Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutna najmanje jedna trećina narodnih poslanika, što je poslovnička obaveza da bi sednica mogla da počne. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Munir Poturak i Bajram Šehović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da, uz prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića, ovoj sednici prisustvuje i sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova Milorad Todorović. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada, kao i izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, devet minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" – 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Za sada nemamo informaciju o tome da će, umesto predsednika, bilo koju poslaničku grupu predstavljati ovlašćeni predstavnik, na šta poslaničke grupe imaju pravo. Narodna poslanica Donka Banović je ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica. Da li predstavnik predlagača Ivica Dačić, prvi potpredsednik, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, danas je na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije Predlog zakona o izmeni samo dva člana važećeg Zakona o putnim ispravama. Kao što znate, Zakon o putnim ispravama je počeo da se primenjuje 9. aprila ove godine. Inače, on je donet pre nekoliko godina u ovoj narodnoj skupštini. Članom 53. ovog zakona utvrđeno je da pasoš, diplomatski pasoš i službeni pasoš, izdati pre tog dana, važe do roka navedenog u toj ispravi, a najduže do 31. decembra ove godine. Zbog tehničkih nemogućnosti, i posle 9. aprila 2008. godine nastavilo se s izdavanjem starih pasoša, saglasno Pravilniku o obrascima pasoša, diplomatskog pasoša i službenog pasoša. Nakon što su se tehničke mogućnosti ispunile, 7. jula ove godine, u svim područnim policijskim upravama u Ministarstvu unutrašnjih poslova, počelo se s prijemom zahteva za izdavanje biometrijskih pasoša, propisanih ovim zakonom, ali su se i dalje primali zahtevi za izdavanje starih pasoša. Od 1. novembra ove godine, u Republici Srbiji, u područnim policijskim upravama, primaju se isključivo zahtevi za izdavanje biometrijskih pasoša, dok je u inostranstvu tek tada, odnosno 3. novembra, započeo prijem tih zahteva, i to samo u diplomatsko-konzularnim predstavništvima u Parizu i Dizeldorfu. Zanimljivo je da od 1. novembra do sada primljeno svega 142 zahteva za izdavanje novih pasoša u ova dva diplomatsko-konzularna predstavništva. Zbog toga, očigledno je da bi se, ukoliko se ne produži rok važenja starih pasoša, u najnepovoljnijem položaju našli, pre svega, građani koji žive u inostranstvu, a naravno da bi ta odredba pogodila i građane koji žive ovde, kod nas, a koji nisu stigli da uzmu nove pasoše. Napominjemo da je do sada, u Ministarstvu unutrašnjih poslova, primljeno 114.815 zahteva, a izdato 80.747 biometrijskih pasoša. Nova dokumenta se danas izdaju znatno brže nego što je predviđeno zakonom, od jednog do deset dana na teritoriji Beograda, a u unutrašnjosti, zbog toga što je potrebna dostava kurirom, izdaju se u proseku za 15 dana. Izdavanje pasoša na starom obrascu, kao što sam rekao, prestalo je 1. novembra, tako da se sada nedeljno za nove pasoše primi preko 12 hiljada novih zahteva. Takođe, želim da vas obavestim da je od 14. aprila, do 17. novembra ove godine, na celoj teritoriji Srbije ukupno primljeno 257.042 zahteva za izdavanje novih ličnih karata, od čega 184. 864 zahteva za lične karte sa čipom i 72.178 zahteva za lične karte bez čipa. Želim da vas informišem da je, pošto je u isto vreme bilo moguće izdavanje i starih i novih pasoša, zbog veoma kratkog roka izmene pasoša i zbog gužvi koje su se pojavile pred odmore, u leto, do sada, u toku ove godine, izdato 342.000 pasoša na starom obrascu, znači, tri puta više nego novih pasoša. Zato smo doneli odluku da od 1. novembra prestane izdavanje starih pasoša. U vreme kada je donošen Zakon o putnim ispravama, razmišljalo se da krajnji rok za zamenu pasoša bude 31. decembar ove godine. Očigledno je da taj rok ne može biti dovoljno dug za zamenu svih starih pasoša. Takođe bih podsetio i pozvao sve građane Srbije, pošto je Predlog ovog zakona da stari pasoši važe do kraja sledeće godine, da odmah počnu sa zamenom starih pasoša i izdavanjem novih, kako bismo sprečili da se, u periodu koji će nam sigurno doći u drugoj polovini sledeće godine, ponovo pojave velike gužve u policijskim upravama. Naravno, želeo bih samo još jednom da podsetim da je ovo jedno od veoma važnih pitanja i na tzv. mapi puta ka približavanju EU,jer taj put, o čemu sam govorio prošlog puta, ima dva koloseka. Jedan je približavanje članstvu u EU, koji može da zavisi i od određenih političkih razloga, a drugi kolosek je put ka liberalizaciji viznog režima, koji će, pre svega, zavisiti od toga koliko smo spremni da donesemo zakona u Skupštini i da ih primenjujemo, naravno, i koliko ćemo uspeti da zaštitimo i kontrolišemo državne granice, da sprečimo ilegalne migracije, sve oblike organizovanog kriminala i koliko ćemo uspeti da imamo dokumenta koja će biti validna i koja će sprečiti bilo kakvu mogućnost zloupotrebe. Izdavanje novih pasoša je veoma značajan podatak i veoma značajna činjenica u oceni pređenog puta Srbije ka EU. Naravno, promena ovog zakona jeste i tehničko, ali i pitanje koje je od koristi za građane Srbije. Zato želim da kažem, pošto je Predlog zakona o putnim ispravama, praktično, usvojila Skupština u prethodnom sazivu, očigledno je da je bilo nemoguće da se u proteklih nekoliko meseci zamene svi pasoši. Da ne bi građani Srbije imali problema, da im ne bi samo do kraja ove godine važili pasoši, predlažemo da stari pasoši važe do kraja sledeće godine, a da se,koliko je to moguće, brzo krene s izdavanjem i podnošenjem zahteva za nove dokumente, kako bi se izbegle gužve. Takođe bih želeo da podsetim da će liberalizacija viznog režima, koja kad god da dođe, važiti samo za nosioce novih pasoša, a ne i starih pasoša. Zato, pošto je u pitanju zakon koji je od interesa za sve građane Srbije, pozivam sve političke stranke da glasaju za ove izmene i dopune Zakona o putnim ispravama. Zahvaljujem.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za odbranu i bezbednost, narodni poslanik Dragan Todorović? (Ne) Da li predsednik Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Donka Banović, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe DSS-a.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, ovlašćeni predstavnik je malo prehlađen, tako da se izvinjavam zbog čudne boje glasa. Pred nama je Predlog jednog zakona koji je veoma kratak i jasan. U pitanju je samo izmena jednog člana. Dakle, predviđena je izmena člana važećeg zakona o putnim ispravama, koji je stupio na snagu u oktobru 2007. godine, ali je počeo da se primenjuje u aprilu 2008. godine. Naime, važećim zakonom je propisano da putne isprave važe do 31. decembra 2008. godine, dakle, do kraja ove godine, pa bi pasoši, diplomatski pasoši i službeni pasoši prestali da važe do kraja 2008. godine. Predloženom izmenom Zakona se menja član 53, i to se broj 2008, dakle, ova godina, zamenjuje brojem 2009. Dakle, predlaže se da izdati pasoši, stari pasoši, kako ih u narodu zovu, i to svi pasoši, i oni obični, i diplomatski, i službeni, praktično, važe do kraja 2009. godine. U obrazloženju koje smo dobili uz Predlog ovog zakona o izmenama i dopunama, a čuli smo i od ministra Dačića, kaže se da postoje objektivni razlozi i poteškoće u izradi novih pasoša, pa je zato i potreban ovaj rok, odnosno odlaganje za godinu i dva meseca. Prema mapi puta za liberalizaciju viznog režima između zemalja EU i Srbije, prva grupa pitanja se odnosi, upravo, na bezbednost dokumenata, odnosno na bezbednost pasoša i ličnih karata. U tom pogledu, Srbija je u obavezi da izdaje biometrijske pasoše koji su u skladu sa standardima Evropske komisije i Međunarodne organizacije za civilno vazduhoplovstvo, koji uključuju biometrijske podatke, kako za fotografiju, tako i za otiske prstiju. Država, takođe, ima obavezu da pojača bezbednost tih dokumenata i njihovo izdavanje, odnosno država je u obavezi da redovno obaveštava Interpol o tome kada dođe do krađe nekog pasoša, ili kada se pasoš izgubi. Ovde smo čuli da nisu ispunjeni tehnički uslovi, da postoje poteškoće, i mislim da to, kao građani, možemo da uvažimo kao razlog, međutim, ne možemo da uvažimo činjenicu da se građanima Srbije u poslednjih godinu dana stalno obećava da će Srbija vrlo skoro biti stavljena na belu šengen listu i da će svi moći da putuju bez viza. Ono što tu nije bilo iskreno i tačno, jeste što nam niko nije uzeo u obzir da i sadašnji zakon, važeći zakon, u članu 26. stav 3, propisuje da putne isprave izrađuje i štampa Narodna banka Srbije, i to Zavod za izradu novčanica i kovanog novca. Bez obzira na to što se znalo da Srbija ne može da ispuni ovaj veoma važan uslov, u kampanji, pa i dan-danas se čuju obećanja da će Srbija veoma brzo ispuniti uslov i da će biti stavljena na belu šengen listu. Sudeći po tome da se rok za zamenu pasoša produžava, ali i prema izjavama članova Vlade, Srbiji neće biti skoro ukinute vize. Podsećam vas na silna obećanja koja su se čula i u kampanji, a i do dan-danas se čuju. Prvo je bio rok da će Srbija do kraja 2008. godine biti stavljena na belu šengen listu. Zatim je bio rok do kraja 2009, a sada čujemo da Srbija, sasvim sigurno, ni do 2010. neće biti stavljena na belu šengen listu. Takođe, verovatno se svi poslanici jako dobro sećaju da je ovih meseci bilo reči da je upravo Parlament, dakle, svi poslanici, a pretpostavljam da su tu najviše bili optuženi poslanici opozicije, taj koji blokira sve, koji blokira Srbiji put u Evropu. Jedna izjava je bila frapantna pa ću je citirati. Svojevremeno je Đelić izjavio kako sada počinju, ko – oni, mi, da blokiraju ključnu slobodu, slobodu kretanja i ukidanja viza za naše građane. ''Dalja blokada Parlamenta će ugroziti dobijanje belog šengena''. Svojevremeno nas je ministar Đelić, odnosno potpredsednik koji je zadužen za evropske poslove, optužio da mi blokiramo osnovno ljudsko pravo, pravo na kretanje. Potpredsednik Đelić je pre neki dan bio u Skupštini, održali smo Odbor za evropske integracije, i saopštio je građanima Srbije da ne postoje nikakve garancije da će Srbija do kraja 2010. biti stavljena na belu šengen listu. Kada najveći optimista svih vlada svih vremena izjavi da nema garancije da će ni do 2010. građani Srbije moći da putuju u zemlje Evropske unije bez vize, odnosno u zemlje koje su u šengen zoni, onda tu postoji veliki problem. Želim da podsetim građane, a i sve nas, da smo mi usvojili set od šest zakona koji su bili važni za liberalizaciju viznog režima. Parlament je ispunio tu svoju prvu obavezu. Naravno, imamo još niz zakona iz evropskog partnerstva koje treba doneti. Takođe vas podsećam da smo usvojili i Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i Prelazni trgovinski sporazum. Kažem – usvojili, zato što smatram da sam deo ovog parlamenta, bez obzira na to što je moja stranka bila protiv potvrđivanja, odnosno ratifikacije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Podsećam vas da su ta dva sporazuma ostali mrtvo slovo na papiru, da Evropski savet, odnosno Komisija nije htela da odblokira Prelazni trgovinski sporazum, koji bi omogućio privredi Srbije da se postepeno priprema za evropske integracije, odnosno Sporazum nije ostao mrtvo slovo na papiru za naše partnere u EU, zato što je taj sporazum omogućio, praktično, početak instalacije i razmeštanja misije Euleks. Uz blagoslov vlasti u Srbiji, uz blagoslov predsednika države, uz blagoslov predsednika Vlade i članova Vlade, u ovom trenutku se misija Euleks razmešta po Srbiji, a cilj Euleksa nije ništa drugo nego izgradnja nezavisne države Kosovo, što su nam više puta rekli. To je juče i Frid izjavio, na konferenciji za štampu koju je održao u Prištini. Imam potrebu da vas podsetim na još jednu obmanu članova Vlade Srbije, i to kada je u pitanju godišnji Izveštaj Evropske komisije o napretku Srbije u procesu evropskih integracija. Naime, taj izveštaj je objavljen 5. novembra. To je, možda, i najvažniji izveštaj, koji dobijamo svake godine, gde Evropska komisija analizira svaki segment i to koliko je Srbija napredovala u određenoj oblasti – od analize same Vlade, administrativnih kapaciteta, pravosuđa itd. Ocenjuju se celokupne reforme i dokle je Srbija stigla na svom putu ka Evropskoj uniji, u pridruživanju. Tada je opet potpredsednik Vlade, ovaj put iz Brisela, uspeo da uvredi ovaj dom, tako što je iz Brisela svima nama poručio da je Narodna skupština Srbije crna tačka na putu Srbije prema Evropskoj uniji. Opet je na delu praksa da Vlada i članovi Vlade za sve svoje neuspehe pokušavaju da optuže Parlament, odnosno opoziciju u Parlamentu, što je, u krajnjoj liniji, i smešno i drsko. Ne može jedan član Vlade Srbije iz Brisela da poručuje instituciji Srbije, to je Narodna skupština, da je ona crna tačka. Kada je reč o samom izveštaju, ja sam potpredsednik Odbora za evropske integracije. Mogu vam reći da do dan-danas članovi Odbora za evropske integracije nisu dobili prevod tog jako važnog dokumenta. Dobili smo, doduše, za sednicu Odbora koja je održana 13. novembra, nekakav sažetak, za koji smo kasnije saznali da ga je sačinila Kancelarija za pridruživanje. Mogu slobodno da kažem, a još je neki poslanik iz opozicije bio na sednici Odbora, da je taj sažetak, u stvari, bio falsifikat izveštaja. Možda to nije bila namera, ali su, definitivno, ljudi koji rade u timu ministra, odnosno potpredsednika Đelića, taj izveštaj isfiltrirali kroz svoja shvatanja. Naime, u tom izveštaju, odnosnosažetku, opet je Parlament taj koji ništa ne radi, koji je jako loš, a Vlada je, sa tri-četiri ocene, u samom sažetku ocenjena veoma pozitivno. Kada takav sažetak pročitate, onda vas to malo zaintrigira, pa odete na sajt Evropske komisije, pa preuzmete dokument koji je pisan na engleskom jeziku. Svi članovi Odbora za evropske integracije znaju engleski, tako da nam je, kada smo pročitali originalni dokument, bilo jasno. Opet je bio pokušaj nekakve obmane. Juče sam proveravala, videla sam da konačno na sajtu Kancelarije za pridruživanje postoji prevod Izveštaja, tako da vas pozivam da pročitate Izveštaj, a ako vas interesuje, možete da vidite i sažetak. Dakle, sada samo govorim o liberalizaciji viznog režima i o tome kada će Srbija biti stavljena na belu šengen listu i kada će građani Srbije moći da putuju bez viza u zemlje šengen zone. Kada je reč o tome, na delu su stalno obmane. Dakle, obećavaju predstavnici vlasti građanima da će biti 2008, 2009. Sada vidimo da nema ni 2010. Prestanite da optužujete druge za svoje neuspehe. Otvoreno kažite građanima gde su problemi, da ste vi problem, da ne radite dobro, da ugrožavate evropski put Srbije. Dakle, od onog slogana iz kampanje "I Kosovo, i Evropa" ostaće – ni Kosovo, ni Evropa. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, predsednik Poslaničke grupe SRS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, retko se ukazuje prilika da na nekom predlogu zakona može da se pokaže na najbolji način sav jad i beda ove države i karakter ovih koji vladaju ovom državom već osam godina. Izmene i dopune ovog zakona, koji ukupno nema 50-60 slova, sa sve tačkama i zapetama, naoko jednostavna stvar, ali kada pogledate suštinu, dođete u situaciju da se duboko zabrinete za sudbinu ove države i građana Srbije. Da se vratimo malo u prošlost, nije to bilo tako davno, da pogledamo kako je sve počelo. To će na najbolji način da odslika sve ono što je zadesilo građane Srbije. Počelo je 3. aprila 2008. godine. Nije nimalo slučajnošto je baš tada počelo. Sećate se da je u to vreme bila predizborna kampanja, da su raspisani parlamentarni izbori za maj 2008. godine. To je za vas bio dovoljan razlog da krenete, na svaki mogući način, u još jednu novu prevaru građana Srbije. Ta nova prevara se ogledala u činjenici i u vašoj tvrdnji da će Srbija, kao država koja teži integraciji s Evropom, najverovatnije, po izjavama tadašnjeg potpredsednika Vlade Božidara Đelića, do kraja 2008. godine stići na belu šengen listu. Sećate se kako je tada Božidar Đelić pompezno najavio prvih 204 pasoša koje će dobiti najviđeniji građani Srbije. Onda je organizovan žiri, stiglo je 2.100 predloga za nove pasoše koje je trebalo da dobiju najviđeniji građani Srbije, pa su se delili: biće to najbolji studenti, pa najbolji sportisti. Za Novaka Đokovića je predviđen pasoš sa brojem 205. Onda su u žiri uključili najpoznatije ljude iz Srbije, čak i iz dijaspore, pa su rekli da će, telefonom, u radu sednice učestvovati i Zdravko Čolić, valjda će pevati članovima žirija preko telefona, kao i uspešni privrednik iz Nemačke Dejan Ilić. Sve je to imalo samo za cilj da se prevare građani Srbije, jer su bili izbori, predizborna kampanja i čuvene parole: "Da živimo bolje", "Da stignemo u Evropu" i ''U Evropu stižemo i sa novim pasošima''. To kaže gospodin Đelić: "U Evropu idemo sa srpskim pasošima, sa ćirilicom, našim identitetom, suverenitetom i našim Kosovom". Đelić to reče i ostade živ. Pošteniji su oni šibicari što na ulici vrte one šibice i oni sa tri karte, nego ovaj potpredsednik Vlade i ministar u Vladi Republike Srbije. Kod njih bar ima neke šanse, eventualno, da nešto dobijete, a kada Božidar Đelić nešto obećava, ima samošanse da dodatno uveća svoj kapital, jer na svakom poslu on uzima proviziju. Imate sada sledeće, kaže se: " U Domu Narodne skupštine, 3. maja, svečano su dodeljena 204 nova pasoša. Dodelio ih je potpredsednik Vlade Srbije Božidar Đelić, koji je rekao da je novi pasoš upisan u Evropsku budućnost". Prosto, da se čovek zapita dokle će da traje ova prevara od strane DOS-a i ovih koji vas predstavljaju, posebno kada je u pitanju Božidar Đelić? Siguran sam da nema nikoga ko se ne seća 2001. godine, kada je Božidar Đelić prvi put došao u Srbiju, možda i nije prvi put, ali tada je postao poznat javnosti Srbije, sa srceparajućom pričom kako je prao hodnike, stepenište itd., zarađivao za studije, živi kod tetke, dok mi nismo otkrili da je, u stvari, Božidar Đelić dobrostojeći čovek, sa 11 miliona evra akcija samo u jednoj banci, a ko zna koliko ih ima u drugim bankama i na drugim mestima. Jedini je problem što nikako ne dobijamo informacije kako je gospodin Đelić došaodo tog velikog bogatstva. Ali, ne lezi vraže, ovaj posao koji ste vi najavljivali tako pompezno, odmah je pokazao, na samom startu, da će biti po onoj narodnoj: "Tresla se gora, rodio se Božidar Đelić" i da će biti velikih problema. Gospodine ministre, da vas podsetim, po informacijama vezanim za opremu za novi pasoš, utrošeno je 110 miliona evra, a na samom početku pojavljuju se problemi vezani za pasoš. Znate, nismo mi obična zemlja, mi hoćemo da uđemo u Evropu, i to mnogo bolje nego što neke evropske članice, i to stare, recimo, imaju pasoše, Francuzi sa četiri nivoa zaštite, a mi sa sedam. Problem je, izgleda, što nismo mogli da obezbedimo nijedan jedini. Pojavio se problem i Božidar Đelić za to optužuje guvernera Jelašića. Sećate se kad je rekao Božidar Đelić da je krivac za kašnjenje novih srpskih biometrijskih pasoša guverner Radovan Jelašić. Ovo sve govorim iz članaka i napisa iz novina, nije to nikakva improvizacija, sve ono što ste jedni o drugima rekli. On precizira da je Jelašić, kao guverner, odgovoran za izradu čipova i za kašnjenje u izradi pasoša i zahteva da šef srpske monetarne ustanove garantuje isporuku kvalitetnih obrazaca, a da MUP kaže kada će građani dobiti nove putne isprave. U MUP-u se nezvanično saznaje 9. aprila kako je trebalo da startuje izdavanje novih biometrijskih pasoša s oznakama srpske državnosti i stupio na snagu podzakonski akt kojim je odloženo započinjanje izdavanja pasoša. Onda stiže i odgovor na Đelićeve optužbe da je Radovan Jelašić odgovoran za kašnjenje pasoša. Pazite, potpredsednik Vlade optužuje svog koalicionog partnera iz G17 da je njihov guverner odgovoran za kašnjenje izdavanja novih pasoša. Ali, javlja se direktor Zavoda za izradu novčanica Ljubiša Vuletić, koji kaže: "Đelić krio informacije". Prevedeno na običan jezik, Božidar Đelić laže. On kaže: "Potpredsednik Vlade Božidar Đelić zabranio je rukovodstvu Zavoda za izradu novčanica da javnosti saopšti da je nemoguće izraditi biometrijske pasoše do kraja godine". Gospodo poslanici, pitam vas u koju to Evropu vi hoćete da idete? Da li je ovo moguće? Da li je moguće da potpredsednik Vlade zabranjuje jednoj državnoj instituciji da daje informacije? Štaje sa Zakonom o dostupnosti informacija? Kako je moguće da se ovo dešava u državi koja hoće u Evropu? Potpredsednik Vlade zabranjuje da se iznose činjenice i istina građanima Srbije! Kaže, biometrijski pasoš – jedan od uslova za uvođenje Srbije na belu šengensku listu. Tokom izborne kampanje, Đelić je više puta obećao da će novi pasoši biti dostupni građanima do kraja maja. Ljudi, do kraja maja treba da budu dostupni, 2008.godine. Čini mi se da smo u novembru 2008. godine. Šta se desilo u međuvremenu? Koće da snosi ovu odgovornost? Pazite, gospodin Vuletić navodi dalje – momci i devojke iz Đelićevog kabineta zvali su nas gotovo svaki dan i pitali da li će pasoš sa biometrijskom zaštitom biti urađen na vreme. Rekli smo im da je taj posao nemoguće uraditi do kraja maja. Znači, Božidar Đelić je lagao, lagao građane Srbije. Čovek iznosi činjenice da je Božidar Đelić znao da je nemoguće da se dođe do novog pasoša krajem maja. Vama je to trebalo zbog predizborne kampanje. Vama to treba da obmanete građane Srbije, kao za onih šest milijardi na izborima u septembru 2000. godine. Šta vas briga šta će posle da se dešava! Vi ulazite u reforme. Koga vi mislite da obmanete? Još malo građane Srbije. Mislite da ste Evropu obmanuli. Ne, ni u kom slučaju. Oni znaju ko ste vi. Vi samo pokušavate, uz njihovu pomoć i navodne reforme, da se dokopate što više para, da ih strpate u džepove i kada dođe pitanje odgovornosti, kud koji, mili moji. To je ono što je problem s kojim se vi od početka susrećete, što sa vama nema nikakve budućnosti. Ono što se posebno postavlja kao pitanje, to su troškovi i šteta koju su građani Srbije, posebno oni u inostranstvu, imali zbog kašnjenja novih pasoša. Vi ste izašli s informacijom – novi pasoši nisu mogli da se dobiju i građani su morali da vade stare pasoše na kojima je rok važnosti 10 godina. Šta ćemo s tim građanima? Ko će da nadoknadi tu štetu? Naši građani u inostranstvu su plaćali za stari pasoš 190 evra, a novi treba da košta 50 evra. Ko će to da plati? Ko će da plati ovu prevaru građanima Srbije? Šta će ovi koji su izvadili pasoše na kojima važi rok 10 godina? Igrate se s takvim stvarima i uopšte vas ništa ne interesuje. Vama je samo bitno, od nove do nove prevare. Prevarite sada, pokušaćete to i sledeći put, dok jedanput ne bude podvučena crta i dok ne budete došli u situaciju da za sve ovo platite. Finale svega ovoga, to je informacija koja je u petak izašla –''beli šengen'' na dugom štapu, što će reći da je sve ovo bila prevara, beli šengen, odnosno šengenske vize, 2010, 2011, 2012. godine, ko zna koje godine. Sada postavljamo pitanje, gospodo, ko snosi za ovo odgovornost? Vi ste rekli da će 2008. godine Srbija biti na beloj šengenskoj listi. Ističejoš nepunih mesec i po dana. Ko će da snosi odgovornost? Da li vi mislite da Božidar Đelić ima elementarnu odgovornost, pre svega, kao čovek? Kako može čovek koji za Parlament kaže da je crna rupa i da je to glavna smetnja na putu za Evropu da ima odgovornost, čovek koji je prevario i vas? To znam pouzdano. Znam pouzdano da se Boris Tadić, kada je čuo da ovaj ima akcije u vrednosti od 11 miliona evra, zamalo nije srušio. To je problem. Ima ne samo više od njega, nego od mnogih drugih koji su duže ovde, a on je, izgleda, sposobniji, za mnogo kraće vreme uzeo je toliko para. Zar Božidar Đelić da nas uvede u Evropu? Kako može čovek koji ovako otvoreno vara građane Srbije da Srbiju vodi u Evropu? Evo dokaza, i to ne od strane političkih protivnika, nego od vaših koalicionih partnera. G17 tvrdi da je Božidar Đelić lažov i iznosi činjenice za to. Sada se postavlja pitanje, kako vi možete zajedno? Razumem, ovde postoji jedan istorijski sporazum o pomirenju,dobro, tamo je bilo nekih čarki i svađa, ali između vas, ovo mi izgleda kao neki uobičajeni način komuniciranja, kradeš ti, kradem ja, pa šta ima veze, lažeš ti, lažem ja, važno je da taj voz ide, kreće se prema Evropi, ali izgleda ide zaobilaznim putem. Teško da će stići na ono odredište koje ste vi odredili kao svoj cilj, kao cilj svih ciljeva, jer bez Evrope nama nema opstanka. Međutim, mislim da će ova informacija, da je bela šengen lista na dugom štapu, morati da se pretvori u onu narodnu – dok se one motke, kažu, podvučene žutim, ne uzmu u ruke, izgleda da vi nećete da se okanete prevare i pljačkanja građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe LDP-a. Izvinite, narodna poslanica Zlata Đerić. Da li ste želeli po Poslovniku ili u ime grupe? Povreda Poslovnika. Narodna poslanica Zlata Đerić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovana javnosti Srbije, jedno kratko pitanje na pravu adresu, gospodinu ministru Dačiću, i na ovu pravu temu oko putnih isprava. To je pitanje koje se nameće od jutros, uz jednu fotografiju koja kola po Parlamentu. Naime, ko izdaje putne isprave građanima koji žive na teritoriji KiM-a, Srbima i Albancima? S kojim putnim ispravama putuju Albanci po svetu, da li im izdaje Republika Srbija, Kosovo, definitivno, još uvek nije država, ili koriste putne isprave države Albanije? Na koji način se oni legitimišu i determinišu u svetu i koji odnos tu ima Republika Srbija? Hvala.
Narodna poslanica Aleksandra Janković, isto, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Koleginica Zlata Đerić je rekla – jedna slika kola Skupštinom. Iskoristiću priliku da dotičnu sliku dam ministru unutrašnjih poslova Ivici Dačiću. Na slici se vidi osoba u ulozi predsednika, gospodin Tadić, i dole je gospodin Dačić, zajedno na kongresu Socijalističke internacionale u Atini, 2006. godine. To je prva stvar. Druga stvar, pošto ste već tu, gospodine Dačiću, imam pitanjekoje je postavljalo Udruženje porodica kidnapovanih i prognanih sa KiM, a to je – kako to da, posle krivične prijave koja je podneta protiv gospodina Tačija, 18. februara, u MUP-u Srbije, i Tači, i Sejdiu, i Krasnići nisu više na poternicama? Da li postoje crvene poternice za njima ili ne? Kao što znate, u slučaju Miladina Kovačevića postojao je veliki pritisak Amerike da se on ne vrati na teritoriju Srbije, pa je uz neverovatne napore vraćen ovde i sudi mu se u Srbiji. Kako je moguće da gospodin Tači sa svojim pasošem putuje, kako to da nije na crvenoj Interpolovoj poternici i da li je moguće da MUP ne stoji iza krivične prijave koju je podneo 18. februara, nakon što su 17. februara, u Prištini, dotični organizovali proglašenje lažne države na tlu Srbije? Koliko sve to ima veze s ovom slikom koju sam vam prethodno dala?
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe LDP-a.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dačiću, jako je teško ne uvažiti ovaj vaš predlog izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama, zato što bi glasanje protiv ovog zakona nanelo štetu našim građanima. Stoga je jasno da ćemo mi ovu promenu podržati, jer nam ništa drugo ne preostaje. Isto je tako besmisleno verovati da ste vi želeli da do ovoga dođe, odnosno da je neko u Ministarstvu policije odlučio da uskrati građanima pravo dobijanja novog pasoša, ali ono što je jako važno i o čemu moramo reagovati u okviru ove rasprave jeste pitanje odgovornosti, koje treba da prati svako delovanje svake stranke, svake institucije, naravno, Parlamenta, svakako, i Vlade, koja je presudno odgovorna za rešavanje problema u okviru ovog zakona kojim se reguliše pitanje putnih isprava i perioda u kom one počinju da važe, stupaju na snagu itd. Dosta je ovde rečeno o gospodinu Đeliću. Činjenica da ovde nije došao govori mnogo više od svakog citiranja njegovih izjava u poslednjih godinu dana, koje su sve odreda bile velika zloupotreba evropskih ideja i kompromitacija, ne građana Srbije, nego političara ovog društva, koji su obijali pragove prethodnih deset godina, tražeći od Evrope razumevanje za ukidanje viznog režima našim građanima. Mi dolazimo iz Bukurešta. Juče smo tamo razgovarali s našim kolegama iz Liberalne partije. Pozdravio vas je ministar unutrašnjih poslova Kristijan David, rekao je da imaju dobru saradnju s vašim ministarstvom. Ono što je važno jeste da su i oni podržali Rezoluciju koja je usvojena u Stokholmu pre tri nedelje, u kojoj sve liberalne partije Evrope podržavaju ukidanje viza građanima Srbije. S kakvim argumentima da izađemo pred naše prijatelje iz Evrope, i to u trenutku u kojem više ne postoji nikakva prepreka osim naše lične sposobnosti, da zatražimo neko novo razumevanje, jer je ovde, pre svega, reč o nesposobnosti naše države da uradi posao koji je od vitalnog značaja za naše građane, a kada je država nesposobna, onda se država mora menjati, jer je, definitivno, to jedino nešto na šta možemo pristati. Ne možemo pristati na poruku da građani ne treba da očekuju bezvizni režim i da se zadovolje činjenicom da će morati da se blamiraju u redovima pred ambasadama, da se smrzavaju, da će morati da putuju po Evropi u onim ponižavajućim uslovima, u kojima se nalazi, čak, i svaki poslanik koji krene put EU, s putnim ispravama koje su ispod svakog nivoa. Dakle, za nas je pitanje odgovornosti, gospodine Dačiću, veoma važno i interesuje me šta ćete vi, ne toliko kao ministar policije, nego kao prvi potpredsednik Vlade i zamenik predsednika Vlade, uraditi po ovom pitanju? Ko će odgovarati u Vladi za ove propuste? To je nešto što nas mora obavezivati. Nastup pred Parlamentom, u kojem će se reći – građani, nismo uradili posao, obećali smo da ćemo ga uraditi, a još važnije od tog obećanja je to što vi na ta slobodna putovanja imate pravo kao građani Evrope 21. veka, a mi smo vam to pravo uskratili. Za to neko mora da odgovara. Zakon je usvojen 2007. godine. Zakon iza koga je tada stala parlamentarna većina je isti ovaj o kojem danas razgovaramo. Većina tadašnje vladajuće koalicije je deo današnje vladajuće koalicije. Zašto nam je potpredsednik Vlade, koji je tada bio zadužen za evropske integracije, prosledio zakon koji je bio nerealan? Za to se mora odgovarati. Drugo je pitanje zastrašujuća istina da smo mi kao država najveća prepreka ostvarenju te evropske budućnosti građana, koji od nas upravo to očekuju, jer ljudi u Srbiji treba da znaju da više ništa ne stoji kao prepreka na putu bezviznog režima, osim nesposobnosti naše države. Pored zamene putnih isprava, mi smo dužni da usvojimo zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma. Gde je taj zakon? U ovoj ''crnoj rupi'' bismo želeli da vidimo taj zakon. Da vidimo kada je to Parlament odlučio da ne raspravlja o zakonu o finansiranju terorizma i sprečavanju pranja novca i kada je to Parlament, na takav način, suspendovao pravo naših građana na slobodno putovanje po EU. Vlada taj zakon nije prosledila Parlamentu. Dakle, i da imamo putne isprave, koje nemamo, ne bismo mogli da putujemo slobodno po Evropi, jer nema zakona koje je Vlada bila dužna da prosledi Parlamentu. Šta ćemo sa čitavim nizom strategija, koje, takođe, moraju biti ne samo usvojene, nego i primenjene, da bismo onda mogli da iskoristimo slobode i prava koje proizilaze iz kvalitetnije uređenih putnih isprava? Imamo nacionalnu strategiju za reintegraciju povratnika po Sporazumu o readmisiji. Imamo radni nacrt te strategije, a ona još nije usvojena. Slušajte sada obrazloženje kabineta potpredsednika Vlade, koji upisuje normativnu delatnost od ključnog značaja za našu viznu liberalizaciju: ''U toku je izrada strategije za borbu protiv droga. Imamo radni nacrt strategije za reintegraciju povratnika, po Sporazumu o readmisiji. Imamo radni nacrt strategije za borbu protiv organizovanog kriminala i u toku su dogovori nadležnih republičkih institucija oko početka rada na strategiji za upravljanje migracijama, uključujući ilegalne migracije''. Dobro, ako mašina nešto ne može da odštampa ili uradi u rokovima koje je Vlada predvidela, šta se dešava sa svim ovim strategijama koje su ili u radnom nacrtu ili u fazi dogovora oko radnog nacrta? Ko je za tako nešto odgovoran, gospodine zameniče predsednika Vlade i prvi potpredsedniče, nećemo da pričamo o Ministarstvu policije? Pozovite gospodina Đelića, koji se usudio da falsifikuje godišnji izveštaj Evropske komisije. To je skandal bez presedana. Prosledio je nadležnom skupštinskom odboru dve i po strane izvoda, u kojima se potpuno krivotvori izveštaj Evropske komisije. To je veliki problem. To nema nikakve veze s Kancelarijom za pridruživanje EU. To ima veze s njegovom ambicijom da obmane vas u Vladi, a potom i nas u Parlamentu, jer je nama u Parlament prosleđen izvod koji ste dobili vi u Vladi, iako to nadležne službe Skupštine u prvom trenutku nisu želele da urade. Jel' tako, gospođo potpredsednice, ako ste upućeni? Ako niste, pomoći ćemo vam mi. Skupština je zatražila od kabineta potpredsednika da dodatno potvrdi da li je siguran da želi da nam prosledi dve i po stranice izveštaja Evropske komisije umesto punog prevoda. Šta piše u tom izveštaju koji mi nemamo pravo da vidimo i koji se krije od građana ove zemlje? Osuđuje se, između ostalog, i neefikasnost Skupštine, ali šta je ono što se presudno kritikuje u radu Skupštine? To je odsustvo javne rasprave, razgovora o zakonima. i to je to trpanje zakona u hitni postupak, kojim se, praktično, otaljava taj posao. To je isključivo u nadležnosti vladajuće koalicije. Mi smo rekli da ćemo u svakom trenutku podržati svako evropsko nastojanje vaše vlade, čak nam ne smeta ni definicija te vlade kojom ona samu sebe opisuje kao proevropsku, ali bismo želeli da imamo konkretne dokaze za takvo opredeljenje. Njih je vrlo malo, ukoliko se izuzme sve ono čega je prepun naš javni život, a to su fraze i neodgovorna obećanja. Šta je uradila Vlada nakon konstatacije potpredsednika Vlade zaduženog za evropske integracije, u kojoj je on guvernera Narodne banke Srbije optužio za opstrukciju u izdavanju pasoša? Da li je Vlada raščistila te odnose? Šta je uradila Vlada kada je potpredsednik Vlade optužio Parlament kao najvećeg kočničara u evropskim integracijama? Podsetiću vas, 7. avgusta 2008. godine, potpredsednik Vlade zadužen za evropske poslove u ovoj zemlji ponizio je Parlament. Nema Evrope bez demokratije, a temelj demokratije je parlamentarni život. Šta kaže potpredsednik Vlade? ''Ukoliko blokada Parlamenta obezvredi i onemogući usvajanje zakona važnih za dobijanje bele šengenske liste u septembru, to će onemogućiti dobijanje te liste do kraja godine. Građani moraju znati da oni koji blokiraju Parlament nisu blokirali samo primenu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, energetsku budućnost Srbije'', ovu o kojoj tajno sada pregovarate sa Rusima, što ne postoji nigde u evropskoj politici, ''već su ti isti blokirali ključnu ljudsku slobodu, slobodu kretanja i ukidanje viza za građane Srbije.'' Ko je sada blokirao tu slobodu? Mašine ne mogu da odštampaju te pasoše, postoji neka procedura. Hajde da kažemo, dobro, a za šest meseci ćemo dobiti nova dokumenta. Gde su zakoni? Gde su strategije? Gde je odgovornost za kompromitaciju svakog političara? Da li ste tražili, u kontaktu sa svim strancima sa kojima ste se sretali, bezvizni režim za građane Srbije? Pa, to je svako od nas radio. Kada smo dobili to pravo, mi smo nesposobni i to pravo da ostvarimo. Ozbiljne vlade tako nešto sankcionišu. Mi od vas tražimo da preuzmete odgovornost za to, kao zamenik premijera. Ovde, u Parlamentu se nije razgovaralo, nakon suspenzije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, ovde se ne razgovara o potpunoj obustavi procesa evropskih integracija, nema razgovora u Parlamentu ni o izveštaju Evropske komisije. Konačno, ovde nam se prosleđuju izmene i dopune Zakona, koje kažu: ''broj 2008. menja se brojem 2009''. Na to se svodi evropska politika Vlade gospodina Cvetkovića i vas, gospodine Dačiću. Za nas je u ovom trenutku najvažnije pitanje vaše spremnosti da ovde, u Parlamentu, lično preuzmete odgovornost za neki novi rok. Ispada da su građani sada ti koji su odgovorni za to što nemamo putne isprave, a ne država. Niti su građani sami sebe obezvredili do te mere da su bili prinuđeni na taj ponižavajući status, kakav je status putovanja s vizama, već je to bila posledica neodgovorne politike naše države, niti oni mogu sada biti odgovorni za to što još uvek nema pasoša. Naravno da će se ljudi, pritisnuti dnevnim problemima, setiti pasoša pred godišnje odmore. Ali, pošto vi to znate, dužni ste da obezbedite kapacitete koji će omogućiti zadovoljenje njihovih zahteva. Ako to nije moguće, onda sada morate preduzeti jasne inicijative kojima ćete motivisati te ljude da na vreme zamene svoje putne isprave. Da li policija zna ko sve ima putnu ispravu? Zna. Da li je problem napraviti kompjuterski program koji bi okrenuo svakog vlasnika pasoša i preporučio mu kada može da dođe po svoju putnu ispravu? Da li može država malo da se angažuje, ili se država građana seti kada treba da ih odvede u neki glupi rat i kada im naplaćuje porez? Ako imate adrese kada šaljete pozive za Vojsku, ako imate adrese kada šaljete opomenu za porez, pa, onda nađite adrese ljudi koji imaju pasoše i pošaljite im pismo – ja, ministar policije, prvi potpredsednik i zamenik predsednika, izvinjavam vam se što ćete morati još da se ponižavate i smrzavate pred ambasadama u Beogradu i pozivam vas da iskoristite svoje pravo u narednih šest meseci, svakoga dana, na tom i tom mestu. Pa, ako se niko ne javi, pošaljite još jedno pismo za sedam dana, pa za tri nedelje, pa će onda ljudi shvatiti da je i državi stalo da oni ostvare svoja prava. To, nažalost, do sada država nije ni na kakav način pokazala, osim što je manipulisala tim osnovnim potrebama našeg društva, grubo zloupotrebljavajući činjenicu da se neko nalazi na vlasti, pa su u izbornoj kampanji deljeni pasoši. Pogledajte na šta vam liči Parlament. Na jednu provincijsku bioskopsku salu. Ne postoji nijedna skupština koja toliko loše govori o sebi kao što je ova naša. Čija je to ideja i čija je to potreba? Slušamo godinama politička obećanja i spremni smo da ta obećanja ostvarimo, ali za to su nam potrebni partneri. U ovoj vlasti očigledno nema dovoljno kvalitetnih partnera za efikasno rešavanje problema putnih isprava. Od vas očekujemo odgovore. Otišli smo u Stokholm pre tri nedelje i iz Stokholma je došla rezolucija kojom, praktično, sve liberalne partije Evrope, uključujući i dve parlamentarne holandske, traže preispitivanje suspenzije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Ni na kakav način naša država nije reagovala, ni na kakav način. Juče je to potvrđeno u Bukureštu. Juče smo imali sastanak s ministrom unutrašnjih poslova, razgovarali smo o vizama, o organizovanoj zajedničkoj borbi protiv trgovine ljudima, organizovanog kriminala, razgovarali smo s predsednikom Vlade, dobili od njega podršku za proces evropskih integracija bez uslovljavanja, ali ovde nema voljnih partnera za tako nešto i to se mora promeniti. Nećete, bićete neuspešni u svemu ovome. Srešćemo se za godinu dana ovde, ako budete ministar, i opet ćemo pisati – 2009. se menja u 2010, zbog toga što i vi i ja znamo, a to je ono što se krije – koliko, zapravo, postoji izdatih putnih isprava u zemlji. Da li je tačno da je potpredsednik Vlade naprvio grešku, pa je, umesto 3.700.000, rekao 700.000, pa je onda državni sekretar u Ministarstvu policije, mislim da je tada to bila gospođa Oreščanin, učinila maksimum da mu objasni da nije 700.000 nego 3.700.000, ali njega to više nije obavezivalo? Kako može potpredsednik Vlade da bude tako nekompetentan? Kaže da 11% građana Srbije ima putne isprave. Nije tačno, 3.700.000 ljudi u ovoj zemlji ima pasoše, koje u većoj ili manjoj meri koriste. Da bi putna isprava koju ljudi uzmu bila prihvaćena od EU, najmanje dve trećine putnih isprava treba da bude zamenjeno. Pa, to treba ljudima da se kaže. Strašne probleme imaju ljudi koji su u međuvremenu uzeli pasoše. Viza u starom se prenosi u novi pasoš. Mora da se putuje sa dve isprave. Ako dođete na one granične prelaze koji su kompjuterizovani, u kojima postoje najnoviji elektronski formulari, videćete da imaju strašan problem zbog toga što je deo viznog broja deo pasoša, starog, i kada ukucavaju podatke u taj elektronski formular, koji se ne može promeniti, kompjuterski sistem odbacuje takav pasoš. To nam se, recimo, dešava u Londonu. Onda zavisimo od dobre volje nekog činovnika na graničnom prelazu, koji treba da razume tu šizofrenu poziciju, da mi dolazimo sa pasošem bivše bivše države, jer imamo pasoše Savezne Republike Jugoslavije, koja je bila država pre državne zajednice, a danas živimo u Srbiji, da, pri tom, imamo i pasoše Srbije, da je pasoš Srbije važeći, da je nevažeći ovaj bivše bivše države, ali da je u nevažećem bivše bivše države viza. Ko to može da razume? Tu ne vredi dobar osmeh, ni prijatan nastup. Za to je odgovorna naša zemlja. Tražim odgovornost za tako nešto. Prvo izađite ovde i osudite ponašanje potpredsednika Vlade. Pa, neće vam se raspasti koalicija, neće vam se raspasti koalicija zbog toga. Hoće li neko da mu održi više lekciju, da ga nauči kako se ponaša potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije, politički da ga prevaspita, da mu kaže da se ne može manipulisati evropskim idejama, da se ne može govoriti neistina, da se ne može klevetati Parlament, a pri tom biti nespreman da se preuzme odgovornost za rad tog parlamenta? To su sve slabosti. Ne kažem da ste srećni zbog ovoga. Glasaćemo za ovaj zakon, ali je to poslednje što možete računati kao oblik ustupka LDP-a prema Vladi gospodina Cvetkovića. Toliko neodgovornosti nije pratilo nijedan prethodni kabinet. Vi se ne bavite poslom evropskih integracija, ali niste samo kao ministar policije angažovani u Vladi. Pošto ste zamenik predsednika Vlade, omogućite nam tu, ne satisfakciju, nego tu jednostavnu potvrdu potrebe da se za sve u ovoj zemlji konačno odgovara, da odgovaramo i mi kao opozicija, ako smo nešto ovde pogrešili, ali da odgovara i vladajuća koalicija i oni koji su preuzeli na sebe taj posao. Kada je Parlament bio prepreka usvajanju ovih zakona? Kada je to opozicija izvršila opstrukciju usvajanjem zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma? Koju je to strategiju opozicija ovde u Parlamentu blokirala? Kako smo odgovorni za to što nisu odštampani pasoši? Godine 2003. smo realizovali taj program, kroz ta sredstva. Evo nas u 2008, ulazimo u 2009. godinu s jednom velikom nulom. To je pravo ime i prava ocena evropske politike Vlade gospodina Cvetkovića, jedno veliko ništa. Puno neobavezujuće priče, previše fraza, apsolutna neodgovornost i minimalna sposobnost da se takvo stanje prihvati i da se nešto promeni. Zbog toga će biti vrlo zanimljiva sednica Odbora u petak. Koliko znam, u petak će biti organizovana i rasprava o nepoverenju Vladi, tako da ne znamo na koji način će se u Skupštini razgovarati o tako dve važne teme – o budućnosti evropske integracije u zemlji i o radu i o poverenju Vladi. To, u stvari, govori koliko je, zapravo, u drugom planu Evropa u ovom trenutku u našoj zemlji. Još jedanput ću poručiti građanima – nećemo praviti kompromis oko ovih poslova. Treba da znaju da su za ovo isključivo odgovorni predstavnici vladajuće koalicije, i prethodni i sadašnji, da su svi manipulisali tom nesrećom koja opterećuje naše društvo, da su svi zloupotrebili dobru volju Evrope, velike napore. Oni su nas platili da mi to uradimo, obučili su nas da to uradimo. Sve prepreke su sklonili s našeg puta, a onda smo mi sami sebi počeli da ih postavljamo. Od vas očekujemo, gospodine potpredsedniče Vlade, prvi zameniče predsednika Vlade, ministre policije, da nam kažete ko će biti odgovoran ako se ne ispune ovi ciljevi u 2009. godini. Toliko, a i glasaćemo za ovaj zakon, što je najmanje što možemo da učinimo za one koji će se smrzavati, kao što su se jutros smrzavali ispred ambasada, u redovima u kojima stoje, zbog toga što su ih u te redove gurnuli neodgovorni predstavnici Vlade gospodina Cvetkovića, a pre svih gospodin Đelić.
Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobio je reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani poslanici, javljam se po Poslovniku, čl. 225. i 226. Prošloj vladi, odnosno ministru pravde, postavio sam pitanje – zašto Srbija nije pokrenula tužbu protiv Hrvatske za zločine genocida koje je izvršila tokom 20. veka? Kao što je poznato, zločin genocida ne zastareva. Vlada do sada nije ništa preduzela. Duga je lista zločinačkih radnji nad Srbima od strane rimokatolika Hrvata. Sve je krenulo od 1895. godine, kada je izvršen pogrom zagrebačkih Srba, samo zato što su istakli srpsku pravoslavnu zastavu na Pravoslavnu crkvu, da bi odali počast njihovom caru Francu Jozefu. Dalje, 1902. godine je bio stravični napad i na zagrebačke Srbe u Vlaškoj ulici. Onovremenihroničar je nazvao taj događaj "arnautluk u Zagrebu". Sam taj naziv govori kakve su radnje preduzimane protiv Srba. Dalje, od 1914. godine, stravični su zločini u Prvom svetskom ratu. Prvi pravi genocid se desio u Mačvi, u Šapcu, kada su rimokatolici Hrvati počinili brojne zločine nad civilnim srpskim stanovništvom. U istom periodu, Šuckori u Bosni, Hrvati i muslimani, u austrijskoj specijalnoj jedinici, likvidirali su brojne Srbe. O tome je poznati istoričar Vladimir Ćorović napisao knjigu koja se jednostavno zvala "Crna knjiga". Vrlo je bitno da Kraljevina Jugoslavija, a ni kralj Aleksandar, nikada nisu procesuirali zločine u ime nove ideologije liberalnog jugoslovenstva, odnosno liberalnog bratstva. Čak je kralj Aleksandar mnoge austrijske oficire preveo u srpsku vojsku. Genocid u NDH iz 1941. godine opisan je u brojnim monografijama. Dobro je poznat, inače, našoj javnosti. Navešću samo logore u kojima se vršilo masovno likvidiranje Srba, Jevreja, Roma, ali i Hrvata Jugoslovena. To je, pre svega, ustaški sistem logora "Jasenovac", zatim, ustaški sistem logora "Gospić", koji je obuhvatao grad Gospić, Velebitske jame, pre svih, područja Jadovnog, a zatim Karlobag, logor "Slano" na Pagu. Čudi me zašto Jevreji do sada nisu podneli tužbu protiv Hrvatske za zločine genocida nad jevrejskim narodom? U NDH su Srbima punjene brojne jame, na stotine jama na području bivše NDH je ispunjeno Srbima. Zatim su Srbi bacani u bunare, septičke jame. Komunističke vlasti Josipa Broza oprostile su ustaške zločine, u ime srpskog naroda. On nikada nije posetio Jasenovac. Likvidacija Srba posle rata, odnosno obračuni sa tzv. narodnim izdajnicima, 1945. godine, bili su brojni. Dalje, likvidacije Srba na Golom otoku 1948. godine, u ime komunističke vlasti Josipa Broza, odnosno dalje zločine nad Srbima, 1991. godine, opet su prvi započeli Hrvati – pojedinačnim ubijanjem srpskih porodica u urbanim sredinama, napadom na kasarne, likvidacijom srpskih rezervista... (Predsedavajući: Vreme.) Samo minut, na primer, slučaj Koranski most itd. Zbog beznadežnog položaja zapadnih Srba, usledila je akcija regularnih jugoslavenskih snaga protiv hrvatskih pobunjenika. Dakle, prosto je neverovatno da Hrvatska pokreće tužbu protiv srpske države i naroda, koji je najviše stradao od ratnih zločina i zločina genocida u 20. veku. Postavljam pitanje – misli li ova vlada da pokrene tužbu protiv Hrvatske za ratne zločine i zločine genocida koji su počinjeni tokom 20. veka? (Predsedavajući: Govorite četiri minuta.) Očekujem odgovor. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, za otvaranje načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe - LDP, DSS, SPS - JS, SRS. Dajem reč prvom prijavljenom na listi, narodnom poslaniku Ivanu Andriću, a posle njega je narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predstavniče Vlade, ovo je u poslednjih deset dana drugi put da Vlada pokazuje neverovatnu neozbiljnost i neodgovornost pristupu evropskim integracijama u ovoj zemlji. To je i više nego jasno postalo, bilo je govora već u uvodnim izlaganjima ovde, kada je stigao taj tzv. sažetak izveštaja Evropske komisije, odnosno falsifikat koji je poturen Skupštini, nama, i dalje iz nepoznatih motiva, pošto je prosto neverovatno da je neko pomislio da nećemo pročitati original izveštaja Evropske komisije. I zakon o izmeni i dopuni ovog zakona, iako je više nego cinično, jer ću sada citirati kako one glase, tj. stvarno je cinično da se broj 2008. zamenjuje brojem 2009, iako on suštinski govori o potpuno drugim stvarima, prilika je da se osvrnemo na rad Vlade u pogledu evropskih integracija. Još jedna vest koja se pojavila danas u medijima, takođe, dokazuje ovo o čemu govorimo sve ovo vreme. Dakle, nije formiran ni Savet Vlade za evropske integracije, iako je postojala obaveza da se on sastane u septembru. Danas je početak novembra i nema ni reči o tome. Čak ni oni koji su po funkciji članovi tog saveta Vlade za evropske integracije ne znaju da su članovi Saveta. Ali, da krenemo redom. Dakle, pristup je, kao što smo rekli nekoliko puta do sada, neodgovoran i neozbiljan. Neodgovoran je zato što se vrlo lako daju nekakva obećanja, nekakve izjave. Dosta je već citata bilo za ovom govornicom, ali dopustite mi samo da ih sumiram. Božidar Đelić, ''Pres'', 3. februar 2008. godine, a znate li šta je bilo 3. februara 2008. godine – drugi krug predsedničkih izbora: "Do kraja godine državljani Srbije moći će da stave nov pasoš u džep i odu gde god i kad god požele. U MUP-u Srbije navode da će pasoš izdati u martu..." Tu je ta greška, još jedna, koja govori više o tom potpredsedniku Vlade Božidaru Đeliću – da prema zvaničnoj statistici 11% građana Srbije ima pasoš. Da li on nije čuo o broju 3.700.000, već je čuo o broju 700.000 i tim brojem manipuliše u razgovorima sa EU? Mi ćemo vas podsetiti da je gospodin Đelić, u pregovorima sa Evropskom komisijom, koristio i koristi, pošto zna da je sastanak zakazan i da traje sat vremena, sledeću taktiku. Kada počinje da sluša primedbe i kada mu se te primedbe ne svide, on onda počne da priča i priča sat vremena, dok ne istekne sastanak, kao da će time što oni ne izgovore te primedbe, te primedbe prestati da postoje. To je isto uradio i u Odboru za evropske integracije u petak. On je, verujte, pričao sve dotle dok svi nisu izašli iz te prostorije. To je sat i 10 minuta neprestanog pričanja, a niko od prisutnih u toj sali ne bi umeo da vam ponovi o čemu je govorio. Milioni evra, hiljade, milioni pasoša, sve ove godine, do kraja ove godine, a na kraju – šta? Neodgovornost. Suština evropskih integracija je uvođenje odgovornosti u politiku. Koristim priliku da pitam potpredsednika Vlade, zamenika premijera, ko je odgovoran za to što pasoši nisu izdati do sada? Da li možemo da dobijemo jedno ime, ko je odgovoran zato što nam je obećano da će biti izdati? Šta je predlog ovog zakona, kakav je to izbor za poslanike Skupštine Srbije? Ili glasajte za ovo da mogu da se zamene do kraja sledeće godine, ili tri miliona ljudi, ili 3.500.000 ljudi neće imati važeći dokument. Da li je to predlog koji Vlada daje poslanicima? Ko je kriv za to što je to tako? Toliko o odgovornosti. To je neozbiljnost. Mislim da se ta neozbiljnost pokazuje na svakom koraku koji ova vlada čini u procesu evropskih integracija. Da li o tome govoriti? Mislim da je Božidar Đelić svima, i u ovoj skupštini, postao sinonim za neozbiljnost. On je prvi kada treba da se da izjava koja je puna entuzijazma. Podsetiću vas ovde na ono njegovo – hajde, hajde, hajde, a onda medijski stratezi pozovu telefonom sve medije, i to je prva vest. Hoće li ovo danas biti prva vest, da je Vlada Srbije odgovorna za to što građani neće moći da budu na beloj šengen listi? Hoće li to danas biti vest? Ako nije Vlada, ko je? Dopustite mi samo, na kraju, Čedomir Jovanović je govorio nešto. Znate šta, postoji jedna ozbiljna stvar koju Božidar Đelić čini ovoj zemlji i svima nama pojedinačno. On kompromituje ideju evropskih integracija, svojom neozbiljnošću i ne znam ni ja kakvim željama, samo da bude u centru pažnje, ozbiljno kompromituje ovu zemlju pred našim evropskim partnerima. Ideju evropskih integracija on kompromituje i kod građana Srbije, posle njegovog idiotskog, tako moram da ga nazovem – primeniće se Sporazum, idemo u Brisel, pa sad svi mrze Holandiju, iako je svako od nas znao da to neće biti slučaj, da taj sporazum neće biti ratifikovan. Tako i danas, on kaže, i juče – doći ćemo na belu šengen listu bez obzira, na primer, na saradnju s Haškim tribunalom. Da li to neko stvarno misli? Da li je to zvaničan stav Vlade Srbije da će EU dopustiti da Mladić ili Hadžić sednu u avion i odu u Pariz i da se više ne kriju ovde, po Topčideru, nego da se kriju u okolini Ajfelove kule? Zašto on to radi? Gospodine zameniče premijera, tu je i vaša odgovornost. Zašto je Božidaru Đeliću dozvoljeno da se bavi nečim za šta, očigledno, nije sposoban? Posle ovoliko vremena, to je vrlo jasno. Zbog građana Srbije, mora se znati istina – da, uslov je, politički, saradnja s Haškim tribunalom, za dolazak na belu šengen listu, da, Vlada nije usvojila još najmanje pet strategija koje se nalaze u dokumentu koji se zove "Mapa puta" i, da, Skupština Srbije nije usvojila zakon o sprečavanju pranja novca i borbe protiv terorizma, ili kako se već zove. Taj zakon je došao u Skupštinu, bio na dnevnom redu, a zatim ga je Vlada povuka. Nije samo broj pasoša sprečavanje Srbije, ne sprečava samo broj važećih pasoša građane Srbije da putuju, nego je osnovna prepreka nerad, neodgovornost i neozbiljnost Vlade Srbije u delu posla koji se tiče evropskih integracije.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, a posle njega Zoran Bortić.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na početku, odmah da kažem jednu malu ispravku onoga što je ministar govorio. U jednom delu je rekao da je ovaj zakon donet pre par godina, a donet je pre svega godinu dana, stupio je na snagu 9. oktobra prošle godine, a počeo je da se primenjuje šest meseci od tada, znači, 9. aprila ove godine. Ono što u obrazloženju piše, to je meni najzanimljivije, a o tome nema više reči, da nam neko objasni ovu prvu rečenicu, kako je u međuvremenu došlo do objektivnih poteškoća. Hoćemo da čujemo kakve su to objektivne poteškoće, ko ih je izazvao, jer, slučajno, imamo puno pravo da sumnjamo da su te poteškoće subjektivne. Da li imamo puno pravo da tražimo odgovornost zbog toga što novih pasoša u Srbiji nema? Podsetiću vas, vrlo pompezno ste i vi, gospodine Dačiću, i gospodin Đelić najavljivali nove pasoše i građanima ste saopštili da požure da podnose zahteve i da te nove pasoše dobiju, a dobilo ih je 204 građana. Ima ga ministar Đelić, ne znam da li vi imate, gospodine Dačiću, novi pasoš, ali to jeste licemerno prema građanima Srbije koji na novi pasoš ne mogu da računaju, koji samo moraju da produžavaju ovaj stari. Ono što je već neko od kolega pitao, jeste pitanje koje se nameće – koliko ćemo mi ovakvih zakona donositi i hoćemo li jednom godišnje, uvek u ovo vreme, samo ovu cifru 2008, koju danas menjamo u 2009, dogodine opet menjati, 2009/2010, 2010. u 2011, i ko je taj ko će nam konačno reći – ne, imaćemo nove pasoše tada i tada, neće biti ni objektivnih ni subjektivnih poteškoća? Naravno da se tu razgovara o beloj šengen listi mnogo i da je to osnovno pitanje koje je vezano i za novi pasoš i za promenu ovog zakona. Osnovno je pitanje kada će potpredsednik Vlade Božidar Đelić da siđe s televizije, da siđe s novinskih stubaca, da dođe ovde i da objasni zašto nije pogodio ništa od onoga što je predvideo, a samo je potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije? Zašto ne sedi ovde i ne dođe pred građane Srbije i pred poslanike Srbije i kaže šta je to s tim novim pasošima, kojima je mahao, kao fudbalski sudija u jednoj gruboj utakmici žutim kartonima, koje je prikazivao zajedno sa 204 zaslužna građana, javno se predstavljao, stavljajući sebe kao monopolistu te priče o novim pasošima? Sada ga nema nigde, sada ga nema da kaže ovde, nego samo u friziranoj i nameštenoj emisiji, gde će da da izjavu kojom će da sakrije ove osnovne činjenice koje je danas, uglavnom, opozicija iznela. Nema ga nigde da obrazloži šta je to s belom šengen listom, šta je to sa novim pasošima. Podsetiću vas, u septembru, pre svega dva meseca, isti taj potpredsednik Božidar Đelić je izjavio da će Evropska komisija na proleće oceniti spremnost i za vizne olakšice, što odgovara planu da na leto dobijemo beli šengen. Pre svega dva meseca on je najavio – u leto 2009. imamo beli šengen. Ponovo je demantovan od strane onih koji to znaju, koji znaju šta će biti, i ponovo nema nikakve odgovornosti za potpredsednika Vlade Božidara Đelića. Molim ove ''bele vračeve'' i ''crne magove'' da nas više ne zamaraju svojim lošim predviđanjima i lažnim obećanjima, to me jako podseća na premijera Zorana Živkovića, koji je govorio, sećate se, da ćemo 2007. ući u EU. Pa, isto tako, može i ova vlada Republike Srbije, gospodine Dačiću, da, recimo, da predlog da se za svega dve godine, 2010, odredi gde će biti centralno mesto za proslavu osvajanja titule u Svetskom prvenstvu u fudbalu, pošto možemo da pretpostavimo da ćemo osvojiti i svetsko prvenstvo u fudbalu, pa da znamo gde ćemo slaviti. Možemo i tako da postavimo stvari. Nema ni vrapca u ruci, ni goluba na grani, ali lako se građanima podmeću razne šarene laže i svašta se obećava. Nove pasoše, međutim, za kraj, ipak ima neko u Srbiji, ima jedna institucija u Srbiji, koju tim povodom treba pohvaliti. To je Uprava za veterinu. Pasoši su urađeni dvojezično, na srpskom i engleskom, po obrascima koje primenjuju sve zemlje EU. Uprava za veterinu je s Udruženjem konjara Srbije već dogovorila standarde o tome kako treba da izgledaju pasoši koji će omogućiti nesmetan transport konja, kao i učešće konja na trkama u inostranstvu. U toku je izrada prvog registra konja u Srbiji, koji će kao poslednje krupne životinje, nakon goveda, svinja, koza i ovaca, dobiti centralizovanu bazu podataka, rekao je Slobodan Mićević, načelnik Uprave za veterinu. Konjima će biti ugrađivani mikročipovi i oni danas mogu sa standardizovanim pasošima da putuju i zastupaju Srbiju svuda po Evropi. Mi ljudi, građani Srbije, imamo tzv. objektivne poteškoće, koje niko ne ume da obrazloži. Slagani su građani za nove pasoše, penzioneri za penzije, otpuštaju se radnici, i samo jedno pitanje – ima li odgovornosti, ima li neko ko će da kaže da nije tačno ono što smo rekli? Evo, snosićemo odgovornost na taj i taj način, podnećemo ostavku ili nešto slično. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, predstavnici Vlade, cenjene kolege narodni poslanici, podsećam da sam, u skladu sa članom 161. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, tražio od Narodne skupštine da po hitnom postupku usvoji Predlog zakona o izmeni Zakona o putnim ispravama, kojim će se rok važenja starih pasoša, diplomatskih i službenih pasoša produžiti, od 31. decembra 2008. godine, do 31. decembra 2009. godine. S tim u vezi, donošenje ovog zakona ukazuje na činjenicu da je u međuvremenu došlo do objektivnih poteškoća u ispunjavanju tehničkih uslova za izradu novih obrazaca pasoša, diplomatskih i službenih pasoša, i da to za posledicu ima odlaganje izdavanja pasoša na novim obrascima i nemogućnost da se zamena starih pasoša završi u propisanom roku, ove godine. Zbog navedenih problema, smatramo logičnim da se izvrše odgovarajuće izmene Zakona kako bi se rok važenja starih pasoša, diplomatskih i službenih pasoša, produžio do 31. decembra 2009. godine, odnosno za period od još jedne godine. Smatramo da je to dovoljno vreme da se izvrše sve potrebne transformacije u propisima i da se posao u vezi s izdavanjem pasoša, diplomatskih i službenih pasoša, obavi u skladu sa zakonom, u korist i u interesu svih građana Srbije. Polazeći od navedenih potreba, a u skladu sa činjenicom da je u procesu evropskih integracija, kojima teži Srbija, temeljna pretpostavka usvajanje zakona o putnim ispravama, smatramo prioritetnim da se ovaj zakon usvoji u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Treba posebno podvući da će se usvajanjem zakona o pasošima rešiti mnoga pitanja boljeg položaja naših građana koji žele da putuju i sarađuju s drugim građanima i institucijama u svetu. U tom smislu, ovaj zakon ne predstavlja puki normativni kodeks pravne prakse u Srbiji, zakon o putnim ispravama predstavlja efikasan normativni izraz pragmatičnog napora Vlade Republike Srbije da na najbolji način reši pitanje izlaska naših građana, kako u zemlje EU, tako i u sve druge zemlje međunarodne zajednice. Zbog toga, a polazeći od interesa naših građana, poslanička grupa SPS-JS glasaće za predloženi zakon. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, u petak smo raspravljali o predlozima nekih zakona o izmeni i dopuni zakona, popodne, takođe, imamo zakon o izmeni i dopuni zakona, sada imamo zakon o izmeni Zakona o putnim ispravama. Zašto ovo naglašavam? Upravo da bih skrenula pažnju javnosti Srbije na to koliko je neozbiljna Vlada Borisa Tadića, koliko se neozbiljno bavi svojim poslom i koliko su nedobronamerni predstavnici skupštinske većine kada upozoravaju poslanike SRS-a da, navodno, opstruišu rad, zato što govorimo o predlozima zakona i što pokušavamo da amandmanima uredimo zakone, da ne bismo svaki čas imali izmene i dopune zakona. Svaki put upozoravamo, upozoravali smo i kada je donošen Zakon o pasošima, odnosno o putnim ispravama, da ćemo imati problema, da ovaj zakon neće biti primenljiv, da se ne vraćamo sad na taj period, ali smo tada od skupštinske većine imali uveravanja, naravno, i od predstavnika Vlade, da je to sve, maltene, pripremljeno, samo treba da se donese zakon, da se, što bi rekao Đelić, izbegne ta crna rupa, a po Đeliću je to Narodna skupština. Očigledno je da je jedina crna rupa u Srbiji Vlada Borisa Tadića i da je sve ono što rade, ili ono što ne rade, zapravo, na štetu građana Srbije. Zakon o putim ispravama stupio je na snagu 9. oktobra 2007. godine. Tada je bila priča da je to jedan od zakona koji će nas uvesti brzometno u Evropu, odnosno u EU, koji će nas postaviti na belu šengen listu, pa je onda, pre nekog vremena, ovde usvojena ona grupa zakona kada je Božidar Đelić, sećate se, skakutao oko ove govornice, mahao rukicama – hajmo, hajde, odosmo u EU, odosmo na belu šengen listu, samo da Skupština usvoji one predloge zakona. Usvojeni su ti predlozi zakona, ali od tada se Đelić nije pojavio u ovom parlamentu, a trebao je i danas da bude. Evo, kaže Krasić da još skakuće. Moguće je da još nije obavešten da je dobio šamar, ne mislim u bukvalnom smislu, kada se vratio u Srbiju da nas obavesti da nema ništa od bele šengen liste ni do kraja iduće godine, a pitanje je, uopšte, do kraja koje godine će to da se desi, ako se desi. Gospodine Dačiću, verovatno vam je neprijatno što morate sve ovo da slušate. Očekujemo od vas, kao od zamenika predsednika, ili prvog potpredsednika Vlade, da nam odgovorite na sva ova pitanja, a inače mislimo da je ovde trebalo da sedi gospodin Đelić, jer je on taj koji obmanjuje građane sa svih medija o tome kada ćemo u Evropsku uniju. On je taj koji određuje datume, on je taj koji kaže kada ćemo na belu šengen listu. Naravno, ono što priča u predizbornim kampanjama, i on, i još neki, mnogo se razlikuje od stvarnosti. Vidite, 3. maj 2008. godine, to je bilo osam dana pre onih majskih izbora, koji su održani 11. maja. Šta kaže Vuk Jeremić? Kaže ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić, potvrdio je za našu televiziju, da će od iduće sedmice vize za zemlje EU za sve građane Srbije biti besplatne. To je prvi korak na putu bezviznog režima, koji će biti uspostavljen do kraja godine, rekao je Vuk Jeremić 3. maja 2008. godine, naglašavam, osam dana pred poslednje izbore. Ovako vas, dragi građani Srbije, lažu, ovako vas obmanjuju i ovako vas navedu da glasate za one koji, zapravo, sve što kažu lažu i koji ništa ne rade u interesu Srbije i građana Srbije, već samo u svom ličnom interesu. Moguće je da je Vuk Jeremić, kada je rekao ovo, mislio na sebe. Kada je donošen Zakon o putnim ispravama, a i kada su donošene ove grupe zakona koje je, navodno, trebalo već odavno da nas stave na belu šengen listu, od čega nema ništa, mi smo upozoravali da ono što sadrže ti zakoni, zapravo, znači da će bez ikakvih problema vize dobijati članovi Vlade, visoki državni funkcioneri, članovi Parlamenta, studenti koji idu u inostranstvo u nekim studentskim razmenama ili na ekskurzije, estradne zvezde. Svi ti ni do sada, ni pre ovih zakona, ni pre ovog zakona, nisu imali nikakvih problema da dobiju vize i da putuju u beli svet. Ništa nije urađeno za običnog čoveka, za obične građane, kojima ste toliko napunili glavu belom šengen listom, da su ljudi, maltene, stvorili takvu sliku da će jedino ta bela šengen lista, da je to jedino što će doprineti boljem životu građana Srbije. Dešavalo se da mi neko kaže u toj predizbornoj kampanji, kada je ovako govorio Vuk Jeremić, da će glasati za DS, zato što će oni da nam obezbede te šengen vize. Ja onda tog nekog pitam, dobro, ako vam ja obezbedim sutra šengen vizu, gde ćete da putujete? Čovek mi kaže – gde da putujem, nemam para ni ovde da preživim, nemam para ni da jedem, a kamoli da putujem. Medijski uticaj je neverovatan i evo jednog od dokaza. Ovde smo čuli od svih kolega koji su govorili da je ostalo nerazjašnjeno pitanje, nerazjašnjena dilema – ko je odgovoran za ono što se do sada dešavalo s ovim pasošima. Pošto nemamo odgovor, čini mi se da je najbolje da Đelića i Jelašića stavimo u neki ring, pa da vidimo, ko pobedi, taj je manje odgovoran. Svi su mediji, pogotovo štampani, bili preplavljeni u prethodnom periodu komentarima ko je odgovoran za one pasoše, odnosno obrasce pasoša, koji su se pojavili, pa su povučeni, pa je onda, 26. juna 2008. godine, Ljubiša Vuletić, direktor Zavoda za izradu novčanica i kovanog novca, rekao da je izrada novog pasoša investicija vredna oko 30 miliona evra, kao i da se sve radi u saradnji s konzorcijumom slovenačkih i nemačkih firmi, koje su taj posao dobile na tenderu. Đelićev kabinet je svakodnevno bio informisan, kaže Vuletić, o svim pitanjima vezanim za proces izrade novih pasoša, tako da je potpuno nejasno čime je on baš sada bio podstaknut da se iznenadi kada govori o kašnjenju i krivici Narodne banke Srbije. Nama, dakle, gospodine Dačiću, ostajete dužni odgovor, ili obezbedite da dođe Đelić i da on odgovori – šta je s tim obrascima pasoša koji su neupotrebljivi, koja su sredstva utrošena na izradu tih obrazaca, koliko je to para koštalo građane Srbije i ko je odgovarao? Da li je odgovarao, kako je odgovarao, ko je i da li je neko nadoknadio štetu građanima Republike Srbije i budžetu Republike Srbije za ta sredstva koja ne znamo kolika su? Takođe, ne znamo ni koliko sada koštaju novi obrasci. To nam je sada neki dupli trošak. To su pitanja na koje građani Srbije traže odgovor. Vi ste ovde govorili o izdavanju novih pasoša, izdavanju ličnih karata i dosta podataka ste izneli. Podsećam vas da ste, kada su pre nekoliko meseci bili pozivi, maltene, po onoj narodnoj – navali narode, rasprodaja, građani, prijavite se, podnosite zahteve za nove lične karte, za nove pasoše, napravili probleme u opštinskim upravama MUP-a, napravili ste probleme građanima. U petak sam, sasvim slučajno, razgovarala s komšinicom, koja kaže da su ona i muž išli po nove lične karte u Zemun i da su došli u pet ujutru, a negde oko dva popodne završili posao. Zamislite vi, u pet ujutru, a tamo su zatekli neke ljude koji čekaju od tri sata posle ponoći. Da li je to normalno? Trebalo je najpre da organizujete taj posao, pa onda da pozovete onako – ajde, navali narode, ali suština je da to ''navali narode'' znači – hajde, ljudi, podnesite zahteve, platite taksu, napunite budžet, a da li ćete dobiti ispravne obrasce, kada ćete uopšte dobiti pasoše, kada ćete dobiti lične karte, to državu Srbiju, odnosno Vladu Republike Srbije ne interesuje. Bilo je još takvih slučajeva od 2000. godine. Najpoznatiji je onaj kada je oročeno podnošenje zahteva za legalizaciju objekata, koji ni do dan-danas ne mogu da se legalizuju i nisu legalizovani zato što se zakon ne primenjuje, ali je i tada bilo bitno da se napuni budžet Republike Srbije administrativnim taksama građana Republike Srbije. Pitanje – šta će se desiti, na koji način će država da vrati građanima Srbije taj novac koji su dali za one pasoše čiji obrasci nisu dobri? Građani su, takođe, za to plaćali taksu. Ako ja dobijem od Uprave prihoda da sam dužna 23 dinara, dobijem rešenje da sam u obavezi da platim u ne znam kom roku, vrlo kratkom, s kamatom koja je tri puta veća od osnovnog duga, da li ćete na taj način i građanima Srbije vraćati taksu koju su platili za obrasce, koji, zapravo, ništa ne znače, jer nisu dobri? Obećanja koja smo s ovog mesta, iz medija, pogotovo, dobijali od predstavnika Vlade, da su uslovi za belu šengen listu, uslovi za evropske integracije – zakoni koje ovde treba da donesemo, takođe su šarena laža. Morate da kažete građanima Srbije istinu, a istina je da mi na belu šengen listu, ni u Evropsku uniju nećemo dokle god imamo kriminalizovanu vlast, dokle god imamo mrtvu, odnosno nemamo industrijsku proizvodnju, dokle god ima milion nezaposlenih, uz pretnju novih otkaza, dokle god ne završite saradnju s Haškim tribunalom, dokle god ne priznate Kosovo kao nezavisnu republiku, dokle god ne učinite prvi korak ka odvajanju Vojvodine, tj. ne usvojite statut Vojvodine. To je ono što je sada vrlo jasno. Tu više nema nikakvih pretpostavki. To je ono što je jasno zacrtano, a šta nas dalje čeka, saznaćemo kada završite ovaj deo posla. U petak je u Srbiju došao glavni tužilac Haškog tribunala Serž Bramerc. Vrlo je interesantno da su razgovori koje državni funkcioneri i službenici vode sa Seržom Bramercom daleko od očiju javnosti. Kažu da je uobičajeno, mediji nam kažu da Bramerc ne daje posle takvih razgovara izjave za medije, da ne drži konferencije. Niko od naših zvaničnika, takođe, ne sme da kaže šta su razgovarali sa Bramercom. Ne smeju, zato što nisu razgovarali, nego su slušali naloge. Bramerc je došao da naredi određenim ljudima u Srbiji šta treba da rade u nekom narednom periodu. Teme su, saznali su neki novinari, bile saradnja s Haškim trubunalom, koja podrazumeva hapšenje Ratka Mladića i Gorana Hadžića. Naravno, mi i dalje verujemo, nadamo se i želimo da se to nikada ne desi. Druga tema bila je razmena dokumentacije između državnih organa u Srbiji i Haškog tribunala, treća – obezbeđivanje svedoka. To je razlog zbog kojeg je, zapravo, Serž Bramerc došao u Srbiju. Kada je u pitanju razmena dokumenata, mi srpski radikali, članovi tima za odbranu Vojislava Šešelja, često smo odavde govorili o tome kakav je odnos države Srbije, zato što imamo iskustva iz predmeta u Haškom tribunalu po optužnici protiv našeg predsednika, imamo iskustva i znamo da su sve arhive za Haški tribunal u Srbiji već odavno otvorene, da se svakom dokumentu koji zatreba Haškom tribunalu, najbrže moguće, skida oznaka službene tajne, državne tajne, vojne tajne. Dakle, mi više nemamo nikakvih tajni u državi Srbiji u odnosu na Haški tribunal, ali zato imamo mnogo tajni u odnosu na građane Srbije, jer od građana Srbije Vlada, predstavnici vlasti, kriju ono što je, zapravo, prava istina i predstavnici vlasti dovode u zabludu građane Srbije. Tu istu dokumentaciju koju dostavljaju Haškom tribunalu, nadležni organi bi morali istog momenta da dostave i timu, govorim o našem timu za odbranu Vojislava Šešelja, a to se, svakako, odnosi i na ostale Srbe koji se nalaze u Haškom tribunalu, na njihovu odbranu. Međutim, mi moramo da saznamo iz devete ruke da je to otišlo u Haški tribunal, pa da onda to tražimo zvanično, u pisanom obliku, pa se onda to negde zagubi, pa prođe pet, šest, sedam, osam meseci između onoga kada je dokument dobio Serž Bramerc, odnosno njegovi tužioci, i momenta kada taj isti dokument dobije Vojislav Šešelj ili njegov tim za odbranu. Tako vi sarađujete s Haškim tribunalom. Zašto je posebno interesantna ova tema obezbeđivanja svedoka? Opet je to vezano za predmet protiv Vojislava Šešelja. Očigledno je da Haški tribunal više nema svedoka koji će svedočiti u postupku protiv Vojislava Šešelja, na strani Tužilaštva. Do sada ih je bilo 50 i svih 50 su, javnost Srbije je to mogla da vidi, svedočili kao da su svedoci odbrane, zato što protiv Vojislava Šešelja nema dokaza, jer Vojislav Šešelj nikada nije izvršio nijedno krivično delo, a kamoli krivično delo ratnog zločina. To je jasno i Bramercu i njegovom timu tužilaca. Oni imaju, bukvalno, problem obezbeđivanja svedoka. Danas je počela ta radna nedelja u Haškom tribunalu, danas se tamo pojavila žena veštak, za sutra i prekosutra nemaju obezbeđene svedoke. Onda kažu da treba Vojislavu Šešelju da se nametne advokat, zato što on opstruiše postupak u Haškom tribunalu. Zamislite, ko bi normalan šest godina sedeo u Ševeningenu i opstruisao rad, a očigledno je da to radi Haški tribunal. Zašto ovo vezujem za ovaj zakon i za dolazak Bramerca? Zato što je to jedan od uslova koji treba da ispuni država Srbija. Sada nadležni organi, gospodine Dačiću, moraju da obezbede svedoke u postupku protiv Vojislava Šešelja, i to svedoke koji su se deklarisali da su svedoci odbrane. Obraćam se vama, zato što su u taj posao uključeni i Specijalno tužilaštvo za ratne zločine, i MUP Republike Srbije, i istražne sudije, konkretno, jedan istražni sudija. Dakle, ovih dana, pre nego što je došao Bramerc, ljudi koji su, eventualni, budući svedoci odbrane Vojislava Šešelja, ne mogu da se odbrane od navale predstavnika svih ovih organa u Srbiji koje sam pomenula. Zovu ih telefonom, dolaze na vrata, opet ucenjuju, opet prete – moraš da ideš, mi ćemo da ti obezbedimo, da vodimo s tobom koga kod hoćeš. Čovek kaže – ne mogu, bolestan sam. Oni pitaju – gde živiš? Tu i tu. Eto nas, stižemo iz Sarajeva za nekoliko sati, koliko je potrebno da dođu u taj deo Srbije; pokupe odavde nekoga iz MUP-a Srbije i iz Specijalnog tužilaštva, pa čoveku na vrata. Ljudi više ne znaju šta da rade, kako da se odbrane, a niko u državi Srbiji neće da kaže: čekajte, mi nećemo tu vrstu saradnje; ako ovi ljudi kažu da žele da budu svedoci odbrane, kad dođe vreme za odbranu, ako ih Vojislav Šešelj pozove da budu svedoci odbrane, neka idu. Nemojte da terate državne organe da te ljude, od svedoka odbrane, pretvaraju u svedoke optužbe. Dakle, to je pravi razlog dolaska Serža Bramerca. Ništa ne znači ovo što je produžen rok za izdavanje novih pasoša, osim što znači sva ova pitanja, na koja se nadam da ćemo dobiti odgovor, koja su bila identična, bez obzira na to ko ih je od poslanika postavljao. Ništa nema ni od bele šengen liste, ništa nema ni od EU, dok ne završite posao s Haškim tribunalom, dok ne priznate Kosovo kao nezavisnu državu i dok ne krenete u otcepljenje Vojvodine. Tužna je ovo istina, ali, nažalost, to jeste istina. Zato nema rasprave o Rezoluciji narodnih poslanika. Od juna insistiramo da ovde raspravljamo o Kosovu i Metohiji. Nema ni govora o tome, treba prethodno da se ispune neki preduslovi, pa da mi onda ovde pričamo o već završenoj stvari.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, a posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
Gospođo potpredsedniče, iako naša poslanička grupa ima dovoljno vremena i mogla sam da se javim i da se uključim na listu, želim da postavim pitanje po Poslovniku, čl. 225. i 226, zato što želim pisanu informaciju, gospodine Dačiću, od vašeg ministarstva i od Vlade Republike Srbije, a tiče se jednog veoma važnog pitanja, o kome više niko mesecima u Srbiji ne govori, pa ni vi, a to je pitanje dvojnog državljanstva za Srbe u Crnoj Gori. Vi ste otpočeli u veoma ponižavajućem, za vas lično, pre svega, i za državu Srbiju, u jednom više nego inferiornom stavu i odnosu prema ministru unutrašnjih poslova Crne Gore Jusufu Kalamperoviću tzv. pregovore o dvojnom državljanstvu. Sećate se da ste vi išli u Podgoricu i da ste razgovarali o tome nešto uoči odluke separatističkog režima kriminalnog Mila Đukanovića da prizna šiptarsku državu Kosovo. Posle toga, apsolutno nijedan Srbin iz srpske Crne Gore, kao ni ovde u Srbiji, nije mogao da dobije informaciju šta dalje s tim. Moram da vas podsetim, dame i gospodo narodni poslanici, to znaju i Srbi u Crnoj Gori i građani Srbije, da smo mi usvojili Zakon o državljanstvu i da je to, manje-više, bio, s nekim izmenjenim tekstom, konsenzus svih patriotskih političkih stranaka u Srbiji, pre svega, SRS, DSS, NS i SPS, u prošlom sazivu, kada ste vi bili predsednik skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, gospodine Dačiću, da se da mogućnost svim Srbima iz Crne Gore, ne samo Srbima, nego svim Srbima gde god da žive, ali ovde je dolazila delegacija iz Crne Gore, na čelu sa gospodinom Mandićem, predsednikom "Srpske liste", da svako ko to želi dobije državljanstvo Republike Srbije, jer priznaje Srbiju kao svoju matičnu državu. Šta se desilo posle toga? Odmah su to, što se kaže, na nož dočekali ovi separatisti i rekli: e, pa ne može. To vam je rekao, ili mi recite, tražim pisani odgovor – šta vam je rekao, i dokle se stiglo s tim, ovaj nesrećni Jusuf Kalamperović? On je izjavio, po vašem odlasku, ko hoće, neka ide u Srbiju. To ne može. Ako Srbin iz Crne Gore zatraži državljanstvo u Srbiji, on tamo gubi sva prava. Vlast preti i kaže da to ne može. To je jedina istina. Ljudi su zaposleni u državnoj upravi, u privatnim preduzećima, pa, to je privatna kriminalna država Mila Đukanovića i njegovog režima. Svakog Srbina, svakog čoveka koji je punoletni građanin Crne Gore, koji se oseća Srbinom, a, hvala Bogu, ima ih, po poslednjem popisu, preko 30%, mi treba da ohrabrujemo, država Srbija treba da pomaže i da kaže – učinićemo to. Ako je on to vama zaista rekao i ako to bude zvanični odgovor vlasti Crne Gore, gospodine Dačiću, mi moramo da zaštitimo Srbe, lepo, onda da uđemo u proces da mi njima dajemo po našem zakonu državljanstvo Srbije, koje oni traže, a vi onda to nemojte da prijavljujete separatističkom režimu Mila Đukanovića. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Ne znam šta drugo da vam kažem. Mi neki model moramo da nađemo, evo, završavam, jer u ovoj strategiji integracije Srbije u EU – poštovane kolege, svi ste ovo dobili, ovo ima 830 strana, pažljivo čitam kad god mogu, ovo je dokument iza koga vi stojite, gospodine Dačiću, između ostalog, govori se o bilateralnim odnosima Srbije i Crne Gore. Nijedno slovo niste napisali ... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) Evo završavam, niste napisali o dvojnom državljanstvu. To je bruka i sramota. Moramo, kao država, odmah da krenemo u zaštitu interesa naših sunarodnika u Crnoj Gori. Hvala i izvinite što sam prekoračila vreme, a čekam da dobijem ovu informaciju, pisanu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, a posle njega narodni poslanik Nikola Lazić.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre i zameniče predsednika Vlade, koleginice i kolege, u svom obraćanju, gospodine Dačiću, više ću vam se obraćati kao zameniku predsednika Vlade nego kao ministru unutrašnjih poslova, jer situacija u kojoj smo se našli kada su u pitanju evropske integracije zahteva, zaista, hitne mere i delovanje Vlade. Pošto ste vi predsednik Vlade u odsustvu Cvetkovića, mislim da nam možete pomoći. Nesporno je da ćemo glasati za ovaj zakon, nesporno su građani dovedeni u tešku situaciju i time što su mislili i uplašili se da će prestati da im važe pasoši. Činjenica je da je to posledica te neodgovornosti i zato ću ja, kao i kolega Jovanović, na početku malo više pričati o odgovornosti i apelovati na vas da učinite nešto kada je u pitanju odgovornost. Negde marta prošle godine, na Odboru za evropske integracije je rečeno, vrlo jasno, predstavnicima Vlade da je rok koji je tada predložen u Zakonu, a koji sada menjamo, nerealan. Ako su to rekli i Vesna Pešić, i general Delić, onda je, valjda, jasno da je to imalo težinu. Sada se ispostavlja da je to tačno. Mi nismo dobili u vašem obrazloženju odgovornog za ovo kašnjenje, odnosno za ovu pogrešnu procenu da je moguće zameniti pasoše do kraja ove godine. Bar kada je u pitanju LDP, ovo što smo pominjali gospodina Đelića, prenesite mu, ništa to nije lično. Kada on kaže, 3. februara, da će državljani Srbije sledeće godine u ovo vreme moći da stave novi pasoš u džep i odu gde god i kada god požele, jer nam je EU širom otvorila vrata, nije on obmanuo građane, on je negativno uticao na raspoloženje građana prema evropskim integracijama. Kada kaže da u MUP-u navode da će prve pasoše početi da izdaju u martu i da su tehnički opremljeni da sve pasoše zamene za devet meseci, da će novi pasoši ispunjavati standarde EU, što će Srbiji olakšati pristup beloj šengenskoj listi, nije samo obmanuo građane i javnost, on ruši imidž Evrope kod građana koji jesu za tu Evropu, a većina jeste glasala za to. Kada kaže da će do 2009. godine postojati uslovi da građani lakše putuju u inostranstvo, to, takođe, utiče loše na raspoloženje građana prema evropskim integracijama. To je ono što LDP zabrinjava. Ne mislimo mi da se marketingom može voditi politika. Zbog marketinga je moguće dobiti neke glasove na izborima, ali nismo u izbornoj kampanji. Napravili ste Vladu koju ste proglasili proevropskom, koju mnogi doživljavaju kao proevropsku i koju mi, čak, na neki način, možemo takvom da smatramo. Zato joj u nekim evropskim poslovima pomažemo, zato što je ta vaša vlada, u odnosu na onu koja nam je pretila, svakako, proevropska. Mi nismo zadovoljni, kao najjača, ili kao najdoslednija opoziciona stranka proevropske orijentacije, poslom koji vi radite. Zato mislimo da ovakve izjave i ovakav marketing, koji najčešće dolazi od vašeg kolege potpredsednika, u suštini, kompromituju evropske integracije u Srbiji. Zbog toga smo zabrinuti. Mi želimo da vi budete uspešni, zato vam i pomažemo, ali ne može se ''hajmo, hajde'' evropska politika primiti i ne može dati rezultate. Nije suština doći u žutoj ''jugo floridi'', da će zbog toga sada građani poverovati kako je Vlada uspešna. Nije suština u tom marketingu. Gotovi su izbori, marketing je završen. ''Hajmo, hajde'' ne može da da rezultat. ''Hajmo, hajde'' evropska politika može samo da kompromituje evropsku ideju. Mi iz LDP-a ne želimo da evropska ideja bude kompromitovana, jer, prvo, većina građana je glasala za nju, i, drugo, bolji život naših građana zavisi od toga. Zato vas molim da učinite sve, kao zamenik predsednika Vlade, da se ova ''hajmo, hajde'' politika ne proširi na celu Vladu. Neka ostane to specifičnost jednog potpredsednika. Učinite nešto da stvarno postanete Vlada koja pokušava, manje ili više uspešno, ali ozbiljno pokušava da završi te evropske poslove. Gospodine Dačiću, Savet za evropske integracije, koji je formirala još Đinđićeva vlada, poslednji put se sastao kada je Čedomir Jovanović bio potpredsednik vlade, 2003. godine. Od tada, pa do sada se nije sastao. To što ga Vojislav Koštunica u dva mandata nije sazivao, nije ni čudo, čak je za očekivanje. Ako gospodin Cvetković, posle četiri-pet meseci, još nije našao za shodno da sazove taj savet, pa da tamo prodiskutujete da li je ''hajmo, hajde'' evropska politika prava evropska politika, ili treba to ozbiljnije raditi, onda vi, kao zamenik predsednika Vlade, možete da obavite taj posao. Dakle, imaćete podršku na konkretnim evropskim poslovima, a za ovu cirkuzantsku, šarlatansku politiku, koja kompromituje ideju Evrope i evropskih integracija u Srbiji – ne. Za ovo što smo morali da glasamo, odnosno što nam je došlo kao jedna realnost, da ne mogu da se zamene ti pasoši, to ništa nije sporno. Gospodine Dačiću, od vas sam očekivao da nam kažete koliko pasoša ima, jer nemoguće je da se to ne zna, ili nemoguće je da policija to ne zna. Po jednoj dinamici, vi najbolje znate koliko se mesečno sada može zameniti pasoša, da imamo neku projekciju realnosti da do kraja sledeće godine dve trećine pasoša, što je uslov da dobijemo belu šengensku listu, zaista može biti zamenjeno. Akomesečna dinamika od, ne znam, deset hiljada, ili petnaest hiljada, a broj koji treba da se zameni je, recimo, dva miliona, to ne omogućava, onda hajde da vidimo svi kako je moguće da pomognemo građanima da se, zaista, ti pasoši zamene, jer, na kraju krajeva, sve ovo radimo zbog njih. Tražimo, okapavamo po belom svetu za tu belu šengensku listu zbog građana, ne zbog nas. Mi koji sedimo ovde, objektivno, nemamo problem s vizama. Hvala.
Poslanička grupa LDP-a je iskoristila vreme koje ima na raspolaganju. Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić, a posle njega narodni poslanik Đorđe Milićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Predlog zakona o putnim ispravama, odnosno Predlog izmenama i dopuna Zakona o putnim ispravama, koji je danas pred nama, od velike je praktične, životne važnosti, i neophodan je našim građanima koji putuju u inostranstvo, kao i našim građanima koji borave u inostranstvu. U suprotnom, mnogi od njih bi se suočili sa situacijom da krajem ove godine ostanu bez važećeg putnog dokumenta, a da nisu bili u mogućnosti da dođu do novog pasoša. Za ovu situaciju nisu odgovorni sami građani, već, kako je u obrazloženju izmena i dopuna Zakona navedeno, objektivne poteškoće u ispunjavanju tehničkih uslova za izradu novih obrazaca pasoša. Čak i uz razumevanje za ovaj problem, mogu samo da primetim da se ovo radi u poslednjem trenutku, iako je bilo sasvim dovoljno vremena da se mnogo ranije reaguje, ili u pravcu rešavanja samih teškoća, ili produžetka važenja ovih dokumenata. Ovako kasno reagovanje samo govori o odsustvu dugoročnog planiranja Vlade. S druge strane, sećamo se kako je marketinški iskorišćena podela 204 prva crvena pasoša, kada je aktuelni potpredsednik Vlade, u maju, sproveo akciju – ''Novi srpski pasoši, novo lice Srbije'', a jedan drugi ministar je rekao da ćemo vrlo brzo putovati u sve zemlje sveta bez viza. Nažalost, bojim da smo danas vrlo daleko i od jednog i od drugog, iako su ta obećanja bila onako grandiozna, jednu nedelju uoči parlamentarnih izbora. Uostalom, uzorci pasoša se moraju poslati svim državama 6 meseci pre nego što počne njihova upotreba, pa se postavlja pitanje – kada su poslati, kada je prvi set pasoša podeljen još u maju? Odgovornost onih koji su danas na vlasti je proporcionalna količini obećanja koja su davana u predizbornoj kampanji. Dakle, neko ko je raspisivao predsedničke izbore u vreme kada im vreme, zapravo, nije, trebalo je da misli na građane i ispunjavanje neophodnih uslova za dolazak Srbije na belu šengensku listu, odnosno bezvizno putovanje u zemlje EU. Takođe, neko ko je olako davao obećanja o bezviznim putovanjima, prvo je pričao o tome da ćemo moći da putujemo bez viza u zemlje EU do kraja 2008 godine, potom da će to biti do kraja 2009. godine, a sada se, uopšte, postavlja pitanje kada će to, zapravo, biti. Ovo jeste bilo isplativo u smislu dobijanja glasova mladih ljudi, pogotovo kada se zna da 75% mladih ljudi uopšte nije imalo prilike da putuje u inostranstvo nikada, ali se postavlja pitanje koliko je to odgovorna politika, a koliko je to, zapravo, populistička politika? Mislim da je za svaku pohvalu činjenica da je jedan broj nevladinih organizacija, u saradnji sa stranim ambasadama, omogućio da određeni broj mladih ljudi putuje u zemlje EU i proširi svoje vidike, upozna druge kulture itd. To jeste za pohvalu, ali, ipak, odgovornost države mora biti ta da se sistemski omogući svima da putuju bez viza, a ne da se o tome samo priča kroz predizborna obećanja. Suštinski, mogućnosti putovanja su još teže, jer administrativni uslovi ostaju nepromenjeni, a, s druge strane, ekonomski potencijali su oslabili, pogotovo kada uzmemo u obzir činjenicu da je dinar oslabio u odnosu na evro itd. DSS se uvek klonila davanja nerealnih obećanja i građanima uvek saopštavala istinu, koliko god ona bila lepa ili manje lepa. Građani Srbije zaslužuju istinu. Inače, osvrnuo bih se na ono što je gospodin Ostojić rekao i samo bih replicirao da je DSS najviše učinila na ispunjavanju neophodnih uslova za stavljanje Srbije na belu šengensku listu. Bob Dilan, čuveni umetnik, rekao je da smatra da je heroj upravo onaj ko razume stepen odgovornosti koji dolazi sa njegovom slobodom, a ja bih rekao da je dobra Vlada ona koja razume stepen odgovornosti koji dolazi sa vlašću. Mislim da, zarad istine, neko ipak duguje izvinjenje građanima. Dakle, kao što sam na početku rekao, predložena izmena Zakona o putnim ispravama je, prosto, iznuđena, jer bismo, u suprotnom, došli u situaciju da su naši građani limitirani po pitanju slobode kretanja i posle Nove godine ne bi mogli da putuju poslom kojim su namerili u inostranstvo.
Narodni poslanik Žika Gojković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Želim da iskoristim prisustvo ministra na današnjoj sednici i postavim jedno pitanje, neću vam uzeti puno vremena. Pitanje se odnosi na prekategorizaciju prelaza Bački Breg – Herceg Santo, opština Sombor. Činjenica je da je opština Sombor već u nekoliko navrata zahtevala da se dostavi informacija vezana za prekategorizaciju prelaza, ali da iz MUP-a nismo dobijali nikakav odgovor. Podsetiću samo da je preko Sombora najbliži put ka EU, i to je put koji koriste naši ljudi koji već dugi niz godina rade u inostranstvu, da je taj put preko Sombora kraći u odnosu na onaj preko Subotice za 100 kilometara, da postoji kompletna dokumentacija završena pre desetak, do dvadeset godina, vezana za prekategorizaciju prelaza i da se, kada govorimo o prekategorizaciji, to odnosi na kamione, bar za početak, do 10 tona. Takođe ću reći da je opština Sombor, sa svoje strane, sve uradila, kao i mađarska strana, da je gospodin Drašković, kao bivši ministar spoljnih poslova, učinio to da je mađarska strana čak izrazila želju da učestvuje u finansiranju prelaza i nekih terminalakoji su neophodni za jednu ovakvu prekategorizaciju. Ono što treba još napomenuti, to je da opština Sombor obuhvata najveći deo granice od svih opština u Republici Srbiji, da je ceo taj region, Zapadnobački okrug, i šire, sem opštine Apatin, poprilično nerazvijen, da je privreda u lošem stanju i da bi prekategorizacija ovog prelaza sigurno dovela do poboljšanja i boljitka svih građana koji žive u tom regionu. Smatram da ne postoji racionalan razlog zašto još uvek nijeurađena prekategorizacija, već su to samo politički razlozi, zbog kojih građani iz navedenih opština ne mogu da iskoriste svoj geostrateški položaj. U situaciji u kojoj se nalazimo, smatramo da su granični prelazi prilika da se te opštine razviju i da, na mala vrata, zaposlimo građane koji žive u pograničnim oblastima. Tu bih samo napomenuo još opštinu Čoka, prelaz Vrbica, Srbija – Valkanj u Rumuniji, granični prelaz Riđica – Gara u opštini Sombor. Gospodine ministre, smatram da vaš prethodnik nije imao dovoljno sluha da bi rešio ovaj mali problem za MUP, ali problem koji otvara veliku šansu i velike mogućnosti za ogroman broj ljudi, govori se o nekoliko stotina hiljada ljudi, koje bi usledile posle ovog za navedene opštine. Siguran sam da je nedovoljna angažovanost političkih faktora na terenu i sujeta određenih političara uzrok nerešavanja ovog problema, ali se nadam i verujem da to neće biti slučaj s vama, jer u ovakvim situacijama samo građani gube.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, a posle njega narodni poslanik Milorad Buha.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani potpredsedniče Vlade, ministre unutrašnjih poslova, gospodine Dačiću, poštovani predstavnici MUP-a, pred nama je Predlog izmene Zakona o putnim ispravama. Na samom početku, želim da istaknem ono što je moj kolega iz poslaničkog kluba, tokom izlaganja, rekao, da će Poslanički klub SPS-JS podržati predložene izmene ovog zakona, jer ukoliko se do kraja godine ne usvoje izmene Zakona o putnim ispravama, najveći broj državljana mogao bi da ima problem ukoliko bi želeo da putuje u inostranstvo. Što se tiče važećih propisa, treba istaći da stari, plavi pasoši, prestaju da važe 31. decembra 2008. godine i iz tog razloga Vlada Republike Srbije je Skupštini dostavila predlog da se taj rok pomeri do 31. decembra 2009. godine. Ovaj predlog je dostavljen Skupštini na razmatranje tokom jula. Dakle, otprilike svaki deseti građanin Srbije koji želi da putuje, odnosno, preciznije, negde oko 800 hiljada građana Srbije koji imaju stare pasoše, s oznakom SRJ, od prvog januara naredne godine mogao bi da ima problem ukoliko Republički parlament ne pokaže spremnost i usvoji predložene izmene pomenutog zakona. Odlaganje je u Vladinom predlogu obrazloženo objektivnim poteškoćama u ispunjavanju tehničkih uslova za izradu novih obrazaca pasoša, diplomatskog pasoša i službenog pasoša, što je za posledicu imalo odlaganje početka izdavanja novih pasoša i nemogućnost da se zamena dosadašnjih putnih isprava završi u propisanom roku. Ovo obrazloženje je za nas prihvatljivo. Dakle, predlog je da postojeće putne isprave važe do naredne godine, kako bi se obavio taj proces izmene ličnih dokumenata. Stari pasoši, kao što je već rečeno, prestali su da se izdaju 1. novembra ove godine. Izdavanje novih pasoša počelo je 7. jula. Dobro je da su tehnički problemi, koji su postojali na početku izrade novih pasoša, uklonjeni. Ono što je jako važno, jeste da treba još jednom napomenuti da, kada predaju zahtev za novi pasoš, građani stari donose na uvid, ali se on ne poništava dok se ne dobije novi pasoš. Tek kada dobiju novi pasoš, stara putna isprava se poništava. Naš zakon kaže da viza ne može trajati duže od putne isprave, ali, u ovom slučaju, važenje vize u poništenom pasošu zavisiće od stava ambasade države koja je izdala vizu. Koliko sam mogao da shvatim, Ministarstvo unutrašnjih poslova više ne prima zahteve za izdavanje starih pasoša, biometrijski se izdaju, podsetiću, od letos, što je, takođe, pratilo niz komplikacija, kako smo mogli čuti iz medija. Rok za izdavanje novih biometrijskih pasoša je, u praksi, skraćen, sa 30, na 10 dana u izuzetnim situacijama, a uz navedene opravdane razloge građani mogu dobiti pasoš za 48 časova, ukoliko se uz zahtev donese i potvrda ili podnesu razlozi hitnosti. Nekoliko je pitanja. Najpre, pitanje za predstavnike Ministarstva unutrašnjih poslova. Da li je tačno ono što se moglo čuti u javnosti, da je mesečni kapacitet izrade pasoša oko 60 hiljada novih putnih isprava? I, ono što je jako važno, jeste odgovor na pitanje da li je Ministarstvo unutrašnjih poslova obezbedilo potreban broj blanko obrazaca za izdavanje novih pasoša, i to kako za zahteve podnete u zemlji, tako i za zahteve podnete u nadležnim diplomatsko-konzularnim predstavništvima u inostranstvu? Tačno je da su modernije i daleko zaštićenije putne isprave jedan od uslova da građani Srbije putuju u zemlje EU bez viza i mi, zaista, očekujemo da će Srbija tokom naredne godine imati potpuno liberalizovan vizni režim. U tom pogledu, pozdravljamo intenzivirane aktivnostiMinistarstva unutrašnjih poslova na ispunjenju svih obaveza Srbije na putu ka evropskim integracijama. Na samom kraju, još jednom želim da naglasim da će Poslanički klub SPS-JS podržati ovaj predlog. Ubeđeni smo da će Republički parlament učiniti sve da građani mogu nesmetano da putuju, odnosno da Skupština u tom pogledu neće predstavljati prepreku, i pozivamo ostale poslaničke grupe da podrže Predlog zakona o izmenama Zakona o putnim ispravama. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Posle njega, reč dobija narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan od bitnih zakona, zakon o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Bitan je zbog toga što je ovaj zakon u setu zakona koje je neophodno doneti u ovoj skupštini da bismo ušli u sistem bele šengen vize, koja omogućava liberalizaciju viznog režima i odlazak u zemlje EU. Aktuelna vlast nam odavno priča o tome da ulazimo na belu šengen listu i da ćemo slobodno putovati, bez ovih proceduralnih stvari koje trenutno imamo u sistemu dobijanja i pasoša pred našim državnim organom i viza od strane EU. Pre nego što krenem na obrazlaganje ovog predloga zakona, moram upozoriti ministra unutrašnjih poslova na određene protivzakonite radnje Ministarstva unutrašnjih poslova, a odnose se na dokumenta koja su neophodna u izdavanju putnih isprava. Pročitaću član 30. Zakona o putnim ispravama, koji kaže – uz zahtev za izdavanje putne isprave, stavlja se na uvid lična karta ili druga isprava iz koje se može utvrditi identitet, dalje, uverenje o državljanstvu samo kod prvog izdavanja putne isprave, po odredbama ovog zakona, kao i druge javne isprave kojima se dokazuju podaci iz zahteva. Ako izađemo na sajt Ministarstva unutrašnjih poslova, onda ćemo videti da Ministarstvo unutrašnjih poslova od, potrebne dokumentacije, pored lične karte koja se stavlja na uvid, traži i uverenje o državljanstvu; ne kaže – samo za prvo izdavanje, nego bez ograničenja, faktički, u svakom slučaju. Dalje, izvod iz matične knjige rođenih; nigde to ovde u zakonu ne piše. Član 30. je toliko proizvoljan, toliko ostavlja prostora Ministarstvu unutrašnjih poslova i organizacionim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova, da otvara mogućnost zloupotreba. I u praksi imamo situaciju, na temelju ove odredbe i drugih javnih isprava, da Ministarstvo, odnosno organizacioni delovi Ministarstva unutrašnjih poslova traže brojna druga dokumenta. Formulaciji ovog zakona, kada smo razgovarali o Zakonu o putnim ispravama, prigovarano je od strane SRS-a, pa smo tražili, s obzirom na to da imamo uporište u drugim zakonskim propisima, da se broj dokumenata koji je neophodan za izdavanje putne isprave što više smanji, da oslobodimo građane suvišnih administrativnih taksa i drugih davanja koja su neophodna da bi se došlo do pojedinog dokumenta, koji se kasnije stavlja u dosije tog predmeta, završava, po pravilu, u određenim spisima i nikad više ne služi svojoj upotrebi. Građani gube strahovito mnogo vremena u postupku dobijanja tih dokumenata, znači, ne samo da je to vreme novac, nego i određene administrativne takse koje se izdvajaju. Jeste to prihod države, ali sve se to isto može namiriti kroz administrativnu taksu koja se daje, ili naknadu koja se daje za izdavanje putne isprave. Ne smemo terati narod da ide po raznim šalterima, traži, vadi dokumenta i na kraju pribavi sve to, a u zakonu to ne piše. Samo na temelju ovih podataka o ličnim dokumentima, posebno kod putnih isprava, imamo situaciju da građani, po pravilu, izgube jedan dan. Da to pretvorimo u neku novčanu vrednost, koliko država izgubi zbog toga što radnik napusti svoje radno mesto, ode u razne državne institucije, da bi dobio pojedini dokument koji kasnije prilaže uz zahtev za dobijanje pasoša? Videćemo da se radi o ogromnim sredstvima. Krenimo od pretpostavke da je to oko pet miliona pasoša, koliko se izda na osam i nešto miliona Srba, uz neku novčanu naknadu od 30-tak evra, koliko država izgubi, 150 miliona evra je izgubljena vrednost ove države zbog toga što su naši građani išli i tražili pojedina dokumenta. Ogromna sredstva. Isto je tako kod lične karte i svih naših dokumenata. Zato je sugestija SRS-a da izvršite korekciju zakona i u ovoj oblasti. Vas, odnosno sve nas tera sistem EU, koji traži integralni sistem, centralni informacioni sistem podataka koji su neophodni, između ostalog, i za ovo. Nemojmo tražiti nešto što već imamo u registru. Uverenje o državljanstvu nam izdaje službenica u MUP-u koja je tu negde uz službenicu koja nam izdaje i pasoš. Ako imamo sve podatke za pojedinu osobu u tom centralnom registru, a moramo imati, jer ako nemamo u centralnom registru, onda moramo u Ministarstvu unutrašnjih poslova imati registar svih izdatih dokumenata i svih podataka koji su relevantni za izdavanje tih dokumenata, znači, samo iskoristimo podatke koje već imamo u Ministarstvu. Pomozimo građanima, jer to državu ne košta ništa, košta samo malo vremena da službenik uđe u program koji se odnosi na pojedinu ličnost, za osobu koja se obratila za izdavanje određenog dokumenta. Na način kako ste vi ovde postavili, posebno formulacija – i drugih dokumenata – to je jedna proizvoljna odredba, koju zloupotrebljavaju državni službenici. To nam je jadno, ali ne činimo ništa da to otklonimo. SRS vam je ukazivala i amandmanima probala izvršiti korekciju ove zakonske odredbe. Međutim, nažalost, ništa, a u praktičnoj primeni imamo čekanje na šalterima, imamo noćno bdenje, kao pred crkvom, ili u crkvi, pred SUP-ovima, odnosno organizacionim jedinicama MUP-a. Evo, ja dolazim iz Novog Sada. U Novom Sadu su celo leto bili redovi, koji su formirani negde u 9 i 10 časova u večernjim satima, odnosno u 20, 21 čas, pa do jutra, da bi dobili broj i na temelju toga broja ostvarivali određena prava i određena dokumenta koje izdaje MUP. Evo vidite, problem je baš zbog ovakve formulacije, zbog toga što ne želite da korigujete određene zakonske projekte, zbog toga što tvrdoglavo prepisujete određene stvari koje su prevaziđene, odnosno, regulativa EU nije u svakom slučaju primenjiva i kod nas. Dajmo, to prilagodimo, prihvatimo u nekim slučajevima pozitivne sugestije i amandmane nekih političkih stranaka koje se aktivno uključuju, koje rade na tome i koje žele dobrobitovoj državi. Nadalje, ovde smo dobili informaciju da iz tehničkih nemogućnosti, iz objektivnih razloga nismo mogli prići izradi biometrijskih pasoša. Gledajte, kada smo kreirali zakon, morali smo znati sve – zakonske i podzakonske aktivnosti ove države. Morali smo znati šta su tehnički preduslovi da bi se došlo ... (Zoran Krasić, upadica s mesta: Oni su morali, a ne mi.) Govorim načelno o državi, ali zna se da se to odnosi na aktuelnu vlast. Morali ste sve da sagledate jasno – tehničkim, administrativnim, pravnim, podzakonskim merama, morali ste prilagoditi odredbe Zakona. Zakon nije prilagođen i zbog toga sada idemo u korekciju, međutim, uz ogromnu štetu. Ovde nam ministar reče da je u međuvremenu izdano 342.000 starih pasoša. Znači, ljudi su se namučili, jer država u ovom slučaju nije učinila ono što je morala učiniti, prirediti sve, i tehnički i administrativno, da se uđe u izdavanje biometrijskih pasoša. Zbog toga što to nismo napravili, naterali smo građane da uđu u postupak dobijanja starih pasoša, pa ćemo ih ponovo naterati, do 31.12.2009, ako prođe ovaj predlog zakona, da uđu u postupak dobijanja biometrijskih pasoša. Ako sada primenimo onu računicu o kojoj sam govorio, onih 150 miliona evra, koliko ovu državu košta, da ne kažemo da građane košta, jer će onome ko je kod privatnika skinuti dnevnicu za taj dan, govorimo o društvenoj, odnosno državnoj šteti, zbog toga što taj radnik nije privređivao toga dana, da bi prikupio potrebnu dokumentaciju koja mu je neophodna za izdavanje pasoša. Onaj ko je dobio stari pasoš, biće prisiljen da ponovo uđe u taj postupak – i država gubi, i građani gube. Ali, šta to briga ovu vlast? Bitno je da smo mi obećali. Đelić je, ne od 2008, već od 2007, u januaru, to imamo ovde i iskoristićemo u raspravi o amandmanima, rekao da ćemo, čak, do 2007. godine da uđemo u belu šengen listu. U januaru i februaru 2008. godine, rekao je – evo, do kraja godina. Ma, nećemo ni 2010, a sada ću vam reći zašto nećemo. Da bismo došli na belu šengen listu, moramo da ispunimo sve uslove. Koji su to uslovi? MUP je do sada, uglavnom, što se tiče svojih obaveza, izvršio sve, sem jednog zakona, a to je, ne znam zbog čega su ga povukli, mi smo ga ovde dobili, zakon o pranju novca i ilegalnoj migraciji. Zašto je on povučen, to niko ne zna. To je jedan od uslova i sigurno neće EU kroz prste da progleda dok to ne završimo. Dalje, čuli smo koje su to strategije koje nisu usvojene. Pored toga, ne može se proći bez podzakonskih akata – pravilnici, uredbe, direktive itd. Evropska komisija će, kada je obavestimo da smo završili sve, poslati ovde svoju komisiju, koja će utvrditi ispunjenost uslova. Pored svih ovih stvari u pravno-administrativnom smislu, mi moramo da se pripremimo u tehničko-tehnološkom smislu. Znači, moramo imati jedinstven sistem obrade podataka i podatke na jednom mestu, dostupne svim državnim organima koji se koriste tim podacima. Moramo, dalje, imati podatke vezane za organizatore kriminala, za sve one koji čine određena krivična dela u oblasti pranja novca, prostitucije, droge itd. To su tehničko-tehnološki preduslovi da bismo ušli u sistem bele šengen liste. Nažalost, mi o tome ne razmišljamo. Mi smo zadovoljili samo jednu od pretpostavki, da zakonski prilagodimo sve ono što je neophodno, a kasnije ćemo izvršiti sve ove druge pretpostavke. Nema toga. Komisija koju formira Evropa dolazi ovde i konstatuje sve činjenice i podatke po nalogu Evropske komisije. Tada celokupan postupak traje, po pravilu, od 3 do 4 meseca. Iduća godina je izborna godina za Evropski parlament i, najverovatnije, od ovih poslova – ništa. Znači, možemo to očekivati, dolazak te komisije, tek koncem 2009, eventualno, 2010. godine. Ako prođemo, ako daju pozitivno mišljenje, onda nas čeka postupak pred Evropskom komisijom i Savetom ministara, koji pravno traje od šest do osam meseci. Uslov je, znači, da pozitivno ocene sve ono što smo mi u pravnom, administrativnom i tehničko-tehnološkom smislu bili u obavezi da obavimo. Ukoliko to nismo obavili, nema nam prolaza. Godina 2010. je godina u kojoj je pitanje da li možemo doći na belu šengen listu. Do tada nas čeka čekanje pred ambasadama, noćna čekanja, mučenja, hladnoća, toplota itd. Ova vlast time pokazuje svoju nekompetentnost, neozbiljnost, neodgovornost, ali i strah. Zašto strah? Svaka normalna država brine o svom građaninu. Sve ovo što se dešava pred ambasadama i muke koje imaju naši građani, to može samo sa Srbima. Niko drugi to ne radi, odnosno građani u svim drugim državama, koji su u poziciji da dobijaju vize, u daleko humanijim uslovima čekaju te vize nego građani Srbije – to je odgovornost vlasti. Morate otvoreno reći – ne mogu naši građani biti diskriminisani na način kako vršite diskriminaciju pred vašim ambasadama. Nema niko kuraži, niti hrabrosti da izađe pred evropske zvaničnike i saopšti im ovo što sam sada rekao. Zato kažem – ništa nismo učinili što se tiče preduslova za dobijanje bele šengen vize. Sve one laži koje su date od pojedinih zvaničnika aktuelne vlasti bile su magla, a ta magla je jasna, da od bele šengen liste neće biti ništa. Zbog toga upozoravam aktuelnu vlast, uozbiljite se i vodite računa o građanima Srbije, do sada to niste činili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u skladu sa Poslovnikom, član 225. stav 1 i član 226. Dolazim iz Novog Sada, kao i vi, gospođo potpredsednice, i sigurno ste upoznati sa situacijom da su građani dobili račun za gas s povećanjem od 60%. Moram da vas podsetim da je resorni ministar, gospodin Škundrić, dao izjavu da je Vlada donela odluku da će građani 62% računa za gas plaćati odmah, a 37,5% tog računa nakon šest meseci, odnosno da će račun za oktobar plaćati u novembru, dok će u maju plaćati 37,5%, odnosno da će u oktobru platiti 62,5% računa za oktobar. Nažalost, gospodine ministre, ja se vama obraćam iz sledećeg razloga. Vi ste potpredsednik Vlade, a isto ovo što je obećao vaš partijski kolega, ministar energetike, obećao je i premijer Cvetković, da će građani plaćati gas iz dva puta, jednom – 62,5%, i za šest meseci – 37,5%. Citiraću šta je rekao gospodin Cvetković – sa stanovišta potrošača, oni neće imati povećane račune u zimskom periodu, tako da neće biti ugroženi. Takođe, gospodine Dačiću, ja znam da je UBPOK bio i u ''Srbijagasu'' i u Ministarstvu energetike i znam da je ministar Škundrić obećao da će izvestiti Odbor za industriju i narodne poslanike o rezultatima te istrage, ali, takođe, znam da su građani u Novom Sadu dobili račun za gas uvećan za 60% za oktobar. Neko je tu slagao. Mi smo ovde slušali, tokom prepodneva, da je bilo onih koji su davali lažne informacije i lažna obećanja, ali vas, isto tako, pitam – ko je slagao građane da će račun uvećan za 60% zbog poskupljenja gasa plaćati iz dva puta, sada i nakon šest meseci? Molim vas da, po vašoj funkciji, kao ministar policije, istražite i ovo. Građani su obmanuti. Ovo je strahovito veliki udar za džepove građana. Verujem da se tako nešto desilo i širom Srbije. Opravdanje koje su građani dobili od strane ljudi koji su zaduženi da naplate gas, a to je firma u Novom Sadu koja se zove "Novi Sad - Gas", jeste da "Srbijagas" ne poštuje odluku Vlade, da je "Srbijagas" njima dostavila račune koji su uvećani za 60% i oni, jednostavno, moraju na taj način da naplaćuju od građana. Molim vas da iskoristite svoj autoritet i mesto na kom se nalazite i da istražite ovo. Po ko zna koji put, građani su obmanuti i ovo je žestok udarac na njihov račun. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade i zameniče predsednika Vlade, kada ste danas dolazili ovde, mislili ste, verovatno, da vam je divan dan, zato što predložene izmene i dopune Zakona sadrže samo jednu odredbu tehničke prirode, koja kaže da se rok važenja starih pasoša i izdavanja novih produžava do kraja sledeće godine, što je prirodno, jer nema šanse da se izdaju novi, biometrijski pasoši do kraja ove godine. Interesantno je sledeće. Mi smo usvojili Zakon o putnim ispravama 24. septembra ove godine i, kada se usvojio taj zakon, moglo se, takođe, znati da se nove putne isprave ne mogu izdati do kraja godine svima onima koji su zainteresovani. I, ne samo to, nego se u obrazloženju ovog predloga zakona, kao opstrukcija za izdavanje pasoša, kao nešto što sprečava izdavanje novih pasoša, navode nekakvi tehnički preduslovi koji nisu ostvareni itd., pa, da bi se to razjasnilo, reći ću, vrlo prosto – Narodna banka Srbije, odnosno Zavod za izradu novčanica je jedina ovlašćena organizacija koja može da štampa nove pasoše. Ti tehnički problemi u izradi novih pasoša nisu nastali pre nedelju dana, ili dve nedelje, problemi s tim u vezi su bili poznati početkom ove godine. Prema tome, zato vam danas nije lak dan, ne zbog toga što ste vi nešto lično krivi za čitavu situaciju u kojoj se nalazimo, to, svakako, niste, nego zbog toga što politički morate da delite odgovornost s onima koji jesu, a na to ste rado pristali, gospodine zameniče premijera. Zbog toga vam nije lak dan, jer kada ovde danas ukazujemo na Božidara Đelića, koji je lagao građane Srbije, za sve što ima veze s evropskim integracijama građani Srbije su slagani, kada je reč o beloj šengen listi, tu je, takođe, bila u pitanju gnusna laž, vi ste, potpuno svesno i radosno, podelili političku odgovornost, sedeći na mestu potpredsednika, čak, bivajući iznad njega, jer ste vi zamenik premijera. Ne kažem da ima lične odgovornosti, subjektivne odgovornosti u ovome, ali ima objektivne odgovornosti. Zbog toga danas i trpite ovu diskusiju koju slušate i ne možete je izbeći. Znači, danas vam nije lep dan. Kada je reč o političkim lažima u predizbornim kampanjama, ili kada je reč, hajde da uopštimo stvari, o predizbornim obećanjima koja se ne daju lako ispuniti, toga je bilo oduvek, od kako je parlamentarne demokratije i od kako je političkih izbora, ali se, od tih neispunjivih obećanja, razlikuju ona koja su svesno data sa saznanjem da se ne daju ispuniti, da se ne mogu nikako ispuniti. Jedno od tih obećanja je bilo ovo za belu šengen listu, jer je očigledno da se to ne može odraditi, tehnički se ne može odraditi, zbog problema koji postoje unutar države, unutar sistema, koji ne može da produkuje proizvod na način kako je to zakonom predviđeno, a objektivno je nemoguće dobiti beli šengen, jer je beli šengen, takođe, moneta u potkusurivanju kada je reč o političkim uslovima za Srbiju i kada je reč o pridruživanju EU. Naime, postoje države, kao što su Norveška i Švajcarska, koje ne izražavaju nikakvu želju da budu članice EU, nikada nisu prolazile proces pridruživanja EU, a nemaju problem sa belim šengenom. Mi smo, naime, nekoliko stvari udružili u jedan isti proces, nadajući se velikom uspehu preko noći, koji je obećavan pred ove izbore, pa je postalo jasno da od tog uspeha nema ništa, jer postoje određena uslovljavanja koja se ne mogu realizovati, jer ni ona nisu, zaista, prava, recimo, kada je reč o uslovljavanju Haškim tribunalom; neko misli da to ima neke veze, a ja mislim da to nema nikakve veze. Dok god se, realno, fizički ne pronađe preostali optuženi za ratne zločine, konkretno, onaj koji je potreban Hagu i EU, to je Ratko Mladić, dotle nema ništa od pridruživanja, nema ništa od kandidature, nema ništa ni od belog šengena. To pronalaženje Ratka Mladića, kao ispunjavanje uslova za evrointegracije, nije samo sebi cilj, nego, takođe, služi kao moneta za potkusurivanje kada je reč o ispunjavanju krucijalnog uslova, a to je priznanje nezavisnosti Kosova. U tu igru ste se vi upetljali. Došli ste u situaciju, gospodine Dačiću, da učestvujete u radu Vlade na nivou zamenika premijera, one vlade u kojoj najveća politička stranka te vlade, DS, tokom predizborne kampanje masno laže građane Srbije o onome šta će se desiti u narednom periodu i na taj način pridobija njihove glasove. To je njihov posao. Recite mi, molim vas, koje se od predizbornih obećanja vladajuće koalicije ispunilo, od momenta kada je ova vlada nastala, do danas? Nekih šest tačaka je ovde premijer nama navodio, nijedna jedina ispunjena nije, a za svaku od njih se može reći ili da neće biti ispunjena, ili da će biti ispunjena s takvim zakašnjenjem da to nikakve veze s predizbornim obećanjem, tempom koji ste obećali građanima Srbije, nema veze. Nasuprot tome, ne samo da lažete građane Srbije, nego i činite neverovatne stvari, bez ikakvih objašnjenja. Uzmite samo u obzir povećanje cena komunalnih usluga, uzmite samo u obzir povećanje PTT usluga, s neverovatnim objašnjenje da ih treba povećati zbog toga što postoji konkurentnost na tržištu PTT usluga. Postoji samo jedna jedina monopolska organizacija koja to trenutno radi sa fiksnom telefonijom u Srbiji. O kakvoj konkurentnosti govorimo? To je ambijent, to je milje u kome se ovde radi, to je milje u kome se deluje. Božidar Đelić, prvo, obećava beli šengen do kraja godine, zatim 2009, a sada je jasno da ga neće biti ni 2010. godine. Nema šanse da se to desi. To se zna unapred, i kada znate unapred da nešto ne možete uraditi, a o tome govorite građanima Srbije, to je gnusna laž, kao i ovo što vaši partneri, Partija ujedinjenih penzionera, ovih bivših direktora, čiji je predsednik Krkobabić, obećavaju građanima, odnosno penzionerima Srbije – povećanje penzija do nivoa od 70% plata. Obećava se neko periodično povećanje, i to linearno za 10%, koje treba, valjda, njima da pogoduje; kad linearno nešto povećavate, na 5.000, sa 10%, dobijete 500 dinara, a na 100.000 dobijate 10.000 dinara. Potpuno je jasno kome pogoduje takva vrsta povećanja. To je to predizborno obećanje, koje se ni takvo ne da ispuniti, zato što je to fizički nemoguće. Vi ste satkani od laži, od samog početka do kraja, ali ne brinemo zbog toga za vas, za vas nas baš briga, mi brinemo za građane Srbije, zato što će oni, zbog vaše nepostojeće, ne neodgovorne, nego nepostojeće i ekonomske i socijalne politike, ispaštati, jer vi imate samo jednu politiku – da putem laži i montiranja dođete na nivo vlasti, da se sačini ovo čudovište od vladajuće koalicije, da se izda ono što je sveto za ovu državu, a to je teritorijalni integritet zemlje, i kada se s tim sve završi, ostalo nije bitno, ostalo će, valjda, neko drugi pozlatiti, samo ne znam ko. Ovaj narod, očigledno, neće, jer vlast pozlatiti narod ne može nikako. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Na osnovu čl. 225. i 226, želim da obavestim Skupštinu i sve poslanike da se danas Međunarodni sud u Hagu proglasio nadležnim za tužbu Hrvatske, prvo, protiv SRJ, onda države Srbije i Crne Gore, pa onda Srbije, koju je Hrvatska podnela za izvršen genocid. Ovo je kruna i finale vaše politike koju sprovodite od 2000. godine. Samo vas podsećam na trenutak, koji su, manje-više, prenele sve svetske televizijske stanice, dolazak Borisa Tadića u rodno mesto Nikole Tesle, u Smiljane, gde se izvinio Mesiću za navodne zločine koje je počinila Srbija. Smiljane su egzemplar zločina nad Srbima od strane Hrvata, mesto koje je, u vreme kada se rodio Nikola Tesla, imalo oko 600.000 žitelja, između ostalog, njegov otac je bio tamo pravoslavni sveštenik, a već odavno nema nijednog jedinog Srbina. Postoje naučni dokazi za zatiranje Srba u Hrvatskoj, koje se u kontinuitetu sprovodi već nekoliko vekova. Umesto da učinimo sve kako bismo zaštitili naš narod, mi neodgovornim potezima, praktično, zločince aboliramo. Umesto da Srbija podnese tužbe, između ostalog, čuli ste dr Nikolu Žutića, koji je naveo taksativno zločine koje je počinila Hrvatska prema srpskom i drugim narodima, naša država ćuti i dolazi u poziciju u koju je došla. Podsećam vas na slike iz 1995. godine, na akcije ''Bljesak'' i ''Oluja'', gde je preko 750.000 Srba isterano sa svojih vekovnih ognjišta. Podsećam vas na Rezoluciju UN 1992. godine, gde je konstatovano da je iz hrvatskih gradova, od 1991. do 1992. godine, proterano preko 250.000 Srba. Pazite, to nije iz Repubike Srpske Krajine, a Srbija ćuti. Srbija se izvinjava zločincima i zločinci nam drže predavanje i tuže Srbiju. To je cena vaše politike i svega onoga što radite u poslednjih osam godina. Doći ćemo u situaciju kada će zbog interesa, zbog toga što su Amerika i EU protiv Srbije, možda, doneti presudu koja će Srbiju proglasiti krivom, ali verujte i budite ubeđeni da ste, ako do toga dođe, toj presudi vi kumovali, a ne Stipe Mesić i ostali. Hvala.
Da li se još neko javio za reč povodom povrede Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražim objašnjenje po članu 226. Poslovnika o istoj temi o kojoj je govorio gospodin Todorović. Naime, tražim objašnjenje, zašto država Srbija nije podnela protivtužbu protiv Hrvatske za zločine koji su počinjeni od 1991. do 1995. godine, tim pre što ima više elemenata za podnošenje protivtužbe, nego što je Hrvatska imala elemenata za podnošenje svoje tužbe? Podsetiću na samo tri ključna elementa. Prvo, u vreme Drugog svetskog rata, Hrvatska je počinila težak masovni zločin, genocid nad srpskim narodom u Hrvatskoj, u Srbiji i BiH. Na monstruozan način, ubijeno je preko milion pripadnika srpskog naroda. Samo u logoru Jasenovac ubijeno je 700.000 ljudi, od toga, preko 50.000 dece. Narednih dana ću organima Vlade Srbije i nadležnim organima dostaviti spisak sa 22.000 imena srpske dece, sa svim podacima, koja su ubijena u Jasenovcu. Drugi element jesu zločini koji su se dogodili 1991. godine. Te godine, napadom na kasarne JNA, napadom na Plitvice, Borovo Selo i druga srpska naselja, Hrvatska je izazvala rat i počinila zločin protiv mira. Po međunarodnom pravu, zločin protiv mira je najteži mogući zločin, mnogo teži od zločina genocida. U tom ratu od 1991. do 1995. godine, podsećam, Hrvatska je na teritoriji Hrvatske ubila oko 7.000 ljudi srpske nacionalnosti, a na teritoriji BiH – preko 4.000 ljudi srpske nacionalnosti. Počinila je teške zločine, od kojih neki, posebno oni koji su počinjeni u vreme ''Bljeska'' i ''Oluje'', imaju elemente genocida. Neću ovde tvrditi da su zločini počinjeni u Hrvatskoj, ni sa srpske, ni sa hrvatske strane, čist genocid po definiciji, po međunarodnom pravu. Mislim da ni jedni, ni drugi zločini koji su počinjeni nad Srbima ili Hrvatima nisu u pravom smislu reči genocid, ali, ako se govori o tome koji su zločini teži, koji imaju više elemenata genocida, onda su to, u svakom slučaju, zločini koje su Hrvati počinili nad srpskim narodom. Da rezimiram. Za svoju tužbu koju je podnela protiv Srbije, Hrvatska je imala samo jedan adut, ratne zločine, bilo je tih ratnih zločina koje su Srbi počinili nad hrvatskim narodom u Hrvatskoj, a Srbija je imala tri aduta. Prvi adut su ratni zločini koji su počinjeni u poslednjem ratu, a koji su, kao što sam rekao, teži od srpskih zločina nad Hrvatima. Drugi adut, žao mi je što upotrebljavam tu terminologiju, možda je malo neprikladna, to je zločin genocida koji je počinjen od 1941. do 1945. godine i koji niko u međunarodnoj zajednici ne osporava. Treći adut je zločin protiv mira koji je Hrvatska počinila 1991. godine. Uprkos tome, Hrvatska je podnela tužbu protiv Srbije, a Srbija nije podnela protivtužbu protiv Hrvatske. Postavlja se pitanje – zašto? Nameće se samo jedan jedini odgovor – da se šalje jedna loša poruka međunarodnoj zajednici, svetskoj javnosti, da Srbija na taj način posebno priznaje da je srpska krivica za zločine koji su se dogodili u poslednjem ratu veća od hrvatske krivice. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je vrlo bitna odluka Međunarodnog suda pravde i krajnje ozbiljno ova vlada mora da shvati da nema šale, zbog toga što su Hrvati, pripremajući tužbu za genocid, koji su, navodno, Srbi počinili u Hrvatskoj, srpske snage, ili snage JNA u Hrvatskoj prema hrvatskom narodu, dokumentovano izložili sve. Mi smo neozbiljno shvatili sve to, očekujući da će se Međunarodni sud pravde, onako kao što je učinio u slučaju tužbe SRJ protiv deset država NATO snaga koje su bombardovale našu državu,proglasiti nenadležnim i da ćemo ući u određenu pat poziciju. Međutim, i ta pat pozicija na koju smo mi računali je vrlo nepovoljna po srpske nacionalne interese. Zašto? Ako se Sud proglasi nenadležnim, a Hrvatska nas je tužila za genocid, ostaje činjenica genocida, sa svom dokumentacijom i argumentacijom koju nam je dala hrvatska strana. Mi ćutimo, odnosno ne ćutimo, mi pravimo, u diplomatskom smislu, katastrofalne greške. Naši predstavnici odlaze pred međunarodne institucije i iznose određene činjenice koje govore o tome da smo mi činili genocid, da su oni činili zločine, ali su oni bili individualni i to su radili pojedinci. Niko od naših predstavnika, u poslednjih sedam, osam, deset godina, nije izašao i rekao da je učinjeno to, to, itd., da sumira sve zločine koji su se desili od devedesete godine, pa do danas. I danas se dešavaju zločini. Danas je ovo etničko čišćenje i danas je to genocid protiv srpskog naroda. I da se Sud oglasio nenadležnim, ostaje činjenica da je u međunarodnom pravu zapisano da je Hrvatska tužila Srbiju i srpski narod za genocid i etničko čišćenje nad hrvatskim narodom. Sada se proglasio nadležnim. Opet ova vlast ćuti. Predstavnici koji su nas branili i trebalo je da nas odbrane pred ovim sudom, kažu da će pisati protivtužbu. Kakvu protivtužbu? Čuli smo od dr Žutića podatke o tome šta su načinili pre Prvog svetskog rata. Genocid i etničko čišćenje, najteže zločine su nam učinili u Prvom svetskom ratu i na prostoru današnje Srbije, učinili su nam to u toku Drugog svetskog rata na svim prostorima gde je bilo Srba, učinili su nam sada na prostoru Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Brojne zločine, etničko čišćenje i genocid, i opet ova vlast ćuti. Snosite odgovornost za sve ovo i istorija će pokazati da će ova vlast, koja nije učinila ništa da prikaže svetu sve ono što se desilo srpskom narodu, morati da odgovara. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao normalnog građanina, dirnula me je ova vest i ova informacija o tužbi Hrvatske protiv srpskog naroda, protiv države Srbije, pa bih želeo bi da ukažem na jednu činjenicu, da je na prostoru KiM-a došlo do stravičnih zločina, koji ni dan-danas nisu otkriveni. Naša država ćuti. Očekujem, u budućnosti, da će Tadić otići u Prištinu i izviniti se Šiptarima. To znači da Šiptari mogu sutra da podignu tužbu protiv srpskog naroda za zločine, da smo mi krivi što u Prištini danas nema nijednog Srbina, što u Peći nema nijednog Srbina, što u Đakovici nema nijednog Srbina, što u Dečanima nema nijednog Srbina. Ostali su oni prostori, one sredine u kojima Srbi već devet godina žive kao u getou, s izuzetkom Srba na severnom delu KiM-a, koji imaju malo više slobode. Nije lako živeti u Orahovcu, Hoči, Goraždevcu, Osojanu, Košu, Ranilugu, Ropotovu, gde svakodnevno preti opasnost da izgubite glavu, gde su komunikacije na minimumu, gde idete s rizikom da li ćete biti živi ili nećete biti živi. Da vas podsetim, prvo kidnapovanje se desilo na kopu u Belaćevcu, kada su kidnapovali petoricu Srba. Do dan-danas se ne zna sudbina nijednog od tih Srba. Jedan se prezivao Buha, drugi se prezivao Trifunović, treći se prezivao Lepić, izvinjavam se ovoj dvojici što sam im zaboravio prezimena. Nema njihove sudbine. Postoji nešto što je gore od smrti, a to je kidnapovanje. Samo je ta stvar gora od smrti, kada porodica ne zna gde joj je dete, sin, otac, majka, brat. Ne može nikakva prava da ostvari. Ne može da ga sahrani, a nada se da će biti živ. Dobijamo razne informacije, da su svi ti naši ljudi prebačeni u Albaniju. Imamo podatke, a naša tajna državna služba je imala te podatke i nije htela nijedan podatak da objavi, nego smo čekali da Karla del Ponte objavi te informacije, da su našim Srbima koji su kidnapovani sa teritorije KiM-a, koji su prebacivani u Albaniju, vađeni organi i prodavani po belom svetu, u Engleskoj, Americi i arapskim zemljama. Oni koji imaju novca, mogu da plate da Šiptar, doktor, zarobljenom Srbinu izvadi bubreg, izvadi jetru, izvadi srce, da prenese i da mu to ugradi tamo, kako bi on živeo. Nijedna jedina informacija, sve se nešto priča, zataška se, a onda, kada prođe izvesno vreme, našu pasivnost, naravno, naš protivnički tabor dočeka tako što pokrene tužbu. Nemojte da se iznenadite ako za par godina dobijemo tužbu od strane Šiptara sa KiM-a da smo napravili zločin i da smo mi krivi što na Kosovu, ponavljam, u Gnjilanu, Prištini, Đakovici, Peći, Prizrenu, nema nijednog Srbina. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, posle njega, narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS-a, osvrnuću se na jedan aspekat ovog zakona, odnosno osnovnog zakona i Predloga o izmenama i dopunama Zakona, koji baš i nisu bile spominjani s ove govornice u današnjoj raspravi. Svoje izlaganje završiću pitanjem, gospodine ministre, i voleo bih da mi, ako danas imate završnu reč, date odgovor na ovo pitanje. To je, pre svega, zbog poslanika SRS-a, onda i zbog građana u čije ime i postavljam pitanje kroz svoje izlaganje. Naime, iz mog ugla i ugla tih ljudi, ozbiljno se dovodi u pitanje karakter, definiše se da zakon ima diskriminacioni karakter. Zbog čega to mislim? Čini mi se da zakonopisac nije predvideo odgovornost i razumevanje prema ljudima koji, u skladu sa svojim verskim ubeđenjima i osećanjima, ne žele da prihvate, ne žele da imaju biometrijske pasoše. Ako se osvrnete na Ustav, čini mi se da za te ljude Ustav obezbeđuje i garantuje određena prava i slobode, to možete da nađete u članovima 19, 20, 21, sasvim je svejedno. Ukoliko želite da ih vidite, naći ćete ih i prepoznaćete ih. Mislim da je država, definišući novu ličnu kartu, to imala na umu i predvidela je alternativu. Za ljude koji, u skladu sa svojim ubeđenjima, nisu želeli da imaju ličnu kartu sa čipom, data je alternativa i mogućnost. U ovom slučaju, svakako, nije. Mislim da zbog ovoga zaslužujete kritiku, kao država i kao Vlada, s obzirom na to da je ova država imala mnogo više razumevanja za jednu znatnu manjinu koja, zbog svojih verskih ubeđenja i opredeljenja, recimo, u Vojsci nije želela da nosi pušku, i na to su, svakako, imali pravo. Danas pravoslavni vernici nemaju alternativu u odnosu na biometrijske pasoše. Razumem da je interes, prioritet, želja ove vlade i vladajuće većine put u EU, ali morate, gospodine ministre, da prihvatite jednu činjenicu: gde god vam je želja državu da odvedete, da li na istok ili na zapad, taj put morate da ivičite ovom knjigom. U skladu s tom knjigom, mislim da ste dužni da ispoštujete i uvažite određena prava kod dominantnog, u religioznom smislu, dela ovog naroda. Nije li tako, taj put u EU se pretvori u slepu ulicu, ili u slepi put, na kome je Srbija već osmu godinu. Da je tako, daje mi za pravo i ovaj izveštaj Evropske komisije, odnosno Vladin sažetak, u kome, iako ste saželi i pokušali da prikrijete dosta toga što je tamo stavljeno, niste uspeli da sklonite činjenicu da, i po sudu Evropske komisije, stanje u oblasti poštovanja ljudskih i manjinskih prava nije na zavidnom nivou, odnosno nije onakvo kako se od Vlade očekuje. U tom smislu i u tom kontekstu, gospodine Dačiću, od vas tražim odgovor na pitanje, danas ili kada želite, možete da uzmete stenografske beleške – da li će građani pravoslavne veroispovesti moći da se opredele da ne prihvate biometrijske pasoše i da li će im Ustavom zagarantovana prava i slobode na tako nešto biti ispoštovana, kada i kako?
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. On je poslednji na listi prijavljenih govornika za raspravu u načelnom pretresu. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 26, 30 minuta.
Moraću danas da se mnogo više obraćam javnosti Republike Srbije, jer ne verujem da neke veze s ovom temom ima gospodin Dačić, s obzirom na to da je problem nasleđen. To ne znači da ne treba da ga reši. Taj problem možete da rešite, ali treba da hapsite po Vladi. Tu je onda malo teži problem. Ne treba da hapsite zato što neko laže, nego što, znate i sami, kada neko laže, osnovano se sumnja i da krade, a ko krade, ide u zatvor, a ko ide u zatvor, ima buve, a vi nemojte da se družite s onima koji u perspektivi mogu da imaju buve. Moram da napravim ovu šalu, da bih skrenuo pažnju gledaocima na ozbiljnost ove teme. Naravno, kada nas je zapljusnula demokratija, 5. oktobra, ona nas je zapljusnula tako što se pojavio jedan veliki plamen, sa Dunava se podigao onaj talog, onaj mulj, i tako je isplivalo sve i svašta. Evo, 10 godina su slavili "Otporaši" pre nekoliko dana. Onda smo došli u situaciju svojevrsne zamene teza. "Povika na vuka, a odnese lisica." Napad je najbolja odbrana. Sistem – kako učiniti što gore, da bi bilo nekome što bolje. U sistemu "što gore, to bolje", saznasmo da je Đelić, koga nije imalo kuče za šta da ujede, postao suvlasnik jedne banke. On se sada, verovatno, cepa kao ličnost. Kako da radi u Vladi i kako da štiti svoje bogatstvo u nekoj banci, s obzirom na finansijsku krizu, koja se ovde predstavlja kao ''Simplon ekspres'', kao da je preko Hrvatske došla ovde, pet ili šest dana će da se zadrži, pa onda ide u Grčku?! Mi još danas nismo dobili odgovor na pitanje šta znači velika finansijska kriza u Srbiji. U čemu se ogleda ta svetska finansijska kriza? Čuli smo za Ameriku, da se vezuje za nepokretnosti. Čuli smo, napokon, na kraju mandata je i ovaj Buš počeo normalno da razmišlja i kaže da nije uzrok samo promet nepokretnosti i fiktivno kreditiranje nepokretnosti. Vidite, u Evropi nije bilo toga, pa je opet tamo velika finansijska kriza. U toj opštoj krizi, moram da vas podsetim da su pasoši postali vrlo interesantna tema za manipulaciju. Ona je toliko kod nas bila podložna manipulaciji, da smo imali jednog svojevrsnog idiota, u političkom smislu reči. Idiot je reč koja ima političko značenje, a to je čovek koji razmišlja o tome kako da se najede, kako da se napije i kako da se obuče. On nema u perspektivi, niti u percepciji, nešto što se zove društvo, moral, sistem vrednosti. Jedan takav idiot nas je učio godinama da je za njega patriotizam kada imaš pasoš i možeš da putuješ u inostranstvo. Po svim definicijama, patriotizam je da voliš državu svojih otaca. Znači, u definiciji patriotizma je zapostavljena ljubav prema državi svojih otaca i onda ne čudi ovo što su moji prethodnici pričali o ovim tužbama i ovoj vrsti zamene teze, gde žrtva postaje zločinac, a zločinac, navodno, postaje žrtva. Znači, u toj svojevrsnoj zameni teza, mi smo imali i pre 2000. godine veliku populaciju, veliki broj mladih ljudi, koji su od vlasti, koja se borila da država opstane u nekim granicama, stalno tražili da budu na nekim listama, da putuju, da idu da peru u kafićima sudove, kao diplomirani inženjeri, pa ih je sada, i posle osam godina, sramota da se vrate, jer kao diplomirani inženjeri ništa nisu napravili u tom inostranstvu, nisu mrdnuli dalje od šanka. U toj svojevrsnoj zameni teza, patriotizam se sveo na posedovanje podobnog pasoša za putovanje u inostranstvo. Kada to dohvate ovi "NATO mediji" u našoj zemlji, onda se stvori takva fama. Sećam se jednih predsedničkih izbora, kada je Boris Tadić došao da saučestvuje u bolu s mladim ljudima koji čekaju ispred Italijanske ambasade, pa im je rekao – samo vi glasajte za mene da budem predsednik i toga više neće biti, mi idemo odmah na belu šengen listu. Evo ga i njegov drugi mandat, nema ništa od te bele šengen vize. Imali smo ovde jednog "drekavca", koji je pričao ono: "Hajmo, hajte, učinimo nešto, idemo". To je završio u petak,u ponedeljak je otišao u Brisel i dobio šamarčinu. Da bi se izlečio od te šamarčine, umesto da savije rep i da pobegne u neku rupu, on je došao i rekao: "Šta ima veze, mi ćemo jednostrano da primenjujemo taj sporazum", a to znači da nema carine, da će sve da ulazi iz inostranstva, naša proizvodnja neće da postoji, neće biti carinske zaštite. Iz jedne greške, u drugu grešku. Zbog čega? Zbog ludačke definicije patriotizma svedene na pasoš, na čijim koricama i dan-danas piše ''Savezna Republika Jugoslavija''. Neka svako pogleda svoj pasoš kući i videće da piše ''Savezna Republika Jugoslavija''. To što gospodin Dačić ima afinitet prema tom nazivu i što mu je drago da to još godinu dana važi, pa možda i malo više, ja cenim. SFRJ nema, zamenjeni su ti pasoši. Šta da ti radim, Dačiću, malo si zakasnio. Idemo dalje. Šta je sad problem? Molim gledaoce da se ne smeju. Sada je problem što se od 1. novembra ne izdaju na starim obrascima pasoši, a da biste dobili novi, treba, kao što reče Buha, da uzmete borbeni komplet za dva dana. Borbeni komplet znači da uzmete hleb, mleko, jogurt i, obavezno, hoklicu. Međutim, imamo drugi problem. Sada kod izdavanja pasoša imamo taj estetsko-emotivni problem. Stvarno je deprimirajuće za neke gospođe da odu i da traže novi pasoš, jer moraju tamo da se slikaju, ne mogu više da biraju svoje slike iz mladalačkih dana, da bi na pasošima bile ponovo lepe, pa im je potrebno da taj stari pasoš, s tom izanđalom lepotom od pre nekoliko godina, i dalje važi. To je jedan od razloga koji rukovodi ovu koaliciju. S tim stvarima Dačić nema nikakve veze. Molim vas da me ne shvatite pogrešno. Sledeće pitanje koje se otvara, ne bih hteo da ponavljam ove podatke koje je gospodin Dačić izneo, šta je bilo 7. jula, šta je bilo 1. novembra, koliko je to pasoša, koliko zahteva, koje muke, da li laže Jelašić, da li laže Đelić. Što se mene tiče, možete ih obojicu terati u zatvor. Obojicu ima da oterate u zatvor i nećete ništa da pogrešite; još nećete da napravite grešku i ako im suđenje krene za 10 godina. Neće nikakva greška da bude. Koju su štetu oni napravili ovoj zemlji, to je nenadoknadivo. To je nenadoknadivo. Moramo da skrenemo pažnju gospodinu Dačiću. Gospodine Dačiću, ne znam da li ste primetili, pre nekoliko godina, s one strane reke Drine napravljeni su moderni granični i carinski prelazi. Sada je akcija da se prave s ove naše strane, navodno, Drine. Drina je reka koja teče po centru jednog naroda. Pre nekoliko dana je B92 objavio snimak kako se između Austrije i Slovenije bagerima ruše carinski i granični prelazi. Zar ne stičete utisak, u vreme najveće euforije da se što pre ode u Evropu, pa ako treba i u Atlantiku da se udavimo, ovde se pravi granica, a tamo se svuda nište granice?! Pravi se granica, kako oni to kažu, na teritoriji zapadnog Balkana. Zapamtite ovo – zapadnog; imamo Preševsku dolinu, zapadni Balkan, sve neke nove termine i nove izraze. Kakvi termini? Da se prevare birači. Uvek su vas varali. Naročito kada to uzme DS u svoje ruke, onda to poprima katastrofalne dimenzije. Samo da vas podsetim, 2000. godine smo imali SRJ, pa smo onda, posle nekoliko godina, imali državnu zajednicu, pa smo onda dobili napokon, navodno, samostalnu Srbiju, a sada dobijamo kusu Srbiju bez Kosova i Metohije, a odmah smo otvorili i temu Vojvodine. Oni ne spavaju, oni rade. Ta destrukcija koja je kod njih zavladala, oni su plaćeni za destrukciju. Nisu oni plaćeni za nešto dobro. Oni su instalisani radi destrukcije. Jedan od poslanika je samo otvorio temu – koliko se para vrti oko zamene pasoša. Samo je otvorio temu. Nadam se da ćemo za nekoliko meseci i dobiti odgovor na pitanje koji je taj iznos i ko je sve omastio brke povodom tog iznosa. Još jedna stvar, to je neophodno da znate, jer, pazite, 2007. godine, kada je donet Zakon, rečeno je, ovo je uslov za EU. Kada je taj zakon trebalo da se primeni, aprila, rečeno je – evo, idemo u belu šengen vizu, idemo, putujemo, ceo svet je naš. Jula smo čuli – da se pokolju. Ko? Oni što su obećavali. Danas menjamo zakon. Mi samo menjamo dobre evropske zakone. Ovde nam se uvek servira neki nov, dobar, evropski, proreformski zakon. Posle godinu dana, mi menjamo taj dobar evropski zakon i unosimo neke odredbe da bude još bolji. Kako još bolji? Pa, još bolji, ne lipši magarče do zelene trave. To građani Srbije treba da slušaju. Sada je stvorena psihoza – ''zar je moguće da vi iz opozicije nećete da glasate za izmene ovog zakona? Ove izmene Zakona su u korist građana''. Ne, dajte da vidimo, a posle ću da im kažem šta su se dogovorili; oni ne znaju šta su se dogovorili, ja ću da im kažem posle, nema problema. Ne, ovo je Izvršni odbor SPS-a, pustite to. Može, gas je pojeftinio, može. Vidiš da znam šta treba. Idemo redom. Znači, imamo takvu situaciju. Bili su dobri kada su donosili Zakon, biće dobri i sada kada traže da se izmeni Zakon. Nije bila dobra opozicija koja je rekla, ej, nemojte to, od toga nema ništa, za godinu dana ćete to ponovo da radite, neće biti dobra opozicija ni sada. Zašto? Neće da glasaju za ovaj zakon. Zašto? Nema tog zakona koji tera opoziciju da glasa za predloge Vlade. Potpuno je normalno da mi vama osporavamo. Mi smo isuviše humani. Mi vam kažemo unapred šta sve ne valja i da će ''maca'' ponovo da dođe na ''vratanca'' i sve tako biva. I sve tako biva. Radi javnosti, moram da kažem da nije bolja situacija ni sa diplomatskim pasošima. Sećam se, u Savetu Evrope, jadni Aleksandar Popović, s diplomatskim pasošem, oni su ga tamo pretresali na carini, jadnik, posle je morao da se pegla nekako, da bude na prijemu. Oni to ne priznaju. Oni ne priznaju ovaj prostor, ne priznaju nas. S omalovažavanjem gledaju na nas. Što više trčite prema njima i pokušavate da smanjite količinu odeće na sebi i računate da na taj način pokazujete veću vernost njima, više grešite. Izuzetno grešite. Ne možete kod njih da utičete da promene sliku o nama. Oni imaju neku sliku. Vama do ponosa, do dostojanstva, uopšte nije stalo. Zašto mi imamo novi sistem sedam zaštita prilikom izrade pasoša? Zato što se smatra da su ovde sve kriminalci i potrebna je apsolutna zaštita, da se ništa ne bi desilo. Sada da vas podsetim, pre nekoliko meseci, možda i godinu dana, takođe je bilo nešto u vezi s ovim, mislim da je readmisija bila na dnevnom redu, tada sam vam rekao, s ove govornice – sve se ovo radi, zbog čega? I te olakšice što se daju, itd., to su olakšice koje i danas postoje, to čak nisu ni olakšice, nego normalan režim, daju se zbog toga da iz Srbije mogu da putuju u inostranstvo samo ljudi koji imaju pare. Ne žele oni Srbina bez para u inostranstvu. Za njega su predviđali onaj drugi tok, nasilno vraćanje, uz skraćivanje boravka. Ne, njima su potrebni potrošači, da kada krene iz Srbije u Zapadnu Evropu, ima ili garantno pismo, ili tekući račun, ili devizni račun, ili karticu, 1000 evra, može i 500 evra, nije bitno, garanciju da će da se vrati i garanciju da će toliko da potroši tamo za tih sedam-osam, ili 15 dana. Oni tržišno razmišljaju, oni razmišljaju o svojoj ekonomiji, oni razmišljaju o tome da zarade na svakom koraku. Kod nas se od šengen vize pravi nauka, bauk i pravi dokaz patriotizma. Nažalost, dokaz patriotizma je idiot smislio. Zašto? Da bi razorio tkivo ove države, da bi razorio postojeći sistem vrednosti i uveo nešto što nije sistem vrednosti, nedefinisano. Sve mora da zavisi od njih. Šta je još interesantno? Interesantno je da mi danas nismo dobili odgovor na pitanje da li neko u ovoj zemlji sme da veruje DS. Hajde da napravimo jednu malu retrospektivu. Da napravimo popis kada nas je sve DS prevarila, sve građane. Mene ne mogu da varaju, jer ja mnogo dobro njih znam, mnogo ih dobro znam, odavno ih posmatram, beležim svaki potez. Kompjuter mi je prepun podataka, pres klipinga i svega što je radila DS. Danima mogu da vam pričam šta su stavljali kao temelj svoje politike. Oni nemaju politiku. Njihova politika se zasniva na tome da budu na vlasti i da drpaju. Ako se uklopi nešto s narodom, to se uklapa samo u promotivne svrhe, da bi se očuvala ta vlast. Samo da vas podsetim, mi od 2005. godine uvozimo radnu snagu, tako nam je rekao DS. Da podsetim, naročito, ove u Boru, da treba kikiriki da gaje i da se bave drvno-prerađivačkom industrijom, od rudnika nema ništa; to je rekla Demokratska stranka. Ovo samo radi podsećanja, da gledaoci to pričaju svojoj deci i svim drugim potencijalnim biračima, da za živu glavu ne glasaju za DS, jer su u startu prevareni. Zna se da su prevareni, samo je pitanje koliko ćete da verujete u tu iluziju koju oni šire. Dakle, mi smo danas suočeni s tim problemom da je vlast tražila zakon, dobila zakon, prošlo godinu dana i traži da se promeni najbolji evropski zakon. Zašto? Dokle treba da trpimo nečiju nesposobnost? Zašto se ne ponašate prema evropskom zakonu, koji je 7. oktobra prošle godine usvojen? Šta je razlog? Samo da upozorim gledaoce i građane Republike Srbije. Ako za koji dan počne da pada sneg, opozicija s tom pojavom nema nikakve veze. Opozicija s budućim snegom nema nikakve veze, a odmah će da krenu preko medija. Ja bih vrlo rado predstavnike i visoke funkcionere DS-a uputio da idu preko ovog mosta preko Save, onog što su ga napravili za osam godina, preko Save, preko Ade Ciganlije itd., neka se prošetaju preko tog mosta, jer to je, prosto, neverovatno, ta njihova umetnost. Teraju građane da veruju da postoji nešto što ne postoji. Zašto onda ne idu tamo kada su sigurni da postoji? Zašto ne idu? Laži i prevare. Na kraju, postavlja se jedno pitanje, da li su lica za kojima su raspisane te poternice, da upotrebim sada ovo ''crvena poternica'', naši državljani? Juče je bila jedna delegacija sa KiM-a, predstavnici nestalih i poginulih sa KiM-a, nestalih građana, običnih ljudi. Oni već devet godina vitlaju, nema vrata gde nisu bili. Traže samo istinu, ništa drugo. Ne mogu da čuju tu istinu. Znate šta? Ja njih potpuno shvatam, njih peče, boli. Boli ih i peče kada vide Tadića i Tačija na istoj konferenciji. Vi iz DS-a možete posle da pogledate ovde, pa se opredelite ko vam je predsednik, da li ovaj gornji, ili ovaj donji. U politici nema razlike. I ovaj i ovaj vode istu politiku, ali se vi opredelite, jedan je malo na belo, drugi je malo na crno, prema estetskim kriterijumima; što se tiče politike ove dvojice, nema razlike. Ko je skinuo te poternice i zašto? Na kraju bih rekao, za građane Republike Srbije, da me ne bi prozivali više, pošto su me u petak prozivali i kažu – lažem, lažem, lažem, pa onda izađu za govornicu i potvrde sve ono što sam rekao. Ne bih hteo u šiframa da pričam, ovde imam jedan predmet, u pitanju su veterani. Jedna grupa veterana je ostvarila pravo na neko novčano primanje. Druga grupa veterana, a isti su uslovi, potpuno isti, nije ostvarila. Da bude stvar još čudnija, i u prvoj situaciji i u drugoj situaciji rešavao je isti sud i iste sudije. Neću da pominjem imena, ostaviću gospodinu Novakoviću, neka on to protumači kao moj doprinos u utvrđivanju istine, pa neka vidi da li može neko od nadležnih da odgovori. Ovo je drugi set pitanja. Ovde se nalazi nešto što sam jutros skinuo sa sajta Narodne skupštine. Ovo je spisak političkih stranaka. Ovde je nešto što neko pokušava, gospodine Dačiću, da zabašuri. Međutim, toliko to dobro radi da će morati, verovatno, njih 250 da plate sudske troškove. Advokati SRS-a namlatiće se para kao niko, ni krivi, ni dužni, zbog jednog odgovora i jednog podneska, kao dopuna odgovora. To ću da stavim, gospodine Novakoviću, da mi pronađete ovde tu jednu stranku koju je napravila Slavica Đukić-Dejanović, ni kriva, ni dužna. Naravno, ovo ću da vam ostavim, da umnožite, da se DS izjasni koga više voli od ovih, jer ne vidim nikakvu razliku među njima. Na kraju, pošto mi je pri kraju vreme, moram da vam skrenem pažnju. Da li mi možemo, uopšte, da raspravljamo o ovakvim zakonima, koji, u suštini, predstavljaju neozbiljnost i krunski dokaz da su oni koji su nešto obećali masno prevarili, da su na bazi te masne prevare ostvarili veliku materijalnu korist, samom činjenicom što sede u neprirodno većem broju nego što je to potrebno, ili normalno, pa su čak formirali i Vladu, pa su onda u mogućnosti da vrše i takve inkriminacije. Zapamtite, ne prozivam poslanike DS-a, da se ne biste našli uvređeni, ali ima nagoveštaja da vaš gradonačelnik, s još nekim ljudima, zbog nekih lokacija vrlo atraktivnih za hotele, gospodine Dačiću, pravi pučeve, otimaju, čak, i članove izbornih komisija. Ja znam da vi to dobro znate, zato što kada onaj mali zamuva, a ne koristi lekove, i kada proda lokaciju, a nije u poziciji da proda lokaciju, onda me ne čudi ukoliko ga neko juri. Ali, treba njega da juri, a ne treba cela država da se trese. Nemojte kriminalce da štitite. Naravno, oni će da izglasaju ovaj zakon, i to treba da urade zbog građana, koji su ni krivi, ni dužni, ali su žrtve politike Borisa Tadića, a ovih 15 sekundi vas častim, slobodno se nosite u Evropu.
Imali ste još tri minuta. Pošto na listi poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Da li ministar Dačić želi reč?
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, ja ću samo dati nekoliko informacija na osnovu rasprave koja se ovde čula. Prvo, želim da odgovorim na pitanje koje mi je uputio Odbor za odbranu i bezbednost. Poternice koje su naši pravosudni organi izdali protiv lica koja se terete za dela terorizma su i dalje na snazi, i centralna poternica i međunarodna poternica protiv Haradinaja, Čekua i Tačija. One su i međunarodne poternice, ali se, kao što i sami kažete, očigledno, ne postupa po njima. Želim povodom ovog predloga zakona, koji ste imali pred sobom, da kažem da je MUP to poslao u skupštinsku proceduru, odnosno u Vladinu proceduru, bukvalno, u julu, odmah posle izbora nove vlade Republike Srbije. Zašto? Zato što je odmah bilo jasno da je nemoguće ispuniti ono što piše u Zakonu, a to je da se do kraja godine obavi zamena starih pasoša novim pasošima. Želeo bih da skrenem pažnju i otvoreno da kažem da tu nema mnogo filozofije. Odgovornost, zaista, leži na državi. Doneli smo Zakon prošle godine. Definisali smo rokove, za koje se ispostavilo da nisu realni, kasnilo se u pripremi i tehnologije i svega ovoga o čemu se govorilo i, umesto da se krene u aprilu, krenulo se 7. jula. Nije moguće bilo do kraja godine promeniti sve pasoše, zato je naš logični predlog bio, da se građani ne bi nalazili u nezgodnoj situaciji, da do kraja godine istekne važenje pasoša, da produžimo važenje do kraja sledeće godine.Kada govorimo o odgovornosti, odgovornost, sada mogu da kažem, jeste na onima koji su bili pre mene. Oni koji su bili u jednoj ili drugoj stranci u toj vladi mogu da kažu da je odgovornost na jednima ili drugima. Odgovornost je na svima onima koji u određenom trenutku vrše vlast. Zakon je donet prošle godine. Da li su sva zakonska rešenja i procedure koje su tada donete bile najbolje, o tome treba da razgovaramo. Apsolutno se slažem s onim što je govorio gospodin Buha, da treba da radimo dalje na pojednostavljenju procedura. Želim da obavestim građane Srbije da će MUP učiniti sve da, čak, dođemo do te faze da građani ne moraju lično da dolaze, već ćemo otvoriti portal, gde bismo sve te zahteve primali na takav način. Naravno, to podrazumeva i ono što smo već uradili, a to je da, kad građanin dođe, može u isto vreme, o isti trošak, da završi izdavanje, odnosno prijavljivanje za nove dokumente, i za ličnu kartu i za pasoš. Želim da podsetim samo, da ne bi bilo dileme, da je u proteklih devet godina izdato tri miliona i 900 hiljada pasoša, ali to ne znači da tri miliona i 900 hiljada ljudi ima pasoš. Pasoš ima nešto više od 10% građana. Znači, ima oko milion ljudi pasoš Srbije, odnosno SRJ. U tom smislu, godišnje se izdaje negde od 300 do 550 hiljada pasoša. Zato smo mi ostavili ovaj rok. Mi primamo 12.000 zahteva za izdavanje novih pasoša nedeljno, osposobljeni smo da se u ovom trenutku može izdavati 60.000 pasoša mesečno, novih pasoša. U svakom slučaju, mislimo da će do kraja sledeće godine građani Srbije moći da imaju dovoljno prilike da promene svoja lična dokumenta. Podsetio bih da lične karte ne moraju da se menjaju još. Njihova važnost ističe tek 2011. godine. Naravno, ističe kada mu istekne rok u ličnoj karti, osim ukoliko nemaju trajne lične karte. U svakom slučaju, želim, takođe, da podsetim da je u proteklih nekoliko godina zaista mnogo uloženo u tehnologiju i u tome je gospodin Todorović u pravu. Znači, od 2001. godine, pa nadalje, ulagano je i otvarano više ugovora koji se tiču ličnih dokumenata, za opremu, za akviziciju i personalizaciju. Znači, reč je o ličnim kartama, pasošima, vozačkim dozvolama, saobraćajnim dozvolama. Znači, ne računajući troškove koje će ZIN imati na osnovu izrade pasoša, do sada je 98 miliona evra, u proteklih osam godina, potrošeno u te svrhe. Ugovor ZIN-a za izradu pasoša je oko 29 miliona evra. Moram, takođe, da kažem svima ovde, potpuno otvoreno i iskreno, 2.000 dinara koje građani plaćaju za pasoše ne ide MUP-u, sve ide Zavodu za izradu novčanica, za izradu pasoša, tako da kad građanin dođe, on plati 2.000 dinara i 170 dinara za republičku taksu, koja, takođe, ide u budžet Republike Srbije. Znači, MUP od izrade novih pasoša nema nijedan jedini dinar prihoda. Mislim da je to potpuno, ako me već pitate, nelogično, zato što i Zavod za izradu novčanica, odnosno Narodna banka Srbije, ne rade sami to za šta su dobili ovlašćenja po Zakonu, nego raspisuju tender i daju posao drugima. Ne vidim zašto bi to neko uradio u ime ovlašćenog državnog organa kao što je MUP. Ali, to je definisano Zakonom koji je usvojen prošle godine. Dalje, mislim da je nama interes da se ukinu vize prema svima, odnosno da naši građani imaju bele liste, da tako kažem, sa svim državama u svetu. Nama je interes da se ukinu i šengen vize, ali nam je interes i da se ukinu vize sa Rusijom, s Ruskom Federacijom. To će biti naša politika u narednom periodu. To nije samo posao MUP-a, to je posao i Ministarstva spoljnih poslova, ali ćemo se truditi da i u razgovorima s Ruskom Federacijom, zbog prijateljskih odnosa koje imamo, takođe, dođemo do toga da se ukinu vize građanima Srbije kada putuju u Rusku Federaciju. Naravno – beli šengen jeste uslov za razgovore sa evropskim državama i drugim zemljama, eventualno, o liberalizaciji viznog režima. Kada je reč o pasošima za Albance, mi smatramo Kosovo i Metohiju sastavnim delom Srbije i mi njima izdajemo pasoše. Kao što ste videli, od ovih 100 hiljada izdatih pasoša, jedan deo pasoša je već izdat na teritoriji gde su područna sedišta MUP-a i, naročito, u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, gde se i dalje izdaju stari pasoši. Moram da kažem da je i u Beču počelo izdavanje pasoša, znači, izdavanje novih pasoša. Na kraju, ovde ste postavili nekoliko pitanja. Želim da vam kažem za prekategorizaciju prelaska kod Sombora, a bilo je još pitanja vezanih za granične prelaze. Granični prelazi, otvaranje novih graničnih prelaza nije isključiva nadležnost MUP-a. Postoji zajednička komisija koja se tiče graničnih prelaza, u kojoj se nalaze i predstavnici Ministarstva spoljnih poslova, tu je i Ministarstvo finansija, infrastrukture itd. Mi smo ovaj predlog za koji ste me konkretno pitali, vezano za Sombor, dali u proceduru. Reč je o tome da taj prelaz treba, prekategorizacijom, da pređe u međunarodni prelaz. Nezavisno od toga, mi ćemo se truditi da s Mađarskom, Rumunijom, Bugarskom, imamo ugovore o malograničnom saobraćaju, kako bi ljudi koji žive na tom području mogli da idu bez viza, odnosno, možda, čak i bez pasoša, kada je reč o državljanima Bugarske, na primer, itd. O tome sam razgovarao s ministrom unutrašnjih poslova Mađarske, koji se, takođe, pošto je neko ovde spominjao prezime Drašković, preziva Drašković. Ne znam da li je na njega mislio, u svakom slučaju, pošto je verovatno bilo reči o tome da je u prethodnim mandatima Ministarstvo spoljnih poslova razgovaralo o tome, imamo dobru saradnju. Kako je rekao i gospodin Čedomir Jovanović, mi smo ostvarili dobru saradnju s ministarstvima unutrašnjih poslova susednih država. Smatramo da, kada je kriminal u pitanju, ne treba da postoje granice. Ono što je gospođica Nataša Jovanović rekla, moram da vas informišem da nastavljamo razgovore o dvojnom državljanstvu sa Crnom Gorom. Mi imamo naš zakon o državljanstvu, ovde nije u pitanju naš stav, ovde je u pitanju da li će oni dozvoliti svojim građanima da imaju i naše državljanstvo bez otpusta iz crnogorskog državljanstva. Naš zakon postoji, on će se poštovati i dalje i mi ćemo i dalje primati u državljanstvo Srbije sve one u skladu s našim zakonom. Verovatno ćemo postići dogovor koji bi bio neko kompromisno rešenje, kako bismo omogućili svima onima koji do dana potpisivanja ovog sporazuma imaju dvojno državljanstvo, ili su uzeli dvojno državljanstvo Srbije i Crne Gore, da to mogu da zadrže bez odricanja i gubitka državljanstva Srbije ili Crne Gore. Na samom kraju, pošto ste ovde govorili o tome šta je sve potrebno za ''Mapu puta'' za EU, neophodno je formirati koordinaciono telo za sprovođenje strategije za integrisano upravljanje granicom. To će biti urađeno u MUP-u do početka sledećeg meseca. Takođe, izraditi strategiju za suzbijanje ilegalnih migracija, naš rok je početak decembra, izraditi instrukciju o postupanju s krijumčarenim licima, to je već završeno, usvojiti strategiju za borbu protiv organizovanog kriminala i akcioni plan za sprovođenje strategije za borbu protiv organizovanog kriminala, za šta je naš rok, koji smo dali u MUP-u, početak decembra. Imenovali smo nove članove Saveta za borbu protiv trgovine ljudima i nacionalnog koordinatora za borbu protiv trgovine ljudima. Takođe, cilj je da se do 25. novembra usvoji akcioni plan za primenu strategije za borbu protiv trgovine ljudima. Čekamo termin da potpišemo sporazum o saradnji sa FRONTEKS-om, međunarodnom organizacijom koja se brine o granicama. To su zadaci koje ima MUP. Znači, što se tiče zakona i svega ostalog, ostaje da završimo ovo što sam vam pročitao i do kraja ove godine će to sve biti završeno. Šta još ostaje? Ostaje da se izradi i usvoji strategija za upravljanje migracijama, da se uspostavi koordinaciono telo Vlade Srbije za upravljanje migracijama, da se usvoji nacionalna strategija za reintegraciju povratnika, na osnovu Sporazuma o readmisiji i Akcionog plana za prihvat, zbrinjavanje i integraciju povratnika po osnovu Sporazuma o readmisiji. Takođe treba usvojiti nacionalnu strategiju za borbu protiv droge u Srbiji, za period od 2008. do 2012. godine, i akcioni plan za sprovođenje ove strategije. Treba da se usvoji Predlog zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma. Kao što znate, taj zakon je bio već u proceduri i ne znam kako je bio, jer je bio više puta u prošlosti u proceduri, možda, ne u ovom obliku. Srbija je, takođe, u obavezi da ratifikuje sledeće konvencije Saveta Evrope – Konvenciju o sajber kriminalu; Dodatni protokol uz Konvenciju o sajber kriminalu, koji se odnosi na inkriminaciju rasističkih dela ksenofobične prirode, izvršenih putem kompjuterskih sistema; Konvenciju o trgovini ljudskim bićima; Konvenciju o pranju, traženju i zapleni, konfiskaciji prihoda stečenih kriminalom i o finansiranju terorizma; Protokol kojim se menja i dopunjava Evropska konvencija o suzbijanju terorizma i Konvencija o sprečavanju terorizma. Nužno je da se uspostavi koordinaciono radno telo Vlade za pravosuđe i unutrašnje poslove, koje će se baviti pitanjima iz oblasti pravosuđa i unutrašnjih poslova. Takođe je nužno da se zaključe bilatelarni sporazumi o readmisiji i viznim olakšicama, shodno obavezama u Sporazumu s Evropskom unijom, i da se obezbede uslovi za postupak, za sprovođenje postupka akvizicije podataka i prijema zahteva za izdavanje pasoša u diplomatsko-konzularnim predstavništvima u inostranstvu. Znači, to je akcioni plan koji imamo i koji je vezan za prelaženje ''Mape puta'' ka EU. Ali, što se tiče MUP-a, mi smo ostvarili sve ono što je u skladu sa zadacima koje smo imali na ovoj pređenoj mapi puta. Imajući u vidu potrebe građana Srbije, putne isprave važe i u sledećoj godini, zato što nisu postojali svi tehnički uslovi, koje država nije obezbedila građanima da ostvare mogućnost za promenu pasoša,odnosno predlažemo da se ovaj deo zakona izmeni i da pasoši, putne isprave važe do kraja sledeće godine. Ja sam iskoristio ovu priliku da odgovorim i na razna druga pitanja, koja nisu direktno vezana za ovo što je baš predmet ovog zakona, ali još jednom pozivam sve političke stranke, imajući u vidu da je u pitanju interes građana, da je u pitanju nešto što je neophodno da se donese, zato što još malo ističe godina i građani treba da znaju i da imaju sigurnost koliko važe njihove putne isprave, da izglasamo ovu izmenu i dopunu Zakona. Takođe, želim da preuzmem obavezu u ime države, odnosno MUP-a, da ćemo morati da garantujemo svim građanima, ne samo ono o čemu ste vi ovde govorili, a tiče se neke liberalizacije viznog režima, o čemu ne želim da govorim u ovom trenutku, već želim da govorim o potrebi da se omogući pravo građanima Srbije da imaju nove pasoše – da se dođe do pojednostavljenja procedure, da MUP stvori tehničke mogućnosti da se smanje gužve. Mi smo već smanjili zakonske rokove. Zakonski rokovi su 30 dana, a mi smo ih smanjili na 15 i na 10 dana, zavisno od toga da li je podnošen zahtev u Beogradu ili negde van Beograda. Ako me već terate da kažem i svoje lično mišljenje, kada je reč o evropskim integracijama, smatram da ne treba, apsolutno su štetne, odnosno koristi se za jednokratnu upotrebu svako pominjanje bilo kakvih rokova koji se tiču ovoga. O tome smo razgovarali i s predstavnicima EU, koji i sami govore tako da ne treba o tome govoriti u tom smislu. Do kraja godine ćemo imati još jedan sastanak s predstavnicima Evropske komisije, s evropskim komesarom Baroom, s kojim smo razgovarali nedavno, gde ćemo još jednom razmotriti tu pređenu ''Mapu puta''. Onda će biti poslata misija, odnosno komisija koja će pogledati implementaciju onoga što smo ovde doneli u prvih nekoliko meseci, u januaru i u februaru sledeće godine, i onda ćemo razgovarati dalje o putu koji Srbija treba da pređe ka liberalizaciji viznog režima. Zato vas pozivam da svojim glasovima omogućite da putne isprave građana Srbije važe do kraja sledeće godine. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Povodom, povrede Poslovnika, javio se gospodin Bajatović, pa gospodin Maraš, pa će repliku dobiti gospodin Todorović. Ima reč gospodin Bajatović.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, čekao sam ovo vreme pred pauzu, jer nisam hteo da remetim završetak ove tačke dnevnog reda. Žao mi je što nisam mogao da budem ovde pre podne. Javljam se u vezi s čl. 225. i 226. i mislim da će informacije koje ću vam sada dati biti korisne za razumevanje, pre svega, ove priče koja je sada aktuelna, oko računa za gas koje su dobili individualni potrošači, odnosno domaćinstva. Nadam se da ćete mi odobriti da ovde govorim i u svojstvu direktora ''Srbijagasa'', jer znate da trenutno obavljam tu dužnost. Znači, građani su se žalili kod nas, u Poslaničkoj grupi, a vidim i vama, upoznao sam se iz stenograma, da su dobili od strane distributera račune na ceo iznos, suprotno preporuci Vlade Republike Srbije. Nisu to uradili svi distributeri, ali većina jeste. Želim da vas obavestim da je ''Srbijagas'' održala sastanak s predstavnicima svih distributera, da je naš upravni odbor u potpunosti prihvatio preporuku Vlade Republike Srbije, jer se, ipak, radi o pravnom subjektu i privrednom subjektu – da građani, praktično, plaćaju 62,5% od računa, što bi značilo da za individualne potrošače, odnosno za domaćinstva, u toku ove godine ne bi bilo povećanja cena, a da drugi valutni deo bude 15. maja, odnosno do 15. maja iduće godine svaki sledeći račun koji ide na mesečnom nivou – za sledećih šest meseci. Svi distributeri treba da se jave, a moram da priznam da se većina nije javila, ''Srbijagasu'', da ispostave količine koje isporučuju domaćinstvima. Pošto će za daljinske sisteme grejanja i za industriju biti primenjen tarifni sistem, molim sada građane i sve vas – svi oni koji se jave ''Srbijagasu'' s potrebnim količinama, imaće umanjene račune. Sada će platiti 62,5%, kako je to Vlada tražila, a za šest meseci ostatak. Ukoliko dođe do drastičnijeg pada cene.... Ja vas molim, gospodine ministre, da saslušate, biće i vama interesantno. To je pitanje bezbednosti ove zemlje, zato molim gospodina ministra da to sasluša. Ukoliko dođe do drastičnijeg pada cena gasa, s obzirom na to da to ne prelazi 20%, gledaćemo da pomognemo stanovništvu. Prema tome, molim i vas, kao kolege, i one distributere koji nemaju poverenje u preporučene mere Vlade Republike Srbije – da razumeju da je ovo odnos prema porodicama i prema individualnim potrošačima. Dakle, sada kažem, svi potrošači koji su dobili račun u celini neka se jave ''Srbijagasu'', ako neće njihov distributer to da uradi – mi ćemo sve količine gasa i sve fakture umanjiti distributerima, onako kako je to rekla Vlada Republike Srbije. Pošto je naš osnivač javnog preduzeća Vlada Republike Srbije... (Predsedavajući: molim vas, završite i nemojte diskutovati ) Mislim da je veoma interesantno, ukoliko se kolege poslanici slažu, samo hoću da približim kakva je situacija. Naš osnivač je Vlada Republike Srbije. Ono što treba da znaju građani i vi, s obzirom na to da ovo jeste veliki udarac na standard građana, udar na industriju i na daljinske sisteme grejanja, po našem džepu, ova cena, koja je previsoka i koju ćemo teško plaćati, jeste na bazi dolara od 51 dinar, a dolar je danas 68 dinara. To znači da bi gas, po automatizmu, trebalo da poskupi 30%. (Predsedavajući: molim vas,ceo minut ) Ako mi dozvolite, gospodine predsedavajući, vidim da poslanici slušaju. (Predsedavajući: ne mogu da vam dozvolim jer zloupotrebljavate Poslovnik.) Vlada Republike Srbije neće dozvoliti dalje poskupljenje gasa. I to je malo, trebalo bi da bude još 30%, hoću da građani znaju. To znači da će Vlada Republike Srbije dovesti ''Srbijagas'' u poziciju da je čist gubitak na supstanci 50 miliona evra, sa toliko ćemo, po ovoj ceni gasa, subvencionisati potrošnju u domaćinstvima ove godine. Mislim da bi građani Srbije trebalo da znaju...
Minut i po, hvala vam. Nema povrede Poslovnika gospodine Bajatoviću, pa vas upozoravam na zloupotrebu Poslovnika i molim vas da to više ne činite. Za reč se javio gospodin Maraš.
Poštovani potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno cenim iskustvo koje su demonstrirali i, malopre, gospodin Dačić, ministar unutrašnjih poslova, i gospodin Bajatović, i poslanik, i direktor ''Srbijagasa''. Izuzetno cenim i to što je odmah došao ovde da da informaciju građanima, ali ono što smo čuli, i od jednog i od drugog, mislim da je malo problematično. Prvo, gospodine Dačiću, nijedna jedina reč o odgovornosti. Predsednik LDP-a Čedomir Jovanović, kao ovlašćen od LDP-a za ovu tačku, i dva narodna poslanika, zamolili su da kažete bar jednu jedinu reč ko je odgovoran zbog ove situacije. Nije država odgovorna, odgovorni su neki pojedinci koji su obmanjivalii neki pojedinci ... Tako je, država će da plati. Vratio bih se na ovo što je gospodin Bajatović govorio. Znači, vi ste sada prebacili na građane da građani zovu ''Srbijagas'' i da će na taj način biti plaćanje u dva dela. Vidite, neko je i za to odgovoran. Neko je odgovoran za to što je Vlada dala obećanje da će biti iz dva dela, pa je neko odgovoran za to što ti računi distributerima nisu stigli u dva dela, pa je neko odgovoran za to što ti distributeri s kojima radi ''Srbijagas'' nisu reagovali i na kraju su građani dobili 60% veći račun. Neko je za to odgovoran. Mi ceo dan ovde pokušavamo samo jedno, da dođemo do odgovornih ljudi za propuste. Znam da ste vi došli, maltene, juče na to mesto direktora i, naravno, da vi niste odgovorni za to, ali je, isto tako, ova vlada stavila u pregovarački tim sa ''Gaspromom'' dojučerašnjeg direktora ''Srbijagasa'' i potpredsednika ''Jugorosgasa'' i on ječlan pregovaračkog tima sa Rusima. U čijem interesu on radi? Iz medija smo saznali da je Saša Ilić član pregovaračkog tima sa srpske strane, a čovek koji je plaćen od Rusa triput više nego što je bio plaćen na mestu direktora ''Srbijagasa''. Ko je odgovoran za to? Takav sukob interesa je bio i to je još uvek nešto neverovatno, a neko je odgovoran za to. Gospodine Dačiću, mi smo samo tražili da čujemo bar jedno ime. Neko jeste odgovoran za ove propuste i građani to plaćaju, a vi kažete – država je kriva. Oni koji vode državu, odnosno oni koji preuzimaju u ime države odgovornost da neke poslove urade su odgovorni, država sama po sebi nije odgovorna i ne bih želeo, kao ni vi, da građani budu ti koji će na kraju platiti tih 60% više, zbog tih nekih distributera koji nisu postupili u skladu s vašom preporukom. Hvala.
Hvala. Po Poslovniku se javio gospodin Todorović, pa gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da zahvalim ministru unutrašnjih poslova, gospodinu Dačiću, što je potpuno potvrdio i sumnje i sve činjenice koje su izneli poslanici SRS-a kada je u pitanju izrada ovih pasoša i sve ono što smo, između ostalog, naveli, posebno kada je u pitanju potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Na osnovu ovoga što nam je rekao ministar unutrašnjih poslova, ne može da se zaključi drugo sem da je Božidar Đelić ili apsolutni diletant, ili prevarant, ili i jedno i drugo. Ako uzmete samo ovo što je pročitao Ivica Dačić, šta sve još Srbija treba da uradi da bi došla do liberalizacije viznog režima,kako je Božidar Đelić mogao u aprilu da kaže da ćemo do kraja godine stići na belu šengen listu? To pokazuje do kojih razmera se obmanjuju građani Srbije i kakvi prevaranti se nalaze na najodgovornijim mestima u Vladi Republike Srbije. Sad dolazimo do još jedne stvari koja je ovde vrlo interesantna. Znate, ona svađa između Đelića i Jelašića nije ni najmanje slučajna. Prosto se zapitate, kakve veze imaju sad Jelašić i Đelić, pa se svađaju oko pasoša? Izuzetno velike veze. Vi znate, kad se ''krokodili'' svađaju, koji je razlog – pare, provizija, podela plena, a ovo je veliki plen, izuzetno veliki plen. Dobili ste informaciju, rekao sam da je 110 miliona koštala oprema. Znate kolike su uobičajene provizije; ovde su ljudi stekli imena po tome – ''Mister pet posto'', ''Mister sedam'', ''Mister 10 posto'', pa vidite na taj iznos kolike su provizije. Dolazimo do jedne zapanjujuće činjenice. U Zakonu o putnim ispravama, Narodna banka je ovlašćena da izdaje putne isprave. Kakve to ima veze? Ko je to uradio? Pa, onaj koji je u nadležnost svog ministarstva uneo toliko stvari da je trebalo dve strane u Zakonu o ministarstvima da bi nabrojao sve ono što radi tamo. Evo, jednostavne činjenice. Uzeli su proizvođača, što bi se reklo, neku nemačku firmu iz Slovenije, njima daju 15 evra, sebi pet evra. Za šta? Ko je to omogućio? Zbog čega? Da je to radilo Ministarstvo unutrašnjih poslova, naplaćivalo bi samo troškove i stvar bi bila završena. Zbog čega Zavodu za izradu novčanica pet evra po pasošu, koje plaćaju građani Srbije, pa su pride oštećeni što su morali da uzimaju stare pasoše, pa sad moraju nove, zato da bi se oni koji obmanjuju i varaju građane Srbije na njihovoj grbači i obogatili?!
Gospodin Buha se javio po Poslovniku.
Kada govorimo o ceni prirodnog gasa, onda se moramo vratiti na sam početak.
Koji član je u pitanju?
Čl. 225. i 226. Tražim informaciju od Ministarstva rudarstva i energetike i Agencije za energetiku, s obzirom na to da su nadležni za ovu oblast, govorim o povećanju cene prirodnog gasa. Moramo se vratiti na sam početak. I Agencija za energetiku i Ministarstvo rudarstva i energetike, kao i Vlada Republike Srbije, nisu dovoljno sagledali sve što je trebalo da sagledaju u postupku određivanja ovako visoke cene prirodnog gasa. SRS vam je sugerisala, povucite ovu odluku, nemojte se sramotiti, a sada vidimo da se i Vlada, i Ministarstvo, i Agencija, i aktuelna vlast sramote nad ovom odlukom o povećanju cene prirodnog gasa. Zašto? Zbog toga što se, prvo, radi o svega 12% od ukupne potrošnje, toliko troše građani, odnosno domaćinstva. U novčanom iznosu, to je oko 40 miliona evra. Kada to rasporedimo na 4,5-5 meseci, možda čak i šest meseci potrošnje, onda vidimo da se radi o malim sredstvima. Bez obzira na to što se radi o malim sredstvima, Vlada se opredelila za ovakvu odluku, donela je, odnosno dala je saglasnost za povećanje, samo o tome se ovog trenutka ćuti. Najbolje je da se ćuti. Ali, pogledajte, reći ću vam za situaciju u Novom Sadu. Lokalni distributer ''Novi Sad gas'' je obračunao cene, poslao građanima, evo, pre nekoliko minuta sam pitao ženu, ona je platila danas račun. Kolika je cena? Kaže –34,67. Koliko je bilo u septembru – 22 dinara. Oni su zaračunali svojih 60%, plaćeno je i mnogi građani će plaćati. Vlada je preporučila da se plati u dva obračuna, jedan je 62,5, drugi je 37,5. Vi dovoditi u zabludu građane, samo zato što ne vodite računa, kao da to nije bitno, ili 60, ili 100%, ili 5%, ili 8% itd. Radi se o jednoj neozbiljnoj odluci Vlade. Zato pozivam aktuelnu vlast – povucite sada, bolje nego da ulazimo u sve ovo što ćemo dočekati. Građani će plaćati. Lokalni distributeri vas ne slušaju.
Povrede Poslovnika nije bilo, niti je ima, zloupotrebili ste Poslovnik, pa vas molim da ubuduće više to ne radite. Gospodine Bajatoviću, izvolite.
Poštovane kolege, zahvaljujem kolegi Buhi. Mogli smo da donesemo i drugu odluku, da odmah naplatimo sve od građana, ali ću ukazati na jedan paradoks. U ovom momentu, cena bez PDV-a, na granici Srbije je 38 dinara. Znači, nije logično da gas kupujete po jednoj ceni koja je viša od cene po kojoj mi ovde, u Srbiji, prodajemo. Ove godine, u ovoj grejnoj sezoni do Nove godine, mi ćemo na račun ''Srbijagasa'', znači, na račun Vlade Republike Srbije, države Srbije, sa 50 miliona evra subvencionisati tu potrošnju. Hoću da to znate. Čak i ova cena je, po osnovu samo kursnih razlika, 30%niža, nećemo nikoga da lažemo. Slažem se s vama, gospodine Buha, da smo uneli zabunu. Zato sada kažem, neka se jave ''Srbijagasu'', jer ne mogu da znam, molim vas, ne mogu da nateram distributera. Ljudi, on je pravni subjekat, hajde da se razumemo šta možemo. ''Srbijagas'', kao najveći distributer...
Gospodine Bajatoviću, niste se pozvali ni na jedan član Poslovnika.
Pozivam se na član 101. Poslovnika, imam pravo i na repliku, gospodine predsedavajući. Da se mi ovde sada ne bismo takmičili za glasove birača, nego za to da oni mogu da se greju i da koriste gas, molim vas da razumete sledeću situaciju. ''Srbijagas'' je podelio svoje račune u dva obroka. Ne mogu da utičem na onoga ko je distributer gasa za domaćinstvo, kako će on to uraditi. Većina njih se nije prijavila i, koliko je nama za sada obračunato, nije podelila račune u dva dela. Zato sam zamolio i zloupotrebio ovu govornicu – neka nam se jave, jer onda možemo, kao privredni partneri, da zamolimo ljude da nam jave o kojim se distributerima radi, jer bismo mogli da reagujemo. Molim vas da shvatite jedno, radi se o berzanskoj robi. Neko je to kupio, ima licencu, prodaje građanima. Jedna je stvar borba za glasove, a druga stvar, koja je daleko opasnija, a koju vi ne shvatite, pitanje – da li iduću fakturu od 114 miliona dolara, koliko treba da bude idući obrok, Srbija ima da plati, i Javno preduzeće, po ovim cenama, s ovim gubitkom? Hajde da budemo odgovorni. Ako ne bude gasa, najlakše je zavrnuti slavinu, napašće se elektroenergetski sistem. Kada se napadne elektroenergetski sistem, biće svašta, ljudi. Pozivam vas s ove govornice, ukoliko budemo svi odgovorni, zajedno sa sredstvima javnog informisanja, uključujući tu i Vladu, i Ministarstvo za energetiku, i potrošače, ova zima će dobro proći, nećemo imati problema u snabdevanju električnom energijom i u snabdevanju gasom. To sam hteo da kažem. Ono što je ovde bio predmet interesovanja, istraga UBPOK-a u ''Srbijagasu'' još uvek traje. Po obimu i dužini od kada se traži dokumentacija i koliko se dokumentacije traži, ne znam dokle su stigli inspektori, ali mogu da zaključim da se to radi veoma ozbiljno i dugoročno. Samo hoću da kažem da ta istraga koja se tiče ''Srbijagasa'' još uvek traje. Molim vas za razumevanje u ovom smislu i za ovom govornicu. Hvala vam.
Hvala lepo. Zaključujem načelni pretres. određujem pauzu do 15,30 časova. Prvi posle pauze, po Poslovniku, reč će dobiti narodni poslanik Slobodan Maraš, a potom gospodin Buha. Hvala. [[Posle pauze, 15,35]] Dobar dan. Nastavljamo rad prepodnevne sednice. Reč po Poslovniku dobija gospodin Slobodan Maraš. Izvolite. Obaveštavam vas da ćemo, na osnovu člana 85. stav 5, produžiti rad i posle 18 časova, do završetka rasprave o tački koja bude tog momenta na dnevnom redu.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se iz prostog razloga, što je ostalo nedorečeno ono o čemu smo razgovarali danas pre nego što ste dali pauzu, u prepodnevnom delu rasprave. Moram da naglasim da ono što je rekao poslanik koji je poslednji govorio, da je ovo borba za birače, apsolutno ne stoji. Ovo je, pre svega, borba za to da građani ne snose posledice neodgovorne politike. Čuli smo od ministra unutrašnjih poslova, nakon toga, i od direktora "Srbijagasa", s ove skupštinske govornice, ministar je kazao da je država odgovorna, a ne pojedinac, a ne onaj potpredsednik Vlade koji je obmanjivao javnost skoro godinu dana, o našim evropskim integracijama, odnosno važenju pasoša, beloj šengenskoj vizi, itd. Direktor "Srbijagasa" prebacuje odgovornost na građane, koji moraju da zovu "Srbijagas" i da reklamiraju svoje 60% povećane račune za gas. Smatram da je neodgovorno takvo ponašanje, jer imamo obećanje premijera, imamo obećanje ministra za energetiku da će građani plaćati račune u dve rate. To što sada pokušavaju iz "Srbijagasa" da se vade na distributere, mislim da je krajnje neodgovorno. Pokušajte samo da zamislite situaciju da 20 hiljada građana pokušava da reklamira "Srbijagasu" veće račune. Takođe, mislim da je neodgovorno da taj isti "Srbijagas", odnosno ''Naftagas'', odnosno NIS, u situaciji kada kukaju da bi gas morao biti skuplji nego što jeste, dodeljuju menadžerske dodatke direktorima koji su zaposleni u NIS-u. Njih 50 je dobilo menadžerske dodatke u visini od pet do sedam prosečnih plata. To je pitanje odgovornosti, kako ko doživljava posao kojim se bavi. Mi smo bili ovde svedoci kada je pre desetak, petnaest dana, kada smo usvajali rebalans budžeta, da su ''Železnice'' dobile subvenciju, a juče, prekjuče čujemo da je direktor Šarančić dobio bonus za to što je ostavio firmu koja posluje u plusu, odnosno za dobro obavljen posao. Zbog čega smo davali subvencije? Ovde je suštinsko pitanje da neko preuzme odgovornost za svoju nesposobnost, za to što obmanjuje građane, a nije u pitanju borba za birače. (Predsedavajući: Vreme) Za birače ćemo se boriti svakodnevno, ali, izlažući svoju politiku, a ne tako što obmanjujemo građane. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku gospodin Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorim o ovoj agoniji i povećanju cene prirodnog gasa, moramo se vratiti na sam početak. Vlada je napravila ogromnu grešku, to smo naglasili i naglašavamo, jer nije sagledala celokupan sistem, sistem distribucije, nabavke i distribucije gasa. Konstatovali smo i ovde i na Odboru za industriju da je Vlada bila u obavezi da pribavi sve relevantne podatke od Agencije za energetiku i Ministarstva rudarstva i energetike, iz kojih će sagledati stvarne potrebe za povećanje cene prirodnog gasa. Mi smo se ovde, u raspravi, a i sredstva informisanja su se maksimalno založila da pribave određene podatke, koji su nam ukazali da su ogromni propusti u sistemu distribucije gasa. Najlošija karika u celokupnom sistemu su lokalni distributeri. Lokalni distributeri nam naplaćuju od dvadesetak, pa skoro do 40% od cene po kojoj nabavljaju prirodni gas. To je nedozvoljeno. Ne sme država da dozvoli tako visoke marže za nešto gde se oni javljaju samo kao posrednici. Samo fakturišu. Ako je to propust lokalne samouprave, onda onaj ko vrši kontrolu sa nivoa centralne vlasti, a to je u ovom slučaju Agencija za energetiku, Ministarstvo rudarstva i energetike, mora da interveniše. Zašto mora da interveniše? Zbog toga što mi sada u sistemu imamo različite vlasničke strukture, od društvenih preduzeća, državnih, javnih i privatnih preduzeća. To šarenilo nije dozvoljeno. Sam sistem je podešen tako da svi lokalni distributeri moraju ishoditi licence; od 37, osam ni danas nema licencu. Verovatno je neće ni dobiti. Što se tiče vrhovne vlasti, centralne vlasti, vidimo iz ovoga da sistemom zaštite, sistemom kontrole, centralna vlast mora izvršiti kontrolu rada lokalnih distributera i zabraniti rad tih distributera koji nemaju licencu. Zašto je bitna licenca? Zbog toga što onaj ko dobija licencu mora primenjivati tarifni sistem, obavezujući tarifni sistem. Oni koji ga nisu primenjivali i koji ga ne primenjuju, imaju takve cene. Mene ne čudi da je distributer u Novom Sadu, to smo konstatovali, povećao cenu prirodnog gasa za 60%. Zašto? Zato što nema kontrole.
Hvala vam. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje naposlaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, devet minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa G17 Plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minutai 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" – 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pre nego što vam dam reč, gospodine ministre, za reč se javila gospođica Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa čl. 225. i 226. Naime, čekala sam priliku da se pojavi ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Milan Marković, posle skandala koji se desio u Skupštini grada Kragujevca, i u kragujevačkom Okružnom sudu. Sada od vas tražim informaciju, gospodine Markoviću, da li ste upoznati, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da se u gradu Kragujevcu, u Skupštini grada Kragujevca, nije poštovao član 47. i član 49. Zakona o lokalnim izborima, jer je na najgrublji mogući način prekršen Ustav Republike Srbije, a najpre zakon, u samoj skupštini grada, naravno, u sadejstvu kragujevačke gradske klike, koju oličavaju Stevanović i Milenić, zajedno sa Tomislavom Nikolićem? Dakle, najpre je Skupština grada Kragujevca, na sednici koja je održana, a pre toga Gradska izborna komisija, jednoglasno donela odluku da se, uz ovlašćenje, ugovore i ostavke, aktiviraju ostavke isključenih bivših članova SRS-a i vrate SRS-u odbornički mandati. Zatim je zasedao Odbor za mandatno-imunitetska pitanja Skupštine grada Kragujevca i, takođe, jednoglasno odlučio da se, uz priložena dokumenta, po zakonu koji ste vi predložili i koji je usvojen ovde, gospodine Markoviću, zaštiti volja građana Kragujevca za svaki glas koji su građani dali izbornoj listi SRS-a. Kako se to nije desilo, ja sada ne mogu da kažem da vam je nedovršen zakon, to će da pokaže bliža ili dalja istorija. Naime, vi znate, i kao diplomirani pravnik, i sada kao ministar, da je bilo raznih slučajeva kršenja Ustava i između dva svetska rata, naročito u Brozovo komunističko vreme, nije se ništa poštovalo, a izborna volja, toga nije ni bilo. Kada već glumimo demokratiju, odnosno vi iz DS-a, tako se zovete, a očigledno je da je diktatura u državi i da vaše sudije mogu da rade šta im se prohte, da su kriminalizovani sudovi, kao što je Okružni sud u Kragujevcu, gospodine Markoviću, na čijem čelu je pretendent za predsednika Apelacionog suda, izvesni Miroljub Tomić, onda vas upućujem na to da istražite ceo slučaj. Od vas tražim informaciju, šta ćete vi, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da preduzmete, a mislim da je to vaša obaveza, da se zaštiti zakon po kome su odbornici izabrani, a taj zakon je, opet ponavljam, u skladu s Ustavom Republike Srbije i u skladu sa Zakonom za sprovođenje Ustava, na vaš predlog, gospodineMarkoviću, izglasan u Skupštini. Sećam se vrlo dobro vašeg govora prilikom izglasavanja tog paketa zakona, da je to ne samo usklađeno s Ustavom, nego mera da se zaštiti volja građana. Govorili ste, ulazeći u neka komparativna rešenja drugih zemalja, što u okruženju, što uopšte, Saveta Evrope, da je to rešenje koje sada nama i te kako odgovara, izbornoj volji naših građana. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, gospodine Novakoviću. Izvolite, uradite to i pokažite da vi, kao Milan Marković, stojite iza zakona i, u najmanju ruku, zatražite informaciju kako to da je Kragujevac jedini grad u Srbiji gde je izvršena najgrublja moguća otimačina odborničkih mandata. Očekujem od vas u najskorije vreme informaciju. Inače, mi smo podneli krivičnu prijavu protiv ta dva sudska veća i tražili smo od republičkog javnog tužioca da postupi u skladu sa vanrednim pravnim lekovima i da traži zaštitu zakonitosti. Vi to, naravno, ne možete, ali možete, preko vašeg ministarstva, ceo slučaj da ispitate, jer nije poštovan zakon. Gospodine Novakoviću, izvinite što sam prekoračila vreme. Ovo je veoma važno pitanje, jer je Kragujevac jedini grad gde neki građani, nelegitimni predstavnici ne znam koga, sede u Skupštini grada Kragujevca.
Da li predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč?
Zahvaljujem. Javio sam se da potpredsednici Skupštine dam informaciju, u meri u kojoj je to moguće u ovom momentu. Dakle, nisam upoznat sa slučajem Kragujevca. Ovo što ste sada ispričali, za mene je dosta novo. Mi smo, Zakonom koji smo usvojili u Narodnoj skupštini, uveli jedno potpuno novo rešenje za naš sistem, a to je da o mandatima odlučuje okružni sud. To je rešenje, koliko se sećam, i u raspravi pozdravljeno od strane svih. Da podsetim samo, po starom zakonu, kada dođe do spora oko mandata, obično se obraćalo Vladi, Vlada je onda davala tumačenja. Po Zakonu o državnoj upravi, to tumačenje nije bilo obavezujuće. Prema tome, imali smo nesavršen sistem. Sada imamo potpuno savršen sistem, u tome što se izvršna vlast ne meša ni u šta kada su u pitanju mandati odbornika. Ono što je meni poznato, to rešenje je potpuno efikasno u praksi. Nedavno sam na TV-u slušao predstavnika jedne od stranaka, koji je rekao da ima preko sto odluka okružnih sudova o ovom pitanju i da je tu sudska praksa dosta uravnotežena. Jedino što mogu sada da vam kažem, to je da smo zatražili od sudova u Beogradu i u Srbiji, dakle, od svih okružnih sudova smo tražili izveštaj o tome, kako bismo videli u kojoj meri je ta praksa ujednačena. U toku sutrašnjeg dana ću da se raspitam koji su izveštaji stigli i vama, kao potpredsedniku Narodne skupštine i narodnom poslaniku, dostaviću sve te podatke. Ono što bih vas molio da razumete, to je da, upravo, shodno tim zakonskim rešenjima, kao ministar ne mogu da dajem komentar o primeni propisa od strane sudova. Molim vas da to uzmete u obzir. Potrudiću se, već sutra, da vam dam sve podatke koje imam o tome kako stoji ta sudska praksa. Ako imam podatke za celu Srbiju, takođe ću vam dati za celu Srbiju, a to sam tražio zbog toga što je u prethodnom periodu, u dve opštine, nezavisno od ovog slučaja i od te relacije o kojoj vi sada govorite, bilo nešto drugačije sudske prakse. Onda je i za mene, kao ministra, važno da vidim kakva je sudska praksa, tako da ćete podatke dobiti u toku sutrašnjeg dana, nadam se, sve.
Dobili ste reč da govorite o tački koja je na dnevnom redu. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, u pitanju je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Mi smo o ovoj temi diskutovali i pre nepunih, ako se ne varam, godinu, ili nešto malo više dana, tako da ovaj zakon i problem sa kojim se danas suočavamo nije nov i mislim da ćemo o tome moći da razgovaramo na ovoj sednici. Ipak bih istakao još nekoliko detalja iz ovog predloga zakona koji mogu biti bitni. Krenuo bih od početka, od člana 1. i člana 2. Dakle, članom 1. i članom 2, pošto smo već imali potrebu da idemo s ovim zakonom, onda smo se potrudili da ga obogatimo nekim pozitivnim rešenjima, mimo onog koje je nužno, mi smo predvideli u odredbi Zakona o Zaštitniku građana, član 20, koji govori o tome da Zaštitnik građana, u situaciji kada državni službenik odbija saradnju, a svi državni službenici su dužni da sarađuju sa Zaštitnikom građana, da mu daju podatke itd., u situaciji kada to državni službenik na položaju odbije, da Vlada može, odnosno organ koji je postavio državnog službenika na položaj, tog državnog službenika da razreši. Mislim da je ovo bilo nužno, da se na ovaj način ojača pozicija Zaštitnika građana, jer smo u dosadašnjoj praksi imali situaciju, mislim da nam je svima poznata iz prethodnih godina, da određeni nezavisni organi, koje je izabrala ova skupština, traže od nekog državnog službenika određene podatke, bez obzira na to da li su to podaci o platama, da li su to podaci o poštovanju prava nekog zaposlenog i tome slično, i da državni službenik, prosto, odbije da ispuni ono što je njegova zakonska obaveza. U takvom slučaju, Zaštitnik građana nije mogao da se pojavi s nekim efektivnim instrumentom u rukama. Ako usvojimo ove izmene i dopune, Zaštitnik građana će biti ovlašćen da predloži razrešenje tog državnog službenika. Mislim da je to dobro rešenje, koje ide u pravcu jačanja pozicije ne samo Zaštitnika građana, nego i Poverenika za informacije i svih drugih koji obavljaju tu, da kažem, relativno nezahvalnu ulogu, a to je konstantna vrsta pritiska na one koji imaju moć i vlast da se drže zakona. U članu 3. smo učinili terminološko usaglašavanje, pa i suštinsko, na neki način, s onim autentičnim tumačenjem koje je dala Narodna skupština, odnosno Zakonodavni odbor, a koje se odnosi na Zakon o visokom obrazovanju i zvanjima, shodno prelasku, s onog režima koji smo ranije imali, na režim koji je posledica prihvatanja Bolonjske deklaracije. Član 4. Da pojasnim, u našem sistemu postoji služba za upravljanje kadrovima i ta se služba, između ostalog, bavi izvesnim obukama i generalno vodi računa o kadrovima, kadrovskom planu, sprovodi konkurse itd. U skladu s preporukom grupe država, Saveta Evrope, za borbu protiv korupcije, sa 38. plenarnog zasedanja iz 2008. godine, koja se odnosi na to da je potrebno doneti, posebno, obavezne programe za borbu protiv korupcije, mi smo predvideli, članom 4, da služba za kadrove organizuje stručno usavršavanje državnih službenika, posebno iz oblasti borbe protiv korupcije, što znači da će ona morati da izvrši to usaglašavanje. Na kraju, član 5. Član 5. daje Vladi mogućnost da do 31. decembra 2009. godine organizuje, odnosno izvrši postavljenje državnih službenika na položaje. Naravno, tu se postavlja pitanje, zašto 2005. godine, kada je prihvaćen ovaj koncept depolitizacije, zašto od 2005. godine do sada to nije učinjeno? Da budem potpuno jasan, svega 50 službenika je postavljeno na položaje od 2005. godine do danas, a mi imamo u ovom momentu, prema kadrovskom planu za 2008. godinu, 358 položaja u državnoj upravi. Dva su razloga, po mom uverenju, za to. Prvi je jedna vrsta inercije, ili, možda, nespremnosti da se prihvati jedno rešenje koje nema niko u ovom okruženju. U tom smislu, mi smo zaista najnapredniji. Čak ni Slovenija, ni Hrvatska, ni one druge države koje su bliže prihvatanju nekih standarda koji postoje u zemljama EU, nemaju ovo što smo mi 2005. ustanovili. Po mom mišljenju, možda je, u jednom delu, taj koncept državno-službeničkog sistema ambiciozan, u jednom delu, možda, i preambiciozan. Kada sam postao ministar u prošloj vladi, prosto sam, kako to i dolikuje, to prihvatio onako kako je dato i nastavio da se trudim da se koncept kao takav sprovede. Prošla Vlada je pokrenula 108 konkursa i, da nije pala, 108 postavljenja bi bilo. Onog momenta kada Vladi prestane mandat, shodno Zakonu o Vladi, ona ne može da postavi državne službenike na položaj. To je taj drugi razlog zbog koga nemamo realno postavljenje na položaje. Kada pogledate, od 2005. do danas, mi smo imali dva puta izbore, odnosno dva pada Vlade, odnosno dve vlade kojima je prestao mandat. Nakon prestanka mandata i okončanih izbora, dug je period sastavljanja novih vlada. To treba uzeti u obzir. Ovaj rok do 31. decembra 2009. godine može izgledati dugačak. Verujte da je on, po meni, najkraći mogući, a reći ću vam zašto. Dakle, ceo postupak postavljenja jednog državnog službenika na položaj, po računici koju sam izneo i koju ću reći kada bude bilo rasprave o amandmanima, ukoliko bude bilo potrebe, a bio sam slobodan da ponudim poslaničkim grupama da pre ove rasprave, u danu koji izaberu, dođem da obrazlažem zakone na njihovim poslaničkim grupama, pa sada govorim, pre svega, za one poslaničke grupe koje to nisu prihvatile, nisu, verovatno, imale vremena, iznosi 87 dana, da sve bude najoptimalnije, 87 dana treba da se popuni jedan položaj. Sistem jeste krut, jeste rigidan, jeste, možda, i komplikovan, ali mislim da, ukoliko ne bude ponovo situacije da Vladi prestane mandat, možemo do 31. decembra 2009. godine da izvršimo postavljenje državnih službenika na položaje. Pripremio sam zaključak za Vladu. Taj zaključak će ići u četvrtak, biće usvojen na Vladi. Mi ćemo, kao Vlada, imati mesečne izveštaje o tome koliko je rukovodilaca organa, ministara i drugih rukovodilaca organa u toku prethodnog meseca pokrenulo inicijative i konkurse za sprovođenje i postavljanje državnih službenika na položaje. To je svojevrstan pritisak na sve rukovodioce. Videćemo da li će to dati odgovarajući efekat. Verujem da hoće. Ukoliko do 31. decembra 2009. godine ne završimo postavljanje državnih službenika na položaje, mislim da smo nepovratno izgubili šansu da uspostavimo ovaj sistem, praktično, kompromitovali smo celu ideju i nećemo moći, verovatno, da govorimo o profesionalnoj i depolitizovanoj državnoj upravi. U svakom slučaju, želeo bih da Parlament podrži ove predloge zakona i nadam se da će tako biti. Očekujem da ćemo u raspravi koju ćemo voditi, posebno o amandmanima, bliže razmotriti sva predložena rešenja i, u krajnjem slučaju, sučeliti argumente, kako bismo došli do odgovora na pitanje, da li je ovo što je predloženo optimalno ili, možda, postoji neka bolja ideja kako da prevaziđemo novonastalu situaciju. Kada to kažem, ponavljam, već drugi put od 2005. do sada. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? (Nije tu) Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe LDP-a.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, naravno da nismo mogli da se složimo s vama oko ovog zakona i, ne samo s osećajem velike obaveze prema građanima koji su za nas glasali, podržavajući koncept departizacije i depolitizacije društva, već s osećajem velike odgovornosti prema svim onim nezavršenim poslovima, mi ćemo glasati protiv ovog zakona. Na takav način ćemo protestovati zbog činjenice da Vlada, koja sebe smatra proevropskom i reformskom, ne daje nikakvu argumentaciju za jednu takvu definiciju. Hajde, prvo, da pođemo od suštine ovog zakona. Kada vidim kako me posmatrate, jasno mi je da ste srećni zbog toga što nećete glasati za ovaj zakon, nego će to morati da uradi poslušna vladajuća koalicija. Mislim da sva ova aljkavost, zapravo, strašno kompromituje naše društvo. Prošao je onaj period 100 dana, u kom se za nesposobnost Vlade pronalazi obrazloženje u nekim dečijim bolestima. Mi sada ovde, pogotovo pre rasprave o poverenju Vladi, moramo da vidimo da li postoji sposobnost za otklanjanje ove sistemske greške koju uočavamo u politici Vlade, koja svaki dan pred Parlament izlazi s nekim antievropskim predlogom. To je ono što je za nas problematično. Citiraću vam izveštaj Evropske komisije za 2008. godinu, izveštaj s kojim ste mogli biti upoznati jedino ukoliko ste bili lično zainteresovani za tako nešto, pošto vas kabinet potpredsednika nije o tome obavestio adekvatno, jer u dve i po stranice selektivnog prevoda 58 strana dugog izveštaja Evropske komisije, svakako, nije bilo ovog o čemu sada želim da govorim. U izveštaju Evropske komisije za 2008. godinu se izričito zamera Vladi da još uvek nije završen proces raspisivanja i obavljanja javnih konkursa za popunu mesta u državnoj administraciji. Zamerka je da proces nije dovršen, a ne samo da je propušten rok, i to se ne može otkloniti prostom promenom zakona, pri čemu, prolongiranje roka služi samo kao pravno pokriće za propuštanje postojećeg roka. Izričito se zamera da je proces reforme administracije usporen u 2008. godini i očekuje se da u narednom izveštaju i periodu bude ojačan sistem sprovođenja konkursa, departizacije i profesionalizacije javne uprave. Na čemu se temelje ovakva očekivanja? Prvo, na standardima i jasnim kriterijumima EU, drugo, na potrebama našeg društva. U prethodnih nekoliko meseci, od Vlade nismo dobili nikakvu zadovoljavajuću garanciju da će uraditi nešto što nije uradila u prethodnom sazivu. Da li je princip depolitizacije i departizacije ispoštovan prilikom onih rešenja koja su Vladu obavezivala u procesu imenovanja, recimo, članova upravnih odbora javnih preduzeća, ili direktora javnih preduzeća? Ako Vlada nije stigla da do 31. maja raspiše konkurs i u skladu s ovim zakonom izvrši departizaciju, zapravo, profesionalizaciju državne uprave, šta je Vladu sprečilo da se rukovodi tim principima u imenovanjima koje je izvršila u poslednjih nekoliko meseci? Šta je Vladu sprečilo da jedan takav princip ispoštuje, recimo, pri izboru direktora ''Srbijagasa'', koji je i naš kolega poslanik, koji se ovde pojavio tokom današnje rasprave, nudeći za nas neprihvatljivo obrazloženje njegovog odbijanja, ili nesposobnosti njegovog preduzeća da ispoštuje odluku Vlade. Građanima Srbije su ispostavljeni računi tačno u onom iznosu o kom smo govorili, protestujući zbog prevelikog i neodgovornog poskupljenja gasa, a pri tom preduzeće "Srbijagas", javno preduzeće, nije ispoštovalo odluku Vlade koju je bilo dužno da poštuje. Da li je to signal da menadžment te kompanije nije kredibilan i da ne radi svoj posao onako kako treba? Za nas jeste. Da li je to iznenađenje za nas? Ne. Za vas, ne znam, ali je činjenica da ste, recimo, na mesto direktora "Srbijagasa", jedne od strateških kompanija u društvu, postavili čoveka koji nema nikakve veze sa "Srbijagasom", osim što možda ima šporet na plin ili se greje na gas. Govorim o nesposobnosti Vlade da afirmiše princip koji je suština ovog zakona, princip depolitizacije i departizacije, odnosno profesionalizacije, i tako u svakom segmentu svog delovanja. Nemamo ništa protiv onih terminoloških promena koje su proizašle iz te površne reforme našeg obrazovnog sistema, ali skrenuo bih vam pažnju na nešto što ste vi zapostavili da pomenete u svom izlaganju, na činjenicu da, prema podacima službe za upravljanje kadrovima, pre donošenja Zakona o ministarstvima, a prema usvojenom kadrovskom planu za 2008. godinu, u organima državne uprave imamo 358 radnih mesta. Zašto su iz ovog zakona izuzeta radna mesta u Ministarstvu spoljnih poslova, Ministarstvu odbrane, MUP-u i BIA? Zbog čega? Hajde da unapred verujemo vašim namerama, iako nemamo nikakvu argumentaciju, hajde da budemo naivni, mi ćemo profesionalizovati oblast obrazovanja, zdravstvene zaštite, ali će i dalje ''pendrek'' biti partijski monopol, odbrana – partijski monopol, spoljna politika – partijski monopol, BIA – partijski monopol, i na svim tim mestima će se, pre svega, voditi računa o nekoj političkoj korektnosti, a tek potom o profesionalnoj sposobnosti. Zbog toga ne možemo da podržimo ovaj vaš zakon. Šta je ono što nam posebno smeta? To je zabrana povratnog dejstva zakona i drugih opštih akata, koji je utvrđen članom 197. Ustava, onog ustava za koji ste svi vi zajedno glasali, Ustava za koji se u Srbiji glasalo dva dana duže nego što se o Ustavu razgovaralo. U članu 197. se kaže: ''Zakoni i svi drugi opšti akti ne mogu imati povratno dejstvo. Izuzetno, samo pojedine odredbe zakona mogu imati povratno dejstvo, ako to nalaže opšti interes utvrđen pri donošenju zakona''. Dakle, ovde se primenjuje retroaktivna mera za jedan član Zakona, ali ne za bilo koji član. Taj član je suština ovog zakona. Mi bismo imali razumevanja da se retroaktivna mera primenjuje za član zakona kojim se, praktično, drugačije tretira ta kadrovska lista kroz te profesije koje su promenjene, s obzirom na reforme u našem obrazovnom sistemu, ali ovo nije bilo koji član zakona. Vi ste retroaktivno, praktično, prolongirali primenu čitavog zakona, ali ovde nema zakona. Znam da stalno ovde sede predstavnici Vlade, koji su nezadovoljni našim tumačenjima, ali pokušajte da odgovorite na neki argumentovan način zbog čega bi LDP trebalo da podrži ovaj zakon. Nama se dopada ideja da javna mera koju izriče Ombudsman, kao razlog za prestanak radnog odnosa, bude uvrštena u ovaj zakon. Šta nam garantuje da će to biti tako? Opet treba da se razumemo sleganjem ramenima. Da li mi imamo Odbor za sprečavanje sukoba interesa? Da li taj odbor izriče neke mere, sankcije, preporuke? Vi, kao vladajuća koalicija, ne poštujete taj odbor. Taj odbor je nekoliko puta javno apelovao na poslanike vladajuće koalicije, ukazujući na nespojivost poslaničke funkcije i funkcije predsednika opštine. Vaše poslanike baš briga za taj odnos. To ih, apsolutno, ne interesuje. Žalili su se, uz obrazloženje da oni nikome ne nanose štetu svojim delovanjem. Oni nisu kvalifikovani i nas njihovo mišljenje ne treba da interesuje. Nas interesuje uspostavljena praksa, pošto se ne poštuju odluke Odbora za sprečavanje sukoba interesa. Mera o kojoj vi sada govorite ništa ne znači. Ni ona neće biti ispoštovana. Hoćete da nam kažete da će u slučaju prijave Ombudsmana biti raskinuta vaša vladajuća koalicija, zbog toga što neki član vladajuće koalicije ne želi da napusti svoje radno mesto, iako to Ombudsman od njega traži. Kako smo reagovali na druge odluke? Kako reagujemo na odluke suda u Strazburu? Da li te odluke primenjujemo? Kako reagujemo na odluke UN-a? Mi te odluke ne primenjujemo. U slučaju našeg kolege, novinara Bodrožića, te mere nisu primenjene. Sada ovde dobijamo tri vrste promene zakona. Kažemo da je prva ona koja, načelno, za nas i nije sporna, ali je realno, u praksi, do sada bila neprimenljiva, a to je poštovanje odluka nezavisnih institucija. Dajte garanciju da će to biti tako. Toga nema, nego da će javna mera koja je izrečena biti analizirana i prihvaćena od strane organa koji izvrši imenovanje. Veliki problem je i nedovoljno kvalitetno rešenje. Sada da vidimo zbog čega, zapravo, nije došlo do poštovanja ovog zakona. Rečeno je da je prethodna vlada raspisala stotinak, 108 konkursa, a ovde vidimo da je kadrovskom listom obuhvaćeno 358 radnih mesta, ali da je izuzeto ne znamo koliko radnih mesta u svim ovim ministarstvima i BIA-i. Možemo da se složimo da za ta radna mesta važe neka druga pravila, ali to je za nas neprihvatljivo, jer to nije standardni kriterijum Evrope, ka kojoj nas Vlada vodi i ka kojoj mi želimo da idemo pomažući vam. Ne mogu važiti jedna pravila za jedno ministarstvo, druga pravila za drugo ministarstvo. Za to nema argumentovanog obrazloženja. Naravno, ako poštujemo pravila iz prethodnog sistema, onda će, svakako, tako nešto biti razumljivo, ali mi taj sistem želimo da menjamo, ne da mu služimo. Mi s tim ne možemo da se složimo. Državni službenik služi interesima države, štiteći interese građana, i to je definicija državnog službenika koja je za nas prihvatljiva. Dakle, do 31. maja nisu organizovani konkursi, ali govorimo o 2008. godini. Ovaj zakon je stupio na snagu odmah po usvajanju, 2005, kako ste nam rekli, i tada je u delu vladajuće koalicije bio deo današnje vladajuće koalicije, odnosno tadašnju vladajuću koaliciju je podržavala SPS, članica današnje vladajuće koalicije, a u punopravnom članstvu je bila stranka G17 plus i današnji član koalicije. Zašto vi niste raspravljali između sebe? Recimo, u prethodnom sazivu Vlade, zašto nije došlo do poštovanja ovog zakona, pa onda učini nešto kako bi zakon bio poštovan. Svi znamo istinu. Ovo je paravan za afirmaciju partijske države, sa kojom se suočavamo na svakom koraku. Kada tražimo posao, tražimo ga u stranci. Kada tražimo pravdu, tražimo je u stranci. Kada tražimo razumevanje za dete u školi, tražimo ga u stranci. Kada tražimo sigurnost i bezbednost, kažu nam – idi tamo gde si išao kada si tražio mesto za dete u školi, vezu u bolnici ili posao. Ovakvim odnosom prema tom problemu partijske države, zapravo, pokazujete ambiciju da menjate kozmetičku formulu, a da sadržaj ni po čemu ne dodirnete. Način na koji je organizovana nova vlada je utvrdio temelje te partijske države. Otvoreno se govori o raspravama pojedinih ministara da je nemoguće rešavati probleme koji proizilaze iz delovanja jedne stranke, zbog toga što se time ugrožava i sama koalicija. Podsetiću vas, recimo, na skandaloznu izjavu zamenika ministra za rad i socijalna pitanja, koji je predložio uvoz žena u Srbiju. Ministar je rekao da tu ne može ništa, jer zamenik nije iz njegove stranke, ali mu na pamet nije palo da podnese ostavku zbog toga što ne treba da bude ministar u takvom ministarstvu, nego je bez problema nastavio da radi taj posao, očekujući da će neka druga tema gurnuti iz prvog plana taj politički i moralni skandal. Da li imamo tih problema i na nekom drugom mestu? Da, imamo ih u svakom ministarstvu, svakom javnom preduzeću, svakom upravnom odboru, čak i ovde, u Parlamentu. Ovde u Parlamentu kriterijum stručnosti i profesionalnosti nije poštovan. Delimo skupštinske odbore po partijskom ključu, delegacije po partijskom ključu, šefove delegacija po partijskom ključu i kvotama i na takav način potpuno kompromitujemo ono što je suština našeg nastojanja, a to je modernizacija države i društva, koje je talac nereformisane države. Ne možemo da glasamo za vaš zakon, zbog toga što ne postoji nikakva garancija da će on biti primenjen u narednoj godini. Recimo, da ste u svom govoru pred poslanicima rekli da garantujete svojim položajem da će ovaj zakon biti poštovan, možda bismo imali argumentaciju da se složimo s vama, ali vi to niste uradili. Baš naprotiv, u svemu što ste rekli, zapravo, prepoznajemo nastup ministra koji ni sam ne veruje u ono što priča, ali ako je tako, neka se to tako kaže. Ovako, mi se suočavamo s formulacijama ''Tadićeva administracija'' i sa životom u kojem pred nama nestaju institucije, parlament nije parlament, vlada nije vlada, sudovi nisu sudovi, tužilaštva nisu tužilaštva, građevinske firme nisu građevinske firme. Mi imamo jednu instituciju, predsednika Srbije, i ako je to tako, neka onda ona bude utemeljena u Ustavu i u zakonima. Podsetiću vas samo na jedan od kriterijuma koji je nama veoma važan, a to je kriterijum kojim se utvrđuje status samostalnog savetnika, status savetnika i status mlađeg savetnika. Samostalni savetnik je državni službenik koji ima stečeno visoko obrazovanje na studijama drugog stepena, diplomske akademske studije, master, specijalističke akademske studije, specijalističke strukovne studije i najmanje pet godina radnog iskustva u struci. Savetnik je državni službenik koji radi složene poslove, koji su najčešće precizno određeni, da ne čitam ova besmislena obrazloženja, ali hajde da vidimo, od svih savetnika aktuelne vlade, koliko njih ima pet godina radnog iskustva, tri godine radnog iskustva na poslovima u kojima se pojavljuju kao savetnici. Koliko godina radnog iskustva ima Vlade Divac, kao savetnik zamenika predsednika Vlade, prvog potpredsednika Vlade i ministra policije? Koliko godina radnog iskustva ima gospodin Toma Fila na tim poslovima? Koliko godina imaju savetnici u kabinetu potpredsednika Vlade, gospodina Đelića, mislim samo na radno iskustvo u tim oblastima? Ako to ne važi za njih, jer on ima pravo da izabere ličnog savetnika, koji se imenuje, koji se ne bira u skladu s ovim zakonom, zašto bi to obavezivalo bilo koga drugog? O tome se radi, o činjenici da ti principi moraju biti poštovani, apsolutno, od onih koji te principe usvajaju za druge, a ne da nam se desi da ovde slušamo ministarku finansija, koja nam kaže – pa, nema veze što smo malo prekoračili zakon i što nismo poslanicima prosledili budžet, iako nas na to obavezuje Ustav i zakon. Slično i analogno tome, bilo bi razumljivo i prihvatljivo obrazloženje nekoga zašto ne mora da plati porez onda kada mu stigne zahtev za tako nešto. Znači, principi ili postoje, apsolutno se poštuju od onih koji principe uspostavljaju i svojim primerom dokazuju da su ti principi korisni za društvo, ili su besmisleni. Ni u jednom principu koji je bio prepoznatljiv u dosadašnjem delovanju Vlade Srbije, da ne govorimo o datumima, nije pokazana spremnost za demontiranje partijske države i afirmisanje stručnosti i profesije. Da li može drugačije? Može. Pogledajte primer Beograda. Na insistiranje LDP-a, javni konkurs je kao kriterijum uveden u Statut grada Beograda. Na insistiranje LDP-a, a u skučenim formatima, u Zakonu o lokalnoj samoupravi, kroz formu javnog poziva, makar je delimično započet proces departizacije i depolitizacije gradske uprave, i to funkcioniše. Sekretar za zdravstvo u Sekretarijatu u kojem smo, kao LDP, preuzeli odgovornost, nije član LDP-a, član je druge stranke. Direktor "Beograd puta" nije član LDP-a, član je druge stranke. Niko od njih nije bio ni na jednoj odborničkoj listi LDP-a. Takve primere želimo da vidimo i na nivou Republike, jer oni mogu da funkcionišu, što pokazuje delovanje LDP-a ovde u gradu. Kada će do toga doći, to zavisi od same Vlade, ali bojim se da vaša vlada nije ni u prilici, niti smatra u ovom trenutku neophodnim afirmisanje ovog segmenta svoga delovanja. To je ono što je problematično. Slažemo se da je ta vlada, pod pritiscima, morala da napravi čitav niz kompromisa i cena tih kompromisa je bila prihvatljiva u trenutku u kome su kompromisi pravljeni. Ne može ta argumentacija biti apsolutno prihvatljiva u svakom trenutku. Jul je daleko iza nas i to što je tada zaustavljena gora vlada u formiranju i umesto nje formirana nova, danas nema više upotrebnu vrednost koju je imala u tom trenutku. To morate shvatiti, gospodine Markoviću, i vi i vaše kolege. Na izborima su mnogi glasali za vladajuću koaliciju, ili za najveću stranku, najjaču listu, da ne bi glasali za SRS. U međuvremenu je ta ''đavolska'' Radikalna stranka delom postala prihvatljiva za vas i biće vaš koalicioni partner u nekim opštinama u Srbiji, što je vaše pravo i o tome ne želimo previše da razgovaramo. Ali, samim tim, prestala je i ona vrsta razumevanja koju smo imali prema vašoj vladi, jer ste vi danas, praktično, kroz tu vrstu partnerstva, otvorili mogućnost za ovakvu kritiku. Ne možemo više gledati kroz prste, dečije bolesti više ne mogu biti tolerisane. Ovaj zakon je izigravanje koncepta departizacije i depolitizacije, kroz ovaj zakon niko nije spreman da preuzme odgovornost, a dosadašnje ponašanje Vlade, zapravo, govori o činjenici da će ovaj zakon biti zloupotrebljen za cementiranje partijske strukture, koje do sada nije utvrđeno, zbog toga što su se mesecima ranije svađali o javnim preduzećima, upravnim odborima, ambasadorskim mestima, funkcijama, položajima, žirafama, pa je sada na red došlo dogovaranje oko državnih sekretara i državnih službenika i to dogovaranje će trajati onoliko koliko vama bude potrebno, a u ovom trenutku se ono najlakše legalizuje kroz promenu rokova koji su utvrđeni Zakonom. To je ono što je loše, to je antievropski i zato ne glasamo za ovaj zakon.
Reklamira povredu Poslovnika gospodin Zoran Krasić, dobija reč preko reda. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, očekivao sam da ćete vi da intervenišete, kao zaštitnik i čuvar Poslovnika Narodne skupštine. Naravno, prigovaram vama, to je član 27. Poslovnika. Siguran sam da se gospodinu Jovanoviću, u žaru kritike ovog predloga zakona, omakao jedan opis – "đavolska Srpska radikalna stranka". Izvinite molim vas, oni ne razgovaraju sa SRS-om. Kada, neko iz statusa radikala, pređe u status slobodnih radikala, on postane kancerogen, pa onda postane demokrata; tako je nastala Demokratska stranka 1934. godine. Znači, jedna mala grupa slobodnih radikala je napravila Demokratsku stranku. Radikali su, kad su u SRS-u, disciplinovani, oni su patriote, oni vole svoju državu, brane svoju državu i oni nisu đavolski, gospodine Jovanoviću. Oni postaju đavolski, nastrani i nestašni kada se približe ili postanu sastavni deo Demokratske stranke. Vi ste verovatno mislili na tu vrstu đavolskih poslova. Moram da vam skrenem pažnju, mi smo trenutno u fazi čišćenja, čistimo se, odbacujemo sve ono, tako da dobrovoljno odlazi, recimo, i ono što je prodalo neku lokaciju, a nije bilo na vlasti, pa sad krenuli tajkuni da naplaćuju to, pa hajde da menjamo i vlast, ako treba, u Zemunu, sve ćemo da promenimo da bismo završili posao oko neke lokacije. Eto, i juče se namestile neke televizije da snimaju nešto. Samo su oni znali da će nešto da se desi. Kod Doma penzionera, postoji jedna lokacija u Zemunu, neko je tu lokaciju prodao, mnogo ranije uzeo pare, onaj što je dao pare, gospodine Markoviću, sada traži lokaciju. Lokacija ne može nelegalno da se dobije, mora zakonito. Pošto zakonito ne može da se dobije, hajde da promenimo vlast u Zemunu i da raspišemo lokalne izbore u 12 opština. Vi, gospodine Markoviću, s tim veze nemate, ali Đilas ima veze, jer on je pravio đavolsku koprodukciju s nekim. Naravno, gospodin Jovanović je, verovatno, shvatio o čemu se radi, njemu se to omaklo. Znači, taj đavolski deo nije više u SRS-u, u to budite sigurni, gospodine Jovanoviću.
Hvala. Gospodin Jovanović, po Poslovniku, pa gospođa Pešić i gospodin Ilić, takođe, po Poslovniku.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 104. Mogu da se složim delimično s ovim što ste rekli, gospodine Krasiću. Samo sam želeo da kažem da se ovde zloupotrebljava nešto što ne bi smelo da bude predmet zloupotrebe. Vrlo često se za jednu anemičnu i nesposobnu politiku traži podrška tako što se mnogo više govori o nekome sa druge strane. Zapravo, mislim da se ni do sada nismo mešali u odnose u vašoj partiji, u odnose vaše stranke s nekom drugom, samo nam se nije dopadao onaj princip po kome su politički protivnici anatemisani i ta kritika je bila navodna argumentacija za davanje podrške onima koji kritikuju. Mi smo to osuđivali prošle godine, i ove godine, i tako ćemo se i ubuduće ponašati. Vrlo jasno, i o vama i o predsednicima drugih partija ovde govorim – ono što možemo da podržimo, podržimo, a ono što ne podržavamo, argumentovano kritikujemo. To smo radili i u slučaju ovog zakona. Ja sam samo citirao jedan jako neodgovoran odnos prema našem društvu, koje je ostavilo građane u partijskim rovovima, dok su se lideri u međuvremenu, ajde barem da su se pomirili, nego su se sreli negde na pola puta. To je ono što smatram da je loše, jer za sobom nisu izveli ljude. Ako su izveli ljude i krenuli zajedno, nikada jedni drugima nisu učinili ništa da razumeju gde su u prošlosti grešili. Inače, nemamo ništa protiv dogovora koji se prave i takmičenja sa svima. To je nešto što je korisno, ukoliko je cilj svega toga afirmacija nekog javnog interesa. U ovom zakonu to nismo prepoznali. U stvari, prepoznali smo brojne slabosti i jako puno neodgovornosti. Čak i sam ministar u svom nastupu, način na koji je govorio, pokazuje koliko je Vlada daleko od one uloge koju bi morala imati u tom segmentu reformisanja državne uprave, koja je postala jedna od najvećih prepreka i problema u modernizaciji našeg društva. Govorili smo o načinu na koji se gradi ta struktura vlasti, govorili o nepoštovanju onih principa koje prepoznajemo u nameri koju zakonodavac ističe u ovom zakonu, i to je nešto što se ne može ostaviti po strani. Posebno je neprihvatljiva, rekao bih, licemerna argumentacija po kojoj, ne znam, tehnička Vlada nije imala mandat da primenjuje ovaj zakon, a, recimo, imala je mandat da izglasa na svojoj sednici Energetski sporazum, i to u izbornoj tišini.Zbog toga, niko ne može reći da je, zapravo, nedostatak mandata bio razlog za tako nešto, nego činjenica da niste mogli između sebe da podelite te partijske kvote, u situaciji u kojoj je bilo jasno da nećete biti koalicioni partneri nakon izbora. To se tako moralo. Neka se to tako kaže. Postoje zemlje u kojima se taj princip poštuje, zemlje u kojima dolazi jedna administracija, postavlja kadrove i preuzima odgovornost za tako nešto. Ne bismo imali ništa protiv one logike, koju često prepoznajemo u obrazloženjima, kada se kaže – pošto je država vlasnik nekog preduzeća, onda stranka na vlasti treba da rukovodi tim preduzećem. Ali, kada stranka na vlasti rukovodi preduzećem, pa preduzeće propadne, onda ne odgovara stranka koja je na vlasti, nego se ona povlači iz te priče. Dakle, neka vladajuća koalicija sada preuzme odgovornost za haos u ''Srbijagasu''.
Hvala.
Mene bi bila sramota da na tako nešto kažem – hvala. Ali, razumem da je prošlo vreme, a vama predlažem da me slušate, jer bi onda bilo lakše i vama i nama koji pokušavamo ovde nešto da promenimo.
Gospodine ministre, izvolite, replika, pa gospođa Pešić. Kao fin čovek, svima zahvalim, računajući da imam posla s odgovornim ljudima.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne bih sada otvarao polemiku s gospodinom Čedomirom Jovanovićem. On je otvorio niz pitanja, daleko širih nego što je i moj mandat ovde, kada je u pitanju odbrana ovog zakona. Moram reći, gospodine Jovanoviću, da sam opozicija, mnogo ovoga bih rekao kao što ste vi rekli, ne tako kao vi, jer ste vi dobar govornik, ali, sigurno, malo stručnije, jer je, ipak, ova materija meni mnogo bliža. Ali, da ste vlast, gospodine Jovanoviću, verujte, pravnu situaciju koju smo sada našli ne možemo drugačije pravno prevazići nego na ovaj način. Verujte mi, isto ovo što ja sada branim, da ste vi vlast, morali biste na ovaj način da činite, da premostite situaciju. Jer, nakon nastupanja tog datuma kada je bilo obavezno postavljenje, u Zakonu se kaže – prestaje dužnost licima koja se nalaze na tim položajima, što bi zaista dovelo do evidentnog haosa u državi. Konkretno, državni službenik na položaju je, recimo, republički javni pravobranilac. Zamislite situaciju kada po zakonu više, de fakto, odnosno de jure, ne može da zastupa Republiku Srbiju. Zato vam kažem da je vaš govor otvorio niz pitanja. Mnoga od tih pitanja su poznata našoj javnosti i nema potrebe da sada govorim – e, mi smo sada savršeno društvo. Nismo savršeno društvo, ali, da ste vlast, morali biste da izađete s ovakvim rešenjem. U ovom momentu, naš pravni poredak ne poznaje drugačija rešenja nego povratno dejstvo odredbe ovog zakona, koji će konvalidirati ono stanje koje smo imali 31. maja, do danas. Što se tiče savetnika, vi ste dobro citirali – mlađi savetnik, savetnik, samostalni, viši savetnik (jedan, tri, pet, sedam) i službenik na položaju, devet godina staža; to su zvanja. Sada imamo u Zakonu o državnoj upravi nešto što stoji, isto, iz vremena kada je donet taj zakon, 2005. godine – to su posebni savetnici, koji nisu u sistemu državne uprave, nisu državni službenici na položaju. To je sada drugo pitanje. Konkretno, pitate ministra, zašto je doveo svog savetnika? To je nešto što nema veze sa državnom upravom. Ceo sistem je, zaista, izuzetno dobro zamišljen, bez obzira na to što je stranka koja ga je tada iznedrila sada opozicija. Kada sam se upoznao sa sistemom – meni se on dopada, on je izuzetno dobro zamišljen. Samo kažem iskreno, vrlo otvoreno, da kažem – ne znam da li smo, kao društvo, sposobni da ga primenimo. Ministarstvo na čijem se čelu nalazim je u potpunosti primenilo ovaj sistem. Gospođe koje sede ovde su iz vremena gospodina Šabića, gospodina Lončara, nikome nisam promenio status, odnosno poštujem sistem u potpunosti – državne uprave. Sistem je odlično postavljen. Ceo sistem se bazira na tome da postoji uprava, a da rukovodilac i kabinet dolaze i odlaze, i to je fenomenalno zamišljeno. Dakle, ja mogu samo da kažem da ova vlada, odnosno da ću se kao ministar zaista boriti da sistem izdrži, da preživi, da uspemo da završimo sve to do 31. decembra, i zbog toga tražim ovu šansu. Ne mogu da dam nikakvu garanciju, ali mi drugi sistem trenutno nemamo. Ukoliko ovaj sistem ne uspe, onda treba da vidimo – ko tada bude na vlasti, neka predloži neki drugačiji sistem. Bilo bi mi žao, jer smo od 2005. godine u ovom sistemu i bila bi velika šteta da ne pokušamo da ga izvedemo do kraja. Hvala.
Hvala vama. Za reč se javila gospođa Vesna Pešić, po Poslovniku. Izvolite i hvala unapred što ćete voditi računa o vremenu.
Ja se pozivam na član 198. i koristim prisustvo ministra da postavim nekakva pitanja. Ja bih se složila s vama kada ste rekli da je ovaj zakon zamišljen kao jedna velika novina. Mislim da je stupio na snagu negde, da li septembra, ili oktobra 2006. godine – jel tako? Znači, kada ustanovimo da je taj datum 2006. godina, kada je Zakon stupio na snagu, ne znam kako se pozivate na to da on nije mogao da se primeni i da sve do sada niste mogli da raspišete konkurse i obavite konkurse zbog promena Vlade. Zato što tu postoji jedna kadrovska komisija, koliko se ja sećam tog zakona. Zaista, zakon je bio novina, ja sam ga prerađivala iz nekih drugih razloga i videla sam da je ideja bila da se napravi neutralna državna uprava i da možete samo dva čoveka da dovedete po partijskoj liniji. Na kraju, da dodam, da dobijemo stručnu administraciju, gde imate konkursnu komisiju, državnu komisiju i gde se dolazi javnim konkursom na vlast. Prema tome, to je jedan od glavnih elemenata – da se ne samo ukine partijska država, nego, u stvari, korupcija, zato što se na ovaj način sprečava i korupcija. Sada vi kažete, da je jedan od razloga, što je malo kontradiktorno, odnosno da će sad da se obučavaju za korupciju. U stvari, korupcijom sada ti ljudi ostaju na tim mestima, jer nema nijednog opravdanog razloga zašto konkursi nisu objavljeni. Ako je Vlada prestala da radi u maju, zašto je konkursna komisija, kadrovska komisija prestala da radi? Nikakvog razloga nije bilo da ta komisija prestane. Da li se i ona smenjuje i je li ona, samim tim, prestala da radi? Znači, ne vidi se zašto je cela ta primena zakona zastala. Drugo, pošto ste sada imali ove ljude koji su na položaju, kod ove izmene Zakona, zašto niste ove koji su postavljeni, inače će se postavljati, odnosno zašto ste njima produžili rok do 31. decembra? Nikakvog razloga nema za to. Još nešto da vas pitam. Da li se ti koji su po partijskoj liniji postavljeni i kojima, u svakom slučaju, prestaje dužnost 1. maja, odnosno 31. decembra, pripremaju, takođe, da učestvuju na javnim konkursima? Da li razumete šta je pitanje? Da li se oni koji su postavljeni, znači, čiji položaji sada prerastaju u položaje, pa kažete – u svakom slučaju, prestaje 1. maja, pripremaju da polažu ispite? Koliko sam pratila taj zakon, videla sam da je, posle donošenja Ustava 2006. godine, po tom ustavu su raspisani izbori, takav bio dogovor, pa je onda nastala trka u Ministarstvu da se navrat-nanos polažu određeni državni ispiti da bi ljudi ostali na određenim položajima. Da li je tako bilo? Pa su jedni drugima nameštali komisije. Postavljam pitanje, zašto ovi koji su postavljeni po partijskoj liniji nisu automatski izgubili te položaje? Naravno, postavljam i pitanje, jer niste objasnili da to najviše treba da se odnosi na Ministarstvo spoljnih poslova, zašto je to ministarstvo ispušteno? Ako bi to bila Vojska i policija, razumela bih, jer već tradicionalno znamo da pojma nemamo šta se tamo dešava, ali molim vas, objasnite zašto Ministarstvo spoljnih poslova?
Po Poslovniku, gospodin Ilić, kao šef poslaničke grupe.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo se svi obradovali kad su došli ovakvi zakoni, jer će se dogoditi nešto novo u Srbiji, izabraćemo ljude koji su stručni, koji su kvalitetni, koji će raditi mirno svoj posao i koji neće brinuti da li će ih neka politička opcija, ili neki političar kome ne budu uradili nešto po volji, jednostavno, skloniti s posla i promeniti. Međutim, iz iskustva koje imamo, svedoci smo, u Srbiji, situacije da imamo samo jednu instituciju koja funkcioniše i ta jedna, jedina institucija, jeste predsednik države, a on je ujedno i predsednik vodeće partije u vladajućoj koaliciji. Znači, za sve što treba da uradite morate dobiti blagoslov šefa države. Ako trebate da pravite koridor, morate njega da pitate, ako treba da poništite Zakon o koncesiji koji je ova skupština izglasala, ako on kaže – poništićemo Zakon, poništićemo; kakva Skupština, ona je tamo minorna itd. Samo saznanje da je predsednik Republike i najveći autoritet koji odlučuje, koji kaže – ja neću dozvoliti da gradonačelnik Beograd bude taj i taj, neću dozvoliti da premijer bude taj i taj, neću dozvoliti to i to, i tako se sve i ostvari, govori o tome da možemo reći da imamo partijsku državu. U partijskoj državi, sve ovo za šta se sad borimo, evo, ministar predlaže, ne može da zaživi. Sama formulacija jedne partijske države to ne dozvoljava. Uzmite priče kakve god hoćete, ali ne mogu da shvatim da neko ne može da uđe, npr., u atar, kako naš narod, kaže, G17 plus. Ako su oni u zdravstvu, tu ne može ni portir da se bude, a tek da se vozi sanitet, to je velika obaveza. Znači, ili ćete biti partijski, ili ne možete biti ni na kakvoj funkciji, i to je činjenica širom Srbije, da ne pričam o drugim ministarstvima i drugim pričama. Ove agencije su velika srpska nesreća. Mi smo se obradovali, dolaze agencije, tako se u svetu radi, to su nezavisna regulatorna tela, te agencije neće biti partijske, biće nepristrasne u svemu itd., međutim, agencije su samo maska za prljave poslove. Imamo neke agencije za duvan, pa agencije za ovo, ono, i tu se najviše i radi onih nedozvoljenih radnji. Ko su ljudi koji se, tobože, biraju konkursom, kad u konkursnoj komisiji sede partijski ljudi i dobiju nalog ko će da bude izabran? Prema tome, to je sve igračka. Uzmimo Ustavni sud, bira ga Parlament, ali na čiji predlog? Ko daje većinu? Znači, ništa, opet, ne može. Oni jadni, tamo u korupciji, kažu – korupcija je, ne može poslanik da bude gradonačelnik, a oni ćute, ne smeju da se jave i da kažu – krši se Ustav, ne može narodni poslanik da bude gradonačelnik. To još nemamo. Onda, imamo neke gradonačelnike koji dođu i sednu ovde, i od njihovog glasa sve zavisi, mogu da rade šta hoće i zato i hoće da sede ovde, naravno, u Parlamentu, i krše Ustav, a Ustavni sud ćuti i nije nadležan, ili će razmatrati to tek za nekoliko godina. Prema tome, agencije, sve ovo što se događa u partijskoj državi, to je sve maska. Birati pomoćnike ministra. Kamo sreće, ovo je sve odlično. Svi bismo glasali za ovako nešto, ali to je jedna velika prevara. Doći će partijski ljudi, a, tobože, preko konkursa, da pokažemo neki stepen demokratije. Da ne pričam ko su savetnici. Kako može savetnik doktoru nauka da bude srednjoškolac? Da li to negde na svetu postoji? Šta može da savetuje jednog funkcionera Vlade čovek koji nema dan radnog staža? Mi sad imamo u Vladi savetnike koji nemaju jedan jedini minut radnog staža, a nekoga savetuju nešto, pored toga, imaju srednju školu, a, naravno, dobru platu; imaju plate po tri do četiri puta veće od načelnika pojedinih službi. Da ne nabrajam više. Meni je jako žao što se kroz ovaj zakon želi da napravi neka prividna maska, tobože, neke velike demokratičnosti, u ovom momentu. Mi smo daleko od demokratije i sve više naginjemo tome da opet na čelu države imamo jednu ličnost koja odlučuje o svemu i sve što se događa, ta jedna, jedina ličnost će rešiti i razrešiti. Prema tome, gospodine ministre, džaba je vaš trud, vi to želite, mi to poštujemo, mi smo vas saslušali, ali to je u ovim uslovima nemoguće, u uslovima kompletno partijske države, gde je pravosuđe partijsko. Prošli put sam govorio, večeras ću da ponovim, ako imate odluku da ne sme da se proda banja Trepča, koja je vlasništvo jednog manastira u centralnoj Srbiji, a neko kaže – ma koji tamo sud, prodaj to, i proda se, to ne može. Uvek se nešto proda, ne znamo ni kome, ni zašto, ni pošto, ni ko je to odlučio i ne poštujemo sopstvene institucije. Prema tome, ova priča da ćemo konkursom postavljati najbolje, najsposobnije, ne pije vodu. Postavljaćemo opet partijske ljude, ali pod maskom nekog konkursa, a odlučivaće opet stranački lideri, njihovi savetnici i pomoćnici. Naravno, ovo je propala stvar i zato Nova Srbija ne može podržati i nećemo glasati za ovaj zakon.
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, povodom povrede Poslovnika.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se kratko, u skladu s članom 104. Mislim da me je ministar pogrešno protumačio. Dakle, hajde da kažemo da mi ne sporimo vašu ličnu želju da se zaista desi ono što pokušavate da omogućite kroz ovaj zakon i da nemamo razumevanja za činjenicu da je, zaista, potrebno nekako, čak i kroz izmene zakona koje vi predlažete, omogućiti nesmetan rad ljudi u državnoj upravi. To samo po sebi nije sporno. Imamo mi razumevanja za nelogičnu poziciju u kojoj se nalaze stotine ljudi i to samo po sebi nije sporno. Drugo je pitanje, suština pitanja koje vi nama postavljate je – da li bismo mi isto ovo radili da smo vlast? Siguran sam da bi posledice naše politike bile potpuno drugačije i da bi bilo dovoljno vremena da se primeni ovaj zakon da je Vlada imala viziju šta je ono što želi da uradi, pa, ako nas vodi u Evropu, da postavi pitanje postavljanja evropskih kapaciteta u državnoj upravi, pa da na onim mestima na kojima tih kapaciteta nema, te kapacitete izgradi. Jako je teško složiti se s argumentacijom koja kaže – nije bilo vremena za izbor ovih ljudi, ali je bilo vremena za izbor državnih sekretara, zamenika ministara, pomoćnika ministara itd. Jasno je da nije bilo vremena za partijske dogovore, koji bi onda omogućili da se i na tom nivou državne uprave desi ono što se prethodno desilo na drugom, redukovanom nivou, jer vas kritikujemo ne zbog toga što menjate ovaj zakon, nego zbog toga što u promenama ovog zakona tražite dodatno vreme da uradite ono što je, po našem mišljenju, loše, što ste već uradili u međuvremenu, a to je afirmisanje partijske države, na koju treba da pristanemo samo zbog toga što će to biti partijska država vas i vladajuće koalicije a ne neke druge vladajuće koalicije. Možda je za vas to logično, ali sa stanovišta javnog interesa, to je neprihvatljivo. Drugo, ono što je veoma ozbiljan problem ovog zakona, zapravo je činjenica da on ostavlja po strani pojedine segmente državne uprave koje moramo reformisati, upravo, u skladu s principima na kojima počiva ovaj zakon, a što se ne radi, pa sam pomenuo i Ministarstvo spoljnih poslova, i Ministarstvo odbrane, i Ministarstvo unutrašnjih poslova, i BIA-u. Svi ti segmenti državne uprave isključivo su proizašli iz temelja partijske države. Zato imamo spoljnu politiku koja je u funkciji partijske države, a ne javnog interesa, i koja je zato daleko od onoga što je javni interes našeg društva. Isti je slučaj i u Ministarstvu odbrane, i u Ministarstvu policije, i u BIA-i. Danas smo menjali Zakon o putnim ispravama jer je Vlada tražila razumevanje, nije imala vremena. Niko nije preuzeo odgovornost. Za ovo neko mora da preuzme odgovornost.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, kao ovlašćeni predstavnik SRS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan u nizu zakona o izmenama i dopunama zakona, u ovom slučaju je to Zakon o državnim službenicima. Inače, u poslednja četiri meseca raspravljamo o izmenama i dopunama zakona, zbog toga što aktuelna vlast, a ni prethodna vlast, nije učinila sve pravne radnje, sve pravne pretpostavke da bi izvršila određene zakonske obaveze. Zbog toga, sada moramo ići u sistem izmena i dopuna, kao što je to slučaj i kod ovog zakona. Ova vlast je za sebe rekla da je proevropska i reformska. Hajde sada da analiziramo šta bi to trebalo da znači i kako na nju gledaju predstavnici evropskih institucija. Evropske institucije od ove vlasti traže smanjenje administracije, traže smanjenje izdvajanja za administraciju, jer administracija mnogo košta, traže depolitizaciju i departizaciju državne uprave. Evo, sada ćemo na konkretnim primerima pokazati da ova vlada nije proevropska, nego da čini sve da ne bude proevropska. Broj zaposlenih u državnoj upravi od 2000. godine, kada ih je bilo 8.100, u 2004. godini povećan je na 27.600, pa u 2005. godini – nešto manje, 24.500, u 2007. godini – 27.890 i u 2008. godini – 28.500. Samo u ova četiri meseca zaposleno je do sada oko 500 novih radnika u državnoj administraciji. Ako to uporedimo sa 2000. godinom, gotovo tri puta, pa i više. Vidite, od vas traže smanjenje administracije, a vi povećavate administraciju. Dalje, prema podacima o rebalansu budžeta, evo, samo te podatke da uzmemo, za 2008. godinu, za administraciju, odnosno celokupnu državnu administraciju izdvojeno je 10% bruto društvenog proizvoda, odnosno 3.500.000.000 evra, što je tri puta više nego što je u Bugarskoj, odnosno dva puta više nego u Hrvatskoj. Samo za državnu upravu, s obzirom na to da je državna uprava najveći poslodavac, ova država izdvaja dve milijarde evra. Vidite, Evropa od vas traži smanjenje administracije – ne smanjujete je, smanjenje izdvajanja – ne smanjujete. Kakav je odnos u depolitizaciji i departizaciji? Verovatno ćemo nasmejati javnost ako kažemo da smo krenuli u postupak departizacije i depolitizacije, jer od toga nema ništa. Umesto da u državnoj administraciji imamo 10% partijskih ljudi, shodno promenama koje se dešavaju na izborima, mi imamo obrnutu situaciju, gotovo 90% nam je ljudi iz partija, iz stranaka, a svega 10% su ljudi koji su zatečeni tu ili su kao stručnjaci došli i nemaju partijska obeležja. Ovi potezi se mogu pratiti i analizirati od predsednika Republike, Narodne kancelarije, pa da vidite ko radi u državnoj upravi, u tim institucijama, do lokalne samouprave. Onako kako je na nivou državne vlasti, tako je i u mesnim zajednicama. Nema nam napretka dok ne izvršimo korenite promene. Korenite promene morale su biti izvršene Nacionalnom strategijom za razvoj državne uprave, koja je doneta pre 3-4 godine, međutim, bitno je da zadovoljimo neku formu, bitno je da napravimo određeni projekat, dođemo do nacionalne strategije, i time smo zadovoljili. Imamo, formalno, Nacionalnu strategiju. Šta u njoj piše? Da li se držimo rokova, da li se držimo mera koje su predviđene Nacionalnom strategijom? To nas, apsolutno, ne interesuje. Svaka vlast koja ne vodi računa o tome je prolazna vlast. Vi koji ste i koji danas sedite u toj aktuelnoj vlasti morate da shvatite da ćete kad-tad odgovarati za ovo što niste napravili. Ne želite ući u korenite promene u državnoj administraciji. Zašto? Zato što to boli. Nacionalnom strategijom su jasno definisani elementi po kojima će se vršiti razvoj državne uprave, na koji način će se unapređivati, na koji način će se izvršiti prekvalifikacija, dokvalifikacija kadrova, na koji način i u kojim vremenskim periodima smanjivati broj zaposlenih radnika u državnoj administraciji. Tehničko-tehnološka opremljenost te administracije, informatička opremljenost itd., to su sve elementi o kojima smo morali raspravljati ovde. Međutim, to vas ne interesuje, bitno je da zadovoljite formu, da zaposlite vaše radnike, a da li su oni stručni, da li su u mogućnosti da prate savremene tendencije u ovoj oblasti, ili u nekim drugim oblastima u kojima rade i u kojima bi morali da imaju najosnovnija znanja, to vas ne interesuje. Zbog toga imamo prigovore MMF-a, prigovore Svetske banke itd., svih onih koji žele, na određen način, da se uključe u sve ovo, zbog vašeg nerada, vaše neodgovornosti. Moramo ovde spomenuti i jednu izjavu ministra Markovića, koji je rekao da ima plan da smanji u lokalnoj samoupravi broj zaposlenih radnika, sa 22.000, na 12.000. Znači, plan Ministarstva za lokalnu samoupravu je da u ove, sada, već tri i po godine za 10.000 smanji broj radnika. Pitam vas, na temelju čega? Nemamo strategiju, odnosno imamo generalnu strategiju koje bi se morali svi pridržavati, ali, pitam vas, ministre – zašto to na lokalnom nivou, zašto ne krenete od glave, od savetnika predsednika Republike, savetnika predsednika Vlade, ministara itd.? S jedne strane, najavljujete smanjenje administracije na lokalu, s druge strane, pumpamo što više u ministarstva, kroz savetnike, zamenike, pomoćnike itd. Dobro bi bilo da se zaustavimo tu, međutim, za svakog savetnika treba i kancelarija, treba i oprema, treba i sekretarica,vozač itd. Ostavite to što neće biti Ministre, ne možete kretati, ovo je pojedinačno, parcijalno, nemate uporišta u Nacionalnoj strategiji. Morate krenuti od vrha, onako kako je to predvidela Nacionalna strategija. Na lokalnom nivou će se to samo preslikati, odnosno to će se pretopiti u određene mere, aktivnosti i to ćete vi završiti za mesec dana, ali, prvo, krećete od nacionalnog okvira, od nacionalne države, a onda od nacionalne institucije. Kada tu napravite red, normalno, vi ste uporan čovek, verovatno ćete to napraviti na lokalu, ali 10 hiljada, u odnosu na stotine hiljada drugih koji su trenutno na jaslama, ne znači apsolutno ništa. Krećete u remont onog trenutka kada imate zrelu strategiju, kako smanjiti ne samo broj radnika, nego i materijalne troškove, koje ćete izučiti. Moramo se vratiti na matični zakon, koji je stupio na snagu 1.7.2006. godine, gotovo dve i po godine je na snazi ovaj zakon. Od ministra smo čuli da je do sada zaposleno samo 50, odnosno postavljeno 50 ljudi na položaj, a ukupno bi trebalo zaposliti i imenovati 358 na položaj. Čuli smo od ministra, takođe, da je neophodno za taj postupak ukupno 87 dana, zato što je postupak komplikovan i traži određenu vremensku distancu da bi se obavile sve predradnje i radnje, da bismo došli do tih odluka o postavljenjima. Moramo se zapitati, zašto to nije učinjeno u ove dve i po godine, i tražiti odgovornost. Ti ljudi su obavljali te poslove. Nisu svesno ušli u nezakonite postupke, zbog toga što to nismo ozakonili. Zašto to nismo ugradili u određene pojedinačne odluke nadležnih organa i dobili imenovane ljude na tim mestima? Sada imamo situaciju da ćemo imenovati ljude koji te poslove i obavljaju. Dve i po godine čekamo. Da li je to ozbiljno? Da li je ozbiljno da imamo situaciju da to trpimo dve i po godine i da ništa nismo učinili da to otklonimo? S druge strane, sve druge odredbe koje ste uneli u izmene i dopune Zakona o državnim službenicima su usputno šminkanje, da biste prikrili sve ovo što nismo radili ove dve i po godine. Član broj 1, član broj 2, koji se odnosi na određene inicijative koje će učiniti Zaštitnik građana itd., to su obična šminkanja. Nema potrebe unositi ove odredbe u Zakon i SRS je tražila da se ovi članovi brišu, zbog toga što unutar Zakona o državnim službenicima imamo sasvim dovoljno prostora da možemo učiniti određene pravne radnje, da sve one radnike, odnosno službenike koji ne rade u skladu sa Zakonom kaznimo, da izreknemo disciplinsku meru ili da ih udaljimo s posla, a nema potrebe da slušamo Zaštitnika građana. Da biste prikrili sve ovo što niste učinili, vi ubacite ove stvari itd. Kada govorimo o državnim službenicima, moramo spomenuti još jedan zakon koji je u vezi sa Zakonom o državnim službenicima. To je Zakon o platama državnih službenika i nameštenika. Koliko je ovaj zakon uneo određene nejasnoće, nerazumevanje, još više problema ima u njegovoj primeni. Spomenuću samo neke. To je iz praktičnog života, iz praktične primene. Videćemo da administracija ima probleme, i to u oblasti platnih razreda, tako da imamo situacije da su ljudi sa srednjom i višom stručnom spremom u državnom činovničkom aparatu drastično oštećeniposle ovog zakona koji je stupio na snagu 1 januara 2007. godine. Izazvao je pometnju, tihe štrajkove, nezadovoljstvo u administraciji, koje je kulminiralo u toku cele 2007. godine. Aktuelna vlast je prikrivala sve te štrajkove, sva ta nezadovoljstva, ali ništa nije učinila da se ovi problemi otklone. Ono što sam mogao čuti iz državne administracije i uprave, jeste da i dan-danas vlada tihi štrajk ljudi koji su nezadovoljni zbog toga što su oštećeni. Državni službenici koji duži niz godina rade u državnoj administraciji takođe su oštećeni, zato što su upali u prvi platni razred, imaju najmanja primanja i nezadovoljni su svojim primanjima, s obzirom na to da su u najnižem platnom razredu. Pored toga, vidimo probleme u načinu plaćanja državnih činovnika i službenika koji rade u prvom stepenu i onih koji rade u drugom stepenu. Oni koji rade u prvom stepenu se nalaze, po pravilu, u najvećem delu, u trećem platnom razredu, u odnosu na one koji rade u drugom stepenu, koji su korektori, koji vrše kontrolu, koji menjaju rešenja. Ljudi koji rade u prvostepenom postupku rade složenije, daleko odgovornije poslove. Oni su u prvom platnom razredu. Daleko manje primaju za daleko složenije poslove i radne zadatke. To su prigovori iz praktične primene u administraciji i sugestija tih ljudi koji rade u državnoj administraciji je da se to menja, da se u Zakonu o platama izvrši određena korekcija i da se on stavi pod lupu javnosti, da se organizuje javna rasprava, da se čuju reči ljudi koji rade u administraciji, da i oni daju svoj sud. Vi ste to doneli onako kako donosite. Prepisali ste određene zakone, doneli to ovde u Skupštinu. To je prošlo itd. Ministre, ovo nije smešno. Ovo je vrlo ozbiljno, zato što su mi ljudi s kojima sam razgovarao rekli da tihi štrajk u administraciji i dan-danas važi, zato što su svesni činjenice da se to može otkloniti, ali nema dobre volje od strane vlasti da sagleda, da razgovara, da primi inicijative. Oni su pisali, tražili su da se izvrši korekcija, niste je izvršili. Na kraju, stav SRS-a je da ne možemo ovako parcijalno ulaziti u određene projekte. Od 25 problema koje imate u ovoj oblasti, rešite jedan, izmenama i dopunama, a ne ulazite u suštinu. Niste rešili pitanje smanjenja broja državne administracije. Niste rešili pitanje smanjenja sredstava koja se izdvajaju u ove namene. Niste rešili pitanje depolitizacije, departizacije državne uprave. U osnovi, niste rešili ništa. Zbog toga, SRS neće prihvatiti ovaj zakon, a, s druge strane, traži od vas da se uozbiljite, da krajnje ozbiljno shvatite situaciju, da sagledate probleme u ovoj oblasti, a i plate državnih činovnika,posebno u određenoj strukturi državnih činovnika, posebno kod onih koji su proveli godine i godine i imaju dovoljno stručnog znanja i iskustva i žele da pomognu, ali su, zbog načina na koji ste ih sada stavili u poziciju da primaju daleko manje sredstava nego što bi u normalnim odnosima trebalo da dobijaju, nezadovoljni. Traže da izvršite korekciju, izmenite Zakon o platama državnih činovnika i nameštenika, da korigujete sve. Nažalost, to će verovatno biti samo pusta želja, naša i njihova. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima ministar, gospodin Marković. Izvolite.
Morao sam da se javim, gospodine Buha, iz razloga što ste imputirali baš meni donošenje Zakona o platama državnih službenika i nameštenika. To je deo ukupnog, rekli ste to olako, pa sam se nasmejao na tu vašu gestikulaciju, ali sistem je zamišljen 2005. godine. Zakon je 1 jula 2006. godine stupio na snagu, pojedine odredbe još 2005. godine, osam dana nakon donošenja. Zatim je usledio Zakon o državnim službenicima i nameštenicima. Bio sam opozicija kada je taj sistem zamišljen. Kada sam postao ministar, javila se potreba ili ići u neki novi sistem, ili pokušati da se taj sistem iznese. Sistem ima manjkavosti. Tu nema nikakve dileme. Jedna od manjkavosti je, upravo, pozicija zaposlenih. Uopšte, kada je u pitanju državna uprava, postoji u našoj javnosti veliki otpor prema toj državnoj upravi, nerazumevanje situacije. Volim što ste to pomenuli i drago mi je da ste spomenuli neke stvari vezane za to. Prvo, odmah da vam kažem da sa sindikatima imam izuzetno dobar odnos. Potpisali smo već dva puta protokol. Sjajno sarađujemo. Oni podržavaju ideje koje sam izneo u vezi s izmenama Zakona o platama državnih službenika i nameštenika. To je ta srazmera, sa jedan prema devet, da ide na jedan prema šest. Zaista razumem poziciju zaposlenih i ona je izuzetno teška, tu nema nikakve dileme. Konkretno, nameštenici startuju s platom od oko 15.300. To je stvarno očajno. Lepo je što mi ovde razgovaramo ozbiljno na taj način, ali kada vi kažete u javnosti da bi trebalo podići plate državnih službenika, malo ko sme to da kaže. Treba smanjiti raspone, koji su, prvi razred za službenika na položaju, do nameštenika s najvišom platom, jedan prema devet. To je ogroman raspon. Kao Ministarstvo, idemo s inicijativom smanjenja na jedan prema šest. To je deo našeg dogovora sa Sindikatom zaposlenih u državnoj upravi. Drugo, vi ste rekli podatak – 28.000 i ne znam koliko. Podaci koje su meni dostavili iz službe za kadrove kažu – 27.600 i nešto. Mislim da uopšte nije bitno za ovu našu raspravu. Naša državna uprava nije baš najsrećnija priča. Vi ste uzeli neke podatke. Ta državna uprava je, u obliku u kome je sada imamo, nastala kao posledica sloma nekoliko država koje su ovde postojale. Recimo, vi ste uzeli 2005. godinu, ako se ne varam, pa ste rekli podatak iz 2005. godine, pre nego što su preuzeti Savezni zavod za metale, Savezni hidrometeorološki zavod itd. Teško je reći da je samo Vlada bila kriva za povećanje državnih službenika. Bilo bi dobro analizirati koliko je državnih službenika sa saveznog nivoa postalo republički službenici. Slažem se s vama, mi nemamo jasnu sliku, to treba neko i da kaže, ni kriterijume na osnovu kojih bismo utvrdili obim naše državne uprave. Šta je potrebno da bismo utvrdili obim? Potrebno je izvesti tzv. horizontalne, a nakon toga i vertikalne analize. Horizontalna analiza govori o organima, broju organa, koji organ treba da postoji, po kom osnovu, koji zakon itd. Vertikalna analiza treba da za svako radno mesto utvrdi, a ima ih oko 27.000, drugačije rečeno, to je funkcionalna analiza, da li treba da postoji, koji je opis poslova i da li je jedan izvršilac na osam sati radnog vremena dovoljan da izvrši taj posao. Takvu analizu mi u ovom momentu nemamo. Svetska banka je nudila pomoć za izvršenje takve analize. To se meri nekim velikim ciframa itd. Da bi bilo ko pristupio toj analizi, zaista je potreban jedan kontinuitet. Pretpostavljam da ni moji prethodnici nisu mogli da pristupe tim analizama, u situaciji kada su padale vlade, ili kada je nestajala savezna država. Ono što mogu da vam kažem, to je da pregovaramo sa Svetskom bankom, ali u ovom momentu nismo spremni da preuzmemo taj rizik. Pokušaćemo separatno da radimo po pojedinim ministarstvima i da, za sada, u sistemu davanja saglasnosti na kadrovske planove, obuzdavamo broj zaposlenih u državnoj upravi. To nije tako dramatično i tragično kao što izgleda u našoj javnosti.Podatak iz Ministarstva finansija kaže da u ukupnoj javnoj potrošnji, službenici, koje ste pomenuli uzimaju oko 1%, tako da pitanje dramatike te državne uprave nije toliko koliko izgleda u našoj javnosti. Ključni problem naše državne uprave, po mom uverenju, jeste njena nekonkurentnost na tržištu rada. Ta njena nekonkurentnost dovodi do toga da nema dovoljan broj kvalitetnih kadrova, a to posle dovodi do toga da državna uprava nije dovoljno kvalitetna. Kao ministar, to vidim kao ključni problem naše državne uprave – nekonkurentnost na tržištu rada, upravo zbog ovoga što ste vi pomenuli, a to su plate. Sada je potpuno nemoguće govoriti o platama, kada se nalazimo u situaciji u kojoj se nalazimo. Teško je reći: hajde da podignemo plate državnoj upravi. Dakle, vrlo iskreno sam vam rekao. Pitali ste, zašto lokalna samouprava? Zato što tu imamo jedan kriterijum. Taj kriterijum je previše partijskog sistema i možemo da vidimo koliko je koja uprava imala zaposlenih. Recimo, gradske opštine u Beogradu su previše partijskog sistema imale i skoro duplo manje zaposlenih nego što imaju sada. Gradske opštine su pre 1995. godine obavljale, to znaju kolege koje su obavljale funkcije predsednika opštine, pratili ste tu problematiku, mnogo više poslova nego što obavljaju sada. Nakon izmena statuta, 1995. godine, pa nadalje, stalno je vršena centralizacija Beograda. Znači, od 1995. do 1998. godine možemo pratiti trend centralizacije Beograda. Broj zaposlenih u lokalnim samoupravama je rastao kada smo počeli višepartijski sistem, promene vlasti, jedna vlast, druga vlast, treća vlast. Ne znači da su svi ljudi bili loši, ali se, prosto, to desilo, mada i pod pritiskom krize. Kada sam pomenuo pitanje zaposlenih u lokalnim samoupravama, neki kažu: "Gde sam mogao da zaposlim ljude, nema ko šta da radi, pa ima u opštinama". Zašto sam pomenuo to pitanje lokalnih samouprava? Neke lokalne samouprave su samoinicijativno radile socijalne programe i uspele su u tome, kao opština Paraćin. Stvarno je uradila dobar socijalni program i uspela je da drži taj broj zaposlenih na relativno niskom nivou. Pomenuo sam Šabac, kao upravu koja ima veoma mali broj zaposlenih u odnosu na broj stanovnika. Kriterijum koji bi, u uporednoj praksi, a i kod nas, potpuno odgovarao potrebama posla, jeste jedan do jedan i po promil u odnosu na broj stanovnika. Mi pripremamo zakon kojim ćemo utvrditi detaljno te kriterijume i kojim bi, praktično, svako buduće zaposlenje, odnosno pravilnik o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji tih radnih mesta u lokalnim samoupravama, bio podložan kontroli Vlade, tako da bismo u nekom roku od četiri godine nakon donošenja zakona, zato sam rekao da je loše interpretirano u vestima, mogli da kažemo da idemo ka trendu smanjenja, sa sadašnjih 22.000 i nešto, možda na 12.000, ili 14.000, što bi odgovaralo ovome – jedan do jedan i po posto. Ne možemo reći da je tu samo broj zaposlenih, bili bi tu i drugi kriterijumi: konfiguracija terena, razuđenost, da li je organizovana kao jedna ili više uprava i tome slično. Imajući u vidu ovo, u ovom momentu možemo potpuno slobodno da kažemo da imamo jedan broj ljudi koji jesu višak u lokalnim samoupravama. Moj predlog je da milijardu i 200 ove godine odvojimo za otpremninu u jedinicama lokalne samouprave. Na to možemo da dodamo ono što je svaka lokalna samouprava spremna i sposobna da da u vidu otpremnine. Tvrdim da bismo imali, dobrovoljno, daleko više zainteresovanih nego što bi ovih milijardu i 200 miliona pokrilo otpremnina u toku godine za odlazak, daleko više zainteresovanih, jer bi to bili dobri uslovi za napuštanje posla u jedinicama lokalne samouprave. Tih milijardu i 200 u ovoj godini, u narednoj godini bi relaksiralo budžet za oko tri i po milijarde, jer je ukupan fond plata jedinicama lokalne samouprave 35 milijardi, koje daje država. Mogli bismo da nastavimo taj program u narednih pet godina, nakon usvajanja ovog zakona. Program u narednih pet godina bi doveo do ovog broja od 12.000 do 14.000 zaposlenih i, verovatno, po ovoj računici, generisao bi ukupnu dobit za oko 42,5 milijardi dinara, što je trenutni budžetski deficit. To je razlog zašto smo krenuli od lokalnih samouprava, jer imamo kriterijume koji su daleko lakše primenljivi nego što bi bio kriterijum kada bih sada paušalno došao i rekao svakom ministru – hajde da smanjimo za 15%. Svi koji ovde sede, sve stranke su, manje-više, participirale u Vladi, na neki način, u nekim vremenima. Mislim da su mnogi svesni koliko je nemoguće paušalno se odnositi prema ovome, iako je bio jedan uspešan pokušaj pretprošle vlade, gde su išli na smanjenje od 10%. To smanjenje je, praktično, anulirano već u narednoj godini, samim tim što nije izvršeno smanjenje na osnovu funkcionalne analize, nego je izvršeno tako – hajde da smanjimo 10%. Ono je anulirano u narednoj godini. Zbog toga smo krenuli od lokalne samouprave. Verujte mi, apsolutno nije taj razlog – tu možemo, tu imamo moć. Tu imamo kakav-takav parametar. Ovde bi to moglo kampanjski da se uradi, ali u to ne verujem, mislim da se to uvek anulira u toku naredne godine, svako takvo smanjivanje. Uvek se naredne godine pokaže da je to, u stvari, značilo samo filtraciju, otišli su neki, a onda su dovedeni neki drugi i onda se to svelo na to.Što se tiče ovog ombudsmana, imamo, očigledno, različit stav; vi imate taj amandman, a mislim da ima i mr Martinović. Mislim da zakon ne daje prostora u ovom momentu da se po preporuci Zaštitnika građana izvrši razrešenje državnog službenika sa položaja, to je moje mišljenje. Imamo numerus klauzus i u Zakonu o radu, koji se supsidijarno primenjuje, imamo numerus klauzus i u Zakonu o državnim službenicima. Ako bi se Vlada odlučila na tako nešto, verovatno bi, u nekom radnom sporu, takav spor izgubila. S druge strane, mislim da je dobro i popularno da postoji vrlo jasan signal da Zaštitnik građana to može direktno da traži od Vlade. Da li će neka vlada to ispoštovati ili neće, to je već stvar jedne opšte političke kulture i pritiska koju javnost vrši na Vladu u situaciju kada Zaštitnik građana traži da se zbog nepoštovanja prava građana razreši neki državni službenik. Hvala.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: SRS, SPS-JS, DSS, NS, LDP i ZES. Prelazimo na raspravu prema prijavama za reč u načelnom pretresu. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Zoran Kasalović, posle njega, narodna poslanica Aleksandra Janković.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima nudi svega devet članova, dakle, relativno je kratak, što a priori ne znači da nije potreban jedan temeljan osvrt i duža rasprava. Moja ambicija je, pre svega, da vrlo kratko i jasno iskažem stav Poslaničkog kluba SPS-JS, stav o tome zbog čega ćemo glasati za Predlog ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Pre svega, glasaćemo, jer smo ubeđeni da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima nudi rešenja koja imaju za suštinski cilj, pre svega, da preduprede eventualnu moguću krizu rada državnih organa zbog trenutno predviđenih aktuelnih rešenja u Zakonu o državnim službenicima. Smatramo da takva rešenja nemaju, zaista, nikakvu drugu poruku, ni Vlade, ni resornog ministarstva, u smislu stvaranja partijske države, ili neke vrste partijske podobnosti, ili nekih poruka, već da je to sasvim čisto, pragmatično rešenje, izazvano činjenicom da je prethodna vlada izgubila svoj mandat, odnosno ovlašćenje, u martu ove godine i da je sasvim logično da se produži rok do 31. 12. 2009. godine u smislu raspisivanja javnih konkursa, takođe, i za prestanak mandata postavljenim licima, čija radna mesta, praktično, u ovom trenutku postaju položaji. To je učinjeno u članu 5. Na taj način se obezbeđuje postupak sprovođenja u skladu s novim propisima i, kažem, sprečava mogući eventualni zastoj u radu pojedinih državnih organa. Takođe, s obzirom na to da su određene dileme oko primene člana 127. Zakona o visokom obrazovanju razrešene davanjem autentičnog tumačenja Narodne skupštine, po tom članu 127, st. 1. i 2. tog zakona, stvorene su pretpostavke za usklađivanje uslova za obavljanje određenih poslova u organima državne uprave, kada se kao uslov predviđa visoko, odnosno više obrazovanje, a smatramo i to pragmatičnim rešenjem. Ovde je bilo dovoljno reči o tome. Ukoliko se tome dodaju predložena rešenja u članu 4, gde se obezbeđuju određene nadležnosti službi za upravljanje kadrovima, koje, pored jednog uopštenog stručnog usavršavanja, posebnu pažnju treba da posvete organizovanju stručnog usavršavanja zaposlenih u oblasti borbe protiv korupcije, obezbeđuje se sprovođenje određenih preporuka grupe država za borbu protiv korupcije u Savetu Evrope, što je, takođe, dobro. Osim toga, članom 1. ovog predloga zakona stvorena je zakonska pretpostavka za razrešenje državnih službenika sa položaja ako organ ili telo nadležno za postavljanje državnih službenika prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana za njegovo razrešenje. Ukratko, iz navedenih razloga, stav Poslaničkog kluba SPS-JS jeste da ćemo u danu za glasanje dati svoj glas ovim predlozima rešenja, dakle, izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković.
Zakon o državnim službenicima je klasičan primer kako ''put u pakao može biti popločan dobrim namerama''. Zaista, namera je bila dobra, čitav koncept pokrenut je još 2003. godine, u cilju depolitizacije državne uprave. Dobar koncept, evropska praksa, a posebno ideja da se stručni ljudi i pravi profesionalci nađu na pravim mestima. Kako je sve to sprovedeno u realnosti, vidi se već iz činjenice da je opet potrebno vreme za produženje roka za primenu ovog zakona do 31. decembra 2009. godine. Činjenica je da je na 398 položaja postavljeno samo 50 ljudi, i to mahom u vreme kada je premijer bio dr Vojislav Koštunica. Ne može se kašnjenje u primeni ovog zakona namenjenog depolitizaciji državne uprave opravdati samo tehničkim problemima i proceduralnim razlozima koji utiču na to da je za jedno postavljenje na posao potrebno 87 dana. Pre će biti da u atmosferi partijskih postavljenja s konkursima, koji više nisu sa slikom, nego po slici i podobnih osoba, izostaje motivacija mladih stručnih ljudi da se uvrste u kadrove državne uprave i tako partijskom etiketom cementiraju profesionalnu budućnost. Meni je, kao psihologu, posebno bitno i idejno ispravno postojanje službe za upravljanje kadrovima, koja se stara o proceni, između ostalog, psihološkog statusa kapaciteta i potencijala osobe da obavlja tako važan posao kakvi su, mahom, poslovi u državnoj upravi. Ova služba obavlja poslove edukacije državnih službenika, a posebno, recimo, u oblasti koja nam je sada bitna, a to je borba protiv korupcije. Problem je samo što očigledno postoji ozbiljan jaz, moglo bi se reći, čak, i provalija, između dobronamernosti koncepta i zloupotrebe u praksi. Na primeru tri postavljena državna službenika, postaće jasno o čemu govorim. Boža Đelić, da nije u ulozi ministra i potpredsednika Vlade, bio bi čak i simpatičan u svojoj ubrzanosti i razbarušenosti. Možda je, umesto ovako ozbiljne funkcije, trebalo da mu se dodeli pozicija ministra za veselje, kao što bi osoba u ulozi predsednika Srbije bila fenomenalan predsednik zemlje lepotije. Mladi su pre par dana napravili duhovitu akciju. S obzirom na to da ukidanje viza ima istu sudbinu kao ''jugo'' kabriolet koji je svojevremeno ministar Đelić preporučivao građanima kao automobil budućnosti, predložili su da srećnom dobitniku Đelić pokloni svoj ''jugo'' kabriolet. Tom prilikom, organizovana je i nagradna igra, sa sledećim pitanjem – kako će glasiti novi izgovor Božidara Đelića za sledeće odlaganje roka za ukidanje viza državljanima Srbije: a) – globalno zagrevanje; b) – ptičiji grip, v) – nestašica rezervnih delova za ''jugo'' kabriolet? Toliko o ministru za nauku i potpredsedniku Vlade, koji je, fakat, postavljeni državni službenik. Inače, ne znam da li ste čuli novi vic, prijatelj mi je ispričao malopre. Zašto Božu Đelića zovu Obama? Zato što krade obama rukama. Sledeći slučaj državnog službenika je Mlađan gospodin Dinkić, ministar za privredu i potpredsednik Vlade, koji u psihološkom smislu funkcioniše kao pauk ubica. Prvo plete svoje mreže svuda gde ima para, pipci su mu u svim segmentima društvene moći, a na kraju uništava i pojede ne samo one koji su upali u mrežu, nego i one s kojima je pravio mrežu. Ako nije u pitanju sindrom Barona Minhauzena ili, stručno rečeno, pseudologija fantastika, pošto je lagao o besplatnim akcijama, socijalnom programu za radnike "Zastave", koje će, navodno, sve preuzeti "Fiat", zaposlenjima, skijalištima i koječemu na Staroj planini, onda je reč o čistoj aroganciji i bahatosti, budući da ovaj postavljeni državni službenik svesno i namerno laže, obećava i ne preuzima odgovornost ni za izrečeno obećanje, ni za preduzete akcije. Potrošio je pare od "Mobtela", "Robnih kuća", trećeg operatera, čak, dve milijarde i 260 miliona evra potrošio je za predizbornu kampanju. Tako skupu kampanju teško da bi, i to van ikakve kontrole, mogao da ima i sam Obama. Sada je najavio spektakularan dolazak i neverovatnu investiciju svih tih banaka, uz komentar da je to dokaz stabilnosti tržišta u Srbiji. Inače, ta spektakularna ''Siti banka'' je u poslednjih 20 meseci izgubila 20 milijardi dolara i, uz svu pomoć države, do 2010. će sigurno poslovati s gubitkom. To li je odličan investitor za srpsku privredu? To može da bude dobar investitor za Mlađu, koji preferira ''Kolmar'' garderobu od bar 3.500 evra, dok je narod ukosio očima od kineske robe. Dinkić veruje samoj proceni, naknadnoj i bespotrebnoj, koju je narod platio 500.000 evra, ''Dilojta'', koja je rađena metodom cena, koja ostavlja sasvim dovoljno prostora za manipulacije. Naime, u avgustu je Međunarodna organizacija za energetiku iz Vašingtona uradila procenu kretanja cena nafte na svetskom tržištu u 2008. i 2009. godini. Cene su podeljene u tri grupe. Pesimističnu, od 100 dolara po barelu, osnovnu – 110 dolara po barelu, optimističnu – 124 dolara. Procenat ''Dilojta'' je urađen isključivo na osnovu ove optimističke cene. U slučaju da Dinkićeva opstrukcija uspe i dođe do odustajanja ''Gasproma'', novi kupac bi imao pravo na novu procenu, jer cena naftne kompanije direktno zavisi od cene nafte. Koliko bi vredeo NIS danas, ako je cena nafte na svetskom tržištu 60 dolara po barelu? Deo od 51% NIS-a vredeo bi nešto ispod 200 miliona evra. U avgustu je vrednost ''Gasproma'' procenjena na 35 milijardi evra. Da su radili procenu po metodi koju koristi ''Dilojt'', ''Gasprom'' bi vredeo 80 milijardi evra, a kada bi se procena ''Gasproma'' radila po današnjoj ceni nafte, vrednost bi mu bila 14 milijardi evra. Mali raspon od 14 do 80 milijardi. Na kraju ćemo, ako Mlađa nastavi opstrukciju, kao i kod koncesije, doći u situaciju da Rusi odustanu, da izgubimo 200 miliona evra, uz odsustvo magistralnog gasovoda i bez skladištenja prirodnih izvora gasa. Možemo samo da pretpostavljamo kako vesti nisu do kraja loše. Možda su loše za narod i državu, ali za dotičnog državnog službenika ne, jer postoji opravdana naknada za dobro obavljen posao sabotaže važnog državnog projekta. Uz ovakav porast cene gasa, izgleda da Mlađa planira da se zagreva na skijama, a nama običnim smrtnicima preporučuje grejanje na mentalnim orgijama poverenja u njegovu časnu Mirosinkinu reč. Treća, ali ne i poslednja postavljena Vladina službenica, od milja zvana ''balerina'', s prethodnim preporukama savetnika iz Ministarstva odbrane, jeste ministarka za sport i omladinu Snežana Marković-Samardžić. Prosto se ne zna o kome više vodi računa, o sportu ili omladini. Sada je među mladima popularna kletva: "Dabogda te balerina štitila". Posle Milorada Čavića, odlazak iz zemlje zbog očajnih uslova za trening najavili su Ivana Španović, svetska juniorska šampionka u skoku u dalju, Miroslava Najdanoski, državna rekorderka u plivanju na 50 i 100 metara prsno, kao i Ivan Lenđer, evropski juniorski šampion i svetski vicešampion na 50 i 100 metara delfin stilom. U rebalansu budžeta, za sport i omladinu izdvojeno je nula dinara. Kakva je to poruka mladima i sportistima? Afirmišite sebe o svom trošku u svetu; ako postanete svetske face, onda ćete doći da se slikate s političkim vlastodršcima i facama u predizbornoj kampanji. Što reče predsednik Ekonomskog saveta Nove Srbije, koja je kao stranka, u nedelju, 16. novembra, već zatražila ostavku ministarke za sport iomladinu, šta će nama Milorad Čavić, Jelena, Ana, Nole i sva ona deca kojima su oni postali idoli, kada imamo 23 ministra, buljuk zamenika i pomoćnika, predsednika pomiritelja i premijera neplivača?! Ako su ovo troje postavljeni i svojim akcijama proslavljeni, kako da verujemo da će oni koje oni imenuju, izaberu za svoju svitu, biti goli profesionalci. Goli – možda, a profesionalci – teško.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, a posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo, kao politička stranka koja se oslanja na istorijska iskustva naše zemlje, mislim da je potrebno reći kakva je to bila nacionalna i državna strategija u vreme kada je Srbiju vodila desna, pobednička i državotvorna Srbija i u pogledu državnih službenika. Nakon Drugog srpskog ustanka, a najlepšu odu tadašnjim državnim službenicima napisao je prof. dr Slobodan Jovanović, upućen je poziv svim učenim Srbima iz Austrougarske monarhije, pre svega, iz današnje Vojvodine, da dođu u Srbiju, da pomognu da Srbija stvori osnove državnih institucija. Mnogi su se odazvali, došli su u Srbiju, ostavili dobre položaje, počeli da stvaraju državne institucije, sretali se s nizom problema, s vojvodama, pobednicima iz Ustanka, koji su želeli da zadrže vlast za sebe, samim tim i državnu upravu. Sretali su se sa kulturnim razlikama, a zbog njihovog pojavnog izgleda i ljubopitljivosti narod ih je zvao ''nemačkari'' i ''švabovija''. Mislim da je red da se danas setimo tih Srba, dominantno, današnje Vojvodine, jer su oni postavili temelje današnje državne uprave. Kakva je državna uprava bila tada? Apsolutno, depolitizovana. Nepismeni Miloš Obrenović, shvatajući svu nužnost da ima profesionalne i apolitične kadrove u državnoj upravi, poslao je buduću srpsku elitu na školovanje u Pariz, London, Beč, Rim, Trst, Milano, i oni su, dolaskom, odnosno povratkom u Srbiju, doneli u potpunosti evropejske ideje. Nije onda čudo što je tada dinar bio stabilan, što se srpska država stalno širila, a nije postojala bojazan da će naša intelektualna elita postati neko ko će sprovoditi naloge stranih obaveštajnih službi, naprotiv. Naravno, svi znamo kako je bilo u jednopartijskom sistemu. Neko je ovde dobro rekao da ni portir nije mogao da bude neko ko nije član političke stranke. Mi smo 90-tih godina tražili da se depolitizuje državni aparat, da državni činovnici budu ono što su nekada bili činovnici u Kraljevini, Kneževini Srbije, ili što su danas činovnici u zemljama EU. Namera ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona je dobra. Mislim da je i bez ovog zakona bilo vrlo retkih primera koji su, pre svega, mislim na ministre ili predsednike Vlade, u zaista zanemarljivom broju postavljali ljude koji su dominantno stručni kadrovi, ali to su retki izuzeci. Pravilo je bilo da je bila apsolutno politička i partijska državna uprava. Namera zakonodavca je apsolutno dobra, SPO će je podržati, apsolutno, sve probleme s kojima ćemo se u praksi sresti.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, a posle njega narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, LDP, bez obzira na to što, od ove tri izmene koje se predviđaju, podržava dve, neće moći da podrži ovaj zakon. Slažemo se potpuno, odnosno nije sporno da javna mera koju izrekne Ombudsman bude razlog za prestanak radnog odnosa službenika. Nije sporno ni ovo usklađivanje zvanja, međutim, ova treća promena je problem odlaganja roka za sprovođenje konkursa za imenovanje službenika. Mi smo imali to već 2007. pred sobom. Meni to više izgleda ovako, kada je druga Koštuničina vlada ovo predložila, faktički je to bilo otvaranje prostora za zapošljavanje i primanje kadrova iz DS-a, koja je tada ušla u tu vladu. Sada mi ovo izgleda kao otvaranje prostora za one koji su posle te vlade, odnosno prethodne, Koštuničine, sada nanovo ušli u Vladu. Međutim, šta je tu jako interesantno? Vi ste sigurno upoznati da postoji nacionalni program integracije, nacrt, kojim se veoma često hvali gospodin Đelić. Mi smo više puta tražili da to dođe pred poslanike, međutim, to još nije stiglo. Bio bih slobodan da citiram neke delove, pa da vidimo koliko se to odnosi na ovo faktičko stanje. Citat iz Nacrta nacionalnog programa integracije u EU: ''Zakon o državnim službenicima stvara uslove za kreiranje profesionalnog, odgovornog, politički neutralnog službeničkog sistema i predviđa depolitizaciju čitavog jednog upravljačkog nivoa u državnoj upravi, budući da predviđa kategoriju državnih službenika na položaju. Državne službenike na položaju predstavlja Vlada ili drugi zakonom određeni organ, ali oni, pre toga, moraju proći izborni postupak, tačnije, konkurs, koji sprovodi konkursna komisija, u kojem se proverava njihova stručna osposobljenost za konkretno radno mesto na položaj za koji su konkurisali u organima uprave. U sastavu ministarstava, u posebnim organizacijama, službama Vlade, sasvim nestaju politički funkcioneri.'' Ovo bi bilo savršeno da bude tako. Mi sad slušamo ovde, maltene, svi ponavljaju, sve političke partije – depolitizacija, departizacija itd. Meni se čini da smo mi daleko od toga. Mi imamo ovde silne feude, ali je katastrofično kada predsednik jedne partije koja je do juče bila na vlasti, dva mandata, i sedela s nekima koji su i dan-danas u vlasti, a mislim na predsednika Nove Srbije, ovde izađe i priča kako je protiv, odnosno kako mora da se izvrši departizacija i depolitizacija, kako su podeljeni na feude itd. Gospodin Ilić je do juče sedeo u toj vladi i za to vreme ništa nije učinio da se ovako nešto ispravi. Govorio je gospodin Ilić kako ne poštujemo ove državne, odnosno nezavisne institucije, poput revizorske institucije, Saveta za korupciju itd. Samo neka se sete ljudi šta je uradio tada onom nesretnom gospodinu Šabiću, kada mu je on tražio da mu dostavi ugovore i anekse Ugovora o koncesiji, šta je čovek sve preživeo tada, kakav je to rečnik bio i kakvo je to bilo odbijanje. Vi ste ovde u obrazloženju, što je, takođe, interesantno, napomenuli da je Ustavom Republike Srbije utvrđeno da Vlada kojoj je prestao mandat može da vrši samo poslove određene zakonom, do izbora nove vlade, a Zakonom o Vladi propisano je da Vlada kojoj je prestao mandat može da vrši samo tekuće poslove i da ne može postavljati državne službenike na položaje u organima državne uprave. Mi smo svi bili svedoci da su dve tehničke vlade, znači, vlade koje su između dva kruga, odnosno između izbora, kada Vlada raspiše izbore, odnosno predsednik Skupštine, donosile veoma bitne odluke. Jedna je donela odluku o koncesiji autoputa, za autoput Novi Sad-Požega, odnosno Horgoš-Požega, a druga vlada je usvojila Naftno-gasni sporazum sa Ruskom Federacijom. Nije mi jasno kako su neke tako velike i značajne odluke mogle da donose tehničke vlade, ali, kada je u pitanju uhlebljavanje svojih kadrova, to je moralo da čeka dug vremenski period. Faktički, 19 meseci je dat ovde za rok da se obavi ovaj posao koji je bio započet 2006. godine, odnosno, kako vi kažete, koji je osmišljen 2005. godine. Smatramo da je ovo veoma loše. Kada pričamo o departizaciji i depolitizaciji, zaista možemo ovde da dignemo visoko čelo i da kažemo – Liberalno-demokratska partija je to pokazala na primeru, na primeru grada Beograda. Vi ste čuli da su dva gradska sekretara, koje smo predložili, odnosno dva člana veća, ili kako se to već u Beogradu zove, osobe koje nisu članovi LDP-a nego su članovi neke druge partije, ali smo smatrali da su dovoljno stručni i imali su sve kvalifikacije za obavljanje takvog posla. Voleli bismo da vidimo da i oni koji kritikuju, konkretno, ovaj predlog zakona, to pokažu bar jednom na svom primeru. Ono što ste rekli kada ste odgovarali gospodinu Jovanoviću, zaista, najbolje govori o ovim izmenama – da ste i vi u opoziciji, i vi biste ovo kritikovali. Mislim da je to najbolji komentar Predloga ovih izmena. Kažem, mi bismo prve dve podržali, to, načelno, uopšte nije sporno, međutim, ova treća, odlaganje roka za sprovođenje konkursa za imenovanje službenika, po nama je veoma sporna i zbog toga ne možemo podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, ako je u sali. Nije. Posle njega, narodni poslanik Aleksandar Pejčić, a posle Aleksandra Pejčića, narodni poslanik Milovan Radovanović.
Poštovana potpredsednice, poštovana gospodo poslanici, poštovani ministre, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Zarad javnosti, moram podsetiti građane Srbije da je reforma državne uprave počela još 2003. godine, kada je na vlast došla prva vlada Vojislava Koštunice. Godine 2004. je doneta strategija o reformi državne uprave, 2005. godine donet je ovaj zakon o kome pričamo, Zakon o državnim službenicima. I gle paradoksa, sadašnji ministar koji brani zakon nije glasao za taj zakon jer je bio opozicija. Eto, kako se okolnosti menjaju. Sada čvrsto stoji iza ovog zakona, govori da je ovaj zakon izuzetno dobar, što smo mi i tada govorili, da se radi o kvalitetnom i modernom evropskom zakonu. Predlagač u to vreme bio je Zoran Lončar, tadašnji ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji se vodio određenim principima kada je predložio ovaj zakon. To su principi depolitizacije,decentralizacije, profesionalizacije, racionalizacije i modernizacije. U to vreme, sve evropske institucije ocenile su da se radi o jednom kvalitetnom zakonu i da Srbija u regionu ima jedan od najkvalitetnijih zakona. Čak je ovaj zakon implementiran u neka ministarstva, u Ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave, što je malopre rekao i ministar i implementiran je u Ministarstvo vera. Ta dva ministarstva jesu mala, ali Zakon je implementiran upravo u tim ministarstvima. Šta smo dobili ovim zakonom? Dobili smo državne službenike, dobili smo nameštenike. Državni službenici se dele na državne službenike na položaju i izvršilačka radna mesta. Ministar je malopre rekao da 358 položaja nije popunjeno, rekao je, takođe, da je u prethodnoj Vladi zaposleno 36, a ova vlada je zaposlila 14, ali se postavlja tu jedan pravni vakuum i pravni problem, o čemu su pričale i kolege. Kakav je pravni status, šest meseci, ljudi koji su postavljeni na te funkcije, koji rade na tim funkcijama, po kojim osnovama oni primaju pare, kad ovaj zakon, dopune Zakona nisu donete, nije sproveden ni konkurs? Upravo, ovim zakonom želi da se prekrije jedna stvar, a to je kršenje Ustava od strane Vlade, Ministarstva, od strane komisije za upravljanje kadrovima i na taj način, kroz ove kozmetičke promene, ministar za državnu upravu želi da progura ovu stvar, da retroaktivno raspiše konkurs za sve ove položaje. Inače, mnoge političke stranke nisu poštovale ovaj zakon. Imamo primer Nacionalne službe za zapošljavanje, gde su sprovedeni konkursi, međutim, G17 plus je šest meseci posle sprovedenih konkursa smenio sve direktore iz Službe za nacionalno zapošljavanje, pa tako možemo reći da određene političke opcije i ne poštuju ovaj zakon o državnim službenicima, iako su glasale za njega. Ono o čemu želim da pričam, jer sam bio načelnik okruga, vidim ovde i kolegu Gurića, jesu upravni okruzi i status načelnika u upravnim okruzima. Određeni upravni okruzi, momentalno, nemaju ni načelnika okruga, verujte mi. Šefovi službe vode upravne okruge. Upravo iz ovih razloga, pošto konkursi nisu izvršeni u upravnim okruzima, trebalo je do 1. maja 2007. godine, pa je to prolongirano do 1. maja 2008. godine, do dan-danas nemamo načelnike upravnih okruga. Načelnici upravnih okruga iz Demokratske stranke Srbije su podneli ostavku, Vlada nije reagovala, jer je trebalo linearno da raspiše konkurse za sve upravne okruge. Ukupno imamo 29 upravnih okruga na teritoriji Srbije, pet na Kosovu i 24 u Srbiji. Znači, upravni okruzi nemaju načelnike okruga. Ono što sam hteo da sugerišem, ministre, jeste da sam očekivao da, uporedo s ovim izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, date malo veće ingerencije načelnicima okruga. Očekivao sam da ćete i uredbu o okruzima doneti i da ćete na taj način zadovoljiti onu obavezu iz Ustava, člana 94, da ravnomerno regionalno razvijete svaki deo Srbije. U stvari, mislio sam da, u dogovoru s Ministarstvom finansija i s Ministarstvom za regionalni razvoj i ekonomiju, određenu fiskalnu politiku usmerite ka budžetu okruga. Znači, da se donese takva uredba kako bi okruzi mogli da finansiraju određene razvojne projekte u svojim sredinama. Ja dolazim iz Jablaničkog okruga, iz Leskovca. Malopre ste pričali o lokalnim samoupravama i u nekim intervjuima ste naveli, čak, i da je Leskovac loš primer. Jeste loš primer. Što se tiče lokalne uprave, imamo negde 750 zaposlenih u lokalnoj samoupravi u tim opštinskim upravama. Ja ću vas podsetiti da su evropski standardi da na 1.000 stanovnika dolazi po jedan birokrata. To bi značilo da Leskovac ima negde oko do 200 birokrata u tim lokalnim upravama. Međutim, činjenica je da treba da se vrši reforma u lokalnoj samoupravi. Malopre ste rekli da ćete određenim zakonskim aktima to i rešiti. Mi to, u svakom slučaju, podržavamo. Znači, suština ovog zakona je – da se na ''mala vrata'' sprovedu konkursi za mesta na položaju, što će ova vladajuća većina sigurno izglasati, ubeđen sam u to. I sami ste rekli da je zakon dobar i da ćete istrajati na ovim principima modernizacije i depolitizacije, što se nama ovde sviđa; podržavamo ovo o Ombudsmanu i stručnoj spremi i korupciji. Hoću da kažem da je loš princip i loš način rada ovo što ste pokušali, da na ''mala vrata'' opravdate i Vladu i vaše ministarstvo. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Milan Marković, izvolite.
Poštovane kolege, moram da se obratim uvaženom kolegi, da se osvrnem na ovo izlaganje. Lakše bih ovakvo izlaganje podneo iz bilo koje druge stranke. Ja sam samo prepisao recept koji smo zajednički uradili prošle godine, a recept mi je prošle godine dao Zoran Balinovac, direktor Sekretarijata za zakonodavstvo. Prosto, ne mogu da prihvatim. Naravno, šta sam rekao – Zoran Balinovac? Znači, to je čovek koji je ispred DSS-a obavljao tu funkciju, znam, jer sam bio član prethodne vlade. Dakle, nemojte govoriti, ništa ne provlačimo na ''mala vrata'', idemo s povratnim dejstvom. Isto je postupljeno kao u onoj vladi u kojoj smo sedeli zajedno, isti recept, isti zaključak Vlade, identičan, prepisan zaključak Vlade koji smo onda zajedno usvojili. Ne kažem da je to dobro, samo, prosto, nije u redu da vi sada mene kritikujete za to i da pominjete odgovornost Ministarstva, kada znate i sami da to nema veze s istinom. Kažem opet, da je to rekla bilo koja druga stranka, ali ovo je izum Demokratske stranke Srbije. Stvarno mislim da, u tom smislu, vaše izlaganje malo izlazi iz reda, konkretno, iz jedne korektnosti. Inače, što se tiče ostalih stvari, potpuno se slažem s vama i ja ću se potruditi da ovaj sistem napokon zaživi. Ali, kažem opet, optimista sam, ali umereni.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović, a posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da kažem, gospodine ministre, da ste se trudili da predložite zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima s određenim razumnim, racionalnim rešenjima. To je jedna strana priče. Međutim, ima puno predloženih rešenja u ovom predlogu zakona koja, s aspekta tumačenja i s aspekta racionalnosti, od poslanika SRS-a ne mogu baš da budu prihvaćena. Najmanje su dva razloga, veoma bitna razloga, zbog čega ste, pretpostavljam, predložili izmene i dopune ovog zakona. Prvi je, kao što ste i naveli, član 20. stav 1. Zakona, o Zaštitniku građana – da bi on mogao da bude primenjen u onim slučajevima kada radno telo, odnosno telo ili organ koji može da razreši državnog službenika prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana i na osnovu te preporuke donese određeni akt o razrešenju državnog službenika. Ovde je pitanje, po mišljenju nas iz SRS-a, gospodine ministre, da li su ti razlozi za razrešenje državnog službenika, koji se navode u zakonu, stvarni, da li su opravdani, da ne govorimo o politizaciji, jer se ovde radi o veoma visokim, o mestima, kako kažete, na položajima ljudi koji rade na ovim mestima u državnoj upravi? Drugi veoma bitan razlog, veoma problematičan razlog, o kome je zahvalno razgovarati u vezi sa svim temama u Narodnoj skupštini, jeste preporuka grupe država o borbi protiv korupcije, koja je na 38. plenarnoj sednici, odnosno sastanku, doneta u Strazburu, na zasedanju od 9. do 13. juna. Ako imamo u vidu postojanje korupcije, i u zdravstvu, kod pojedinih ljudi, ne kažem uopšteno za sve, u prosveti, u državnoj upravi, znamo da je korupcija veoma razvijena, da je krivično delo, da elementi korupcije postoje svuda – to treba da bude borba vlasti, pa i vaše vlade, kako bi država, možda, mogla da se stabilizuje i u privrednim resursima, i u funkcionisanju državne uprave, i lokalne samouprave, da se krene napred. Međutim, u određenim primerima postoji zamena teza – ako hoćemo kod pojedinih bivših visokih državnih funkcionera, ako hoćemo do vlasti, a toga ovde nema, onda dajte pare. U slučaju koji pominjem, kod bivših državnih funkcionera i bivših, nekih, članova SRS-a, bilo je primene – evo vam novac, dođite na vlast, ali za uzvrat razbijte Srpsku radikalnu stranku, da takva kakva je bila do kraja avgusta ne može da dođe na vlast. Kamo te sreće da je ova preporuka grupe država iz Strazbura usledila mnogo ranije, možda bi pozitivno uticala na tu grupu ljudi, bivših članova SRS-a, da se manu korupcije radi politike, radi okretanja leđa, prodaje i politike, i ideologije, i programa, ljudi i prijatelja u SRS-u. U ovoj preporuci grupe država se kaže – primena posebnog programa i obaveznog programa obuke u borbi protiv kriminala. Koji je to poseban program? To bi trebalo da budu kvalitetni zakoni, krivični zakon, pre svega, i primena tog zakona. Jer, u Krivičnom zakonu su taksativno navedena sva krivična dela, s posebnim opisom elemenata postojanja tih krivičnih dela. Primenite Krivični zakon. Šta će vam posebna obuka za borbu protiv korupcije? Da li je to psihološko-psihijatrijska obuka – da apelujete na državne službenike i ostale ljude u državi koji se bave državnim poslovima da ne kradu, da ne primaju mito, da rade pošteno, da rade u skladu sa zakonom? Nema tu apela. Uz postojanje materijalne osnove, materijalne baze i primene zakona, odnosno krivično-pravnih sankcija, pre svega, eliminisaće se u velikoj meri postojanje korupcije. Vi predviđate ovim predlogom zakona i razrešenje državnih službenika zbog kazne zatvora duže od šest meseci, najmanje šest meseci, kako stoji u zakonu, konačnu disciplinsku meru prestanka radnog odnosa – ako ne zadovolji na vanrednom ocenjivanju, sada, ovo možda deluje malo zbunjujuće ili nespretno, predviđeno zakonom – "neuzastopno". Šta ako uzastopno, dvaput, triput ili više puta, nije zadovoljio određenu proveru, vanrednu proveru državni službenik?Šta se događa u tom slučaju s tim državnim službenikom, ako se ne razrešava? Valjda je logično da i po ovom osnovu dođe do razrešenja, ili po javnoj preporuci, naveli ste, republičkog Odbora za rešavanje sukoba interesa i Zaštitnika građana! Ovde je veoma bitno da dođe do opravdanih razloga i njihovog iznošenja prilikom postojanja ove javne preporuke. Gospodine ministre, na kraju, zbog vremena rasprave koje pripada SRS-u, vi se brinete, znamo iz SRS-a, iz pojedinih primera, i veoma je pozitivno, za ono što se događa u funkcionisanju državne uprave, a i lokalne samouprave. Evo, pitam vas nešto s govornice. Došlo je do blokade određenih ljudi u funkcionisanju lokalne samouprave u Aleksincu, i to ne od bilo koga, od strane legalno izabranog, ali nelegitimnog predsednika opštine, blokada funkcionisanja lokalne samouprave, koja će trajati, verovatno, dugo. Posle uvođenja privremenih mera, raspisivanja vanrednih izbora, nastaće totalna blokada u funkcionisanju opštine, a ide zimski period. Nigde nisam čuo da neko ko je na vrhu nekog sistema vlasti, pa makar to bila i lokalna vlast, vrši opstrukciju, vrši blokadu, izaziva krizu funkcionisanja te vlasti. Malo se raspitajte šta se događa u Aleksincu. Naravno, radi se o bivšem članu SRS-a. S jedne strane, prima u nominalnom iznosu platu koja je veća od plate narodnog poslanika, u realnom iznosu je mnogo veća od plate narodnog poslanika, i ne mora da dolazi u Beograd da bi primio tu platu, a, s druge strane, ne radi svoj posao, svoje obaveze ne ispunjava, svoja zaduženja ne izvršava. Trebalo bi da se zabrinete za taj slučaj, a i za sve druge slučajeve gde postoje takvi primeri, naravno, pored organa državne uprave, tamo gde dolazi do nefunkcionisanja lokalne samouprave na normalan, zakonit način.
Narodni poslanik Tomislav Ljubenović ima pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Aleksandra Pejčića. Izvolite.
Da je, kojim slučajem, nekom drugom prilikom izrečen podatak o broju zaposlenih u lokalnoj samoupravi, ostao bih uzdržan i ne bih replicirao. U ovom slučaju, da bi ministar znao, nije tačan podatak Aleksandra Pejčića da u leskovačkoj lokalnoj samoupravi ima preko 745, otprilike je tu cifru rekao. Mogu da kažem da je to informacija od ''žutog preduzeća'', koja se veoma često poteže na konferencijama za štampu u leskovačkoj opštini. Upravo je predsednik Skupštine opštine Živojin Stefanović demantovao taj podatak na konferenciji za štampu i izneo da je tačno 549 uposlenih u lokalnoj samoupravi. Samo toliko, zarad javnosti i gospodina ministra. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, a posle njega narodni poslanik Goran Mihajlović. Poslanička grupa Nova Srbija ima na raspolaganju dva minuta i 30 sekundi.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, pred nama je zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima. Mislim da nije dobro da ovoliko prolongiramo neke zakone koje smo doneli. Poslanička grupa Nove Srbije neće moći da podrži ovaj zakon. I prilikom seta zakona o pravosuđu, o Agenciji za borbu protiv korupcije i drugih zakona, više puta smo s ove govornice upozoravali da će se uvek, kada dođe dan da treba da se primeni zakon, od Vlade doći predlog da se prolongira primena zakona. Postala je praksa da se tako radi, a to je sve zbog toga što se, jednostavno, trči s nekim zakonima koji su dosta loši, brzopleti, nije bilo javne rasprave. Verovatno, i sudije u Srbiji treba da budu mirne, jer se neće primeniti do 2010. zakoni; kada dođe dan da treba da se primene, to će se, takođe, odložiti. Ne znam kako ćete rešiti, po meni, jednu paradoksalnu situaciju kada je ovaj zakon u pitanju. Imate državne službenike na položaju na koji su izabrani po Zakonu koji sada prolongiramo i imamo postavljenja koja ćemo za godinu i po dana imati. Do 2007. godine, ili početkom 2007. godine, bilo je dosta konkursa. Vlada dr Vojislava Koštunice je počela primenu ovog zakona. Bilo je postavljenja, sigurno nekih 50-ak postavljenja, i onda se stalo. Zašto se stalo? Neprihvatljivi su izgovori da su bile dve tehničke vlade u međuvremenu. Ako je bilo tehničke vlade, to ne znači da život u Srbiji treba da stane. Znamo kako se konkurs obavlja. Konkurs se obavlja tako što služba za upravljanje kadrovima raspisuje konkurs. U tom konkursu učestvuje neko iz službe za upravljanje kadrovima, neko iz neke stručne organizacije, recimo, ''Kirilo Savić'', i jedan predstavnik organizacije gde se bira direktor. Ako je to tako, s pravom možemo da smatramo da je želja da nosioci vlasti postave svoje direktore, a onda će ti direktori da budu postavljena lica i oni će određivati ko će ih kasnije birati u službi za upravljanje kadrovima. Mislim da je to neprihvatljivo, ukoliko želimo profesionalizaciju, ukoliko želimo nešto što je dobro u ovom zakonu, da potpuno odvojimo od partijskih postavljenja neke stručne ljude koji će vršiti posao nezavisno od izvršne vlasti koja će biti. Dakle, imamo jedan veliki problem. Problem je veliki, i juče sam vam to rekao, kada smo imali konsultacije, problem zamrzavanja funkcija. To je veliki problem. Imaćete ljude koji su izuzetno stručni, kao što su neki inženjeri, lekari, advokati itd., koji neće moći da prihvate da budu ovakvi službenici na položajima, zato što ne mogu da zamrznu status, jer kada nešto prođe, oni moraju da se vrate, a nemaju gde da se vrate, jer neće imati zamrznuti status. Tu je još jedan veliki problem – što su izuzetno male plate i velike razlike između direktora posebnih organizacija i službenika, nameštenika itd. Imate paradoksalne situacije da su kadrovi, npr. dobri inženjeri, u nekim poslovnim organizacijama,potpuno obeščašćeni malom platom od 30 hiljada dinara, ili 40 hiljada dinara, a pri tom direktor posebne organizacije ima veću platu, maltene, i od premijera, platu od 150 do 200 hiljada dinara. To su nelogičnosti za koje morate da nađete načina da ih ispravite, jer i prilikom nekog usaglašavanja i povećanja, isto kao što imamo problem sa penzijama, ako se povećava na isti način, s istim procentom, ispada da direktor dobije platu koja je, praktično, u nivou plate tog zaposlenog srednjoškolca u nekoj posebnoj organizaciji. Dakle, mora se ići ka tome da se ljudi sa srednjom stručnom spremom, dobri stručnjaci, samostalni savetnici, približe, upravo, ovim velikim platama, da se tu napravi pomak. Ukoliko budete na isti način, po istoj stopi povećavali, usklađivali cene, imaćete jednog dana, kao što danas kažete – raspone devet ili šest puta, i do 20 puta veće razlike. Dakle, to je neprihvatljivo. Evo, doći će i taj 31. decembar 2009. godine, a ništa se neće pomaći. Sigurno je da ćemo opet tražiti zakone, opet ćemo tražiti prolongiranje primene ovog zakona. Nemate nikakav razlog da ne krenete sa konkursima. Kadrovska komisija i služba za upravljanje kadrovima treba da radi svoj posao i treba da bira ljude koji su potpuno van politike, jer to je osnovna ideja ovog zakona, a nikako, kada dođe do primene tog zakona, da radimo nešto što nije u redu. Dakle, za mene je potpuno neprihvatljivo da, praktično, imamo apsolutno dvovlašće, ljude koji su izabrani po važećem zakonu, i neke ljude koji uopšte nisu izabrani. Samo bih vas zamolio, gospodine ministre, ako možete da mi kažete, viđaćemo se ovih dana u Parlamentu, koliko je stopirano završenih konkursa? Znači, služba za upravljanje kadrovima je završila posao, predložila kandidate, a ljudi ni dan-danas u tim preduzećima, poslovnim organizacijama, nisu izabrani. Ista je situacija i s pomoćnicima ministara. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Milan Marković. Izvolite.
Moram da kažem kolegi, pošto je malopre jedan kolega rekao kako, eto, nisam glasao za ovaj zakon, upravo sve to što ste rekli je razlog zašto nisam glasao za taj zakon kada ga je DSS predložila. U poziciji sam da taj zakon branim, da taj sistem, koji je započet tada i za koji verujem da je dobar, trudim se da ga odbranim, da taj princip izvedemo do kraja. To što ste naveli, to jesu problemi. Ne zameram ni kolegama koje su pisale ovaj zakon. Više puta sam u to vreme razgovarao s gospodinom Balinovcem o tim elementima o kojima sada govorite. Logično je da je tako korenita promena, koja je krenula tim zakonima iz 2005. godine, morala da u sebi sadrži nelogičnosti o kojima sada govorite. Da se nije desilo sve što se dešavalo, da ne ulazimo u to kako kod nas izgleda politička scena, pa jedna vlada padne, pa izbori itd., verovatno bismo u jednom kontinuitetu mogli da razmišljamo o izmenama zakona u svim pravcima o kojima ste govorili. Zakon je, zaista, nesavršen. Moje uverenje je da je preambiciozan, ali to je sad projektni zadatak i trudiću se da taj zadatak ispunim isto kao da sam učestvovao u donošenju tog zakona, jer smatram svojom obavezom, kao ministra, da nastavim ono što je radio neki prethodni ministar, ali to što ste izneli kao primedbe, ne mogu biti primedbe meni, jer nisam kreator tih rešenja. Slažem se da neka od tih rešenja treba izmeniti, u cilju fleksibilnijeg postavljanja sistema u ovom momentu. U vezi s ovom komisijom, rukovodilac organa koji vrši postavljenje državnog službenika na položaj odlučuje, od tri predložena kandidata, koji će doći, tako da onaj ko je dao člana komisije nema uticaj u tom smislu, komisija nema taj prevashodni uticaj na to ko će biti postavljen. Najviše poražava činjenica što imamo suštinsku oskudicu ljudi koji su sposobni da iznesu najsloženije poslove, koji zahtevaju visoku stručnost, a ovo što je u pravu je relativno loš društveni status. Verujte, veliki broj konkursa se završava, između ostalog, i tako što se ne javi dovoljan broj kandidata, ili se ne jave dovoljno kvalitetni kandidati. Što se tiče konkretnog pitanja, potrudiću se do sutra da vam dam odgovor na pitanje koliko je konkursa zaustavljeno, ali, opet kažem, sve je to u okviru zakonskih rešenja koja su kao takva data, gde rukovodilac organa može da odluči da ne prihvati nijednog od predloženih kandidata. Lično, mislim da to rešenje možda i nije najbolje, ali kažem, svaka zakonska intervencija u ovako korenitoj promeni, koja je izvršena 2005. godine, morala bi da bude, de fakto, skoro kao i ceo sistemski zakon, dakle, da se od prvog do poslednjeg izvrši konsekventna promena određenih stvari u zakonu. Prosto, kroz ove zakone koji su doneti, kao nit se provlače neke stvari. Nema intervencije na jedan član. Svaka intervencija bi zahtevala vrlo ozbiljnu analizu i vrlo dugotrajan rad. Ne verujem da bi intervencija mogla tek tako da se desi. Kakva su iskustva do sada, zrelo jeste da se krene, možda, u neke promene, ali mislim da treba da saberemo sva iskustva do kraja i da, u krajnjem slučaju, prvo vidimo da li možemo da iznesemo ovaj sistem i da izvršimo postavljenja, pa ako možemo da izvršimo postavljenja, lako ćemo vršiti te fine dorade. Mnogo veće primedbe su iz samih organa, koje se odnose, recimo, na sistem napredovanja. Veoma velike primedbe imamo na sistem napredovanja, na sistem ocenjivanja itd. Kažem, ne želim da kritikujem one koji su pisali, jer oni su, zaista, izneli ogroman posao. Nije lako ovako korenito promeniti sistem, kao što su ti ljudi radili, koji su to pisali, i oni, nesporno, poseduju veliko znanje i izuzetnu stručnost. Naravno, ni oni nisu mogli znati kako se nešto odigrava u praksi, kako se, u konačnom ishodu, to dešava u praksi. Ima mnogo više od toga što ste rekli, ali to sad nije tema i ne može biti u ovom momentu tema, a najmanje može biti neodgovornost, moja i sadašnje vlade.
Narodni poslanik Srđan Spasojević, pravo na repliku, na osnovu člana 101.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, svi smo se složili da je dobra želja i da je zakon dobar. Nemojmo sada malo da iskrivljujemo nešto što sam ovde rekao. Rekao sam da je ovaj zakon, sprovođenje ovog zakona, apsolutno, zaživelo, nekih 50 postavljenja je bilo i to je završeno pre godinu dana, a onda smo uleteli u nekoliko odlaganja. Moje pitanje i sugestijaje, upravo – zašto ne nastavimo normalno s konkursima? U tom slučaju, ne bismo danas odlagali ovaj zakon za neko buduće vreme. Dakle, to je osnovna primedba i vrlo argumentovano sam vam rekao šta je želja, kada sam rekao da se postavi neko iz vladajuće većine, da se na taj način dođe do ove komisije i da se obezbedi da ti ljudi budu sigurno izabrani. Nisam stigao da kažem da se i zamenici nekih direktora i pomoćnici na isti način biraju. Prema tome, jasna je stvar da se ovde želi napraviti, praktično, jednopartijski sistem. To je vrlo opasno. Zato vas upozoravam, kao dobrog pravnika, kao uvaženog ministra, da tako nešto, ukoliko želimo da sprovedemo depolitizaciju ovih organa, ovih ljudi koje treba ovim zakonom da biramo, ne činimo. Nemojte me ubeđivati da, ukoliko neko bude izabran, posle pet godina, i ako je neko imao neku želju, kada dođe neka druga vlast, verovatno će neko nekom reći – povuci se s tog položaja. Moramo da iščistimo svest o tome da bismo ovaj zakon mogli da primenimo. To je sigurno. Nebitno je koja je stranka na vlasti. Dakle, moja apsolutna poruka je da smo dobro zamislili ovaj zakon, on je dobar, ali ne valja to što se primena više puta odlaže. Dakle, ako ne uradimo ovo što je jednostavan posao, u odnosu na ono šta ćemo imati prilikom primene zakona u pravosuđu i izbora sudija, onda ćemo to sigurno odlagati do 2020. godine, pa neka sudije slobodno budu mirne; ništa od ovog zakona koji ćemo doneti, ako ovako prostu stvar ne možemo da rešimo. Ovo se vrlo lako rešava. Potpuno je jasna procedura, potpuno je jasan zakon. Zakon je dobar, ali ne valja to što se konkursi odlažu, primena se stalno odlaže. Imamo nesklad između ljudi koji su izabrani. Po ovom zakonu, recimo, u jednom ministarstvu, ili doministarstvu, neko je izabran po konkursu, a neko će biti postavljen. To su nelogičnosti i to je moja poruka, a nemojte prebacivati na neke ranije vlade da, u suštini, tu nešto nije dobro. Zakon je dobar, ali počnite da ga primenjujete, a ne da ga stalno odlažemo radi svih onih stvari zbog kojih sam vam rekao. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, Vlada Republike Srbije je podnela, 26. septembra tekuće godine, Narodnoj skupštini na usvajanje Predlog zakona o državnim službenicima, i to s predlogom da se donese po hitnom postupku. Postalaje, izgleda, praksa u ovoj skupštini da se svi važni zakoni donose po ubrzanom postupku, a iz obrazloženja koje je ovde dala Vlada stoji da bi nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku moglo da izazove štetne posledice po rad organa i organizacija. Ne znam kakve bi to štetne posledice moglo da izazove, jer mi već imamo zakon, a dok se ne usvoji novi, normalno je da važe odredbe starog zakona, pa mi nekako neuverljivo deluje ovo obrazloženje Vlade da bi to dovelo do štetnih posledica po rad organa i organizacija, ali o razlozima hitnosti ću malo kasnije govoriti, jer mislim da je u pitanju nešto drugo. U odnosu na postojeći zakon o državnim službenicima iz 2005. godine, koliko sam uspeo da izbrojim, predloženo je nekih 14 izmena članova. Neću sada govoriti o svim tim članovima, to je tema rasprave u pojedinostima, kada se bude radilo o amandmanima, ali, ipak, ne mogu da ne pomenem par članova koji se odnose na izbore u zvanja. Reći ću kasnije i zašto, jer je tu prisutno niz nelogičnosti koje, jednostavno, ne mogu da budu u vezi jedna s drugom. Naime, izmene koje predložila Vlada više su kozmetičke nego suštinske prirode i, praktično, ništa se tu bitno ne dešava, osim što član 180, koji se odnosi na sprovođenje javnih konkursa za položaje, daje rok do 31. decembra 2009. godine da se izvrše imenovanja na položaje, a pod položajima se u ovom slučaju podrazumevaju radna mesta na kojima državni službenici imaju ovlašćenja da deluju, da koordiniraju po određenim poslovima. Kao što reče gospodin ministar, do 1. septembra 2008. Vlada je postavila na položaj 50 lica. Nije mi jasno šta je razlog ovako maloj efikasnosti Vlade, jer, ako sam dobro upamtio, rekli ste da je 87 dana potrebno da bi se razrešio jedan konkurs, što znači da složenost konkursnog postupka ne može biti neko objašnjenje za tu neefikasnost, jer se ne biraju kosmonauti, nego se biraju članovi Vlade. Ako 350 ljudi treba da birate po 87 dana, onda izračunajte koliko vam je vremena potrebno samo za imenovanja. Mislim da vam to nije dobra reklama za petak, jer je u petak predloženo pitanje poverenja Vladi, pa ovom vašom izjavom niste baš doprineli da Vlada dobije na popularnosti, ali, o tom potom, videćemo. Kao razloge za donošenje ovog zakona o državnim službenicima, Vlada iznosi tri glavne stavke. Prva je – da bi se izbegla kolizija sa Zakonom o Zaštitniku građana, jer član 20. stav 1. dotičnog zakona predviđa mogućnost da Zaštitnik građana može da da predlog da državni službenik bude razrešen s određene funkcije, što je novina u odnosu na postojeći zakon, koji je, takođe, predviđao mogućnosti da se državni službenik može razrešiti, ali zbog nekih težih povreda, disciplinskih prekršaja itd. Novina je što Zaštitnik građana može da da jedan takav predlog. Drugi razlog za donošenje zakona je preporuka grupe država Saveta Evrope za borbu protiv korupcije, tzv. GREKO organizacija, koja je u junu 2008. godine u Strazburu dala nekakve preporuke kako treba da se sprovede procedura za borbu protiv korupcije. Meni se čini da je to glavni razlog za hitno donošenje zakona, jer su, verovatno, gazde iz Brisela i Strazbura naložile da to mora što pre da se okonča i to je razlog što je naloženo službi za upravljanje kadrovima da, koliko sam pročitao iz onog dopisa Vlade, organizuje nekakve tečajeve u kojima bi svi državni službenici bili obučavani da suzbijaju korupciju. Pitam Vladu – da li se protiv korupcije bori lepim rečima i tečajevima, ili primenom zakona o korupciji, snošenjem konsekvenci onih koji krše zakon? Ovo stvara mogućnost da se samo deklarativno i na rečima Vlada bori protiv korupcije, odnosno od prvog dana njenog mandata neprestano se vodi borba protiv kriminala, ali nikako da otpočne borba protiv kriminalaca. Svi kriminalci su i dalje na slobodi i, što je najgore, u vlasti. Prave borbe još uvek nema i sve je ostalo samo na rečima. Ako već hoće državni organi da imaju neki kriterijum kako će da biraju državne službenike, imaju mnogo načina, neka uzmu primer kako se, recimo, radi u Švajcarskoj kada se biraju bankarski službenici. Istina, nisu to sve državne organizacije, banke su i privatne i državne, ali, vidite, da bi se neko zaposlio u banci, ulaznica je da su vam dve, tri, pet generacija unazad bili bankari i da nikad niko od njih nije ništa proneverio. Zašto to ne bi bilo merilo i za ulazak u državne institucije? Imamo mnogo boljih načina, nego da organizujemo tečajeve i da se na kursevima deklarativno borimo protiv korupcije. Treći razlog zbog kog Vlada uvodi ovaj zakon o državnim službenicima jeste da bi se uskladio aktuelni zakon o visokom obrazovanju sa starim zakonom, odnosno tu imamo preplitanje starih i novih zvanja, a član 127. Zakona o visokom obrazovanju bliže određuje koja su to zvanja. Vidite, ovde, recimo, članovi od 36. do 41. posebno bodu oči, iz sledećeg razloga. Vlada predviđa sledeća zvanja za državne činovnike na položajima: viši savetnik, samostalni savetnik, savetnik, mlađi savetnik, saradnik i mlađi saradnik. Za prva četiri zvanja predviđeno je visoko obrazovanje na studijama drugog stepena, a za poslednja dva – visoko obrazovanje na studijama prvog stepena. Dalje se kaže – za višeg savetnika, samostalnog savetnika, savetnika i mlađeg savetnika predviđeno je stečeno visoko obrazovanje na studijama drugog stepena, a to znači diplomske akademske, tzv. masters studije, specijalističke akademske, specijalističke strukovne i radno iskustvo od sedam godina. Nije mi jasno kako može onaj ko je završio po novom zakonu o visokom obrazovanju, odnosno koji će tek da završi, da ima sedam godina radnog iskustva. Očito nešto s ovim članom nije u redu. Isto tako, za samostalnog savetnika se traži pet godina radnog iskustva, za savetnika tri itd., za mlađeg savetnika pripravnički staž. Potpuno je nemoguće, ako je Zakon o visokom obrazovanju donet 2005. i ako je neko završio po tom novom zakonu, da ima sedam godina radnog iskustva. To je nešto što odudara od zdrave logike. Drugo, posebno su diskutabilni kriterijumi za izbor zvanja. Recimo, za izbor zvanja višeg savetnika traže se od lica stvaralačke sposobnosti, preduzimljivost i visok stepen stručnosti. Pitao bih dve stvari, šta se podrazumeva pod tim stvaralačkim sposobnostima i preduzimljivosti, i, drugo, ko je, u stvari, ovlašćen da izvrši, na neki način, merenje tih karakteristika kandidata, jer, hipotetički, ako se tri, četiri, pet kandidata jave na javni konkurs, oni mogu da ispunjavaju ove uslove, formalno-pravne, ali ko će da proceni ove sposobnosti, stvaralačke, preduzimljivost? Ipak se stvaraju svi uslovi da se i u ovom slučaju vrši zapošljavanje kadrova po partijskoj pripadnosti, što je, nažalost, bio slučaj sa prethodnim zakonom. Čini mi se da ovde nema, maltene, nikakvog pomaka. Isto je i za druga zvanja. Kod samostalnog savetnika se traže analitičke sposobnosti u složenim slučajevima. Šta su sada analitičke sposobnosti? Ko to može da odredi ko je od savetnika sposoban da primeni utvrđene metode rada i postupka u svakodnevnim situacijama itd., da ne nabrajam. U ovom slučaju je potrebna mnogo preciznija sistematizacija radnih mesta, a ne ovako uopštena i, da kažem, štura, neaplikativna kvalifikacija, koja se može tumačiti na razne načine.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege, narodni poslanici, načelni pristup izmenama i dopunama ovog zakona i stavove LDP-a, u svom ekspozeu, izneo je predsednik naše partije gospodin Jovanović. Postaviću par pitanja, s osnovnim ciljem da se te sporne stvari, koje se tiču izmena i dopuna ovog zakona, razjasne. Naravno, neću imati klasičan pristup koji prepoznaje ovaj parlament, da za onog ko je u opoziciji svi zakoni a priori nisu dobri, a kada pređu na drugu stranu, odnosno kada postanu vlast, odjedanput su svi Vladini predlozi odlični. Naime, činjenica je da smo zaboravili šta znači konstruktivna opozicija i da smo zaboravili šta znači odgovorna vlada. To su, u stvari, principi za koje se LDP zalaže. Izmene i dopune ovog zakona, otprilike, prepoznaju tri vrste promena. Jedna predstavlja javnu meru koju treba da izrekne Ombudsman kada postoji razlog za prestanak radnog odnosa službenika. To, načelno, nije sporno. Usklađivanje zvanja, to je, u stvari, usklađivanje s onim što smo pre izvesnog vremena izglasali, a tiče se izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, uvođenja zvanja master. Ni to, načelno, nije sporno. Postoji i treća vrsta promena koju prepoznaje ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama postojećeg zakona, a koja se tiče odlaganja roka za sprovođenje konkursa za imenovanje službenika, i to onih koji se postavljaju na tzv. položaje. Tu bih posetio i predstavnike opozicije, a i predstavnike Vlade, da srpska državno-pravna tradicija i te kako poznaje dobro zakonodavstvo koje se tiče državnih činovnika. Preneseno u sadašnje pojmovno značenje ovih pravnih pojmova, to su državni službenici. Da ne podsećam da su državne monopole, državne fondove, načelstva, opštinske uprave, što mu danas dođe državna uprava ili javna preduzeća, tretirali ti zakoni. Da ne podsećam kakvo je zakonodavstvo bilo pod Ustavom iz 1888. godine, kako je nepartijska predstavništva, pa i nepartijske vlade pravio kralj Milan. O tome, očigledno, nije vođeno računa. Shodno ovome što sam sada naveo, o čemu sam sada govorio, mogu se postaviti neka pitanja. Najpre, zašto konkursi nisu raspisani i završeni na vreme? Naime, rok za sprovođenje konkursa je već jedanput bio pomeren, kada je izabrana druga Koštuničina vlada, pre svega, da bi se napravilo mesto za predstavnike DS-a, jer su oni tada postali koalicioni partneri DSS-u i stranci G17 plus, koji su već participirali u vlasti i imali svoje postavljene državne službenike, pa je kolač vlasti trebalo preraspodeliti i zadovoljiti prohteve i novog koalicionog partnera, odnosno DS-a. Sada se rok ponovo produžava. To će otvoriti prostor da se državna uprava, da se poslužim kolokvijalnim izrazom, ponovo napuni političkim kadrovima, ovoga puta iz još šire i brojnije vladajuće koalicije. Shodno tome, postavlja se i pitanje, da li je bilo pitanje sve ovo – da li je bilo potrebno da se uvede retroaktivno dejstvo Zakona, koje odredbe Ustava izričito osporavaju, i da li je bilo potrebno produžavati ga za punih 19 meseci? Voleo bih da predstavnici Vlade daju, ili u svom završnom ekspozeu ili kada im bude odgovaralo, odgovore na ova pitanja.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Zoran Ostojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kod Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini na usvajanje i o kome mi danas raspravljamo, posebnu pažnju privlače članovi 4. i 5. Naime, članom 4. Predloga zakona želi se da se izmeni član 158. važećeg zakona o državnim službenicima, koji se odnosi na Službu za upravljanje kadrovima. U stavu 2. kaže se: "Služba za upravljanje kadrovima oglašava slobodna radna mesta u organima državne uprave i službama Vlade, brine za usklađeno preuređenje državne uprave, savetuje organe državne uprave i službe Vlade kako da upravljaju kadrovima, organizuje stručno usavršavanje državnih službenika, pruža stručnu i tehničku pomoć Visokom službeničkom savetu, vodi poslove značajne za politiku Vlade u upravljanju kadrovima i vrši druge poslove određene zakonom ili propisom Vlade". Predloženo je da se u ovom stavu, posle reči: "organizuje stručna usavršavanja državnih službenika", dodaju zapeta i reči: "posebno u oblasti borbe protiv korupcije". Kada se vidi ova odredba, moglo bi se pomisliti da srpska vlast ima nameru da se bori protiv korupcije. Činjenica je, o tome smo mnogo više govorili kada je usvajan Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, da vlast u Srbiji samo iznalazi načine da se korupcija prikrije i poveća. O tome što se ova pošast uvukla u sve sfere života i što se Srbija, po stepenu suzbijanja korupcije, nalazi tek na 85. mestu u svetu, u društvu sa Panamom, Madagaskarom, Senegalom, nimalo se ne vodi računa. Zakoni se donesu, kao, usklađuje se naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU, ali se ti zakoni u praksi ne primenjuju.Tako se ni ova bolna tačka našeg društva – korupcija, time što će se u ovom zakonu napisati da će se državni službenici stručno usavršavati u oblasti borbe protiv korupcije, neće smanjiti, jer je borba protiv korupcije u državi Srbiji poverena jednoj agenciji koja će biti kontrolisana od strane vlasti. Članom 5. Predloga zakona o državnim službenicima predlaže se produženja roka za sprovođenja javnih konkursa za položaje i prestanak dužnosti postavljenim licima čija radna mesta postaju položaji. Ovde se traži produženje roka do 31. decembra 2009. godine. Važno je napomenuti da je ovaj rok već jednom produžen. Naime, Zakonom o državnim službenicima, koji je stupio na snagu 1. jula 2006. godine, bilo je predviđeno, članom 180. stav 1, da će se, radi postavljenja na položaje, sprovesti javni konkursi do 1. jula 2007. godine. Takođe, u stavu 2. se kaže da postavljenim licima čija radna mesta postaju položaji dužnost, u svakom slučaju, prestaje 1. jula 2007. godine. Međutim, zakonom o izmenama Zakona o državnim službenicima, članom 3, koji je stupio na snagu 1. jula 2007. godine, rokovi su produženi do 1. maja 2008. godine, a sada se, u obrazloženju novog predloga zakona, navodi da je prethodnoj vladi prestao mandat u martu 2008. godine, dakle, pre 1. maja 2008. godine, i da je to razlog što javni konkursi za postavljenje nisu sprovedeni. Znači, od 1. jula 2006. do 1. jula 2007. nije bilo dovoljno vremena, nije ga bilo ni od jula 2007. do marta 2008. godine, pa se sada traži produženje do 31. decembra 2009. godine. Ovaj zahtev za produženjem roka predlagač opravdava brojnošću radnih mesta državnih službenika na položaju koje treba popuniti, a njih je 358, od toga je 108 postupaka okončano, kao i složenošću konkursnog postupka. Što se tiče složenosti konkursnog postupka, Uredbom o sprovođenju internog i javnog konkursa za popunjavanje radnih mesta u državnim organima, precizirani su rokovi u kojima se odvijaju radnje vezane za popunjavanje položaja. Članom 19. definisano je da rok za podnošenje prijava na javni konkurs počinje da teče narednog dana od kada je javni konkurs oglašen u "Službenom glasniku RS" i ne može biti kraći od 15 dana. Zatim, sledi rok od 20 dana, koji je predviđen kako bi kandidati koji nemaju položen državni stručni ispit mogli da dostave dokaz o položenom državnom stručnom ispitu. Uredbom nisu propisani rokovi u kojima se vrši pismena provera osposobljenosti, znanja i veštine i usmeni razgovor s kandidatima. Takođe, nije propisan ni rok u kome izborni postupak mora biti sproveden, ali od 1. jula 2006. do danas bilo je dovoljno vremena da se bilo koji konkurs okonča. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi LDP-a je 4 minuta.
Potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP želi reformu državne uprave. To jeste jedan od uslova našeg priključenja Evropi. U ovom zakonu uočavamo tri namere. Jedna je usklađivanje zvanja, odnosno stepena stručne spreme sa Zakonom o visokom obrazovanju. To načelo nije sporno, predložena rešenja nisu sporna. Drugo je da je javna mera, odnosno opomena koju izrekne Ombudsman razlog za prestanak radnog odnosa službenika. To načelo, takođe, nije sporno. Izražavamo zabrinutost zbog primene toga u praksi, kada pogledamo kako se Vlada odnosi prema nezavisnim institucijama, odnosno agencijama. Tako, na primer, kod Poverenika za informacije, umesto 33, radi svega sedam ljudi, kod Ombudsmana je slično. Izražavamo sumnju da će ovo načelo, koje nije sporno, biti pretočeno u praksu, odnosno da će se poštovati ta preporuka Ombudsmana, buduća, moguća, verovatna, jer, na kraju krajeva, do sada, i kada je u pitanju Poverenik za informacije, i kada je u pitanju Savet za sprečavanje sukoba interesa, nemamo dokaza da izvršna vlast poštuje, uvažava i sprovodi ono što nezavisno regulatorno telo ili agencije predlažu. Hajde da kažemo da je to samo naše razmišljanje. Možda će se promeniti. Treće načelo u ovom zakonu jeste problem, a to je odlaganje roka za sprovođenje konkursa za imenovanje službenika, i to, pre svega, onih koji se postavljaju na ono, što narod kaže, položaje. Predlog da se rok produži, sa 31. maja 2008, na 31. decembar 2009. godine i da se ta promena Zakona primeni retroaktivno, nije za nas prihvatljiv. Mi, zaista, i pred građanima postavljamo pitanje, zašto konkursi nisu završeni na vreme? Znamo da je ovaj zakon usvojen za vreme druge vlade Vojislava Koštunice. Tada konkursi nisu raspisani zato što se ušlo, uslovno rečeno, u izborne cikluse, referendum, pa Ustav. Očigledno je da je, neraspisivanjem konkursa, ostavljen prostor da se državna uprava popuni novim koalicionim partnerima. Tada je to bila druga DS. Mi ovo produženje roka tumačimo sada kao šansu da se državna uprava popuni novim koalicionim partnerom, a to su gospoda socijalisti. Zato mislimo da je ovaj rok i produženje roka na 19 meseci jačanje partijske države. Kao što znate, ponoviću još jedanput, da utvrdimo gradivo, LDP se bori za razgradnju partijske države i za profesionalizaciju državne uprave. Ovo nije rešenje. To se vidi iz ovog izveštaja Evropske komisije za 2008. godinu, gde prvi put Evropska komisija dovodi u sumnju kapacitet državne uprave, a glavni razlog za to je što nije izvršena profesionalizacija i što se ovim rešenjima, od kojih je ovo jedan od primera, produžava vek partijske države. Zato nam je žao što ovaj zakon nije više, nije u potpunosti u skladu s evropskim očekivanjima, građana koji su glasali na izborima, zbog toga što LDP želi da zaštiti interes tih građana i da ih predstavlja, a u ovom slučaju nećemo biti u prilici i u mogućnosti da za njega glasamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Ovo je jedan od zakona o državnim službenicima gde smo na vreme upozoravali šta će da se desi. Samo da one koji prate ovaj prenos obavestim, to je onaj zakon, s onim arhaičnim nazivima, iz vremena kada je u Srbiji bila popularna komedija "Gospođa ministarka". Koliko se sećam, DS je u to vreme imala primedbe, ali čini mi se da su na kraju, ipak, bili malo blagonakloni prema tom konceptu zakona. Naravno, ovde postoji nekoliko vrsta tih promena. Prva je usklađivanje s odredbama Zakona o visokom obrazovanju, što je prihvatljiv razlog za promenu, mada, među nama rečeno, nije toliko bilo nužno, s obzirom na to da je krajem 2007. godine ovde dato jedno tumačenje povodom izjednačavanja tih zvanja po osnovu master studija i ovih normalnih školskih titula, diploma i zvanja iz vremena kada smo mi studirali. To nije problem, to je tumačenje, na neki način, bilo dovoljno da se u praksi ne prave neki veći problemi. Ako se već pravi izmena, onda je to prihvatljivo, jer ovaj zakon treba usaglasiti da odgovara kako treba. Gospodine Markoviću, mislim da ćete, ipak, morati nekim amandmanom da intervenišete, verovatno vam je u ovoj gužvi promaklo nešto što sam vam nagovestio, a tiče se izvornog člana 78. stav 1. Da bi se sada to ispravilo, moraćete dati vi amandman; znate o čemu se radi, da sada ne pričam, nema potrebe da vas ubeđujem. U međuvremenu se promenio jedan zakon i došlo je do promene naziva organa i po logici stvari se podrazumeva. Kada sam već kod tog člana, skrenuo bih pažnju da tu, čini mi se, postoji jedna nelogičnost. U članu 78. stav 1, formalno-pravno, govori se o razlozima za razrešenje državnog službenika na položaju; u prvom stavu se kaže – zbog prestanka radnog odnosa, ako mu radni odnos prestane, pa onda zbog, pa se navode razlozi. Znači, prestanak radnog odnosa je glavni razlog što, kao posledica toga, dolazi razrešenje. To piše u prvom stavu. Sada se navode razlozi, da budem precizniji, slučajevi kada se to dešava. Tu navodite jedan slučaj, javno objavljena preporuka za razrešenje koju je izrekao Odbor za rešavanje sukoba interesa. To ću sada da pojednostavim. To je situacija kada je čovek na dve funkcije, počeću od najobičnije, donosi se javna preporuka. Znači, ovde se javna preporuka javlja kao razlog za prestanak radnog odnosa, a posledica prestanka radnog odnosa treba da bude razrešenje. Razrešenje i prestanak radnog odnosa nalaze se u uzajamnom odnosu, u uzročno-posledičnom odnosu. To ne sporim, odmah da se razumemo. S moje strane, to je moguće rešenje. Ova inovacija u stavu 2, gde se govori o suvom razrešenju, nije problem, ni ovaj prvi razlog koji stoji u toj odredbi, ni ovaj drugi koji sada ubacujete, "ako organ ili telo nadležno za poslove državne uprave prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana". Vidite o čemu se radi, u stavu 1, po novom zakonu, ta agencija daje preporuke u cilju suzbijanja korupcije. Ovo što je ombudsman, Zaštitnik građana, daje javnu preporuku da se razreši državni službenik zato što je svojim radom prekršio neko ljudsko pravo nekog čoveka, građanina, stranke. To je u osnovi celog Zakona o Zaštitniku građana. Smatram da je i taj razlog u istom rangu kao i ovi razlozi u prvom stavu. Da to sada pojednostavim, to može biti razlog za prestanak radnog odnosa. Međutim, kod ovih javnih preporuka ovih organa, bilo da je to republički Odbor za rešavanje sukoba interesa ili da je u pitanju Zaštitnik građana, smatram da je najispravnije treće rešenje, i vi ste bili svesni tog problema, pa ste rekli – ako organ koji odlučuje o razrešenju prihvati tu javnu preporuku, preporuka je, po svojoj definiciji, nešto što upućuje, skreće pažnju nekom organu u kom smislu treba da reši neki problem. Postupak pred Republičkim odborom za rešavanje sukoba interesa i postupak pred Zaštitnikom građana su, u suštini, nesavršeni postupci. Zašto su nesavršeni postupci? Nisu ni klasičan upravni, ni krivični, ni građansko-procesni. Zato smatram da ovo može biti jedan od razloga za pokretanje disciplinskog postupka unutar državnog organa, pa, ako se usvoji kao odluka, onda sledi odluka o disciplinskoj odgovornosti,koja može da ima za posledicu i prestanak radnog odnosa i razrešenje sa položaja. Mislim da je to ispravniji put, jer on, pre svega, polazi od značaja preporuke. Ne umanjuje se značaj oba organa, odmah da budemo načisto, tim pre što sada ovaj republički odbor prerasta u Agenciju za borbu protiv korupcije, a ovaj i dalje ostaje kao Zaštitnik građana. Mera koju oni mogu da preduzmu jeste javna preporuka za razrešenje. Da li je taj postupak bio savršen? Nije, sa gledišta prava koja ima državni službenik. Da li on potencijalno može biti ugrožena strana? Šta ako je Zaštitnik građana pogrešio? Ne može automatizam da važi, zato smatram da i u jednoj i u drugoj situaciji to može biti osnov za obavezno vođenje disciplinskog postupka unutar državnog organa, koji, u krajnjem slučaju, može da se završi i prestankom radnog odnosa i razrešenjem. Nadam se, gospodine Markoviću, da ste me shvatili, pošto se mi izuzetno dobro razumemo. Ovo oko pripravničkog staža nije problem. Izvorni tekst člana 140. stava 2. mislim da nije prihvatljiv. Član 140, naslov je – Izvorno ovlašćenje. Prenošenje ovlašćenja. Vi ste pravili inovaciju u stavu 2, svi drugi stavovi su ostali nepromenjeni. Čitam ovaj deo izmene. Ja se izvinjavam, čitao sam obrazloženje ovde. Promena je – stečeno visoko obrazovanje, to je ta promena koju ste ubacili u član 140. stav 2. Moja intervencija se ne odnosi na ovo što ste vi ubacili. Vi ste ovde uradili, šta? Preneli ste ovlašćenje sa lica koje je rukovodilac nekog organa. Dali ste mogućnost da on neka svoja ovlašćenja u pogledu prava i obaveza zaposlenih može da prenese čoveku sa visokom stručnom spremom i odgovarajućim radnim iskustvom. Mislim da treći uslov mora da bude i vezivanje za neku državnu funkciju, jer ovo nije klasično punomoćje. Ovo sada ispada ovde kao klasično punomoćje. Morali ste da vežete to za neku nižu funkciju u hijerarhiji u samom organu. Ako je u pitanju ministar koji ima ovlašćenja, može da ga prenese sekretaru, državnom sekretaru, sekretar može da prenese pomoćniku, pomoćnik sekretaru ministarstva, eventualno, da idete na načelnika, na nešto, ali da vežete za funkciju. Vi ste ovde to vezali samo za školsku spremu i godine radnog staža. Po meni je to neprihvatljivo. Mora da bude u hijerarhiji upravljačkoj unutar organa. Ministar, državni sekretar, pomoćnik, sekretar, načelnici odeljenja itd. Nemojte da idete do savetnika ili mlađeg referenta itd., koji formalno-pravno ispunjava ove uslove. To mora da bude u nomenklaturi, u hijerarhiji upravljanja nekim organom, a ovako kako ste ga postavili, to je kao klasično punomoćje. Ja sam ovlašćen, a pošto sam ja ovlašćen, bilo kome mogu da dam to ovlašćenje, jedino je ograničenje da mora da ima školsku spremu i da ima toliki radni staž. To je neprihvatljivo sa gledišta organizacije države i funkcionisanja državnog organa. Bar im je tako bilo. Možda je sada došlo ovo ludačko vreme itd. Ova izmena koju ste predložili u okviru člana 158, to je služba za upravljanje kadrovima. Vidite, sada ta služba dobija obavezu obrazovanja državnih službenika, posebno u oblasti borbe protiv korupcije. Neko postavlja pitanje – zašto? Sada to ispada ovako – državni službenici se uče kako da se bore protiv korupcije, a oni su prvi na nomenklaturi učesnika u korupciji. Da li ih vi to usavršavate u korupciji, ili ih učite i obaveštavate šta bi bila korupcija, što može da prouzrokuje vašu radno-pravnu, krivičnu, materijalnu ili bilo koju drugu odgovornost. Mislim da je ovde u pitanju jedna malo trapava formulacija, ali i da se ta borba protiv korupcije i neophodna znanja koja državni službenici tokom vršenja službe treba da steknu o korupciji nalaze u rečima ispred ovih gde ste ovo ubacili. To se nalazi u okviru usavršavanja i obrazovanja državnih službenika. Da li će deo tog obrazovnog procesa tokom rada da bude hemija, biologija, bon-ton, borba protiv korupcije itd., to su već nastavna gradiva. Vi to, gospodine Markoviću, dobro znate, pošto ste ekspert za bezbednost. Vi morate da znate. To je pitanje nastavnog programa, a ne obrazovnog procesa. Obrazovni proces se nalazi već u zakonu. Na kraju, evo jednog pitanja, gospodine Markoviću, bez odgovora. Nisam siguran, da sam na vašem mestu, možda bih i ja predložio promenu člana 180. ovako kako ste vi uradili. Prihvatite uslovno ovu kritiku, ali ovde se, sa gledišta stava 2, postavlja pitanje – šta je bilo s tim ljudima 2. maja 2008. godine? Ja sam podneo amandman na ovaj član u vreme kada je jedan drugi moj prijatelj ovde predlagao ovaj zakon. Kaže se – dužnost u svakom slučaju prestaje. Šta znači ''dužnost u svakom slučaju''? Da li ima neki slučaj i kada nije to? Šta se desilo 2. maja 2008. godine? Svima onima koji su zatečeni, koji nisu prošli konkurs, jer nije, možda, bio ni raspisan, po sili zakona je prestao radni odnos. To je situacija koju je stvorio zakon. Da li je u praksi tako? Nije. Zašto? Zato što su izbori bili 11. maja. Evo ga glavni argument. Izbori bili 11. maja, nova vlada se formirala 11. juna. U toj gužvi, ko će s kim, kako, koliko, itd., ti ljudi su ostali. Možda je i dobro što su ostali. Država mora da funkcioniše, zato sam ja ovo i rekao malopre. Da sam na vašem mestu, verovatno bih i ja predložio ovo što ste vi predložili, kako da se promeni član 180, ako neko želi da razmišlja o državi, ali ako se razmišlja o kadrovima, nema prostora za državu. Htedoh da padnem u nesvest pre neko veče kada sam video da je Vojkan Simić pomoćnik ministra pravde. Mi ga isterasmo iz suda, vi ste ga, gospodine Markoviću, pomagali ste nam. Mi ga jedva isterasmo iz suda, kad on pomoćnik ministra. Sad on uči sudije. Da li možete da zamislite vi to? Još da sam video Gordanu Mihajlović,pa da umrem i da se ništa ne desi sa mnom više. To je strašno. U ovoj skupštini nije mogla da dobije glas da prođe za sudiju. Sećate se kako su vrištali ovi iz Visokog saveta pravosuđa? Kako naši predlozi ne prolaze, to su pouzdani, dobri kadrovi itd. Kako ih vraćate? Ako vam fale kadrovi, kažite, imamo. Naći ćemo, ima na fakultetu, završavaju ljudi fakultete, ima pametne dece itd., ali nemojte te izanđale. Dokazano, nije moglo da prođe ovde. Nije u pitanju bila politička pogodba itd. Problem je kod vas, gospodine Markoviću, što vi, u stvari, ovaj član nije ni trebalo da menjate. Zašto nije trebalo da menjate? Iz jednog prostog razloga, što, ako postoje slobodna mesta, raspisuje se konkurs, pa se ljudi javljaju, pa birate, a ovim ljudima je po sili zakona prestao radni odnos. Sad imate potrebu da ih održite u nekom radnom odnosu, da bi se oni, eventualno, ponovo javili, pa možda prođu, a možda ne prođu. Ali, ja znam, gospodine Markoviću, pošto imam svoju špijunsku službu unutar Vlade itd., tu vam je ovo iz SPO-a, preko G17 plus, tu je sad bilo – ako ti, kao pomoćnik ministra iz SPO-a, pređeš u G17 plus, proći ćeš na ovom konkursu, zato što je sada G17 plus dobio to ministarstvo, i čovek ostane. Ali, tu nema struke, zato pričam. Nema struke, a osnovna intencija onog prethodnika, jednog od vaših prethodnika, koji se kleo u život ovde, jeste – struka mora da pobedi, struka počinje od pomoćnika ministra, pa nadole. Jel tako bilo? Tako nam je pričao Balinovac. Ministar je funkcioner, državni sekretar, a pomoćnici ministra, to su već državni službenici na položaju, funkcioneri, oni su stručni. Neće njih neko da šiba tek tako, kako se menja Vlada, ne, čini mi se pet godina su oni, nisu oni četiri godine, kao Vlada, nego pet, to je struka, dokaz – Vojkan Simić. Mislim da je to, i to su s pravom neki primetili, taj kadrovski ventil. SPO sam uzeo samo kao primer, vrlo negativan. Što se tiče G17 plus, pokušavali su da kupuju, neprincipijelno, ljude i terali ih da pređu iz jedne stranke u drugu. Ja to mrzim i to žigošem, to je nemoralno; dosad bio u ovoj stranci da bi sačuvao svoje, ajd sad u drugu stranku, oni mu garantuju. To svi treba da osudimo, apsolutno, svi treba da osudimo. Čak ni ceo G17 nema veze s tim, pojedinci, uvek pojedinci, zapamtite, s nekim svojim ličnim interesima. Ali, to je druga priča. Mislim da je, formalno-pravno, ovo što ste naveli kod ovog poslednjeg člana u pogledu retroaktivnosti, pitanje da li tu ima retroaktivnosti. Vi veštački stvarate retroaktivnost da biste sačuvali status nekih ljudi od 2. maja 2008. godine do dana kada se ovaj zakon proglasi i stupi na snagu. To mogu da shvatim, mogu, čak, da shvatim, to vam najozbiljnije kažem, i stečena prava ljudi, mogu da shvatim, čak, i potrebu nekih ljudi koji su radili neki posao, faktički, radili u nekom nedefinisanom pravnom položaju, i njih treba uvek zaštititi ako su radili. Ali, mislim da je ta koncepcija promene člana 180. Zakona o državnim službenicima isuviše politički motivisana i ta politička motivacija negira koncepciju Zakona, ako je tačno da je koncepcija Zakona ono što je pričao Balinovac, pre svega, kada su u pitanju pomoćnici ministra. Naravno, pošto smo mi opozicija, vi biste pali u nesvest kada bismo glasali za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a posle njega narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, imam za vas jedno pitanje – da li ste vi pročitali ovaj predlog zakona? Poznajem vas kao izuzetno dobrog opozicionog poslanika, dobar ste pravnik, ali nisam siguran da ste pročitali. Evo, sad ću vam dokazati da niste. U Predlogu ovog zakona, to se vidi na svakomčlanu, ali u članu 5. govorite šta se menja u članu 180, a u članu 6. kažete šta se menja u članu 36. i u još nekim članovima. Ima li malo logike da to bude obrnuto? Pretpostavljam da ste pročitali, nego samo na brzinu, ministre, samo sam hteo s vama da se našalim, zato što je Krasić moj prijatelj, a vi ste prijatelji, pa onda malo moramo i tako. Vi ste u obrazloženju ovog zakona naveli tri razloga zbog kojih se vrše izmene i dopune Zakona i moglo bi se reći da je to prihvatljivo, zbog novih zaduženja Zaštitnika građana, hajde da kažemo da to može da prođe, zatim zbog usaglašavanja. Jel tako ministre? U pravu sam. Zbog usaglašavanja sa Zakonom o visokom obrazovanju, trebalo je i tu neke promene da uslede i pritisak nekih zemalja, pritisak građana Srbije je najveći da počnemo jednog dana da radimo pošteno, a da ne govorimo o ovim drugim. Ne verujem da ti drugi to iskreno žele, ali građani Srbije i, naravno, Poslanička grupa Srpske radikalne stranke želi da vlast koja bude izabrana radi u interesu građana i da radi pošteno. Ali, četvrti razlog, dame i gospodo poslanici, ovde nije naveden. A šta je četvrti razlog? Četvrti razlog je Demokratska stranka, a gde je Demokratska stranka, tu su problemi. A zašto Demokratska stranka? Pa vi ste u obrazloženju, a čini mi se, ministre, da ste i u uvodnom izlaganju rekli – tehnička vlada nije imala mogućnost da raspisuje konkurs, pa onda da vrši izbor državnih službenika, jer je mandat Vladi prestao u martu, govorim o 2008. godini, a ovaj zakon je trebalo da se sprovede, odnosno član 180, do 1. maja 2008. godine. Znači, ostao je samo april i sad nam je za tih 30 dana problem veliki. Nismo mogli da popunimo, kako vi kažete, a i ovde to piše, 358 mesta državnih službenika, a imali smo prethodnu vladu, imali smo vas, odnosno Demokratsku stranku, kada je učestvovala u toj vladi neki period, i samo je ostalo još nekih mesec dana, pa smo bili kratki za taj jedan mesec. Nije razlog to, nego je razlog što je Demokratska stranka u tom momentu participirala u vlasti i trebalo je mnogo više članova Demokratske stranke da bude u njoj, a sada se ta koalicija proširila, pa treba praviti drugačije kombinacije i onda nam je potrebno neko novo vreme. Ovo je upućeno građanima Srbije. Mi danas ceo dan potrošismo na dva zakona, od kojih je, u jednom, u prepodnevnoj raspravi, bilo reči samo o tome da u jednom članu, umesto 2008, stoji 2009. godina, a suština ovog drugog zakona je da dobijamo neki naknadni rok, do 31. decembra 2009. godine, da bismo mogli da pozavršavamo ove poslove koji nam stoje. Gospodine ministre, zašto još nekoliko ovih ministarstava, BIA, Uprava za izvršenje zavodskih sankcija, nisu ušli, zašto služba za planiranje kadrova nije predvidela i tu radna mesta, pa da znamo tačno koliko će biti državnih službenika, jer zasad, po ovoj informaciji, to je 358, ali imamo dva-tri ministarstva, čini mi se, BIA-u i Upravu za izvršenje zavodskih sankcija, koji nisu obuhvaćeni ovim. Kolega Zoran Krasić je izuzetno lepo objasnio, kad je Zakon o državnim službenicima bio na dnevnom redu 2005. godine, sve što je vezano za lica koja će imati sad problema, kojima bi po sili zakona radni odnos trebalo da je već prestao s 1. majem 2008. godine. Mi smo tad ukazivali, imamo ozbiljne analize i pripremamo se za ove zakone. Danas ste čuli od jednog narodnog poslanika, koji je bio i ministar u Vladi, ne želim o tome da govorim, da je rekao, kada su se počele uvoditi agencije – mi smo to jedva dočekali, to je bila dobra stvar. Mi ni tad nismo verovali u te agencije, i tad smo vam ukazivali s kojim problemima ćemo se susretati kada budu te agencije, a njemu je trebalo da bude i ministar, pa da bude i opozicioni poslanik, pa da vidi kakav uticaj te agencije imaju na građane Srbije. Moram da vas pitam, gospodine ministre, da li se vi nekad u Vladi pitate kako je građanima Srbije, koji nemaju vremena i biće dockan ako potrošimo dane i dane, potrošimo njihov novac, kojim se samo menja 2008, 2009, 2010. ili 2012?! Pravo da vam kažem, neko je to već govorio, ako nije kolega Spasojević, ja bih voleo da i kod Zakona o uređenju sudova i teritorijalnoj organizaciji, ili mreži, kako to bolje razumeju građani Srbije, dođemo u poziciju da moramo da odlažemo primenu tog zakona, jer ovo što je sada predviđeno je izuzetno nakaradno, a o tome ćemo govoriti po amandmanima. Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Mirko Munjić, posle njega narodni poslanik Nikola Savić. Narodni poslanik Srboljub Živanović želi da govori o povredi Poslovnika, posle narodnog poslanika Mirka Munjića.
Dame i gospodo, gospodine ministre, u razlozima za donošenje zakona kaže se, otprilike, prvo – da je, saglasno članu 20. Zakona o Zaštitniku građana, trebalo stvoriti uslove za razrešenje državnih službenika, ako organ ili telo koje ga je postavilo prihvati preporuku Zaštitnika građana za njegovo razrešenje. Zatim, uslovi za obavljanje određenih poslova u organima državne uprave, gde se kao uslov predviđa visoko, tj. više obrazovanje, uskladiće se sa propisima iz oblasti visokog obrazovanja. Dakle, radi se o usklađivanju dužine pripravničkog staža. Takođe, treba obezbediti i sprovođenje preporuke grupe država za borbu protiv korupcije, a po toj preporuci, potrebno je doneti posebne programe obuke koji će biti posvećeni borbi protiv korupcije. Evo, da se osvrnem na ove razloge za donošenje zakona. Ministar, otprilike, kaže, u obraćanju – ako državni službenik odbija da uradi određene poslove, na predlog Zaštitnika građana, organ koji je postavio državnog službenika može da ga razreši. Niko ne spori da je normalno, ako neko ne obavlja, ili nezakonito ili nestručno obavlja svoje poslove, da ga treba razrešiti, to je potpuno jasno i niko nije protiv toga. Međutim, postoji dosta drugih i efikasnijih načina da se taj koji tako radi i tako nekvalitetno obavlja svoje poslove, nestručno, nezakonito itd., razreši sa funkcije. Dok Zaštitnik građana uvidi da ovaj nepravilno ili nezakonito obavlja svoje poslove, dok on reaguje, dok prijavi to organu koji ga je postavio, dok organ pokrene svoj mehanizam za razrešenje, moguće je da prođe dosta vremena i da dođe do određene štete, do nenadoknadive štete za građane. Kakav mehanizam postoji da se iskontroliše Zaštitnik građana? Na kraju, ovde je njemu ostavljeno jedno diskreciono pravo, tako da ne bih stavljao u istu ravan ovaj način za razrešenje i način za razrešenje putem preporuke Zaštitnika građana, jer, ipak, preporuka je preporuka i znamo koliko je to obavezujući čin, obavezujući akt – to je preporuka koju organ koji ga je postavio može da iskoristi, ali ne mora. Jednostavno, to je jedno diskreciono pravo. Rok za postavljanje državnog službenika, po Zakonu o državnim službenicima, bio je 1. maj 2008. godine i dotle je trebalo, na bazi profesionalnog odabira, postaviti ljude, postaviti državne službenike. Sada se, u članu 180. stav 1, reči: "1. maja 2008. godine", zamenjuju rečima: "31. decembra 2009. godine". Koji je razlog kašnjenja? Obrazloženje da je došlo do izbora nove vlade, odnosno do postavljanja nove vlade, zaista, ne stoji. Postojalo je tu dosta službenika, državnih službenika, koji su, da kažem, državni službenici opšte prakse. Mogli su oni biti postavljeni. Bilo je i dosta kvalitetnih i profesionalnih ljudi, tako da je to moglo sigurno da se uradi, a ovaj rok koji je ostavljen u Predlogu zakona je, zaista, neprimeren. Pored ovoga, ovde je, izgleda, potrebna i svojevrsna lustracija. Ja bih rekao da će biti izabrani oni koji su po partijskoj liniji podobni i da oni koji su nepodobni neće proći taj odabir i izbor, tako da se ponavlja neka stara priča o partijskim kadrovima. To je, izgleda, prisutno i kod ovog predloga zakona. Dosta vremena ste potrošili na priču o smanjenju uprave na lokalnom nivou, mada to nije tema ovog zakona, odnosno zaposlenih u upravi. Jedan do jedan i po posto je, je li tako, optimalna stopa na lokalnom nivou. U vezi s tim, pitao bih, da li znate s kolikom svitom zamenika, savetnika, službenika državnih, vozača, vozila je, na primer, ministar Božidar Đelić obilazio MUP-ove po Srbiji kada su se radili biometrijski pasoši? Čitava je to svita bila državnih službenika. Znate li šta je epilog svega toga – da je hiljade tih pasoša moralo da bude uništeno zbog neke zaštite koja nije urađena na pravi način i kako treba. U principu, rekao bih da ste se ogrešili o Božidara Đelića, jer on je trebalo da bude tamo gde se prave pare. Čovek to zna da radi i tu je trebalo da ga postavite, doduše, za sebe. Na kraju bih rekao još nešto – ''korupcija, naša dika''. Po preporuci grupe država, potrebno je doneti, kaže se, posebne programe obuke koji će biti posvećeni borbi protiv korupcije. Bilo je odbora, saveta, agencija i čega sve ne u borbi protiv korupcije – sve ovo da bi se suzbila korupcija u Srbiji, a sada i obuka državnih službenika u borbi protiv korupcije, a korupcija cveta li cveta. Za korupciju u Srbiji je pravo proleće – Kalifornija. Na kraju bih rekao, s ovim zakonom će biti – tresla se gora, rodio se miš. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Srboljub Živanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, ja se izvinjavam što prekidam jednu ovako konstruktivnu diskusiju, ali sam prinuđen da pročitam poštu koju sam dobio iz opštine Vladimirci: ''Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ministru Milanu Markoviću. Poštovani ministre Markoviću, povodom svih dešavanja vezanih za funkcionisanje lokalnog parlamenta opštine Vladimirci, ovim putem želimo da vas uputimo u sledeće. Vlast u opštini Vladimirci konstituisana je 16. 06. 2008. godine, u kojoj participiraju SPS, tri odbornika, i SRS – deset odbornika, što čini većinu od ukupnog broja odbornika Skupštine, koji iznosi 25 odbornika. Nakon dolaska na vlast, zatečeno je haotično stanje u svakom pogledu. Ukupna visina dugovanja koje je ostavila prethodna vlast, koalicija DS, G17 plus, plus SPO i DSS, iznosila je skoro 50% od planiranog budžeta za 2008. godinu, tj. blizu 100 miliona dinara. Pored brojnih dugovanja, na videlu su se pojavile određene činjenice i dokazi koji moraju privući pažnju prosečnog čoveka. Plata prvog čoveka opštine Janka Đurića, zvanog Rus, iznosila je ni manje ni više nego 130 hiljada dinara, a njegovih bližih saradnika – 90 hiljada. Ova činjenica je konstatovana od strane budžetske inspekcije, rešenjem broj 40100554/2007.09-1 od 2.11.2007. godine, kojim je utvrđeno da funkcioneri Opštine Vladimirci moraju da izvrše uplatu na račun izvršenja budžeta opštine Vladimirci u iznosu od milion i 186 hiljada 271 dinar na ime više isplaćenih zarada imenovanih i postavljenih lica – predsednik opštine, 600 hiljada, načelnik i sekretar, po 400 hiljada dinara. I pored postojećeg navedenog rešenja, koje je postalo pravosnažno, jer je žalba imenovanih odbijena, isto je sakriveno, tj. uništeno, kako se ne bi otkrilo pravo stanje i o čemu se vodi krivična istraga. Isti su nastavili da primaju nezakonite plate još godinu dana. Do današnjeg dana nisu izvršene uplate na račun budžeta.'' Ala ide vreme. ''U opštinsku upravu opštine Vladimirci, koja ima 52 zaposlena, imenovani su u periodu svoje vlasti primili 15 radnika pod okriljem izmišljenih sistematizacija radnih mesta. Od ukupne visine dugovanja koje su za sobom ostavili, paradoksalna je činjenica, može se obratiti pažnja na visinu neplaćenih kafanskih računa, koji od februara do maja 2008. godine iznose neverovatnih 600 hiljada dinara, a isplaćene dnevnice vozačima – 70 hiljada mesečno, kao i nabavka mobilnih aparata, u iznosu od pet hiljada evra. S druge strane, činjenica je da se Školi za decu ometenu u razvoju ''Sveti Sava'' iz Umke duguje, za tri godine, tri i po miliona dinara. ''
Narodni poslaniče, koji član Poslovnika je povređen?
Evo, privodim kraju. Kao što vidite, dolaskom na vlast koalicije SRS – SPS, nastaje domaćinska vlast. Smanjila se plata funkcionera u zakonskom okviru, uštedelo se 400.000 dinara na mesečnom nivou. Ovo je vrlo bitno za vas – niko od radnika nije šikaniran, što nije bio slučaj u prethodnom periodu,kada su mnogi ...., niko od drugih članova, iz DS-a, Pokreta snaga Srbije i ostalih nestranačkih ličnosti, nije dobio otkaz. Hvala vam.
Narodni poslaniče, da bih mogla da ispunim svoju dužnost iz Poslovnika Narodne skupštine, morali ste da navedete član Poslovnika koji je povređen. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o državnim službenicima. Moram da kažem da je ovo još jedan od zakona koji se donose iz razloga što prethodni zakon nije počeo da se primenjuje u predviđenom roku. Nije samo ovaj zakon u toj poziciji, nego i zakon o kojem smo govorili pre ovog zakona, Zakon o putnim ispravama, čije primenjivanje, takođe, nije počelo u predviđenom roku i zato smo morali danas ponovo da ga razmatramo. Onda je opozicija kriva za to što Parlament sporo radi. Kako je neko izjavio, čini mi se Božidar Đelić, ''Parlament je crna rupa na našem evropskom putu''. Vidimo ovde da nije opozicija kriva, opozicija radi konstruktivno svoj posao, razmatra svaki predlog zakona, nego je više do Vlade i do onih koji treba da sprovode zakone. Ali, da ne bude samo kritike, ima i opravdanih razloga zbog kojih se donosi ovaj zakon, a jedan od njih je usklađivanje ovog zakona s uslovima koji su propisani visokim obrazovanjem. Novina u ovom zakonu je i ta što on predviđa da se državni službenik može razrešiti na predlog Zaštitnika građana. Doduše, ne vidim da će se to u praksi dešavati, ili da će u praksi davati neke rezultate, jer znamo da Zaštitnik građana nema mogućnost da naredi, nego je njegovo samo da signalizira i da uporedi. Dalje, u ovom zakonu, o čemu su govorili i neki moji prethodnici, govori se o tzv. stručnom usavršavanju u borbi protiv korupcije, i to na predlog grupe zemalja Saveta Evrope. Takođe, smatram da ovaj seminar, tečaj, kako već da ga nazovemo, po pitanju stručnog obrazovanja ovog tipa, neće dati neke rezultate, jer iz iskustva znamo da je lopova vrlo teško odučiti da krade, ali ovo je jedan od domaćih zadataka EU koji mora da se sprovede i smatram da je zbog toga ovo ubačeno u zakon. Dalje, u zakonu se govori o tome da se vrši usklađivanje nekih normi, pa se, recimo, pripravnički staž usklađuje sa stepenom stručne spreme, što, u suštini, nije ni loše, što je jedna dobra odrednica ovog zakona, jer ne mora biti isti pripravnički staž za šesti, sedmi ili četvrti stepen stručne spreme. Ako pogledamo član 39. ovog zakona koji govori o mlađem savetniku, videćemo da se ovde govori da mlađi savetnik radi na složenim poslovima. Ako dalje pogledamo ovaj član, videćemo da je stručna sprema koju iziskuje ovo radno mesto visoka stručna sprema, a ako se vratimo unazad, videćemo da pripravnički staž traje godinu dana. Znači, za mlađeg savetnika je dovoljna visoka stručna sprema i završeni pripravnički staž, pa čisto sumnjam da neko ko ima samo godinu dana radnog staža, bez obzira na njegove druge kvalitete, može uspešno i efikasno da radi na složenim poslovima, jer iz zakona vidimo da je potrebno ovo zanimanje. Da se zadržimo na članu 78, o tome je govorio moj kolega Krasić, ali ja ću ovaj član da posmatram iz jednog drugog ugla. Naime, ovaj član govori o ocenjivanju državnih službenika, ali se nigde ne kaže ko i na koji način vrši ocenjivanje državnih službenika. U istom ovom članu, samo u narednom stavu, govori se o jednoj drugoj stvari, koja je po meni veoma loše definisana, neprecizno, nelogično, i ja ću to citirati. Kaže se: ''Državni službenik se razrešava s položaja i ako mu dva puta, ali ne uzastopno, konačnim rešenjem bude određena ocena ''ne zadovoljava''. Zaista mi ovde nešto nije jasno, a verujem i većini ljudi koji su čitali ovo. Da li to znači da se neko, ako uzastopno bude ocenjen ocenom ''ne zadovoljava'', u tom slučaju ne razrešava, što je potpuno nelogično i nije u saglasju s primerima iz prakse iz nekih drugih oblasti? Hajde da ne idemo dalje, znamo da, recimo, student, kada izgubi uzastopno dve godine na fakultetu, automatski gubi pravo redovnog školovanja. Znači, on se sankcioniše rigoroznije, bar je tako bilo u vreme dok sam ja, odnosno moja generacija studirala, a sada je Bolonja, pa je nešto drugačije. Znači, on se rigoroznije sankcioniše nego ako izgubi prvu i četvrtu godinu, rigoroznije sankcioniše dve godine uzastopno. Ovo je, po meni, potpuno nelogično i, gospodine ministre, pogledajte malo ovo, trebalo bi ovo da se ispravi. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 6 minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih na početku, gospodine ministre, volela da nam objasnite ovo što stoji u obrazloženju Predloga ovog zakona. Rekli ste – razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, pa kažete, nedonošenje ovog zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po rad organa i organizacija. Najlepše bih vas zamolila da nam objasnite kakve su to štetne posledice? Da li je štetnih posledica bilo do sada? Ako jeste, ko je odgovoran zbog toga i da li je neko odgovarao zbog toga? Ne možete paušalno da napišete ovakvo obrazloženje kad i vi i svi mi znamo da ovo nije tačno. U redu je, imali ste potrebu da predložite ovaj zakon, predložili ste ga, zašto po hitnom postupku, nije bilo potrebe, ali obrazloženje da bi nedonošenje ovog zakona prouzrokovalo štetne posledice po rad organa i organizacija je, zaista, neprihvatljivo. Zašto? Pretpostavljam da se ovo u najvećem delu odnosi na član 5. Predloga zakona. Sada, upravo, ono što sam rekla malopre i što su sve kolege koje su govorile o ovom predlogu zakona rekle, taj 1. maj 2008. godine je bio datum koji je već jedanput produžen, rok koji je već jedanput produžen izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima i, evo, sad ponovo imamo produženje tog roka. Hoću da vas pitam i očekujem da ćete da odgovorite, da li je do tog 1. aprila bio raspisan konkurs? Možda nije po konkursu izvršeno popunjavanje ovih radnih mesta, odnosno da li je bio raspisan konkurs? To je nešto što je veoma bitno i što treba da nam obrazložite. Inače, ovih dana je aktuelna priča nadležnih državnih organa o uštedama u javnoj potrošnji i svi se odmah hvataju za službenike, za nameštenike, nikome ne pada na pamet da smanjuje broj agencija, da smanjuje broj ministarstava, zato što su to poslovi gde su funkcioneri na čelu tih organa, naravno, visoki funkcioneri stranaka na vlasti i to je nešto što ne sme da se dira. Zato nam kaže pre neki dan Jelašić, zaista, da nije toliko cinizma, bilo i smešno i tužno, Jelašić, koji je poznat po tome da mu je plata, kao guverneru Narodne banke, oko 5.000 evra, da je NB krenula u štednju javne potrošnje. Kaže – otpustili smo sve kafe-kuvarice, kupili smo automate za kafu, otpustili smo ljude iz obezbeđenja, angažujemo u obezbeđenje ljude iz nekih agencija. Dakle, takvo smejanje narodu, ismejavanje naroda, jeste nešto što je nedopustivo. Vi ste, u nekim javnim intervjuima, uglavnom sam čitala, gospodine Markoviću, najavljivali, takođe, neke restrikcije zaposlenih po lokalnim samoupravama. Danas ste ovde objašnjavali kako nije dobro da se to radi na nivou državne uprave, a podsećam, pre svega, javnost Srbije, da je broj zaposlenih u državnoj upravi, odnosno u Vladi, u ministarstvima, od 2000. do 2008. godine, povećan za devet i po puta. Sada je zaista logično pitanje, ako treba negde da se vrši racionalizacija, gde je to pravo mesto. Inače, ne mislimo da je dobro, bez obzira na to u kakvoj se kriznoj situaciji država nalazi, da se kola prelamaju preko najslabijih, da opet ostavite bez posla ljude koji su nameštenici ili službenici sa SSS, kako se to, inače, dešava, i da ko zna koliko porodica ostavimo bez te zarade koju su zarađivali članovi porodica zaposleni ili u lokalnim samoupravama ili u državnim službama. Postoji mnogo bolji način da se racionalizuje javna potrošnja – tako što će se trošiti mnogo manje na one vrlo visoke plate. Znate, veća je ušteda u bruto iznosu, kada se to izračuna, da se ukine neka agencija i direktor neke agencije, koji, zapravo, ništa ne rade, nego da otpustite pet kafe-kuvarica. Zaista bi trebalo voditi računa da se ovo što se priprema Srbiji i ovo u čemu Srbija već jeste, mislim na očiglednu ekonomsku i finansijsku krizu, socijalnu bedu, da Vlada Republike Srbije povede računa, u tom nekom pokušaju da se to zaustavi, ili, bar, koliko toliko umanji, ne prebije preko leđa najslabijih. Kada je u pitanju ovaj zakon, o kom su kolege, uglavnom, rekle sve ono što je vezano za njegove izmene, s obzirom na vreme, samo ću da komentarišem članove 78. i 80, gde se govori da se državni službenik razrešava sa položaja i ako mu dva puta, ali ne uzastopno, konačnim rešenjem bude određena ocena ''ne zadovoljava'', kao i ako organ ili telo nadležno za postavljenje državnog službenika prihvati javnu preporuku Zaštitnika građana za njegovo razrešenje. Ovo, upravo, govori o tome kako vi devalvirate funkciju Zaštitnika građana, kako on, zapravo, nije trebalo da postoji ni u Ustavu, ni u zakonu, ni u stvarnom životu, jer kakva je njegova funkcija ako njegova javna preporuka nikog ne obavezuje? Vidim da sam, zaista, prekoračila vreme, izvinjavam se, ali samo vas molim, ministre, da povedete računa, da ne pretite zaposlenima u lokalnoj samoupravi, da ne pretite, kao Jelašić kafe-kuvaricama, nego da se potrudite da uskladite malo platu vašeg vozača i vašu, o tome sam govorila.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Da li želi reč ministar? Reč ima ministar Milan Marković.
Zahvaljujem na ovoj konstruktivnoj diskusiji koju smo imali. Iskoristio bih priliku da dam par pojašnjenja, ili par odgovora na pitanja koja su ovde postavljena. Da ne bi bilo zabune, objasnio sam već u toku diskusije, daleko od toga da bilo kome imamo nameru da pretimo u lokalnim samoupravama. Pričali smo o tome, ne znam da li ste bili, da je ceo sistem predviđen tako, da će uslovi biti takvi, siguran sam, da će mnogo više ljudi dobrovoljno želeti po tim uslovima da napuste radna mesta nego što ćemo imati novca da im damo. Želim sada odgovorno da kažem, niko neće biti prinudno ostavljen bez posla u jedinicama lokalne samouprave. Objasnio sam zašto takav sistem predviđamo. Dakle, ideja je da se, investicijom od milijardu i 200 miliona na godišnjem nivou, za pet godina ostvari, generiše ušteda od 42 milijarde ukupno i da se sistem lokalne samouprave svede na 12.000 do 14.000 zaposlenih. Naravno, daleko od toga da nam ne treba to isto i na državnom nivou i na nivou državne uprave, potpuno se slažem, samo što mi, nažalost, na nivou državne uprave nemamo egzaktne kriterijume o potrebama naše države u pogledu obima državne uprave. Što se tiče člana 78, prihvatam u potpunosti vašu sugestiju i videćemo, ukoliko postoje mogućnosti, izaći ćemo s amandmanom, da to uskladimo s ovim zakonima koji su u proceduri a tiču se Agencije za borbu protiv korupcije. Takođe prihvatam ovu primedbu koja se odnosi na redosled članova. Iznenađen sam da se desio takav previd redosleda članova. Nije u skladu s onom tehnikom koju mi u Ministarstvu negujemo. Dakle, trebalo je da članovi 6. i 7. budu 1. i 2, a onda da ide ovih pet članova. Što se tiče primedaba na to zašto su neke stvari tako koncipirane u osnovnom zakonu, dakle, još kada je 2005. on usvajan, rekao sam da nismo išli u promene Zakona dok ne završimo bar neki ciklus,a to neka bude ciklus postavljenja državnih službenika na položaje. Dakle, to a propo onih primedaba na član 140, ili zbog čega su posebni aršini predviđenim članom 32. Ti poslednji aršini su tako predviđeni i oni su već realizovani, recimo, Zakonom o policiji, takođe, Zakonom o spoljnim poslovima. Vlada je nedavno utvrdila zakon o poreskoj administraciji. Očigledno je da je priroda poslova u policiji, BIA-i. Mislim da će se, takođe, ići na poseban režim za Upravu za izvršenje zavodskih sankcija, ali to je neko moje razmišljanje, nisam siguran još, to će Ministarstvo pravde odlučiti. Radi se o tome da ima i posebnih zvanja i posebnih potreba. Tako je koncipiran Zakon još te 2005. godine. Mislim da to nije loše i da treba da ostane tako. Ne verujem da ovim zakonima, koji su takođe bili u Skupštini, to mogu da rade bez ikakve kontrole i procedure. Pretpostavljam da i oni imaju svoje procedure. Sećam se, kada je bio izbor generalnog inspektora, da je on išao na konkurs, tako da pretpostavljam da postoje procedure.Nisam u delokrugu svog posla upoznat s tim, ali pretpostavljam da nadležni za te poslove jesu. Što se tiče toga da li na preporuku Zaštitnika građana treba ići na obavezujući disciplinski postupak, zbog toga što ovaj postupak nije pravno perfektan, što je potpuno tačno, ili ići na diskrecionu odluku organa koji je dobio tu preporuku, da li će da ispoštuje ili neće,može i jedno i drugo, stvar je procene šta je bolje. Ako sumnjamo u postupak Zaštitnika građana, u nesavršenost tog postupka, onda možemo reći da treba voditi obavezan disciplinski postupak, ali, opet, kada pogledamo da tog zaštitnika građana bira Narodna skupština, da li organ uprave treba da ima sumnju u organ koji je izabrala Narodna skupština? Rekao bih da tu ima argumenata i za i protiv, pa svako od nas može i verovatno ostaje pri onome što je rekao. Mislim da, s obzirom na to da Zaštitnika građana bira skupština, imajući u vidu snagu tog autoriteta, organ koji odlučuje o postavljanju državnog službenika na položaj treba da odluči o preporuci Zaštitnika građana. Gospodin Krasić misli za ovaj član 5. da ne mora da postoji, ja mislim da je neophodno da postoji kao takav, s tim povratnim dejstvom, jer moramo konvalidirati ovo stanje koje nije pravno perfektno, a to je da je, praktično, nekim zaključkom Vlade produžen rok koji je definisan Zakonom. Što se tiče odgovora na vaše pitanje, 108 konkursa je bilo, 107 je sprovedeno, ali je realizovano postavljenje za svega 50 ljudi. Što se tiče ovog raspona plata, predložio sam, i sindikati su me podržali, da se ide na smanjenje raspona plata na 1:6. U prvoj računici, dok nije nastupila ova ekonomska kriza, to je iziskivalo milijardu i 700 u narednoj godini i tri milijarde u sledećoj godini. To je moglo da funkcioniše. Ne mogu sada da kažem šta će se desiti ni s tim smanjenjem raspona plata. Ne mogu da kažem da li će biti milijardu i 200 za ovaj projekat smanjenja broja zaposlenih u lokalnim samoupravama, zbog toga što su u potpunosti promenjene okolnosti i svi ministri u Vladi su prinuđeni da sačekaju projekciju koju će dati Ministarstvo finansija. Voleo bih da oba ova projekta mogu da se uključe u ovo, posebno bih voleo ovaj projekat racionalizacije u lokalnim samoupravama, jer mislim da je taj dobrovoljni odlazak potpuno moguć. Smatram da je najisplativije, upravo, dati za ovaj projekat, jer u ovom projektu učestvuju lokalne samouprave. Rekao sam da je ušteda za sledeću godinu tri i po milijarde. Na uloženih milijardi i 200, dobijamo tri i po milijarde i to za pet godine generiše 42 milijarde. Teško je prognozirati šta će se dalje dešavati. Jedno je sigurno, potrebno je da budemo socijalno odgovorni, potrebno je da se izvrši neka štednja. Ponavljam, nisam nikome pretio. Mi smo samo poslali pisma jedinicama lokalne samouprave, gde smo pomenuli ovo što je kolega Živanović malopre govorio, da je primećeno da neka izabrana lica, funkcioneri u lokalnim samoupravama, imaju veće plate nego što ima predsednik Republike, ili predsednik Vlade, ili ministri u Vladi. Mislimo da to nije u redu i da oni moraju svoje plate da usklade s propisima koji regulišu tu oblast. U svakom slučaju, zahvaljujem. Podnećemo ovaj amandman, ukoliko je tehnički moguće. Prihvatamo u potpunosti ovu kritiku za redosled članova, ali desila se omaška. Dešava se, naravno, kada se radi da se desi omaška. U pitanju je pravna tehnika. Hvala vam.
Zaključujem načelni pretres. Za danas završavamo rad. Rad nastavljamo sutra, 19. novembra, u 10 časova, raspravom u načelu o 14. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o udruženjima. Hvala vam.