno po čemu se prethodnik prepoznao pa se javio za repliku, mada su bila dva izraza. Jedan je bio zeka, drugi je bio seljak, ali svejedno. Ono što je važno, to je, da ponovim ono što naravno veći deo Srbije zna, vreme u kojem sam imao čast da budem funkcioner u srpskoj Vladi, predsednik Vlade, a to je, nažalost, nesrećnim slučajem, od marta 2003. do marta 2004. godine. U to vreme po svim parametrima je Srbija bila u mnogo boljem stanju nego sada. Javni dug je bio jedva blizu devet milijardi evra, a danas je preko 22 milijarde. Evro je bio 62 dinara, a danas je 120 dinara. Sto hiljada ljudi je bilo više ljudi zaposleno nego danas. Strane investicije su bile milijardu i po evra, a za ovu godinu teško da će doći do 150 miliona. U to vreme Srbija je bila 71. po konkurentnosti u svetu, a danas je 101. U to vreme Srbija je vraćena u Savet Evrope i u mnoge druge međunarodne institucije, što se, naravno, neće desiti ništa slično tome ni ove godine, ni proteklih godina. Nemam nikakve veze, kao što građani Srbije znaju, sa vladama koje su vladale ovom državom do 5. oktobra, a to su radikalsko-SPS vlade, koje su uništile ne samo privredu Srbije, nego i nekoliko desetina hiljada života građana Srbije, niti sam odgovoran za bilo šta što se desilo posle marta 2004. godine, kada su razne kombinacije raznih kameleona vladale Srbijom i to nema nikakve veze sa mnom. Hvala.
Prvo na repliku, narodni poslanik dr Dijana Vukomanović. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, svako ima pravo da sam sebe sagledava u politici kako mu odgovara, ali postoje i građani, postoje i svedoci. Postoji i ona zakletva koju smo položili kada smo postajali narodni poslanici, da ćemo govoriti istinu i da ćemo se boriti za pravdu. Zaista mislim da neki ljudi na političkoj sceni Srbije nikada ne bi dobili šansu da budu na visokoj poziciji, na visokoj političkoj funkciji da se nije dešavalo zlo u Srbiji, a zlo se desilo onog trenutka kada je ubijen premijer Srbije. Zato vas molim da svi mi vrlo dobro pazimo šta govorimo. Niko od nas nije u svom političkom programu ili u svom političkom delovanju imao za cilj da padnu nevini životu, bilo koji broj da je u pitanju. Ako neko ko se bavi politikom u Srbiji ne zna kakve su bile okolnosti od kada je uveden višepartijski sistem u Srbiji i kakve su provokacije bile usmerene ka Srbiji, da su zaista bili na teritoriji Srbije izgnani, prognani i izbeglice, da su zaista pripadnici našeg naroda, a on je srpski, bili izloženi zaista progonima koji su rezultirali nažalost i u gubitku života, ali niko ne može da pripiše da je to bila nameravana politika bilo koje političke partije. Zaista molim mog uvaženog kolegu narodnog poslanika da kad toliko želi da sebi pridaje istorijski značaj na političkoj sceni Srbije, da lepo sedne, suoči se sa hartijom i mastilom ili ako koristi kompjuter da napiše te svoje memoare, ali zaista ostajem pri tvrdnji da on takav kakav jeste nikad ne bi došao na funkciju premijera da se nije desilo zlo u Srbiji, a to je bilo ubistvo premijera Đinđića.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se svojim seljačkim poreklom ponosim. Samim tim, ne smatram da se ono „zeka“ nešto prepoznao. Znam na šta misli. Idite u ratno tužilaštvo. Ja se neću baviti biznisom vaše žene, ali nema veze, znam šta ste mislili. Mislite da nisam dovoljno hrabar. Nije baš bilo hrabro uzeti 525 hiljada evra i da tri godine budete vinogradar. Nije baš bilo pošteno imati ugovor sa narodom o restituciji, a onda ući u parcelu i zasaditi vinograd, navodno ga zasaditi, u parceli koja je oteta od porodice Jakšić 1946. godine i nikad im nije vraćena. Sada tu parcelu, s obzirom da ste preprodali firmu, mora država Srbija da plati 500 hiljada evra, da obešteti pravne sledbenike te porodice. Nije bilo hrabro biti suvlasnik sa tajkunom vinarije. Nije bilo hrabro biti suvlasnik sa firmom sa Devičanskih Ostrva. Nije bilo hrabro fakturisati sadni materijal Vinarije Živković sopstevenoj firmi koja se zove „Empresa“. Nije bilo hrabro izbeći služenje vojnog roka. Mnogo toga nije bilo hrabro, ali ja neću reći da ćete se vi prepoznati u rečenici „zeka“. Što se tiče pokojnog Zorana Đinđića, vaša politika ne liči na njegovu. I lav može obučavati miša, ali će miš uvek biti samo miš.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Replika je uvaženoj koleginici Dijani Vukomanović. Sa kolegom koji je posle toga govorio stvarno mislim da imam i jezičku barijeru i kulturološku i svaku drugu. Naravno, ništa od toga nije tačno, ali samo jednu stvar oko toga, a to je oko mogu nesluženja vojnog roka. Ja vas molim da to pitate ministra odbrane. To ima u arhivima Vojske. Ne bih nikom preporučio da na takav način dođe do toga da ne služi vojni rok, ali to je potpuno druga tema i to je stvar koja se desila pre 31 godinu i svako normalan zna zašto se to desilo i kako se desilo. Ponavljam, nikom ne želim da na taj način bude oslobođen služenja vojnog roka. Što se tiče gospođe Vukomanović, ja ne znam na kom brdu ili na kojoj planini je ona provela devedesete godine.
Molim vas, gospodine Živkoviću…
Kao planinar ili kao ljubitelj prirode, otkud znam kako. Ali, da je neko živeo u civilizaciji, makar to bila i Srbija u devedesetim godinama, bilo mu je jasno da je to programski cilj partije koju je tada vodio Slobodan Milošević. To ne morate da preuzmete kao svoje nasleđe. Više puta ste se ogradili od tog perioda. Poštujem to vaše ograđivanje i mislim da je to dobro i za vas i za političku scenu Srbije i za budućnost Srbije, ali nemojte da branite masovnog ubicu, koji je, što će se, ja se nadam, dokazati, jedan ozbiljan sudski postupak, odgovoran i za ubistvo dr Zorana Đinđića, on ili njegov klan.
Mislim da ste prevazišli pravo na repliku.
Prema tome, pustite vi kako će se istorija baviti mojom malenkošću, to je potpuno nebitno. Mislim da su mnogo važnije stvari u pitanju.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, danas po ko zna koji put se na flagrantan, najgrublji mogući način krši Poslovnik. Reklamiram čl. 104. i 106. Dozvoljavate govornicima bez upozorenja, reči koje je prethodni govornik izgovorio su, najblaže rečeno, za najminimalniju kaznu, koja se manifestuje u opomeni, ne u upozorenju, već u opomeni. Čak ni to niste učinili, imajući u vidu reči koje su ovde izgovorene, mislim da je to bilo najmanje što ste trebali da učinite. Dostojanstvo Skupštine je ovde povređeno danas više puta. Ko je ratni zločinac, ko nije, ko se kome poklanjao, a ko ne, ne može biti rečnik ovog parlamenta, niti sme da bude rečnik ovog parlamenta. Često se ovde Poslovnik zloupotrebljava, kao što je to prethodni govornik učinio. Umesto replike, krenule su uvrede. Zbog čega se to toleriše? Poslanici SPS nikada ni u ovom, ni u prethodnom sazivu nisu posezali za takvim rečnikom, a neće ni u buduće, ali zato isključivo tražimo i kategorički da se Poslovnik poštuje, sada predsednica, a pre toga vi, gospodine Arsiću, molim vas da u skladu sa članom 27. i svim ostalim odredbama Poslovnika vodite ovu Skupštinu kako bi građani ovu Skupštinu doživeli autoritativno zakonodavno telo. Dakle, ono što mi pred građane predočavamo onakvi kakvi jesmo, ne želim da budemo onakvi kakav je bio prethodni govornik, ali onakvi kakvi jesmo, takav je i naš parlament. Hvala.
Zahvaljujem. Smatram da nije povređen Poslovnik, da nije povredio ugled Skupštine predsedavajući, nego poslanici, ali to je veliki nedostatak ovog Poslovnika, jer šta ostaje predsedavajućem? Jedino da čim čuje neku reč isključuje, briše ili kažnjava. Nećemo ulaziti u polemiku. Rekli ste da počnemo da vodimo autoritativno. Onda to važi za sve, onda nemojte voditi polemiku sa predsedavajućim. Daću reč još samo Dijani Vukomanović i zatvaram krug replika, zato što ovo o čemu je poslednjih pola sata govoreno nije i nema nikakvu dodirnu vezu sa tačkama dnevnog reda, baš nikakvu, ni prošlost partija, ni nemili događaji u našoj državi. Nemojte da pročitam dnevni red. Ne čujem viku. Od kako vodim ovaj parlament, malo mi je oslabio sluh. Imate pravo na repliku. Izvolite.
Uvažavajući dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, zaista ću se uzdržati od toga da sad izlažem gde je moja malenkost bila u kojoj godini. Ja nisam važna, ja sam jedna od mnogih. Važno je gde smo svi bili zajedno, gde je bila Srbija, gde je bio narod Srbije, gde su bili građani i oni koji su otvorenih ruku dočekivali one kojima je bilo mnogo gore nego što je nama tad bilo. Zaista ću se uzdržati od te vrste politike koja je zasnovana ne na rečitosti, nego na ličnoj drskosti. Dozvoliću sebi samo da kažem da niko od nas ne zna šta je premijer Đinđić mislio u poslednjim trenucima svog života i niko od nas ne može da se deklariše kao tumač testamenta, jer pokojni premijer Đinđić nije ostavio politički testament. Ali se usuđujem ustvrditi da je bio u prilici da za života napiše svoj politički testament, moj uvaženi kolega Živković sigurno ne bi bio premijer Srbije i njegov naslednik.
Iz poštovanja prema ubijenom premijeru i njegovoj porodici, nećemo nastaviti da pričamo o ovome. Ja nisam u stanju da slušam takve diskusije. Ne date Gordani Čomić reč, dakle, izvolite po Poslovniku.
Ja sam se prijavio i ne mogu ja da ne dam gospođi Čomić, nego joj ne da Poslovnik, jer sam se ja javio po Poslovniku.
Nemojte da vičete.
Vi ste malopre pretili prstom, predsedavajuća. Ovako ste prema poslanicima govorili.
Nećete me izazvati. Ja bar ne znam da pretim prstom.
Bili ste u kameri. Dakle, javljam se po Poslovniku, čl. 27, 106. i 107, predsedavajući pre vas, formalno, moram naglasiti formalno je povredio Poslovnik.
Ne može, morate odmah po njegovoj povredi, a vi ste pustili da prođe i da Dijana Vukomanović svoje kaže, pa ste se onda javili. Kršite Poslovnik.
Konstantno, do ovog momenta je kršen Poslovnik, imajući u vidu da je predsedavajući, opet moram naglasiti formalno, prekršio Poslovnik samo zato što je pokušao da bude tolerantan, samo zato što mu poslanici iz njegove poslaničke grupe dovikuju i prete ukoliko im on ne da reč i samo zato ta sednica izgleda ovako i samo zato što poslanici vladajućih stranaka, pre svega SNS, ne dozvoljavaju da se priča o realnosti, već se rado vraćaju u devedesete, dvehiljadite, ne žele da se priča o 2014. godini, o činjenici da se u Srbiji živi najgore u poslednjih 20 godina.
Da li je to povreda Poslovnika?
Da, tako je.
Da li treba da glasamo? Vi ste sami rekli da ništa nije prekršio Veroljub Arsić, a ne postoji formalno i neformalno, ili je povredio Poslovnik ili nije. Da li ćemo glasati o formalnoj ili neformalnoj povredi Poslovnika? (Janko Veselinović, s mesta: Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, član 108. Neko ko započne govor, a podigne kažiprst i uputi ga ka predsednici parlamenta ili ka nekome od kolega, znamo kada se podiže i kada se maše kažiprstom da je to obično prateća pojava pretnji, a onda se poziva na povredu Poslovnika tako što je neko insistirao na istinitosti, je u najmanju ruku dobar razlog za opomenu, da se ovaj parlament ne zagađuje konjušarima i konjušnicama, kao što smo malopre čuli od gospodina Stefanovića ili tim prstom koji je upućen ka predsedniku Narodne skupštine, a na taj način i prema Narodnoj skupštini, prema najvišem zakonodavnom telu u ovoj državi. Složiću se samo u jednoj stvari sa prethodnim govornikom. Slažem se da on i predstavnici bivšeg režima žive lošije, jer nema automobila, nema bahaćenja, nema privatizacija, nema privilegija, nema obezbeđenja, nema svih onih stvari na koje su navikli godinama neodgovornim vršenjem vlasti. Ali, nije me briga za bivši režim. Važno je da građani Srbije žive dostojanstvenije i bolje. Važno je da ona stopa nezaposlenosti sa 26%, koliko smo dobili u amanet od bivšeg režima, sada je 20,3%, a to što bivši režim živi lošije, i treba, tako su i zaslužili.
Hvala. Član 108. – o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Stvarno dajem sve od sebe. Nisam shvatila, bar ne ozbiljno mahanje prstom poslanika Janka Veselinovića. Ne tražite da se glasa? Stvarno daleko smo, pa nisam mogla da reagujem na mahanje prstom? (Zoran Babić, s mesta: Ne tražim da se glasa.) Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, redovno prijavljeni poslanik da diskutuje o tačkama dnevnog reda. Izvolite.
Za ministra Sertića biće dve dobre vesti. Početak prve je da ću ja glasati za investicioni fond, jer je zakon po sadržaju urađen temeljito, nedostajući je u našoj regulativi, u skladu je sa pojedinim poglavljima o kojima se pregovara sa EU i potreban je. Za sve ponosne na sopstveno neznanje, a toga je ovde bilo, za čuti u čvrstini stavova koje dele ponosni zato što ništa ne čitaju, investicioni fond ima jako malo veze sa investicijama, ali u kreativnom tumačenju Poslovnika da se govori o investicijama, široko svima polje, beščašće je uvek lako prepoznatljivo. Druga dobra vest je što imam zadovoljstvo da ste jedan od ministara, koji bez obzira na uobičajenu praksu čitanja obrazloženja, bar to čitate najbolje od svih drugih i verujem sa razumevanjem. U okviru te dobre vesti su samo moja pitanja. Prva opaska za koju znam da će ličiti na reči bačene u vetar, ali je pitanje moje savesti da ih ipak izgovorim. Kampanja u medijima, kampanja ovde u Skupštini, kampanja koja se zove ideološko, o tome kako je privatizacija jedno zlo je vrlo velika prepreka za vaš posao, vrlo velika prepreka. Rutina kojom smo se navikli da pljujemo po privatizaciji je vrlo velika prepreka za vaš posao. Teško da možete nešto kao ministar tu da izmenite. To proizvodi politička strast i neznanje na koje su ljudi ponosni, ali ako ne budemo razumeli koliko je privatizacija važan proces, nećemo umeti realno da izmerimo koliko je težak proces. Vas kao ministra čeka jedna vrlo teška faza u privatizaciji. Zbog toga hoću u kratkom uvodu da kažem odakle nama Zakon o Agenciji za privatizaciju, pošto ću vam postaviti pitanje o tome. O akcijama neću, jer mislim da znamo da ovaj fond ima smisla tek kada se završi privatizacija u javnom sektoru, ali može i ovako naopačke da pretpostavljamo koliki će biti kapital, pa da radimo. Dakle, kada bude završena privatizacija javnog sektora, onda ćemo moći zaista govoriti o besplatnim akcijama. Razumem orijentaciju zakonodavca u jednom i drugom smeru, zatvorenog, otvorenog. Nije posebno bitno za vaš posao ove godine. Ono što je bitno jeste da ovaj Zakon o Agenciji za privatizaciju jednako kao Zakon o stečaju, Zakon o privatizaciji, Zakon o radu, to su ve tekstovi zakona koje je radna grupa, koju je finansirala Svetska banka, uradila 2011. godine. Cilj svih tih zakona i cilj radne grupe, sastavljene od domaćih i stranih stručnjaka i potpomognute savetima, novcem USAID-a i Američke privredne komore, bio je da se reši problem koji u srpskom budžetu stoji od decembra 2007. godine sa 162 preduzeća u restrukturiranju i sa, prvo, 55, a onda skoro 90.000 zaposlenih, koji su fiktivno zaposleni, a svoje plate za poslove koji ne postoje dobijaju iz budžeta Srbije. Šta sam ja o tome mislila 2007. godine ili u godinama kada su produžavani rokovi, sada nije bitno. Bitno je da li ćemo mi razumeti da je to zajednički problem. Tu se vraćam na svoju opasku. Ako ne uradite ništa na stvaranju percepcije o zloj privatizaciji, taj će problem biti još veći da ga vi rešite u roku, kako kažu ovi zakoni. Ono što se desilo u međuvremenu sa tekstovima svih zakona koje je radila radna grupa Svetske banke je da su voljom vladajuće većine, neću da kažem čijom još voljom, pojedine odredbe jednom usaglašene menjane. To nije dobro i to se vidi u ovom Zakonu o Agenciji za privatizaciju. Ilustrovaću vam koliko nije dobro. Dve reči su iz jednog člana Zakona o notarima nečijom voljom izbačene. Danas gledamo posledice. Zato vam govorim o izrazitom ponosu na neznanje koje je vrlo prisutno u našoj javnosti, ali kod vas mora da bude minimalno, i u sektoru, i u onome čime se bavite. Dve reči. Amandmanom i voljom vladajuće većine su izbačene iz jednog člana Zakona o notarima i zato imamo sve teže rešivu situaciju, nadam se ipak rešivu, sa prestanom rada advokata, sa njihovim zahtevima, sa postupcima ministra pravde. Moje pitanje je, zbog nedostatka reči u Zakonu o Agenciji za privatizaciju, ko radi nadzor? Molim vas da podelite sa mnom svoj komentar ili da mi kažete da ću odgovor dobiti kasnije, ali vas molim da nas sve poštedite čitanja obrazloženja, jer je nadzor nad Agencijom za privatizaciju, s obzirom na ovlašćenja, s obzirom na postojanje centra za stečaj u okviru Agencije za privatizaciju, s obzirom na sve ono što je dato kao ovlašćenje, tog nadzora nema. Moje pitanje vama je zbog toga da za neku godinu, iz bilo kog razloga, ne bude izjava kako je bilo samo usmenih naloga o Agenciji za privatizaciju da bi se nešto dogodilo. Potpuno sam sigurna da je vama i meni stalo do pravne države i do najboljih mogućih rezultata koje ovakav Zakon o privatizaciji, za koji nisam glasala, koji je manjkav, i Agencija za privatizaciju treba da da ukidanjem plata za poslove koji ne postoje za najmanje 60.000 ljudi iz preduzeća u restrukturiranju. To ćemo znati već 1. novembra kada budžet za 2015. godinu mora da uđe u Skupštinu, i to programski budžet. To je samo devet dana od sada. Ako ja vidim poziciju za preduzeće u restrukturiranju, potpuno je svejedno šta ćete mi vi odgovoriti ovde. Iako ne vidim da li je Agencija indirektni budžetski korisnik, kako se gleda u trezoru, koji su prihodi, nisam protiv da Agencija uzima proviziju od privatizacije. To treba tako da bude, ali ovako kako je postavljeno, dobićete vrlo ne transparentno i bez definisanog nadzora telo, gde je pitanje da li funkcioniše po ovom zakonu ili po Zakonu o javnim agencijama ili po usmenim nalozima. Takve su faze neminovne u zemljama koje se menjaju. Mislim da je naš zajednički interes da te faze traju što kraće. Moja su pitanja koji zakoni za Agenciju i ko, uzmite jedan slučaj kao primer, zaista ima nadzor nad radom Agencije? Drugo pitanje odnosi se na ministra Antića i Predlog zakona o javnom interesu. Ministar je rekao nekoliko stvari o tome da javni interes treba da bude skraćeni upravni postupak za parcele na kojima će se graditi dalekovodi. Ono što je skraćeni postupak, to znači bez svedoka, bez veštačenja, bez provera, skraćeni postupak. Veliko je pitanje da li ima osnova da se u ovakvom zakonu uvodi skraćeni upravni postupak. Kada pozovemo na to da razmislimo da li je skroz u skladu sa Ustavom, ne radimo to zato da zaustavimo razvoj energetske politike ili evropske Energetske zajednice u regionu, nego zato što je bolje sprečiti štetu, nego videti kako šteta raste. Druga stvar koju je ministar Antić rekao je da ovaj plan, koji treba da bude ispunjen sa javnim interesom o dalekovodima od 400 kilovata, treba da prati južni tok. To bi ministar morao da objasni, barem ljudima koji znaju šta je i Južni tok i šta je energetika, a takvih ljudi ima popriličan broj u ovoj sali, i to iz dva razloga. Dakle, kakva je veza u eksproprijaciji u Južnom toku, mislim da je mislio na autoput, ali dobro, neka bude Južni tok, i izgradnje dalekovoda od 400 kilovati? Zašto je to važno? Zato što bih ja volela da je ministar tu, da mi kaže koliko je to dalekovoda? Jel 150, jel 200, 350? Koliko je to dalekovoda da bi mi znali koliko je to parcela ako uzmete prosek od parcele? Ne možete upravljati onim što ne umete da izmerite, niti možete da menjate ono što ne umete da izmerite. Mi smo se naslušali i od vlada koje smo podržavali, i od vlada kod kojih smo bili opozicija - majke mi, analiza i ovde beskrajno puta ponovljenih – majke mi, sve će biti super. Ono što daje garanciju da će biti super kada mi proverimo podatke. Dakle, za ministra Antića, pitanje je vrlo jednostavno, pošto elaborata nema i pošto je JP EMS zaista monopol, potpuni monopol ima, i obrazloženje o tome da je to zbog alternativnih vrsta energija, da istovremeno stoji da je posledica ugovora nas i Italije, i da je prenos energije nešto što nas zanima i kao zarada. Dakle, zanima me koliko je to dalekovoda? Koliko je onda to posledično parcela? Zašto se različito ceni parcela na kojoj se stub gradi i parcela iznad koje idu vodovi, jer je to važno? Zato što neću ni da pomislim da u elaboratu nema analize uticaja za životnu sredinu, neću ni da pomislim da će biti slučajeva, kao što je slučaj u Vinči kada se ljudi bore već mesecima da ne bude dalekovodnog stuba u dvorištu škole. Nije važno više ko je upravu, da li tog dalekovodnog stuba treba da bude ili ne treba da bude, važno je da ljudi u Vinči nemaju s druge strane nekog s kim će imati dijalog o štetnosti ili onim što su oni uvereni da je štetno kada je u pitanju dalekovod. Zakon o investicionim fondovima da, Zakon o Agencije ne, Zakon o besplatnim akcijama, naravno, protiv, a mislim da će i javni interes imati moj glas protiv ukoliko ministar Antić ne bude mogao da mi da odgovarajuće jasne, tačne, proverljive i dokazive odgovore. Hvala vam.
Zahvaljujem. Nisam razumela, javlja se i Vera Paunović, i Zoran Babić. (Zoran Babić, s mesta: Replika.) Gospođo Paunović poslanice, samo sačekajte daću vam reč odmah, Zoran Babić je tražio repliku. Odmah ću vam dati reč, samo da saslušamo kolegu.
Neodgovorno je i veoma opasno širiti strah, širiti paniku, tamo gde panike i prostora za paniku i strah nema. Ja ću uvaženoj koleginici Čomić koja je, siguran sam, kao i svi ostali dobila odgovor JP „Elektromreže Srbije“ vezanog za slučaj Vinče, ako nije dobila, ako nije imala vremena da pročita, vrlo rado ću taj dokument ustupiti. Naime, potpuno je netačno da dalekovod, a to je proverljivo, da dalekovod prelazi preko osnovne škole i obdaništa. Pošto se ti objekti nalaze izvan planiranog koridora dalekovoda, dok preko dela nelegalno sagrađenih objekata dalekovod prelazi, zbog čega su u projektu preduzete odgovarajuće mere, povećane visine stubova i provodnika i osigurana potpuno bezbednost okruženja adekvatnim tehničkim rešenjima. Šta ćemo sa tim? Šta ćemo sa tim da rešenje kojim je data saglasnost Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja na studio, procenu i uticaj na životnu sredinu projekta dalekovoda 400 koji se tiče tog dela oko Vinče? To rešenje je dato 31.12. 2010. godine. Dala ga je Vlada kao i što je uradila projekat i dozvolu, Vlada koju je podržavala gospođa Čomić i studiju izvodljivosti, odnosno saglasnost na procenu uticaja na životnu sredinu i nema škola i vrtića i obdaništa ispod dalekovoda, a tamo gde su nelegalni objekti povećani su stubovi i urađena je sva moguća zaštita.
Hvala, prošlo je vreme.
Da li je neregularno i neodgovorno koristiti govornicu za širenje panike i straha zbog neznanja?
Zahvaljujem. Imate pravo na repliku, imate pravo po povredi. (Gordana Čomić, s mesta: Replika.) Izvolite, replika.
Zahvaljujem. Nisam mislila da će mi biti dozvoljena replika, zbog toga tražim povredu Poslovnika. Ako je situacija da mogu da repliciram, dakle ovako. Gospođo predsednice Skupštine, kada i ako se dogodilo da je narodni poslanik Zoran Babić izabran za predsednika Vlade, ili ministra za zaštitu životne sredine i poljoprivrede, ili bilo šta kao član Vlade, ja ću taj izbor pozdraviti. Dotle mi je jako drago da je narodni poslanik, narodni poslanik. Replika služi tome da se ovde, kao očigledan primer pokaže kakva su pravila u pravnoj državi dobra. Poslanik pita, a odgovara mu Vlada. Ne odgovara mu drugi narodni poslanik i to sa odgovorom koji je bez veze sa pitanjem. Drago mi je da je karijera mog kolege narodnog poslanika u usponu. Ja njega skroz razumem. Nije to lako. Ali, molila bih da se na ovom primeru setimo da smo mi svi prvo, narodni poslanici. To bi mnogo značilo za utvrđivanje dijaloga u Srbiji. Mnogo bi pomoglo svakom ministru, bez obzira da li smo opozicija ili vladajuća većina i mnogo bi pomoglo da zaista pokažemo ono što treba ova Skupština da bude, a to je da se slušamo kada razgovaramo i da razgovaramo o temi. Moja tema je bila pitanje. Razne vlade koje sam podržavala i bila sam opozicija su grešile. Ako može da prestane teorija neprekidnih grešaka, ponovljenih i tuđih kao svojih. Hvala.
Reč ima ministar Sertić.
Samo ću dati kratak odgovor poslanici Čomić. Što se tiče kapmanje o kojoj ste govorili, o privatizaciji koja je loša u javnosti, mislim da je se pre svega priča o privatizacijama koje su se loše završile po radnike. U svakom slučaju, to je činjenica koja se dešava i to se dešava, ne samo kod nas, dešava se i u okruženju i svuda gde se nalaze problemi. Nažalost, kod nas imamo veliki broj preduzeća koji je sa ozbiljnim brojem radnika ostao i zaista su se dešavale neke čudne stvari koje u svakom slučaju je verovatno više priča za organe bezbednosti i drugih sudskih procesa, nego ovde. Slažem se sa vama da je proces privatizacije izuzetno važan za našu zemlju i da je zbog toga Vlada donela odluku u prethodnom zakonu da to bude okončano do naredne godine, jer je to interes svih nas. Veliki broj preduzeća koja imamo, od ovih 500, pričali smo o tome, pitanje je da li imaju tržište i da li mogu da nastave da žive. Mi ćemo učiniti sve da za svako preduzeće pokušamo napraviti neki program, ali je realna slika da ona preduzeća koja nemaju tu mogućnost, neće moći da prežive, a moramo taj proces jednog momenta da zaustavimo i da prekinemo da bismo se bavili onom privredom, realnom i ozbiljnom. Da bi smo došli i uradili to kako treba, vaše pitanje koje je bilo vezano za nadzor je jedno od najvažnijih i za mene, kao ministra u ovom procesu, jer je i pravno i politički odgovaram za proces koji bude u narednom periodu i to pitanje imamo rešeno u dva zakona. U Zakonu o privatizaciji, član 84. kaže – nadzor nad primenom odredaba ovog zakona i propisa donetih na osnovu njega, vrši ministarstvo nadležno za poslove privrede i Vlada sprovodi nadzor nad postupanjem ministarstva u primeni odredbi ovog zakona. Ima još nekoliko rečenica u nastavku svega toga. Takođe, u Zakonu o Agenciji za privatizaciju u članu 18. piše da nadzor nad radom Agencije vrši ministarstvo nadležno za poslove privatizacije i takođe ima objašnjenje u svemu tome. Slažem se sa nekim poslanicima koji su davali primedbe na priču da li je pravno moguće svaku zloupotrebu sprečiti i mislim da ne postoji pravni akt koji to može u potpunosti da realizuje. Zato postoji lična odgovornost, zato svi mi koji radimo na ovom poslu moramo da damo svoj maksimum kako bismo procese učinili transparentnim, jasnim i odgovornim, pre svega u interesu naših sugrađana, jer svi mi živimo ovde, i naša deca, i naši roditelji, i naši prijatelji, i familije žive u zemlji i uveren sam da svi danas koji rade zaista žele najbolje svojoj zemlji i da ćemo sve učiniti da ove procese dovedemo do kraja na vrlo jasan i najbolji mogući način u momentu iako je situacija, i to ću ponoviti, već sam nekoliko puta rekao, izuzetno teška i komplikovana i za nas bi kao zemlju bilo dobro da smo ovaj proces uspeli da uradimo u nekom periodu pre pet ili više godine, ali nalazimo se u 2014. godini i sada nam preostaje samo da se izborimo sa tim do kraja na najbolji mogući način. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Narodni poslanik Zoran Babić replika Gordani Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Zahvaliću se i gospođi Čomić zato što prati moju karijeru. Nije moja karijera bitna. Bitni su efekti rada Vlade Republike Srbije koji svoje otelotvorenje doživljavaju u parlamentu u Narodnoj skupštini Republike Srbije i bitno je koliko ćemo brzo ići putem evropskih integracija, smanjenjem javnog duga, jednim pristojnim, normalnim životom za naše građane, a moja karijera ili svakog pojedinca je zaista nebitna. Međutim, čudno je poimnje demokratije kada jedna strana može da postavi pitanje koje god želi, da u tom pitanju poprilično širi paniku i strah, a da to nema nikakve veze sa temom dnevnog reda, a da ja kao narodni poslanik u Narodnoj skupštini ne mogu da koristim odgovor Vlade koji je stigao svim narodnim poslanicima. Ovo je odgovor Vlade, gospođo Čomić, a u tom odgovoru Vlade se kaže – da taj dalekovod, za koji ste tako zabrinuti, koji će napraviti haos u Vinči je urađen po Projektnoj dokumentaciji, po Aktu o urbanističkim uslovima iz 2010. godine, Generalnog plana Grada Beograda, Odluka o određivanju urbanističkih planova koji u celini ili deluju da nisu suprotnosti sa Zakonom o planiranju i izgradnji, na osnovu izveštaja Republičke revizione komisije u 2008. godine, rešenju kojim je utvrđen javni interes iz 2009. godine, rešenjem o odobrenju za izgradnju predmeta „Dalekovoda“ izdatog od Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja u 2009. godine, Energetske dozvole od 2011. godine. Jedino je potvrda prijava radova i početak radova iz 2014. godine. Po čemu je onda odgovorna ova Vlada zato što je uradila po svim uslovima i zato što se „Elektromreža Srbije“ kao investitor tih radova trudi i radi…
Vreme.
…po normama koje su takve da ne ugrožavaju životnu sredinu, da ne ugrožavaju građane i vi ste to gospođo Čomić dobili, ali ne želite da vidite, a sada bi da zatvorite usta svima nama kojima takve stvari dokazujemo.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Vera Paunović. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, pred nama se nalazi nekoliko ekonomskih zakona sa izmenama i dopunama, a ja ću pričati o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Ovaj zakon tretira jednu oblast ekonomskog života koji se kod nas već duže vremena nalazi u povoju, a to je finansijsko i berzansko poslovanje, odnosno tržište hartija od vrednosti. Iako smo u nekoj daljoj prošlosti imali jake tradicije, naše pozitivno zakonodavstvo se u ovoj oblasti izgrađuje tek u proteklih 20-ak godine. Ako se tome dodaju i kontinuirana ekonomska kriza i nemaština, koje traju u dužem periodu, i koje svakako ne pogoduju intenziviranju aktivnosti na tržištu od hartija od vrednosti, onda ne treba da nas čudi što je i naše zakonodavstvo u ovoj oblasti određene meri još uvek neizrađeno i što su mu potrebne određene periodične izmene i dopune konkretnih pravnih rešenja, što mi sada i činimo sa ovim predlogom zakona. Ovog puta predložena rešenja neće doneti neke velike koncepcijske promene postojećeg zakona za koji se i u obrazloženju kaže – da je postavljena na solidnim osnovama. Najveći deo predloženih izmena i dopuna su terminološke prirode i predstavljaju usklađivanje sa ostalim zakonskim rešenjima iz ove oblasti. Ipak u ovim izmenama i dopunama imamo i par značajnih izmena. Prva od njih odnosi se na član 7. postojećeg zakona, a odnosi se na sniženje iznosa osnovnog kapitala društva koji se smanjuje sa 200 na 125 hiljada evra. Pošto u uređenim zemljama sva privredna društva koja pretenduju da se bave ovim delatnostima moraju da ispune zakonom propisane stroge uslove, a naročito one koje su verne za početni i obavezni kapital zbog osiguranja svojih klijenata na prvi pogled ova odredba se ne bi mogla opravdati. Međutim, moramo imati u vidu i širi društveni i ekonomski kontekst, a on je nažalost takav da realni pokazatelji govore o padu svih vrsta privrednih i finansijskih aktivnosti, pa i pokazatelji govore o padu svih vrsta privrednih i finansijskih aktivnost, pa i onih na berzi pa i činjenicu da se broj ovlašćenih učesnika i obim trgovanja smanjuje iz godine u godinu, o čemu svedoči podatak da se broj društava koji se bave ovim aktivnostima smanjio sa 15 na svega četiri i da je neophodno da se makar i ova četiri društva očuvaju. Stoga promena ovog cenzusa predstavlja pokušaj da se ovo tržište sačuva na određenom nivou i tako obezbedi šira finansijska stabilnost. Na drugoj strani, zaštita klijenata obezbeđena je izmenjenim i rigoroznijim pravilima o ograničenjima ulaganja koje može vršiti investicioni fonda, pa se tako neće moći obavljati davanje zajmova trećim licima ili novac ulagati u kupoprodaju plemenitih metala, kao i odredbom da se dozvola za rad oduzima ako se ne koristi duže od godinu dana. Dosadašnje rešenje je bilo dve godine. Mislim da je dobro rešenje kojim se za period podnošenja izveštaja prolongira sa tri meseca na šest meseci imajući u vidu da ovi izveštaji moraju biti veoma detaljni i koncizni čime će se takođe olakšati i ubrzati rad fondova jer će imati manje administrativnih poslova, ali je na drugoj strani, propisano izmenama člana 22. da ti izveštaji moraju imati više elemenata nego dosadašnji. Tako da će zainteresovana lica imati više pokazatelje o poslovanju fondova, a saglasno tome moći će da imaju objektivniju sliku o konkretnom privrednom subjektu, fondu. Poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa PUPS smatra da su predložene izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima pokušaj da se njihov rad olakša, podigne stepen trgovine hartijama od vrednosti, a time i dodatno oživi finansijski sektor i ekonomska stabilnost zemlje, te će u Danu za glasanje dati svoju podršku ovom zakonu. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, poštovani ministre Sertiću, poštovane gošće i gosti iz ministarstva, danas učestvujemo u zajedničkom načelnom pretresu o četiri predloga zakona koji brane dvojima ministara od kojih jedan ministar, ministar Antić nije ovde da sa njim možemo da vodimo dijalog o sadržini Predloga zakona koji on treba ovde da brani, a vi, gospodine Sertiću, treba da branite druge predloge zakona, vrlo slabo učestvujete u dijalogu ovde. Sećam se vrlo dobro kada vas je u Skupštini kao kandidata za ministra branio gospodin Dačić. On vas je branio i to po svom priznanju ćutanjem jer nije znao nešto mnogo o materiji. Samo hoću da kažem da to nije bio znak vama da kada se vi pojavljujete kao ministar koji je izabran ovde da branite neki Predlog zakona da treba da ćutite, odnosno da te predloge branite ćutanjem. Gospodine Sertiću, ne znam šta se dešava sa poslanicima SNS, poštovana predsednice, vrlo su nemirni. Mogu li da nastavim?
Kako da ne. Ćutanje je odobravanje.
Dakle, samo da kažem gospodinu Sertiću da je deo demokratskog običaja, mislim, i deo demokratske prakse da u Skupštini Srbije, vodimo dijalog. To znači da kada neki narodni poslanik postavi neko pitanje ili ima dilemu da se očekuje da ministar koji brani Predlog zakona ako je tu, a npr. gospodin Antić nije ni tu, saopšti svoj sud o toj dilemi ili ponudi odgovor na pitanje. Onda možemo da razgovaramo, mislim, na jedan dobar i primere način. Mi ćemo glasati protiv ovih predloga zakona i pošto je zajednički načelni pretres usmeriću se samo na jedan Predlog zakona jer nemamo mnogo vremena za raspravu. Mi smo podneli, Zoran Živković je to već rekao, 17 amandmana na 19 članova, koliko ima Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Ponudio bih dva argumenta zbog kojih je smatram, da ovo naše uverenje da treba da se glasa npr. protiv ovog predloga zakona jeste ispravno. Dakle, imam argumente na osnovu kojih sam došao do tog stava. Prvi argument, hteo bih ovde da vam pojasnim, poslanici Napredne stranke su zbog nečega nestrpljivi, poštovana predsednice, oni meni neprestano dobacuju ovde. To sada više ne može da se čuje ni šta ko kaže…
Poslaniče, da se vratimo na dnevni red.
Saglasan sam. Dakle, gospodine Sertiću, u delu koji se tiče razloga za donošenje zakona o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju saopštava se koji je to osnovni razlog za podnošenje ovoga predloga zakona i naravno, po vašem sudu, po vašem osećaju i za usvajanje ovog zakona. Vi ste saopštili ovde da je osnovni razlog usklađivanje sadržine postojećeg Zakona o Agenciji za privatizaciju, sa odredbama novog Zakona o privatizaciji. Poštovani gospodine Sertiću, mi smo u ovoj Skupštini ovde, u ovom sazivu 30. jula raspravljali o sadržini tada predloga novog Zakona o privatizaciji. Tada vi niste bili ministar. Ministar je bio gospodin Vujović, ali tu se desila neka zamena mesta, vi možda niste to primetili, ali moram da vas podsetim da jedan od razloga zbog kojih mi ne možemo da glasamo za ovaj predlog zakona o Agenciji za privatizaciju tiče se usvajanja nepotrebnog drugog novog Zakona o privatizaciji. Mi smo tada bili protiv tog predloga zakona. Podneli smo onoliko amandmana, gospodine Sertiću, koliko je taj predlog zakona imao članova. Ovde smo i zanoćili i sada vi, nakon izvesnog vremena, znajući, ministar Vujović je u nekom trenutku čak i priznao da smo mi u pravu, u jednom delu, uprkos tome, vi sada tražite od nas da se prilagodimo i mi jednom nepotrebnom i lošem zakonu o privatizaciji o kome smo raspravljali 30. jula, a koji je usvojen nekoliko dana kasnije, dakle početkom avgusta. To je jedan argument zbog kojeg ja sledeći izvesnu logiku, budući da hoću da budem dosledan u svojim stavovima, u nastupima ovde u Narodnoj skupštini, moram ovde da vam saopštim, a koji se tiče ne usvajanja ili našeg stava da ne treba da se usvoji ovaj predlog zakona. Meni je sada ostalo samo desetak sekundi…
Prijavite se, ne znam šta se desilo.
Poštovana predsednice, Narodne skupštine, samo meni blokira sistem kada raspravljamo. Možete li da mi objasnite kako je to moguće, poštovana gospođo Gojković?
Hoću, posle sednice, zaista.
Ne, molim vas sada. Ovo je deo naše sednice.
Zahvaljujem, prošlo je i 15 sekundi i odblokiranje sistema. Prošlo je vaših pet minuta i 22 sekunde. Hvala. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslanici SNS su me prvo ometali, a sada sistem ne radi…) Dođite kod mene posle sednice u kabinet pa ćemo porazgovarati. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanoviću. Ministar želi da odgovori. Izvinjavam se Vladimiru Đukanoviću.
Poštovani poslanici, vrlo rado bih odgovorio na većinu pitanja da je ovde bilo više pitanja o samom zakonu. Nažalost, više smo se bavili i slušali neke druge teme a ne konkretno stvari. Dokaz toga je i broj amandmana koji je predat danas u toku dana. Za Zakon o izmenama Zakona o Agenciji za privatizaciju predata su 23 amandmana. Od toga 17 vaših i od vaših je samo jedan ispravan zato što ste u svim obrazloženjima, u stvari „kopi-pejst“, Zakona o privatizaciji a ne Zakona o Agenciji za privatizaciju. Tako da ne znam šta bi trebao da bude predmet mog odgovora. Stručne službe će svakako dati svoj odgovor. Mi ćemo na Vladi sutra doneti adekvatne odluke. Želim samo da obavestim sve poslanike da smo prihvatili u stručnim službama, dakle, sutra će Vlada dati svoj konačni odgovor, svaki predlog koji je bio smislen i koji je išao u pravcu poboljšanja kvaliteta ovih izmena zakona, ali o najvećem delu amandmana koji je vaša poslanička grupa predala nismo mogli da govorimo, jersu pravno neispravni.
Sutra ćemo o amandmanima, tj. prekosutra. Reč ima doktor Vladimir Pavićević želi pretpostavljam da objasni oko „kopi-pejsta“, verovatno.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice gospođo Gojković, poštovani ministre Sertiću, poštovane gošće i gosti iz ministarstva, dve stvari ovde želim da kažem povodom ovog vašeg odgovora. Jedna stvar, mi smo podneli pravno ispravne amandmane. Ako ste pažljivo slušali ovaj prvi argument zbog kojeg mi ne možemo da glasamo za ovaj predlog zakona, a koliko ste u međuvremenu i pročitali naša obrazloženja za svih 17 amandmana, onda vam je jasno da mi zapravo reagujemo na ono što ste vi zapisali u obrazloženju za usvajanje ovog predloga zakona, a vi ste zapisali da želite usklađivanje sadržine Zakona o Agenciji za privatizaciju sa novim Zakonom o privatizaciji. Mi smo u svih 17 amandmana upravo to, gospodine Sertiću, i saopštili, da ne možemo to da prihvatimo kao argument, da ćemo zbog toga da glasamo protiv. Mislim, da ako sada pažljivo sada čitate te amandmane da u obrazloženju upravo to i piše. Druga stvar, mislim koju ovde mogu sada da vam kažem povodom ovog jednog dijaloga koji je sada u redu da sada vodimo oko predloga zakona, tiče se drugog argumenta zbog koga mi ne možemo da glasamo za ovaj predlog zakona. Na primer, gospodine Sertiću, ja smatram da privatizacija, sadržina Zakona o privatizaciji, sadržina Zakona o Agenciji za privatizaciju, mora da ima obezbeđeno nešto kao osnovnu svoju pretpostavku. A ono što mora da bude obezbeđeno je pravna sigurnost. Dakle, mi u našoj državi delovanjem svih institucija u našem političkom sistemu moramo da imamo pravnu sigurnost, a Vlada Srbije, a evo vi danas nastupate u ime Vlade Srbije, i ja mogu da vam navedem sada nekoliko primera svojim delanjem ruši upravo to pravnu sigurnost kao osnovnu pretpostavku za dobru privatizaciju i rada Agencije za privatizaciju. To bi bio drugi argument.
O amandmanima ćemo prekosutra kada dobijemo odgovore Vlade na podnete amandmane. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća. Mislim da je vreme da uozbiljimo malo sednicu i da se ozbiljnim stvarima na ozbiljan način pristupi. Jedina stvar koju vi ovde rušite, gospodineSertiću je, samoupravljanje. I to je dobro. To je jedino zaista što se ovde ruši zato što se ovim zakonom jednostavno onemogućuje da neko ko iz neke njegove obesti, ne znam, ne želi da proda akcije, sprečava zapravo prodaju preduzeća koje je inače već propalo. Prosto, se onda omogućava agenciji da da svoj glas. Jednostavno se takve stvari za sva vremena brišu i to je nešto što zaista podržavam. Inače sam, pripremajući se za ovu sednicu, veoma ozbiljno, kao što vidite, pročitao silne strategije koje je neko ranije donosio, između ostalog, izvesni Akcioni plan za bolji život građana u periodu od 2008. godine do 2011. godine. Pa, sam i pročitao dobar deo Strategije koje je DS inače predložila do 2020. godine koje su tako marketinški 2010. godine predstavili građanima. Pošto se nama ovde stalno stavlja da mi nešto mi marketinški radimo. Znate, u tim strategijama, između ostalog je sledeće rečeno, kada govorimo o privatizaciji, da će se završiti proces privatizacije i da ćemo imati efikasan proces stečaja, to je jedna odtih. Onda kaže, posao za svakoga, prioritet je bilo zapošljavanje, partnerstvo između države, obrazovnog sistema, privatnog sektora itd. Sve ovo što su nama tada predstavljali je ostalo mrtvo slovo na papiru, a u praksi smo imali situaciju takvu da ljudi ostaju bez posla, da je 200 hiljada ljudi i nešto ostalo bez posla, da su se bogatili određeni ljudi koji su bili bliski baš toj partiji, a ja ću vas sada nešto zamoliti, gospodine Sertiću. Pošto se ovde daju prilično velika ovlašćenja vama kao ministru, odnosno Ministarstvu privrede, što smatram da je dobro, da više nikada ne dozvolite situaciju da može neka konsultantska kuća da da svoje ljude da rade u Agenciji za privatizaciju, a pri tome da ona savetuje tu istu agenciju kako da izvrši privatizaciju nekog preduzeća. Taj kriminal, ta pljačka, taj bezobrazluk koji su sprovodile ovde konsultantske kuće je za zatvor. Zaista bi neko morao da ide u zatvor zbog toga. Nažalost, to je ovde bilo legalizovano i tako smo imali navodno uspešne konsultantske kuće, od onog „Ekonomskog instituta“, „Dilojta“, KPMG-a, posebno „Ces Mekona“, itd, čiji su ljudi suštinski radili u toj istoj agenciji i na taj način nas savetovali kako da prodamo neka preduzeća. Molim vas da se to više nikada ne dopusti, da se to strogo sankcioniše i da jednom za sva vremena sa tim završimo. S tim u vezi, dobra je ova stvar što po zakonu, vezano za izmene i dopune Zakona o Agenciji za privatizaciju, Agencija više nema diskreciono pravo za pokretanje privatizacije. Potpuno podržavam tako nešto. Oni mogu sad vama samo da predlože, koliko shvatam, model i mogu da predlože da se negde krene u privatizaciju, a na vama je, odnosno na ministarstvu da odluči hoće li to prihvatiti ili neće. To je jedan dobar sistem kontrole. Jer, nekada smo imali situaciju da prosto dođe Agencija i diskreciono proda. Uglavnom su prodavali veoma uspešna preduzeća a ovo su nam ostavili i stavili u restruktuiranje ovih 500 i nešto, s kojima i dan-danas muku mučimo i ne znamo šta ćemo sa njima. Možete vi da se predstavite da ste izuzetno uspešan kad prodajete uspešna preduzeća. To može svako da uradi, samo je pitanje – zašto nisi probao tada da podstakneš privredu? Sada se, kako vidimo, svi zalažu za neka subvencionisanja. Što tada niste ta preduzeća, koja su svakako možda bila uspešna, pomogli, a ne da ono što je vredelo, prodate? Recimo, imali smo situaciju sa cementarama. Neko je prodao sve tri naše cementare, koje su bile veoma uspešne, po ceni koliko je ona Vlada Mirka Marjanovića za jednu ugovorila. Onda su rekli – jao, što je to uspešno. Izvinite, to može svako da uradi. Prema tome, ovo je zaista nešto što se podržava. Inače mi je krivo što se ne uvede, ali to je već vezano za Zakon o privatizaciji, da se zabrani firmama koje otvaraju svoja predstavništva na ovim egzotičnim ostrvima i ovim „of šor“ zonama da mogu da privatizuju naša preduzeća. Ja bih to zaista svim srcem podržao, pošto smo imali do sada zaista neverovatne situacije, da ne možete da uhvatite gde se neka firma zapravo osnovala, a kupila je ovde neko naše preduzeće. Veoma je pohvalno, vezano za izmene i dopune Zakona o investicionim fondovima, što se ovde sada stvara konkurencija, posebno što se stvara konkurencija prema poslovnim bankama koje su ovde očigledno imale monopol u svemu i bile su gospodari i privatizacija i kredita i svega i svačega. Čini mi se će jednim ovakvim zakonom, gde će sada zapravo ova društva koja rukovode investicionim fondovima biti dobar konkurent bankama. Stvara se nešto što je zaista pozitivno. Što se tiče samih privatizacija, da ne bude da bilo ko iz SNS optužuje bivši režim za bilo kakvu vrstu pljačke u privatizaciji, znači, ne moramo mi ništa da kažemo, rekla je Verica Barać kroz svoj Savet za borbu protiv korupcije, i rekla je Evropska komisija koja je nama čak i naložila da one 24 privatizacije istražimo. To su rađene neke istražne radnje i vidimo da se vode neki postupci. Prema tome, ne mora niko odavde ništa da kaže, dovoljno je samo da se pozovemo na izveštaj Evropske komisije i da vidimo šta se zapravo tada sve dešavalo. Moram da naglasim da je ovde dobro što i običan čovek koji ima akcije može da ih sada proda, što može njima da trguje i što nije ograničen raznoraznim birokratskim uslovljavanjima i što može čak i van tržišta od hartija od vrednosti da ponudi svoje akcije. Mislim da je to nešto što je dobro i što može i da ubrza, na kraju krajeva, privatizacije, posebno onih preduzeća koja su potpuno oronula. To što ste se vi sada uhvatili ovog posla da budete ministar privrede, to je pomalo i hrabro i ludo. Jer, izvršiti privatizaciju preduzeća koja su potpuno propala i koja ne želi niko sada da kupi, a koja su temeljno bila opljačkana, je nešto što je zaista, zaista teško. Verujem da ćete vi u tome uspeti, mada, moram da priznam, nisam siguran da možete svih ovih 500 i nešto. Neka će morati da se gase i u to sam potpuno uveren. Treba biti realan i reći to građanima. Neko je ta preduzeća potpuno ogulio, nestala su, nisu više uopšte rentabilna i to bi trebalo reći građanima. Prosto, to je nešto što je vama dato kao vruće kestenje i vi to sada treba da vadite, a to je prosto nemoguće tako nešto učiniti. Ovde Agencija dobija mogućnost da pokrene likvidaciju i da predloži stečaj. To je dobro, zato što prosto mora nešto da se ubrza. Ne možemo večito da stojimo. Ako zaista preduzeće nije rentabilno, ako to zaista guši samu privredu, ako to ne može, besmisleno je više bacati u bunar bez dna, bolje je likvidirati to preduzeće i probati sa nečim novim. To je nešto što bih zaista podržao. Takođe, podržao bih i to da sada Agencija može da prodaje kompletnu imovinu preduzeća. Do sada je mogla samo nepokretnosti. Sada će moći da proda i pokretnu imovinu, što je zaista nešto što je za svaku pohvalu. Drago mi je što na neki način, upravo kroz onu stavku što smo napomenuli na početku, a to je da vi zapravo kontrolišete privatizaciju, da država na neki način vraća kontrolu tog procesa. Možda je kasno, možda smo se kasno setili ovako nešto da donesemo, ali, bolje ikad nego nikad, nego da se i dalje neka pljačka u ovom društvu sprovodi. Sve u svemu, ovo je zakon koji bi morali svi da podržimo, ukoliko iskreno volimo ovu državu. Priznajem da su neke stvari pretpostavljam i bile iznuđene realnošću koja je trenutno na terenu, ali, znate, ako se neko muči godinu i nešto dana i pokušava, recimo, da reši problem i „Železare“ i FAP-a i svih ovih firmi koje su naovakav način dovedene do ruba propasti, mislim da je ovo nešto što može samo da ubrza ili njihovu prodaju ili prosto rešavanje tog problema. S tim u vezi, svako ko iskreno voli ovu državu, glasaće za ovako nešto. Verujem i ubeđen sam da će svi poslanici SNS podržati ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, predsednice parlamenta, poštovani ministri, poštovane koleginice i kolege, danas imamo raspravu o četiri zakona i na početku izražavam nezadovoljstvo zbog ponovo procedure i zakona koji su po hitnom postupku u parlamentu. Dakle, nije bilo dovoljno vremena da se na efikasan način interveniše, i u pogledu davanja amandmana i dobrih rešenja. Pretpostavljam da bi i opozicija imala šta da kaže u vezi s ovim zakonima. U kratkom roku smo nešto uspeli da uradimo, s dobrom namerom. Mislim da je važno na početku pomenuti, pre nego što pređem na konkretne zakone, ono što je i moja koleginica gospođa Gordana Čomić rekla, u kakvoj atmosferi govorimo o ovim zakonima? Pre svega, mislim na Predlog zakona o Agenciji za privatizaciju, jer je privatizacija tema. Čini mi se da smo danas više govorili o samoj privatizaciji i istoriji privatizacije, nego o Predlogu zakona o Agenciji za privatizaciju, pa i o ostala tri zakona. Mislim da je važno reći upravo nešto u prilog opšte atmosfere u ovoj sali, a to je da i sami znamo, zalažući se za evropske vrednosti, pa čitajući izveštaje Evropske komisije, da su najveće primedbe upravo u tom procesu privatizacije bile za period 2004-2007. godina i privatizacije koje je tada sprovela Vlada u koaliciji DSS, G17 plus, uz manjinsku podršku SPS-a. Demokratska stranka je učestvovala u vladama od 2000. do 2003. godine. Kasnije su različite koalicije u manjoj meri sprovodile proces privatizacije, ali najveće privatizacije su obavljene tamo negde do 2008. godine. Znam da su mnogi pojedinci upravo iz ove prve Vlade DSS-a i G17 plus učestvovali u ovom procesu i sada sede u klupama vladajuće većine. Ne bih govorio o imenima, ali bi sama predsednica Odbora za privredu, kolege iz SPS-a koje su bile 2008. godine u koaliciji sa DS, sada su u koaliciji sa vama, kolege iz Agencije za privatizaciju, stručni ljudi koji tu sede možda od 2007. godine naovamo i svi tu ljudi su učestvovali delom u tom procesu. Ali, ono što je opšte, to je da niko ne prihvata ni u jednom trenutku odgovornost sa ove strane i ljudi koji sede u skupštinskim klupama. Bez obzira da li direktno učestvovali u bilo kom procesu privatizacije, učestvovali lično u tom procesu ili ne, ali mislim da je važno da govorimo pre svega o zakonu. Pošto nema puno vremena, ja bih želeo da na jednom primeru dam argumente zbog čega ćemo biti protiv ovakvog Predloga zakona o Agenciji za privatizaciju. Ključna izmena je u članu koji kaže da sve postupke sprovodi Agencija koja je kao takva i najkompetentnija za te postupke. Slažem se sa tim i mislim da tu sede najstručniji ljudi koji bi to trebali da urade na takav način. Pitam vas, gospodine ministre, da li prodaja kapitala javnih preduzeća podrazumeva i prethodni postupak rasprave o celishodnosti, jer se radi o kapitalu velike vrednosti? Očekujemo privatizaciju i „Srbijagasa“, očekujemo privatizaciju i „Elektromreže Srbije“, velikih infrastrukturnih projekata. U ekspozeu premijera smo čuli upravo najavu o privatizaciji najvećih javnih preduzeća, a znajući u kakvom smo ekonomskom stanju u ovom trenutku kada je bruto društveni proizvod pao na negde oko 33 milijardi evra, što zbog samog pada, što zbog promena u kursu, da je javni dug oko 22 milijarde evra, da glavnica za taj dug dolazi 2018. godine, otvara se upravo to važno pitanje o celishodnosti privatizacije i o načinu i ozbiljnim pitanjima na koji način će rasti privreda Srbije? Da li ćemo ići isključivo tim rešenjem – privatizacija svega što Srbija ima, ili ćemo jačati i javni sektor, jer mislim da se nepotrebno stvara jedan neprijateljski odnos u odnosu javnog sektora i realnog sektora? Mislim da dizanje i jačanje javnog sektora može da prouzrokuje samo i rast i realnog sektora. Mislim da je važno da u tom smislu razmišljamo kako generisati prihode, upravo želeći da jačamo i taj javni sektor. Ovaj postupak nije moguće sprovesti na efikasan način ukoliko se svojinski odnosi ne privedu kraju. Bili smo svedoci u ovoj Skupštini da smo odložili rok za primenu Zakona o javnoj svojini, a bez pune implementacije ovog zakona o javnoj svojini nije moguće, niti bi trebalo sprovesti privatizaciju bilo kog javnog sistema. Moja saznanju su da je započeta privatizacija i „Resavice“, ispravite me ako grešim, da je započeta privatizacija JP Zavod za udžbenike, sa pitanjem i saznanjem i pretpostavkom da upravo upis svojine nije priveden kraju. Mislim da je to izuzetno loše, ukoliko je to zaista istina. Predlog je da se ne pokreće bilo koji proces privatizacije bez utvrđenih svojinskih odnosa. Toliko o Zakonu o Agenciji za privatizaciju. Mi ćemo u danu kada se raspravlja o amandmanima gde smo podneli neke tehničke predloge amandmana koji će poboljšati, uveren sam i ovaj zakon. Želim da kažem nešto i o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. U suštini se radi o usaglašavanju sa trenutnom situacijom u pogledu raskinutih ugovora i to je jasno. Iskomentarisao bih član 17. koji kaže – osnivač Javnog preduzeća „Elektroprivreda Srbije“ dužan je da obezbedi da ovo preduzeće promeni pravnu formu i svoj osnovni kapital iskaže u akcijama određene nominalne vrednosti na osnovu korigovane knjigovodstvene vrednosti kapitala do 31. decembra 2016. godine. Dakle, pojam korigovane knjigovodstvene vrednosti, sa pitanjem šta je realna procena? Korigovana knjigovodstvena vrednost je u suštini imovina umanjena za obaveze kada je napravljena procena kapitala, pre svega za tako veliki i značajan sistem kakva je „Elektroprivreda Srbije“. Otvara se pitanje i pretpostavke da li će ta vrednost biti možda procenjenih četiri milijarde evra, ili moguće 10 milijardi evra, koliko bi nova procena davala uz, kako smo čuli ovde i komentare nekih poslanika u Vladi, da će vrednost ja se nadam tog javnog sistema Srbije rasti sa novim investicijama i sa realizacijom tako važnih projekata? Ne bih puno govorio o Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, ali bih vrlo važno istakao da punu kontroverziju nosi ovaj predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanja dokumentacije radi realizacije izgradnje sistema za prenos električne energije 400 kilovolti naponskog nivoa, „Transbalkanski koridor - prva faza“. U članu 2. ovog zakona naznačeno je da je javni interes utvrđen na bazi elaborata…
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme poslaničke grupe.
Verovatno bi bilo ministru da čuje ovo pitanje vezano upravo za eksproprijaciju…
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme poslaničke grupe. Hvala. Reč ima Suzana Spasojević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministri sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, očigledno je da postoji potreba za usaglašavanjem sa evropskim propisima i praksa je pokazala da je potrebno doći do novih, odnosno dopunjenih ili izmenjenih zakonskih rešenja u pojedinim oblastima, zato mi danas i raspravljamo o ovom setu ekonomskih zakona. Ja ću se u svojoj diskusiji zadržati na Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. U Srbiji je nekada pre niz godina bilo moguće da na tržištu posluju samo strani investicioni fondovi koji su formirajući domaće firme mogli da posluju, trguju na berzi i učestvuju u privatizacijama, za razliku od domaćih fondova kojima je to bilo zabranjeno. Zakonom o investicionim fondovima koji je donet 2006. godine, to je izmenjeno i tim zakonom je predviđeno da postoje tri vrste investicionih fondova – zatvoreni, otvoreni i privatni, kao i da investicionim fondovima upravljaju društva za upravljanje investicionim fondovima. Inače, investicioni fondovi su u svetu jedan od najpopularnijih načina za ulaganje novca sa nizom prednosti, pre svega u smislu da investicioni fondovi predstavljaju profesionalno rukovođenje investicijama, zatim raznovrsnost kao mogućnost ulaganja novca i likvidnost kao velika prednost ulaganja u fondove, jer novac na taj način nikada nije zarobljen. Predložene izmene i dopune postojećeg zakona o investicionim fondovima, odnose se jednim delom na usaglašavanje postojećeg zakona sa direktivom evropskog parlamenta i saveta iz 2009. godine, kao i terminološko usaglašavanje sa Zakonom o privrednim društvima, Zakonom o tržištu kapitala, novim Zakonom o privatizaciji i drugim zakonima, a odnosi se i jednim delom na povećanje mogućnosti ulaganja imovine investicionih fondova i veća zaštita investitora. Mislim da je jedna oblast koja je vezana, ili jedna vrsta investicionih fondova a koja je važna za ekonomiju Srbije, mogla da bude detaljnije regulisana predlogom ovog zakona i koju niko danas nije pomenuo, a tiče se tzv. „nekretninskihfondova“. Vi sigurno znate da je u julu mesecu ove godine u organizaciji udruženja Finansijskih analitičara Srbije, organizovan skup koji je imao za cilj pokretanje inicijative za stvaranje adekvatnih regulatornih uslova za osnivanje i poslovanje nekretninskih fondova u Srbiji. Zakon o investicionim fondovima, odnosno podzakonska regulativa prepoznaje nekretninske investicione fondove u formi zatvorenih investicionih fondova koji ulažu u nepokretnosti. Inače, zakonom je predviđeno da zatvoreni investicioni fondovi mogu ulagati u nepokretnosti u zemljište u zgrade u posebne delove zgrada u poslovne prostorije u stanove itd. 20% od ukupne imovine kojom raspolaže fond. U Srbiji nažalost ne postoji ni jedan investicioni fond koji je posvećen nekretninama i koji je regulisan u skladu sa našim zakonima. Postojanje takvih fondova u Srbiji bi veoma značilo za razvoj i oživljavanje sektora nekretnina na likvidnost i transparentnost tržišta nekretnina. Naše tržište je spremno za ovu vrstu fondova koji su inače posebna vrsta investicionih fondova koji najveći deo svoje imovine ulažu u nekretnine i u projekte koji su vezani za nekretnine. Da bi u Srbiji zaživela ovakva vrsta investicionih fondova potrebno je stvoriti adekvatne zakonske okvire za njihovo osnivanje i poslovanje. Sadašnja poreska politika ne ide u prilog poslovanju investicionih nekretinskih fondova, jer su ovi fondovi formirani kao pravna lica i imaju obavezu da plaćaju porez na dobit po osnovu svog poslovanja. Sdruge strane, akcionari, učesnici ovih fondova, su u obavezi plaćanja duplog poreza. U obavezi su da plaćaju poreze na nivou dividendi, kojim nisu opterećena fizička lica, vlasnici nepokretnosti, tako da su oni u nepovoljnijem položaju od akcionara ovih fondova. Iskustva zemalja u Evropi i u svetu, koje su ranije počele da koriste ovu vrstu fondova, su veoma pozitivna i većina tih fondova ulažu u komercijalne nekretnine, u hotele, u poslovne prostore, ali ima i onih fondova koji ulažu u, na primer, poljoprivredno zemljište. Takođe, ovi fondovi su i mogućnost ulaganja za institucionalne investitore, osiguravajuća društva i penzione fondove, ali su, s druge strane, i mogućnost da privuku domaće i strane investitore. Ovo vas molim da samo shvatite kao jednu dobronamernu sugestija koja će, ponavljam, pozitivno uticati na tržište i sektor nekretnina, ali i, na primer, za bolju naplatu poreza od nepokretnosti, itd. Kao dobra izmena zakona jeste i ta da je predviđeno da iznos novčanih sredstava koje su predviđene za otpočinjanje poslovanja otvorenog fonda umanji na 125.000 evra, odnosno na 200.000 evra, kako je do sada predviđeno. S obzirom na finansijsku krizu i smanjenje vrednosti imovine kojom se upravlja, ova će izmena doprineti olakšanju, osnivanju i poslovanju fondova. Znate sigurno da u javnosti postoje mišljenja da je procedura za osnivanje fondova glomazna i da ima previše ograničenja. Mi smo danas od ministra čuli da je cilj ovih izmena i dopuna Zakona da se olakša i pojeftini poslovanje fondova. Možda je ipak trebalo, naravno, ako je to moguće, ovu proceduru uprostiti, jer se može dogoditi da zbog komplikovane procedure strani investicioni fondovi upravljaju sredstvima iz inostranstva jer će im biti teško da svoje poslovanje prilagode našem domaćem zakonodavstvu. Znamo da se efikasno finansijsko tržište može ostvariti odgovarajućim zakonima koji utiču na stvaranje povoljnijeg poslovnog ambijenta, s obzirom da je naš strateški cilj priključenje EU. Regulativa koja se primenjuje u zemljama EU trebalo bi da bude smernica i za naše zakonodavstvo kada je ova oblast u pitanju. U Srbiji su investicioni fondovi počeli da se razvijaju od 2007. godine, kada je tržište akcija bilo na vrhuncu, kada je imalo najveću vrednost. Tada je i veliki broj novoosnovanih fondova kupio akcije, ali je, nažalost, posle toga veoma brzo nastupila ekonomska kriza koja je bitno umanjila vrednost akcija, što je dovelo do pada, odnosno do gubitka velikog dela imovine fondova i to je bio loš marketing za sve one koji su bili eventualno zainteresovani za kupovinu investicionih jedinica. Mnogi ulagači su povukli svoje uloge, prodali investicione jedinice, čime se još dodatno smanjila imovina investicionih fondova. Posle svega što se dogodilo na tržištu akcija, u Srbiji dominiraju gotovinski fondovi. Prikupljena sredstva se uglavnom plasiraju u obveznice, depozite banaka, a nažalost ne i u akcije. Trenutno kod nas postoji mali broj domaćih fondova, a i oni koji postoje, raspolažu veoma malo imovinom i zbog toga su zanemarljivi u svetskim tokovima. Generalno kod nas ekonomska situacija jeste teška i zahteva reformu ekonomskog sistema, ali ipak postoje stvari koje mogu pokrenuti razvoj investicionih fondova i kod nas. Najpre moramo da vratimo poverenje koje je poljuljano kod investitora, da napravimo kroz zakonske okvire i regulativu da fondovi kroz prihode pokažu da su dobar način za ulaganje novca kroz raznovrsnost plasmana, kroz razvoj tržišta, obveznica, itd, a sve u cilju osnivanja većeg broja investicionih fondova, jer bi se tako došlo do razvoja tržišta kapitala, do jačanja konkurencije među investitorima i do jačanja opšteg privrednog razvoja. Takođe, razvoj investicionih fondova i rad na obaveštenosti građana o prednostima i o pogodnostima ulaganja u fondove doprineo bi tome da naši radnici, na primer, koji su dobili akcije u firmama u kojima su radili ne unovče brzopleto te akcije za neke male novce koje tek tako za neke tekuće potrebe potroše, već da budu obavešteni, da bi ulaganje tih akcija u investicione fondove uticalo da se vrednost tih akcija poveća, a time da se uveća njihova imovina. Procena je da kod nas ima preko 250.000 akcionara. Ukoliko se njima omogući da svoje akcije ulože u investicione fondove, značaj i funkcionisanje fondova će se znatno uvećati. Zaključak bi mogao da bude da je potrebno povećati učešće investicionih fondova u razvoj privrede, ali pre svega treba stvoriti uslove kroz povoljna zakonska rešenja za investitore, kroz usklađivanje zakona sa zakonima EU, kroz podsticanje razvoja finansijskog tržišta i niz drugih mera koje će uneti stabilnost u ekonomsko okruženje. Ovaj Predlog izmena i dopuna Zakona o investicionim fondovima je samo jedan korak u nizu potrebnih, ali svakako dobar korak. Poslanička grupa SPS će, kako je to ovlašćeni predstavnik Dejan Radenković rekao, u danu za glasanje podržati Predlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Ivana Stoiljković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministri i gosti, dame i gospodo poslanici, kratko ću se osvrnuti na same odredbe prva dva zakona, Zakon o Agenciji za privatizaciju i Zakon o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu, koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, pre svega zato što je potrebno uskladiti odredbe ovih zakona sa odredbama Zakona o privatizaciji, koji je nedavno stupio na snagu. Predloženim Zakonom o Agenciji proširuju se njena ovlašćenja. Osnovni zadatak Agencije je da promoviše i sprovodi kontrolu postupka privatizacije, a od sada obavlja i poslove pokretanja i kontrole likvidacije. Poslovi iniciranja privatizacije nisu više u nadležnosti Agencije, već samo podnošenje predloga za pokretanje postupka stečaja radi okončanja privatizacije. Još jedna od bitnih izmena koja se odnosi na ova dva zakona koja sam pomenula jeste i da se akcije Fonda neće uključivati na tržište hartija od vrednosti, što je bila prvobitna ideja. Trgovanje akcijama na berzi bilo je u prethodnom periodu onemogućeno zakonskim preprekama i velikim troškovima brokerskih i berzanskih usluga. Što se tiče samih besplatnih akcija, kao što je bilo i ranije, novac koji se prikupi prodajom imovine Fonda isplatiće se građanima na tekuće račune koji se nalaze u registru Agencije za privatizaciju. Postupak dobijanja besplatnih akcija i novčanih nadoknada je potpuno besplatan, što je bitno za građane i svi dobijaju jednak broj akcija svakog preduzeća i jednaku novčanu nadoknadu. Sva ova zakonodavna rešenja trebalo bi da omoguće veći interes potencijalnih investitora i kupaca i veći broj privatizacija. Želela bih da se osvrnem na primedbe koje smo čuli. Ministar je rekao da nakon velikog broja pristiglih pisama zainteresovanosti, mali je broj onih koji su ozbiljna ponuda. Lično u tome ne vidim ništa loše. Smatram da je ova vlada podigla kriterijume za potencijalne investitore i da je upravo to razlog, jer cilj je da se investitori pridržavaju Zakona o privatizaciji, da se spreče nelegalnosti i zloupotrebe. Sigurna sam da je to i ranije postojalo da ne bismo danas imali veliki broj loših privatizacija gotovo u svakom gradu. Samo da podsetim da je Agencija za privatizaciju u septembru ove godine objavila pozive za privatizaciju 502 preduzeća. Ponude su stigle za oko 80% ovih preduzeća, a ponuđači su se najviše zainteresovali za preduzeća iz oblasti poljoprivrede, prerađivačke industrije i informisanja, odnosno medija i to najviše lokalnih medija. Ono što je bitno jeste da preduzeća za koja ne budu stigla pisma zainteresovanosti i ukoliko se pokaže da privatizacija nije realna, nakon isplate socijalnog programa idu pod stečaj ili pod likvidaciju. Takođe je bitno reći da je najveći broj ponuda stigao od naših privrednika, zatim zainteresovanih ima i među Nemcima, Amerikancima, Bugarima, Rusima, Britancima. Preduzeća metalskog sektora imaju velike šanse za privatizaciju i pored toga što su zastarele tehnologije i što su prezadužena, takođe imaju veliku vrednost imovine i imaju kvalitetnu radnu snagu. Prilikom privatizacije preduzeća, odnosno medija budući vlasnik se obavezuje da će u narednih pet godina da nastavi istu delatnost. Ja sam samo napomenula nešto od karakteristika privatizacije. Zaključak je da za poljoprivrednu, prerađivačku i metalnu industriju postoje najveće šanse za dobru privatizaciju i ono što je jako bitno napomenuti je da je posle 20 godina konačno nađeno rešenje i za pribojski FAP i malopre kritike koje smo čuli da se odlažu rokovi, to je upravo zato što su postojale opstrukcije i želje da investitor ne ulaže u pribojski FAP. Do kraja godine očekuju se dobra rešenja za fabrike hemijskog kompleksa, među kojima su „Azotara“ i „Petrohemija“ i „Železara Smederevo“. Ova sam preduzeća pomenula samo iz razloga zato što su značajni nosioci naše domaće proizvodnje. Uspešna privatizacija i jačanje privrede i pre svega očuvanje ovih radnih mesta jesu strateški ciljevi ove Vlade i na tome se intenzivno radi. Što se tiče tačke 4. ovih zakona, Zakon o utvrđivanju javnog interesa radi realizacije izgradnje transbalkanskog koridora prve faze, želim da kažem, odnosno čuli smo i od ministra, ja ću ponoviti zbog javnosti da su kapaciteti energetskog sistema limitirani, zbog čega su potrebne dodatne količine električne energije. Regionalna saradnja je u tom smislu vrlo značajna i zato će transbalkanski koridor dati nove interkonekcije unutar zemlje i sa našim susednim zemljama, što će obezbediti redovno snabdevanje električnom energijom građana Srbije. Takođe bih želela da se osvrnem na polemiku oko izgradnje dalekovoda u Vinči. Tu želim samo da kažem da nisu tačne informacije da se Vlada ne zanima za ovaj problem, jer ovom problematikom, odnosno izgradnjom dalekovoda iznad stambenih objekata bavili su se čak i skupštinski odbori, pre svega Odbor za zaštitu životne sredine, koji je tražio od nadležnih institucija da se dostave svi relevantni podaci, da se izađe na lice mesta, da se vidi kakvo je činjenično stanje. Iako je bilo propusta, to smo čuli, 2010. godine, kada je data saglasnost na studio o proceni uticaja na životnu sredinu i činjenica je da to nije ova Vlada dala, ali sada se moraju rešavati neki problemi koji su nastali u tom periodu, znači, nisu su se na molbe i zahteve građana oglušili niti EMS, odnosno „Elektromreža Srbije“, niti nadležno ministarstvo. Zaista se radi na otklanjanju problema. Tamo gde postoji mogućnost da su blizu objekti, podiže se najviši mogući nivo, tako da smo sigurni da će se i ovaj problem rešiti u interesu zdravlja građana Vinče, posebno onih najmlađih u školama i vrtićima. Još želim da kažem da će SNS sve ove zakone podržati u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću danas govoriti o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, ali kako bi moje izlaganje bilo razumljivije, pre svega ću se osvrnuti na sam pojam investicionog fonda. Investicioni fondovi su institucije kolektivnog investiranja u okviru kojih se prikupljaju novčana sredstva od fizičkih i pravnih lica, pri čemu se prikupljena novčana sredstva investicionog fonda ulažu u različite vrste imovine, a sve u cilju ostvarivanja dobiti i smanjenja rizika ulaganja. Ulaganjem sredstava u investicioni fond građanima, odnosno fizičkim i pravnim licima se omogućava aktivno učešće na tržištu kapitala i, ono što je još važnije, rizici ulaganja su mali, jer sredstvima upravljaju iskusni i ovlašćeni stručnjaci. Prednost ulaganja u investicioni fond je što u svakom trenutku možete povući vaša sredstva i prinos koji možete ostvariti ulaganjem u ovakav fond je obično viši nego prinos koji biste ostvarili ulaganjem u neki konvencionalni oblik štednje. Zašto je bilo neophodno donošenje izmena Zakona o investicionim fondovima? Pre svega, jedan od razloga je zato što se tržište kapitala od donošenja kapitala od donošenja zakona do njegovih izmena značajno promenilo i to pre svega usled finansijske krize, gde je došlo do pogoršanja položaja i uslova za poslovanje društva za upravljanje investicionim fondovima i smanjenje njihovih prihoda, tako da su ove izmene zakona usmerene ka podsticanju razvoja tržišta kapitala i većeg ulaganja u investicione fondove. Takođe, od donošenja prvog zakona došlo je do značajnih izmena drugih zakona koji regulišu oblast, odnosno materiju tržišta kapitala i čak i u pitanju 25 zakona, tako da smo ovim izmenama faktički uskladili te izmene sa ovim zakonima. Koliko je značajan ovaj zakon govori činjenica da je u kreiranju ovih izmena bilo uključeno čak 26 institucija, od čega 10 institucija iz privatnog sektora i tri strana konsultanta i to FIC, kao Savet stranih investitora USAID. Ovo nam govori da je Vlada Republike Srbije prilikom kreiranja ovih izmena zaista vodila računa o pravim potrebama učesnika na tržištu kapitala i kreiranju izmena zakona koji će pomoći poboljšanju uslova na tržištu i povećanje prihoda investicionih fondova. Što su najznačajnije izmene zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima? Pre svega, jedna od najznačajnijih izmena je smanjenja iznosa novčanog dela kapitala potrebnog za osnivanje društva za upravljanje investicionim fondom sa 200 hiljada na 125 hiljada evra, a sve u cilju olakšavanja poslovanja i stimulacije osnivanja ovakvih društava. Umanjene su obaveze društava koji upravljaju investicionim fondovima u smislu da je društvo sada u obavezi da Komisiji za hartije od vrednosti dostavlja samo polugodišnje izveštaje, a ne i kvartalne izveštaje, kao što je do sada činilo, što je uzrokovalo dodatne troškove. Izmene zakona predviđaju izmene u kojima se povećava finansijska sigurnost na tržištu kapitala i ona predviđa da Komisija za hartije od vrednosti sastavlja listu revizora koji mogu obavljati reviziju društava za upravljanje, čime se praktično ovaj segment stavlja pod kontrolu državnih organa i onemogućavaju se zloupotrebe. Što se tiče finansijske sigurnosti za korisnike, odnosno ulagače u investicione fondove, izmene zakona uvode obavezu društva za upravljanje da uspostavi sistem upravljanja rizika, koji podrazumeva tačnu i nezavisnu procenu vrednosti izvedenih instrumenata, kao i odredbu kod koje se u slučaju ulaganja u izvedene finansijske instrumente, kakav je npr. fond ugovor, kod koga imamo unapred ugovorenu kupoprodaju određene stvari, štiti investitore na taj način što se ulaganjem u tom slučaju može izvesti samo ako fond u momentu ulaganja sredstava ima dovoljnu imovinu kojom se mogu pokriti eventualne obaveze koje bi proistekle iz ovakve transakcije. Izmenama zakona su preciznije definisani i elementi prospekta investicionog fonda, a sve iz razloga zaštite i podizanja nivoa sigurnosti ulaganja za investitore. Takođe, postojeće izmene zakona su usklađene sa direktivom EU, čime se ispunjava obaveza naše zemlje da sve zakone uskladi sa zakonodavstvom EU. Šta su građani Srbije dobili novim izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima? Dobili su jedan nov i moderan zakon, koji je usklađen sa postojećim zakonima i podzakonskim aktima koji regulišu oblast tržišta kapitala, zakon koji je usklađen sa direktivama EU i, ono što je možda najvažnije, zakon koji je sačinjen u saglasju sa, kao što sam rekao, 26 institucija, od čega čak 10 iz privatnog sektora i koji će kao takav sigurno doprineti poboljšanju tržišta, odnosno stanja na tržištu kapitala u Srbiji i samim tim pokrenuti srpsku privredu. Upravo zbog ovih razloga ja ću glasati za ovaj zakon i predlažem da i vi učinite isto. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče gospodine Arsiću, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da govorim o sva tri zakona, ali odustaću. Ipak bih voleo da kažem nekoliko rečenica o ovom zakonu koji govori o transbalkanskom koridoru, prvoj fazi, iz razloga što će strategijsku budućnost svake zemlje određivati energija, hrana i voda. Pošto ne želim da govorim o ovom zakonu, bolje bi o tome koliko hrana utiče na strategiju budućnosti govorio moj prijatelj Marijan Rističević, jer je on stručniji od mene i njegov kolega po struci, kalemar, poljoprivrednik, koji je poznat po tome što je kalemio lozu na travu i uzeo iz budžeta Srbije 503.000 evra. Prema tome, odustaću od toga, ali dozvolite da citiram našeg srpskog, ali svetskog Nikolu Teslu koji je jednom prilikom rekao, citiram – razvoj i bogatstvo jednog grada, uspeh jedne nacije, progres celokupnog ljudskog roda su strogo definisane energijom dostupnom za korišćenje. Prema tome, ne želim dalje govoriti o ovom zakonu. Nešto bih rekao o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju. Kako znate, proces privatizacije započet je u Srbiji 1989. godine, tačno pre 25 godina, gospodine ministre, i to donošenjem zakona o društvenom kapitalu SFRJ. Osnovni modeli privatizacije po tada važećem zakonu bili su dokapitalizacija i prodaja, a kasnije isplata zarada u akcijama. Republika Srbija 1990. godine počinje primenu republičkog Zakona o uslovima i postupku transformacije društvene u druge oblike svojine. Osnovni modeli tog zakona ostali su isti. Dakle, dokapitalizacija i prodaja, ali uvodi se i prodaja preduzeća u celini i davanje preduzeća u zakup. U vremenu od 1991. do 1993. godine dolazi do društvenog usporavanja privatizacije, pre svega 134 preduzeća, a paralelno sa tim dolazi do pretvaranja društvene u državnu svojinu na osnovu Zakona o javnim preduzećima u obliku krupne infrastrukture. Tu u prvom redu mislim na EPS, JAT, ŽTP, PTT i druge. Godine 1994. usvaja se Zakon o izmenama i dopunama Zakona o uslovima i postupku pretvaranja u druge oblike svojine. Kako znate, rezultat tog zakona je bio zaustavljanje privatizacije i obnavljanje strukture kapitala u privredi sa dominantnim društvenim vlasništvom. Između 1994. i 1997. godine u osnovi se privatizacija nije sprovodila. Tek 1997. godine Srbija donosi Zakon o svojinskoj transformaciji, a u vremenu od 2001. do 2012. godine bivši režim sprovodi privatizaciju bez ekonomske strategije razvoja Republike Srbije. Naravno, to nije bilo slučajno. Bivši režim 10 do 12 godina nije u centar svog delovanja stavljao srpski interes, dame i gospodo. Dozvolite da kažem par rečenica povodom toga. Privatizacijom bankarskog sektora i predajom bankarskog sektora strancima suštinski je bilo prepuštanje raznih ekonomskih poluga države strancima. Koncept privatizacije primenjen 2001. godine doveo je do toga da su prodata sva preduzeća koja su svoju profitabilnost crpela iz tržišta Republike Srbije ili su imali od ranije plasman na strano tržište. Tu mislim na preduzeća duvanske industrije, cementare, Telekom, banke, farmaceutsku industriju, trgovinu i industriju piva. Bivši režim prodao je sve čime su sami mogli upravljati i što bi ostavilo višak akumulacije. Na taj način bivši režim je uništio našu ekonomsku prošlost, uništio je našu sadašnjost, uništio je budućnost naše dece, a da su ostali na vlasti još godinu dana, uništili bi i naše korene. Bivši režim sproveo je kriminalnu, pljačkašku privatizaciju sa katastrofalnim posledicama po privredu Republike Srbije i čitavo naše društvo. Najveći deo privatizacije sveo se na rasturanje društvene imovine i grabež građevinskim zemljištem od strane onih iza kojih je stajao sumnjivi kapital. Novi vlasnici uzimali su velike kredite od banaka, umesto da novac ulažu u razvoj preduzeća i rast osnovne delatnosti izvlačili su ga preko of-šor firmi i doveli firme i radnike Republike Srbije do propasti. Odsustvo državne kontrole u prethodnom periodu bivšeg režima stvorilo je okruženje za bujanje kriminalnih radnji, uključujući nezakonito izvlačenje kapitala i pranje novca. Razmeni korupcije i zloupotrebe bile su takve da je Srbija morala poništiti 622 od ukupno 2.081 izvršene privatizacije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, predsednik Vlade Republike Srbije gospodin Aleksandar Vučić je u svom obimnom ekspozeu od 20. aprila ove godine, gospodnje 2014. godine, na strani 19 rekao da će Vlada Republike Srbije doneti novi zakon o privatizaciji kojim će se oročiti privatizacija, učiniti je transparentnijom i okončati korupcionu praksu privatizacije. Kako znate, zakon je donesen u rekordnom roku i privatizacija je oročena do kraja ove godine. Poštovani građani Republike Srbije, tako to radi Aleksandar Vučić i Srpska napredna stranka, po sistemu – rečeno, urađeno. Na javni poziv o privatizaciji stiglo je 1.732 ponude za 403 preduzeća. Najveći broj ponuda za posrnula preduzeća u periodu bivšeg režima dali su privrednici iz Srbije, ali su stigle 72 ponude iz Nemačke, 32 iz SAD, 34 iz Bugarske i 26 iz majke Rusije i 21 iz Velike Britanije. Broj prispelih ponuda je jako iznenađujući za nas u ugodnom smislu, jer to govori da je Republika Srbija privlačna investitorima. Tu imamo preduzeća koja su podnela zahtev za kupovinu dela imovine, kompanije koje su zainteresovane za strateško partnerstvo, ali ima i onih koji su zainteresovani za rad i ulaganje. Pošto je rok, 15. septembar 2014. godine, prošao, Agencija za privatizaciju će u roku od 45 dana predložiti resornom ministarstvu koja preduzeća će ići u stečaj. Ova Vlada, na čelu sa Aleksandrom Vučićem, donela je novi Zakon o privatizaciji, jer je bilo nemoguće, dame i gospodo, efikasno okončati postupak privatizacije za 584 subjekta u zakonskom roku i po modelima bivšeg zakona bivšeg režima. Upravo novi zakon omogućiće veći interes potencijalnih investitora i strateških partnera koji bi bili spremni da učestvuju u privatizacijipreostalog društvenog i javnog kapitala u imovinu subjekata privatizacije. Nadalje, ovaj zakon omogućava da se postupak privatizacije učini efikasnijim, transparentnijim, primerenijim jedinstvenim modelima i metodama privatizacije. Na kraju, dame i gospodo, poštovani građani Srbije, Vlada Republike Srbije potpomognuta od strane predsednika države Srbije Tomislava Nikolića je smogla političke snage i napravila reformski program modernizacije Srbije, a to znači korenite reforme sistema gde će ekonomija biti gospodar, a politika sluga. Da bi to postigli, uništiće se mafijaška podloga takvih odnosa. To vam garantuje ova Vlada. Unatoč svakodnevnim ličnim i porodičnim provokacijama gospodina Aleksandra Vučića, mi poslanici SNS i većina građana Srbije dajemo mu punu podršku da istraje u modernizaciji Srbije, a znamo da hoće, jer znamo koliko voli svoju zemlju, jer je to u interesu, kako naše dece, tako i svih građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Mirjana Đoković.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane kolege poslanici, na današnjoj sednici su vrlo bitna četiri predloga zakona o izmenama i dopunama, ali ja ću svoje izlaganje bazirati samo na izmene i dopune koje se tiču Agencije za privatizaciju. Svima nam je jasno da ova Agencija postoji već punih 14 godina, radi i transformiše svoje aktivnosti, a sve to u skladu sa novodonešenim zakonima i trpi određene izmene. Nova zakonodavna rešenja propisana Zakonom o privatizaciji treba da omoguće veći interes potencijalnih investitora i strateških partnera kako bi bili spremni da učestvuju u privatizaciji preostalog društvenog i javnog kapitala. Podatke koje posedujemo iz Agencije za privatizaciju jesu da je od 2001. godine prodato 2284 preduzeća, a da je poništeno 644 privatizaciona ugovora. Dakle, svima nam je jasno, a primetila sam da mnogi poslanici ovde, ne samo poslanici većine već i poslanici opozicije pouzdano znaju i ne gaje nikakve impresije da je Agencija za privatizaciju radila uspešno. Ono što mogu da kažem za svoj grad, u Čačku je 2001. godine prodato 44 preduzeća, od toga 26 kolektiva radi danas uspešno, a 19 preduzeća se nalazi u stečaju. Imamo dva preduzeća koja se nalaze u procesu restrukturiranja, to je poznata Fabrika reznog alata i „Sloboda“ aparati. Zamolila bih i ovu priliku koristim, da ne ponavljam ono što su do sada rekle kolege poslanici, već da uputim apel ministru i njegovim saradnicima da učine napore da pomognu u restrukturiranju ova dva kolektiva iz prostog razloga što su od jako velikog značaja za naš grad, da dobiju ova dva kolektiva strateškog partnera i da se uspešno privatizuju iz prostog razloga što u gradu Čačku već duži period nije došla ni jedna ozbiljna investicija. Ono što bih htela da kažemjeste da grad Čačak raspolaže, kako materijalnim resursima, tako i ljudskim. Podatak da se na evidenciji nezaposlenih do današnjeg dana nalazi 10634 kolektiva jasno govori da su iz svih ovih privatizovanih firmi ti novi vlasnici uzeli sve moguće benefite, kako materijalne tako nekada i ljudske. Ljudi koji su ostali bez svog posla su tražili ponovo okrilje pod patronatom države, obreli su se na tržištu rada. Svakako da smo činili ogromne napore i da smo kroz novčane naknade uspeli na neki način tim ljudima da pomognemo da premoste tu svoju situaciju, ali mnogo bi značilo kada bi uspeli da makar se ova dva kolektiva uspešno restrukturiraju i da se na neki način za sve ovi kolektive koji se nalaze u stečaju nađu povoljni kupci. U danu za glasanje svakako da ću podržati ovaj predlog izmena zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege i koleginice, poštovani građani, na današnjem dnevnom redu imamo četiri predloga zakona koji u paketu stvaraju nove uslove, novi ambijent za razvoj privrede, za privatizaciju koja će na neki način pokušati da spasi nešto što na prvi pogled je izgledalo nemoguće, a to je pre svega 584 preduzeća koja su ostala u portfoliju Agencije za privatizaciju koja radi već 14 godina i koja za tih 14 godina na žalost uspeva da proda i upropasti sve što je moglo da se proda i upropasti. Uspeli su da od dobitnih preduzeća, od preduzeća koja su stvarala dodatnu vrednost naprave gubitaše i da bukvalno privredu Republike Srbije dovedu na najniže grane zadnjih desetak, dvadeset godina. Postupak privatizacije na žalost je problem koji je trajao i trajao godinama i u ovom trenutku ovo je poslednja šansa da se nešto uradi. Ovih 584 preduzeća koja su ostala u vlasništvu Agencije za privatizaciju su u jako teškom stanju i to su u stvari ostaci preduzeća. Veoma je težak zadatak da se pokuša izvući maksimum iz ovoga i bukvalno da se ožive preduzeća. Nisu u pitanju samo preduzeća, u pitanju su i nova radna mesta. Kada je privatizacija u pitanju, istina je samo jedna a istini treba pogledati u oči. Istina je da su građani ni krivi ni dužni ostali i bez posla i bez preduzeća i bez plata, bez overenih zdravstvenih knjižica i bukvalno bez budućnosti. Nemoguće je naći objašnjenje za ovakve privatizacije, jer osim ovih 584 preduzeća ima jako veliki broj preduzeća koja su prodata, a koja su u međuvremenu upropašćena, zatvorena i uvedena u proces stečaja. Mogu da pričam o svom gradu Šapcu iz koga dolazim, tu su bukvalno nestajali veliki giganti, pre svega mislim na Hemijsku industriju „Zorku“, „Jela“, „Nama“ Šabac, „7. juli“, Društveno preduzeće „Sava“ i mnoga druga. Nemoguće je ustanoviti ko je sve i koliko odgovoran. Neko je u toku dana pomenuo pitanje odgovornosti, mislim da su odgovor najbolje dali građani. Oni vrlo dobro znaju ko je i na kakav način privatizovao Srbiju, odnosno privatizovao preduzeća i ko je za desetak godina uspeo da bukvalno uruši privredu Srbije. Biće jako teško, ne i nemoguće napraviti promene. Ono što je bitno da se kaže jeste da Agencija za privatizaciju na ovakav način, ovakvim Zakonom o Agenciji za privatizaciju stvara uslove da pokuša da na najjednostavniji i najtransparentniji i na najbolje mogući način da uradi ono što se uraditi može, a to je da od ovih 584 preduzeća spasi ono što je izvodljivo i jednostavno da sačuva radna mesta i da kroz ta radna mesta oživi ovu privredu koja jako teško funkcioniše. Ukoliko kroz ove ostale zakone, gde između ostalog imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, ne nađemo nove načine finansiranja, da investitori shvate da u Republici Srbiji, da u Vladi, da u ovoj Skupštini imaju odgovorne i ozbiljne saradnike, koji između ostalog kada je javni interes u pitanju i kada su privatizacije u pitanju nemaju ideju kako neko nekoga da prevari, nego imaju samo na umu kako da nešto urade za dobrobit građana. Napomenuću, po tome koliko ima pripadnika opozicije u sali vidi se koliko ih interesuje debate na ovu temu.
Molim vas vratite se temi.
Vraćam se temi. Reč tajkuni postoji i prosečan Srbin nije znao šta znači reč tajkuni dok nisu počele privatizacije. To je tako, ako nekome to ne odgovara žao mi je, ali to je tako. Osvrnuću se na predloge zakona o investicionim fondovima. Naravno da ih treba podržati. Stvaraju se uslovi za donošenje svih onih podzakonskih akata kojima će se omogućiti stvaranje ambijenta za investiciona ulaganja. Kroz Zakon o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije se stvaraju uslovi da država i građani na najjednostavniji način naprave tu sponu da građani koji imaju pravo na novčana sredstva, da na najjednostavniji mogući način ta ista sredstva dobiju. U svoje ime i u ime SNS i njenih poslanika svi ovi zakoni će biti podržani sa naše strane. Ministru privrede u ovom trenutku je možda i najnezahvalnije mesto u ovoj Vladi, želimo mu svaku sreću i želimo mu da na ovom putu istraju. Za sve ono što im bude potrebno u ovim akcijama privatizacije mogu da se oslone na same poslanike, verujte poslanici su ljudi koji se nalaze u Srbiji, koji se nalaze na terenu i koji mogu svojim delovanjem pomoći i Ministarstvu privrede i samoj Vladi u sprovođenju zadataka. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Samo se prijavite. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Uprkos tome što su skoro prazne klupe nekih poslaničkih grupa nekih stranaka višeg režima, očigledno da oni imaju pametnija posla, očigledno da ih ova tema ne zanima, ipak mislim da treba da se vratimo na raspravu i da je održimo zato što su važne današnje tačke dnevnog reda. Odmah na početku svog izlaganja želim da istaknem da ću podržati današnje predloge zakona - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Želim da naglasim da ću da podržim ove predloge zato što oni predstavljaju nastavak procesa usklađivanja ove zakonske regulative sa nedavno usvojenim reformskim zakonima, a prvenstveno mislim na Zakon o privatizaciji. Pozitivni efekti novog Zakona o privatizaciji koji je nedavno usvojen, koji je nedavno i stupio na snagu, očekuju se u najskorije vreme odakle proističe i potreba da se usklade odredbe ovog zakona, Zakona o Agenciji za privatizaciju sa Zakonom o privatizaciji kako bi se uredila ova oblast, oblast koja se odnosi na rad, aktivnosti i nadležnosti ovog tela. Kako je već ranije istaknuto u više navrata, između ostalog, prilikom rasprave o Predlogu Zakona o privatizaciji i u toku rasprave da je suštinski razlog upravo nemogućnost efikasnog okončanja postupka privatizacije za 584 preostala subjekta privatizacije, važno je da usvojimo ova predložena rešenja čijom primenom ćemo uspešno i efikasno uticati na bolji, kvalitetniji i transparentniji postupak privatizacije. Šta je cilj ovih predloga? Cilj je da se okonča postupak privatizacije u zakonski predviđenom roku do kraja sledeće godine, do kraja 2015. godine i da se okonča na najbolji mogući način, na način koji bi zadovoljio sve učesnike u privatizacionom postupku, odnosno da pokušamo na najbolji i najodgovorniji način da popravimo sve ono što se može popraviti i ovom trenutku u ovoj oblasti, u oblasti u kojoj smo zatekli potpuni haos, bezakonje i neodgovornost katastrofalnih razmera. Kako je predlagač u svom obrazloženju i sam istakao, a sa čime sam lično, potpuno saglasan, ova predložena rešenja omogućiće povećano interesovanje potencijalnih investitora i strateških partnera koji bi učestvovali u procesu privatizacije, preostalog društvenog i javnog kapitala i imovine subjekta privatizacija, kao i to da će se usvajanjem ovih propisa privatizacioni postupak učiniti efikasnijim i transparentnijim primenom predviđenih modela i metoda. Ne želim da koristim ovu priliku da pričam o prošlosti, ne želim da pričam o odgovornosti nekih predstavnika, nekih stranaka bivšeg režima za čijeg mandata su i nastali pojmovi koji se u narodu koriste, kao što su „pljačkaška“ privatizacija, kao što su „burazerska“ privatizacija, rasprodaja ili možda bolje rečeno otimačina državne imovine. Oni će se već sami pronaći u toj temi i pronalaze se danas i tokom rasprave, a i građani Srbije znaju ko je i kako, i za čije interese, i za čiji račun upravljao i sprovodio takvu privatizaciju. Ono što smatram da je najvažnije na kraju u ovom trenutku to je da će efekti ovih rešenja uticati na stvaranje boljih uslova za razvoj privrede, poboljšanje investicione klime, tj. unapređenje ambijenta za privlačenje stranih investitora, što posle samo po sebi dovodi do novih radnih mesta, bolje ekonomije itd. Konačno, punu stabilizaciju makro-ekonomskog okruženja u Srbiji. Gospodine Sertiću, želim ovom prilikom da vam pružim punu podršku i da najavim da ću glasati za ove predložene zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, ja ću se osvrnuti samo na Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju i o njemu ću malo govoriti. Sumirajući rasprave poslanika iz opozicije stiče se utisak da su ovo neke kozmetičke promene o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji ali nisu, jer su suštinske. Jesu za one koji neće da prihvate ništa što će doprineti razvoju zemlje i da je njihov najbolje, najcelishodnije i tako se i ponašaju, a rezultati njihovog rada za 12 godina trepećemo i građani, i svi mi dugo i dugo. Ali, ova Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem ima nameru da donošenjem izmena i dopuna Zakona i zakona promeni svest svim onim ljudima i faktorima koji odlučuju o sudbini Srbije u pozitivnom smislu. Na ovom putu niko ga neće zaustaviti pa ni ova razjedinjena opozicija jer za to ima podršku svih članova SNS i 51% građana Srbija. Što se tiče pravnog i ustavnog osnova o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju vidi se u odredbi člana 97. stav 1. tačke 6. Ustava Srbije, tako da tu nema dileme. Možda je još ima u nekim poslanicima opozicije. Kada gledamo statističke podatke videćemo da su katastrofalni u prethodnom periodu, kako ih Agencija za privatizaciju prikazuje. Od ukupno 1.400 privatizovanih preduzeća do 2005. godine privatizaciju je raskinula 346 preduzeća do kraja 2011. godine, a nije se privatizovalo 537 preduzeća. Na dan pripreme Nacrta Zakona o privatizaciji 153 preduzeća su u restrukturiranju, a 419 je u raznim oblicima privatizacionog procesa. Opet, prema statistici neprivatizovana preduzeća prave ogromne gubitke i njihova ukupna vrednost je smanjena za više od 20%, dok privatizovana, verovatno ne sva preduzeća, imaju rast imovine. To znači da stagniraju ili su u dubokom minusu. Da bi se to promenilo neophodne su i izmene i dopune Zakona o Agenciji za privatizaciju i nije samo to dovoljno. Moramo promeniti svest na prvom mestu i tražiti odgovornost svih onih koji ne posluju pozitivno bez obzira da li su ta ili javna komunalna preduzeća. Treba insistirati na smenjivost ljudi koji ne rade dobro, koji sputavaju našu Vladu i predsednika u nameri da građani Srbije bolje žive, a to će se desiti i odraziti u kratkom vremenu od dve do tri godine dok sve ove zakone i premijerove iznete u ekspozeu namere ne prosledimo. Pozivam statistiku kojoj je verovati, u periodu od 1995. godine do sada pred Privrednim sudom bilo je pokrenuto 5.028 stečajnih postupaka, a do kraja 2013. godine aktivnih stečaja ima 2.168, a ti postupci traju godinama. Neka što traju, nego kraj postupka izgubi vrednost. Jednostavno, nestanu ta preduzeća i to sve zahvaljujući stečajnim upravnicima sa licencom. Valjda su dobro naučili kada su polagali za licencu kako treba dugo voditi stečaje, uništiti preduzeće, a oni se obogatiti. Naravučenije, svi su zakoni dobri, ali ljudi koji sprovode zakone, čast izuzecima, nisu dobri. Dešava se da jedan upravnik vodi 10 stečajnih preduzeća. Pitam se kako to može da ta preduzeća vodi jedan upravnik i da to po Zakonu o stečaju bude dobro? Ovim izmenama zakona o Agenciji za privatizaciju stvaraju se uslovi za regulisanje izmenjenih ovlašćenja Agencije za privatizaciju ne bi imali više ulogu stečajnih upravnika nego bi bili zastupnici poverilaca u postupku stečaja i privatizacije. U stečajnom postupku ekonomskom nadzoru poslovanja stečajnog upravnika bila bi agencija time se podrazumeva i javnost, tako da poverioci stiču priliku da budu informisani. U stečajnom postupku Agencija za privatizaciju dobili su ulogu u stečajnom postupku i postupku privatizacije tako da bi se ovim postupkom završilo 153 preduzeća u restrukturiranju, a i da se privatizuje 419 preduzeća u toku 2014. godini. Agencija bi trebalo da obezbedi da u 2015. godini izdvaja više subvencija za ova preduzeća. Procene su da država izdvaja 750 miliona dolara, što znači da bismo uštedeli toliko sredstava za budžet, tako da uslovi da se uspešno sprovede postupak privatizacije i restrukturiranja, treba da se donesu svi ovi zakoni koji bi usmerili ka tom cilju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, članovi ministarstva, koleginice i kolege, pred nama je set zakona, a ja ću kratko govoriti o Zakonu o izmenama i dopunama zakona o Agenciji za privatizaciju. Danas je dosta bilo reči o ovom zakonu, ali nije s goreg da se neke stvari ponove. Dakle, pre svega, izmene i dopune ovog zakona su nam neophodne iz više razloga. Novi Zakon o privatizaciji koji je nedavno stupio na snagu zahteva adekvatne prateće propise koji bi omogućili njegovo sprovođenje u delo, pa tako i ove izmene i dopune imaju za cilj da unaprede postojeća rešenja, da otklone nedoumice koje su uočene tokom praktične primene da uklone zakonske odredbe koje su se pokazale kao nedorasle zadatku pod znacima navoda, ali da ponude neka nova rešenja koja prate trendove u ovoj oblasti. Naime, ovim izmenama i dopunama Zakona omogućuje se privatizacija više stotina preduzeća na pravi i zakonit način sa što manje gubitaka i za državu i za građane. Slobodno mogu reći da agonija zvana privatizacija u Srbiji traje predugo, zadnjih 15 godina i to više puta i na više načina. Svesni smo postignutih rezultata takvim radom i danas se suočavamo sa tim problemima, pre svega kroz veliko opterećenje za budžet, ali sa brojnim zaposlenima u tim preduzećima čija je sudbina teška i neizvesna. Agenciji za privatizaciju su data velika ovlašćenja i zaista se od nje očekuje mnogo. Agencija ima zadatak da pokreće postupke likvidacije preduzeća, mada mislim i verujem, da će takvih slučajeva biti jako malo, i da se uglavnom radi o preduzećima koja nisu solventna, ali i zadatak naravno ima Agencija da pokreće stečajeve za preduzeća za koja se utvrdi da nemaju budućnost, tj. da ne mogu stati na svoje noge. Takođe, novim zakonskim rešenjima predviđeno je da Agencija više nema ono ekskluzivno pravo da određuje model privatizacije. O tome je više kolega govorilo, do sada je to naravno bila praksa, već samo da daje predlog, a da praktično ministarstvo zaduženo za privredu odlučuje koji će se model privatizacije sprovesti. Mislim da je ovo rešenje mnogo bolje od dosadašnje prakse, jer će se stvari odvijati mnogo jasnije, brže i jednostavnije. Naravno, svi očekujemo nove investitore, potencijalne kupce naših posrnulih giganata, ili strateške partnere koji su zainteresovani za ulaganje u našu zemlju i u našu privredu. S tim u vezi, izmene i dopune ovog zakona imaju za cilj da nepregledno more ovih propisa učine jednostavnijim i pristupačnijim budućim stranim partnerima, ali i da svaki postupak privatizacije bude javan i transparentan bez mogućnosti za bilo kakvu zloupotrebu. Predložio bih svim poslaničkim grupama, da glasaju za ove izmene i dopune zakona, a naravno poslanička grupa SNS, će u danu za glasanje glasati za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre Sertiću, drage kolege poslanici, poštovani građani Srbije, govoriću o Predlogu zakona o Agenciji za privatizaciju. Mogao bih i za ostale predloge zakona, ali zbog ovog interesantnog predloga želim da govorim baš o njemu. Predlog je dat od strane Vlade, i mislim da je ovo jedino pravo rešenje jer smo u prethodnom periodu unazad možda mesec i po dana, tačnije 13. avgusta je počeo da važi Zakon o privatizaciji, tako da bismo mogli završiti privatizaciju za svih onih 584 subjekata privatizacije, moramo sada izglasati i ovaj predlog zakona o Agenciji za privatizaciju. Možemo se vratiti malo unazad, možda desetak, ili 14 godina unazad kada su rađene privatizacije i kada Agencija za privatizaciju morala da radi mnogo ozbiljnije svoj posao, a rezultati su vidljivi. Veliki broj loših privatizacija, a ujedno ja dolazim iz jedne lepe opštine Svrljig koja je imala veliki broj privrednih subjekata koji su upošljavali više od 5000 ljudi. Bili smo razvijena opština, ali u periodu od 2000. godine pa do skoro do 2012. godine, opština Svrljig ima mali broj firmi, mali broj radnika. Jedna smo od najnerazvijenih opština u Srbiji i to je sve zbog toga što je urađena loša privatizacija, a Agencija nije radila svoj posao. Mogu početi da nabrajam, veći broj tih privatizacija, prva privatizacija rađena je 2001. godine koja je bila neuspešna. Normalno iz te privatizacije su se obogatili možda nekoliko tih velikih i jakih privatnih lica koje su kupili i uzeli u to vreme, a zvala se „Krzno“. Posle toga je bila još jedna privatizacija, isto neuspela, elektronske industrije, EI Svrljig koja je proizvodila zvučnike i koja je bila veoma cenjena u celoj Srbiji, a kasnije i ostale privatizacije jer je Svrljig bio prepoznatljiv i po tekstilnoj industriji. Kada su bile te privatizacije bilo je dosta i stečaja. U jednom od tih stečaja, pojavila se jedna firma, neću sada da je imenujem, gde je ta firma uzela kredite, a garancija za te kredite bila je Razvojna banka Vojvodine, o kojoj se priča unazad neko vreme, o nekim stvarima gde već rade istražni organi. U tim privatizacijama u tom periodu od 2000. godine pa do 2010, 2012. godine u jednom periodu 2003. godine bio je direktor privatizacije, a kasnije je bio uspešni, pod znacima navoda uspešni premijer Vlade, a svi znamo gde nas je ta Vlada dovela. Zato Vlada na čelu sa našim premijerom Vlade Vučićem, zajedno sa ministrima, gde je sada u tom timu i ministar Sertić, koji je tu sa nama, siguran sam da ćemo izglasanjem ovog zakona i ostalih zakona imati mogućnost da rešimo one nagomilane probleme svih onih ljudi koji su ostali bez posla. Sada bih pozvao i ministra Sertića, da u nekom narednom periodu obiđe Svrljig. Imamo tamo jednu malu firmu, nekada je to bila „Krka“, a kasnije „Herbogal“ koja do dana današnjeg ne može izaći iz problema. Niko tamo ne radi, a imamo mogućnosti da tamo uposlimo više od sto ljudi. Lično, kao narodni poslanik, sa liste SNS, predstavljam u Skupštini Srbije predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku. Znamo da je privatizacija rađena i u raznim veterinarskim stanicama, gde je veći broju tih privatizacija bilo neuspešnih, a gde se dešavaju neke loše stvari, što se tiče zdravstvenog stanjanaših životinja, neke zarazne bolesti koje moramo rešavati na najbolji način, a sve u interesu naših poljoprivrednih proizvođača i građana naše Srbije. Još jednom, privatizacija je bila loša, Agencija je loše radila svoj posao, ali sada, posle izglasavanja ovih zakona moraćemo završiti i ostale te subjekte, gde nije urađena privatizacija. Siguran sam da će Vlada, još jednom napominjem, sa našim premijerom Vlade, sa vama, odnosno ministre Sertiću sa vama, sam siguran da ćemo imati mogućnosti da rešimo probleme i da ćemo našim privrednim subjektima, a vrlo je bitno i male siromašne opštine kao što je opština Svrljig da dobiju radna mesta, a to možemo zajedno uraditi, svi i naš klub SNS gde pripadam i ja i svi mi koji podržavamo Vladu Republike Srbije, našeg premijera Vlade i tu su i građani koji su dali podršku na prethodnim izborima. Glasaću, normalno za sve ove zakonske predloge i siguran sam da će biti mnogo bolje za sve građane naše Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ove tačke dnevnog reda danas je objedinjena rasprava o četiri zakona. O prva tri zakona govorio je ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, a ja ću se osvrnuti na Predlog zakona o utvrđivanju javnog interesa i posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanje dokumentacije radi realizacije i izgradnje sistema za prenos električne energije 400 kv naponskog nivoa „Transbalkanski koridor“ – prva faza. Ovaj zakon kao i Zakon o utvrđivanju javnog interesa u posebnim postupcima eksproprijacije i pribavljanje dokumentacije radi realizacije i izgradnje sistema za transport prirodnog gasa „Južni tok“ koji je ova Skupština donela februara 2013. godine predstavljaju leks specijalis u odnosu na Zakon o eksproprijaciji. Pored utvrđivanja javnog interesa utvrđuje posebne postupke eksproprijacije i pribavljanje dokumentacije radi realizacije strateškog projekta izgradnje sistema za prenos električne energije 400 kv naponskog nivoa „Transbalkanski koridor“ – prva faza. Svima nam je poznato koliki je značaj infrastrukture za svakodnevni život svakog građanina ove zemlje i uopšte svuda, kao i za rad privrednih objekata, ali i za privlačenje stranih investicija, za ulaganje, naročito u privredu na teritoriji naše zemlje. Stabilno, konstantno, pouzdano snabdevanje električnom energijom je jedan od osnovnih uslova, kada je infrastruktura u pitanju. Nesumnjivo je potreba za unapređenjem infrastrukture, u ovom slučaju za unapređenje snabdevanje električnom energijom i izgradnja „Transbalkanskog koridora“ preko teritorije Srbije, uslovljen je geografskim položajem naše zemlje i činjenicom da je elektroenergetski sistem Srbije povezan sa osam susednih država, pa realizacija ovog projekta ima tri cilja – povećanje sigurnosti napajanje električnom energijom, integraciju obnovljivih izvora energije i uspostavljanje internog elektroenergetskog tržišta na evropskom tlu. Obaveza naše zemlje za stvaranje uslova, za izgradnju sistema, za prenos električne energije „Transbalkanskog koridora“ prve faze, proizilazi iz već potpisanih međunarodnih sporazuma i drugih dokumenata. Oni su u obrazloženju detaljno objašnjeni i opisani, a ja ću ih samo pobrojati, ova Skupština je donela Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije, u saradnji, u oblasti energetike. Zatim, potpisan je Sporazum između Savezne Republike Nemačke i Saveta ministara Srbije i Crne Gore 2004. godine, koji reguliše ovu materiju. Zatim, 2013. godine u Temišvaru je potpisan dokument koji predstavlja osnovu za nastavak zajedničkih aktivnosti oba operatera prenosivih sistema na pripremi izgradnje dvostrukog 400 kilovatnog interkonektnog dalekovoda između Rešice koja je u Rumuniji i Pančeva koji je u Srbiji, čija realizacija predstavlja početak gradnje celokupnog sistema za prenos električne energije i to je u sklopu „Transbalkanskog koridora“ prve faze, kao i ugovor o formiranju energetske zajednice zemalja jugoistočne Evrope, a koje su 2005. godine potpisale i Srbija i Crna Gora, BiH, Makedonija, Bugarska, Rumunija, Albanija i privremena misija UN na Kosovu i koje definiše tržište električne energije i prirodnog gasa. Predlogom zakona se utvrđuje javni interes za eksproprijaciju, nepotpunu eksproprijaciju, administrativni prenos i privremeno zauzimanje nepokretnosti, da bi onima koji nisu pravne struke bilo jasnije, radi sticanje prava svojine, sprovodi se eksproprijacija. Radi sticanja prava službenosti na nepokretnosti sprovodi se nepotpuno eksproprijacija. Privremeno zauzimanje nepokretnosti, u vezi sa izgradnjom sistema je ovim zakonom ograničeno na najduže pet godina. Međutim, i pored iznetih razloga za donošenje ovog zakona, moram da kažem da stoji sumnja u ustavnost ovog teksta zakona. Naime, član 58. Ustava Republike Srbije propisuje – jamči se mirno uživanje svojine i drugih imovinskih prava stečenih na osnovu zakona. Pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu, utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne. Zakonom se može ograničiti način korišćenja imovine. Oduzimanje ili ograničenje imovine, da bi naplate poreza i drugih dažbina ili kazni, dozvoljeno je samo u skladu sa zakonom. Primena odredaba ovog zakona zadire u prava koja garantuje navedeni član Ustava. Na primer u članu 6. Predloga zakona, između ostalog, u stavu 3. kaže – nadležni organ donosi rešenje, bez prethodnog saslušanja stranaka, a u stavu 4. kaže – protiv rešenja donetog po Predlogu za eksproprijaciju, po odredbama ovog zakona, može se izjaviti žalba koja ne odlaže izvršenje rešenja. Zatim, u članu 9. se propisuje – JPMS stiče pravo da stupi u posed nepokretnosti eksproprisane u skladu sa ovim zakonom, po isteku sedam dana od dana donošenja rešenja, po Predlogu za eksproprijaciju, u skladu sa odredbama ovog zakona, što znači da korisnik eksproprijacije stupa u posed nepokretnosti, pre pravosnažnosti rešenja o eksproprijaciji i pre utvrđivanja, a naročito pre isplate naknade za eksproprisanu nepokretnost. Što se tiče same naknade, u ovom zakonu ništa se drugo ne govori o njoj, osim u članu 10. stav 3. gde između ostalog kaže – JPMS je dužna da obezbedi novčana sredstva za plaćanje naknade ili drugi instrument obezbeđenja plaćanje naknade, u skladu sa propisima, kojima se uređuje platni promet. Ovo je slaba garancija da je korisnik eksproprijacije zaista obezbedio sredstva i da je spreman da isplati naknadu za eksproprisanu nepokretnost koja mora da bude najmanje u visini tržišne vrednosti, kako piše i u Ustavu. Nema ni rokova za utvrđivanje naknade, a kamo li za isplatu naknade. Pored skraćenih rokova za postupanje nadležnih organa, skraćuju se i rokovi za stranke u postupku čije se nepokretnosti eksproprišu i time im se umanjuje mogućnost da zaštite svoja prava. Iako je u Predlogu zakona predviđeno da će se eksproprijacija vršiti na osnovu prostornog plana, područja posebne namene, na osnovu plana detaljne regulacije ili elaborata eksproprijacije izrađenog od strane korisnika eksproprijacije stoji veliki nedostatak i primedba u tom smislu da još nije urađen elaborat, da nemamo analizu koje parcele će biti obuhvaćene eksproprijacijom, broj parcela koji će biti obuhvaćen, površina koja će biti obuhvaćena eksproprijacijom, vrednost nepokretnosti koja će biti eksproprisana, obezbeđenje sredstava za isplatu naknade vlasnicima eksproprisanih nepokretnosti i od kojih vlasnika će se eksproprisati nepokretnost. To je veliki nedostatak i upravo on stvara pravnu nesigurnost za vlasnike nepokretnosti. Od parcela koje obrađuju žive mnoge porodice, naročito u seoskim područjima. Kada im se to uzme ugrožava im se egzistencija. Naravno da je javni interes uvek ispred pojedinačnog, ali ovih pojedinačnih slučajeva primenom ovog zakona ima jako mnogo i država mora da ima to u vidu i ne sme da zanemari vlasnike nepokretnosti koje će biti eksproprisane i kojima će možda time biti ugrožena egzistencija. Iz navedenih razloga smatramo da ovaj tekst nije dovoljno dorađen i nije dobar u nekim delovima ali o tome ćemo govoriti kada bude rasprava u pojedinosti. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Aleksandar Antić. Izvolite.
Želim pre svega da se zahvalim uvaženoj prethodnici, narodnom poslaniku, koja je očigledno sa puno pažnje pročitala i Predlog zakona i obrazloženje. Mi smo pokušali u obrazloženju i čini mi se da se slažemo da nakon jednog detaljnog čitanja obrazloženja se da steći slika o tome koliko je ovaj projekat važan i kao energetski projekat, kao regionalni projekat koji povezuje sve zemlje istočne i jugoistočne Evrope od dana potpisivanja Ugovora o stvaranju energetske zajednice. Energetskoj zajednici su pristupile i Ukrajina i Moldavija, sada na poslednjem zasedanju i Gruzija, tako da je reč o projektu koji je zaista jednog šireg regionalnog značaja i koji, kao što sam rekao, u svom uvodnom delu treba da obezbedi da imamo veću energetsku bezbednost i sigurnost i da imamo jedan ozbiljnije uređen sistem koji treba da obezbedi da struja sa istoka Evrope, odnosno sa severo-istoka Evrope gde je daleko jeftinija, preko naše zemlje ide prema zapadnoj Evropi i da kroz to Srbija ostvaruje više benefita. Jedan od njih jeste naravno i ta tranzitna taksa, ali drugo jeste činjenica da usled ukrštanja svih tih koridora kroz Srbiju, Srbija zaista u tom energetskom smislu postaje igrač, naše kompanije postaju, da kažem, dobijaju tržišno mesto u jednoj utakmici, koja će u godinama pred nama biti izuzetno važna i izuzetno bitna. Dvadeset prvi vek je definitivno vek u kome će energetika biti u vrhu prioriteta i bez ikakve sumnje pristup energentima i mogućnosti da se upravlja energentima će predstavljati jednu od najznačajnijih komparativnih prednosti koju svaka država može da ima. Samim tim, važnost ovog projekta i mesto i uloga Srbije u nekoj budućnosti, koja će pripadati našoj deci i u kojoj će naša deca imati daleko bolju situaciju i poziciju nego mi danas jeste naša velika obaveza. Moram, vezano za ove formalne primedbe koje ste vi izneli, da ukažem da ne mogu da se složim sa vama da je ovaj Predlog zakona protivustavan, pre svega iz razloga što je ovaj zakon u skladu sa Ustavom, predviđa dve stvari. Jedna stvar je proglašenje javnog interesa, što činimo usvajanjem ovog zakona i drugo je naknada koja je fer, koja je tržišna, koja je u skladu sa svim onim elementima koji predviđaju Zakon o eksproprijaciji i svi pozitivni propisi koji tu materiju tretiraju. Pozvao bih vas na prelazne i završne odredbe, odnosno na član 16. koji kaže, u svemu osnovnom što nije urađeno ovim zakonom, primećivaće se Zakon o eksproprijaciji, tako da je potpuno jasno da je ovaj zakon u potpunosti u skladu sa pozitivnim i pravnim propisima Republike Srbije, u skladu sa Ustavom, da definiše određena mesta u celom procesu koje treba ubrzati, naravno ne derogirajući činjenicu da je neophodno voditi računa o privatnom interesu građana i fer isplati onog što će biti predmet eksproprijacije. Iskoristiću ovu priliku, bez obzira na moju veliku želju da kada dođem u ovu skupštinsku salu, kao ministar u Vladi Srbije, ne politiziram ni jednu temu, ali moram da istaknem jednu dozu iznenađenja koje imam vezano za određene tonove u diskusiji koje sam čuo tokom dana. Polazeći od činjenice da je ovaj zakonski projekat u suštini u svim ključnim elementima gotovo identičan zakonskom rešenju kojim smo utvrdili javni interes za projekat Južni tok. Danas sam onako iznenađen, ponavljam diskusijom iz pojedinih poslaničkih grupa uzeo analizu kako je ova ista Skupština glasala kada je Južni tok u pitanju i došao sam do jednog fascinantnog podatka da je za isti ovakav zakon, znači identičan zakon, glasalo 176 narodnih poslanika iz gotovo svih poslaničkih klubova, uključujući i 27 poslanika DS. Jedini koji nisu podržali, ponavljam, identičan zakonski projekat o Južnom toku, su bila gospoda iz LDP. To apsolutno poštujem i prihvatam i nisu podržali, nisu učestvovali u glasanju poslenici LSDV. Onda moram da postavim sam sebi pitanje – kako je jedan zakonski projekat kojim definišemo da će, da kažem, u njemu učestvovati pored Republike Srbije i jedna strana kompanija dobar i za njega je moguće glasati i ne izlaziti sa primedbama o ustavnosti i kvalitetu rešenja a za drugi projekat koji radi Republika Srbija, koji je isključivo vlasnik predmetnog projekta imamo ovakve primedbe? Pitanja - zašto EMS? Pa EMS ima ekskluzivno pravo i jedini ima licencu da se bavi prenosom električne energije na visokom naponu od 400 kilovati i potpuno je logično i potpuno je normalno da jedino on može da bude nosilac tog projekta i u svim članovima koji definišu ko će raditi ovaj projekat u fazama piše EMS. Naravno EMS je nema ko drugi. To je njegova zakonska obaveza i zakonsko mesto. Kolega Stefanoviću, jedino objašnjenje koje ja sebi mogu da dam danas zašto je danas ovaj zakon sporan a u februaru 2013. godine je bio dobar je možda činjenica da vam je prethodni ministar energetike bio simpatičniji od mene pa danas imate primedbe.
Molim vas, bez ličnog obraćanja narodnim poslanicima.
Izvinjavam se zbog ličnog obraćanja. Zahvaljujem.
Pretpostavljam, narodna poslanica Biljana Hasanović Korać, pravo na repliku. Izvolite.
Pravo na repliku, a može i vreme poslaničke grupe, svejedno. Neka bude pravo na repliku, pošto želim da odgovorim na neke stvari. Mislim da nisam dobro shvaćena. Nesumnjivo je da smo se složili o velikom značaju. Problem je što nema elaborata, ono što sam navela, što se ne zna koje parcele, kolika površina, od kojih vlasnika. To stvara pravnu nesigurnost kod ljudi. Što se tiče „Južnog toka“, ja sam zato i spomenula taj zakon. Učestvovala sam u njegovom donošenju jer sam bila poslanik i jer sam ovde već četvrti mandat. Bili smo kolege i mislim da se razumemo. Ja ne pravim razliku ko je ministar, a Vas poštujem kao bivšeg kolegu i kao sadašnjeg ministra. Mi smo i tada imali određene primedbe i ja sam i tada diskutovala i mogu da vam kažem da smo podneli nekoliko amandmana. Tri amandmana su tada usvojena. Taj zakon je ipak detaljniji u pogledu zaštite prava vlasnika nepokretnosti koje se ekspropriše od ovog. Razumem ja da će se primenjivati na sve što nije regulisano Zakon o eksproprijaciji, ali i dalje ostaje da će korisnik eksproprijacije u roku od sedam dana od donošenja rešenja ući u posed, a o naknadi – o tom-po tom. O tome govorimo. To je ipak zadiranje u prava koja garantuje član 58. Ustava. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, po kom osnovu? [[Borislav Stefanović, s mesta: Dvostruka replika.]] Gospodin ministar vas nije pomenuo u negativnom kontekstu, samo je rekao da je možda njegov prethodnik vama bio simpatičniji. (Borislav Stefanović, s mesta: Bilo je i za Demokratsku stranku.) Izvolite.
Zaista, bez namere da ulazim u polemiku, jednako ste vi nama svima simpatični, vi u režimu, tako veseli, spretni, dok država propada. Ali, istine radi, „Južni tok“, za koji smo svi glasali, je međunarodni projekat čiji su uslovi eksproprijacije daleko povoljniji i u skladu sa zakonom koji je ova Skupština donela. Ovde vam je lepo objašnjeno, ministre, da EMS, kao monopolista, ulazi u posed bez kopije plana i bez toga da je u obavezi da plati. Samo će da uđe i da uzme parcelu i da pravi dalekovod. Ono što je mnogo važnije, a što niste odgovorili – nijedna jedina reč o zaštiti ljudskog zdravlja i životne sredine. Za razliku od cevi koje su varili tamo ljudi kada je predsednik rekao: „Počnite, dugo ste čekali“, ovaj dalekovod, kažu naučnici, može da izazove rak. E, to ne piše u elaboratu, jer ga nismo ni videli. A ne piše u predlogu, nađite mi gde piše i jedna jedina reč. Kada već pravite poređenje s „Južnim tokom“, onda ga napravite do kraja, i u smislu povoljnosti eksproprijacije, zaštite vlasnika parcele i treća stvar, ljudsko zdravlje i zaštita životne sredine, što je apsolutno nešto što ljude i te kako interesuje, a ne samo novac, već i to da li će im deca dobijati određene bolesti o kojima smo u ovoj Skupštini dosta pričali. Na to niko nije odgovorio. Ni EMS, niti bilo ko, nije dao odgovor na to pitanje. I nemojte da poredite strateški projekat „Južnog toka“ koji ne zrači, ministre, i dalekovod koji zrači. Hvala.
Reč ima ministar Aleksandar Antić. Izvolite.
Pre svega, moram da podsetim da je ovaj projekat rezultanta više međunarodnih ugovora koje Republika Srbija ima i de fakto naša obaveza, projekat koji je deo regionalne politike energetske zajednice čiji smo član i potpisnik, tako da kao takav, bez obzira što ga ja doživljavam na prvom mestu kao ogroman benefit za Srbiju i za generacije koje dolaze, ovaj projekat je u neku ruku i deo naših obaveza. S druge strane, ponavljam, segment zakona jeste eksproprijacija, odnosno, eksproprijacija će sigurno biti obavljena u skladu sa Zakonom o eksproprijaciji, po fer ceni. Moram da kažem da, apsolutno poštujući pravo svojine, apsolutno poštujući isplatu fer vrednosti koje će bez ikakve dileme biti deo ovog projekta, s druge strane, verujem da postoje svi oni elementi koji štite građane od bilo kakve samovolje, pod znacima navoda, države i naših javnih preduzeća. Znači, biće procenjena fer vrednost. Građani imaju prava da je prihvate ili da se žale i da u upravnom postupku probaju da ostvare pravo na veću cenu. Jedino što nemaju i uvek ću tvrditi da nemaju je da zaustavljaju svoju državu u izgradnji značajnih infrastrukturnih projekata koji predstavljaju javni interes. Na samom kraju, svi oni elementi koji su neophodni za dobijanje građevinske dozvole, uključujući i elaborat, će biti predmet razmatranja nadležnih državnih organa, tako da niko nema nameru da se igra sa životom i zdravljem građana Srbije, tako da želim pre svega građane Srbije da uverim u to da će svi nadležni državni organi apsolutno voditi računa o svim tim elementima koji su ključni za realizaciju samog projekta.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ja ću se nadovezatina diskusiju, pošto je ministar odgovorio, pa da prvo završimo elaboraciju tog zakona. Molio bih samo da mi kažete koliko vremena imam?
Imate tri minuta i 50 sekundi.
Zahvaljujem. Uopšte, ministre, mi ne sporimo potrebu izgradnje dalekovoda. Niko u ovoj sali nije protiv toga. Mi govorimo o načinu i govorimo o eventualnim štetnim posledicama, naročito po budžet Republike Srbije u narednom periodu, uzimajući u obzir članove od 4. do 8. Vi ste rekli da je trasa dogovoreno. To je u redu. Ali, ta trasa, ovo što je insistirao uvaženi kolega prethodnik, je trebala da bude potkrepljena i podacima zaštite životne sredine, uticaja na okolinu. Nije isto da li će ići dalekovod kroz nepristupačne predele i potrošiti više novca na izradu dalekovoda ili ići najkraćim putem, preko vama najisplativijih delova, gde ćete Zakonom o eksproprijaciji izuzeti zemljište koje ćemo kasnije, kada vlasnici budu tužili, da uđemo u sporove i da platimo i tržišnu vrednost pod pitanjem po kojim osnovama ćete procenjivati tržišnu vrednost, a platićemo i sudske troškove. Cela priča koja se danas vodi je o nepotpunosti dokumentacije koju ste predstavili Skupštini, bez pratećih dokumenata na kojima su kolege insistirale i interesantni, tako da kažem, pošto nisam pravnik, članovi od 4. do 7. koji govore o tome da eksproprijacija se sprovodi, da pravo žalbe ne odlaže izvršenje i sedam dana nakon donetog rešenja „Elektromreža Srbije“ ulazi u posed i postavlja stubove. O tome da li će vlasnik nepokretnosti na čijoj zemlji se postavlja taj stub ili taj dalekovod da uđe u spor nezadovoljan visinom obeštećenja, negativnim uticajem elektromagnetnih zračenja, to struka mnogo bolje zna od mene, da li će tu biti neko poljoprivredno zemljište na te kulture, o tome treba da se uradi elaborat. Mi smo sada o tome pričali. Znači, eventualna šteta, moguća šteta, pošto je ovo zemlja Srbija, prema budžetu kada uđemo u sudske sporove za sve te parcele gde će da prođe ta trasa. To je bilo osnovno pitanje. Ono što sam još hteo da kažem za ovaj minut to je izmena Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, a odmah ispod je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Ono što je meni bilo nelogično je kontradiktornost ova dva predloga, gde u jedom predlogu, u Predlogu zakona o investicionom fondovima, vi potencirate, što je dobro, formiranje investicionih fondova, jer znamo da u zemlji Srbiji u fondovima se nalazi, oni su mešovitog tipa, negde oko 50 miliona evra. Na primer, Republika Hrvatska ima u investicionim fondovima preko četiri milijarde evra koji su investirani. S druge strane, Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne i novčane naknade koje građani ostvaruju u postupku privatizacije, Vlada u obrazloženju Predloga zakona tvrdi kako se došlo do zaključka da je prvobitna namena zakonodavca da fond preraste u otvoreno akcionarsko društvo izgubila smisao, odnosno da bi akcionarski fond trebalo da nastavi da posluje kao akcionarsko društvo, čijim akcijama se ne trguje organizovanom tržištu hartija od vrednosti, odnosno da se odustane od prvobitne ideje da se akcijama fonda trguje na berzi.
Zahvaljujem. Isteklo vam je vreme. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić.
Htela sam u ime poslaničke grupe, ali dobro, iskoristiću svoje pravo ovlašćenog predstavnika SNS. Poštovani ministri, danas praktično ovaj set zakona pokazuje da je Vlada Srbije na svom putu ekonomskih reformi, pokazuje da smo na putu evropskih integracija i pokazuje da vodimo jednu odgovornu energetsku politiku, kako za region, tako i za EU, a najpre zbog koristi koje će imati građani Srbije i svako od nas. Hvala vam što ste prihvatili da danas dođete ovde, da nam obrazložite sva ova teška rešenja koja nas čekaju u samoj implementaciji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Dejan Radenković.
Koliko još imam vremena?
Još 10 sekundi.
Ništa onda, hvala. Mislio sam da imam više.
Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1, 2, 3. i 4. dnevnog reda. Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova.