Poštovani narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1999. godini. Verujem da ste obavešteni da su u periodu između prethodne i ove sednice Narodne skupštine preminula dvojica naših kolega - narodni poslanici dr Miladin Ivanović i Miroslav Vasiljević. Pozivam vas da minutom ćutanja odamo poštu dr Miladinu Ivanoviću i Miroslavu Vasiljeviću. Slava im! Nastavljamo rad. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji današnjoj sednici prisustvuje 180 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da u sali imamo kvorum. Obaveštavam vas da današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, pored narodnih poslanika, prisustvuju i: - gospodin Milan Milutinović, predsednik Republike Srbije, - gospodin Milomir Minić, predsednik Veća građana Skupštine Savezne Republike Jugoslavije, - gospodin Mirko Marjanović, predsednik Vlade Republike Srbije, - gospodin prof. dr Ratko Marković, potpredsednik Vlade Republike Srbije i šef državne delegacije koja je učestvovala u razgovorima u Rambujeu i Parizu, - članovi državne delegacije koji su učestvovali u razgovorima u Rambujeu i Parizu, - potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije i - sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim sve prisutne goste. Dostavljen vam je zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 28. decembra 1998. godine. Da li ima primedbi na zapisnik? (Nema.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 28. decembra 1998. godine. Za 167, protiv jedan, nema uzdržanih, a nije glasalo devet narodnih poslanika. Ukupno je prisutno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1998. godini, održane 28. decembra 1998. godine, bez primedbi. Dostavljen vam je zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1999. godini, održane 4. februara 1999. godine. Da li ima primedbi na zapisnik? (Nema.) Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1999. godini, održane 4. februara 1999. godine. Za 165, protiv jedan, nema uzdržanih, a nije glasalo 15 narodnih poslanika. Ukupno je prisutan 181 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila zapisnik sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1999. godini, održane 4. februara 1999. godine, bez primedbi. Uručeno vam je pismo predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, kojim obaveštava Narodnu skupštinu da je narodni poslanik Radomir Đurđević isključen iz Srpske radikalne stranke i da su se stekli uslovi da mu prestane mandat narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovog obaveštenja, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 102. stav 1. tačka 1. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Radomira Đurđevića, danom isključenja i prestanka članstva u Srpskoj radikalnoj stranci. Saglasno članu 102. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština na predlog Administrativnog odbora konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Radomiru Đurđeviću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke - dr Vojislav Šešelj u izbornoj jedinici 2 - Voždovac, danom isključenja i prestanka članstva u Srpskoj radikalnoj stranci. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. Kao što ste obavešteni, Vlada Republike Srbije podnela je predsedniku Narodne skupštine zahtev za hitno održavanje Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, na kojoj će se, po hitnom postupku, razmotriti Izveštaj državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sa samo jednom tačkom, kako je to i predložila Vlada Republike Srbije. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlogu za hitan postupak. Vlada Republike Srbije predložila je da se po hitnom postupku, razmotri Izveštaj državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu. Molim narodne poslanike da, radi utvrđenja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog Vlade Republike Srbije da se, po hitnom postupku, razmotri Izveštaj državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu. Za 188, protiv niko, dva poslanika su uzdržana, a sedam narodnih poslanika nije glasalo. Ukupno je prisutno 197 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlogu za hitan postupak, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu u celini. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 194, protiv jedan, uzdržano dva, nije glasalo 9 narodnih poslanika. U sali je ukupno prisutno 206 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 1999.godini u celini. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – IZVEŠTAJ DRŽAVNE DELEGACIJE O RAZGOVORIMA U RAMBUJEU I PARIZU Molim prof. dr Ratka Markovića, potpredsednika Vlade Republike Srbije i šefa delegacije Republike Srbije, da podnese uvodno izlaganje.
Gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Republike, gospodo narodni poslanici, kao šef državne delegacije koju je imenovala Vlada Republike Srbije za razgovore radi utvrđivanja sporazuma o suštinskoj samoupravi na Kosovu i Metohiji, ovlašćen sam da u ime delegacije podnesem Narodnoj skupštini izveštaj o radu delegacije i razgovorima vođenim na sastancima u Rambujeu i Parizu. Uz tekst izveštaja, vama je dostavljen tekst sporazuma o samoupravi na Kosovu i Metohiji, koji je sačinila državvna delegacija i koji je potpisan od strane predstavnika svih nacionalnih zajednica koje žive na Kosmetu, kao i tekst koji je potpisala separatističko-teroristička delegacija kosmetskih Albanaca. Smatramo da će tako Narodna skupština na najbolji način objektivno biti informisana o toku razgovora i bez ičijih sugestija i interpretacija moći da zauzme stavove i donese odluke od suštinske važnosti za vitalne interes naroda i države. Pošto je Kontakt grupa na ministarskom sastanku u Londonu, održanom 29.januara 1999.godine,utvrdila zaključke, Vlada Srbije na sednici od 1.2.1999.godinepredložila je da se održi vanredno zasedanje Narodne skupštine sa jednom tačkom dnevnog reda - aktuelna pitanja rešavanja problema na Kosovu i Metohiji i stavovi međunarodne zajednice. Posle iscrpne celodnevne rasprave u kojoj je učestvovalo 24 narodna poslanika, Narodna skupština je ogromnom većinom glasova na predlog Vlade Srbije usvojila zaključke u kojima je između ostalog stajalo - da Narodna skupština odlučuje da prihvati poziv kontakt grupe na razgovoro suštinskojsamoupravi na Kosovu i Metohiji u Francuskoj,zato što je čvrsto opredeljenje naroda i svih političkih partija da se borimo za mir i zato što treba da branimo Kosovo i Metohiju na svakom mestu na kome se o Kosmetu raspravlja, bilo gde u svetu. Narodna skupština u pomenutim zaključcima ovlašćuje Vladu da odredi delegaciju koja će učestvovati u tim razgovorima. Na sednici od 5.2.1999.godine Vlada Srbije odredila je delegaciju za razgovore na sastanaku u Rambujeu, koja se sastoji od šefa delegacije i 12 članova, s tim što su 3/4 imenovani iz nacionalnih zajednica koje žive na Kosovu i Metohiji. Po dolasku u Pariz, delegacija je održala konferenciju za štampu, a sutradan je posle mnogih neizvesnosti iz Pariza prebačena u Rambuje. Sastanak u Rambujeu je otvoren 6.2.1999. godine,pozdravnim govorom predsednikaRepublike Francuske Žaka Širaka i uvodnim izlaganjem kopredsedavajućih sastanka ministra inostranih poslova Velike Britanije, Robina Kuka i ministra inostranih poslova Republike Francuske, Ibera Vedrina. Dan posle otvaranja sastanka, 7.2.1999. godine, delegaciji je uručen tekst - Privremeni sporazum za mir i samoupravu na Kosmetu, koji je obuhvatao okvirni sporazum i Aneks 1,3 i 6. Aneks 1 je nosio naslov - Ustav Kosova, aneks 3 izbori, a aneks 6 ombudsman. Istoga dana, posle podne, prilikom preliminarnog razgovora o uručenim delovima privremenog sporazuma,naša delegacija je ukazala da u njima polazni principi koje je utvrdila Kontakt grupa nisu ili dosledno sprovedeni ili uopšte nisu sprovedeni. Zbog toga je naša delegacija insistirala da obe delegacije potpišu izjave o prihvatanju 10 polaznih principa koje je utvrdila Kontakt grupa. Uz to, od pregovarača je zahtevano da se delegacijama uruči tekst privremenog sporazuma u celini, a ne pojedini aneksi, jer se primedbe na tekst sporazuma mogu davati tek pošto se stekne uvid u celinu teksta. Delegacija je smatrala da je ova primedba od posebne važnosti, s obzirom na kratkoću vremena koje je Kontakt grupa odredila za razgovore. Naime, u zaključcimaKontakt grupe od 20.1.1999. godinestoji - da učesnici treba da se zalažu da zaključe pregovore za sedam dana. Tzv. trojka, ambasadori Hil, Petrič i Majorski, će tada podneti izveštaj ministrima Kontakt grupe, koji će oceniti da li učinjeni napredak opravdava produžetak perioda za manje od nedelju dana, koji bi doveo do uspešnog završetka pregovora. Pošto se rok od sedam dana približavao, a delegacija Kosmetih Albanaca je odbijala da potpiše predloženu izjavu o prihvatanju 10 polaznih principa Kontakt grupe, naša delegacija na sugestiju kopredsedavajućih sastanka u Rambujeu 9.2.1999. godine potpisala je izjavuda prihvata principe koje je utvrdila Kontakt grupa kao osnovu za pronalaženje političkog rešenja za samoupravu na Kosovu i Metohiji. Istovremeno,delegacija uverena da će to doprineti uspešnosti sastanka, poziva delegaciju kosmetskih Albanaca da i ona potpiše navedene elemente. Pošto je delegacija kosmetskih Albanaca još jednom odbila da to učini, trojka je na insistiranje naše delegacije unela u novu verziju teksta privremenog sporazuma u njegovu preambulu i u preambulu Ustava za Kosmet - odredbu o potvrđivanju principa osnovnih elemenata, koje je Kontakt grupa utvrdila na ministarskom sastanku u Londonu 29.1.1999. godine. Na dan isticanja prvog roka koji je kontakt grupa utvrdila za završetak razgovora 13.2.1999. godine,našoj delegaciji je dostavljen Aneks 4 privremenog sporazuma pod naslovom -ekonomska pitanja, dok je Aneks 4a privremenog sporazumadelegaciji dostavljen 15.2.1999. godine, tek pošto je sastanak u Rambujeu, odlukom Kontakt grupe, donetom na ministarskom sastanku 14.2.1999. godine,produžen do 12 sati u subotu 20.2.1999. godine. Na sastanku naše delegacije sa trojkom, posle potvrdnog odgovora na izričito postavljeno pitanje šefa delegacije - da li su dobijeni svi aneksi koje je usvojila Kontakt grupa, a zaključno sa poslednjim Aneksom 4a 16.2.1999. godine, trojki je predat jedinstven tekst privremenog sporazuma sa ugrađenim primedbama i stavovima naše delegacije. U propratnom pismu uz taj tekst šefa naše delegacije, između ostalog, stoji - "te primedbe i stavovi prvenstveno polaze od generalnih elemenata i principa koje je usvojila Kontakt grupa na ministarskom sastanku u Londonu 29.1.1999. godine, njihov značaj i punu vrednost potvrdila je Kontakt grupa na prošlom sastanku u Parizu, a u tim okvirima posebno princip poštovanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije i Jugoslavije. To isto, u razgovoru sa našom delegacijom 14.ovog meseca u Rambujeu, potvrdila je i državni sekretar SAD,gospođa Madlen Olbrajt. Naše primedbe i predlozi prvenstveno značeusaglašavanje teksta sporazuma u celini sa tim principom". Od 16.2.1999. godine otpočeli su sastanci eksperata naše delegacije sa ekspertima Kontakt grupe, pošto su eksperti delegacija kosmetskih Albanaca odbili da se sastaju sa ekspertima naše delegacije. Ti razgovori posebno su bili intenzivni pred isticanje drugog roka. Otpočeli su 19. februara uveče, a završili su se 20. februara u pet sati ujutru. U njima su u povremenom prisustvu , sa tri pregovarača,sve vreme učestvovali, šef naše delegacije i prof. dr Vladan Kutlešić od članova naše delegacije. Na ministarskom sastanku Kontakt grupe, održanom u Rambujeu 20.2.1999. godine, odlučeno je da se sastanak produži do utorka 23.2.1999. godine do 15 sati. U zaključcima Kontakt grupe, donetim tom prilikom, stoji: "Napravljen je suštinski napredak u postizanju okvira i političkih glava privremenog sporazuma za mir i samoupravu na Kosmetu. Na zahtev strana, verujemo da to zahteva da se učini krajnji napor da se okonča ceo privremeni sporazum i predloženi amandmani za međunarodno, vojno i civilno prisustvovanje na Kosmetu, ukoliko se strane tako budu složile, da se sprovede i garantuje privremeni sporazum". Dva dana posle ovog sastanka Kontakt grupe, u ponedeljak 22. februara 1999. godine, u 19 sati, na sastanku sa Trojkom, našoj delegaciji uručeni su aneksi 2, 5 i 7 privremenog sporazuma. Aneks 2 nosio je naslov: "Policija i građanska javna bezbednost", aneks 5 "Sprovođenje I", a aneks 7 "Sprovođenje II". Na tom sastanku, pregovarač, ambasador Boris Majorski, obavestio je našu delegaciju da aneksi 2 i 7 nisu bili ni razmatrani, pa prema tome ni usvojeni u Kontakt grupi, i da oni nisu tekstovi Kontakt grupe, nego pojedinih članica Kontakt grupe, dok je aneks 5 bio razmatran, ali se o njegovom usvajanju na sastanku Kontakt grupe nije odlučivalo. Pošto je našoj delegaciji još 15. februara izričito bilo odgovoreno da su svi aneksi koje je sporazum trebao da sadrži dobijeni i pošto je od strane ambasadora Majorskog dobijeno pomenuto obaveštenje, naša delegacija odbila je da primi ponuđene anekse. Sutradan, na dan isticanja trećeg roka za završetak sastanka u Rambujeu, naša delegacija je u 9,30 sati dobila tekst privremenog sporazuma, koji je pored okvira obuhvatao i glave I, II, III, IV, IVa, V, VI, VII, VIII, pošto je usvojena sugestija naše delegacije, data u prvoj polovini sastanka u Rambujeu, o jedinstvenom tekstu sporazuma, podeljenom na glave, a ne o privremenom sporazumu, koji bi sadržao okvirni sporazum sa aneksima. Članovi 3 i 4 iz prvobitne verzije okvirnog sporazuma, privremenog sporazuma koji se tiču izmena i dopuna sporazuma i njegove sveobuhvatne ocene, kao i zaključne odredbe, prebačeni su u posebnu novu VIII glavu. U propratnom pismu pregovarača stajalo je: "U prilogu se nalazi konačni tekst privremenog sporazuma za mir i samoupravu na Kosmetu, predložen u Rambujeu, koji pregovarači ovim putem podnose delegacijama, u ime Kontakt grupe. Ovaj konačni predlog uzima u obzir stavove izražene na sastanku u Rambujeu. Rusija se ne pridružuje glavama II i VII. Kopredsednici i pregovarači spremni su da prime vaš odgovor danas, najkasnije do 13 sati". Pismo su potpisali trojica pregovarača, s tim što je uz potpis ambasadora Majorskog stajalo: "Osim glave II i VII". Posle isteka vremena koje je odredila Kontakt grupa, u Rambujeu je održan ministarski sastanak Kontakt grupe, sa kojeg su kopredsedavajući izdali saopštenje u obliku šest tačaka. U njima se, između ostalog, konstatuje istorijski značaj sastanka u Rambujeu: "Koji je započeo jedan proces na osnovu principa i osnovnih elemenata, koje je u Londonu usvojila Kontakt grupa, 29.januara 1999. godine, spajajući one koji su dugo vremena podeljeni dubokim i oštrim razlikama". U tački 4 ovog saopštenja kaže se: "Sada postoji jedan politički okvir, koji je preciziran u sporazumima iz Rambujea i na taj način je ostvarena osnova za finalizaciju sprovođenja glava ovog sporazuma, uključujući modalitete za međunarodno, civilno i vojno prisustvo na Kosmetu, za koje je predviđeno da se pozovete. Od suštinskog je značaja da se saglasnost o privremenom sporazumu okonča i da se on potpiše u celini. U tom duhu, strane su se obavezale da će prisustvovati konferenciji, koja će se odnositi na sprovođenje, u Francuskoj, 15. marta, nakon konsultacija sa stranama i odgovarajućim međunarodnim organizacijama. Odlučni smo u tome da budno pratimo da se obaveza u potpunosti ispoštuje, kako bi se okončao proces iz Rambujea." U ovoj konfuznoj rečenici nagoveštena je sva konfuzija nastavka sastanka u Parizu. Ono što su u Rambujeu pre podne u propratnom pismu pregovarači kvalifikovali kao konačni predlog, koji uzima u obzir stavove izražene u Rambujeu, kopredsedavajući su istog dana popodnekvalifikovali kao gotove sporazume iz Rambujea. Sa svoje strane, dve delegacije su posle isteka roka za okončanje sastanka u Rambujeu, dale svoje izjave. U izjavi naše delegacije, između ostalog stoji: "Delegacija Vlade Republike Srbije ističe da je na razgovorima u Rambujeu došlo do značajnog napretka u definisanju političkog rešenja u vezi sa širokom autonomijom Kosova i Metohije, poštujući suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Posebno ističemo, isto što kaže Kontakt grupa, da nema ni nezavisnosti Kosova i Metohije, ni treće republike. Zato svi elementi autonomije u momentu utvrđivanja sporazuma moraju biti poznati i jasno definisani. U daljem radu to treba adekvatno postaviti i dosledno rešiti. U tom smislu spremni smo da učestvujemo na sledećem sastanku u vezi sa tim pitanjem." U izjavi delegacije kosmetskih Albanaca, između ostalog, stoji: "Delegacija Kosova konsenzusom prihvata da potpiše sporazum za dve nedelje, posle konsultacija sa narodom Kosova, političkim i vojnim institucijama. Delegacija Kosova prihvata, i to će biti ponovo potvrđeno potpisom, da će se na kraju trogodišnjeg prelaznog perioda, na Kosovu održati referendum, da bi se utvrdila volja naroda, kao što je predviđeno članom 1. stavom 3. glave VIII Sporazuma". U svojoj izjavi, delegacija kosmetskih Albanaca dalje kaže da će sporazum u Rambujeu, predstavljen na pregovorima 23. februara "biti podvrgnut samo tehničkom pregledu od strane stručnjaka". Ovaj deo izjave posebno ističem, jer će ga kao argument za odbijanje naših predloga za dogradnju političkog dela sporazuma, u nastavku sastanka u Parizu, koristiti predsedavajući sastanka. Ovim izjavama okončan je sastanak u Rambujeu u popodnevnim satima 23. februara 1999. godine. Posle održane konferencije za štampu predsednika Republike Srbije, Milana Milutinovića, i šefa naše delegacije u Parizu, delegacija se posle ponoći vratila u zemlju. Po povratku u zemlju i rekonstrukcije dokumentacije sa sastanka u Rambujeu, naša delegacija je, uz učešće predsednika Republike Srbije, Milana Milutinovića, 5. marta 1999. godine, održala sastanak u Beogradu. U izjavi koju je delegacija tom prilikom sačinila, između ostalog, stoji sledeće: "Razgovori u Rambujeu su privremeno prekinuti i bez konkretnog rezultata, jer je ostalo još mnogo toga da se uradi. Dobro je poznato da politički sporazum nije usvojen i daleko je od toga da može da bude brzo potpisan. Niz ključnih odredbi su jednostrano date i u značajnoj su suprotnosti sa 10 principa Kontakt grupe, i zato na političkom sporazumu predstoji dalji naporan rad. I ne samo to, učinjen je proziran i neprimeren pokušaj da se samo na nekoliko sati pred zadati rok za završetak sastanka, uruče dokumenti o kojima uopšte nije raspravljala Kontakt grupa. To su tzv. aneksi 2 i 7, o policiji i o trupama. Sve je ovo poznato stranoj, a posebno našoj javnosti. Nažalost, poslednjih dana svedoci smo lažnih prikaza urađenog i dostignutog u Rambujeu. SAD, ali i neki drugi članovi Kontakt grupe, prave namerno konfuziju, sa tvrdnjama da su pregovori u fazi, u kojoj zapravo nisu, da je politički sporazum praktično usvojen i da ga 15. marta treba samo potpisati i otpočeti razgovore o njegovoj primeni. Pri tome pod političkim sporazumom podrazumeva se ceo tekst sporazuma, uključujući i delove o policiji i trupama, odnosno upravo onaj tekst o kome uopšte nije ni razgovarano. Ukratko, na pomolu je velika prevara u režiji SAD. Traži se da se potpiše sporazum, koji u njegovom najvećem delu, preko 56 stranica, nikada nije raspravljan ni u okviru Kontakt grupe, ni u razgovorima. Uz to, da cinizam i prevara budu veći, traži se od partija albanskog separatističkog i trerorističkog pokreta da potpišu sporazum, koji su sami napisali, odnosno traži se od njih da se saglase da NATO okupira Kosovo i Metohiju, da sporazum bude privremen, a da se posle 3 godine organizuje referendum, da nema pune jednakosti i ravnopravnosti za druge nacionalne zajednice osim za Albance, da se prihvati kvazi država na teritoriji Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Na osnovu ovih stavova predsednik Republike Srbije Milan Milutinović i šef naše delegacije uputili su pisma ministrima inostranih poslova zemalja, članica Kontakt grupe. U pismima se na najozbiljniji način skreće pažnja na manipulacije i kampanju, pokrenutu sa ciljem da se predstavnici političkih partija albanskog sepratističkog pokreta privole da potpišu nepostojeći sporazum. Radi se o tekstu, koji nije razmatran, niti prihvaćen u Rambujeu, koji nije razmotren, niti odobren od Kontakt grupe i od koga su se pismeno ogradile, kako naša delegacija, tako i pojedine članice Kontakt grupe. U pismima se odlučno odbacuju pokušaji politike svršenog čina i zahteva od članica Kontakt grupe i međunarodne zajednice da spreče sve manipulacije i stvore normalne uslove za nastavak razgovora, bez pritisaka, pretnji i ucena. Takvim razgovorima, na poznatnim principijelnim osnovama, Republika Srbija i Savezna Republika Jugoslavija su spremne da daju svoj puni konstruktivni doprinos. Delegacija je na nastavak sastanka u Parizu krenula 14. marta 1999. godine. Po dolasku u Pariz održala je konferenciju za štampu. Na prvom radnom sastanku sa pregovaračima, poučena iskustvom iz Rambujea, naša delegacija je insistirala na usvajanju pravila rada, poslovnika sastanka. Tok sastanka nije bio regulisan nikakvim pravilima, što je otežavalo rad. Istaknuto je još da je nezamislivo da ni posle upornih zahteva naše delegacije kod trojke nije održan ni jedan direktan sastanak, ni u Rambujeu, ni u Parizu i da je odbijen čak i zajednički sastanak eksperata dve delegacije. Našoj delegaciji odgovoreno je da je tok sastanka u nadležnosti kopredsedavajućih i odbijen je naš predlog pravila rada. Na ekspertskom sastanku sa ekspertima Kontakt grupe, na kome su u ime naše delegacije učestvovali šef delegacije, prof.dr Vladan Kutlešić, član delegacije i prof.dr Rodoljub Etinski, ekspert delegacije, nastojalo se da se u skladu sa izjavom naše delegacije, datoj na završetku sastanka u Rambujeu, u tekst političkog sporazuma ugrade elementi suštinske autonomije i čitav tekst dovede u sklad sa 10 polaznih principa, koje je utvrdila Kontakt grupa. Iz ponuđenog predloga sporazuma od 23. februara 1999. godine izostavljene su sve odredbe, koje su bile u suprotnosti sa proklamovanim načelom suvereniteta i teritorijalnog integriteta Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije, sve što nije predmet ovog sporazuma, nego nekih drugih akata, novokomponovana verifikaciona misija, Haški tribunal, nezavisni mediji, međunarodna humanitarna pomoć i slično, sve što je protiv ravnopravnosti nacionalnih zajednica, sve što je iznad i preko međunarodne pomoći u rešavanju pitanja na Kosmetu i što znači zavođenje međunarodnog protektorata. Istovremeno, naša delegacije je naglasila da delovi teksta sporazuma, koje nije usvojila Kontakt grupa, neće biti razmatrani. Što se tiče sprovođenja sporazuma, razgovori o toj temi dolaze u obzir tek po postizanju saglasnosti o političkim rešenjima, sadržanim u sporazumu. Istog dana, 15. marta 1999. godine, naša delegacija je kopredsedavajućim sastanka, ministrima inostranih poslova članica Kontakt grupe i trojci dostavila tekstove osnovnih elemenata suštinske samouprave na Kosovu i Metohiji i sporazuma o samoupravi na Kosovu i Metohiji, u kojima su ti elementi ugrađeni. Odmah sutradan naša delegacija je pismenim putem od kopredsedavajućih sastanka zatražila stavove o svojim primedbama. U odgovoru je rečeno da je Kontakt grupa na sastanku od 15. marta jednoglasno zaključila da nikakve suštinske promene političkih delova teksta od 23. februara nisu prihvatljive. U obzir za razmatranje dolaze samo tehnička prilagođavanja. Posle razmatranja naših predloga Kontakt grupa je zaključila da se oni, navodno, tiču suštinskih elemenata i da narušavaju ključne elemente sporazuma iz Rambujea. Istovremeno, Kontakt grupa podvlači da je neophodno odmah preći na raspravu o elementima sprovođenja sporazuma. Strane moraju usvojiti sporazum u celini, uključujući i sve načine njegovog sprovođenja. Na ponovno insistiranje naše delegacije da se organizuje direktan sastanak sa delegacijom kosmetskih Albanaca odgovoreno je da delegacija kosmetskih Albanaca odbija takav predlog. Ta činjenica je prokomentarisana u izjavi šefa naše delegacije na sledeći način: "Ovo uporno odbijanje kosmetskih Albanaca da se održi bilo zajednički sastanak eksperata, bilo dve delegacije i dalje drži otvorenim osnovno pitanje čitavog sastanka: ko se sa kim sporazumeva? Kako sastanak u Rambujeu, tako i ovaj sastanak u Parizu u suprotnosti su sa normalnim metodom vođenja svake vrste razgovora i sa duhom sporazumevanja. Uostalom, za svaki sporazum, pa i za ovaj potrebna su dva potpisnika. Ovaj sporazum je diktat "trojke"." Našoj delegaciji je sugerisano da pređe na raspravu glave 5. sporazuma - sprovođenje 1. Pošto je taj predlog bio u suprotnosti sa stavom da prvo treba utvrditi ono što se sprovodi, a zatim kako će se utvrđeno sprovoditi, naša delegacija je takav predlog odbila. Na to je usledilo jednostrano potpisivanje predloga sporazuma iz Rambujea od strane delegacije kosmetskih Albanaca. Pretposlednjeg dana sastanka u Parizu, 18. marta 1999. godine, predstavnici nacionalnih zajednica izložili su na sastanku sa "trojkom" svoja viđenja privremenog sporazuma, koji su potpisali predstavnici kosmetskih Albanaca. Tim povodom u pismu kopredsedavajućim predstavnici nacionalnih zajednica, članovi naše delegacije ističu sledeće: "Tekst koji nam se nudi napušta principe Kontakt grupe od 29. januara 1999. godine kao osnovu za političko rešenje. On poništava ravnopravnost nacionalnih zajednica i favorizuje samo jednu nacionalnu zajednicu, Albance, tako što ustanovljava većinski princip formiranja institucija, organa i odlučivanja. Zato predloženi sporazum ne rešava probleme, nego sve nas, pripadnike drugih nacionalnih zajednica - Srbe, Crnogorce, Muslimane, Turke, Rome, Gorance i Albance, koji su za zajednički život, politički obespravljuje i pretvara u građane drugog reda, sa nekom vrstom kulturne autonomije. Na Kosovu i Metohiji živi više nacionalnih zajednica. Suština autonomije, za koju se zalažemo, jeste da su sva njihova prava jednaka. Naša osnovna primedba je da se predloženim sporazumom politička prava daju samo jednoj nacionalnoj zajednici, a sve ostale nacionalne zajednice treba da svoja prava brane od te favorizovane nacionalne zajednice. Za nas je autonomija da ravnopravno učestvujemo u donošenju odluka, a ne da imamo deklarativno pravo da se štitimo od odluka, koje donosi većina. Istorijsko iskustvo na Kosovu i Metohiji govori da je odbrana ugroženih prava uvek vodila u sukobe. Zato je rešenje bez sukoba moguće samo ako su prava nacionalih zajednica izvorno jednaka i garantovana i ako se izvorno ostvaruju u institucijama autonomije. Zato od vas, kao odgovornih u ime Kontakt grupe, još jednom odlučno zahtevamo da u dobroj volji razmotrite naše predloge. Ne dozvolite da u multikulturnoj, multikonfesionalnoj i multietničkoj Evropi trijumfuje separatizam, terorizam i etničko čišćenje. Naši predlozi ne ugrožavaju bilo koju nacionalnu zajednicu. Oni brane ravnopravnost, zajednički život u miru, multietničko i multikonfesionalno Kosovo i Metohiju. Založite se i vi za rešenja koja obezbeđuju ravnopravnost i jednakost za sve građane i nacionalne zajednice. Omogućite rešenja po kojima se može organizovati život u miru i obezbediti razvoj Kosova i Metohije". Pošto su članovi predsedništva delegacije kosovskih Albanaca potpisali Predlog sporazuma iz Rambujea, ta delegacija dala je izjavu, u kojoj, između ostalog "ponovo potvrđuje da će po isteku privremenog perioda od tri godine narod Kosova izraziti svoju volju putem referenduma, koji će biti sproveden slobodno i pravedno. O izraženoj volji naroda biće upoznata međunarodna konferencija, kako bi se utvrdio mehanizam za konačno rešenje pitanja Kosova, u skladu sa privremenim Sporazumom, posebno članom 1. stav 3. glava 8." Ova izjava je krunski dokaz o pravim namerama privremenog Sporazuma iz Rambujea. Neposredno pošto je od strane partija albanskog separatističkog pokreta potpisan postojeći sporazum, naša delegacija je dostavila kopredsedavajućim sastanka naš tekst Sporazuma o samoupravi na Kosmetu, u koji su ugrađeni elementi suštinske samouprave, bez glava o sprovođenju. Posle ovoga usledilo je, istoga dana, 19. marta 1999. godine, saopštenje kopredsedavajućih, u kome se konstatuje da je "kosovska delegacija prihvatila sporazume iz Rambujea u celini", a da "jugoslovenska delegacija, ne samo da to nije učinila, nego je pokušala da ponovo ospori sporazume iz Rambujea". Zbog toga je zaključeno da nema svrhe da se razgovori produžavaju. Oni se "neće nastaviti osim ako se Srbi ne izjasne da prihvataju Sporazum". Istoga dana, posle konferencije za štampu predsednika Republike Srbije, Milana Milutinovića, delegacija se vratila iz Pariza u Beograd. U izjavi, koju je predsednik Republike, Milan Milutinović dao po povratku u Beograd, pored ostalog, je rečeno: "Svi koji žele da istinski doprinesu političkom rešenju treba da prestanu sa pretnjama, falsifikatima i podmetanjima i da u nastavku političkog procesa promene pristup i jasno definišu pravila, obezbede direktne razgovore. Samo na takav način može da se dođe do političkog sporazuma". Ovaj hronološki pregled početka, toka i završetka sastanka u Rambujeu i Parizu moguće je, budući da predstavlja rečit govor činjenica, rezimirati na sledeći način: Naša delegacija otišla je u Francusku sa ciljem da se utvrdi suštinska autonomija i odbrani multietnički sastav stanovništva na Kosmetu, sa mandatom koji joj je dodelila Narodna skupština svojim zaključcima. Njena osnovna ideja bila je ravnopravnost nacionalnih zajednica, koja je ključ i okosnica za rešavanje svih kosmetskih problema. Sastanak u Rambujeu tekao je haotično i odvijao se krajnje voluntaristički, više u obliku pregovora naše delegacije sa američkim timom, koji je predvodio ambasador Hil sa jedne strane i kao nastojanje tog istog tima da pronađe rešenja kojima bi privoleli separatističku delegaciju kosmetskih Albanaca na potpisivanje sporazuma sa druge strane. Otuda izostajanje svakih pravila o radu na sastancima, otuda onemogućavanje neposrednih sastanaka dve delegacije. Čitava svrha sastanka bila je - kako privoleti partije separatističkog i terorističkog pokreta Albanaca na potpis sporazuma, da bi se potom mogao vršiti pritisak na Srbiju, što je izričito i rekao jedan od kopredsedavajućih, francuski ministar Iber Vedrin, da sada "Srbe treba pritisnuti uza zid". U nastavku sastanka u Parizu Predlog sporazuma proglašen je za konačni sporazum. Proglašeno je da su sva suštinska pitanja zatvorena i da su mogućna samo tehnička prilagođavanja. Naš suštinski prigovor da su u sporazumu odvojeni državni suverenitet od teritorijalnog integriteta Srbije i Jugoslavije, da je prvi deo ovog principa poništen, a drugi samo deklarativno potvrđen, odbijen je sa obrazloženjem da se takvim našim stavom "narušavaju ključni elementi" nepostojećih sporazuma iz Rambujea. Na našu tvrdnju da se suštinska samouprava na Kosmetu u privremenom sporazumu ostvaruje kao država za albansku većinu i kao manjinska zaštita ostalih nacionalnih zajednica, odgovoreno je da je to "savremeno shvatanje demokratije i demokratskog poretka". Isto tako, na našu primedbu da sporazum sadrži više od polovine teksta koji nije utvrdila Kontakt grupa, nije dat nikakav odgovor. Stoga je naša delegacija, polazeći od elemenata suštinske samouprave, koje je utvrdila, ugradivši u politički deo sporazuma, koji je usvojen u Kontakt grupi, taj tekst potpisala kao Sporazum o samoupravi na Kosmetu. Taj tekst je značajan iskorak u odnosu na prištinsku Deklaraciju, ali se rešenja koja on nudi mogu skladno uklopiti u ustavni i pravni sistem zemlje. On predstavlja naš odgovor, posle osnovnih principa koje je Kontakt grupa usvojila 29. januara 1999. godine. U Parizu su potpisana dva različita teksta sporazuma, od kojih je jedan delimično bio usvojen u Kontakt grupi, ali ne i od strane obe delegacije, dok je drugi utvrdila naša delegacija na osnovu elemenata za suštinsku samoupravu Kosmeta i 10 polaznih principa Kontakt grupe. Pri tome, tekst koji je potpisala delegacija političkih partija Albanaca nije sporazum, to je falsifikat sporazuma. U suštini, ni delegacija kosmetskih Albanaca, ni američki pregovarači, nisu hteli pregovore. "Albanci" su u Francuskoj bili samo fizički prisutni, a u njihovo ime su istupali Amerikanci, koji su pregovore shvatili kao svoj diktat. Tome je išlo na ruku i ponašanje dela Kontakt grupe, koje je bilo navijačko, pristrasno i protivurečno. Na kraju, Kontakt grupa je došla u apsurdnu situaciju da vrši pritisak na našu delegaciju za usvajanje sporazuma, koji sama prethodno nije bila usvojila. Umesto sporazumevanja, pretnja i sila postali su osnovno sredstvo uterivanja sporazuma. Naša delegacija imala je konstruktivni prilaz sastancima u Francuskoj i bila je jedinstvena u nastupanjima. Ona je smatrala da je potrebno najpre postaviti kostur suštinske autonomije na Kosmetu, koji se zasniva na principa Kontakt grupe, a potom pravno graditi institucije suštinske autonomije, koje bi bile u skladu sa tim principima. Ona je pristala da se o jednom unutrašnjem pitanju razgovara uz posredovanje trojke, ali nije mogla odustati od načela i praktičnog ostvarivanja suverenosti i teritorijalnog integriteta svoje zemlje. Otuda je ona bila protiv stava da suštinska autonomija na Kosmetu postoji ukoliko Srbija tamo ne postoji, kao što je bila i protiv stranih trupa, jer je smatrala da ono što je dogovoreno nema potrebe silom sprovoditi, a ako bude i trebalo, da takvom silom treba da raspolaže država, a ne nekakve strane trupe. Posebno, naša delegacija je smatrala da nije sporazum ako se potpisnici ne sporazumevaju neposredno i da se sporazumevanje mora odvijati na civilizovanim pravilima, a ne na primitivnoj hajdučiji. Sastanci u Francuskoj bili su negacija sporazumevanja i afirmacija jednostranog diktata. Oni su bili jedna manipulacija činjenicama i zavaravanje svetskog javnog mnjenja. Uprkos takvim iskustvima naša Delegacija je izrazila spremnost naše zemlje da se politički proces stvarnog sporazumevanja uspostavi i da se pronađe političko rešenje za Kosmet. Svako političko rešenje bolje je od vojnog rešenja. Rat ne može dovesti do stvarnog rešenja i zato je naša delegacija izrazila spremnost za pronalaženje rešenja isključivo političkim putem, u skladu sa jasno određenom procedurom pronalaženja rešenja na osnovu autentičnih elemenata suštinske samouprave. Delegacija je takve elemente utvrdila i Narodnoj skupštini, koja joj je poverila mandat, izražava spremnost da predloži operacionalizaciju sporazuma koji je potpisala. Uostalom, na sastanku delegacije od 5. marta 1999. godine izričito je utvrđeno: "Spremni smo da nastavimo razgovore i u Parizu i u Beogradu i u Prištini, svugde gde može da se nađe političko rešenje. Tome dajemo apsolutni prioritet na svakom mestu i za svakim stolom i na svakom sastanku mi smo za mirno rešenje,za široku autonomiju u okviru Srbije i Jugoslavije, za ravnopravnost svih nacionalnih zajednica, ali isto tako odlučno kažemo da nema mesta, ni razgovora gde možemo dati Kosmet, dozvoliti secesiju ili treću republiku. Kada bismo na to pristali odrekli bismo se sami sebe, izdali bismo naše građane Srbe, Crnogorce, Albance, Muslimane, Turke, Rome, Gorance, Egipćane, sve koji žive na Kosmetu, koji hoće da ostanu tamo da žive u miru i ravnopravnosti". Poštovani poslanici, iz svega što sam vam rekao o toku pregovora u Rambujeu i Parizu proizlazi jasan zaključak da smo suočeni sa konkretnim zahtevom da po svaku cenu prihvatimo dolazak stranih trupa na našu teritoriju, kao uslov za sprovođenje političkog sporazuma koji nije postignut ili ćemo u protivnom biti bombardovani. To je suštinsko pitanje na kojem se prelama celokupan politički proces o rešavanju problemana Kosovu i Metohiji i državna delegacija smatra da Narodna skupština o tome treba da se izjasni. Hvala.
Zahvaljujem. Čuli smo izlaganje koje je podneo prof. dr Ratko Marković, potpredsednik Vlade Republike Srbije i šef delegacije Republike Srbije. U toku sednice uručen vam je Izveštaj državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu, a pre početka sednice Sporazum o samoupravi na Kosmetu, potpisan od strane članova delegacije Vlade Republike Srbije i tekst uručen 23. februara 1999. godine, koji je potpisala tzv. delegacija Kosova, sastavljena od partija albanskog separatističkog pokreta. Pre pauze u konsultaciji sa predstavnicima poslaničkih klubova dogovorio sam dana početku sednice formiramo petočlanu komisiju za izradu predloga zaključaka povodom današnje rasprave.Komisiju bi činili Dragan Tomić, predsednik komisije, Zoran Nikolić iz Socijalističke partije Srbije, Dragoljub Stamenković iz Srpske radikalne stranke, Spasoje Krunić iz Srpskog pokreta obnove i Vladimir Štambuk iz Jugoslovenske levice. Komisija će pratiti tok rasprave i predložiti Narodnoj skupštini tekst zaključaka. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice, radi utvrđivanja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog o formiranju komisije. Za 205, protiv jedan, uzdržana tri, nije glasalo 10, ukupno je prisutno 219 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto ste u toku sednice dobili materijale dajem pauzu od 15 minuta da pogledate materijale pre otvaranja rasprave. [[Posle pauze - 11,50 h]] Molim vas da zauzmete mesta da nastavimo sa radom. Otvaram pretres. Za reč se javila Gorica Gajević, šef poslaničkog kluba SPS-a, a neka se pripremi Steva Dragišić, šef poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke.
Poštovani predsedniče Republike, predsedniče Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, mir, ravnopravnost, suverenitet i teritorijalni integritet su vrednosti i ciljevi koje smo u zaključcima ove skupštine potvrdili kao vitalne, nacionalne i državne interese i obavezali državnu delegaciju da ih na razgovorima u Francuskoj dosledno afirmiše i brani. Državna delegacija je to u potpunosti ispoštovala na razgovorima u Rambujeu i na razgovorima u Parizu. Za doslednu afirmaciju naše pozicije političkog rešavanja problema na Kosovu i Metohiji, u okviru široke autonomije, za dostojanstveno i patriotsko držanje, poslanička grupa SPS-a odaje im puno priznanje i prihvata izveštaj koji je podneo predsednik delegacije. Mandat koji joj je poveren državna delegacija je opravdala. Ona je dosledno zastupala ono što su građani Srbije tražili, a mi kao narodni predstavnici formulisali u zaključcima. Kosovo i Metohija su integralni deo Srbije, uživaće široku autonomiju sa ravnopravnošću svih nacionalnih zajednica, bez majorizacije i diskriminacije po bilo kom osnovu. Da smo za mir i političko rešenje, potvrdili smo odlukom da odemo na razgovore u Francusku, da razgovaramo uz prisustvo međunarodne zajednice i van naše zemlje. Za mir i očuvanje Kosova i Metohije, na političkoj platformi koju je formulisala ova skupština, potvrdilo se, da možemo slobodno stati i razgovarati sa svima, bilo gde. Međutim, šta se pokazalo na razgovorima u Francuskoj? Deo međunarodne zajednice nije bio iskren u svom nastojanju da se razgovori održe. Kontakt grupa, bolje rečeno SAD, svoju ulogu medijatora pretvorili su u ulogu arbitra, mentora i pokrovitelja separatista i terorista. Pozvali su nas da razgovaramo, očekujući da na te razgovore ne dođemo. Doveli su nam za sagovornike predstavnike separatista i terorista. Sve su učinili da razgovora ne bude, da mi razgovore odbijemo i da Srbiju okrive za prekid političkog procesa, kao i nepostizanje političkog sporazuma. Naša delegacija sve vreme dostojanstveno, principijelno, uporno, strpljivo i sa velikom fleksibilnošću, razvijajući što širu autonomiju, do same granice nacionalnih i državnih interesa, suvereniteta i teritorijalnog integriteta, tačku po tačku, stranu po stranu, gradila je politički sporazum. Dokument naše delegacije obezbeđuje multietničko, multikonfesionalno i multikulturno Kosovo i Metohiju. On garantuje ravnopravnost svim građanima i nacionalnim zajednicama. To najbolje svedoče potpisi predstavnika svih koji Kosmet čine - Srba i Crnogoraca, Muslimana, Turaka, Roma, Goranaca, Egipćana i albanskih partija koje su za zajednički život i autonomiju Kosova i Metohije. Taj sporazum o samoupravi na Kosmetu zasnovan je na deset principa Kontakt grupe i gradi institucije i organe, koje imaju široka i autonomna prava odlučivanja, bez mogućnosti majorizacije. Sporazum, pored ostalog, predviđa dodatna prava nacionalnim zajednicama, široka ovlašćenja lokalne samouprave, propise sa zakonskom snagom, ministarski savet, tri vrste sudova, lokalnu policiju, obezbeđeno predstavljanje u Narodnoj i Saveznoj skupštini, Vladi Republike Srbije i Vladi Savezne Republike Jugoslavije, Vrhovnom i Saveznom sudu. To je autonomija koje, po obimu prava, garancija i ravnopravnosti, nema ni u jednoj državi u svetu. Politički-pravno, sve preko toga je država, a ne autonomija. Iz izveštaja Delegacije vidimo da u Francuskoj, ni u Rambujeu, ni u Parizu, razgovora nije bilo. Separatistička - teroristička delegacija objavila je svoj sporazum pre razgovora u novinama "Koha ditore", a tzv. pregovaračka trojka falsifikovala je to u nazovi sporazum koji nudi Kontakt grupa. Metodama koje nisu ni političke, ni diplomatske, nego ogoljeno prevarantske, izvršen je falsifikat i zahtev separatista, uz svesrdnu pomoć američkih eksperata i njihovih satelita, dobio je formu papira koji je nazvan sporazumom, a koji nije razmotrila, a ni usvojila čak ni Kontakt grupa, zvanični organizator ovih razgovora. Strpljivi i konstruktivni rad državne delegacije, sistematski je obezvređivan. Naši predlozi su sakrivani i gurani pod tepih. Osnovno pravilo procedure bilo je da procedure nema, sve je dozvoljeno za postizanje njihovih ciljeva. Imitirani su razgovori kojih nije bilo, a predstavljen je i papir kao sporazum koji ne postoji. Za razliku od toga, mi smo formulisali politički sporazum, nacionalnu ravnopravnost, zajednički život, demokratske institucije, mir i razvoj. Oni su nametali samo jedno - NATO trupe i NATO trupe. To je jedini suštinski i pravi doprinos njihovog angažovanja. Uostalom, svakom dobronamernom je jasno da oni u Rambujeu i Parizu nisu želeli postizanje političkog rešenja, nego novi poligon i posao za NATO trupe. Predstavnici različitih grupa albanskih separatista i terorista, etnički čista družina u Parizu je potpisala svoj zahtev za secesiju, etnički čisto Kosovo i poziv za okupaciju Srbije. To nije nikakav sporazum. Šta su u stvari potpisali? Potpisali su autonomiju po nazivu, a državu po suštini. Deklarativnu ravnopravnost, a stvarno favorizovanje albanske nacionalne manjine i diskriminaciju svih ostalih. To što su potpisali dovelo bi do iseljavanja, novog talasa albanizacije, a rezultat bi bio etnički čisto Kosovo i Metohija. To je ugovor albanskih separatista i terorista i američke administracije, da unajme NATO trupe, da pomognu i ubrzaju ostvarivanje separatističkih ciljeva. To su potpisali ambasadori Hil i Petrič. Overili su najam NATO trupa za zaštitu terorista, a ne politički sporazum koji bi Kosmetu doneo mir i ravnopravnost svih građana i nacionalnih zajednica. Taj ugovor ne bi bio potpun da nije imao i obrazloženje. Njega je napisala ista ruka koja je napisala nazovi - sporazum, a potpisao kriminalac i terorista, Hašim Tači, i jasno objasnio da su oni potpisali nezavisnost, a pozvali NATO da izvrši agresiju na suverenu zemlju i da za njih čuva teritoriju u naredne tri godine dok oni ne izraze svoju volju kroz referendum i donesu konačnu odluku o konačnom otcepljenju. Međutim, i to je bilo malo za separatiste i njihove mentore. Oni traže novu albansku državu pod međunarodnim protektoratom. Zato što to ne prihvatamo, zato što se odlučno obračunavamo sa terorizmom nama se preti agresijom. Ponašanjem dela međunarodne zajednice, bolje reći američke administracije i njenih NATO saveznika, a i onih koji čekaju u redu da to postanu, uvodi se praksa bez presedana u međunarodnim odnosima. Princip ravnopravnosti naroda i država zamenjuje se silom i ultimatumima. Sporazum kao izrazvolja i dogovor dve ili više strana pretvara se u falsifikat i podmetanje. Slobodoljubivi narodi i demokratske države, njihove vlade, parlamenti moraju znati da odbranom Kosmeta, Srbije i Jugoslavije, brane i temeljne principe međunarodnih organizacija i međunarodnih odnosa. Dok se dešavao Rambuje i Pariz, Srbija i Jugoslavija i naši ljudi u dijaspori još jednom su jasno rekli da ne damo Kosovo i Metohiju, niti bilo koji deo svoje teritorije. U odbrani svog teritorijalnog integriteta i suvereniteta mi smo izabrali mirna, politička sredstva. Ukoliko nam se nametne rat, branićemo se od agresora na svaki način i svim sredstvima. To je jasna poruka građana Srbije i Jugoslavije. Svi oni koji bi politiku da zamene ratom, razgovore bombardovanjem, moraju sa tim da računaju. Prostor za politički sporazum još uvek je širi i mnogo bolji nego prostor za sukob. Nema razloga da francuski, engleski, nemački i ko zna čiji mladići ginu za ciljeve terorista,da bi američki mediji to prodavali kao vesti. Mi ostajemo čvrsto opredeljeni da se mirnim putem, političkim sredstvima, kroz nastavak političkog procesa, postigne široka autonomija za Kosovo i Methiju, koja bi, još jednom ističemo,obezbedila ravnopravnost svih nacionalnih zajednica, puno poštovanje suvereniteta i teritorijalnog integretiteta Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Predlog sporazuma državne delegacije ispunjava te uslove. U cilju ubrzavanja političkog procesa treba odmah otpočeti njegovu operacionalizaciju, odnosno donošenja odgovarajućih dokumenata, statuta i drugih pratećih akata, pripreme za organizaciju popisa, sve ono što bi taj sporazum sprovelo u život. Predlog naše delegacije je realan i što je najvažnije sprovodljiv. To nisu puke tehničke formulacije, nego suštinsko rešavanje interesa i potreba onih koji na Kosovu i Metohiji žive i mogućnost da u zaštitu svojih nacionalnih posebnosti nastave da se razvijaju i žive u miru u ovoj našoj južnoj pokrajini. Pozivamo parlamente svih demokratskih i slobodoljubivih naroda i država da svoje vlade usmere na put političkog rešavanja, zaustave ratne pripreme zveckanjem oružjem oko naših granica, obeshrabre ekstremiste, obustave podršku teroristima i istinski pruže šansu miru. Radi očuvanja temeljnih principa međunarodnih odnosa i prava, humanije i pravednije budućnosti, onome koji nema autentičnu kulturu, tradiciju, istoriju, a pokušava da ih pribavi rušeći druge, koji sopstvenu slobodu gradi na tuđoj neslobodi, svoje pravo na oduzimanje prava drugima, onome koji bogatstvo stiče otimačinom od drugih, koji rušeći civilizacijske vrednosti želi da postane vladar čitavog sveta, mora se jasno staviti do znanja da ima naroda i država koji svoju istoriju,slobodu, nezavisnost i dostojanstvo ne prodaju, niti predaju. Srbija i Savezna Republika Jugoslavija, ne posežući nikada za tuđim, po ko zna koji put u svojoj istoriji odlučno poručuju - za mir, ravnopravnost i saradnju jesmo, ali za prodaju i predaju nismo.Zato strane vojne trupe, pod bilo kakvim izgovorom, ni za kakvu cenu, pa ni po cenu bombardovanja, ne prihvatamo na našoj teritoriji. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Stevo Dragišić, šef poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo, međudržavni odnosi u svetu danas se zanivaju na poštovanju državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta država. Zbog toga je ustanovljeno nekoliko principa, pre svega nepromenljivost državnih granica, nemešanje u unutrašnje poslove suverenih država, nepriznavanje secesije i u vezi sa tim, uvek se osuđuju separatistički i teroristički pokreti i organizacije, koje su po pravilu manifestacija secesionističkih težnji. Što se tiče secesije, nju uvek izazivaju organizacije koje se trude da steknu legitimitet predstavnika etničke zajednice, koja želi otcepljenje od države u kojoj živi, a metodi tih organizacija, metodi borbe suuvek teroristički. Problem secesije i terorizma je po svojoj prirodi i suštini uvek unutrašnji problem države. Zbog toga, jedino one rešavaju te probleme onako kako znaju i umeju , a svako uplitanje sa strane smatra se mešanjem u unutrašnje poslove suverene države. Međutim,događaji na Kosovu i Metohiji i odnos velikih sila prema njima pokazali su da ti principi važe samo za neke od tih zapadnih sila - Veliku Britaniju, Francusku, Španiju, u slučaju Severne Irske, Korzike,Baskije, ali da ti isti principi ne važe za Srbiju kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Secesionističke težnje u delu albanske nacionalne manjine postoje dosta dugo. Posledica tih težnji je stvaranje organizacije , čiji je cilj separatizam, a metod borbe teroristički, tzv. OVK. Oslobodilačka vojska Kosova i po svojoj organizaciji i po metodu na koji želi da ostvari svoje ciljeve je nesumnjivo teroristička organizacija. To je očigledno jasno svima. Jasno je onima koji se bore protiv terorizma u svetu, SAD-a, ali to ne žele da priznaju, zbog toga što borba terorističke organizacije OVK pomaže SAD-u za ostvarenje njihovih ciljeva na ovom prostoru, kako oni to zovu - ostvarenju i očuvanju njihovih nacionalnih interesa. Kao posledica toga došlo je do narušavanja principa nemešanja u unutrašnje poslove suverenih država.Pošto su teroriste proglasili borcima za ostvarenje i zaštitu nacionalnih prava Albanaca, sebi su dali pravo da se direktno uključuju u rešavanje problema koje Srbija ima sa teroristima, ali na strani terorista. I, sve ono što su preduzimali poslednjih nekoliko meseci, najotvorenije je pokazalo, pre svega nama, a i onima koji su to objektivno gledali, da su zapadne sile predvođene SAD-om, otvoreno na strani terorističkog pokreta na Kosovu i Metohiji. Republika Srbija je spremna da prihvati svaku sugestiju, svaki predlog koji može da dovede do rešenja. Spremni smo uvek direktno da pregovaramo i da razgovaramo sa predstavnicima albanske nacionalne manjine.Ali, Republika Srbija nikada neće prihvatiti rešenja koja joj se ultimativno nameću, posebno ne ona rešenja koja podrazumevaju izdvajanje Kosova i Metohije iz pravnog sistema Republike Srbije i dugoročnu mogućnost njegovog totalnog otcepljenja od Republike Srbije, jer to pre svega narušava princip nepromenljivosti državnih granica, a i uništava Republiku Srbiju kao samostalnu državu. Ovako čvrst, nedvosmislen stav Republike Srbije, koji je iskazan i pred odlazak naše državne delegacije na pregovore u Rambujeu, upravo izvire iz opšte prihvaćenih principa o kojima sam malopre govorio. Naše insistiranje na poštovanju principa je glavna prepreka za ostvarenje jedinog cilja SAD-a, a to je razmeštanje njihovih, odnosnoNATO trupa na teritoriji Kosova i Metohije. Da bi izbegli kršenje tih principa, SAD pokušavaju da iznude naš pristanak za njihovo razmeštanje na našoj teritoriji. U tom slučaju sve bi bilo u skladu sa međunarodnim pravom, pa su zbog toga organizovale pregovore u Francuskoj, prvo u Rambujeu, posle toga u Parizu, i tzv. pregovori su se pretvorili u farsu. Ustanovili su - Kontakt grupa je ustanovila - 10 principa i rekli da su ti principi nešto što moraju da prihvate i državna delegacija i predstavnici Albanaca, koji su išli na pregovore, a kada je naša delegacija insistirala da se ti principi potpišu i od strane albanske delegacije, onda su ti principi prestali da važe, i to je bio prvi pokazatelj da ti pregovori u stvari nemajunikakvog smisla, makar ne onog smisla koji su deklarativno trebali da imaju. Pokazalo se kasnijim potezima, koje su povlačile SAD u okviru tih pregovora, da su pregovori ustvari bili samo instrument za politički pritisak na Republiku Srbiju. Paralelno sa tim političkim pritiskom, SAD, preko svog instrumenta, NATO pakta, vršile su direktne vojne pretnje prema Republici Srbiji. Te vojne pretnje ovih dana doživele su i svoju kulminaciju. Njihova poruka je veoma jasna, kažu - ukoliko dobrovoljno ne pristanete da se naše kopnene trupe razmeste na teritoriji Kosova i Metohije, mi ćemo vas bombardovati. Međutim, na sve te pretnje mi smo odavno dali svoj odgovor. I opet ponavljam, spremni smo da kosovskim Albancima damo najširu autonomiju, autonomiju kakvu nikada neće imati ni oni koji žive u Severnoj Irskoj, i na Korzici, i u Baskiji, ali nismo spremni da Albancima damo državu na teritioriji Republike Srbije, nismo spremni da im vi čuvate tu državu i da kroz tri godine Kosovo i Metohija postanu konačno samostalna država, što je cilj terorističkog pokreta na Kosovu i Metohiji. Ukoliko želite, i pored svega toga, da vaše kopnene trupe budu na teritoriji Kosova i Metohije, moraćete da se potrudite da dođete do toga. Naš pristanak na to nikada nećete imati. Oni mogu da nas bombarduju i da nam izazovu zaista velike materijalne gubitke, da nam izazovu i civilne žrtve, ali se postavlja pitanje - imamo li mi izlaza? Da li nam ostavljaju neku alternativu, da li možemo da se odlučimo za neko drugo rešenje, sem toga da branimo svoju državu? Ukoliko mi dozvolimo sada da NATO trupe dođu na teritioriju Kosova i Metohije, postavlja se pitanje - kako ćemo odbraniti Rašku oblast, kako ćemo odbraniti njihove zahteve da dođu na teritoriju Vojvodine, kako ćemo se uopšte odbraniti od svakih drugih njihovih sličnih zahteva, koji bi imali, kada ostvare svoj trenutni cilj? Ukoliko ostanemo čvrsti, ukoliko pokažemo da nismo spremni na predaju svoje teritiorije, možemo očekivati i nadati se da ćemo sačuvati Republiku Srbiju, onakvu kakva danas jeste. Ukoliko danas popustimo oko Kosova i Metohije, mi smo svoju državu sigurno izgubili. Mi, dakle, izbora nemamo. Ključevi mira i rata danas su u rukama SAD. Ukoliko se odluče da napadnu Republiku Srbiju, oni su otvorili vrata ratu, oni su nas naterali da se branimo i oni su uvukli Republiku Srbiju i Saveznu Republiku Jugoslaviju u rat protiv NATO pakta. Međutim, to nije naš izbor, to je ono što mi moramo da prihvatimo. Republika Srbija mora da se brani. To je jasan stav i ove skupštine, i izvršne vlasti u Srbiji, i nadam se da oni koji odlučuju o tome da li će biti rata, ili će biti mira, to dobro znaju, i da će u skladu sa tim povlačiti i svoje buduće poteze.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Milan Rodić, šef poslaničkog kluba Jugoslovenske levice. Za reč se javio Žarko Jokanović, šef poslaničkog kluba Nove demokratije.
Poštovani predsedniče, predsedništvo, predsedniče Republike Srbije, predsedniče Vlade, članovi Vlade,članovi naše delegacije u Francuskoj, poštovani narodni poslanici, poslanička grupa JUL-a u potpunosti podržava nastup i delovanje državne delegacije na razgovorima o rešavanju kosmetskog problema. U tim razgovorima naša delegacija dala je prednost mirnom političkom rešenju, zašta se JUL oduvek zalagala. Na prethodnoj sednici ova skupština je nedvosmisleno izrazila stavove o načinu i uslovima vođenja razgovora, o mirovnom rešavanju kosmetske krize zasnovanom na ustavnim rešenjima i najvišim svetskim standardima. Tom prilikom jasno su utvrđeni okviri delovanja državne delegacije, usmereni na iznalaženje najpovoljnijih rešenja, koja bi zadovoljila interese svih nacionalnih zajednica, koje žive u našoj južnoj pokrajini. O tom opredeljenju svedoči i višenacionalni sastav naše delegacije. Postojeća ustavna rešenja, najviši svetski standardi o autonomnom položaju i pravima nacionalnih manjina, činili su krajnje granice, preko kojih se na razgovorima u Francuskoj nije moglo, niti smelo preći. Uprkos svim pritiscima, podmetanjima, neretko agresivnim i neprimerenim nastupima predstavnika dela međunarodne zajednice, naša delegacija i predsednik Srbije uspeli su u potpunosti da ispoštuju mandat i poverenje koje im je ova skupština dala. Svojim jedinstvenim, odlučnim i odgovornim nastupom, naša delegacija uverila je domaću i međunarodnu javnost u punu doslednost i ispravnost politike rukovodstva Srbije i Jugoslavije, usmerene isključivo ka mirnom prevazilaženju krize na Kosovu i Metohiji. Činjenica da građani naše zemlje svakodnevno izražavaju podršku ovakvim opredeljenjima, uz punu spremnost za odbranu naše zemlje, nedvosmisleno ukazuje da jedino mirno rešavanje kosmetske krize, uz očuvanje suvereniteta i teritorijalne celovitosti Srbije i Jugoslavije, vodi sveopštem napretku i očuvanju nacionalnog dostojanstva. Svesna činjenice višenacionalnog karaktera Srbije i Jugoslavije, Jugoslovenska levica oduvek se zalagala za potpunu ravnopravnost svih ljudi, bez obzira kojoj naciji i veri pripadali. Višenacionalna šarolikost, naročito je zastupljena na Kosovu i Metohiji, što iziskuje obavezu obezbeđivanja jednakih uslova života za sve zajednice, ne samo albansku. Otuda, JUL u potpunosti odbacuje sve ucene, diktate i pretnje agresijom, čiji je cilj nasilno nametanje rešenja, koje bi bilo u interesu albanskih separatista. Neodrživ je stav NATO-a da radi ostvarivanja tobože savremenih principa novog svetskog poretka, Albancima treba dati još jednu državu, ali na srpskoj teritoriji. Takva nakaradna državna tvorevina postojala je na prostoru Kosmeta za vreme fašističke okupacije. Ovakav cinizam, začinjen jezikom ucena, pretnje i sile, neviđen je u svetskoj istoriji. Kao i stratezi fašističkog novog poretka u predvečerje Drugog svetskog rata, moćna NATO mašinerija nastoji da iznova čovečanstvo podvrgne jednoj volji, volji sile, sveopšteg ekonomskog, kulturnog i duhovnog disciplinovanja, shodno njihovom poimanju dobra. Nažalost, na kraju ovog veka, još uvek nije izgrađen način organizovanog i sveobuhvatnog suprotstavljanja ovim mračnim namerama. Smatraju li tzv. "jastrebovi" iz Vašingtona i Brisla da građani ove zemlje nemaju dostojanstva, snage i volje da brane i odbrane sebe i svoju zemlju od terorizma i agresije? Ova skupština je isuviše odgovorno mesto da bi dala povoda solidarisanju sa kapitulantskim držanjem pred nosiocima separatističkih i terorističkih zlodela, koja u suštini vode otelotvorenju agresivnih i varvarskih stremljenja NATO-a. Shvataju li separatisti i teroristi da je NATO spreman da se bori do poslednjeg Albanca i Srbina, koristeći avione i rakete, sejući smrt i razaranje iz vazduha, što će obezbediti širenje granica uticaja i dodatni profit njihovoj vojnoj industriji? Misle li separatističke poglavice da će NATO rakete pogađati samo srpske ciljeve, a da će kuće i imovina Albanaca ostati netaknuti? Uvažene kolege narodni poslanici, sve vreme od izbijanja kosovske krize državno rukovodstvo Jugoslavije i Srbije nudilo je pregovore, koji su vodili mirnom rešavanju krize, izražavajući stavove ogromne većine građana i naprednog dela međunarodne zajednice. Istorija kazuje da srpski narod i srpska država nikad nisu bili pobornici osvajanja i nasilnog rešavanja spornih pitanja. Nikada se nisu vodili osvajački nego samo odbrambeni ratovi. I sada smatramo da se sve teškoće mogu prevazići na miran i civilizovan način. Ali, naša zemlja i njeni građani ne mogu da prihvate poniženja, ucene i pretnje silom, oličene u krajnjoj liniji dolaskom NATO trupa na Kosovo i Metohiju radi tobožnjeg čuvanja mira, koji su sami ugrozili, održavajući i podržavajući terorizam. Narodno jedinstvo, ispoljena saglasnost svih relevantnih parlamentarnih stranaka, a nadasve rodoljubiv i čvrst stav ogromne većine građana dovoljno govori o odlučnosti da se zemlja brani i odbrani od terorizma, od agresora. Srbija i Jugoslavija suprotstaviće se svakoj agresiji, braneći slobodu i svoje građane, teritoriju i dostojanstvo. Mada maloborjan, srpski narod ima dovoljno iskustva i pameti da izbegne rizik uništenja i pada u stanje potčinjenosti i sveopšteg beznađa. Ispravnost i doslednost državne politike u pogledu rešavanja kosmetske krize daju nam za pravo da tražimo i predlažemo najpovoljnije načine njenog mirnog prevazilaženja. Jugoslovenska levica smatra da u ovim teškim i sudbonosnim trenucima za našu zemlju sve institucije sistema i svi građani moraju delovati odgovorno i savesno. Svako je u obavezi da svoj posao obavlja na najbolji način, jer tim u najvećoj meri doprinosi stabilnosti i spremnosti zemlje za odbranu. Upravo ovakvo postupanje predstavlja najviši čin patriotizma i odanosti zemlji i narodu. Uvaženi narodni poslanici, Jugoslovenska levica ocenjuje da uprokos pretnjama, otmicama i ubistvima, ogromna većina kosmetskih Albanaca gaji osećanje lojalnosti i pripadnosti Srbiji i Jugoslaviji. Smatramo da narod kao celina nikada ne može biti neprijatelj. Postoje samo izrodi, koji svojim delovanjem i zločinima prema drugima bacaju ljagu na svoje sunarodnike. Na taj način žele da u javnosti stvore sliku o tobožnjoj ugroženosti i omraženosti naroda, kome na žalost pripadaju. Nebrojeni su primeri da su upravo lojalni Albanci pružali žestok otpor teroristima i separatistima. Možda se nedovoljno zna da je hrabri Šumar Ramadan Baljaj sa svojim sinovima, uprkos teškom ranjavanju, uspeo da likvidira dvojicu terorista, a ostale zarobi i preda organima vlasti. Ovakvi i slični primeri stvaraju nam obavezu njihovog sveobuhvatnijeg i češćeg isticanja, što u najvećoj meri može da doprinese jačanju međusobnog poverenja i svesti samih Albanaca o svim prednostima i neophodnosti života u Srbiji. Stoji nepobitna činjenica da nijedan savestan i odgovoran Srbin i Albanac nije za rat, jer rat i agresija su ideal neodgovornih i pakosnih ljudi, kadrih da drugima nanose zlo i nesreću. Uvažene kolege narodni poslanici, aktivnost i jasna opredeljenja rukovodstva SR Jugoslavije i Srbije, Vlade narodnog jedinstva i državne delegacije uživaju punu podršku ogromne većine građana i ove skupštine, ulivajući uverenje u mirno rešavanje kosmetske krize i ujedno našu punu spremnost za odbranu suvereniteta i teritorijalne celovitosti zemlje. Ovakva podrška ujedno govori i o opravdanim težnjama naših građana, usmerenim ka sveukupnom ekonomskom oporavku, radi stvaranja uslova za privredni razvoj i poboljšanje uslova života. Nebrojeno puta Srbija i Jugoslavija uverili su svet u sposobnost da ponude brojne i kvalitetne ekonomske, stručne, naučne i humanističke vrednosti i saznanja. Otuda JUL smatra da sveukupno pozitivno, odgovorno i nadasve patriotsko delovanje naše delegacije i Vlade narodnog jedinstva iziskuju punu mobilizaciju svih snaga ekonomskog razvoja zemlje u celini. Građani naše zemlje iznad svega cene svoju slobodu, dostojanstvo i neće nikom dati da ih naruše. Uverena da deli mišljenje ogromne većine građana, Jugoslovenska levica čvrsto ostaje pri opredeljenju da se kosmetska kriza može rešiti na mirani civilizovan način, dijalogom i političkim sredstvima. Ali, u slučaju agresije, za Jugoslovensku levicu nema dilema. Srbija je jedna. Mora se braniti, odbraniti i ekonomski ojačati. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Žarko Jokanović, šef poslaničkog kluba Nove demokratije, a neka se pripremi Milan Miković, šef poslaničkog kluba SPO.
Poštovani gospodine predsedniče Republike, dame i gospodo narodni poslanici, najpre u ime poslaničkog kluba Nova demokratija izražavam najiskrenije saučešće porodicama svih poginulih vojnika, policajaca i nedužnih civila, stradalih od strane šiptarskih terorista na Kosovu i Metohiji. Nova demokratija se odlučno suprostvlja pritiscima i vojnim pretnjama našoj zemlji, jer je jedino dobro rešenje ono rešenje do koga se dođe mirnim putem, političkim kompromisom, uz punu saradnju sa međunarodnom zajednicom. Odlučno osuđujemo pretnje bombardovanjem naše zemlje i naglašavamo da je ne samo legitimno, nego i logično pravo na odbranu u slučaju agresije i u tom smislu nove demokrate će časno i odgovorno ispunjavati svoju patriotsku obavezu. Istorija nas uči da u ovom teškom istorijskom trenutku po naš narod i državu pitanje nije da li ćemo čuvati Kosovo i Metohiju, u tome smo svi jedinstveni. Pravo pitanje jeste kako da to učinimo uspešno na najbolji mogući način. Moramo biti mudri u zaštiti naših državnih i nacionalnih interesa i u zaštiti života svih naših građana. Naše opredeljenje je jasno: široka autonomija, uz punu zaštitu teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije i Jugoslavije. Zato predlažemo da se ne dozvoli realizacija započetog scenarija kažnjavanja Srbije i srpskog naroda od strane NATO snaga na osnovu lažne humanitarne katastrofe, koju režiraju Albanski secesionisti sa svojim mentorima, pošto su im obezbedili stratešku prednost u međunarodnoj zajednici, stavljanjem potpisa uz potpis ambasadora Hila i Petriča i prihvatanje te predstave od strane ostalih članica Kontakt grupe. Nova demokratija smatra da su odbrana države i naroda najveći patriotizam. Zato predlažemo da Narodna skupština ovlasti državnu delegaciju da odmah uputi Kontakt grupi, OEBS-u i Savetu bezbednosti UN pismo o namerama, u kome će se izričito potvrditi volja Srbije da se dođe do političkog sporazuma, uz razjašnjenje nekoliko bitnih pitanja i predlog da se o sprovođenju tog sporazuma dogovor postigne sa Savetom bezbednosti UN. Imajući u vidu sastav stalnih članova Saveta bezbednosti, gde se pre svega nalaze Rusija i Kina, koje imaju pravo veta, vremensku ograničenost njegovih odluka, nema realne opasnosti da njegove odluke ugroze nezavisnost i suverenitet naše zemlje, tim pre što je i za takve odluke neophodna saglasnost naše države. Verujemo da bi ovakav pristup znatno poboljšao pregovaračke pozicije Srbije i Jugoslavije i da bi bio prihvaćen od najvećeg dela međunarodne zajednice, kojima, naravno, jeste jasno da Srbija želi mir, mirno i političko rešenje. Ukoliko bi se ovi predlozi realizovali, ne bi bilo pretnje suverenitetu i teritorijalnom integritetu Srbije i Jugoslavije, tako da ne bi bilo ni smetnji da se potpiše politički sporazum, koji bi se konačno usaglasio sa Kontakt grupom, naravno ni na koji način ne na štetu srpskih nacionalnih i državnih interesa. Time bi svi dobili tri godine dragocenog mira, preko potrebnog da bi se pronašlo konačno rešenje. Dobrog rešenja nema i ne može ga biti bez mira, oporavka, obnove i povratka u međunarodnu zajednicu, koja mora organizovano podržavati pripremu naše zemlje i svih balkanskih zemalja za evropske integracije i koja mora vrlo jasno znati da nema sprečavanja lažnih humanitarnih katastrofa pretnjama, bombama i agresijom na jednu suverenu zemlju. Nova demokratija skreće pažnju da nije vreme za isterivanje pravde sa svetskim moćnicima i da je odbijanje srpske strane upravo ono na šta računa secesionistička politika Albanaca i njihovi uticajni savetodavci, koji su ih naučili da tako svu odgovornost za neuspehe pregovora svale na srpsku stranu. Zato ih moramo nadmudriti, jer time albanski secesionisti postaju partneri velikim silama, na štetu Srbije. Podsećamo da je to već dosta puta viđen scenario tokom proteklih devet godina na ovim prostorima i zato ne smemo napraviti takvu istorijsku grešku koja bi nas preko započetog scenarija nastavka nasilja i organizovane lažne humanitarne katastrofe, uvukla u sukob sa najrazvijenijim zemljama sveta, među kojima su i svi dojučerašnji saveznici u borbi za nacionalnu i državnu nezavisnost i slobodu srpskog naroda. Kada je u pitanju izveštaj o radu državne delegacije, koja je zajedno sa predsednikom Republike Srbije, gospodinom Milutinovićem zastupala Republiku Srbiju na proteklim razgovorima u Rambujeu i Parizu i Predlog sporazuma, koji je dala naša državna delegacija, Nova demokratija nema nikakvih primedbi. Nova demokratija žali što naš Predlog sporazuma nije prihvaćen od strane Kontakt grupe. Time smo se vratili na sam početak i zato ponovo ukazujemo na činjenicu da je neophodan kompromis i dogovor sa međunarodnom zajednicom. Nova demokratija očekuje da će željeni kompromis, bolan za sve učesnike, ali bolji od rata, naći u razgovorima koji upravo teku između predstavnika američkog predsednika, ambasadora Ričarda Holbruka i predsednika Savezne Republike Jugoslavije, gospodina Slobodana Miloševića. Mi podržavamo taj dogovor i u tom slučaju naša inicijativa je njime realizovana. Poruka Nove demokratije je jasna - Kosovo i Metohiju moramo ne samo braniti, nego zaista i odbraniti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Miković iz poslaničkog kluba Srpskog pokreta obnove, a neka se pripremi narodni poslanik Kasa Jožef, šef poslaničkog kluba Saveza vojvođanskih Mađara.
Gospodine predsedniče, molio bih da mi omogućite da o ovako ozbiljnoj stvari na ozbiljan način izlažem.
Samo izvolite.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine predsedniče Republike, gospodine predsedniče Vlade, narodni poslanici, danas se nalazimo pred izjašnjavanjem, kao izuzetno odgovorni ljudi, kao ljudi kojima je povereno da u ime građana izraze sve ono što oni osećaju i misle i da izraze čak i različitosti ako negde postoje i po kojim pitanjima postoje. Narodna skupština, po slovu našeg Ustava, i ne bi bila nadležna da se o ovim pitanjima izjašnjava, mada u članu 73. Ustava piše da odlučuje o ratu i miru, ali, imamo Ustav Jugoslavije, koji je kasnije donet, gde je to preneto u nadležnost savezne države i očigledno je da ova odredba u Ustavu Srbije neće postojati kada Ustav budemo izmenili. Ima još jedna odredba koja bi možda govorila o nadležnosti Narodne skupštine da se o ovom izjašnjava, a to je odredba tačke 11. člana 73., gde se kaže da Narodna skupština obavlja kontrolu nad radom Vlade i drugih organa i funkcionera, pa na taj način, pošto se radi o izveštajujednog tela koje je Vlada formirala, očigledno je da u tom pogledu može da postoji i nadležnost za jedno takvo izjašnjavanje. No, ima jedna daleko važnija stvar. Bez obzira šta piše u Ustavu i nadležnostima, sigurno je da moramo na neki način o svim ovim pitanjima, koja su pokrenuta i o kojima se govori, da govorimo odgovorno i da zaista ukazujemo na sve stvari koje mogu da budu posledica odluka koje će doneti vlast u ovoj zemlji i da u tom pogledu pokušamo da damo doprinos da se donesu takva rešenja ili da se sprovedu takva nastojanja, koja će na najbolji mogući način pomoći i državi i narodu ili, koja će u najvećoj mogućoj meri smanjiti eventualnu štetu. Mi moramo da budemo danas uverljivi, i mi i svi koji govore u ime ove države, ne da pristajemo na određene promene na Kosovu nego da ih želimo da budu sprovedene, jer smatramo da i tako nešto proizilazi iz odredaba našeg Ustava, gde smo i predvideli teritorijalnu organizaciju, postojanje autonomnih pokrajina i njihova prava. Prema tome, postavlja se pitanje da li smo mogli u trenutku kada smo bili suočeni sa činjenicom da se opstruira posao u Francuskoj, da li smo mogli, pozivajući se na odredbe našeg Ustava, da sami počnemo da preduzimamo mere da toj autonomiji na teritoriji Kosova i Metohije i Vojvodine na određeni način stvorimo i suštinu i dušu i sve ono što treba da predstavlja autonomiju i ne više od autonomije. Imali smo mogućnosti, imamo mogućnosti i danas i sutra i svakog narednog dana. Prema tome, nije mala stvar ova koja je pomenuta, ne samo jedanput danas i ne pominje se samo jedanput u toku zadnjih dana - moramo da preduhitrimo, koliko god je moguće, sve one koji misle na drugi način ili drugim putem da traže razrešenje ovog pitanja koje je vezano za Kosovo. Vi ste nam ove materijale uručili pre jedan sat. Ima preko 100 strana. Neki su sa tim materijalima raspolagali i ranije. Šteta što nam niste dostavili ranije. Šteta što nismo bili u toku sa svim tim stvarima. Verujem da bismo možda na zajednički način i zajedničkim razgovorom mogli mnogo štošta da ukažemo. Vidite, jedna od stvari o kojoj je malopre i kolega iz Nove demokratije govorio, to je rok od tri godine. On je rekao, da dobijemo rok od tri godine pa ćemo sve srediti. Ja stojim na suprotnom stanovištu. Ovo pitanje moramo srediti sada, ne danas, ali ovih dana - brzo, hitno. Šta znači tri godine čekanja?Neće da se smire stvari, tenzija će da opstane toliko dugo, a to nije mala stvar. Vi ili neki smatraju da je vreme na našoj strani. Nije ni na našoj strani, nije ni na strani drugih, na bilo čijoj strani nije vreme. Vreme je da što pre to pitanje razrešimo. Ne možemo mi danas reći ljudima niti na indirektan način prihvatiti, ne možemo svetu a da ne kažemo, ako produžite to na tri godine hoće li Albanci znati da li treba da ulažu i da zidaju kuće na Kosovu ili ne, da li će biti Srbija ili Albanija? Hoće li Srbi znati da li treba da se sele ili ne treba da se sele? Hoće li strašne posledice da vise u vazduhu za sve ljude koji žive na ovim prostorima? Prema tome, to možemo svetu da objasnimo. Danas se izjasnite. Ako danas kažete, mi računamo sa Kosovom, koje će biti nešto drugo a ne autonomna jedinica, onda ćemo danas to pitanje da raspravimo, a ne da ga ostavimo otvorenim tri godine. Vidite, mislim da treba da ukažemo na jednu stvar, odnosno nesporno je da u ovoj zemlji nema nijednog čoveka, ozbiljnog i odgovornog čoveka koji pripada bilo kojoj nacionalnosti, a koji bi prihvatio da zemlja bude bombardovana. Svako bombardovanje, svaka takva akcija ne vodi do smanjivanja onih nesaglasnosti između ljidi jedne nacije i ljudi druge nacije. To samo kvari odnose i ne u maloj meri, jer ako je zbog tebe došlo do bombardovanja mene, onda ja ne mogu sutra da budem u boljoj situaciji i da sa tobom zajednički organizujem život, gnusno bi bilo ako toga svega ne bi bilo. Prema tome, mi svetu moramo da stavimo do znanja da jedan takav akt, bez obzira kakve posledice će na drugom terenu ostaviti, ali na terenu odnosa ljudi koji žive danas na Kosovu samo može da bude negativna činjenica i nešto što će otežavati, a ne olakšavati situaciju koja danas tamo postoji. Šta sam do sada ma i jednom rečju rekao, a što je suprotno onome što se u ovoj zemlji od strane pregovarača čulo, lica koja su išla u naše ime, šta sam rekao? Ništa nisam rekao što je protiv i ne vidim razloga da ovog trenutka vi smatrate da treba da vodimo razgovor, onakav kakav se vodi na ulici od strane onih slučajnih prolaznika koji se izjašnjavaju o svojim političkim stavovima. Zašto na taj način? Mi smo ozbiljni i odgovorni, treba svako od nas da se vrati u svoju sredinu i svako će nas pitati za šta si bio, za šta si se zalagao, koji su to stavovi koji se mogu braniti, a koji su stavovi koji se ne mogu braniti? Ovog trenutka moramo da skrenemo pažnju, nalazimo se neposredno pred Vaskrsom. Ovaj grad pre 55 godina bio je suočen sa jednom vojnom akcijom i sa silnim žrtvama u ovom gradu. U takvoj situaciji ništa to ne smemo da zaboravimo, svega toga moramo da budemo svesni i sve to možemo i treba da predočimo. Prema tome, stoje takve stvari i sve to treba imati u vidu, na sve to treba ukazati i u pogledu svega toga treba se izjašnjavati. Ima stvari na koje nam predstavnik delegacije, istovremeno i potpredsednik Vlade nije dao sve odgovore, koji bi nam bili od značaja, da nam kažu nešto što apsolutno sve interesuje. Šta ovog trenutka Vlada nacionalnog jedinstva i naša delegacija namerava da preduzme? Šta čini? Na koji način to čini? Da li smo mobilisali sve koji u ovoj zemlji predstavljaju ovu zemlju? Da li smo ih sve mobilisali? Da li smo sve naše ambasadore mobilisali? Da li naše Ministarstvo inostranih poslova preduzima sve mere? Da li, sem onoga što vidimo na televiziji, postoje apsolutno akcije koje vode u tom pravcu da uspemo sve to da objasnimo, da uspemo na sve to da ukažemo i da sprečimo sve negativne ili većinu negativnih posledica do kojih bi moglo da dođe, koje nam prete i koje nam vise nad glavom? Jasno je da ako prihvatimo ono što je delegacija u svom izveštaju iznela, šta je preduzimala i da naslutimo da misli na isti način i da traži odgovore na ona pitanja koja su postavljena, a na koje odgovori nisu stigli, onda moramo zaista da vidimo da linepreduzimanjem bilo kakvih mera možemo da izađemo iz situacije u kojoj se danas nalazimo. Vlada zna, Vlada vodi politiku. Ustav kaže da Vlada vodi politiku i, razume se, Vlada u prvom redu snosi odgovornost za sprovođenje te politike. To piše u Ustavu i jasno je da ovog trenutka, kada u naše ime delegacija republičke vlade vodi pregovore, ona mora apsolutno da je jasna i po tom pitanju šta sve treba da se uradi. Može sigurno dosta da se uradi, ali mora da nam se objasni pored toga i kako ćemo da tumačimo izjavu gospodina Ivanova, ponašanje ruskog predstavnika u grupi trojice koja je donosila svoje stavove. Mora to da znamo. Mi smo u dubokom uverenju bili i narod je ubeđivan da stavovi koji su svojevremeno bili izneti ili predočeni, da su to stavovi Rusije. Nisam sasvim siguran da poslednje izjave, poslednji podaci koji su stigli do nas su identični sa tim stavovima koji su nama predočeni putem sredstava javnog informisanja. Prema tome, bez obzira da li Vlada ima ili nema plan šta će sutra, prekosutra, narednih dana da uradi, ona ako ništa ne uradi, ako ništa ne preduzme da nešto učini jasno je da nam slede samo takve posledice koje će biti negativne po nas. U takvoj situaciji, sa punom odgovornošću ćemo saslušati sve koji se danas ovde budu izjašnjavali, predstavnike Vlade i vlasti posebno. Na osnovu toga kako će se prvo nama, a time i narodu objasniti stvari, zauzeće se stavovi i u ovoj skupštini i u narodu. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Kasa Jožef, šef poslaničkog kluba vojvođanskih Mađara.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, naša zemlja se danas nalazi u izuzetno teškoj situaciji. Ovih dana će pasti konačna odluka o ratu ili miru. Potrebna je izuzetno velika državnička mudrost da bi se donela ispravna odluka koja će za sledeća desetleća odrediti našu sudbinu. Stav Saveza vojvođanskih Mađara je uvek bio, a i danas je jasan, da se problem Kosova mora rešiti mirnim putem, dugotrajnim i mukotrpnim dijalogomzainteresovanih strana. Nažalost, u poslednjih 10 godina nije bilo prave želje i volje za rešavanje nagomilanih problema. Smatralo se da kosovski problem uopšte ne postoji, iako je bilo očigledno da se taj problem sve više produbljuje. Na žalost, problemi su se počeli rešavati tek kada je došlo do eskalacije oružanih sukoba i kada se situacija više nije mogla ignorisati. Na žalost, kosovski problem je danas mnogo teže rešavati, kada je internacionalizovan i kada međunarodna zajednica diktira takve uslove koje možemo ili prihvatiti ili odbaciti, ali konačna odluka sada već više ne zavisi od nas. Vojvođanski Mađari ne žele da se naša zemlja bombarduje, rekli smo i ranije, a reći ću to i sada. Ne želimo ni to da se Kosovo odvoji. Mislimo da Kosovo treba da ostane deo ove zemlje, a verujemo i to da su se problemi koji su se danas javili, uključujući i pretnje bombardovanjem, mogli i mogu biti izbegnuti. Treba da učinimo sve da izbegnemo i rat i otcepljenje Kosova. Rat koji nam preti neće doneti trajna rešenja i to mora da zna i međunarodna zajednica. Rat donosi sa sobom samo nove žrtve, a naša zemlja je već dosta žrtava pretrpela. Ako se Skupština olako opredeli za rat, svi mi, svi građani ove zemlje lako možemo postati taoci i žrtve te odluke. Ubeđeni smo da nisu izdajnici ove zemlje svi oni koji pozivaju na razum i državničku mudrost. Patriotizam kod mnogih naroda se ne meri, odnosno ne ocenjuje se samo oružjem i odnosom prema oružju. Savez vojvođanskih Mađara oduvek je bio protiv rata. Ne želimo da bude ni uzaludnih žrtava među građanima ove zemlje, bez obzira na njihovu nacionalnu pripadnost. Ratna razaranja, izgubljeni ljudski životi, nikada i nikome nisu doneli trajnu sreću, ni pobedniku, a ni poraženom. Mislimo da je došao poslednji trenutak kada se rat još može izbeći. Zato zahtevamo da zaraćene strane bezuslovno prekinu vatru na celoj teritoriji Kosova i da se vrate za pregovarački sto do pronalaženja konačnog rešenja. Budućnost svih nas, budućnost sledećih generacija, budućnost Srbije i Jugoslavije, zavisi od toga. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč Gulbehar Šabović, član državne delegacije i član Privremenog izvršnog veća Kosmeta.
Poštovani predsedniče, narodni poslanici, sada je već izvesno da su francuski razgovori o mirnom rešenju kosmetskih problema bili zapravo pokušaj da se pod plaštom diplomatskih napora izvrši dalji pritisak na našu zemlju, koja predstavlja glavnu smetnju hegemonističkim interesima zapadnih moćnika na ovom delu evropskog kontinenta. Organizatori ove neviđene političke farse u Rambujeu i Parizu su najpre ponudili delegacijama 10 principa Kontakt grupe, kao osnovu na kojoj treba dalje graditi politički sporazum. Za razliku od njihovih tvoraca, državna delegacija Vlade Republike Srbije ih se dosledno pridržavala, jasno stavljajući na znanje da je uvek spremna da prihvati svako rešenje koje obezbeđuje punu ravnopravnost nacionalnih zajednica koje žive na Kosmetu i koje ne ugrožava suvernitet, integritet i ustavni poredak naše zemlje. Delegaciju albansko-separatističkih i terorističkih predstavnika nisu, međutim, zanimala rešenja koja nude mir. Njih su interesovala samo ona rešenja koja promovišu jednostranu nameru, zapravo njihove iluzije o otcepljenju Kosmeta od matice Srbije. Zato su oni uvek pominjući autonomiju radili na formiranju države u državi, a govoreći o ljudskim pravima, mislili na etnički čisto Kosovo. Takav njihov stav je imao očigledno jaku podršku zapadnih mentora, koji su bili istovremeno i organizatori i supervizori ove farse služeći se svim mogućim sredstvima: podvalama, pritiscima i falsifikatima kako bi izdejstvovali izgovor za vojnu intervenciju prema "nekooperativnoj i neposlušnoj Srbiji". Poništavajući sve etičke i logičke principe međunarodna zajednica one koji odbijaju čak i da sednu za zajednički sto, koji znaju samo za jezik oružja proglašavaju mirotvorcima, a one koji brane dostojanstvo svoje zemlje proglašavaju krivcima. Naša delegacija se od samog početka razgovora iskreno zalagala za istinsku autonomiju Kosmeta, u kojoj bi sve nacionalne zajednice uživale ista prava, u kojoj niko ne bi mogao da bude građanin drugog reda, gde treba da vladaju mir, međusobna tolerancija i uvažavanje međusobnih različitosti naroda koji žive na Kosmetu. Sam sastav naše delegacije, u kojoj su ravnopravno zastupljeni predstavnici svih nacionalnih zajednica u Kosmetu, jeste dokaz o iskrenoj nameri da u zajedničkom životu na Kosovu i Metohiji ravnopravno učestvuju svi građani, bez obzira na veru, naciju i kuluturu kojima pripadaju. Nažalost, ponuđena široka autonomija poslužila je zapadnim moćnicima samo kao paravan. Ali kao što to uvek biva posle svih loših predstava, maske na kraju uvek padaju. To se dogodilo i diplomati Volgangu Petriču, kome se prilikom razgovora sa nama otrglo iz ustiju ono što svi mi već dugo i dobro znamo da je Kosmet trebalo da posluži kao model po kojem bi se veštački izazivale krize u drugim delovima Srbije i Jugoslavije. Zato je naša delegacija odlučno odbila da potpiše nametnuti sporazum, koji zapravo i nije sporazum, jer su za sporazum potrebne dve strane. Odbila je da potpiše ono što bi predstavljalo uslov za secesiju kosmetske teritorije, što bi predstavljalo okupaciju naše suverene teritorije i sve ono što se protivi našem ustavnom poretku. Mi nismo ni u Rambujeu ni u Parizu predstavljali sebe, već smo branili narodnu volju koja je naš najveći i jedini imperativ, a ta narodna volja bila je i ujedno izraz naše lične volje i patriotskih osećanja. Zato naša delegacija nije mogla da prihvati delove sporazuma koji ugrožavaju najvitalnije i nacionalne interese naše zemlje a koji bi omogućili okupaciju naše suverene zemlje od Nato snaga i gaženje tuđe čizme preko najviše srpske i jugoslovenske svetinje. Mi to nismo i nećemo nikad prihvatiti. Naš zadatak je bio da čuvamo i branimo čast i dostojanstvo naroda ove naše napaćene ali slobodarske zemlje koja je dala milionske žrtve za slobodu i mir. To je bila naša misao vodilja koja nas je hrabrila i ulivala veru u našu misiju. Kao član državne delegacije, mogu reći da smo svoj patriotski zadatak ispunili časno i dostojanstveno, da nismo ničim izneverili poverenje, nade i očekivanja naroda ove zemlje i patriotskih političkih snaga koje su na njenom kormilu. Naša poruka je stoga u Francuskoj bila vrlo jasna: "Razgovori da, okupacija ne". [[Aplauz u sali.]]
Zahvaljujem.
A, gospodinu Mikoviću, samo da kažem da ovako govore predstavnici Turske nacionalne zajednice. [[Aplauz u sali.]]
Sednicu nastavljamo u 14,30 časova. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Dragan Veselinov.
Nije ograničeno vreme diskusije.
Jeste, 10 minuta po poslovniku.
Dobro, da li smo spremili naše stanovništvo za mogući sukob - nismo. Ovi koji se junače da su spremni za rat, a gde su, gospodo ministri, vaši sinovi onda u prvim redovima, neka oni povedu našu vojsku, a ne da narod napolju drhti, strepi, a milioni gledaju ovu skupštinu i pitaju se - hoće li narod na Kosmetu da brani režim ili Srbiju? Neka oni koji su najveći junaci, neka istaknu svoju decu i neka njihova deca takođe učestvuju u ovom sukobu, ukoliko baš do njega mora da dođe.
Molim Vas, vreme.
Da li ste obavestili narod šta mu se sprema? Neki prizivaju rat, neki prizivaju sukob, misleći da su sve rezerve za miroljubive razgovore iscrpljene, a nisu. Šta ako se pogodi pančevačka Petrohemija i Rafinerija, da li znate kakvu katastrofu izaziva cisterna od 50 tona amonijaka? Gotov je Beograd, gotovo je Pančevo, Kovin, Obrenovac, Lazarevac.
Molim Vas, isteklo je vreme.
Nije isteklo moje vreme, gospodine Tomiću, moje vreme tek dolazi, a vaše ističe. Vi imate godinama pravo da govorite, a ja ne mogu ni 10 minuta na miru da govorim, a da ne prekidate one koji mene prekidaju.
Gospodine Veselinov, već govorite 12 minuta, a po poslovniku imate pravo 10.
Pa znate, ali Vi opominjite oni koji meni ne dozvoljavaju da govorim.
Opomenuo sam, gospodine Veselinov.
Na prošloj sednici ste mi zavrnuli ove mikrofone, narod nije mogao da čuje.
Opomenuo sam, gospodine Veselinov.
Niste opomenuli. Sad ću ja završiti. Vi niste narodu ponudili civilnu zaštitu, narod nema maske, narod ne zna gde će dobiti transfuziju krvi, narod ne zna gde je hrana, narod ne zna kako će dobiti vodu. To je ono što je nužno da se uradi, ukoliko se odlučujete za sukob. Međutim, nema sumnje da se iskorak može još uvek napraviti, samo jednom politikom Albanci gube, a to je miroljubivo rešenje. Jedino što ne očekuju, to je da se bilo kakav sporazum, koji održava Kosmet u Srbiji, sa naše strane potpiše. Pa oni prizivaju vojsku za svog saveznika, svetsku vojsku. Čime su oni to zaslužili? Pa ničim. Oni to ne smeju dobiti, i samo je do nas da im to ne omogućimo, a ako hoćete sukob, onda neka se jasno kaže narodu - vanredno stanje raspisujemo, a ova junačka Vlada i ova junačka Skupština, svi idemo na Kosmet, da podelimo i hleb i olovo sa našim narodom. To je prava skupština.
Ima reč narodni poslanik Koka Ljuan.
Uvaženi predsedniče, uvaženi predsedniče Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, sinopsis koji imam pred sobom, neću ga pročitati, jer izgleda da na javnoj političkoj sceni Srbije još uvek ima ljudi kojima nešto nije jasno, još uvek bi neki da filozofiraju - šta bi bilo, kad bi bilo, i u sklopu toga, da li smo mi možda krivi? Od razgovora u Prištini, pa do razgovora u Rambujeu i u Parizu, jedan od osnovnih uslova međunarodnih posrednika i albanskih političkih partija je bio da se razgovori održavaju van zemlje i sa posrednicima. To smo im dali, da bi sačuvali mir i da bi mirnim rešenjem došli do rešavanja problema na Kosovu i Metohiji. Međunarodni pregovarači su napravili jedan veliki cirkus i jednu tešku improvizaciju, u kojoj su hteli da upletu državnu delegaciju i u novoj međunarodnoj podeli snaga i svetske moći hteli da iskoriste te Albance, da bi porušili suverenitet i integritet države Srbije. To je vrlo jasno iz hronologije koju je podneo šef državne delegacije, Ratko Marković, i vrlo jasno iz onoga što je Madlen Olbrajt, što je Kuk ili što je Petrič nama u razgovoru rekao,kad su im se istrgle dve rečenice, da je rekla u stilu: ako ovo ne potpišete, ići će se do nezavisnosti. Ili Kuk: da potpiše albanska delegacija da bi bombardovali. Ili Petrič - da je ovaj sporazum idealan i za Sandžak. To je jasno šta je i tu više nema potrebe da se dalje pregovara. Političke partije Albanaca, separatističke i terorističke nikada nisu imale u svojim programima i istupima uključivanje drugih nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji. Nacionalne zajednice na Kosovu i Metohiji, pod pritiskom albanske asimilacije i onoga što su činili sa svim drugima, nisu mogle da dođu do izražaja. Takav sporazum i takav dogovor bi značio likvidaciju svih drugih nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji. Ako to nije jasno, ovim sporazumom koji je nama ponuđen, to se videlo. Pregovarači su javno u Rambujeu izbegavali bilo kakav razgovor sa nacionalnim zajednicama, ali nisu mogli da upotrebe činjenicu 90 prema 10 za Albance, jer su stajali ljudi koji su predstavljali druge nacionalne etnike na Kosovu i Metohiji. Pristali su na razgovor kada su poturili falsifikovani sporazum, koji nije mogao da se menja, a tražili su samo da nas slušaju. Takvi razgovori i takvi sporazumi ne vode ničemu i takve sporazume ne možemo ni da potpišemo. Romi, koji su lojalni građani Republike Srbije, smatraju da zajednički život i ravnopravnost svih nacionalnih zajednica je jedina garancija za život na Kosovu i Metohiji. To govorim zato što tamo živim i nema potrebe da se junačim. Ovo što smo radili u Rambujeu i Parizu uopšte nije pitanje junačenja. To je pošten odnos prema državi, to je pošten odnos prema društvu i to je lojalan odnos svih građana, svih nacionalnih zajednica prema državi Srbiji. Normalno da ćemo tako ostati i da nećemo dozvoliti nikakve kalkulacije po tom pitanju. Ako je već došlo do toga da se politikom bombi rešava pitanje, mi ne možemo to da izbegnemo i pošto se ne uklapamo u novi međunarodni svetski poredak, mi ćemo prihvatiti i taj izazov, ali odstupanja Kosova van Srbije, nema nikakve šanse. Hvala. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Vojislav Živković.
Poštovani predsedniče, uvaženi članovi Vlade, kolege narodni poslanici, podržavajući izveštaj, koji je na današnjoj sednici Skupštine Srbije podneo profesor Marković u ime delegacije Vlade Republike Srbije, koja je razgovarala u Francuskoj, želim samo da kažem nekoliko konstatacija. Na razgovorima u Rambujeu i Parizu naša delegacija je zastupala čvrst stav, koji je garantovao očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije na Kosovu i Metohiji. U tim razgovorima mi smo odlučno insistirali na zaštiti interesa Srbije u skladu sa ustavnim načelima. Jednom reči, držali smo se mandata, koji nam je ova skupština dala. Na te razgovore naša delegacija je odlazila rukovođena čvrstim opredeljenjem da se na Kosovu i Metohiji uspostavi mir i stvore uslovi za normalni život svih građana. Međutim, može se slobodno reći da je ova konferencija, prema mestu održavanja i stranom mešanju u naše unutrašnje probleme, predstavljala još jedan pokušaj da se Srbija uceni i da joj se nametne rešenje problema na Kosovu i Metohiji na štetu vitalnih državnih i nacionalnih interesa naše zemlje. Moram da kažem da je naša delegacija bila izložena i u Rambujeu i u Parizu gotovo neverovatnim pritiscima i ucenama, bila je prosto prisiljavana da potpiše dokument, koji je u osnovi bio nepripremljen, tendenciozno sačinjen i koji je otvoreno išao na ruku albanskih separatista i terorista. Naš glavni interes je mir, ali ne mir po svaku cenu, posebno ne po cenu gubljenja Kosova i Metohije. Naša generacija ne sme da dozvoli da se potpiše bilo kakav sporazum, koji bi udaljio Kosovo i Metohiju od Srbije i Srbiju od Kosova i Metohije. Nalazimo se verovatno u jednom od najtežih i najkritičnijih trenutaka u istoriji savremene Srbije i odgovornost za posledice prema našim potomcima obavezuje nas da budemo složni, organizovani i mudri u zaštiti Srbije i srpskog naroda u celini. Svi smo svedoci da albanski teroristi pokušavaju da prevare međunarodnu zajednicu i zato su formalno potpisali svoj papir, dok se na terenu sada intenzivno održavaju, mobilišu i pripremaju za tzv. opšti rat na Kosmetu. U tome im, nažalost, nesebično pomaže zvanična Amerika i još neke zemlje Zapadne Evrope. Srbija je ucenjena od međunarodne zajednice i sa takvim pritiscima je primorana da vodi borbu protiv albanskog separatizma i terorizma gotovo vezanih ruku. Mi ne treba da odustanemo od svog opredeljenja. Naša ponuda Albancima za zajednički život treba da ostane otvorena. Naš ustav garantuje svim građanima Kosova i Metohije prava, bez obzira na veru i naciju. Ustav Srbije predviđa autonomiju za Kosovo i Metohiju, ali autonomiju u okviru Srbije, čiji će organi funkcionisati nesmetano na čitavom prostoru i Srbije i Kosova i Metohije. Međutim, isto tako moramo odlučno i do kraja, bez obzira na pretnje i ucene, da se obračunamo sa albanskim teroristima, koji su krenuli u odlučujuću borbu protiv Srbije i Srba na Kosovu i Metohiji. Međunarodna zajednica, pre svega moćna Amerika pokušala je da instrumentalizuje razgovore u Rambujeu i Parizu i da sporazumom legitimiše ulazak NATO trupa na Kosovo i Metohiju. Naša delegacija to nije prihvatila i čitava zemlja je čvrsto opredeljena da se to ne može prihvatiti. Ne možemo popustiti pred ucenama, ma sa koje strane da dolaze. Mi smo mala zemlja, rastrzana ucenama međunarodne zajednice, iscrpljena sankcijama, izolacijom, ali smo spremni da sami rešavamo svoje probleme, pogotovo kada se radi o Kosovu i Metohiji, jer se tamo ne radi o ljudskim pravima, nego o pokušaju secesije. Naša je obaveza da to sprečimo, bez obzira na ucene i pritiske. U javnosti cirkulišu raznorazni sporazumi i predlozi, kojima međunarodna zajednica i zapadni centri moći pokušavaju da destabilizuju srpski faktor u celini, a posebno srpski faktor na Kosmetu. Nijedan od tih papira naša delegacija nije potpisala, niti će ikad potpisati. Mi moramo da međunarodnoj javnosti, Albancima i nama samima objasnimo šta znači prelazni period, koji nudi međunarodna zajednica i čitav sadržaj tog papira, da odgovorimo na pitanja šta će doneti albanska policija na Kosmetu, šta za srpsko stanovništvo znači samostalno kosovsko sudstvo, šta znači predsednik Kosova, upravni i zakonodavni organi. Da li će to biti novi zamajac za dalje i potpuno etničko čišćenje na Kosovu i Metohiji? Na tako nešto ne možemo pristati i mi smo jasno i glasno odredili liniju ispod koje ne smemo popustiti ni po koju cenu. Moramo i ovom prilikom da izrazimo čvrsto jedinstvo i stav da smo spremni da branimo našu zemlju po svaku cenu. Jer, ako je do razgovora u Parizu i postojala neka dilema oko toga koji je pravi cilj SAD, posle tih razgovora više nema dilema. Njihov jedini cilj je da nas ucenama, pritiscima i vojnim pretnjama zaplaše i tako nateraju da sami pristanemo na gubitak dela srpske teritorije i suvereniteta na tom prostoru. Još jednom treba istaći da je u ovom zaista sudbonosnom trenutku najpotrebnije srpsko jedinstvo. Ne smemo dozvoliti improvizacije i nespremnost, jer to može skupo da košta i našu državu i naš narod u celini, interese naše države. Naša delegacija, po svom sastavu, izuzetno heterogena, predstavljala je Kosovo i Metohiju i Republiku Srbiju u celini na način koji je za poštovanje. Koristim priliku da se najiskrenije zahvalim pripadnicima nacionalnih zajednica sa prostora Kosova i Metohije, koji su hrabro i odlučno zastupali interese svoje države na razgovorima u Parizu i u Rambujeu. Mislim da zaslužuju poštovanje i ovog naroda i ove skupštine i upravo današnja rasprava pokazuje da oni to i dobijaju. Moćni Zapad nam je nametnuo strašne uslove. Od njih po nas može biti strašnije samo ako popustimo. Ja jesam Srbin sa Kosova i Metohije i mislim da sam legitiman predstavnik srpskog naroda sa prostora Kosova i Metohije, jedino ako gospodin Veselinov misli da ja zaista nisam Srbin. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Republike Milan Milutinović.
Gospodine predsedniče, uvaženi poslanici, ja sam do sada o ovom problemu na razne načine i u raznim prilikama dosta govorio i, nadam se, mnogo i rekao. Naravno, danas prvi put govorim pred Skupštinom o problemu koji imamo na dnevnom redu, a mislim da imamo na dnevnom redu više od toga što je izveštaj delegacije. Mislim da je delegacija u datim okolnostima učinila sve što je mogla. Mislim da delegaciji i svima nama treba da bude savest čista, jer smo bili izloženi neviđenim pritiscima i to pritiscima koji su bili sračunati da slome sve što mi mislimo i želimo i unazad i unapred u razvoju našeg društva i naroda. Suština je to ipak bila. Nije bio uopšte predmet sporazum, bile su trupe, samo trupe i ništa sem trupa. Dobijali smo vrlo primamljive ponude. Ako prihvatite trupe, dobićete dobar sporazum. Čak su nam i sada, kada smo potpisali ovaj naš tekst, koji je u suštini proizašao iz teksta Kontakt grupe, ali naravno očišćen od svega onoga što direktno ugrožava suverenitet i teritorijalni integritet Jugoslavije i Srbije, ali pre svega suverenitet, rekli su nam - vaš sporazum je vrlo dobar u suštini, ali prihvatite trupe. Naravno, ako pažljivo pročitate glave 2, 5. i 7, videćete šta znače te trupe. To znači da jugoslovenske vojske i policije na Kosovu nema. To znači da ćemo imati jednu inoviranu verifikacionu misiju na Kosovu. Voker "malo dete" spram te nove verifikacione misije. Dobili bi novog taulajtera koji bi vladao Kosovom. Dobili bi 28.000 naoružanih vojnika - onda je svejedno kakav sporazum potpišemo. Oni bi vladali Kosovom i jednostavno Srbije na Kosovu ne bi bilo. Mislim da to treba svima u ovoj skupštini da bude jasno, jer to je suština cele priče i ništa više izvan toga. Uostalom i Holburk je danas došao da nam to isto kaže. Njegov glavni zadatak je - ili trupe ili bombardovanje. Kada ga pita čovek, zašto bombardovanje, nema odgovora. Kaže, mi nećemo bombardovanje. Mi kažemo - i mi nećemo bombardovanje. Ko onda hoće? Stvar je dovedena do apsurda i taj apsurd se nama nameće i o tome treba da zna cela javnost ove zemlje da je to suština - trupe ili bombardovanje i ništa više izvan toga. Sve ostalo je bila parada i farsa. Tu farsu mi gledamo već nekoliko meseci. Učinili smo sve da tu farsu, koliko je god moguće, otklonimo. Naravno, oni su nas zato odveli u Rambuje da bi nas "udavili", da bi nas u "mraku udavili". Ipak smo postigli da svetska javnost polako počinje da shvata da na Kosovu nema 90% Albanaca i 10% ostalih, nego da je nacionalna proporcija drugačija, da ima nacionalnih zajednica i drugih, da postoje, isto tako, Albanci, koji su verni i odani državi u kojoj žive. Shvatili su oni to. Mislim da je veći deo međunarodne zajednice to shvatio. Jedan deo njih još uvek to ne sme da prizna, ali vremenom će polako priznati. Mislim da je nama savest čista, da smo činili sve što smo mogli. Bez obzira na sve primedbe koje se mogu dati ovde i drugde, sada i kasnije i unazad, ipak mislim da smo mi moralni pobednici ove bitke koju smo imali do sada. Naravno, mi smo isticali i ostali pri tome, ono što je međunarodna zajednica stalno izbegavala da učini, jer bi onda politički sporazum mogao da bude vredan pažnje i sa naše strane i da bude potpisan, ali oni nisu hteli da se on odvojeno potpiše, nego su tražili paket i to paket koji znači ne uzmi ili ostavi, nego samo uzmi, ali uzmi i trupe i policiju i protektorat. To nismo mogli da prihvatimo. Nikada to ne bi mogli da prihvatimo jer bi to bio gubitak Kosova, a gubitak Kosova nije samo gubitak Kosova kao Kosova, to je gubitak srpske države, srpske državnosti i srpskog naroda u celini. Moramo da shvatimo šta to znači. Ne možemo imati zabluda i dilema o čemu se radi. Nije u pitanju samo Kosovo, to je zahtev za uništenjem, na jedan perfidan način, na tri godine, cele države Srbije. To je suština cele priče. Ne treba sada da se zavijamo u razne forme da je to bilo nešto drugo, to je bilo to. Naravno, mi smo u svim tim razgovorima, a bilo je na desetine razgovora sa ministrima inostranih poslova zapadnih zemalja, to isticali. To je dobro, čuli su nas, čuli su sve naše argumente. Nema nijednog argumenta koji je ovde iznet, a da ga oni nisu čuli po deset puta. Naravno, neki su tajno priznali, neki javno, neki su klimali glavom, neki su rekli, recite vi jer mi ne smemo. To je, nažalost, situacija u međunarodnoj zajednici. Zato kažem da smo mi moralni pobednici. Zato mislim da danas Skupština treba da bude načisto o čemu se radi. Danas odlučujemo da li prihvatamo trupe ili ne prihvatamo trupe, to je suština, a sve ostalo je pričam ti priču. Mislim da je u ovoj skupštini i u ovom narodu da ostvarimo jedinstvo povodom ovog pitanja i povodom ovoga o čemu govorimo, jer, ako tog jedinstva nema, mi možemo da se oprostimo od svoje budućnosti. Jednostavno, zato apelujem na Skupštinu da ne rasplinjavamo diskusiju, da se koncentrišemo na to pravo pitanje i da pokušamo na njega da damo svoj vrlo jasan i odlučan odgovor, a to je - nema stranih trupa, jer one znače to i to i to piše u dokumentima, nacrtali su nam. Nacrtali su nam da se svede naša armija odnosno Vojska Jugoslavije na teritoriji Kosova na 1.500 ljudi da čuva granicu. Znate šta znači ta granica. Dalje, da se svede policija na 2.500 ljudi i da posle 120 dana nestane zajedno sa Vojskom. Gde je tu suverenitet? Ovde ima dosta pravnika. Suverenitet podrazumeva da na svakom pedlju svoje teritorije možeš da ostvariš sve, zakonodavnu vlast i sve ostalo. Oni su od nas tražili ustav, tražili su zakone, ustavni sud, vrhovni sud, pa šta još? Molim vas, tražili su ovlašćenja za predsednika Kosova koja nema ni predsednik Srbije ni predsednik Crne Gore. Molim vas, to nije moglo da se prihvati jer je to više od treće republike. Zašto su to tražili - iz vrlo prostog razloga, to su im napisali albanski separatisti, ali oni nas nisu pobedili. Pobedio je jedan diktat jednog dela međunarodne zajednice i u tome je problem. Mi se suočavamo sa tim, jednog dela međunarodne zajednice, pa i u tom jednom delu međunarodne zajednice isto ima podela. Ni u Americi ne misle svi isto, kao što predstavnici pojedinih administracija misle. I tamo se budi svest o tome da li treba, da li se sme, dali se može napasti jedna suverena zemlja koja nikoga nije napala. Da li smo mi napali neku susednu zemlju? Da li smo ugrozili interese NATO-a? Da li smo bilo šta u tom smislu uradili? Mi se jedino borimo za ono što se bori, uključujući i Ameriku, borimo se protiv terorizma, a oni su pokrenuli sve inicijative protiv terorizma. Svi oni imali su sastanak u Kairu pre dve godine. Mi samo tražimo ono što je svima dozvoljeno i ništa više od toga. Naravno da smo za to da damo celu ovu autonomiju koju smo napisali. Mi smo u tekstu koji je objavljen, vi ste ga sada dobili, a objavljen je u "Politici", mi smo u toj autonomiji napisali nešto više od prištinskog dogovora. Mi smo išli na ivici našeg Ustava da možemo da ga uklopimo, jer nismo mogli da prihvatimo ono što piše u dokumentu, a to je da se ovim sporazumom promene posle ustavi Srbije i Jugoslavije. Ja sam pitao francuskog ministra spoljnih poslova - da li bi vi kada bi davali Korzici neka autonomna prava menjali zbog toga Ustav Francuske? Ili Kuka - da li bi vi zbog sporazuma oko Severne Irske menjali vaše zakone? Oni hvala bogu nemaju ustav, pa su se tu malo začudili, ali je pravi problem u tome da je stvar vrlo jasna o čemu se radi i zato bih molio da razgovaramo o tom pitanju i da ova komisija počne da radi, da imamo te zaključke, da imamo određene odluke, jer mislim da ovo što dalje nama sledi ipak se svodi na to. Hvala. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Dragoljub Stamenković, potpredsednik Narodne skupštine, a neka se pripremi Leposava Milićević, narodni poslanik.
Dame i gospodo, o šta se to ogrešio srpski narod, kome se toliko zamerio da mu prete i pokušavaju da raskomadaju državu? Možda je to po američkom shvatanju pravde nagrada što smo u velikom ratu izgubili preko 50% muškog stanovništva, što smo u drugom ratu, ratujući na njihovoj strani, a protiv fašizma i nacizma, doživeli jame i stratišta širom bivše Jugoslavije, pogibije u Kragujevcu, Kraljevu, Nišu, Beogradu i drugim gradovima. Možda je nagrada za to i otimanje Republike Srpske Krajine, komadanje Republike Srpske, pokušaj da se Kosmet otrgne od Srbije. Možda oni smatraju da je to moralno, normalno i pravedno dati državu onima koji je nikada nisu imali, onima koji su ratovali protiv njih, protiv Evrope i demokratije ili možda žele da nastave započeti posao počet bombardovanjem, rušenjem Niša, Leskovca, Beograda i drugih srpskih gradova u Drugom svetskom ratu, ubijanjem svojih ratnih saveznika. Šta je to Vlada narodnog jedinstva, Vlada Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije, šta je to srpski narod učinio da mu se uvode zločinačke sankcije, da bude izložen na stub srama, da mu se preti uništenjem ili šta to Vlada Republike Srbije nije učinila, a na šta je bila obavezana međunarodnim ugovorima i sporazumima i međunarodnim pravom? Navodno, u Srbiji je došlo do ozbiljnog kršenja ljudskih prava, do upotrebe prekomerne sile, izazivanja humanitarne katastrofe, uništavanja mirnog i miriljubivog stanovništva Kosmeta. Svakodnevna ubistva policajaca, vojnika, civila nazivaju incidentima, a regularne akcije policije na otkrivanju i hapšenju terorista i zlikovaca, akcije vojske Jugoslavije na sprečavanju ilegalnih prelazaka granica i snabdevanja terorista naoružanjem, prekomernom upotrebom sile. Insistiranje Srbije da se problemi na Kosmetu reše mirnim putem nazivaju farsom i suprotstavljanjem tzv. međunarodnoj zajednici, a terorističke akcije šiptarskih separatista oslobodilačkom borbom. Na pozive Vlade Republike Srbije na razgovor sa predstavnicima političkih partija Albanaca, na odlaske delegacije Vlade Republike Srbije u Prištinu odgovorili su osnivanjem logora za obuku terorista u Albaniji, doturanjem najmodernijeg naoružanja iz arsenala NATO pakta. U Srbiji žive pripadnici mnogih nacionalnih manjina. Stranka kojoj pripadam, Srpska radikalna stranka, oduvek se zalagala za miran život, za odnose poštovanja između srpskog naroda i pripadnika nacionalnih manjina koji žive u Srbiji. Smatramo da srpski narod ne može imati veća prava od bilo kojeg pripadnika bilo koje nacionalne manjine u Srbiji, ali i da nacionalne manjine ne mogu imati veća prava nego što ga ima srpski narod u svojoj otadžbini. Uvek smo isticali da ćemo pripadnike nacionalnih manjina, pa i šiptarske nacionalne manjine, čuvati kao malo vode na dlanu, da ćemo im omogućiti korišćenje svih prava, uključujući i politička prava, da pripadnost rasi, veri, polu, da nacionalna pripadnost ne sme biti prepreka da neko ima pravo na rad i normalnu egzistenciju. Tražili smo samo da svi moraju poštovati Ustav i zakone države u kojoj žive jednako kako to moraju poštovati i pripadnici većinskog srpskog naroda. Ako je Srbija u tome grešila, onda zaista treba da bude i kažnjena. Pregovori u Rambujeu i Parizu pokazali su čitavom svetu kako Amerikanci shvataju demokratiju. Pravo je samo ono što oni odrede, istina je samo ono što oni kažu. Svet postojizbog njih, oni su i sudije i tužioci i policajci i tamničari, a Evropa ćuti. Evropa je ćutala i kada se rađao nacizam i fašizam. Evropa je ćutala i kada je Hitler upućivao pretnje svetu. Fašizam i nacizam ponovo prete svetu. Ponovo se pokušava da se silom i bombama disciplinuju mali slobodarski narodi. Ne odgovori li se na te pretnje danas, sutra će već verovatno biti kasno. Ulazeći u Vladu narodnog jedinstva Srpska radikalna stranka je jasno definisala svoje razloge i svoj cilj. Odbrana teritorijalnog integriteta i suvereniteta Srbije, očuvanje Kosmeta, ustavno pravni sistem Srbije. Srpski radikali su odlučni da se Kosmet mora braniti onako kako bi se branila Šumadija, Raška ili srpska Vojvodina. Dolazak bilo čijih vojnih trupa na teritoriju Srbije i Savezne Republike Jugoslavije za nas bi bila okupacija, a okupaciji bi se suprotstavili svim raspoloživim sredstvima. Kako Amerikancii NATO štite demokratiju, kako rešavaju sporove i štite ljudska prava pokazali su bezbroj puta. Kako to rade u Republici Srpskoj i danas možemo to videti. Smenjivanje legalno izabranog predsednika nije samo smenjivanje dr Nikole Poplašena, to je smenjivanje izborne volje građana, smenjivanje čitavog srpskog naroda.Srpska radikalna stranka ostaje odlučna da je jedini način da se problemi na Kosmetu reše put pregovora. Mirno rešavanje problema na Kosmetu želja je svih sprskih radikala i celokupnog srpskog naroda. O oblicima autonomije može se dogovarati samo sa predstavnicima političkih partija šiptarske nacionalne manjine. Sa teroristima ne sme biti dogovaranja. Teroristima se ne sme popustiti. Od državnih organa Republike Srbije zahtevamo da se terorizam suzbije i uništi, da se svim građanima Srbije omogući sloboda kretanja na celokupnoj teritoriji Srbije, da se zaštiti imovina i životi građana. Zahtevamo efikasne akcije i uništenje terorista u što kraćem roku. Zahtevamo da se sigurnost vrati u naše kuće, da škole normalno rade, da se svi zločinci primerno kazne, da se okrenemo radu i rešavanju naših ekonomskihproblema. Srpska radikalna stranka poziva srpski narod da se očuva postignuto nacionalno jedinstvo, da se otadžbina brani i odbrani. Mi Srbi rezervne otadžbine nemamo. Mi želimo da živimo u Srbiji. Kome je u Srbiji tesno vrata su mu širom otvorena i iz nje uvek može da ode. Ako je nekima u svetu žao terorista neka ih primi u svoju zemlju, pa neka tamo ubijaju njihove policajce, vojnike i građane, neka ih tamo uče demokratiji. Mi to nećemo dozvoliti. Mi ne možemo prihvatiti tzv. sporazum koji su šiptarski teroristi i separatisti potpisali sami sa sobom. NATO trupe ne bi donele mir i stabilnost. NATO trupe bi postale oružana sila šiptarskih separatista. U takvom Kosmetu ne bi bilo mesta za Srbe, ali ni za Gorance, Muslimane, Rome, Turke, Albance lojalne državi u kojoj žive. Način za rešavanje problema koji nudi Vlada Republike Srbije, zasnovan na stavovima i zaključku Narodne skupštine Republike Srbije obezbedio bi mir i stabilnost na Kosmetu, ravnopravnost svih nacionalnih zajednica i sprovođenje široke autonomije, koja ne bi štetila državnim i nacionalnim interesima Srbije i srpskog naroda. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Leposava Milićević, a neka se pripremi narodni poslanik Radovan Pankov.
Gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poslanici, biti ministar za zdravlje ikada i igde je čast i zadovoljstvo za svakog lekara. Biti ministar za zdravlje u ovom vremenu, u ovoj zemlji, je velika čast, ali na žalost ne i zadovoljstvo. Ni jedan lekar u svojoj zemlji ne može biti zadovoljan održavanjem očekivane dužine života na istom nivou od 10 godina, održavanjem higijenske epidemiološke situacije bez ekscesnih pojava, održavanjem kontrole nad vakcijabilnim bolestima i slično, i ako te činjenice naše kolege van naše zemlje procenjuju kao neočekivano dobre i kao uspeh, a verovatno stoga što imaju uvid u sve što se protiv naše zemlje preduzimalo i što se preduzima, pa ovi pokazatelji imaju svoju pravu vrednost tek kada se sagledaju sa tog stanovišta. Gospoda iz takozvanog civilizovanog dela sveta su pre par desetina godina osmislila veoma ozbiljnu strategiju, kako da se obračunaju sa idejama duboko ukorenjenim na prostorima na kojima živimo, idejama jednakosti, ravnopravnosti, socijalne i svake druge pravde. Surogat za ove pojmove su takozvana ljudska prava, a njihovo odsustvo ili prisustvo u nekoj zemlji ili regionu doziraju i procenjuju najjačim. To je jedno od medijski najstrašnijih oružja novog svetskog poretka u nastojanju da sve tekovine razvoja ljudske civilizacije podredi svojoj potrebi da jače učini još jačim, a slabe još slabijim. Da pod plaštom odbrane ljudskih prava bilo gde i bilo čijih uvede robovlasništvo i nad obespravljivačima, a naročito obespravljenima. Da sistematskim stvaranjem uslova za nastajanje humanitarne katastrofe u jednoj zemlji optuži istu tu zemlju za humanitarnu katastrofu. Rasturanjem Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije, kojoj se najviše usprotivio naš narod jer je u nju najviše i uložio, stavljanje najjače super sile na stranu destrukcije, dobili smo oko 700 hiljada izbeglica, a uvođenjem ekonomskih sankcija limitirali su naše mogućnosti za zadovoljavanje elementarnih potreba, da eventualni razvoj i ne pominjemo. Pritom surovo zatirući ljudska prava svih građana ove države optužuju vlast ove države za kršenje ili nepostojanje ljudskih prava i izazivanje humanitarne katastrofe. Proglašavanje žrtve za krivca argumentima sile i moći je stari recept i već više puta primenjen na ovom prostoru, a ovog puta maskiran drugačije. Zaodenut u želju za Evropom i svetom bez granica, u kojoj će živeti srećni i obezličeni ljudi, koji će verovati u obezboženog boga, ljudi bez istorije, sa teškom i neizvesnom svakodnevicom, sa budućnošću u kojoj će njihova deca biti podanici sile čije je postojanje samo sebi svrha. U ovoj zemlji još uvek žive ljudi koji imaju istorijsko pamćenje, čija je sadašnjost teška i neizvesna jer se nalaze na putu samopotvrđivanja jedine svetske super sile, koji dele sa svima u nevolji, većoj od svoje, sve što imaju i sve što nemaju na žalost. Oni koji ne veruju u njihovog obezboženog boga, koji ne veruju da je budućnost namenjena njihovoj deci vredna i jednog pedlja ove zemlje. U ovoj zemlji žive ljudi koji znaju da su oni jači i da silom mogu oteti i da nam silom mogu nametnuti. U ovoj zemlji žive ljudi koji znaju da je sunce najjače u dva popodne, a ne znaju da je već u padu. U ovoj zemlji žive ljudi koji znaju da oni mogu kako hoće, ali ne mogu dokle hoće. U ovoj zemlji žive ljudi za koje je sloboda više od života. U ovoj zemlji žive ljudi koje će možda po treći put u ovom veku, zarad mira prisiliti na rat. Znamo da u ovu zemlju oni znaju kako da uđu, a ne znam hoće li znati kako da izađu. Pošto mi znamo kako iz ove zemlje neprijatelji izlaze, pošto mi ne želimo da oni budu naši neprijatelji, jer za to nemaju ni jedan jedini suvišni razlog, a mi im nudimo mir, razgovore i politički sporazum. Bolje danas i bolje sutra za sve, nije samo politička platforma JUL-a, već je opredeljenje svih dobronamernih ljudi u celom svetu. Hvala vam. [[Aplauz u sali.]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Radovan Pankov, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Mirčić.
Poštovani predsednici, uvažene kolege, naša zemlja se suočava i odupire opasnim namerama jedne velike sile, Amerike, koja bi htela da naša otadžbina bude žrtva koncepta njene globalne dominacije. Srbija je ponovo pred izazovom da brani svoju teritoriju, svoj suverenitet, svoj ustav i narod. Setimo se svih iskušenja koja smo preživeli, svih muka na koje smo bili stavljani, jer nismo hteli da zaboravimo ko smo, šta smo, kao i to odakle smo i uvek sa ciljem da čuvamo i sačuvamo svoju zemlju. Nije bilo lako, ali je bilo časno. Bili smo hrabri, a to moramo biti i danas. Mi smo narod čiju su prošlost i sadašnjost odredili mnogi veliki i hrabri ljudi, sudbinske bitke iz kojih smo učili i naučili i velike pobede koje su proistekle iz naše časti, hrabrosti, odlučnosti i dostojanstva. Mi smo suverena zemlja i tako nastupamo. Komuniciramo i pregovaramo sa drugim članicama međunarodne zajednice. Mi poznajemo i poštujemo međunarodno pravo, zbog toga teroriste zovemo pravim imenom i tako ih tretiramo. Mi smo pravno uređena zemlja koja ima Ustav i zakone koji garantuju njen državni suverenitet. Zbog toga nećemo potpisati ni jedan sporazum koji svojom formom i suštinom stavlja Ustav naše zemlje van snage i ukida njen državni suverenitet. Upravo zbog toga smo protiv NATO trupa na našoj teritoriji, jer to praktično znači ukidanje našeg suvereniteta. Mi smo zemlja bogate demokratske tradicije i kvalitetnog demokratskog života danas. Srbija je domovina mnogih nacionalnosti koje uživaju sva prava koja im po najvišim međunarodnim standardima pripadaju, a koja im garantuje država. Najbolji primer za to je Vojvodina, gde je preko 20 nacionalnih zajednica, a oni dobro znaju šta znači živeti u skladnim međunacionalnim odnosima, u međusobnom uvažavanju, miru i toleranciji. Učeni i naučeni da gradimo mostove zajedništva na osnovama ravnopravnosti, bolje od drugih znamo da ustavno-zakonska rešenja o pravima nacionalnih manjina u Srbiji nisu razlog za problem Kosova i Metohije, kako to žele da prikažu svetski moćnici i albanski separatisti. Ista prava imaju i Albanci na Kosmetu. U čemu je onda problem? Problem je u tome što albanski separatisti i teroristi ne žele da koriste svoja prava u državi Srbiji sa Srbima i drugim nacionalnostima, već u etnički čistoj državi. Građani Vojvodine, bez obzira na nacionalnu i versku pripadnost, ovih dana na javnim nastupima, na mitinzima, tribinama i skupovima građana širom Vojvodine, jedinstveni su i odlučni da problem Kosova i Metohije nije u građanskim i ljudskim pravima, niti u pravima nacionalnih manjina. Takav problem ne postoji. To je pitanje separatizma i terorizma, čiji je krajnji cilj otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije i stvaranje etnički čiste države, što je današnja neutemeljena i necivilizacijska težnja šiptarskih separatista. Građani Vojvodine su jedinstveni u opredeljenju za mirno političko rešenje pitanja Kosova i Metohije, za ravnopravnost svih građana i nacionalnih zajednica koje tamo žive, za autonomiju u sastavu Srbije, gde neće biti majorizacije. Odlučni smo i jedinstveni u odbrani naših državnih i nacionalnih interesa. Ostvarivanje narodnog jedinstva najbolja je garancija da ćemo odoleti svim pretnjama, pritiscima i ultimatumima, upućenih našoj zemlji i da ćemo svoju zemlju, ukoliko bude napadnuta, braniti svim sredstvima. Građani Vojvodine podržavaju naše državno rukovodstvo, podržavaju našu državnu delegaciju, koja je na osnovama zaključaka ove skupštine principijelno, dosledno i časno odbranila interese države, naroda, naš suverenitet i integritet i što nisu pristali na ucene, dikate i pretnje i što su se oduprli lažima i falsifikatima. Niko ne može pobediti narod koji se bori za svoju zemlju i slobodu, istinom, na miran i dostojanstven način. Mi smo se uvek zalagali da se rešenje problema na Kosovu može ostvariti samo dijalogom, razgovorom, mirnim putem i političkim sredstvima, jer ovo jedino obezbeđuje pravedno i trajno rešenje problemaza sve građane i nacionalne zajednice koje žive na tom prostoru.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Milorad Mirčić.
Dame i gospodo, Srbija i srpski narod se danas suočava sa ultimatumom, ucenama i pritiscima, upravo od onih, koji već dugo godina uslovljavaju, pritiskaju srpski narod. To su isti oni, koji su u ime demokratije, u ime mira, srpski narod isterali sa vekovnih srpskih ognjišta iz Republike Srpske Krajine, pa, nije im to bilo dovoljno, onda su krenuli da teraju srpski narod iz Republike Srpske. Pa, kad su videli da je ipak ostao jedan deo teritorije, koji kontroliše srpski narod u Republici Srpskoj, onda su počeli da plasiraju tu svoju čuvenu demokratiju. I, upravo smo svedoci, kako im izgleda ta demokratija. Demokratija im je počela sa bombarderima, sa tomahavcima. Kad su videli da srpski narod u Republici Srpskoj neće da popusti onda su pripremili neopravdane metode. Suprotno i protivno volji srpskog naroda, koja je iskazana na prethodnim izborima, oni su smenili legalno i legitimno izabrane srpske predstavnike srpskog naroda u Republici Srpskoj. Nije im ni to bilo dovoljno, nego su se dosetili kako još više da upropaste srpski narod, da ga nateraju da što pre napušta vekovna ognjišta, dosetili su se i jednostavno su izdvojili Brčko, grad koji se nalazi u Republici Srpskoj, iz teritorijalne celovitosti Republike Srpske. Kažu - to je već viđen model u Južnoj Americi, primenili ga Amerikanci i oni misle da je to dovoljno da bi zadovoljili i smirili srpski narod. I dalje su nastavili, ali sad direktno vrše pritisak na Srbiju. Želja im je i krajnji cilj je njihov da rasparčaju Srbiju, da razbiju srpski narod, da nas rasele, isele iz Srbije. Kako su to zamislili da urade u Srbiji? Zamislili su preko šiptraskih terorista. Mislili su da teroristi, šiptarski separatisti imaju toliko realnu snagu , da će oni biti dovoljno jak protivnik Srbiji, da ćemo mi u Srbiji popustiti pred tom snagom i jednostavno prihvatiti silom da se Kosovo i Metohija proglašava šiptarskom državom, da Kosovo i Metohija nije više u sastavu Srbije. Kada su videli da u Srbiji vlada jedinstvo, da Srbija ima snagu, da Srbija ima moć, brže bolje priskočili im Amerikanci u pomoć, brže bolje,Klinton je poslao svog ličnog izalanika - kakav takav ugovor i sporazum da se potpisuje, samo da bi se spasila ona šaka,šačica koja je ostala od šiptarskih terorista posle delovanja države Srbije. Kada su videli, na kraju krajeva,da taj sporazum ide na štetuameričkih interesa na Kosovu i Metohiji, jer jedna od glavnih tačaka u tom sporazumu je upravo popis stanovništva, Amerikanci preko svojih satelita brže bolje- organizuju neke nove sastanke, sastanke u Rambujeu, u dvorcima,ili sastanke u Parizu. Nema veze gde se održavaju, isti cilj je tih sastanaka - izvršiti pritisak, izvršiti prisilu, dovesti u situaciju predstavnike Srbije, članove delegacije da potpišu sporazum, onakav, kakav Amerikanci ponude, onakav kakav su oni smislili u svojim laboratorijama. Jasno je da su članovi delegacije morali da izdrže te pritiske, jer ova skupština im je dala punu podršku, a mi srpski radikali smo rekli - ne smeju popustiti pod bilo kakvim pritiscima, ni jednog trenutka, bez obzira kojoj partiji pripadaju članovi delegacije, kako su politički opredeljeni, kom narodu ili nacionalnoj manjini pripadaju, moraju da izdrže sve pritiske, nema popuštanja. To je zbunilo Amerikance, jer imali su plan posle toga, kad prošetaju na Kosovu i Metohiji sa svojom vojskom, na red dolazi Raška oblast. Tamo već imaju pripremljene svoje satelite. To su oni koji pripadaju separatističkim partijama, a sami sebe nazvaše Bošnjaci. Niti u Bosni rođeni, niti Bosnu omirisali, alÄ eto zovu se - Bošnjaci. U isto vreme, ili nešto kasnije, Amerikanci su pripremali da preko svojih poslušnika izazovu incidente, sukobe,pripreme teren u Vojvodini. Ko su im tamo njihovi poslušnici , njihovi sateliti. To suoni, koje narod u Vojvodini zove kuferaši ili u poslednje vreme , kako su popularni, tako ih je narod zavoleo, pa ih narod zove podrepaši. Taman im je to dovoljan prostor da im svi članovi stanu. Valjda tako narod i nadimke daje. Rastrčali su se širom Vojvodine, upravo ti i takvi pojedinci, njihove političke partije koje su minorne i male, rastrčali su se po Vojvodini, traže moguća žarišta, kako bi što pre dojavili međunarodnoj zajednici da u Vojvodini međunacionalni odnosi nisu dobri, kako bi međunarodna zajednica na isti ili sličan način intervenisala kao što sad interveniše na Kosovu i Metohiji. Međutim, nemaju uspeha. Nemaju uspeha, to oni ne mogu da shvate. Nemaju uspeha iz više razloga. Jedan od osnovnih i glavnih razloga je upravo tošto u Vojvodini živi većinski srpski narod sa pripadnicima mnogih nacionalnih manjina i što u Vojvodini nije zabeležen slučaj međunacionalnog sukoba, nije zabeležen, bez obzirašto se u okolini Vojvodine odvijao rat. To je tolerancija srpskog naroda prema svojim sugrađanima, prema onima sa kojima zajedno žive. Ima pojedinaca, doduše, koji pripadaju nacionalnim manjinama u Vojvodini koji su na čelu nakih partija, koje navodno treba da zastupaju interese nacionalne manjine, ali ti pojedinci koji su čelnici takvih partija, oni to rade iz ličnog interesa , iz lične koristi, njih i njihovih najbližih u porodici. Njih su njihovi sunarodnici odavno prozreli,njima više ne veruju njihovi sunarodnici. Ne veruje im niko u srpskoj Vojvodini i uzaludan je njihov pokušaj. Mi srpski radikali smo uvek govorili, uvek upozoravali na namere, na posledice koje proističu iz načina kako to međunarodna zajednica želi da nam nametne određena rešenja. Uvek smo govorili da je jedno od rešenja da bude sloga, jedinstvo. Sad u ovom trenutku jasno su politički relevantne partije u Srbiji pokazale da postoji političko jedinstvo. Narod je odavno jedinstven, pogotovu kada je u pitanju odbrana Srbije. Jer, taman smo počeli da lečimo rane, koje su nam ostale od Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, evo, Amerikanci nam otvaraju nove rane, najveću ranu srpskom narodu, a to je Kosovo i Metohija. Nijedan normalan čovek ne pomišlja da se preda, da prepusti Kosovo i Metohiju ni šiptarskim separatistima, a pogotovu Amerikancima. Mi znamo da je Amerika sa svojim saveznicima velika, ogromna i moćna vojna sila, koliko ćemo uspeti da se odupremo toj sili, to unapred niko ne zna, ali znamo da nema građanina Srbije, nema Srbina koji se neće boriti protiv američkih vojnika, pa bez obzira što misle da uđu sa njihovom koka-kolom i sa čokoladom, kako su to radili u Republici Srpskoj. Neka im i koka - kola i njihova čokolada, neka je jedu i piju u Americi, a neka nas ostave u Srbiji na miru, inače, neće lako ulaziti ni na Kosovo i Metohiju, ni u Šumadiju, ni u srpsku Vojvodinu.
Ima reč narodni poslanik Ivan Kovačević.
Dame gospodo, narodni poslanici, od toga šta će danas da odluči i zaključi Skupština Srbije, zavisi umnogome šta će se narednih dana događati i kakva će biti sudbina mira, rata i svega ostalog. SPO još jednom ističe da bi Srbija i srpski narod bez Kosova bili kao organizam bez glave, kao reka bez izvora, kao kuća bez temelja. Kosovo i Metohija se ni po koju cenu ne smeju izgubiti, Kosovo se mora braniti i odbraniti, a to znači braniti samo na onaj način, da bude i odbranjeno. Ne postoji razlog da Kosovo i Metohiju branimo u ratnom sukobu sa NATO paktom i u uslovima ekonomske, političke i vojne izolacije naše zemlje od celog sveta. Smatramo da nisu ni nacionalne, ni patriotske, ni junačke sve one pameti koje govore da Kosovo i Metohiju možemo da izgubimo u sukobu sa NATO paktom i da onda opteretimo zakletvama i zavetima još nerođene srpske generacije i srpsku decu, da u nekoj dalekoj budućnosti, kada budu rođeni, najpreči zadatak imaju da oslobađaju Kosovo i Metohiju. Verujem, i to je stav SPO-a, da sva svetla u prilično mračnom tunelu još nisu pogašena i da ima mesta za razum i odgovornost i na strani međunarodne zajednice, i na strani onih koji odlučuju o sudbini Srbije i srpskog naroda. Završni tekst političkog sporazuma iz Rambujea nije dobar. U tom tekstu na nivou principi sve je u redu, na nivou osnovnih napomena i uvodnih načela takođe je sve u redu. Ima, međutim, odredbi, kojima se pod noge bacaju i principa Kontakt grupe, i kojima se Kosovu i Metohiji daju ovlašćenja koja pripadaju trećoj republici, a na nekim mestima se daju čak i ovlašćenja koja pripadaju nezavisnoj državi. Mora se hrabro i odlučno iskoračiti ka kompromisu. Smatram, i to je stav SPO-a, da danas Skupština Srbije mora da usvoji zaključke, koji bi bili kratki i jasni i koji bi pre svega bili namenjeni, ne domaćoj javnosti, jer domaća javnost ne ugrožava Kosovo i Metohiju, nego velikom i moćnom svetu, koji se sprema za zločin i agresiju na našu zemlju. U čemu bi se sastojao taj hrabri korak ka kompromisu - prvo, da izrazimo odlučnost i spremnost da odmah potpišemo završni dokument iz Rambujea, pod uslovom da se iz njega izbace odredbe koje Kosovu daju status treće republike ili nezavisne države. Mi bismo želeli da se to desi danas, sutra, mi želimo da se nađemo još jednom ovde, u Parizu, ili bilo gde, sa delegacijom albanskog separatističkog pokreta. Želeli bismo ipak da se gledamo licem u lice sa nekim tekstom ispred sebe, ispred nas, koji treba da potpišemo. Međutim, ukoliko predstavnici separatističkog albanskog pokreta neće, kao što neće, i kao što nisu hteli ni u Rambujeu, ni u Parizu, da sednu preko puta naše državne delegacije, mi ne smemo i netreba da budemo njihovi taoci, i da postizanje političkog sporazuma bude uslovljeno njihovom spremnošću da sednu preko puta nas. Ne, taj luksuz nećemo dozvoliti, i da zbog njihove zle volje, što neće da sednu preko puta nas, svoju zemlju gurnemo pod međunarodnu agresiju. Pošto je sve dosadašnje razgovore sa delegacijom vodila međunarodna zajednica, onda mi moramo da pošaljemo poruku međunarodnoj zajednici da nađe načina da u formi aneksa, ili bilo kojoj drugoj formi, iz teksta političkog sporazuma izbaci sve odredbe koje Kosovu daju status treće republike ili nezavisne države, što se može uraditi veoma brzo i lako i da urade ono što je njihov posao, da ubede Albance da to prihvate. Istoga trenutka trebalo bi, i to danas, da kažemo, naša država biće spremna za sporazum o primeni takvog sporazuma, s tim da mandat celom tekstu tog sporazuma o primeni bude dat od strane Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, a uz poštovanje našeg državnog suvereniteta, ne od strane ni jedne vojne, regionalne organizacije, ne od strane NATO pakta. Ukoliko bi u ovom smislu danas istupila Skupština Srbije, hrabro i odlučno, sa određenim zaključcima, verujem da bi se upalila svetla u tunelu i da bi se iskorak dobre volje sa naše strane učinio i da bi bilo odgovoreno dobrom voljom i od strane Kontakt grupe i Amerike. Da li ovo znači neko uzmicanje ili neke ustupke? Mislim da ne znači, mislim da ne znači ništa što ugrožava naš teritorijalni suverenitet i teritorijalnu celovitost, ni integritet, ni nacionalni ponos, ni sigurnost srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Od početka SPO ističe da je i suverenitet, i ponos, i sigurnost, i celovitost zemlje u tekstu političkog sporazuma. Netreba mnogo napora, uz malo dobre volje, sa obe strane, i naše i međunarodne zajednice, da se dođe do teksta takvog političkog sporazuma. Konačno, da kažem nešto i o onima koji misle da bi se ovakvim stavom pogazile ili okrnjile neke zakletve sa nekih skupova, da bi se umekšale reči nekih lidera - možda i bi, ali, u ime SPO-a kažem: svaki pojedinac koji danas vodi partiju, vladu, državu, ovu srpsku, jedinu koju imamo, mora da pogne glavu pred krajnjim ciljem da odbranimo državu, da odbranimo Kosovo i Metohiju. Sve može biti okrnjeno, sve može biti dovedeno u pitanje, i ponos svakog pojedinca, pojedinačno, od onih koji su na čelnim funkcijama, ali jedno ne sme da bude dovedeno u pitanje, a to je odbrana Kosova i Metohije. Naprosto, to je nešto što ne sme biti izgubljeno, pa prema tome i svaki ustupak, ma koliko boleo, prinet na žrtvu odbrane Kosova i Metohije, i to na način da ne bude ni ratova, ni nesreće, ali da bude skidanja sankcija, da bude brzog oporavka naše zemlje, što bi nas takođe dodatno ojačalo u prelaznom periodu, mada ni posle prelaznog perioda se ništa ne može menjati, ne može se menjati da je Kosovo u Srbiji. Svaki takav ustupak morao bi se prihvatiti. Mnogo manje boli od najvećeg bola koji bi zadesio ovaj narod, da izgubi Kosovo i Metohiju. SPO nema parlamentarnu većinu. Zaključci će biti onakvi kako budu hteli koalicioni partneri koji tu većinu imaju. Ako zaključci Skupštine Srbije danas budu takvi da posle njih budu zatvorena vrata za ove kompromise na kojima insistiramo, ukoliko zemlja bude napadnuta, ceo SPO će zemlju braniti. Ginućemo odbijajući agresora, boreći se protiv njega i boreći se za Kosovo. Ali, kada sve prođe, biće ispostavljen račun onima koji se između dva puta budu odlučili za onaj gori. Neće niko imati pravo da kaže da je to bio ponosniji put. Nad izgubljenim Kosovom niko neće imati prava da pomene reči ni gordost, ni ponos. To su reči koje se danas ističu samo iznad projekta koji znači odbranu Kosova i Metohije, koji znači razoružavanje i raspuštanje terorističke i separatističke paravojne grupacije velikoalbanskog separatizma na Kosovu. Ponavljam i naglašavam, što god se desilo, SPO će braniti svoju otadžbinu od agresije i ginućemo za Kosovo. Muškarci imaju pravo da gaze zakletve date ženama, ali zakletve date Srbiji, za slučaj da Srbija bude napadnuta, se ne sme kršiti. Tu nema premišljanja. SPO, međutim, predlaže odbranu Kosova i bez rata i bez pogibije. Hvala.
Ima reč narodni poslanik dr Živorad Đorđević.
Uvaženi predsedniče, poštovani narodni poslanici, moram da kažem najpre da neke današnje govornike nisam dovoljno razumeo, da neke apele, koje su upućivali, sa kojima se inače slažem, ako su ih uputili tzv. međunarodnoj zajednici, onda u redu, slažem se. Ali, ako su ih uputili nekim drugima, možda ovoj skupštini, ovoj vladi, onda mislim da su pogrešili salu. Hoću da kažem da Francuska farsa od razgovora je pokazala da Americi i Zapadu nije stalo do mira na Balkanu, ni do Albanaca. Oni su se nameračili na Jugoslaviju i hoće uz pomoć albanskih terorista i NATO trupa da je raskomadaju i da je tako lakše osvoje. Stoga imamo samo jedan, isključivo jedan jedini izbor - da odbranimo nezavisnost i slobodu. Stoga svaki normalni građanin i patriota zna da se NATO okupatorima ne sme dozvoli da nesmetano umarširaju u ovu zemlju. To je suština svega. Ulazak NATO trupa bio bi kraj slobode zemlje, naroda i svakog pojedinca, bio bi to početak kraja Srbije, Kosmeta i Jugoslavije. Ako ih pustimo da se ušetaju, rizikujemo ekonomsko izrabljivanje, duhovna ponižavanja, silovanja i opstanak zemlje i naroda. Mi nismo ni mazohisti ni glupavi i tupavi hazarderi da se ne plašimo raketa i bombi. Ali danas u ovoj zemlji malo ko razmišlja o posledicama eventualnog vojnog napada, jer ovaj narod je godinama izložen ekonomskim, psihičkim i duhovnim mučenjima. Godinama nam natenane uništavaju život i nadu, godinama nas ekonomski iscrpljuju, prete i ucenjuju. Njihove psihološke torture, nastojanja da nas ponize i ekonomski iscrpe, to stravično višegodišnje iznurivanje i tiho ubijanje nanelo je više zla ovom narodu nego sve bombe, koje bi eventualno bacili. Bačenim bombama neće postići vrhunac nanetog zla. Vrhunac u nanošenju zla su već postigli dosadašnjim mučenjima i tihim ubijanjima. Počinjena zla prevazilaze sve surovosti fašista, sve genocidnosti, koje je istorija zabeležila, zverstva koja su učinili prema srpskom narodu na samom kraju 20-tog veka po surovosti se ne mogu meriti ni sa inkvizicijom, niti sa bilo čim u istoriji. Zato smo odlučniji i odvažniji više nego ikad, više nego iko. Ni sa čim nas više ne mogu zaplašiti, nikakvo dobro od njih ne možemo očekivati. Već naneta zla uverila su nas da u odbrani slobode, suvereniteta i dostojanstva nema posustajanja. Pregovori u Francuskoj pokazali su da pred sobom nemamo civilizovane, politički mudre i razumne sagovornike, već skupinu osionih, ostrašćenih i netolerantnih silnika, koji ne poznaju ni jezik činjenica, ni razum, ni ljudskost. Pred sobom smo imali skupinu svetskih zvaničnika, koji su na javnoj političkoj sceni otvoreno sklapali najsramniji i po ljudski rod najpogubniji savez sa danas najopakijim teroristima sveta. Ni jedna civilizovana zemlja u svetu nije tako otvoreno sklapala saveze sa teroristima, kao što to danas čini gospođa Olbrajt sa Tačijevim teroristima, misleći da će našom krvlju sprati sramote šefa Bele kuće. Gospođa Olbrajt se preračunala, misleći da uz pomoć kosmetskih bandita može da se dočepa Kosmeta. Možda je prejaka reč da gospođa Olbrajt misli i računa. Ona danas uglavnom srlja, hara i razara. Nesporan je njen doprinos masovnom i raznolikom uništenju ljudi širom planete. Valjda će neko nekada smisliti neki novi pravedniji međunarodni sud za ovu vrstu vandala. Danas su zapadni zvaničnici našu borbu protiv terorizma označili kao najveći mogući greh, sprečavanje terorista da nas ubijaju hoće da kažnjavaju bombama. Ono što ne ubiju teroristi, ubiće NATO vojnici. Teroristi su za Amerikance i Zapad danas najveće dobro. Neguju ih i paze, šalju im specijalne avione za udobnu vožnju, a nama šalju bombardere da seju smrt. Primaju ih na najvišem nivou, slave ih kao heroje. Što više pobiju nevinih ljudi, veći su heroji. To je danas ta međunarodna zajednica, oličena u tzv. novom svetskom poretku. To su oni, koji uz pomoć terorizma i zverstava šire svoju demokratiju i zavode svoja ljudska prava širom sveta. Ako nećeš da budeš njihovoj verziji slobodan, ako nećeš da uživaš ljudska prava, imaćeš Tačija, koji će te uz pomoć bombi, danas malo ubijati, da bi ti sutra bilo bolje. Dakle, Zapad danas hoće uz pomoć terorista da rasturi Jugoslaviju, da nas baci na kolena i u kazamate, da nas opljačka i ponizi. Zato nema dijaloga, nema dogovora sa njihove strane, ima samo nametnutog diktata. Njih danas, nažalost, niko ne može ni umilostiviti, usmeriti na razum i politička rešenja. Zato naša odlučnost i odvažnost u odbrani zemlje nije pretnja, već želja ovog naroda da im ne dozvoli da nas i dalje gaze i dovode na rub fizičkog i duhovnog opstanka. Hoćemo da im stavimo do znanja da su Kosmet, Srbija i Jugoslavija za sve nepozvane, naoružane strane vojnike mnogo opasniji od vijetnamskog gliba, od somalijskih strela, neprijatniji od komaraca u Granadi, Panami, Havajskim ostvrvima, od vazalnih dobrodošlica, koje tradicionalno i sa ushićenjem priređuju neki naši susedi, jer hod okupatora ih čini srećnijim. Zato neka svoje trupe šalju u Irsku, na Korziku, neka gospodin Solana svoje bojovnike vodi u Baskiju, neka ratoborna gospođa Olbrajt vodi NATO mirovnjake u Teksas, daćemo joj i Tačija i Demaćija, da joj pomognu da smiri svoje crnce i belce, Indijance i Portugalce. Uvaženi narodni poslanici, želim na kraju da kažem da ćemo se braniti i da ćemo se odbraniti. U svemu tome gospodi sa Zapada politički, a i u svakom drugom pogledu neće biti lako ni prijatno. Istovremeno ipak želim da kažem da će najveći gubitnik u toj varijanti biti albanski živalj na Kosmetu, ako na vreme ne shvati da je u svim ovim "igrankama" Zapada bio samo jedno obično zamorče. Amerika je uništila Albaniju. Amerikanci su dali zapaženi i nemerljiv doprinos u tome da Albanija bude prva zemlja u Evropi, koja je postala zemlja kriminala, rasula, bede i užasa, da od ove države ostane samo osramoćeno ime. To hoće da učine i od kosmetskih Albanaca. Zato Albanci na Kosmetu moraju na vreme da uoče ovu zamku i da sebe odbrane od sopstvenih terorista, od gospođe Olbrajt, Kuka, Solane i drugih pustolova.
Ima reč Sokolj Ćuse, predstavnik Demokratske reformske partije Albanaca.
Poštovani predsedniče, poštovani predsedniče Republike Srbije, poštovani narodni poslanici, predsednik sam Demokratske reformske partije Albanaca i član državne delegacije Vlade Republike Srbije na razgovorima u Francuskoj. Demokratska reformska partija Albanaca, koja je formirana prošle godine, je u stvari odgovor svim drugim albanskim partijama čiji je cilj separatizam, terorizam i cepanje jedne suverene države. Naša partija smatra da je jedina perspektiva našeg naroda da živi u Srbiji, da živi na Kosovu i Metohiji, zajedno sa svim nacionalnim zajednicama. Opšte je poznato da je moj narod svoj duhovni, kulturni i ekonomski razvoj najviše postigao u Srbiji i zato treba znati odužiti se ovoj zemlji na pravi način. Iako je Republika Srbija prihvatila sve uslove da se otpočnu mirovni razgovori, u suštini je to bila velika prevara određenog dela međunarodne zajednice. Određeni međunarodni plaćenici i lideri nekih separatističkih i terorističkih partija, koji su svoje porodice obezbedili, drže svoj narod kao taoce jedne sulude politike. Danas na Kosovu i Metohiji upravno najviše ginu Albanci. Ginu ljudi koji ne žele da se potčine teroru ovih separatističkih partija, ginu ljudi koji su zavedeni i pod pritiskom su uključeni u bande koje se aktiviraju po nalogu iz centara moći van naše zemlje. Moja partija i članovi partije kojih ima sve više žele da se bore za zajedništvo na Kosovu i Metohiji. Žele da sačuvaju svoj narod, žele da kažu svim svojim sugrađanima da Kosovo i Metohija nikad neće biti van Srbije. Takva tvrdnja je istorijska. Takva tvrdnja je smisao postojanja jedne države. U Rambujeu i Parizu separatističke partije su bile predstavljene kao nekakav narod Kosova. Posrednici su pokušali da se glas naših partija uopšte ne čuje. Oni ne žele da čuju drugačiji pristup problemu, da ima mnogo Albanaca koji žele da žive na Kosovu i Metohiji, da ima mnogo Albanaca koji žive u strahu i zabrinuti su za svoje porodice, koje su dovedene do prosjačkog štapa upravo slušajući direktive separatističkih snaga. Naša partija želi da prekine takva stradanja albanskog naroda. Kosovo i Metohija će ostati u Srbiji. Na Kosovu i Metohiji je moguć zajednički život uz ravnopravnost svih nacionalnih zajednica. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Karolj Kasaš, a neka se pripremi Vojislav Šešelj, potpredsednik Vlade Republike Srbije.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine predsedniče Republike, dame i gospodo, građanima Srbije potreban je mir koji će nam obezbediti spokojan život. Građani su duboko svesni da ratna stradanja pogađaju sve, da ne izuzimaju nikoga od nesreće i stradanja. Zato su svi građani Srbije, osim terorista i njihovih mentora, danas kao nikada opredeljeni za mir, podržavaju sporazum koji je potpisala naša delegacija u Rambujeu. Politički sporazum, koji je potpisala naša državna delegacija, potvrđuje da smo za mir i spokojan život svih građana Kosova i Metohije. Sporazumom se nudi široka autonomija na Kosovu i Metohiji u okviru deset principa Kontakt grupe. On obezbeđuje ravnopravnost svih građana i nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji i u skladu je sa Ustavom Srbije. Sporazum je potpisala državna delegacija Srbije, u kojoj su bili predstavnici svih građana i nacionalnih zajednica koji na Kosovu i Metohiji žive. Za razliku od ovako potpisanog sporazuma, kosovski separatisti su u Parizu potpisali svoj dokument o secesiji i dolasku stranih trupa na Kosovo. Zaboravili su pri tome na osnovni princip da nema sporazuma bez potpisa obe strane. Taj jednostrani sporazum je secesija i ulazak u suverenitet naše države i pokušaj stvaranja haosa, a uz to, predstavlja i falsifikat. Građani višenacionalne Vojvodine, koja je multietnička i multinacionalna, jedinstveni su u opredeljenju da neće dati ni delić svoje države Srbije, niti će prihvatiti okupaciju stranih trupa i najoštrije osuđuju pretnje NATO-a. Građani Kanjiže, Severnobanatskog okruga i Vojvodine, gde ja živim, su navikli da žive u miru i toleranciji sa pripadnicima drugih naroda i nacionalnih zajednica. Oni žele da, kao i do sada, obrađuju svoju bogatu njivu, da rade u svojoj fabrici, da grade škole, puteve, obdaništa, bolnice, crkve, nove telekomunikacione mreže, žele da se povežu sa svetom, žele slobodu, nezavisnost i mir. Istovremeno, pripadnici nacionalnih zajednica, to sa punim pravom mogu reći, Mađara, Rumuna, Slovaka, Rusina i drugih školuju se i informišu na svom jeziku, upotrebljavaju svoj maternji jezik na poslu, u komunikaciji sa državnim organima, neguju svoju tradiciju i kulturu, odbornici su i poslanici u skupštinama lokalne samouprave, Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Ne osećaju se građanima drugog reda, osećaju se građanima Srbije i Savezne Republike Jugoslavije, što i jesu. Princip nacionalne ravnopravnosti je osnovni princip Ustava Republike Srbije. Ovaj princip doživeo je na prostorima Autonomne pokrajine Vojvodine punu afirmaciju. Polazeći od ustavom utvrđenih nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine, uz uvažavanje činjenica da je Vojvodina nacionalno najheterogenije područje Republike Srbije, Statutom Pokrajine utvrđeno je da se u ostvarivanju svojih nadležnosti Pokrajina stara i o razvoju nacionalnih, kulturnih i drugih svojstava svog područja. Statutom Pokrajine utvrđeno je da su u radu pokrajinskih organa, pored srpskog jezika i ćiriličnog pisma, u službenoj upotrebi i mađarski, slovački, rumunski i rusinski jezik i pismo, kao i jezici i pisma drugih nacionalnih zajednica. U zavisnosti od nacionalnog sastava stanovnika, statut svake opštine u Vojvodini sadrži slične odredbe i one se u praksi u potpunosti primenjuju. Vaspitno-obrazovni rad, počev od predškolskih ustanova do srednjih, viših i visokih škola, ostvaruje se na srpskom jeziku i pismu i jezicima nacionalnih zajednica. U prilog ostvarivanja prava na obrazovanje i negovanje kulture i tradicije govore brojne ustanove obrazovanja i kulture nacionalnih zajednica, a o informisanju brojni informativni listovi i program RTS koji se emituje i na jezicima nacionalnih manjina. Na području Vojvodine rade i deluju matice, zajednice, savezi i društva pripadnika nacionalnih zajednica, koja ostvaruju saradnju sa odgovarajućim organima i organizacijama matične države. Pored saradnje koju ostvaruju matica i savezi, mnogobrojna kulturno-umetnička društva pripadnika nacionalnih zajednica koji žive u Vojvodini ostvaruju saradnju sa susednim državama i učestvuju na kulturno-umetničkim i drugim manifestacijama drugih država. Ovi podaci govore da je u Autonomnoj pokrajini Vojvodini politika nacionalne ravnopravnosti, što garantuje Ustav Srbije, doživela punu afirmaciju, da je zajednički život istinski moguć i da su svi građani jednaki. Podražavamo Predlog sporazuma koji je potpisala naša državna delegacija, jer on za Kosovo i Metohiju garantuje široku autonomiju, koja je pravno i suštinski moguća i koja je u skladu sa Ustavom Srbije. Sporazum garantuje široku autonomiju i ravnopravnost, ali i nepovredivost granica Srbije. Dolazim iz onog dela naše zemlje, višenacionalne Vojvodine, Severnobanatskog okruga, opština Kanjiža, gde decenijama žive u miru i odnosima tolerancije Srbi, Mađari i druge nacionalne zajednice. Svima je najviše stalo do mira. Srbiju i Jugoslaviju vidimo kao svoju jedinu otadžbinu, jer drugu otadžbinu nemamo. U svakoj drugoj, znamo, bili bismo stranci. Mir se uvek branio isključivo mirom, tolerancijom i uvažavanjem granica suseda i drugih država. Prekrajanje državnih granica nikada u istoriji nije bilo mirnim putem, već isključivo ratom i stradanjem. Nama ne treba inostrana vojna sila nego politička volja da se sporazum postigne, a najbolje će ga sprovoditi oni kojih se on tiče. Verujemo da će naše državno rukovodstvo, na čelu sa predsednikom Slobodanom Miloševićem i Milanom Milutinovićem, uspeti u mirnom razrešenju čitave situacije, jer imaju bezrezervnu podršku građana naše Srbije. Svi mi, građani naše Srbije i Jugoslavije, uživamo blagodeti naše zemlje, gde svaki pošteni građanin može slobodno i ravnopravno da živi, uz najviše garancije Ustava da radi, da uči, da napreduje, bez obzira na nacionalnost i veru. Zato svaki građanin naše zemlje ima časnu dužnost i obavezu da brani i odbrani našu otadžbinu, bude li to potrebno. To je naš dug prema istoriji, obaveza prema sadašnjosti i prema generacijama koje dolaze. Uvažene dame i gospodo, imam čast da sa ovog mesta poručim svima, posebno onima koji nam prete - nepobediva je država čiji se građani bore za pravdu i istinu, a Srbija to jeste. Hvala. [[Aplauz.]]
Ima reč Vojislav Šešelj, potpredsednik republičke Vlade, a neka se pripremi Milena Andrić, narodni poslanik.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo što se povodom situacije na Kosovu i Metohiji dešava na svetskoj političkoj sceni jednostavno nije zapamtila istorija svetske diplomatije, da velike sile insistiraju da predstavnici jedne legalne i legitimne vlade suverene države vode dijalog sa predstavnicima separatističkih političkih partija i terorističke organizacije sa dela svoje teritorije na području neke strane države, pa kada se okupe i jedni i drugi da uopšte ne dođe do dijaloga, da čak i ne bude ni zvaničnog sastanka na kome bi se nekoliko konvencionalnih rečenica između članova Delegacije razmenilo, a da te iste velike sile ponude gotov papir i kažu - potpišite ili ćemo bombardovati. To se desilo Srbiji, Saveznoj Republici Jugoslaviji i srpskom narodu. Šta sadrži taj dokument koji od nas zahtevaju da potpišemo? Sadrži pristanak da se Kosovo i Metohija otcepe od Srbije, da se izdvoje iz ustavno-pravnog sistema Srbije. Ako potpišemo to će biti za sva vremena. Cilj je Amerike da uništi srpski narod. To su Amerikanci pokazali na primeru Srpske Krajine i na primeru Republike Srpske, to pokazuju na primeru Kosova i Metohije i već sinoć Holbruk najavljuje isti postupak, kako on kaže, za Sandžak, odnosno za Rašku oblast, a onaj međunarodni hohštapler Dinstbir sa istim zadatkom je nedavno boravio na području Vojvodine, tamo se sastajao sa Čankom i ostalim čankolizima. To je suština američke politike na Balkanu. Cilj je uništenje Srbije i srpskog naroda. Sada se postavlja pitanje kako da unište Srbiju. Imaju dve varijante. Da unište Srbiju i srpski narod tako što ćemo im mi u tome pomoći prihvatajući njihove zahteve i potpisujući ili tako što će pokušati da nas pobede na bojnom polju. Ako prihvatimo ultimatum i ako potpišemo to što od nas traže spasa nam nema. Ako nas napadnu na bojnom polju imamo šansi. Kakvih? Velikih. Ogromna sila bi na nas udarila, nema nikakvih sumnji, velike bi žrtve pale, pretrpeli bismo značajna razaranja, ali mi branimo svoju zemlju i zbog toga smo u prednosti i svoju bismo zemlju odbranili. Neki koji se slabo razumeju u politiku danima, mesecima pričaju nam priče kako treba lepo sa ovima sa Zapada, kako ih treba prihvatiti, kako se treba sporazumeti, kako oni nama žele dobro nego ne razumejušta se ovde dešava. Malo pre smo čuli zalaganje da mi prihvatimo ovo što nam nude Amerikanci, ali samo da izbacimo delove koji negiraju naš državni suverenitet na Kosovu i Metohiji. Upravo je to naša delegacija uradila u Parizu. To je ovaj papir, papir koji je napravljen od američkog papira, uz izbacivanje svih elemenata koji negiraju naš državni suverenitet. Nema te delegacije koja sme da prekši Ustav Republike Srbije, ni ova Narodna skupština ne sme da prekrši Ustav Republike Srbije. Postoji samo jedan metod promene Ustava. Onaj metod koji je propisan u samom Ustavu. Nemadrugog načina. Bilo koja druga delegacija da se odredi mora da se drži ustava svoje države, države koja joj je poverila mandat da je zastupa u bilo kakvom dijalogu, u bilo kakvim pregovorima. To je suština svega ovoga što nam se dešava. Neki neozbiljni političari kažu, ne smemo mi da se prsimo protiv celog sveta, pa se pozivaju na Knjaza Miloša koji je navodno ljubio papuče turskom sultanu, pa sada treba i mi Klintonu da ljubimo papuče. Ja ih upozoravam vremena su prošla stara, promenili se običaji, sada se kod Klintona ne ljube papuče, sada se tamo nešto drugo ljubi. Pa ni to nije dovoljno i to kada se ljubi nema političkih ustupaka. Može se dobiti nekih 700 do 800.000 dolara, ako štampa zaokupi Klintona, ako ga sudovi zaokupe. Ne vredi. Da se u kamen mi Srbi pretvorimo, ne vredi. Oni su odlučili da nam unište državu i oni sve rade što je u njihovoj moći da taj cilj postignu. Kako mi svoju državu možemo odbraniti? Samo jedinstvom, čvrstinom, slogom, odlučnošću da je branimo svim sredstvima. Nema drugog načina. Ako smo složni, jedinstveni, odlučni mi ćemo u tome uspeti. Nikada u poslednjih 50 godina Srbija nije tražila veći stepen sloge i jedinstva i mi tu slogu i jedinstvo možemo stvoriti i na taj način svoju zemlju odbraniti. Mi ne želimo rat i mi neprekidno ponavljamo da ne želimo rat, ali ako nas napadnu nema nam druge. Rat moramo primiti i boriti se, boriti se grčevito, boriti se svim snagama i sačuvati svoju zemlju. Onaj ko unapred kaže da mi ne možemo odbraniti našu zemlju, šta on time zapravo čini? On širi defetizam, pokušava ubiti moral naših vojnika. Zamislite šta bi se desilo 1914. godine da je neko u srpskojNarodnoj skupštini izašao za govornicu i rekao - ne možemo mi taj rat dobiti. Bio bi streljan. U jednom danu je Vojvoda Mišić 100 dezertera streljao kada je konsolidovao front na Kolubari. Gospodo, ako nas napadnu i ako se proglasi ratno stanje, onda nema milosti prema dezerterima, nema milosti prema onima koji seju paniku, dezorijentaciju, koji šire lažne vesti, glasine, koji na bilo koji način smanjuju odbrambene moći zemlje i to treba jasno svima staviti do znanja. Tu uzmicanja nema. Ako neko misli da filozofira, nakon što prve bombe padnu, da li se treba braniti, kako se treba braniti, onda se grdno vara, pa bio i vrhunski političar, bilo običan građanin. U ovom ratu, ako nam bude nametnut, svako mora da pruži maksimalan doprinos. Svako mora da se odazove na poziv za mobilizaciju. Verovatno neće biti opšte mobilizacije, neće ni trebati, ali se mobilišu i mobilisaće se određene specijalnosti. Tu dezerterstva ne sme da bude. Juče je mobilisan zamenik ministra za rad i socijalnu politiku Zoran Subotić. Odmah se odazvao i otišao na svoje mesto. Takva mu je specijalnost, raketne jedinice i otišao je. U subotu je otišao na odsluženje vojnog roka sin potpredsednika Vlade Tomislava Nikolića. Student ekonomije i mogao je još da odlaže odsluženje vojnog roka, nije hteo, nije ovo trenutak za odlaganje i otišao je da služi. Tako svi ostali moraju da se ponašaju i političari i svi ostali građani. Tamo gde bude problema naša država mora da ih rešava na isti način na koji bi ih rešavala svaka druga civilizovana država. Niko nema nameru, ako nas napadne NATO pakt, da predaje deo teritorije ili da preda Kosovo i Metohiju pod stranu okupaciju, kako nam neki imputiraju. Rečeno je sa zvaničnog mesta, ako slučajno zauzmu delić naše teritorije, to ne znači da smo izgubili teritoriju, povratićemo je kad tad, pod uslovom da ne potpišemo predaju. A ne da se preda cela teritorija, pa da se pravi novi kosovski zavet. To je isto podvala koju nam smišljeno lansiraju kroz pojedine medije. Niko neće predati ni jedan delić teritorije, a bez teških borbi i krvavih žrtava, ni pedalj ne mogu da nam ni privremeno zauzmu, privremeno okupiraju. Amerikancima nije stalo do Albanaca, baš ih briga. Albanci su sredstvo za potkusurivanje. Više puta smo upozorili, Amerikanci su spremni da ratuju protiv Srba do poslednjeg Albanca. Šta sada rade? Zapretili su bombardovanjem, a Albanci su se digli u izbegličke kolone. Pitajte sada te Albance, koji su krenuli prema Đeneral Jankoviću, zašto su otišli. Da li su ih neki novinari susretali i pitali. Boje se bombardovanja, došli su do Đeneral Jankovića, a NATO pakt ne da u Makedoniju. Ako im je stalo do Albanaca, neka ih bar privremeno puste dok prođe bombardovanje. Ne, njima je cilj da se što teža situacija stvori, da što više Albanaca izgine, pa da to bude povod za dodatni udar na Srbiju i da mi Srbi budemo optuženi za tu pogibiju. Takvim se metodama služe Amerikanci. Uostalom, tako su postupali širom sveta. Ni Beograd još nije zaboravio američke bombe na Vaskrs krajem Drugog svetskog rata, koje su bez ikakvog vojnog razloga bačene na našu prestonicu na isti način na koji je to činio i Hitler. Ni danas nema nikakve razlike između politike NATO pakta i Hitlerove politike. Nema nikave principijelne razlike. Razlika je samo kvantitativne prirode, u broju dosadašnjih žrtava, a koliko će žrtava tek biti ako NATO pakt nastavi ovu politiku, to ćemo tek videti. I koji će još evropski i vanevropski narodi doći pod njegov udar, ako se tome na vreme ne stane na put. Dame i gospodo, mi nismo danas stavljeni ni pred kakavu dilemu. Odavno nije situacija tako jasna, kristalno jasna i čista, da zaista nikakve dileme nema. U ovom papiru, na kome insistiraju Amerikanci, kažu da oni ne diraju u naš teritorijalni integritet. Kako? Što će na nekim svetskim mapama i ovaj deo teritorije Srbije koji bi oni da okupiraju i dalje biti tretiran kao sastavni deo Srbije. To je za njih teritorijalni integritet, ali nam oni uništavaju državni suvernitet na tom delu teritorije. Nema teritorijalnog intregriteta bez državnog suvereniteta. To je besmisleno. Sastavni deo jedne države je samo onaj deo gde je državna vlast suverena. To da je državna vlast suverena znači da iznad nje nema nikakve druge veće i više vlasti. Ovde bi hteli da uspostave višu vlast u odnosu na vlast Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. To nikada ne možemo prihvatiti. Oni čak u ovom papiru kažu da mi svoje sadašnje ustave i zakone treba da prilagodimo slovu sporazuma, republički Ustav Srbije i savezni Ustav Jugoslavije, a to znači da ovaj sporazum koji oni nude i na kome insistiraju da bude iznad sadašnjeg ustavnog sistema. To ni u jednoj varijanti ne može da se prihvati. Ni u jednoj varijanti ne mogu da se prihvate strane trupe, a kako god da ih nazovu. Ne mogu trupe NATO pakta, ne mogu trupe Ujedinjenih nacija, ne mogu trupe OEBS-a, ne mogu trupe ni Kostarike, ni Nikaragve. Nikakve trupe, ni jedne države sa ovog belog sveta na našu teritoriju ne mogu da dođu. Nijedan naoružani vojnik i nema te državne institucije koja bi prihvatila tako nešto. Mislim da će to i naši sadašnji zaključci da sadrže. Mi opet treba da se zalažemo za dijalog, nama nije cilj rat, krvoproliće, ali hoćemo pravni poredak koji je jedinstven na svakom delu svoje teritorije, uz poštovanje svih građanskih prava nacionalnih manjina. Ovo što je naša delegacija ponudila i potpisala u Parizu predstavlja maksimum koji je ostvaren bilo gde na svetu po pitanju zaštite nacionalnih manjina. Zašto Francuzi ovako nešto ne ponude Korzikancima, da vidimo to. Evo i ova Rumunija, čija vlada jedva čeka da pomogne agresiju NATO pakta na našu zemlju, neka ovo ponudi Mađarima u Transilvaniji, u Erdelju, kako se već zove to područje. Zašto ne ponude? Zašto Amerikanci ovo ne ponude svojim manjinama, Meksikancima u Teksasu, u Kaliforniji, u Novom Meksiku? Zašto ovo nisu Indijancima ponudili? Ne pada im ni na kraj pameti. Oni veštački prave kvazipravne norme koje predstavljaju strašan presedan u međunarodnom javnom pravu. Ako bi nešto ovako bilo prihvaćeno, onda bi u međunarodnom javnom pravu bukvalno sve bilo dozvoljeno. Ni pod Hitlerom se ovake stvari nisu radile. I Hitler je pokušavao da neku pravnu formu pruži svojim aktima, a nije hteo direktno sudar sa Poljacima, nego je provukao svoje vojnike u Poljsku, pa je odglumio napad na nemačke karaule. Kod Amerikanaca nema potrebe da se tako nešto prikriva, kod Amerikanaca nema pozivanja na moral, oni ne razumeju šta je moral, na pravdu i pravdoljubivost, nema potrebe da se bilo koja pravna norma poštuje, nema potrebe da se poštuju principi. Principi se gaze nemilosrdno. Sa Amerikancima i kada nešto potpišete, važi samo dok je njima korisno, a čim nije korisno oni to gaze, a ne daj Bože da vi negde pogazite kada vama ne izgleda korisno to što ste potpisali. Onaj hohštapler Panić ukrao je celu "Galeniku" nije uplatio novac kojim je kupovao "Galeniku", a sada jadikuje i angažuje američku vladu da interveniše da mu se vrati "Galenika". Kao da odete na pijacu, kupite konja, ali ga ne platite. Kažete - platiću tada i tada, a vlasnik čeka i čeka, a vi nikako da platite. Vlasnik se vrati po konja, odvede ga, a vi kukate kako vam je oteo konja. To je američka pravda i pravičnost. Mi smo je Srbi na svojim plećima do sada više puta osetili, stekli smo neko istorijsko iskustvo i zahvaljujući tom iskustvu, ubeđen sam, nikada više nećemo dozvoliti da nas prevare. Hvala. [[Aplauz u sali.]]
Hvala. Ima reč narodni poslanik Milena Andrić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Todorović.
Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, opet se neko dosetio da u Narodnoj skupštini potraži ne odgovor na pitanje kako sačuvati Kosmet, već izgovor za gubljenje Kosova. (Čuje se dobacivanje Vojislava Šešelja sa mesta: Iz koje si ti stranke?) Gospodine Šešelju, imam obavezu da se predstavim. Ja sam doktor Milena Andrić ispred koalicije Demokratske alternative, Seljačke stranke i Ujedinjene penzionerske stranke. A, gospodin Šešelj mi je dever, jer sam sarajevska snaja već 26 godina. Od reči do reči bih poverovala gospodinu Šešelju, od reči do reči, samo da je odbranio svoj rodni grad, a mi bismo se ovde nekako snašli. Ali, tvrdim, Srbin ga niotkud ni očima ne može videti. Sarajevo, ni očima ne može videti. Nažalost. O tome svemu možemo posle da razgovaramo.
Molim vas, dozvolite narodnom poslaniku da govori.
Ukoliko neko kalkuliše da bi mu vojničko gubljenje Kosmeta spasilo obraz, čast i vlast, pre nego što bilo čije dete pošalje u besmisleni rat protiv celog sveta, podsećam da je pred istorijom i pred narodom krivicu teško sakriti ili prebaciti na nekog drugog, naročito na ceo narod. U narodu je sačuvano saznanje i sećanje da deset godina postoje zahtevi da Skupština Srbije raspravlja o Kosmetu i potraži blagovremeno rešenje za koje svi znaju, samo vlast negira. Zašto? Po čijem nalogu? Godinama Srpska pravoslavna crkva traži da joj se vrate nacionalizovana imanja na Kosmetu, uveravajući da je i to jedan od načina da se Kosmet sačuva. Onaj ko je mogao to da uradi, nije hteo. Zašto? Iz godinu u godinu, sve više i glasnije je prisutna tvrdnja da se na Kosmetu krše ljudska, nacionalna i građanska prava. Zašto onaj koji je morao ozbiljno da se pozabavi tom tvrdnjom i vidi o kojim pravima je reč i na koji način se krše, to nije uradio? Zašto nije i svet pustio da svedoči o tome, da se ta prava ne krše. Zašto, kada je nakon godina zatvaranja očiju pred problemom Kosmeta, taj problem ipak izbio na međunarodnu političku scenu. Neko uporno negira da svet vidi nešto što mi prikrivamo. Ko je raspisao referendum da bi sprečio Gonzalesa da nam pokaže koja su to ljudska prava ugrožena i kako se ona štite na drugim mestima u svetu. Zabranili su Gonzalesu, koji je istina, nepristrasno prebrojao glasove, da bi pustili Vokera koji bolje broji albanske od srpskih žrtava. Ko je odbijao pregovore, tvrdeći da sa teroristima nema pregovora, a potom pokazao komičnu spremnost da se sa njima ljubi.
Nebojša Čović.
Ko je i zašto Srbima sa Kosmeta i Srpskoj pravoslavnoj crkvi onemogućio da učestvuje u pregovorima, posebno kada su tvrdili, da bi oni najbolje pregovarali, jer se međusobno znaju.
Nebojša Čović.
Verovatno. Odgovori na sva i na mnoga druga pitanja, koji nas vode do ove tačke bez izlaza imaju isto ime i prezime, ono koje danas traži da Narodna skupština preuzme odgovornost, da ceo narod to učini, kako bi spasili njega od odgovornosti za sve što je ovih deset godina radio a nije smeo, kao i ono što nije hteo a morao je. Danas je nama podmetnuto kukavičko jaje, da mi uputimo ratni poklič i tuđu decu da ginu u unapred izgubljenom ratu. Ratu, čiji je jedini cilj da sačuva vlast onima, čija se odgovornost neće moći sakriti ni ruševinama, bombama ili žrtvama. Kao lekar, borim se za svaki pojedinačni život, ceneći njegovu dragocenost. Upravo zbog dragocenosti pojedinačnog ljudskog života, tražim da se izbegne ratna opcija protiv celog sveta, da se traži mirno rešenje koje će osigurati opstanak Kosmeta u Srbiji i Jugoslaviji i nakon prelaznog perioda. Da se garantuje Srbima i Crnogorcima ostanak na Kosovu. Ono što ovde nismo čuli a morali bi, to su odgovori na sledeća pitanja - šta posle bombardovanja, hoćemo li i kako tada sačuvati Kosmet i Srbiju? Šta se sada preduzima da se pokaže spremnost da se kriza na Kosmetu razreši ipak mirnim putem? Koji su mogući prostori da bi se kompromis kojim bi se izbegla bombardovanja i rat sa celim svetom a Kosmet zadržao u Srbiji i Jugoslaviji, sada i nakon prelaznog perioda, osim obećanja da, ako treba, da ćemo svi izginuti. Šta ćemo tom pogibijom postići za ove i buduće generacije? Hvala vam lepo. Pet Andrića je u odbrani Sarajeva pod crnom zemljnom, gospodine Šešelj, a Vi ste u Beogradu.
Ima reč narodni poslanik, Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, došlo je vreme da podvučemo crtu i da napravimo saldo svih naših grešaka i zabluda, kako bi na osnovu toga mogli da izvučemo nauk, šta nam valja činiti u ovom trenutku. Da se oslobodimo zabluda i grešaka, kako ih ponovo ne bi ponavljali. Naša najveća greška je bila stvaranje Jugoslavije, uverenje i verovanje da će novu državu svi prihvatiti kao svoju i da će naš ponuđeni oproštaj za zločine, koji su upravo izvršili prema Srbiji i srpskom narodu, shvatiti kao poziv da stvorimo zajedničku državu u kojoj će svi imati iste uslove da ostvare i svoju ličnu i kolektivnu sreću i afirmaciju na svim planovima. Prihvatili su zajednički život sa nama iz samo jednog jedinog razloga, da iskoriste prvi momenat da nam udare nož u leđa i da na našim vekovnim teritorijama stvaraju svoju državu. Sve naše zablude da u svetu vlada pravo i pravila ponašanja obijaju nam se o glavu i upravo ti koji su najglasniji i koji se najviše pozivaju na međunarodno pravo i ljudska prava na najgori način krše jedno i drugo. Jedino pravo koje poznaju i priznaju je vojnička čizma. Gde se dedoše naši prijatelji i saveznici iz dva rata? Zar tako lako i brzo prihvatiše naše zajedničke neprijatelje za prijatelje, a nas proglasiše neprijateljima. Još jedna zabluda, čiji ceh plaćamo. A, imali smo prilike da naše današnje neprijatelje upoznamo i kao prijateljei skoro da nema nikakve razlike.Nismo smeli da zaboravimo 1915. godinu i odbijanje engleske savezničke mornarice da prihvati srpsku vojsku posle albanske golgote i da bez milosti odbije pomoć, već produži patnje srpskoj vojsci i natera ih na nov marš smrti. Zar smo smeli da ćutimo i prepustimo zaboravu Vaskrs 1944. godine, američko i englesko bombardovanje srpskih gradova. Ono što nije porušio Hitler za četiri godine, došli su da dovrše naši dični saveznici, bombardujući Beograd, Podgoricu, Smederevo, Niš, Leskovac, i to baš na dan kada Srbi slave vaskrsnuće Isusa Hrista. Zar to nije bilo dovoljno što smo doživeli mi i što su doživljavali drugi od tih istih, da nasnauči pameti i da shvatimo sa kim imamo posla? Postoji li neko ko će zaboraviti, dok traje ljudske civilizacije, da su Amerikanci bacili atomske bombe na Hirošimu i Nagasaki, a zapravo jedini razlog tog njihovog čina je isprobavanje novog oružja i troškovi produženja rata. Zar su malo zločina počinili širom zemaljske kugle od završetka Drugog svetskog rata? Koliko su samo država razorili i pobili civilnog stanovništva u Koreji, Laosu, Kambodži, Vijetnamu, Iraku? Latinsku Ameriku decenijama drže u smrtonosnom zagrljaju, proizvodeći krize, svrgavajući demokratski izabrane režime, dovodeći diktatore na vlast, šaljući im instruktore, specijaliste za formiranje odreda smrti, čiji bilans žrtava do danas prelazi nekoliko stotina hiljada. Sve to nam nije bilo dovoljno da shvatimo da sa njima nema razgovora i pregovora. Sve što oni pod tim pojmom podrazumevaju je ultimatum i ucena - uzmi ili sleduje kazna. Sva njihova diplomatija svela se na činovnike, koji nose pripremljena dokumenta, koja moraju da se potpišu, a najjače pravo i argument su im "peršing" i "tomahavk" rakete. Jedini princip koji prihvataju svodi se na zahtev - uradi kako naređujemo. Znali smo da se neće zadovoljiti samo raspadom stare Jugoslavije, već da im je krajnji cilj cepanje Srbije i uništenje srpskog naroda. Na primeru raspada stare Jugoslavije, oni koji su hteli, mogli su da se uvere kako se sprovodi zločin protiv jedne suverene zemlje, a da se pri tom ne biraju sredstvo i način - kako će to da se ostvari. Svet se zasipa lažnim i montiranim vestima, pripremaju se i izvršavaju zločini, čiji je glavni organizator CIA, da bi ti isti zločini služili za optužbu Srba. Istinite izveštaje o tom zločinima za Ujedinjene nacije zaustavljaju i podnose svoje lažne, kako bi na osnovu njih Savet bezbednosti izglasavao rezoluciju o zavođenju sankcija i davao dozvolu o bombardovanju srpskog naroda i da pritom skoro jedini ciljevi budu škole, bolnice i privredni objekti. I to im je bilo malo, nego su koristili bombe punjene osiromašenim uranijumom, čije zračenje i dan danas uzima svoj danak. Ni to im nije bilo dosta, nije zadovoljilo njihove apetite, a ni svet se nije otreznio. Sada su svoju snagu i mašineriju pokrenuli kako bi definitivno raskomadali Srbiju, a od Srba napravili Hazare rasute po belom svetu, a i tu vode računa da se ne okupimo u opasnom broju po njih, već su za svaki kontinent i zemlju odredili kvotu - koliko nas najviše može biti na pojedinim mestima. Sve do sada skoro da je bila dečja igra u poređenju sa onim što rade na Kosovu i Metohiji. Prvo su obučili, naoružali i organizovali šiptarske teroriste, pružajući im svakodnevnu logističku podršku. Američki obaveštajci su glavni organizatori terorizma na Kosovu i Metohiji. Pokušali su da stvore deo teritorije koju bi držali pod svojom kontrolom, kako bi sukob policije i terorista predstavili kao sukob dve vojne snage i da pritom uspostave liniju razgraničenja. Kada je naša policija taj bašibozluk u par akcija počistila i raščistila, nadali su dreku, počeli da zasipaju svet lažima o tzv. humanoj katastrofi i pretnjama da će bombardovati Srbiju, sa zahtevom da se sa Kosova i Metohije povuče policija i vojska i da se na Kosovu i Metohiji stacionira NATO, što im je krajnji cilj. Tražili su da dozvolimo da pošalju posmatrače, međunarodne svedoke, koji će izveštavatio tome ko izaziva sukobe na Kosovu i Metohiji. Kada smo im i to odobrili, za šefa te misije odredili su Vilijema Vokera, odredili su čoveka prema kome su Bin Laden i ostali svetski teroristi samo obična bezazlena deca, a to šta je sve u stanju da uradi taj čovek, najbolje svedoče njegova nedela u Južnoj Americi. I ako se nekada stvarno uspostavi neki međunarodni sud za zločine protiv čovečnosti, Vilijem Voker sigurno će biti među prvih 10 zločinaca za zločine koji će mu se staviti na teret. Kako im je sve to propalo, i pošto su shvatili da od šiptarskih terorista, od raznih misija nema ništa, a kako im se žuri da završe sa nama, traže od nas da dobrovoljno pristanemo da se odreknemo Kosova i Metohije i dozvolimo stacioniranje NATO trupa. Traže od nas da kao narod pristanemo da u sopstvenoj zemlji budemo nacionalna manjina i daju nam prava koja pripadaju nacionalnim manjinama, a ne pristaju da ista ta prava mi Šiptarima damo kao nacionalnoj manjini. I sav taj zločin dešava se pred očima međunarodne javnosti, koja ćuti i ne diže glas protesta, ali se to neće zaustaviti samo na Srbiji, plašim se da će posledice po svet možda biti gore nego one iz Drugog svetskog rata. Ostavimo svet da brine svoju brigu, da vidimo šta nam valja činiti, ima li izlaza iz ove situacije i šta preduzeti kako bi sačuvali zemlju? Znamo ko nam je neprijatelj, koliko ih je i kakvi su - odgovor je naoko jednostavan, davale su ga mnoge generacije pre nas, zato nas i ima danas. Odgovor mora biti isti, zbog generacija posle nas. Bogami, biće teško ako krenu, ali ni NATO-u neće biti lako, a ovi što su se prihvatili oružja, neka im je Bog u pomoći. I da ne zaboravim, reče Vilijem Voker, izlazeći iz Srbije, da NATO-u neće trebati vize kada bude dolazio. Ipak, neka skrene pažnju svojim vojnicima, pošto nemaju vize, potvrde ćemo im slati kroz cev, ko je dobije, biće doživotna. Hvala.
Pošto se nalazimo pred krajem vremena, redovnog po Poslovniku, ja bih molio da se dogovorimo o nastavku rada. Predlažem da nastavimo da radimo, s tim da napravimo pauzu kroz 15 minuta, koju bismo iskoristili da Komisija pripremi zaključke i da onda u 18 časova nastavimo dalje i sa raspravom i sa razmatranjem Predloga zaključaka. Ako ste saglasni sa tim, da ne glasamo? Jeste li saglasni? (Saglasni.) Ima reč narodni poslanik Zoran Anđelković, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Štambuk.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, dok je naša državna delegacija u Parizu i Rambujeu dosledno, principijelno i časno branila interese zemlje, iz duše naroda progovorile su sve moralne i visoke etičke vrednosti. Istina, hrabrost, pravda, dostojanstvo, patriotizam, ljubav i čast postali su najvažniji. Zato su stavovi naše delegacije bili u stvari stavovi našeg naroda. Politika pretnji i ucena, pred kojom Srbija treba da se odrekne dela svoje teritorije, samo je učvrstila uverenje u narodu da se ne treba plašiti, da treba živeti život dostojan čoveka, da ne treba trpeti teror pod okriljem stranih mentora. Naš je vitalni interes da sačuvamo Kosovo mirnim putem i pregovorima. Okupator na ovim prostorima nikada nije bio po volji naroda i ako dođe do agresije, odgovorićemo adekvatno, jer drugog izbora nema. Srpski narod je imao tešku nacionalnu istoriju. Kroz nju je izgradio sebi primeren moral. On sadrži univerzalne vrednosti. On je u stvari opredeljenje svih građana, koji u teško vreme svoju budućnost vide u miru, radu, jednakosti na Kosovu i Metohiji i svih onih koji žive, a ne u dominaciji jedne nacionalne zajednice nad drugima. Naša državna delegacija se držala tih moralnih vrednosti naroda i ostala iznad svih pretnji i pritisaka, podvala i pokušaja da se nametnu rešenja, koja ugrožavaju nacionalne i državne interese zemlje. Odbacila je svaku mogućnost odvajanja dela teritorije suverene Srbije i Jugoslavije. Mentori albanskih separatističkih bandi i NATO treba da znaju da građani Srbije neće popustiti ni pred oružanom silom koja im preti. NATO nije dobrodošao u našu zemlju. Čuvaćemo otadžbinu, našu čast, čuvaćemo čast naše otadžbine, sačuvaćemo čast ne samo Srba i Crnogoraca nego i svih građana, kojima je Srbija jedina domovina i koji žele da žive miran život svojih porodica i sa svojim susedima. Sasvim je jasno da mir i političko rešenje problema na Kosmetu nisu ni bili cilj organizatora sastanka u Francuskoj. Deo međunarodne zajednice učestvuje u perfidnoj igri stavljanja potpisa predstavnika separatističko - terorističkih organizacija na dokument, koji nema nikakvo pravno dejstvo. Naše namere su bile iskrene, a oni su ne želeći nikakav zajednički sporazum i dijalog, u stvari dobili podršku za terorističke aktivnosti, sa kojima su i nastavili. Posrednička namera nije bila da se postigne sporazum, već da se podrže teroristi i banditi, ubice, čiji je jedini cilj otcepljenje Kosova i Metohije od Republike Srbije. Poštujući volju naroda, rukovodstvo Srbije i Jugoslavije neće dozvoliti okupaciju ni secesiju, već će nastaviti da probleme na Kosovu i Metohiji rešava mirnim putem, političkim sredstvima, dijalogom, garantujući ravnopravnost svim nacionalnim zajednicama u okviru suvereniteta i teritorijalnog integriteta države. Mentori albanskih terorističkih bandi treba da znaju da Srbija neće popustiti ni pred pretnjama najveće oružane sile. Uostalom, ko bi ovde mogao da prihvati okupaciju svoje otadžbine? Da nije prljavih propagandnih i političkih trikova dela međunarodne zajednice, albanski teroristi ne bi ni mogli da nastave sa napadima na nevino stanovništvo svih nacionalnosti, ne bi ni mogli da ugrožavaju našu teritorijalnu celokupnost. Terorizam ni u jednoj zemlji nije podloga političkog izražavanja, pa zašto bi to bio i na Kosovu i Metohiji? Dupli standardi, kada je reč o terorizmu, dakle o zlodelima albanskih separatističkih bandi, podstiču njihova nasilja. Pretnje bombardovanjem i pritisci na Srbiju i Jugoslaviju takođe podstiču albanske teroriste na novi teror nad srpskim narodom i njihov cilj nije nikakvo političko rešenje, već pokušaj prekrajanja granica po nacističkom receptu. Nedopustiva je tolerancija necivilizovanih i zločinačkih dela i gaženje opšte prihvaćenih normi u savremenom svetu, pre svega međunarodnih normi. Da li u moćnom svetu znaju da je Srbija u Evropi sa jednim od prvih ekonomskih zakonika, Dušanovim i da su zadužbine toga cara na Kosovu i Metohiji? Samo onaj koji je bio ovih dana u Pećkoj Patrijaršiji mogao je videti kako monahinje dostojno nose svu težinu vremena i terora, koliko su čvrsti njihovi etički stavovi i uverenja, koliko je konzistentan njihov human pogled na život i ljude, bez obzira koje su vere. Ima li uopšte nekoga ko ne zna da u središtu problema na Kosmetu stoje i srpske svetinje? Mi verujemo da će na Kosmetu pobediti istina i pravda, bez obzira na to što iza ideje separatizma stoje moćne sile. Privremeno izvršno veće Kosmeta usredsredilo je celokupnu aktivnost i angažovanje na takvo rešavanje problema, koje vodi zajedničkom životu i mirnom životu u ovom delu Republike Srbije. Mi smo za pravedan politički sporazum, koji garantuje prava i slobode svim građanima, bez obzira na veru i naciju i to smo sporazumom o samoupravi na Kosmetu i predložili. Mi smo za autonomiju, a ne za secesiju. Kosmetsko pitanje je toliko sudbonosno da o njemu moraju biti pitani svi koji na Kosovu žive. Niko ne može biti doveden pred svršen čin, naročito ne Srbija i srpski narod, koji još uvek pokazuje razmevanje za zajednički život sa svima onima koji žive na ovim prostorima. Svaki građanin naše zemlje, bio on Srbin ili Albanac, Turčin ili Egipćanin, Musliman, Rom, Mađar, Rusin, ukoliko je za mir i ravnopravnost, on je za Srbiju i Jugoslaviju i on će ostati na braniku u odbrani istine, u odbrani svoje zemlje, ukoliko ona bude napadnuta. Period koji je za nama ostaće zabeležen kao najsramniji period u novinarstvu na albanskom jeziku. Pod okriljem te štampe na Kosmetu sprovodi se fašistički plan istrebljenja Srba u ovoj pokrajini i pokušaj oružjem da se sruši jugoslovenski državni teritorijalni integritet, uz obilatu pomoć inostranih pokrovitelja. I pored velikih teškoća, sa kojima se svakodnevno suočavamo, potrebno je da ovde istaknemo da je formiranjem privremenog izvršnog veća pokrenut niz aktivnosti, koje su označile važan korak za građane, što u stvari ne odgovara albanskim separatistima. Na primer, sprovođenjem sporazuma o obrazovanju iskazana je spremnost za rešavanje konkretnih životnih pitanja. Od posebnog je značaja jačanje svih nacionalnih zajednica i formiranje lokalnog obezbeđenja, koje je organizovano u 130 mesta u albanskim selima i potvrđuje opredeljenje za zajednički život. U ovom teškom vremenu formirane su tri političke partije Albanaca, koje se zalažu za zajednički život i rešavanje problema u miru - Kosovska demokratska inicijativa, Narodna partija Albanaca, Demokratska reformska partija Albanaca. To je najbolja potvrda da deo pripadnika albanske nacionalne manjine na Kosmetu želi da se politički angažuje u interesu svih građana i da ne podržava neprijateljsku aktivnost. Ilustracija za to je podatak da u više od 1.100 sela od 1.417, koliko na Kosovu postoji, nije bilo nikakvih terorističkih napada, provokacija, kidnapovanja, ubistava, već su ljudi živeli i brinuli o svojim porodicama, radili u interesu mira i zajedničkog života na ovim prostorima. Mnogi pripadnici albanske nacionalne zajednice, iz straha od represije albanskih separatista i terorista, ne smeju javno da izraze svoje neslaganje sa političkim separatističkim i terorističkim vođama. Kako na njih gledaju albanski separatisti i teroristi može se zaključiti iz podataka da više od polovine žrtava albanskih terorista na Kosmetu su pripadnici albanske nacionalne manjine, čiji je jedini greh njihov korektan odnos prema Republici Srbiji i njihovo javno ili prećutno podržavanje mirnog zajedničkog života i rada svih građana u pokrajini, bez obzira na nacionalnu, političku ili bilo kakvu drugu pripadnost. Spremni smo da nastavimo razgovore na principu traženja pravednog rešenja za sve, koji žive na Kosovu i Metohiji. Ruku ćemo pružiti onima, koji uviđaju da moramo živeti kao ljudi, pošteno privoleti drugog za opšte dobro. Sa onima, koji se okupljaju na motivima mržnje, razaranja, destrukcije i nasilja, nećemo moći. Nećemo moći i sa onim delom albanske nacionalne manjine, koji je angažovan u separatističkom, terorističkom pokretu, čiji je cilj stvaranje etnički čistog Kosova i Metohije, njegovo odvajanje od Republike Srbije. Zato nikoga ne treba da čudi što je cela Srbija na nogama. Srbiju ćemo braniti svim sredstvima. Naše najveće oružje je jedinstvo naroda, ljubav prema našoj državi, Srbiji i Jugoslaviji i istina. Za te ljubavi vredi se boriti i izborićemo se.
Zahvaljujem. Ima reč doktor Vladimir Štambuk.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani presedniče Republike, drage kolege, stiče se utisak iz nekih diskusija, a pre sveta iz međunarodne propagande, da nešto Jugoslavija neće, da Srbija nešto neće da prihvati i baš zato što neće da prihvati, da je kriva. Situacija je sasvim obrnuta i to moramo jedanput jasno da kažemo i jasno da raščistimo. Ne radi se o tome da mi nećemo mir, ne radi se o tome da mi nećemo pregovore, ne radi se tome da mi hoćemo rat, nego obrnuto, radi se o tome da međunarodna zajednica, pre svega rukovođena SAD, želi da nametne svoj diktat i to po svaku cenu. Bilo je u istoriji poslednjih 300 godina veoma različitih pregovora, pregovora između dve strane, pregovora između strana koje su imale međusobno medijatore. Bio je čak i jedan slučaj kada je jedna velika sila u Aziji nametnula svoj dogovor i oružjem naterala drugu stranu da ga potpiše. Ali, nikada u istoriji do sada, koliko mi je poznato, nije bilo da medijatori potpišu ugovor sa jednom stranom. Medijatori su potpisali ugovor sa albanskom stranom, naime sa predstavnicima albanskih političkih separatističkih partija u Parizu. Ne da taj ugovor ne vredi ništa, nego je on van svih normalnih, logičnih normi, on jednostavno predstavlja nešto što će verovatno studenti u nekom budućem vremenu proučavati kao apsurd ili kao nešto što stvarno nikada nije imalo nikakvog smisla, niti sa pravnog, niti sa diplomatskog stanovišta. Ne samo da su takav ugovor potpisali, nego sada na osnovu tog ugovora prave se zaključci o tome šta treba Jugoslavija, šta treba Srbija da radi. Na osnovu tog ugovora se preti da Srbija mora da potpiše to i na osnovu tog ugovora se preti da će ona biti bombardovana. Naravno, niko ne želi da bude bombardovan, niko ne želi rat, niko ne želi da neko gine. Ali, dajte da vidimo kakva je alternativa data ukoliko se potpiše. Ukoliko se ne potpiše, bićemo bombardovani, ali ukoliko se potpiše, da u tom famoznom dokumentu, koga inače nije prihvatila ni Kontakt grupa u celini, na našoj strani 47. se direktno kaže - posle potpisivanja ugovora strane su saglasne da NATO uspostavi i rasporedi snage (u daljem tekstu SFOR), koje mogu da se sastoje od kopnenih, vazdušnih i pomorskih jedinica iz zemalja NATO-a, iz zemalja van NATO-a, koje će delovati pod rukovodstvom i biti potčinjeni upravljanju i političkoj kontroli Severnoatlanskog saveza preko lanca komandovanja NATO-a. Znači, kada Srbija potpiše ugovor, tog momenta potpisuje da dolazi 28.000 vojnika NATO snaga na teritoriju Kosova i Metohije, a možda i šire, koji će biti pod vojnom i političkom kontrolom Severnoatlanskog saveza i pod komandom NATO-a. Ne samo to, nego u tački c) se kaže da strane potpisnice treba da obezbede besplatno korišćenje objekata i usluga nužnih za raspoređivanje, operacije i potrebe SFOR-a. Ne samo da će doći ovde, nego treba još da im obezbedimo besplatno korišćenje kasarni i svih ostalih objekata. U ugovoru se dalje govori o tome da će te snage, ako budu smatrale za potrebno, rušiti mostove, praviti puteve i sve ostalo, pa kada se jednog dana eventualno povuku, može država da traži nadoknadu za njihovo ispravljanje itd. Prema tome, kakva je alternativa? Gde su mogućnosti? Mogućnost je vrlo prosta - ili ćemo potpisati i dobiti 28.000 vojnika NATO na teritoriji Republike Srbije, koje ćemo mi morati da izdržavamo ili ćemo biti bombardovani. Gde je tu logika, gde je tu izbor, gde su tu mogućnosti? Nema ih. Molim vas, to delegacija Vlade Republike Srbije nije mogla da potpiše, nije mogla da prihvati, a verujem da ne bi mogao da prihvati nijedan normalan čovek u ovoj zemlji, jer tu nema alternative, nema izbora, tu postoji samo jedno rešenje, da dođe vojska na ovaj ili onaj način, ili potpisom ili prisilno na teritoriju Savezne Republike Jugoslavije, tj. na teritoriju Srbije i Kosova i Metohije. Ne samo da je napravljen ogroman napor da se urazume i da shvate da ovakvi pregovori ne mogu da postoje. Moje kolege su se zalagale da se napravi maksimalan napor da se politički tekst koji ne valja popravi. Moram da kažem da pet dana jedino što smo radili, to je bilo da smo tražili da se promeni tekst. To smo radili i u Rambujeu, ali u Parizu pet dana profesori Ratko Marković i Vladan Kutlešić su radili i davali tekstove i stalno su nam vraćani da je to neprihvatljivo i da se mogu prihvatiti samo tehničke promene. Tehničke promene ambasador Hil je veoma precizno odredio koje su zapete, tačke, zapete, redni brojevi, pasusa itd. Jednostavno, to što su oni izdiktirali, to se mora potpisati. Naravno da to nije nikakav dogovor, nije nikakv pregovor, to je jednostavno diktat. Molim, bilo ko od vas ko može da prihvati taj diktat neka ga prihvati, ja ga prihvatiti nisam mogao. Mi smo za mir, ali mir pretpostavlja da dve strane sednu i dogovore se. Tih dogovora nije bilo. Kada je jugoslovenska država odlučila da se ide na pregovore u Rambuje, glavni razlog je bio u tome da treba obezbediti direktan kontakt između delegacije Vlade Republike Srbije i albanskih političkih partija. To je ono što su nam obećavali, to je ono zbog čega smo išli u Pariz, to je ono što se nije desilo. Nijedan politički kontakt nismo imali, ni naši eksperti ni mi, osim što smo se sretali povremeno u parku ili u onoj sali za ručavanje. Nikakvih dogovora nije bilo. Pet zvaničnih pisama je upućeno, deset puta smo usmeno tražili i svaki put smo dobili odgovor od medijatora da oni ne mogu to da obezbede. Šta su onda trebali da obezbede? Šta je bio njihov posao? Njihov posao nije bio da prave dokumenta, njihov posao je bio da obezbede kontakte između delegacije Vlade Republike Srbije i delegacije albanskih partija. To nisu napravili, jer to im nije koristilo i to nije bilo u sferi njihovih interesa i potreba. Drugo, da bih pokazao u kojoj meri se pravi manipulacija, želeo bih da vas podsetim na to da je dokument, koji je napravljen još pre 5. ne samo da nam je dat nego je pokušano i da nam se prokrijumčari. Poslednjih dana u Rambujeu visoki diplomati su došli u našu sobu, stavili nam papir na sto, kada smo mi izdvojili samo ona poglavlja koja prihvatamo, oni su ostavili ostale papire na stolu, pa smo morali da ih pozivamo natrag da te ostale dokumenta uzmu sa sobom, da ne bi ispalo da su oni nama te dokumente predali i da na osnovu toga prave kombinacije. To je veoma bitno, jer su u Parizu izmislili da je u Rambujeu usvojen dokument i rekli su da je dokument usvojen i o njemu nema više nikakve diskusije, potpišite ga, a ako nećete da ga potpišete mi ćemo vas bombardovati. Prema tome, kao što sam na početku rekao ne radi se o tome da Srbija, da Jugoslavija, da građani i rukovodstvo zemlje neće da sarađuju. Obrnuto, mi hoćemo da sarađujemo, ali se stvaraju takvi uslovi, takva ograničenja da je ta saradnja nemoguća. Zbog toga mislim da jedino pravilo političko opredeljenje je ono, o kome je ovde bilo govora, a to je da na osnovu naše dosadašnje politike, naših dosadašnjih opredeljenja zastupamo ravnopravnost, jednakost, slobodu i humanitet na našoj teritoriji, da se za njega borimo, pa ako treba, da se borimo i na način koji će biti neprijatan, koji će biti možda pomalo i tragičan, ali koji će verujem, u dugoročnom vremenskom periodu doneti ovoj zemlji veliki ugled i veliki prosperitet. Na kraju, dozvolite mi da govorim malo o patriotizmu i ličnoj hrabrosti. Delegacija koja je bila u Rambujeu, 80% te delegacije nikada se nije bavilo diplomatijom, 80% te delegacije nikada nije imalo prilike da se sretne sa najvećim diplomatima i ministrima spoljnih poslova Evrope i Amerike, neki od njih čak nisu nikada ni bili u Parizu pre toga, a bilo je i onih koji nikada nisu bili u inostranstvu. Ti ljudi, koji nikada nisu bili ni u jednom dvorcu, su znali da se postave, znali da izgradimo zajednički drugarstvo i jedinstvo u našim nastupima. Nikada nijednom pokretom, nijednom rečju, ničim nisu osramotili ni ovu zemlju, ni ovaj narod, ni svoje nacionalne zajednice koje su predstavljali. Umeli su da se ponašaju i razgovaraju i sa minstrima spoljnih poslova, umeli su da odgovaraju i onima koji su ih stalno napadaju, umeli su da se ponašaju i deluju neiznenađeno kada nalete na Dinija ili nekog drugog ministra spoljnih poslova. Možda to nije bilo veliko herojstvo, mnogo je više biti heroj kada se mora ići u rat, ali, to je bila ogromna doza patriotizma, samouverenja i sigurnosti u to da ono što rade jeste velika stvar i da to što su došli iz nekog malog sela pravo u Rambuje im ne daje pravo da se ponašaju kao seljaci, nego da se ponašaju kao ljudi svetskog duha, svetskog znanja. Bili su podržani svojim patriotizmom i verom da rade po direkciji ove skupštine, za potrebe svojih građana, za potrebe svojih nacionalnih zajednica. Bila mi je čast da budem zajedno sa njima. Hvala vam. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Molim članove Komisije da dođu u salu na prvom spratu. Pauza je do 18,00 časova. Imamo još 10 prijavljenih diskutanata. [[Posle pauze.]] Poštovani narodni poslanici, predlažem da nastavimo sa radom. Komisija je završila zaključke i posle ću dati predlog, međutim, imamo još prijavljenih diskutanata. Ima reč narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam vas pažljivo slušao, pa vas molim da i vi mene saslušate. Slušajući pojedine naše predstavnike u državnoj delegaciji, koja je učestvovala u razgovorima u Rambujeu i Parizu, mislim da smo prošli upravo onako kakva nam je bila i delegacija. Slušajući gospodina ratnog retoričara mogu da kažem da se slažem sa njim da su Amerikanci i Englezi zli i stvarno su nas bombardovali, ali ne znam gospodine kako ste tim zlim i opakim Amerikancima mogli da nudite svojevremeno vojnu pomoć 1991. godine u američko-iračkom ratu u Zalivu. Danas po drugi put po hitnom postupku raspravljamo o kosovskom čvoru. Drešiti ili seći, NATO pakt ili rat. Odgovore na ova pitanja neko je već znao, a taj neko rešio je da za svoje već donete odluke podeli odgovornost na Skupštini. Čuli smo izveštaj državne delegacije, videli smo i dokumente, nismo stigli da ih pročitamo, ali između ove dve poslednje sednice poslanici su mogli da se informišu tako što su na RTS mogli da čuju o velikom uspehu u Rambujeu, koga sada odjednom nema i da gledaju na mitinzima podrške zastave, barjake i dosta slika vodenog lika. Koalicija "Vojvodina" u potpunosti podržava teritorijalni integritet Srbije i nepromenljivost njenih granica, a nas Vojvođane niko ne zarezuje, mi se pitamo manje od Egipćana. Ponekad imamo pravo reči ukoliko nam ne isključe ozvučenje, što je bio slučaj na prošloj sednici i što je bio slučaj dok je govorio danas predsednik Koalicije "Vojvodina" Dragan Veselinov. Tako mi uživamo sva prava koja se mogu svesti na to da imamo pravo da oremo, sejemo, kopamo, žanjemo i ćutimo. Koliko ste naše hrane odneli pobunjenim Albancima kao humanitarnu pomoć? Vojvođani seju, Rugova i Tači se smeju. Gledano uopšteno građani Vojvodine i građani Srbije uživaju samo mučenička prava u državi u kojoj sve nazaduje, osim lopovluka, špekulacija i mahinacija svih vrsta, koje napreduju i bujaju. Problem Kosova ovaj odnarođeni režim je nasledio. Zašto mi stalno pretite da ćete me ubiti? Čemu to? [[Smeh u sali.]] Gospodine ministre za rupe, ako hoćete nešto da vidite stvarno smešno doneću vam ogledalo.
Molim vas, dozvolite narodnom poslaniku da govori.
Problem Kosova ovaj odnarođeni režim je nasledio i poodavno ga zapustio i propustio priliku da u povoljnijim geopolitičkim okolnostima problem Kosova makar ublaži. Ne da problem nije rešen, nego su ga negovali i koristili u svrhu odbrane vlasti, a bogami i slasti. TV Srbija daje reč samo onima koji će navodno braniti i odbraniti Kosovo. Ja se slažem da svi branimo Kosovo, ali je problem u sledećem - niko neće da ide i da živi na Kosovu. Koliko sam razumeo, stav našeg rukovodstva je da bez obzira na moguće vojne akcije NATO pakta branimo Kosovo i ne prihvatamo dokument koji su u Parizu potpisali pobunjeni Albanci. Šta će se desiti u slučaju da Kosovo ne odbranimo? Zašto nam se ne kaže kolike su nam šanse da dobijemo rat i bolja rešenja? Odgovor je - gotovo nikakve. Novija istorija govori nam da smo posle odbijanja loših rešenja dobijali i prihvatali još lošija, koja su se posle predstavljala kao velika pobeda naše politike. Zašto ne kažete građanima Srbijeda odbijeni Haški dokument za nas Srbe bio je sto puta bolje rešenje od kasnije potpisanog Dejtonskog sporazuma, koji se slavio kao velika pobeda sve do Brčkog. Od celog sveta čine nam se nepravde. Saveznike nemamo. Rusi su nam takvi saveznici da mi se čini da bi nas za jedan dobar kredit sami bombadovali. Hoćemo ponovo da ispravljamo nepravde. Dokle ćemo mi Srbi ispravljati sve svetske nepravde. Pogledajmo unazad i vidimo da smo, ispravljajući svetske nepravde, desetkovali naciju i doveli je na prag biološkog opstanka. General poziva mladiće da krenu putevima 1.300 kaplara. Zašto im nije rekao koliko ih je preživelo? Citiraju se reči Cara Lazara - ne ravna se prema sili koja je ispred nas, već prema svetinji koju branimo. Svetinja 1389. nije odbranjena, Lazar je izgubio glavu. Danas Car Lazar neće na Kosovo, a Marko će sigurno zakasniti. Mi iz Koalicije "Vojvodina" nismo ni očekivali da će naša delegacija bilo šta potpisati zato što mi znamo ko u ovoj zemlji potpisuje lažne sporazume. Svakako ga ne potpisuje Egipćanin. Režim je zarad odbrane vlasti i privilegija zemlju već doveo do ekonomske, vojne, naučno-tehnološke propasti. Sada će pozvati građane, sirotinju, raju na novo izginuće da brane teritoriju. Bojim se, takva su nam iskustva, da ćemo braneći postojeći poredak izgubiti i ljude i teritoriju. Voleo bih da nam se kaže, pre nego što ostatak sveta krene na ostatak jednog naroda,ko će u slučaju neuspeha odgovarati? Hoće li neko od odgovornih podneti ostavku? Ako ne daj bože dođe do vojne intervencije i zbog nje izgubimo vojnu moć i vojne efektive, preostale još iz Titovog doba, moram vas upozoriti da mogu oživeti stare teritorijalne aspiracije našeg suseda i čime ćemo se onda braniti? Što se tiče Amerikanaca i Engleza, stvarno su krivi zato što su četrdesetih godina bombardovanjem u Jugoslaviji ustoličili jednu vlast iz koje je proistekla i ova današnja. Zato mi iz Koalicije "Vojvodina" pozivamo vlast, onu koja može da stavi svoj potpis, da ukoliko ne želi da ovo bude priča sa tužnim krajem, da maksimalno pokuša da poboljša dokument i takav poboljšani dokument potpiše. Radnike treba vratiti u fabrike, njima treba posao, seljake treba vratiti u njive, dizele umesto u tenkove sipajmo u traktore, sačuvajmo ljude. Ukoliko ne učinimo sve da se vojna intervencija spreči, ukoliko se ide u izolaciju radi vlasti, u sukob radi amnestiranja odgovornosti, ukoliko idemo na to da umesto potpisom silom za trajno izgubimo Kosovo, onda mi imamo najhrabriju vlast na svetu. Ne zato što se ničega ne boji,već zato što se ničega ne stidi. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo još poslednjeg prijavljenog diskutanta, to je dr Milovan Bojić.
Poštovani gospodine predsedniče Republike, uvaženi narodni poslanici, mislim da današnja sednica Narodne skupštine, a pogotovo njeni zaključci ne smeju da ostave ni jednu dilemu. Ovo nije obična sednica, ovde ne dolazi u obzir bilo kakva igra sobom žmurke, niti jedne parlamentarne stranke, niti bilo kojeg poslanika u njima. Ovde se mora biti svesno igre u kojoj se mora biti uhvaćen, jer se nema iza čega sakriti. Pravo pitanje je ovde: okupacija da ili ne? Apsurdno je i pomisliti da nas ovde ima koji volimo bombe ili pak da smo za to da suspendujemo svake dalje pregovore. Ključno je pitanje ima li nas u ovoj sali koji bi prihvatili ponuđeni tekst sporazuma sa Kosovom kao državom u državi i ima li nas u ovoj sali koji bi odustali od odbrane svoje zemlje? Kreatori, inspiratori i organizatori "Bljeska" i "Oluje", saučesnici etničkog čišćenja Srba iz Hrvatske, bombarderi Srba u Bosni, hoće da kao implementatori mira u Dejtonu, odnosno u Bosni, a u stvari njihovi rušioci, preotmu Srbiji Kosovo i Metohiju. Čine to u ambijentu kada su Ujedinjene nacije i njen Savet bezbednosti sveli na nivo mesne zajednice i neme zakasnele hroničare njihovih ratnih dejstava. Samozvani upravnici sveta poručuju nam ovih dana, a to gospodin Holbruk sinoć i javno potvrđuje, da nismo shvatili suštinu NATO misije ili da je ona iskrivljeno preneta u delu sredstava javnog informisanja ove zemlje. NATO snage su po njemu i njima integracija, a ne okupacija, garant mira i sigurnosti za Srbe, za Albance i za sve koji na Kosovu žive. Pa ne misle valjda oni da mi imamo hroničnu upalu mozga i kratkotrajno epizodno pamćenje. Ne misle valjda da smo toliko slepi i neograničeno glupi, pa da ne vidimo šta te mirovne snage rade u Bosni i Hercegovini. A one, umesto da čuvaju i afirmišu Dejtonski mirovni sporazum isti suspenduju. Umesto da poštuju izbornu volju građana koju su strogo kontrolisali, podsećam vas, džakove glasačkih listića nosili u inostranstvo i specijalno brojali, a sada javno gaze tu izbornu volju. Autentične predstavnike naroda ne prihvataju i priznaju samo srpske namesnike i izdajnike. Umesto da štite sva tri entiteta i dve republike, jednu su već rasturili. Videli smo mi, članovi delegacije Vlade Republike Srbije nedavno u Banja Luci, ali i u mnogim mestima širom Republike Srpske, kakvo je to spovođenje mira i koliki je to stepen demokratije. I zato nama ne treba nikakav novi Vestendorp i zato nećemo da na taj novi Vestendorp uređuje kako ćemo se zvati, koliko će nas biti, kako ćemo između sebe sarađivati, kakav će nam biti grb, zastava, moneta, registarske tablice, koga će preko namesničke vlade slati u Hag, a koga sami sprovoditi. Naročito nećemo dopustiti da nam taj novi Vestendorp određuje koje će političke partije uopšte moći učestvovati na izborima, a već sada možemo pretpostaviti ko su njihovi favoriti i kako bi izgledala konstitucija buduće marionetske vlade. Naša odbrana je prirodna jer smo napadnuti. Samo ono što je prirodno ima snagu da dugo traje. Agresori su svuda loši ljudi. Imaju neograničenu vlast nad celim svetom. Svaka vlast kvari, a neograničena vlast kvari neograničeno. Ali, i najlošiji ljudi imaju svoju vrednost. Deluju kao zastrašujući primeri. Ipak, mi se ne plašimo, oni to žele jer znaju da je uplašen napola pobeđen. Vidimo takođe da su ljudi bez morala, ali ljudi bez morala imaju svoju vrednost. Neograničene su mogućnosti njihove primene. Da bi se priznala tuđa vrednost, treba se imati vlastita. Naša je najveća vrednost jedinstvo, istina i pravda. Pred jedinstvom naroda ni razorna ratna tehnika nema punog efekta. Amerikanci su veliki po ratnoj tehnici, u izučavanju svemira, ali su odnosom prema nama pokazali da su još u kamenom dobu. Ušli su u utrobu Evrope. Naveliko čerupaju po njoj. Žalosno je ukoliko ta Evropa nije toga svesna, a upravo zbog našeg jedinstva stalno nam traže pukotine. Vidite nekoliko kombija namesničkih stranaka koje ovih dana u presudnim trenucima odbrane našeg nacionalnog identiteta traže smenu vlasti. To su budući namesnici i marionete. Takvi se ne spremaju za odbranu, jer kako može neko na front, a nije smeo na izbore. Najtragičniji su oni metamorfozirani punoglavci koji juče izjavljuju da će ostati uz svoj narod i omladinu, a do juče isti taj narod okrivljuju i kažu da je potrebno bombardovanje da ga opameti, jer je izabrao ovakvu vlast. Potpisani sporazum između Albanaca i Amerikanaca mogao bi nositi naslov: "Mi se volimo". Ljubav je lepa, ljubav je slepa, interesna ili iskrena. Ljubav na silu je silovanje. Njihova ljubav je interesna. A naša prema zemlji i svima koji u njoj žive iskrena. Pošto smo pokazali da umemo da živimo sa drugima, treba nas kazniti da uopšte ne živimo. Jedini naš život po njima je ljubav i saradnja sa teroristima još tri godine, a potom prihvatanje samoukidanja. Još se čude da ćemo se uopšte braniti. Možda pomišljaju da ćemo njihove rakete čekati kao nekada štafete, a zemlja se nikome ne poklanja, čast je braniti, a bruka - predati je. Svaki je rođen da po jednom živi, a čast i bruka žive dovjeka. Ne vidim razloga da danas i ova skupština ne kaže - nametnutim sankcijama i neviđenim ograničenjima, nezabeleženim u istoriji ljudskog društva i kulture, zabranili ste nam da živimo srećnije i bolje, ali nam zato nikada ne možete zabraniti da se branimo i odbranimo. I zato, da pojasnimo gospodinu Holbruku, ponuđeni tekst sa Kosovom kao državom u državi i NATO snage za njegovu primenu nisu pogrešno interpretirane i mi poslanici dobro razumemo i kažemo - "Ne, njet, nou, najn". Hvala. [[Aplauz u sali.]]
Pošto više nema prijavljenih diskutanata, zaključujem raspravu. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije na upražnjeno poslaničko mesto koje pripada izbornoj listi Srpske radikalne stranke - dr Vojislav Šešelj. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika u izbornoj jedinici 2 - Voždovac, radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Ognjanoviću, izabranom sa izborne liste Srpske radikalne stranke - dr Vojislav Šešelj u izbornoj jedinici 2 - Voždovac. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 30. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Zoranu Ognjanoviću. Čestitam narodnom poslaniku Zoranu Ognjanoviću na izboru. U prepodnevnom delu sednice čuli smo uvodno izlaganje koje je podneo prof. dr Ratko Marković, potpredsednik Vlade Republike Srbije i šef delegacije Republike Srbije. Takođe, u prepodnevnom delu sednice, Narodna skupština je obrazovala petočlanu Komisiju za praćenje toka rasprave i predlaganje teksta zaključaka, u sastavu: Dragan Tomić, predsednik Komisije, Zoran Nikolić iz Socijalističke partije Srbije, Dragoljub Stamenković iz Srpske radikalne stranke, Spasoje Krunić iz Srpskog pokreta obnove i prof. dr Vladimir Štambuk iz Jugoslovenske levice, članovi Komisije. U raspravi o izveštaju državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu, koja je potom usledila, učestvovalo je 25 narodnih poslanika. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je u toku pauze Komisija za praćenje toka rasprave i predlaganje teksta zaključaka razmotrila mišljenja i stavove iznete u raspravi o izveštaju državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu i da je, na osnovu tih mišljenja i stavova pripremila tekst Predloga odluke i zaključaka koji su vam uručeni u toku sednice. Biće vam uručeni ako nisu. Dozvolite mi da vas, u svojstvu predsednika Komisije upoznam sa tekstom Predloga odluke i zaključaka. Prvo idem na Predlog odluke. Povodom zahteva da se razmeste NATO trupe radi sprovođenja političkog sporazuma o samoupravi na Kosovu i Metohiji, koji još nije postignut, dogovoren i usaglašen sa svim nacionalnim zajednicama koje žive na Kosmetu i pretnje bombardovanjem naše zemlje i naroda ako se to odbije, Narodna skupština Republike Srbije na sednici održanoj 23. marta 1999. godine donela je Odluku: 1. Narodna skupština Republike Srbije ne prihvata prisustvo stranih vojnih trupa na Kosovu i Metohiji. 2. Narodna skupština Republike Srbije spremna je da odmah, po potpisivanju političkog sporazuma o samoupravi o kome se dogovore i prihvate ga predstavnici svih nacionalnih zajednica koje žive na Kosovu i Metohiji, razmotri obim i karakter međunarodnog prisustva na Kosmetu radi sprovođenja tako postignutog sporazuma. Predlažem da prvo donesemo odluku, odnosno da odlučimo o odlukama, a onda ću potom pročitati tekst zaključaka i o zaključcima. Da li se slažete? (Da.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje odluku: 1. Da Narodna skupština Republike Srbije ne prihvata prisustvo stranih vojnih trupa na Kosovu i Metohiji. Za ovaj predlog glasao je 191 narodni poslanik, niko protiv, niko uzdržan, a osam narodnih poslanika nije glasalo. Ukupno je prisutno 199 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila predlog prve odluke. Drugo, Narodna skupština Republike Srbije spremna je da odmah po potpisivanju političkog sporazuma o samoupravi o kome se dogovore i prihvate ga predstavnici svih nacionalnih zajednica koje žive na Kosovu i Metohiji, razmotri obim i karakter međunarodnog prisustva na Kosmetu, radi sprovođenja tako postignutog sporazuma. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđivanja kvoruma. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje drugu odluku - Narodna skupština Republike Srbije je spremna da odmah, po potpisivanju političkog sporazuma o samoupravi o kome se dogovore i prihvate ga predstavnici svih nacionalnih zajednica koji žive na Kosovu i Metohiji, razmotri obim i karakter međunarodnog prisustva na Kosmetu radi sprovođenja tako postignutog sporazuma. Za ovu odluku glasala su 204 narodna poslanika, protiv niko, niko nije uzdržan, jedan narodni poslanik nije glasao. Mogu smatrati da je skoro jednoglasno Skupština Srbije donela drugu odluku. Prelazim na čitanje zaključka. Narodna skupština Republike Srbije, na sednici održanoj 23. marta 1999. godine, razmatrala je izveštaj državne delegacije o razgovorima u Rambujeu i Parizu i usvojila sledeće zaključke: I 1. Narodna skupština Republike Srbije najoštrije osuđuje pretnje agresijom našoj zemlji i narodu i gomilanje trupa NATO pakta na našim granicama. Ratne pripreme i pretnje agresijom na našu zemlju ruše politički proces za rešavanje problema na Kosovu i Metohiji, onemogućavaju postizanje političkog sporazuma i direktna su podrška i pomoć separatistima i teroristima. 2. Pretnje NATO pakta predstavljaju direktno kršenje Povelje UN i ugrožavanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje. NATO gazi osnovne principe međunarodnih odnosa, same osnove međunarodnog poretka i predstavlja pretnju po međunarodni mir i bezbednost. Zato zahtevamo da Savet bezbednosti spreči kršenje Povelje Ujedinjenih nacija, da odmah stavi na dnevni red zahtev Vlade Savezne Republike Jugoslavije i osudi postupke Nato pakta. Zahtevamo od Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju i Ujedinjenih nacija da ne zatvaraju oči pred pretnjom agresijom i skrivaju se ćutanjem, jer će tako biti saučesnici rušenja opšteprihvaćenih principa u međunarodnim odnosima i napada na jednu suverenu zemlju, osnivača Ujedinjenih nacija. Takođe, osuđujemo odlazak Kosovske verifikacione komisije OEBS. Za to ne postoji ni jedan razlog sem da se demonstracija odlaska stavi u funkciju ucena i pritisaka na našu zemlju. 3. Upozoravamo NATO pakt i sve zemlje sa čijih teritorija bude pokušana agresija na našu zemlju da ćemo našu teritoriju, narod i slobodu braniti svim sredstvima. 4. Tražimo da parlamenti i vlade svih država - članica Ujedinjenih nacija, OEBS-a, zemalja Kontakt grupe - podrže nastavak političkog procesa, osude pretnje silom i zagovaranje agresije na našu zemlju. II 1. Narodna skupština Republike Srbije prihvata izveštaj delegacije Vlade Republike Srbije o razgovorima u Rambujeu i Parizu i ocenjuje da je delegacija svojim principijelnim i konstruktivnim zalaganjem učinila sve da se postigne politički sporazum o mirnom rešenju problema na Kosovu i Metohiji. 2. Državna delegacija delovala je u skladu sa platformom koju je formulisala Narodna skupština zaključcima od 4.02.1999.godine na postizanju političkog sporazuma o širokoj autonomiji Kosova i Metohije, uz obezbeđivanje pune ravnopravnosti svih građana i nacionalnih zajednica i poštovanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. III 1. Razgovore u Francuskoj prihvatili smo polazeći od čvrstog opredeljenja naroda i svih političkih činilaca u zemlji da učinimo sve i doprinesemo da se problemi na Kosovu i Metohiji reše na miran način i političkim sredstvima u dobroj veri da to isto želi međunarodna zajednica i Kontakt grupa koja je bila organizator razgovora. 2. U Francuskoj umesto direktnih razgovora i istinskog nastojanja za postizanje političkog sporazuma o suštinskoj širokoj autonomiji, umesto mira i političkog rešenja, nudio se diktat, falsifikati, pretnje, ucene i NATO trupe. 3. Narodna skupština sa žaljenjem ističe da međunarodni posrednici, kao i kopredsednici razgovora u Rambujeu i Parizu, nisu našli način da ubede delegaciju separatističkog pokreta da sedne za isti sto sa državnom delegacijom Srbije, pa razgovara dveju delegacija nije ni bilo. IV 1. Narodna skupština Republike Srbije konstatuje da na razgovorima ni u Rambujeu, ni u Parizu - nije postignut politički sporazum dve delegacije. 2. Krivica za neuspeh razgovora u Rambujeu i Parizu ne može se pripisivati državnoj delegaciji Srbije, koja je svo vreme insistirala na neposrednom razgovoru i dogovoru, nego je krivica isključivo na strani delegacije separatističkog i terorističkog pokreta i na strani svih onih koji su im dozvolili da takvo ponašanje i njihov potpis ispod teksta o kome ni jednog minuta nisu želeli da razgovaraju sa državnom delegacijom Srbije i još ga proglasili za celoviti sporazum. 3. Sporazum nije postignut zato što je separatističko-teroristička delegacija Albanaca izbegavala direktne razgovore jer ne odustaje od separatističkih ciljeva; namere da kroz autonomiju ostvari "državu u državi"; u vidu implementacije političkog sporazuma obezbedi okupaciju Srbije; u formi ljudskih prava i demokratije stvori etnički čisto Kosovo i Metohiju; i uz pomoć svojih mentora preko međunarodnog protektorata i referenduma izvrši otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije. 4. Sporazum nije postignut i zato što je Kontakt grupa insistirala na predlozima kojima se poništava suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije i SR Jugoslavije i time odstupila od svojih temeljnih principa utvrđenih 29. januara 1999. godine; nedefinisanom procedurom rada i odlučivanja u toku razgovora unosila konfuziju i stvorila podlogu za podmetanja i falsifikate dokumenata koji nikada nisu razmatrani ni usvojeni od Kontakt grupe u celini; posticanjem pritisaka i pretnji agresijom na našu zemlju ohrabrivala separatiste i teroriste i tako doprinela stvaranju negativne atmosfere za podstizanje političkog sporazuma o mirnom rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. 5. Papir koji je potpisala separatističko-teroristička delegacija Albanaca nije nikakav "sporazum" nego njihov zahtev za "Kosovo republiku" sa parafima sponzora koji ih u tome podržavaju. Falsifikat koji je predstavljen kao "sporazum" nije dokument Kontakt grupe - od njega su se ogradile i pojedine članice Kontakt grupe. To je kriminalni akt bez presedana u međunarodnim pravnim odnosima i stvaranje alibija za nove pretnje i pritiske na našu zemlju, isforsiran u Parizu u američkoj režiji. SAD su se time otvoreno svrstale na jednu stranu - diplomatski, politički i vojno - stavljajući NATO pakt u savezništvo sa separatistima i teroristima. V 1. Narodna skupština Republike Srbije ocenjuje da Sporazum koji je predložila i potpisala naša Državna delegacija predstavlja ključni doprinos političkom procesu rešavanja problema na Kosovu i Metohiji mirnim putem. Potpisi članova naše Delegacije, predstavnika svih nacionalnih zajednica koje žive na Kosovu i Metohiji - Srba, Crnogoraca, Muslimana, Turaka, Roma, Goranaca, Egipćana i predstavnika albanskih partija koje su za zajednički život u ravnopravnosti - potvrđuju suštinsku vrednost i značaj tog dokumenta. 2. Ovaj sporazum je u potpunosti na liniji principa Kontakt grupe, obezbeđuje široku autonomiju Kosova i Metohije u okviru Srbije i SR Jugoslavije, garantuje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije i SR Jugoslavije, punu ravnopravnost građana i svih nacionalnih zajednica, konstituisanje demokratskih institucija koje mogu odmah biti ostvarive i organ za ravnopravno odlučivanje bez majorizacije; obezbeđuje da nema nezavisnosti Kosova i Metohije niti treće republike. Taj sporazum afirmiše opredeljenje za miran zajednički život i sigurnu budućost svima - multietničko i multikonfesionalno Kosovo i Metohiju. 3. Narodna skupština Republike Srbije parlamentima svih država članica UN, upućuje Sporazum o samoupravi na Kosovu i Metohiji da ocene kakvu i koliko široku autonomiju Republika Srbija garantuje Albancima, Srbima, Crnogorcima, Muslimanima, Romima, Turcima, Gorancima i Egipćanima koji žive na Kosovu i Metohiji, i poziva ih da iznesu svoja mišljenja o demokratskim rešenjima kojima se garantuje ravnopravnost nacionalnih zajednica u ovoj našoj pokrajini. 4. Narodna skupština Republike Srbije, još jednom, jasno ponavlja da su Republika Srbija i SR Jugoslavija i danas privržene mirnom političkom rešenju problema na Kosovu i Metohiji. Ponavljamo spremnost da Državna delegacija odmah nastavi razgovore direktno sa predstavnicima albanskih političkih partija i svih drugih nacionalnih zajednica. Srbija je otvorena za ostvarljiv politički sporazum. 5. Narodna skupština Republike Srbije ovlašćuje Državnu delegaciju da potpiše politički sporazum o samoupravi na Kosovu i Metohiji o kojem se dogovore i potpišu ga predstavnici svih nacionalnih zajednica koje žive na Kosovu i Metohiji. 6. Narodna skupština obavezuje Vladu Republike Srbije da odmah pristupi operacionalizaciji ovog sporazuma i predloži normativna rešenja kako bi se on što pre sproveo u život, kao garant jačanja novih struktura vlasti na Kosovu i Metohiji, uspostavljanja međunacionalnog poverenja, priprema za popis stanovništva, obezbeđivanja uslova za neposredne, opšte i tajne izbore za organe vlasti i ukupnu normalizaciju stanja u ovoj našoj pokrajini. VI 1. Zahvaljujemo se parlamentima, vladama, brojnim političkim partijama, naučnim, kulturnim, obrazovnim organizacijama i institucijama, brojnim istaknutim intelektualcima, naučnim, kulturnim i javnim radnicima i pojedincima širom sveta koji su našem narodu i državi u ovom istorijski odsudnom trenutku u odbrani slobode, nezavisnosti i dostojanstva pružili podršku i podigli svoj glas u odbrani principa ravnopravnosti naroda i država u međunarodnim odnosima, osudili pretnju agresijom na suverenu zemlju. Sve to je doprinelo da istina o pravim uzrocima problema na Kosovu i Metohiji prodre u svet. 2. Srbija je jedinstvena, odlučna i nepokolebljiva u odbrani svoje slobode, nezavisnosti i teritorije. Plebiscitarno opredeljenje naših građana, izraženo na brojnim skupovima i manifestacijama, kako u zemlji tako i u dijaspori, to je potvrdilo. Narodna skupština Republike Srbije jedinstvo naroda shvata kao podršku državnim organima da istraju na takvoj politici i kao odlučan nalog naroda da se brani sloboda, nezavisnost, čast i dostojanstvo naše države i obavezu da, nadležni državni organi, u skladu s tim, preduzimaju sve potrebne mere i aktivnosti. 3. Narodna skupština izražava odlučnost Srbije da dođe do brzog, mirnog i pravičnog sporazuma, da sila prava i pravde ućutka silu i nepravdu. Istovremeno, Narodna skupština izražava jednodušnost u spremnosti da branimo Srbiju i SR Jugoslaviju od svakog agresora, ma kako se on zvao i bez obzira čime svoj zločin bude motivisao. Ovo je Predlog zaključaka koje je Komisija jednoglasno prihvatila, uz konsultacije sa šefovima poslaničkih klubova, pa zato predlažem da pređemo na usvajanje. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice (imamo kvorum). Stavljam na glasanje Predlog zaključaka. Za 203 narodna poslanika, tri protiv, niko se nije uzdržao, nisu glasala tri, ukupno prisutno 209 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština velikom većinom glasova usvojina Predlog zaključaka. Dozvolite mi na kraju da kažem još nešto. Poštovani narodni poslanici, moram da kažem šta je suština cele stvari - sve nas zasenjuje veličina i stvarni značaj Kosova i Metohije, pa u toj zasenjenosti ne vidimo da je u pitanju cela zemlja. Kosmet su samo vrata, kroz koja NATO i Sjedinjene Američke Države pokušavaju lakše da uđu u našu zemlju i da je okupiraju celu, da je razbiju i uspostave režim kapitulacije, u kojoj bi čitavom našom zemljom, svim našim građanima, upravljala tuđa ruka i tuđi interes. Građani čitave naše zemlje, braneći Kosovo i Metohiju, u suštini brane svoj kućni prag i svoju porodicu, bez obzira u kom delu Jugoslavije živeli. Uveren sam da je Narodna skupština Republike Srbije donela odluke u skladu sa odgovornostima koje je pred narodom imala. Ovim je naša sednica završena. [[Aplauz.]]