Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 71 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. 15. tačka dnevnog reda – PREDLOG REZOLUCIJE O ULOZI NARODNE SKUPŠTINE I NAČELIMA U PREGOVORIMA O PRISTUPANjU REPUBLIKE SRBIJE EVROPSKOJ UNIJI Primili ste Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji, koji je podnela grupa od 13 narodnih poslanika. Primili ste izveštaje Odbora za evropske integracije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 191, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Vreme vam je u prilogu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 190. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstven pretres o Predlogu rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Nataša Vučković, želi reč? (Da) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas imam zadatak da vam u ime narodnih poslanika koji su podneli Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji predstavim razloge za donošenje ove rezolucije, rešenja koja ona donosi i očekivane efekte ove rezolucije. Velika većina nas narodnih poslanika, i onih iz opozicije i onih iz vladajuće većine, nada se i očekuje da će ova sednica doneti pozitivne odluke za Srbiju u pogledu otpočinjanja pregovora. Sticaj okolnosti je hteo da u ovoj sedmici naša Skupština razmatra Predlog rezolucije o tome kako će Narodna skupština učestvovati u procesu pristupnih pregovora koji će, prema očekivanjima, otpočeti i formalno održavanje Međuvladine konferencije najkasnije u januaru 2014. godine. Prva i do sada jedina rezolucija o evropskom putu Srbije, Rezolucija o pridruživanju doneta je 2004. godine, skoro pre 10 godina. U međuvremenu Srbija je prešla dug put, od pozitivne studije o izvodljivosti, zaključivanja Sporazuma o pridruživanju i stabilizaciji, preko podnošenja zahteva za članstvo u EU, dobijanja pozitivnog mišljenja o zahtevu i sada smo na korak od formalnog početka pregovora o članstvu. Novi izazov, za koji već nekoliko godina unazad harmonizujemo naš pravni sistem sa pravom EU i pripremamo naše administrativne kapacitete, a od juna ove godine Vlada radi na pripremi i pregovaračke strukture, počev od imenovanja šefa pregovaračkog tima itd. Zašto je bilo potrebno doneti ovu rezoluciju? Zašto je ona važna? Pregovore vodi Vlada. Vlada snosi odgovornost za vođenje pregovora i to je nesporno. Onda se postavlja pitanje da li joj se u taj posao možemo i moramo umešati kao predstavnici građana, kao najviše predstavničko telo? Ima nekoliko razloga zbog kojih je učešće Skupštine u procesu pristupnih pregovora izuzetno bitno. Prvo, svaka faza pregovora uticaće na plan i na domet reformi koje će se sprovoditi u zemlji. Znači, uticaće i na naš posao donošenja zakona i harmonizacije našeg pravnog sistema sa pravnim tekovinama EU. Čitav proces će uticati i na građane, jer reforme će pred sve nas postaviti nove obaveze. Ako ne bismo kao Skupština aktivno pratili šta se pregovara u Briselu, mogli bismo samo da donošenjem zakona potvrđujemo ono što Vlada ispregovara, da time uvodimo reforme. Ali, što se tiče pristupnih pregovora, mogli bismo tek na kraju da ratifikujemo sporazum o pristupanju. To ne bi bilo dobro za građane koje predstavljamo. Građani moraju da budu blagovremeno, potpuno i na razumljiv način obavešteni o tome šta za njih znače pregovori, koje će koristi i koje izazove za njih proizvesti rezultati pregovora i reforme. Iako je u odlukama Vlade o formiranju pregovaračkog tima istaknuto da će se u pregovaračkim grupama i čitavom procesu obavljati konsultacije i sa civilnim društvom i sa stručnjacima, sa zainteresovanim javnostima, kako se to danas kaže, nije realno očekivati da će proces u Vladi, odnosno u pregovaračkom timu biti onoliko otvoren i transparentan koliko to Narodna skupština može da postigne. Dakle, ova rezolucija je važna za građane Srbije. Drugo, pregovori će trajati više godina, i duže od mandata jedne vlade. Možda će dve ili tri vlade voditi pregovore u godinama pred nama. Neko ko je danas u opoziciji, biće sutra na vlasti i moraće da nastavi tamo gde je prethodna Vlada stala. Da bi se održao kontinuitet procesa neophodno je i da opozicija zbog toga učestvuje u njemu. Proces pregovora zahteva politički dijalog. Činjenica da danas ogromna većina skupštinskog saziva podržava i aktivno se zalaže za pristupanje Srbije EU jeste ohrabrujuća, ali u tom okviru političke stranke imaju različita mišljenja o konkretnim pitanjima, bilo da na taj način predstavljaju poseban interes građana koje predstavljaju, bilo da nastoje da čitav proces reformi ubrzaju. Za svaku Vladu i za svaki pregovarački tim biće važno da u Briselu, kada pregovaraju znaju da kod kuće imaju podršku, odnosno da su upoznati i sa kritikom, koja se iznosi u institucijama naše zemlje. Dakle, ova rezolucija važna je, i za Vladu, i za pregovarački tim. Treće, učešćem u procesu pregovora kroz njihovo praćenje, kroz formatiranje reformi i uvođenje pravnih tekovina EU u naš pravni sistem, naša Narodna skupština pripremiće se za buduću ulogu koju će imati kao Nacionalni parlament zemlje članice onda kada postanemo članica. Ovaj proces treba da nam pomogne da osnažimo i parlament kao instituciju. Dakle, ova rezolucija važna je, i za delovanje, i za razvoj i same Narodne skupštine. Sada ću predstaviti najvažnije odredbe Predloga rezolucije. Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o ulozi u procesu pregovora sa EU potvrđuje da je strateški cilj Republike Srbije o pregovorima pristupanju sticanje članstva u EU u najkraćem roku i da će Narodna skupština svojim aktivnim delovanjem doprineti njihovom uspešnom vođenju, i što skorijem okončanju. U Predlogu rezolucije se, kao u ostalom i rezoluciji koju Narodna skupština Republike Srbije usvojila 2004. godine, polazi od stava da proces pregovora zahteva politički društveni konsenzus o strukturi i dinamici vođenja pregovora o pristupanju Republike Srbije EU. U Predlogu rezolucije se ukazuje na važnost da se pregovori u pristupanju vode sa ciljem, da se obezbedi stabilan ekonomski rast, a da se pri tom vodi računa o zaštiti privrednih grana koje su od vitalnog interesa za Republiku Srbiju o uslovima tržišne ekonomije uz obezbeđenje ekonomske i socijalne sigurnosti i dobrobiti svih građana Republike Srbije. Ističe se značaj stalnog dijaloga i usklađenog delovanja državnih organa u procesu pregovora pristupanju Srbije EU, posebno u delu usklađivanja nacionalnog zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU. Predlogom ove rezolucije poziva se Vlada da nastavi da sprovodi nacionalni program za usvajanje pravnih tekovina EU, a Narodna skupština se obavezuje da u skladu sa utvrđenom dinamikom usvaja zakone iz nacionalnih programa za usvajanje pravnih tekovina. Ono što treba da naglasimo jeste da treba da prati primenu zakona. U Predlogu rezolucije se uvažava činjenica da proces pregovora ne posredno realizuje Vlada Republike Srbije. Pitanje koje se postavilo jeste – kako da Skupština poštujući načelo podele vlasti definiše svoje mesto u ovom procesu i u kom trenutku treba da se uključi. Da li da razmatra predlog pregovaračkih pozicija pre nego što ih usvoji Vlada ili nakon što ih Vlada usvoji. Da bismo razumeli razliku važno je da imamo u vidu da u našoj svakodnevnoj zakonodavnoj praksi kad god razmatramo neki predlog koji nam stiže iz Vlade o tom dokumentu se Vlada prethodno izjasnila. Vlada je svojim zaključkom od 23. septembra ove godine predvidela da Skupštini dostavlja pregovaračke pozicije nakon što ih Vlada usvoji, praktično radi informisanja. Polazeći od toga da se ovde radi o specifičnom procesu koji ne spada u zakonodavnu proceduru ali ni u postojeću kontrolnu ulogu Skupštine rezolucijom se predviđa šire učešće i veći uticaj Skupštine u definisanju pregovaračkih pozicija nego što je to Vlada inicijalno predvidela. Predviđa se obaveza Vlade da Skupštini dostavi predlog pozicija pre nego što ih ona usvoji. O tim pozicijama raspravljaće nadležni odbori u čijem delokrugu su pitanja iz odgovarajućih pregovaračkih poglavlja koji svoje mišljenje dostavljaju Odboru za evropske integracije. Odbor za evropske integracije potom usvaja mišljenje i preporuke o predlogu pregovaračke pozicije, dostavlja ga Vladi, Vlada to mišljenje, odnosno preporuke mora da razmatra prilikom usvajanja finalne verzije pregovaračke pozicije i o tome mora da obavesti Odbor za evropske integracije. U javnosti su često postavljanja pitanja zbog čega Skupština nema obavezujući uticaj na pregovaračke pozicije. Prvo, kao što smo rekli pregovori su zadatak Vlade i ona za njih snosi odgovornost. Drugo, retka je praksa i okruženju i među svim zemljama koje su danas nove članice EU da parlament ima obavezujuću ulogu na formulisanje pozicija. Treće, neophodno je bilo voditi računa i o institucionalnim kapacitetima našeg parlamenta da jednu takvu ulogu preuzme. Predlogom rezolucije naglašava se neophodnost da se u proces praćenja pregovora o pristupanju uključe svi relevantni odbori Narodne skupštine, dok će Odbor za evropske integracije biti glavni koordinator procesa praćenja o pristupanju Republike Srbije EU. Nastoji se time da se osnaži Odbor za evropske integracije i da se pripremi za buduću ulogu kada nakon pristupanja postane odbor za evropske poslove. Predviđa se obaveza Vlade da podnosi Narodnoj skupštini izveštaje o toku pregovora o pristupanju dva puta godišnje, odnosno po završetku šestomesečnog ciklusa predsedavanja Savetom EU. Taj izveštaj će se razmatrati na sednici Narodne skupštine. Predviđena je i obaveza šefa pregovaračkog tima da podnosi izveštaje Odboru za evropske integracije najmanje jednom u tri meseca. Predviđa se i da Vlada dostavlja Odboru za evropske integracije izveštaj o rezultatima bilateralnog skrininga za svako pregovaračko poglavlje. Rezolucija takođe naglašava i ulogu Narodne skupštine u razvijanju saradnje sa nacionalnim parlamentima zemalja članica i Evropskim parlamentom. Takođe, prepoznaje se uloga Narodne skupštine u jačanju društvenog i političkog konsenzusa u procesu pregovora. U tom kontekstu se ističe da Narodna skupština sarađuje sa civilnim društvom, stručnom javnošću i drugim zainteresovanim činiocima kako bi se obezbedila njihova maksimalna uključenost u čitav proces. Dozvolite mi na kraju da kažem par reči o tome kako se došlo do ovog predloga teksta rezolucije. Nacrt je sačinila Radna grupa koju je činilo 11 poslanika, svi su bili članovi Odbora za evropske integracije. Tokom rada na tekstu održali smo brojne sastanke i sa stručnjacima, sa predstavnicima parlamenata u regionu kako bismo se i neposredno upoznali sa njihovom praksom, a držali smo i sastanke sa predstavnicima nekoliko organizacija civilnog društva. Nastojali smo da na Radnoj grupi postignemo konsenzus o vrlo malom broju pitanja, nismo ga postigli. Neka rešenja su predložena amandmanima poslanika. Odbor za evropske integracije je utvrdio Predlog rezolucije, a kako po Poslovniku Odbor nema zakonodavnu ulogu samo su narodni poslanici mogli da formalno podnesu Predlog rezolucije. To je učinilo 13 poslanika članova Odbora za evropske integracije. Odbor za evropske integracije i Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo razmatrali su Predlog rezolucije i njihove izveštaje dobili ste u materijalu za sednicu, a Vlada Republike Srbije dostavila je Narodnoj skupštini mišljenje o Predlogu rezolucije koje je pozitivno. Dame i gospodo narodni poslanici, usvajanjem rezolucije Narodna skupština će iskazati odlučnost da doprinese pristupanju Srbije EU. Rezolucija pred sve nas poslanike stavlja jedan nov izazov, jedan novi zadatak. U narednih nekoliko meseci predstoji nam preciziranje saradnje sa civilnim sektorom i zainteresovanim grupama kao i preciziranje naše unutrašnje procedure. Očekujem, drage kolege, da će ova rezolucija biti podržana od strane velikog broja narodnih poslanika u ovoj Skupštini danas. Hvala vam na pažnji.
Pre nego što nastavim sa radom samo vas obaveštavam da su sednici sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Stošić Milorad, Olgica Batić, Čedomir Protić, Ljuban Panić i Aleksandar Senić. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, našu poslaničku grupu čini veliko zadovoljstvo da se o ovom dokumentu danas raspravlja na sednici Narodne skupštine. Kao što je predsednica Odbora za evropske integracije istakla prva i poslednja rezolucija o evropskim integracijama u ovom Domu je usvojena pre devet godina što je jedan poprilično dug period bez rasprave, bez debate u parlamentu o ovom važnom procesu. Doduše, 2008. godine je parlament još jednom bio u prilici da na jedan sveobuhvatan način razmotri proces evropskih integracija. U septembru 2008. godine je održana rasprava i nakon toga je glasano o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. To je praktično bila poslednja prilika kada se o ovoj temi u ovom Domu raspravljalo. Jedan od naših, odnosno mojih predloga prilikom rada na ovom tekstu u okviru Radne grupe je bila upravo ta da se ova praksa promeni i u jednoj od tačaka Predloga rezolucije stoji obaveza koju ćemo sami sebi propisati, a to jeste održavaće najmanje dva puta godišnje na plenarnim sednicama Narodne skupštine debata o stanju u procesu evropskih integracija. Mislim da će te prilike biti važne i da će značiti jednu mogućnost da osim jednog uskog kruga ljudi, možda nekoliko desetina, možda stotinu ljudi koji svakodnevno učestvuju u evropskim integracijama, da se i šira javnost upozna sa aktuelnim pitanjima u određenim trenucima u ovom procesu. Zašto je za našu stranku, dakle za SVM bitan ovaj proces? Mislim da postoji bezbroj razloga, ali bi želeo ovom prilikom da istaknem samo dva ključna. Prvi jeste taj što smo ubeđeni da ova zemlja, dakle naša zemlja, samo zahvaljujući ovom procesu može u neko dogledno vreme da postane jedna moderna evropska zemlja. Ima bezbroj primera iz proteklog perioda koji ovo dokazuju. Mislim da na primeru nas samih možemo najjednostavnije ovu moju tvrdnju dokazati. Da nije bilo procesa evropskih integracija i u tom smislu pozitivnog pritiska Evropske komisije i dan danas bi narodni poslanici imali blanko ostavke. To je jedan od primera. Mogao bih da navedem mnogo više, ali mislim da je jedan od ključnih aspekata ovog procesa upravo taj, dakle kada se ova zemlja suočava sa puno ključnih problema u puno situacija ti problemi se rešavaju isključivo na način da to od nas EU odnosno Evropska komisija zahteva. Što naravno nije dobro. Ali, bez obzira na to tako je. Sa druge strane za našu poslaničku grupu je ovaj proces bitan iz razloga što mi ovaj proces doživljavamo kao jednu mogućnost da mnoga Ustavom zagarantovana prava mnoge ustavne garancije koje se tiču manjinskih prava u jednoj značajno boljoj meri budu implementirane nego što je to u ovom trenutku situacija. Dakle, ovom prilikom, možda bih želeo podsetiti na jednu ustavnu garanciju koja se odnosi na odgovarajuću zastupljenost manjinskih zajednica u javnom životu u javnom sektoru. Ta ustavna garancija postoji, ali se godinama ne primenjuje. Mislim da je jedino proces evropskih integracija proces koji nosi u sebi mogućnost da se na kraju situacija, što se ovog pitanja tiče, promeni. Bilo je dosta pitanja, ne puno, ali dosta pitanja o kojima se vodila debata na sednicama radne grupe i sada bih želeo da govorim o njima, da otvorim neke dileme koje su bile možda interesantne. Sa jedne strane otvorilo se pitanje uslova koje je Srbija spremna da ispuni na ovom putu. Na to se odnosi tačka 4. Predloga rezolucije. Na kraju u tekstu stoji da je Srbija spremna da ispuni uslove koji su definisani 1993. godine na Evropskom savetu u Kopenhagenu, odnosno 1995. godine na Evropskom savetu u Madridu. Mislim da to neće biti, na žalost dovoljno. Uslove koje naša zemlja mora ispuniti će biti oni koji će biti definisani za nekoliko dana na Evropskom savetu u Briselu, kada Evropski savet bude usvajao pregovarački okvir. Oni dokumenti 1993, 1995. godine su naravno važni, zato što sadrže jedan okvir, ali uslovi za našu zemlju će biti definisani ove godine i mislim da je to važno istaći zato što ne bi dobro da u tom smislu postoji neko nerazumevanje. Drugo pitanje koje je bilo, možda interesantno, jeste pitanje onih privrednih grana čija je zaštita neophodna, bar što se tiče stava Narodne skupštine u celom ovom procesu. Tu je bilo predloga. I ja sam bio za taj predlog, ali na kraju nije usvojen, da oblast poljoprivrede bude posebno istaknuta kao privredna grana koja zaslužuje posebnu zaštitu. Tu ima nekoliko potpitanja što se oblasti poljoprivrede tiče koje će se sigurno otvarati, o kojima će se sigurno voditi žestoka debata kada pregovori krenu. Jedan od primera je svakako promet poljoprivrednog zemljišta Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju je Srbija prihvatila obavezu da od 2017. godine promet poljoprivrednog zemljišta u potpunosti liberalizuje na način da i državljani EU budu u mogućnosti da pod istim uslovima, kao domaći državljani u Srbiji kupuju poljoprivredno zemljište. Mislim da je to jedno katastrofalno rešenje i jedan, za mene nerazumljiv ustupak koji je učinjen 2005. i 2006. godine kada su se vodili pregovori o sporazumu stabilizacije i pridruživanju, što nije razlog da Srbija ne pokuša da u procesu pregovora sa EU u ovom novom procesu i periodu koji je pred nama, da nađe neko rešenje koje je u značajno većoj meri u skladu sa nacionalnim interesima. Ni jedna nova država članica nije svoje tržište poljoprivrednog zemljišta liberalizovala pre punopravnog članstva, upravo suprotno, nekoliko godina, neke države članice su se izborile da više od deset godina nakon punopravnog članstva taj deo svog tržišta ne liberalizuju. Tu će se otvoriti pitanje genetski modifikovanih proizvoda, pitanje carinske zaštite, ali u svakom slučaju poljoprivreda će biti sigurno jedna od privrednih grana koja će zasluživati posebnu pažnju Vlade u ovim pregovorima. Ono oko čega je isto tako bila jedna debata u okviru radne grupe i to je bio moj predlog koji nije prihvaćen, jeste bilo pitanje učešća Narodne skupštine u vladinim telima koja će voditi pregovore. Ovom rezolucijom se ne predviđa učešće predstavnika Narodne skupštine, ni u jednom od tela Vlade Republike Srbije koje će se baviti pregovorima i mislim da to nije dobro rešenje, budući da ovom rezolucijom Narodna skupština dobija u nadležnost koordinaciju praćenja pregovora, kompletan proces. Ako je to tako, ubeđen sam da bi bilo mnogo bolje rešenje da ta komunikacija sa Vladom bude dvosmerna. Dakle, prema Predlogu rezolucije, predstavnici Vlade će učestvovati na sednicama Odbora za evropske integracije, na kojima će se razmatrati pregovaračka poglavlja, odnosno pregovaračke pozicije, a Narodna skupština neće imati mogućnosti da učestvuje na sednicama bilo kog tela Vlade koji će pre toga definisati predloge tih pregovaračkih poglavlja. Prema obrazloženju koje sam dao, a u vezi amandmana koji sam kasnije podneo, od strane Vlade je odbijen. U tom obrazloženju stoji da bi učešće predstavnika Narodne skupštine u jednom od tela Vlade, u najvišem operativnom telu Vlade koji se bavi evropskim integracijama, da bi to bilo mešanje nadležnosti različitih grana vlasti, da bi to bilo mešanje od strane Narodne skupštine u rad izvršne vlasti. Mislim da to obrazloženje jednostavno ne stoji, budući da je u Savetu Koordinacionog tela za pridruživanje, uključen predstavnik NBS. Mislim da NBS ni u kom slučaju nije deo izvršne vlasti, a ipak će učestvovati u radu Saveta Koordinacionog tela za pristupanje, tako da obrazloženje Vlade kojim je odbijena ova naša inicijativa, to ne stoji i nije na mestu. Bilo je možda korektnije i poštenije reći da ne postoji jednostavno politička volja da se parlament uključi u bilo koje telo Vlade koje će se baviti evropskim integracijama i onda bismo to lakše razumeli. Onaj mehanizam koji je od strane predsednice Odbora za evropske integracije predstavljen, taj postupak u kome će se utvrđivati pregovaračke pozicije, mislim da je korektan i da obezbeđuje taj nivo učešća Narodne skupštine u celom ovu procesu koji je u ovom trenutku u Srbiji realan i neophodan. U tom pogledu, mislim da Narodna skupština može da bude zadovoljna. Postoji jedno pitanje koje nije otvarano prilikom izrade ove rezolucije i koje nije ni u kakvoj formi uključeno u tekst Predloga rezolucije, a to je obaveza Srbije da svoju spoljnu politiku usklađuje sa spoljnom politikom EU. Dakle, to pitanje ovaj dokument ne tretira. Ovaj dokument se bavi samo usklađivanjem zakonodavstva, s jedne strane, a s druge strane obavezom da to usklađeno zakonodavstvo bude implementirano. Za nekoliko dana kada bude pregovarački okvir za pregovore sa Srbijom od strane Evropskog saveta usvojen, iz tog dokumenta će se videti da obaveza Srbije neće biti samo usklađivanje svog zakonodavstva, nego i usklađivanje prioriteta svoje spoljne politike. To će biti jedan duži period u kojem će ova zemlja biti u toj obavezi, ali će svakako u jedno dogledno vreme prestati ta mogućnost da Srbija slobodno bira između stavova EU u oblasti spoljne politike koje će da podrži a koje neće. To je u ovom trenutku moguće, ali, kako budu odmicali pregovori, ta mogućnost će prestati. Ali, još jednom kažem, ova obaveza će stajati u pregovaračkom okviru, što mislim da će za posledicu imati i obavezu da se Srbija prilagodi ovoj okolnosti. Na kraju, bez obzira na sve ovo o čemu sam govorio, praktično, to su neke naše zamerke kao stranke i kao poslaničke grupe, želim da kažem da ćemo sa velikim zadovoljstvom glasati za ovu rezoluciju. Razloge sam naveo na početku svoje diskusije. Ono sa čime želim da zaključim jeste možda ključni razlog i ključna tačka ove rezolucije, a to je prva tačka ovog dokumenta, u kojoj Narodna skupština izražava želju da pregovori sa EU u najkraćem roku budu završeni i to mislim da je cilj svih koji podržavaju proces evropskih integracija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Karolj Čizik.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, sada na kraju godine noći su predugačke. Svi čekamo dan, kada će svetlost dana savladati tamu noći. Nalazimo se u mraku, ali živimo u nadi da idemo prema svetlosti. Ta namera se odražava na politiku naše zemlje, suočavamo se sa velikim teškoćama, ali se nadamo lepšoj budućnosti. Ta vera nas ohrabruje, daje nam snagu da tražimo put izlaza iz društvene krize. Teško je sada govoriti o rezoluciji a da ne kažemo ništa o okolnostima u kojima je nastala kao posledica zbira političkih zbivanja. Srbija ima burnu i tešku istoriju, koja obiluje ratovima, krvoprolićem, razmenama stanovništva, velikim brojem izbeglih i raseljenih lica. Posledica svega toga je današnja situacija sa katastrofalnom ekonomskom situacijom, sa ubedljivo najgorom privatizacijom, sa rekordnom stopom nezaposlenosti. Sve je to deo života Srbije, kao i momenat sučeljavanja sa tom stvarnošću i raskid sa dosadašnjom politikom. Stigli smo do prekretnice u životu naše države, kada ćemo se okrenuti prema budućnosti, a prošlost moramo istražiti kroz lupu realnosti, jer zemlja koja nema prošlosti, ostaće i bez budućnosti. Došli smo na raskrsnicu gde možemo izabrati put, pravi, koji vodi do cilja ili drugi put koji je popločan dobrim namerama, a znamo kuda nas vodi. Mi iz Lige socijaldemokrata Vojvodine smo se oduvek zalagali za evropske vrednosti, za izgradnju demokratskog društva, zasnovan na vladavini prava i poštovanju ljudskih i manjinskih prava, principa tržišne ekonomije kao izgradnji delotvornih državnih institucija, u skladu sa kriterijumima pridruživanja EU. Ovde treba da istaknem da se takođe zalažemo za sprovođenje Briselskog sporazuma, da podržavamo legalnu i institucionalnu borbu srpskog naroda na KiM, njihovu reintegraciju u legalne društvene tokove i što bržu integraciju u EU. Ja sam to njima i lično rekao, i na severu i na jugu, kad smo imali čast da tamo gostujemo u delegaciji Narodne skupštine Republike Srbije. Naravno, ima i takvih koji razmišljaju na suprotan način, koji u EU vide đavola, koji u izborima pozivaju na bojkot, koji teraju na barikade. U demokratskoj državi imaju pravo da iznose svoje stavove i siguran sam da će danas, po najavi, dugačko i široko, interpretirati svoje teorije, naravno, prikazujući da je to najsvetliji put ka večitoj slavi. Ne želim da kažem iz koje pobude to rade, ali, jasno vidim kuda će dospeti skupljajući jeftine političke poene na takav način. Mi iz AP Vojvodine na ove promene gledamo iz potpuno drugog ugla, pošto smo uvek pripadali Evropi i ne možemo zamisliti budućnost naše zemlje izvan tih okvira. Osećamo i znamo da su ideje za koje se zalažemo već više od 20 godina toliko jake i argumentovane da trenutna vlast ne može da ih zaobilazi nego je prinuđena da ih usvoji i da ih pokazuje kao svoje. Nama je drago da je posle višedecenijskog protivljenja pobedio zdrav razum i prihvatanje neophodnosti približavanja EU. Mi vas u tome možemo samo podržati. Ubeđen sam da čak i oni koji su još uvek protivnici ove politike to čine samo iz doslednosti starim principima, da već i sami vide da su u ćorsokaku, ali da nemaju društvene snage da priznaju da su pogrešili i samo je pitanje vremena da nam se i oni pridruže. Formirana je radna grupa 29. avgusta ove godine od 11 članova u okviru Odbora za evropske integracije, sa ciljem da izradimo dokument koji će da reguliše odnose na relaciji Vlada – Narodna skupština Republike Srbije – odbori. Tokom proteklih nekoliko meseci smo mnogo diskutovali i raspravljali. Napisali smo teze, skraćivali, popravljali, usavršavali. Trudili smo se da se svaka ideja doradi do te mere da na kraju bude prihvaćena konsenzusom. Kada to nije bilo moguće, onda većinom. Par ideja bi bilo dobro još ugraditi, ali nismo mogli da se dogovorimo oko podrške. Meni je lično žao da nije prošla ideja da poljoprivredu proglasimo granom izrazito velikog značaja. To bi bilo svakako opravdano, jer danas Srbija živi samo od poljoprivrede. Ako nakon pridruživanja ne možemo sačuvati našu siromašnu poljoprivredu od evropske konkurencije, ako nam ta strateška grana padne, mi ćemo biti izloženi svima na milost i nemilost. Trebali smo izaći poljoprivredi u susret i sačuvati je, jer bez strateške grane proizvodnje hrane nemamo šanse da opstanemo. Takođe je šteta da nismo mogli da uvrstimo član prema kojem bi predstavnik Odbora za evropske integracije mogao učestvovati u radu Saveta koordinacionog tela za proces pristupanja Republike Srbije EU. Plašim se da će bez toga naš odbor biti neblagovremeno obavešten o veoma bitnim dešavanjima i nećemo moći da pravilno reagujemo u svakom momentu. Vodila se dugačka rasprava kako da se ovaj dokument zove – deklaracija, rezolucija, deklaracija-rezolucija, ili nešto četvrto. Trudili smo se da sam sadržaj dokumenta bude u potpunosti u skladu sa naslovom. Morali smo naći kompromis, da dokument ne bude suviše glomazan, a da ipak sadrži sva načela koja su od značaja u postupku pridruživanja. Trudili smo se, pored definisanja tačnih odnosa integracija, da na Skupštini Republike Srbije ipak ne dolazi u podređeni položaj, da bez obzira na činjenicu da Vlada vodi pregovore, Skupština je ipak najviše društveno-političko telo ove zemlje. Pored ovoga, vodili smo računa i o ustavnim društvenim organizacijama u civilnoj sferi. Jako je teško i ovde naći kompromis, da ne idemo suviše široko i duboko, jer će u tom slučaju sistem biti trom, preglomazan i nemoćan. Mislim da smo nakon dugih i korisnih rasprava našli najpogodniji kompromis koji zadovoljava sve zahteve. Upoređivali smo slične dokumente raznih zemalja, onih koji su već članice EU i koje su još u fazi pridruživanja. Ti dokumenti se, naravno, bitno razlikuju, pre svega, zbog različitosti država, a sa druge strane sa vremenom se sve menja. Na primer, zemlje koje su članice EU sada ne bi mogle uspešno da se ponovo pridružuju, bar ne starim putem i ne na takav način. Vremena se menjaju, kriterijumi su sve strožiji, izazovi su sve veći, ali svaka zemlja ima svoj put, a mi imamo zadatak da nađemo naš put. Molim sve moje kolege i koleginice, narodne poslanike, da i danas postupimo po čistoj savesti i da svi skupa pošaljemo poruku EU da smo njihovi prijatelji i da ponovo želimo da budemo zajedno u evropskoj državi sa ostalim zemljama zapadnog Balkana. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, želim u svom kratkom obraćanju Narodnoj skupštini da kažem, na početku, da će poslanička grupa JS, u danu za glasanje, podržati Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima pristupanju Srbije EU. Zašto ćemo glasati za ovu rezoluciju? Iz prostog razloga što već niz godina JS, kao stranka, i poslanici JS stalno su se zalagali i zalažu se da što pre počnu pregovori države Srbije sa EU o pristupanju naše države EU. Svih ovih 26 tačaka rezolucije, svaka za sebe dovoljno govori kakvo je opredeljenje države Srbije, njenih organa, kako zakonodavnih tako i izvršnih, u želji da se što pre počnu pregovori i Srbija konačno postane ravnopravna članica država EU. PoslaniciJS smatraju da je taj datum za početak pregovora dosta davno trebao da bude, još ranije, prihvaćen i počnu pregovori, ako se ima u vidu koje su zemlje sa teritorije bivše Jugoslavije postale članice EU, a da, strogo gledano, nisu baš ispunili sve uslove u potpunosti, što je od njih traženo, a kad su u pitanju prava nacionalnih manjina, korišćenja maternjeg jezika i slično. Ne bih koristio ovu priliku da kritikujem te zemlje zašto to nisu uradile, već želim samo da napomenem i da stavim do znanja onima, koji ovih dana treba da donesu odluku da li će Srbija početi pregovore o pristupanju EU u decembru ili januaru, da više ne stavljaju bilo kakve uslove ili da uslovljavaju državu Srbiju, jer mi smo kao država odavno, napominjem, glasno i jasno, ispunili sve uslove da počnemo pregovore. Posebno želim da pohvalim i ranije vlade, a posebno ovu Vladu na čelu sa gospodinom Dačićem, premijerom vlade, prvim potpredsednikom Vlade gospodinom Vučićem i predsednikom Republike gospodinom Nikolićem, za sve napore koje su učinili unazad par godina da Srbija stekne sve uslove da može da počne pregovore za ulazak u EU. Ne bih ništa, u ime poslaničkog kluba JS, ni dodao ni oduzeo ovome predlogu rezolucije, već samo želim da kažem dasmo kao Narodna skupština davali, dajemo i davaćemo, siguran sam, pun doprinos da ovi pregovori počnu i kada počnu da se vrlo uspešno i u kratkom vremenskom roku završe i da država Srbija postane ravnopravni član naroda Evrope. Srbija to odavno jeste, to je davno bila, poznato je, ne bih zadržavao vašu pažnju, šta je Srbija kao država, dok je bila u sastavu bivše Jugoslavije i dok je bila samostalna država, kroz istoriju uradila za Evropu, za svet, vodeći svoje oslobodilačke ratove. Ne možemo mi, kao poslanici JS, da prihvatimo da neko ko je ratovao protiv nekih koji danas vode glavnu reč u EU imaju prednost u odnosu na Srbiju, a Srbija je progutala jednu veliku knedlu, kada moram tako da kažem, da ne upotrebim neki drugi izraz, kada je prihvatila u ovom trenutku da se delimično saglasi sa nezakonitim, protivustavnim, protiv svih međunarodnih prava, da joj se oduzme jedan njene teritorije, to je teritorija KiM, da ipak prihvati Sporazum sa tzv. vlašću KiM, da počne pregovore sa njima, da ih uspešno okonča i da to sve bude jedan od uslova koji je ispunila da bi Srbija mogla da počne pregovore oko ulaska u EU. Dame i gospodo narodni poslanici, zaključiću time što ću reći da zdušno podržavamo mi poslanici JS početak pregovora. Nadam se da će najkasnije biti u januaru. Podržavamo rezoluciju i daćemo pun doprinos da se ti pregovori uspešno završe i da Srbija konačno postane uspešan i punopravan član naroda Evrope. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, na samom početku o ovom predlogu rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije EU, rekao bih zašto je dobro da danas raspravljamo o rezoluciji, kao dokumentu, a ne eventualno o deklaraciji. Sada, reći će neko, rezolucija, deklaracija, nije šija nego vrat i razlike između ova dva pojma su čisto akademske i profesorske, međutim mislim da ovo treba na najjednostavniji način da objasnimo onima, koji ovo gledaju na malim ekranima, da je dobro što danas ovde imamo rezoluciju kao dokument, a ne eventualno deklaraciju, jer je u našoj politici i onako dosta deklarativnosti. Deklaracije se donose kada želimo, kao država, kao Skupština, metaforično rečeno, narodski, da nešto zakujemo. Kada se donosi deklaracija onda je to Sveto pismo i to je onda tvrdo betonirano. Međutim, kada se donosi rezolucija, o čemu mi raspravljamo danas, to znači da država realistično gleda jedan politički proces u kome je, da pokušava da ga uredi i da pokušava, kao što je slučaj sa ovim predlogom rezolucije, da definiše ulogu Narodne skupštine u tom procesu, a pred nama je proces pristupanja ili početka pregovora između Srbije i EU. Opet ponavljam, to što danas imamo rezoluciju, a ne deklaraciju, znači da za nas EU nije Sveto pismo, ali je poželjan politički proces koji je u državnom interesu. Rezolucija, čiji predlog danas ovde raspravljamo, znači da se Narodna skupština, kao ključni i najviši organ Republike Srbije, priprema da aktivno učestvuje u pregovorima o pristupanju Srbije EU i da taj proces, što je veoma bitno, neće biti sakriven od očiju građana, gde bi državno rukovodstvo pregovaralo nešto iza leđa građana, već će ovaj proces biti pred očima građana, jer su upravo oni ti koji su nas delegirali u ovaj parlamentarni dom i njima ovde polažemo račune. Ovaj predlog rezolucije znači da sve o čemu država pregovara, do najmanje stavke, prolazi filter Narodne skupštine, njenih odbora i da će to biti veoma javno, čime se potvrđuje značaj i uloga Skupštine u ovome procesu. Tako se eksplicitno u članu 14. ove rezolucije kaže, citiram: „Narodna skupština obavezuje Vladu da pravovremeno i sveobuhvatno informiše Narodnu skupštinu o planiranim aktivnostima u vezi sa procesom pregovora o pristupanju Republike Srbije EU“. Takođe, predviđeno je članom 22. rezolucije da član Vlade, zadužen za evropske integracije, i šef pregovaračkog tima za pregovore sa EU podnose tromesečne izveštaje Odboru za evropske integracije, pri čemu Odbor može izveštaj da traži i češće, kada to nađe za shodno. Da objasnimo građanima koji gledaju. Proces pregovora sa EU je proces ulaska u otvaranje i zatvaranje određenih poglavlja koja se tiču pojedinih segmenata našeg društva i Skupština u tom procesu ima značajnu ulogu, jer Odbor za evropske integracije, kao u ovom slučaju, ključno skupštinsko telo ima šanse da pozove na raport sve što se dešava u tom procesu pregovora. Konačno, što je najvažnije članom 23. ove rezolucije predviđeno je da Vlada podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o toku pregovora sa EU dva puta godišnje, kada se završi šestomesečni period predsedavanja EU od Evropskog Saveta od strane neke države članice EU i ne samo da Vlada dva puta godišnje na šest meseci podnosi izveštaj, već se o tom izveštaju raspravlja ovde u plenumu. Dakle, što god da se ispregovara, dolazi tu plenum i o tome se raspravlja. Bilo koja stavka kojom nije zadovoljna neka partija, društvena grupa, civilna organizacija itd, može doći na temu ovoga plenuma. Dakle, ova rezolucija je ne samo dobra i korisna, ja bih rekao da je neophodna pred početak pregovora sa EU, jer obavezuje one koji su uključeni u proces pregovora da račune o svom radu polažu pred Narodnom skupštinom, a to znači pred građanima. Prva rezolucija, kao što smo čuli od predstavnika predlagača i uvažene koleginice Nataše Vučković, koja je donesena o ovoj problematici i uopšte o pristupanju Srbije EU je donesena u oktobru 2004. godine. Ne bih ponavljao šta je rečeno, samo bih rekao pošteno pred građanima da su se od onda okolnosti ipak promenile. Država nije skrenula sa kursa i strateškog opredeljenja da se pridruži EU. Međutim, okolnosti su se promenile, što je tzv. država Kosovo proglasila nezavisnost, što nas je dovelo u novu situaciju. To treba pošteno i iskreno ovde reći, da su naši odnosi sa EU uslovljeni situacijom oko KiM, čime je našoj diplomatiji značajno sužen manevarski prostor i što veoma usložnjuje našu spoljnu politiku, koja je prinuđena da balansira između nekoliko konstanti. Prva je odnos sa Briselom, EU. Druga je odnos sa Prištinom. Namerno ne kažem sa Kosovom, jer mi to ne priznajemo kao državu, sa tzv. prištinskom administracijom. Treća je tradicionalni odnos sa velikim silama koje imaju uticaj na ovom prostoru, a to su pre svih drugih Rusija, SAD i Nemačka. Voditi spoljnu politiku u Srbiji nikada nije bilo lako, a posebno je teško da je vodimo u vremenu u kojem živimo, kada nam se čini da stalno neko nešto od nas traži, a da ništa ne daje za uzvrat. Ali, zadatak spoljne politike jedne države i jeste da rešava teške čvorove i da nikada državu ne dovede u opasnost da ima više neprijatelja nego prijatelja u međunarodnim okolnostima, jer su one države koje imaju više neprijatelja nego prijatelja neodržive u diplomatskom smislu i slabe. Bez obzira kako teško bilo i kakvi se teški zahtevi ispostavljaju Srbiji, a ispostavljaju se evo više od 100 godina, maltene od kada je Srbija obnovila svoju državnost na Berlinskom kongresu, nisu prestajali da se ispostavljaju teški zahtevi pred Srbiju. Međutim, bez obzira kako teški zahtevi mogu da nam se ispostavljaju, ne smemo da gubimo živce i treba trezveno i smireno da merimo šta je u državnom interesu. Ova rezolucija o čijem predlogu danas raspravljamo je znak da smo svesni sve težine spoljno-političke situacije u kojoj smo se našli, ali da ipak ne gubimo živce i da situacijom merimo trezveno, ne donoseći ishitrene odluke i ne vrteći državno kormilo naglo levo ili desno, severno ili južno, istočno ili zapadno. Država ovom rezolucijom ostaje na putu pridruživanja EU, ali su ovom rezolucijom precizirane i pojašnjene neke stvari. Svakako ne bih ponavljao ono što su rekle kolege pre mene, ali bih istakao nekoliko tačaka. U članu 2. rezolucije se kaže da Narodna skupština poziva Vladu da odgovorno i efikasno vodi proces pristupanja EU i ovo je veoma bitno, vodeći računa o nacionalnim interesima. Posebno je važno što je pojam nacionalnog interesa ušao u Predlog rezolucije, jer to znači da sa EU ne pregovaramo po svaku cenu, zaboravljajući naše nacionalne interese, već sa punom svešću da sve što činimo, činimo zbog naših nacionalnih interesa, a ne zbog bilo čega i bilo koga drugog. U članu 4. rezolucije se ističe da smo spremni da ispunimo sve jasne kriterijume za članstvo u EU, one kriterijume koji su ispunjavali i drugi na putu pridruživanja EU, pri čemu se misli na tzv. kopenhaške i madridske kriterijume. Ne bih da uzimam vreme sada, da to eksplicitno objašnjavam, ali u ovom članu 4. je rečeno da je država ili društvo u Srbiji, ako hoćete, spremno da ispune sve kriterijume koji su ispunjavali i drugi. Ali, između redova ovog člana, kako se može protumačiti, stoji da nismo spremni da imamo neku vrstu pokretne mete u koju će se stalno postavljati novi i noviji uslovi. Znači, Srbija želi i Srbija je spremna da ispuni sve ono što se pred nju jasno stavlja i što su ispunjavali drugi, sve što su druge države bile spremne da ispune, ali očekujemo da se Srbiji ne postavljaju neki novi dodatni uslovi. Ova rezolucija pokazuje da nismo romantični i naivni evrofili, već da smo veoma realistični, da smo ozbiljni ljudi koji na prvo mesto stavljaju državni interes. Evropska unija, kao što sam rekao, za Srbiju nije Sveto pismo, ali je poželjan politički proces. Zašto je poželjan? Ona je sredstvo da našim građanima obezbedimo pravnu i ekonomsku sigurnosti i najviše standarde svakodnevnog živote, nivo socijalnih prava, što je za nas u SDPS posebno bitno, jer treba reći da je nivo socijalnih prava u EU veći nego bilo gde u svetu. Međutim, govoreći o ovoj temi treba da kažemo da u preambuli ove rezolucije, u tom kontekstu opravdano stoji da eventualno punopravno članstvo Srbije u EU doprinosi ukupnom društvenom napretku Republike Srbije i boljitku njenih građana. To je cilj. Nije cilj neka apstraktna EU koju ćemo da volimo kao neku daleku ideologiju. Cilj je da ljudi koji ovo gledaju, građani Srbije nešto osete i da im ovaj proces u koji sada ulazimo nešto konkretno donese. To je posebno vidljivo u tački 5. ove rezolucije, gde se eksplicitno kaže da prilikom pregovorom sa EU o pristupanju treba posebno da vodimo računa o zaštiti privrednih grana koje su od vitalnog interesa za Republiku Srbiju. Šta to znači? To znači da u ovaj proces ne smemo da srljamo. Kada se govori o privrednim granama koje su od vitalnog interesa za Republiku Srbiju, pre svega tu mislimo na poljoprivredu, prehrambenu industriju i očuvanje prirodnih resursa. To znači da svako poglavlje u koje uđemo treba da ispregovaramo pažljivo i da pri tome vodimo računa da država, odnosno društvo, odnosno privreda u Srbiji ne bude oštećena. Jednostavno govoreći, cilj pregovora sa EU i eventualnog pridruživanja EU je da ostvarimo ekonomski rast, a ne da uvećamo spoljno-trgovinski deficit. Mi u EU, da se metaforično izrazim, ne idemo jer se tamo dele šećerleme, već idemo da bi pravno uredili našu državu i da bi u takvom pravnom ambijentu izgradili efikasnu privredu, da bi ta efikasna privreda radila, nešto proizvela, da bi to prodali i da bi konačno svi zajedno nešto prihodovali. Mi ne idemo u EU da upropastimo našu privredu, mi idemo u EU da je ojačamo. Briga o zaštiti naših ekonomskih resursa u procesu pregovora o pristupanju sa EU se takođe vidi u članu 7. ove rezolucije, jer se eksplicitno kaže, i ovo je veoma bitno da objasnimo građanima, mi koji danas raspravljamo i sutra treba da donesemo odluku o ovoj rezoluciji, da Narodna skupština naglašava da se moraju osigurati najpovoljniji izuzeci i prelazni periodi, kao i eventualna odstupanja, pri čemu će prelazni periodi ili izuzeća biti osigurani za sve one oblasti u kojima u trenutku pristupanja neće postojati dovoljan nivo pripremljenosti za njihovo usklađivanje i primenu. Ovim se našem pregovaračkom timu daje nimalo lak zadatak da zadnju i poslednju stavku o kojoj se pregovara pažljivo prouči, da donese ocenu koji sektori našeg društva ili naše privrede trebaju duže prelazne periode, što znači da ne mogu odmah da se prilagode evropskoj legislativi, tzv. pravnim tekovinama EU koje mi poštujemo, ali želimo da u tom procesu očuvamo sve ono što je u našoj privredi dobro i zdravo, čak i ako toga u ovom momentu nema mnogo, a ima i ne treba da budemo pesimisti ili neka vrsta mazohista koji će samo da kritikuju sebe, već treba da zasučemo rukave i uradimo nešto koristno za ovu zemlju. Kao što sam rekao, ovim se našem pregovaračkom timu daje težak zadatak, ali što bi rekla narodna – po muci se poznaju junici i imamo pravo da kao parlament očekujemo od pregovaračkog tima da svoj posao obavi na najbolji mogući način u državnom interesu, u interesu države Srbije. Značajan i težak posao, i to treba da kažemo, neće biti samo na pregovaračkom timu. On će biti na svima nama u Narodnoj skupštini, a posebno na Odboru za evropske integracije, koji se članom 16. ove rezolucije maltene inaoguriše kao neka vrsta protočnog bojlera gde će dolaziti i izveštaji od pregovaračkog tima i inicijative eventualno nas svih koji sedimo u Narodnoj skupštini da bi se dalje članovima 16, 17, 18, 19. i 20. ove rezolucije definisala uloga Odbora za evropske integracije u procesu pregovora sa EU. Ovim članovima se, što je posebno bitno, jasno definišu procedure između Vlade, pregovaračkog tima i Odbora za evropske integracije u formulisanju pregovaračke pozicije Srbije za svako pojedinačno poglavlje o kojem ćemo pregovarati. Daću jedan primer da pokažem kako to praktično izgleda. Recimo, poljoprivreda. Evropska legislativa u oblasti poljoprivrede nam kaže to, to i to. Mi na ovom čuvenom skriningu, sada je to neka nova mistična reč od kad smo ušli u ovaj proces, merimo kakvi su naši resursi. Konačno, u pregovaračkom procesu formulišemo pregovaračku poziciju. U tom formulisanju treba da pazimo na ono što je realan interes naše poljoprivrede, u ovom slučaju poljoprivrede u Srbiji. Na samom kraju, ono što je posebno bitno za SDPS to je rečeno u članu 6. ovog predloga rezolucije, a to je da pregovore sa EU vodimo da bi poboljšali život naših građana, da bi dostigli blagostanje i kako bi realizovali punu socijalnu sigurnost naših građana.Ponavljam, punu socijalnu sigurnost naših građana, što znači da ne idemo u EU da bi bili neka vrsta modernih robova koji će raditi u tuđim fabrikama za bednu nadnicu, već idemo da ostvarimo standarde koji u državama EU uživaju građani koji tamo žive. Mi iz SDPS posebno poštujemo tradiciju tzv. evropske države blagostanja i dostignuti stepen socijalnih prava koji jeste viši nego bilo gde drugde u svetu i želimo da takav nivo priuštimo i sopstvenim građanima ovde u Srbiji. Zato i idemo ka EU. To je razlog. To je naš socijal-demokratski program. Dakle, ne idemo u EU da bismo tamo bili jeftina radna snaga koja živi u podrumu Evrope. Mi iz SDPS ne želimo da živimo u podrumu Evrope. Čini mi se da mi kao građani, kao država Srbija ne želimo da budemo u predsoblju Evrope i zato smo ušli u ovaj proces i otvorili ovaj proces ili čekamo da se otvori ovaj proces predpristupnih pregovora zato što mi želimo da živimo u evropskoj kući ravnopravno sa svim ostalim evropskim narodima, pa smo spremni da radimo i mnogo više ako hoćete i da pokažemo kako smo vešti radnici. Kada naši ljudi odu u inostranstvo, kažu da su tamo odlični radnici, a tu ne pokazuju takve rezultate zato što ih sistem tamo stimuliše da rade. Mi želimo da idemo ka EU kako bi pokazali da umemo da radimo, da smo dobri i vešti radnici, ali mi nismo spremni da trgujemo sopstvenom ravnopravnošću i pogotovo ravnopravnošću u pogledu socijalnih prava. Na kraju ovog izlaganja želim da kažem u ime SDPS u skladu sa našim programom i izvinite ako ću na momenat ovo iskoristiti da se zahvalim građanima Voždovca što su dali podršku SDPS i što su prepoznali da smo mi oni koji ne trgujemo ravnopravnošću, da smo mi oni koji ne trgujemo socijalnim pravima. Kada je reč o ovoj pojedinačnoj rezoluciji očekujemo da naša država i naši građani u procesu pregovora sa EU budu tretirani ravnopravno i sa poštovanjem, jer mi želimo da budemo ravnopravni građani Evrope, a ne evropski građani drugog reda. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvaženi građani Srbije, kolege narodni poslanici, za poslaničku grupu Nove Srbije ova rezolucija je od ključnog značaja pred početak pregovora Srbije sa EU. Cilj ove rezolucije jasno se vidi da je da Srbija što pre postane punopravni član u EU, kao i aktivna i transparentna uloga Narodne skupština Republike Srbije u harmonizaciji zakonodavstva sa evropskim. Ne mogu ovom prilikom da ne pomenem značaj Rezolucije o pridruživanju EU iz 2004. godine, koja je takođe na jedan vrlo jasan način izrazila čvrsto opredeljenje Skupštine Republike Srbije tada da državna zajednica Srbija i Crna Gora što pre postane punopravni član. U međuvremenu je Srbija prošla veoma dug put, kako je to i rekla predsednica Odbora za evropske integracije, narodna poslanica Nataša Vučković i ova rezolucija iz 2013. godine, današnja o kojoj raspravljamo o ulozi Narodne skupštine o pregovorima o pristupanju Republike Srbije EU je operativnog karaktera i bavi se konkretnim detaljima vezanim za predstojeće pregovore o pristupanju. Ona na jedan vrlo jasan način pozicionira samo Narodnu skupštinu u toku trajanja predpristupnih pregovora Republike Srbije sa EU. Tačno je i vrlo se jasno precizira ovom rezolucijom da Vlada vodi pregovore, ali da Skupština veoma aktivno prati preko izveštaja koji će Vlada dostavljati Narodnoj skupštini Republike Srbije sve o čemu se razgovara i pregovara u toku ovih pregovora. Po mom mišljenju je na vrlo jasan i precizan način definisana i uloga Narodna skupština Republike Srbije i Vlade činjenicom da se upravo Narodnoj skupštini Republike Srbije sveobuhvatno i pravovremeno daju informacije od strane pregovaračkog tima i Vlade Republike Srbije o svim planiranim aktivnostima u pregovaračkom procesu, kao i to da je pregovarački tim i Vlada Republike Srbije da na svakih šest meseci podnosi izveštaj o toku pregovora, a da će se o tom izveštaju raspravljati na plenarnoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije. Za mene kao člana Odbora za evropske integracije je veoma važno što je ovom rezolucijom ustanovljena vrlo jasna i precizno definisana, odnosno bitna uloga skupštinskog Odbora za evropske integracije, jer njen tekst obavezuje Vladu da ovom odboru dostavlja rezultate bilateralnog skrininga za svako pregovaračko poglavlje, ali je takođe Vlada dužna da uzima u obzir sve izveštaje i predloge koje će Odbor za evropske integracije upućivati na svojim sednicama i u svojim zaključcima pregovaračkom timu. Svih 26 tačaka ove rezolucije su veoma bitne. Ono što bih posebno istakla u toku ovih pregovora i što smatram da građani Srbije treba da znaju je činjenica da je cilj Srbije da u toku ovog pregovaračkog procesa očuva teritorijalni integritet i suverenitet države Srbije, kao i da u toku pregovaračkog procesa vodi računa o poštovanju tradicije i zaštiti kulture jezika, kao osnovnog nacionalnog identiteta Srbije. Znači, ova rezolucija u svakom svom članu vodi računa o nacionalnim interesima države Srbije. Vrlo je važno što se ukazuje važnost zaštite privrednih grana koje su od vitalnog značaja za Srbiju u uslovima tržišne ekonomije i što se pregovori moraju voditi na način kojim se čuva i unapređuje postignuti nivo socijalnih prava i njihove zaštite građana Republike Srbije. Mislim da je veoma važno da građani Srbije, upravo preko parlamenta, budu na vreme i u svakom trenutku informisani o toku pregovora sa EU i da od početka pregovaračkog procesa što pre osete boljitak za sebe i za svoje porodice. Poslanička grupa Nove Srbije će u danu za glasanje podržati ovu rezoluciju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi tekst rezolucije koja treba da odredi osnovna opredeljenja Republike Srbije u realizaciji ostvarivanja procesa pridruživanja Republike Srbije u EU, sa posebnim osvrtom na položaj Republike Srbije u ovom procesu, a posebno i sa aspekta saradnje Narodne skupštine sa Vladom, kao nosiocem ovog procesa. Značaj ove rezolucije leži u činjenici da se na taj način obezbeđuje podeljena politička odgovornost za uspešno ostvarivanje procesa pridruživanja. Ova činjenica istovremeno ukazuje na visok stepen političke saglasnosti, osnovnih političkih faktora u Republici Srbiji. Istovremeno, ovo je značajan politički signal u ukupnoj društvenoj javnosti u Republici Srbiji o potrebi njenog angažovanja kako bi se ovaj proces uspešno realizovao i time ostvarili interesi Republike Srbije u okviru zajednice kojoj težimo da pristupimo. Status kandidata, koji smo dobili pre dve godine, kao i početak pregovora koji sledi, svakako nameću znatno veće obaveze svim državnim organima, nego što je to do sada bio slučaj. S obzirom na ustavni i zakonski položaj koji Narodna skupština zauzima u društvu kao nosilac zakonodavne vlasti i najvišeg predstavničkog tela građana, a ujedno i kontrolnu ulogu nad radom Vlade, prirodno je da ovaj dom treba da ima važnu ulogu u ovom procesu i da stvori primer koji će slediti ostali državni organi. Zato ova rezolucija treba da postavi smernice i zada okvire kako bi se ovaj proces završio što povoljnije po Republiku Srbiju. Sama rezolucija sastoji se iz 26 tačaka koje tretiraju različita pitanja procesa pridruživanja. Najpre, ovom rezolucijom je potvrđen načelan stav većine narodnih poslanika i političkih partija da su za pristup Srbije EU. Zatim se u nekoliko stavova rezolucije definišu okviri procesa pristupanja i pregovaranja. Smatram posebno važnim to što su u tačkama 5, 6. i 7. postavljeni okviri za pregovore, a to su da pregovori moraju biti tako vođeni da obezbede stabilan ekonomski rast i održiv razvoj privrede, da se u tom cilju moraju osigurati najpovoljniji izuzeci i prelazni periodi i odstupanja. Mislim da neću pogrešiti ako kažem da se svi mi možemo složiti da u budućim pregovorima ovi principi za sve one koji učestvuju u tom procesu uvek moraju biti apsolutno na prvom mestu u njihovom radu i delovanju, pa je sasvim logično što Predlog rezolucije u svojim prvim tačkama sadrži upravo ove odredbe. Značajan deo rezolucije posvećen je mestu i ulozi Narodne skupštine u pregovaračkom procesu. Najvažniju ulogu unutar Narodne skupštine imaće Odbor za evropske integracije, koji će pored obaveze da prati ceo proces, imati i važnu ulogu u koordiniranju učešća ostalih skupštinskih odbora u ovom procesu. U tom smislu, neophodno je da se u narednom periodu na jednoj strani uspostavi znatno intenzivnija saradnja sa Vladom, posebnouvažavajući činjenicu da je Vlada neposredno odgovorna za realizaciju procesa pregovora, a da Narodna skupština ima prevashodnu kontrolnu ulogu. Na drugoj strani, potrebno je dalje razvijati saradnju sa Evropskim parlamentom i skupštinama država članica EU, jer ako ne postoji unutrašnja i spoljna koordinacija, ceo proces teško da će imati bilo kakav pozitivan efekat. Što se tiče pomenute saradnje sa Evropskim parlamentom, posebno bih istakla važnost formiranja parlamentarnog odbora za stabilizaciju i pridruživanje, koga čine predstavnici Narodne skupštine i Evropskog parlamenta, kao mešovitog foruma, na kome će se raspravljati o ovim pitanjima vezanim za proces stabilizacije i pridruživanja. Ovaj odbor predstavlja najvažniji oblik saradnje Narodne skupštine i Evropskog parlamenta, a činjenica je da je ovaj odbor održao konstitutivnu sednicu govori o ozbiljnosti naše namere da svoju ulogu ispunimo što je moguće bolje, efikasnije i kvalitetnije. Narodna skupština će nastojati da jača društveni i politički konsenzus o pristupanju Republike Srbije EU kroz saradnju sa zainteresovanim društvenim činiocima, kako bi se postigla što šira uključenost u svim fazama pregovora o pristupanju. Poštovani narodni poslanici, mi smo svesni značaja ovog procesa, kao i činjenica koliko je on složen, ali pošto smo postigli većinsko opredeljenje da se ide dalje u ovom procesu, potrebno je maksimalno angažovanje kako državnih struktura, nas političara, tako i civilnog društva i svakog građanina ponaosob, a sve u cilju okončanja procesa na najbolji mogući način. Za kraj želim da dodam da mi je drago što smo uspeli da rezoluciju izradimo u kratkom vremenskom periodu, a nadam se da ćemo je usvojiti na vreme tako da stupi na snagu pre održavanja sastanka Evropskog saveta koji će biti održan 19. ili 20. decembra 2013. godine, na kojoj će predstavnici država članica EU odrediti datum održavanja prve međuvladine konferencije između Republike Srbije i EU. Zbog svega navedenog, poslanička grupa PUPS će podržati ovaj predlog rezolucije. Zahvaljujem.
Iskorišćeno vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je šest minuta i 15 sekundi. Reč ima narodna poslanica Suzana Grubješić.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice, poštovane kolege i koleginice, narodni poslanici, na početku želim da se zahvalim radnoj grupi koja je napravila ovaj tekst rezolucije, koji će podržati poslanički klub URS. U momentu kada sam se vratila u Narodnu skupštinu tekst je već bio maltene gotov i najveći deo posla je stvarno obavila radna grupa i to vrlo dobro. Ovih dana očekujemo konačno tu odluku o otvaranju pregovora, o pridruživanju sa Srbijom i nadam se da nakon toga više neće biti dileme da proces pridruživanja postaje bespovratan. Pregovori jesu šansa za stvaranje uređene države i nije fraza kada kažemo i ponavljamo da reforme moraju da se urade zbog nas, a ne zbog Brisela. Naši građani zaslužuju nezavisno efikasno pravosuđe, vladina prava, funkcionalnu tržišnu privredu, stabilnu i predvidljivu budućnost. Srbija istorijski, geografski, kulturno, ekonomski pripada Evropi i potrebno je da ta pripadnost postane politička i institucionalna. Zbog toga je važno da odluka Evropskog saveta u narednim danima bude pozitivna i da se odredi datum održavanja te prve međuvladine konferencije, koja će označiti formalni početak pregovora. Današnja Evropa nije ista kao pre 12, 13 godina kada je Srbija zakoračila na svoj evropski put, najpre kao deo Savezne Republike Jugoslavije, pa državne zajednice Srbije i Crne Gore, a tek od 2006. godine kao nezavisna država Srbija. Za razliku od zemalja iz istočne Evrope, bivših komunističkih zemalja koje su po ubrzanoj proceduri, ubrzanom postupku kao regata ušli, kao Ferari ušli u EU za četiri, pet godina. Srbija je svoj evropski put počela u jednim okolnostima, a otpočeće pregovore u drugim okolnostima. Današnju Evropu sigurno ne bi prepoznali ni očevi EU, počev od Kono Dadena, Euro Degesperija, Šumana, i Evropa se danas vrlo razlikuje od one prve Evropske zajednice za ugalj i čelik iz davne 951. godine. Na svu sreću današnja Srbija više nema dilemu kuda ide i na svu sreću postoji politički konsenzus među glavnim političkim akterima da evropska budućnost Srbije neupitna. Na svu sreću smo se i oslobodili parola i besmislica i nerealnih očekivanja od te iste EU, poput onih da EU nema alternativu i sličnih i EU shvatili kao racionalan izbor. Evropska unija je potrebna Srbiji, ali je Srbija kao centralna zemlja jugoistočne Evrope potrebna i EU. Već nekoliko puta su moje kolege rekle da smo prvu i jedinu Rezoluciju pridruživanju Srbije EU doneli 2004. godine. Danas će poslanički klub URS glasati za ovu rezoluciju, a za onu iz 2004. godine glasala je G17 plus. Borili smo se i tada, a i danas za Evropu u Srbiji i za Srbiju u Evropi, i protiv jednog socijalnog utrnulog društva nespremnog i nevoljnog za sistemske aktivnosti i promene. Iskustvo nam pokazuje da je Srbiju teško promeniti, teško pokrenuti, a još teže promeniti. Ali, upravo je taj proces pregovaranja šansa da od Srbije stvorimo tu modernu i uređenu evropsku državu i tu šansu mi ne smemo da propustimo. Dakle, kada bude vreme za glasanje računajte na podršku URS. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćena predstavnica poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, mi danas možemo razgovarati i o tekstu rezolucije i o njenom povodu, ali bojim se da taj tekst rezolucije i sam taj povod nemaju mnogo veze sa stvarnošću. I to bi mi nekako delovalo kao da se na Titaniku raspravlja o meniju i to u momentu pošto je Titanik udario u veliki ledeni breg. Naime, treba da povedemo računa pre svega o tome kakvi su rezultati dosadašnjih odnosa Srbije i EU naročito od 2008. godine, kada se smatralo da smo zakoračili, kako se to kaže, u nepovratni proces i da nam je ta evropska budućnost manje više na dohvat ruke. Dosta pokazatelja, činjenica, veoma loših činjenica, o rezultatima tog našeg puta u EU u najmanju ruku u poslednjih pet godina i zbog toga i hoću da govorim o tome, a ne o jednom tekstu koji je manje više tehničkog karaktera i koji doduše insistira na tome da predsednički organ države ima uticaja na proces pregovora, ali se ne pita kuda ti pregovori vode, koliko koštaju za zemlju, kakav je dosadašnji rezultat onog sporazuma koji proistekao iz nekih ranijih pregovora. Sve se to tumbe okrenulo i mi zapravo možemo da zatvorimo oči i da ovim povodom govorimo i o tačkama ove rezolucije što je moguće da ću ja pomenuti, ali mislim da to nije glavna tema. Naime, Srbija je od 2008. godine do danas imala više štete nego koristi od EU i to se može gledati na više elemenata. Najpre, u teritorijalnom pogledu, u pogledu teritorijalnog integriteta. Srbija je ostala bez Kosova. Vlada je priznala nezavisno Kosovo pod pritiskom EU. Upravo je ona dobila ulogu egzekutora u oduzimanju Kosova od Srbije i taj posao ona obavlja hladno, racionalno, bezočno, onako kako su njene zemlje članice nekada vodile svoju kolonijalnu politiku. Nije samo to problem. Srbija teritorijalno nije stabilna ni sa Kosovom ni bez Kosova. To je svima nama jako dobro poznato. Taj problem koji svakodnevno destruira javni život u ovoj zemlji stoji kao Damohov mač iznad naših svakodnevnih života pa i iznad ovih svih pokušaja da se država reformiše u ekonomskom, institucionalnom pravnom i bilo kojem drugom pogledu. Nije ta stranica Kosova još zatvorena, a otvorena je stranica Vojvodine. Ako gledamo izveštaje komisije o napredovanju Srbije od2009. godine na ovamo, videćemo da ona nijednom rečenicom nije dovela u pitanje činjenicu da zakonodavstvo Srbije i propisi Vojvodine su u suprotnosti sa Ustavom Srbije i da direktno ugrožavaju teritorijalni integritet Srbije. Unija tu nije imala nikakvu primedbu imajući u vidu činjenice da je na brojnim stranicama pretresla svaku stopu ove zemlje, svaki element njenog sistema. Dakle, ovo nije propust, ovo je strategija. Potom, ako gledamo ekonomske efekte ovih odnosa u zadnjih pet godina, oni su zaista poražavajući. Upravo, 2008. godine, negde u leto kada se promenila Vlada, Srbija je ušla u tunel na kraju svetlosti, tunel u kome je svetlost na početku, a na kraju nema te tačke svetlosne. On baulja po tom tunelu i stalno sluša neki mistični glas iz neke nedođije da treba ići napred, ali se ta svetlost ne vidi. Sve je manje izvesno. Znači, od 2008. godine Srbija je u permanentnoj recesiji uostalom kao i sama EU. Po svim ekonomskim pokazateljima ona nazaduje, ona ima stalno rastuću nezaposlenost, stalno rastući javni dug, stalno rastući budžetski deficit. Sve najgore privredne pokazatelje, ali mi i dalje smatramo da je EU naša razvojna ekonomska šansa i slepo se držimo tog puta u vreme kada se druge mogućnosti otvaraju na očigled svih nas. Prema tome, i na ovom planu Srbija loše stoji i krajnje je vreme da preispita taj svoj odnos, ako ni zbog čega drugog, a ono zbog ekonomskih razloga i ekonomskih pokazatelja. Trgovinski deo sporazuma je imao za Srbiju negativan efekat. Potom, opšte društvene prilike u Srbiji su strašno nazadovale u zadnjih pet godina. Dolazi do jednog procesa poremećaja u javnoj svesti, o političkoj svesti, u privatnim mišljenjima i preferencijama ljudi. Evropska unija insistira da Srbija preko noći prihvati nekakve post moderne vrednosti, da stavi u zagradu celu svoju tradiciju, da zaboravi svoju istoriju, da preispita svoju blisku prošlost, okrivljujući je za rat i za zločine. Jednom rečju, kao i 2004. godine što je tražila od CG da prelomi u svesti i sada to traži od Srbije. Neko je pomenuo da je u to vreme postojala državna zajednica. Nemojmo zaboraviti da je 2006. godine CG izašla iz Srbije u skladu sa politikom prelamanja mozga. Tamo je mozak prelomljen i oni su otišli na taj put na kome nisu na drugim travčicama u odnosu na nas, ali sada se to od nas traži. To je, dakle, jedan težak poremećaj u sferi javnog morala koju Unija agresivno zahteva od Srbije. Možemo pričati i dalje o tim negativnim posledicama, ali, da ne bi gubio vreme, pomenuću samo taj bezbednosni aspekt stvari. Srbija je, na osnovu SSP, prvo poglavlje o političkom dijalogu, u obavezi da se prilagodi spoljnoj bezbednosnoj politici EU. Danas ne postoji ništa mutnije i nejasnije u njenoj politici ili u njenim politikama, kako se to kaže, od njene spoljne bezbednosti odbrambene politike. Kada pogledamo njene akcije, one se svode na individualna opredeljenja pojedinih zemalja koje sakupljaju određeni broj saveznika unutar Unije da bi vodili neke akcije po svetu, oružanog karaktera, razume se, i na kraju ispada da je to interes zemlje koja vrši takvu propagandu unutar Unije. To nije regulisano ni osnivačkim ugovorom, iako se ova poslednja izmena dosta posvetila tom aspektu delovanja Unije, ali je tu stvar najmanje jasna, najviše netransparentna, kako bi se to danas reklo, a mi srljamo u tu stvar bez obzira na naše sopstvene procene koliko nam je to u interesu u današnjem svetu i u današnjoj Evropi koji postaju potpuno drugačiji u odnosu na 90-te godine, gde se sa nekog unilateralizma prešlo na multilateralizam i na potpuno drugačiji način odnošenja u svetskoj politici. Možemo se zapitati, baš zbog ovoga o čemu govorim, gde je ta EU danas 2013. godine u odnosu na neka ranija vremena? Neko je pre mene rekao da je ona takva i da tako izgleda da je njeni očevi osnivači ne bi poznali. Ja tvrdim da nju danas ne poznaje ni njen legendarni predsednik komisije Žak Delor, kome je sredinom 90-tih godina, kada je napuštao to mesto, posle završetka drugog mandata, manje-više bilo jasno u kom je pravcu ona otišla. Kritike unutrašnjih odnosa u Uniji idu upravo sa te strane. Dakle, Unija u ekonomskom pogledu zaostaje, relativno gledano, razume se. Ona je nekad imala visoki stepen ekonomskog razvoja, zato je relativno u odnosu na ostatak sveta. Ako hoćete, danas je jedino ona u ozbiljnoj krizi. Ni SAD, ni drugi kontinenti zemlje nisu u ekonomskoj ili finansijskoj krizi, ili su u mnogo manjoj meri nego što je to Unija danas. Ona je, dakle, od leta 2008. godine, od kada je finansijska kriza zahvatila svet, u nultoj tački privrednog razvoja. Mnogi njeni delovi su u stanju recesije, pa i depresije. Ona ne može iz toga da izađe. Pokušava to da učini vanugovornim mehanizmima i donosi nove ugovore o stabilnosti itd. Takođe, uvodi nove mehanizme kontrole nacionalnih budžeta, pokušava preko Fonda za stabilizacioni mehanizam da finansira posrnule ekonomije i ništa joj od toga ne uspeva. Moramo to imati u vidu. Dakle, gde je Srbija u toj projekciji EU? Nigde. Prosto, po inerciji Srbija služi Uniji da trenira svoj uticaj na jedan mali prostor u Evropi i da ga učini stalno vezanim za sebe, bez obzira koliko su i iz ovih razloga koje sam pomenuo šanse za pristupanje ravne nuli. Kako se Unija danas odnosi prema drugim državama u Evropi, pa čak i u odnosu na sopstvene države? Evo, Velika Britanija je najavila referendum o izlasku iz Unije 2017. godine. Island je prekinuo pregovore o pristupanju završivši veći deo poglavlja koje treba da ispuni za taj zadatak. Unutar same EU, unutar pojedinih zemalja rastu secesionistički pokreti i ona se suočava sa tim problemom kao i te zemlje. Turska je pre četiri ili pet godina prekinula pregovore o pristupanju. Imala je sreće da nije pristupila, recimo početkom 2000-ih godina, danas bi imala istu nultu stopu rasta, a ne 8,5%, kao što je danas slučaj, da se njoj to dogodilo. Pogledajmo samo odnos prema tzv. „istočnom partnerstvu“. To je jedan projekat koji bar do sada nije uspeo. Oni nisu uspeli da privuku više od dve države da potpišu taj sporazum o pridruživanju. Što se Ukrajine tiče, to je posebna priča. Evropska unija se tu ponaša kao neki mali imperator koji izvršava poslove za velike imperatore i vodi jednu geopolitičku igru kojoj nije dorasla. Dakle, ona više nema onaj mirnodopski razvojni karakter, kakav je krasio 70-ih, 80-tih, pa i 90-ih godina, ona je postala jedna struktura koja vodi neku vrstu kolonijalne politike u Evropi. Ukrajina je najbolji dokaz za to. Pazite, oni su prvo uticali da se Ukrajina i Rusija što više razdvoje u pogledu svojih već uspostavljenih trgovinskih industrijskih odnosa, pa su onda Ukrajinu stavili pred dilemu – ili EU ili Rusija? To pitanje je predstavila kao civilizacijsko pitanje. Dakle, nije pitanje proračuna koliko toj zemlji, toj Ukrajini vredi jedna ili druga strana, što je Vlada već jasno uradila, pokazala egzaktno da je bolje da ide prema Rusiji, nego je stvar digla na jedan politički, civilizacijski nivo, manipulišući sa tim pitanjem. Znači, za Ukrajinu je bilo pitanje da li da se opredeli na zapadnu ili istočnu civilizaciju ili, ako hoćete, na civilizaciju ili ne civilizaciju. To je jedna teška manipulacija, a moći ćete lako da prepoznate slične fenomene koji se događaju i u Srbiji tim povodom. Ova krhka društva koja su izašla iz ratnih vremena 90-ih godina podložna su takvoj manipulaciji. Unija, da ima onaj razvojni mirnodopski karakter kao što je imala nekad, posredovala bi u rešavanju tih unutrašnjih pitanja, a ne bi ih produbljivala, kao što to čini u Ukrajini i kao što je sve vreme činila u Srbiji. Mi ovde raspravljamo o civilizacijskim relacijama - hoćemo li na istok ili na zapad, a to uopšte nije tema. Hajde malo razmislite o tome zašto bismo mi međusobno raspravljali o tome. Zašto bismo morali da se prilagođavamo diktatu jedne strukture koja je, kao što sam rekao, izgubila svoju dušu i svoj karakter? O tome moramo da vodimo računa da bismo ovu zemlju ipak izvlačili iz krize. Nije reč o tome da li zadržati partnerstvo sa EU. To je krajnje normalno. Srbija mora biti otvorena prema svima. Mi samo tvrdimo da ovaj aranžman, ovaj režim koji je utvrđen, potpisan 2008. godine, da on donosi velike štete i da ga treba promeniti. Možda bi ta učmala briselska birokratija jednog momenta i prihvatila takav zahtev Srbije i razgovarala sa Srbijom kao sa partnerom u pravom smislu reči. Ne, naše su se vlade zakucale u tom prostoru, u tom procesu i one ne vide nikakav put levo ili desno ili usporavanja, nego najvećom mogućom brzinom jure prema tom bezdanu. Šta radi naša Vlada u ovo vreme, u ovo doba, u ovom momentu kada je situacija ovakva kakvu sam opisao? Ponovo obećava godinu ulaska u EU. Kažem ponovo, zato što su se nekadašnji predsednici Vlade rado igrali tom temom, pa jedno vreme ta tema nije bila politički interesantna. Jedan će predsednik Vlade ostati u sećanju samo po tome što je 2003. godine rekao da ćemo 2007. godine postati punopravna članica EU. Jedan drugi pregovarač 2008/2009. godine je govorio da ćemo 2012. godine ispuniti uslov, a 2014. godine postati punopravni član EU. Sada opet sa vrha vlasti nam se kaže – 2020. godine ulazimo u EU. Znate šta, treba čovek da bude zaista naivan, blanko-poverljiv, da ne kažem glup, da bi u to sve poverovao. Posle tolikih godina licitiranja, opet smo na 2020. godini, a na nekom srećnom datumu, pa hajde, strpimo se malo, ne dirajmo ništa, doći će taj trenutak. Gospodo, ako samo pogledate taj proces koji bi trebao da krene, kažu 21. januara, ako predamo Kosovo, je li tako, do kraja, ali ako krene tada, on je takve tehničke prirode da se ne može završiti brže, nego za deset godina. Dakle, u najčistijim laboratorijskim uslovima, da se ništa ne menja i da sve teče idealno, mi ćemo imati dve godine skrininga, šest godina pregovaranja u vezi sa 35 poglavlja i dve godine potrebne za ratifikaciju takvog jednog ugovora. Znači, 14 plus deset, to je 2024. godina. Godina 2024. je kao idealan momenat ulaska. Znate li koliko je to do 2024. godine, koliko se svet promenio, koliko se Unija menja, koliko se naši odnosi menjaju? Danas niko ne može da predvidi šta će biti za dve godine, a ne za deset godina, a da ne govorim šta će biti za šest godina, kao što nam se sa vrha vlasti sugeriše – samo da budemo mirni, spokojni i pažljivi, da ne talasamo, kako se to kaže, i da ništa ne radimo. Imamo još jedan fenomen u našoj zemlji, povodom tih evropskih integracija. Ova Skupština ga najbolje reflektuje. To je stanje svesti. Naime, teško je danas, sve da imate najbolje instrumente ispitivanja javnog mnjenja istražiti koliko je raspoloženje za EU među građanima Srbije. Sva ova istraživanja koja smo do sada imali, imala su u velikoj meri manipulativna, ona izlaze sa pitanjem da li želite da Srbija postane članice EU. Pa se onda EU asocira sa onim što ona je bila i što jeste, delimično kao jedna stabilna struktura sa stabilnim zemljama, državama članicama, gde postoji vladavina prava, gde je materijalni prosperitet ogroman itd. Kao da pitate mladića od 20 godina da li bi se oženio za lepu devojku. Naravno da bi, molim vas. Ali, ako on vidi da je ona prevarant, lažov, hoštapler itd, neće se oženiti. Isto tako, uz ova istraživanja mora ići karakterizacija naših odnosa između Srbije i EU i postaviti pitanje da li ste za to da Srbija uđe u EU ako preda Kosovo, ako se otarasi nekih drugih teritorijalnih teškoća i balasta, ako nezaposlenost treba da stagnira ili da bude još veća itd, itd. U takvoj jednoj realnoj situaciji ljudi bi, naravno, odgovorili ne. U krajnjoj liniji, pre neki dan je bilo neko istraživanje, ne znam da li je i ono dobro napravljeno. Prvi put se postavilo pitanje da li ste za to da Srbija razvije bliže odnose sa Rusijom, pa je67% reklo da, pa će 50% reći u slučaju tako lepog pitanja i sa EU. Te stvari postaju međusobno isključujuće, kao što vidimo u slučaju Ukrajine. Srbija ne mora da se opredeljuje ni na jednu stranu sveta, ni politički, ni bezbednosno, ni vojno, ona treba da vodi svoje interese i prema njima oportuno da gradi interese sa drugim državama, drugim organizacijama itd. To je ono što je opravdano i što treba da radi. Ne, ona je potpuno usmerena na jedan dogmatski način na EU i kreće se isključivo u tom pravcu, a porušenim mostovima iza sebe. Jednog dana te prilike koje još uvek postoje, da se okrenemo prema drugim tržištima koji su nam otvoreniji, da se okrenemo prema drugim izvorima finansiranja itd, i one će nestati, i mi ćemo ostati periferija periferije. Nikada Srbija nije bila u većem provincijskom stanju nego danas, od Karađorđa na ovamo, nikad nije bila veća provincija. Evropska unija se sama razvija kao periferija tzv. zapadne hemisfere, ili zapadne civilizacije. Zato je Srbija u ovakvom toku, u ovakvom kretanju periferija periferije. Razume se, ovo su argumenti koji se mogu izneti u 20 minuta, protiv ovog dokumenta, ali ne protiv ovog dokumenta kao takvog, nego protiv celog procesa, protiv cele ove ujdurme, celog kretanja koje izgleda nepovratno. Dakle DSS, iz razloga koje sam izložio, smatrajući ovaj dokument deo takve priče neće u ovom momentu glasati za ovu rezoluciju, šta više glasaće protiv. To je jedini način da se neko bar suprotstavi ovom neumitnom trendu i kretanju ka sunovratu.
Hvala. Narodni poslanik Ivan Andrić.
Hvala poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, na početku da nastavim tamo gde su prethodnici stali, LDP će podržati ovu rezoluciju i podržava proces evropskih integracija bez obzira ko čini vladajuću većinu i bez obzira na to što u toj vladajućoj većini ne učestvuje. Razlozi za to su takođe, da kažem, široki, veliki i duboki. Probaću da ovaj 20 minuta iskoristim za to da pokažem kako mi vidimo trenutnu situaciju u Srbiji vezano za proces evropskih integracija, pre svega, politički ali zatim i da pokušam da dam nekakve argumente koji su donekle suprotni ovima koji smo čuli. Prvo, želeo bih da kažem da je ova nedelja jako važna nedelja. Iako je ambicija nas koji smo učestvovali u formulisanju ove rezolucije bila da se ovaj dokument usvoji ranije, danas kada gledam, mislim da je odlično ispalo što ga usvajamo u danu kada zaseda Savet ministara EU, kada Skupština Vojvodine takođe raspravlja o ovoj temi. Ovo je nedelja, nedelja koja će u pogledu naše evropske budućnosti ostaviti dubok trag. Ono što na žalost ne znamo to je da li će taj trag biti pozitivan ili negativa. Ostaje da se nadamo da će on biti pozitivan i da će ti pregovori kroz jedan formalni sastanak Vlade Srbije sa predstavnicima evropskih vlada početi što je moguće pre, ako je moguće već u četvrtak. Važan je trenutak i zbog toga što je ovo tačka u kojoj je po prvi put koliko se sećam da se rasprava o stvaranju ove rezolucije vodila ne na način koji bi trebalo da objasni da li je potrebno da Srbija uđe u EU ili ne, već na jedan mnogo realniji i životniji način koji govori o tom procesu potpuno ga prihvatajući i prenoseći raspravu na jedan drugi nivo koji je po našem mišljenju davno trebao da počne. A to da li je neophodno da Srbija bude članica EU, da li je to poželjno ili ne nego kako će se ona u tom procesu ponašati. Svi koji su učestvovali u toj diskusiji, što se vidi iz diskusija mojih kolega u uvodu ove sednice se upravo o tome raspravljalo. Mislim da smo u tome već donekle zakasnili i da je dobro što smo konačno počeli da pričamo o tome na jedna realan način. Mislim da je ovo i poslednja prilika da odgovorimo i na tu čuvenu tezu koja je često politički zloupotrebljava, a to je da li da EU nema alternativu. Mislim da prosto ta konstatacija nije tačna. Evropska unija ima alternativu, što se tiče budućnosti Srbije, jednu od tih alternativa i živimo, mi nismo deo EU. Kada neko plaši Srbiju EU dovoljno je da svako ko ima bilo kakvu dilemu ukoliko još ima, pogleda život kakav danas živimo. Ono što niko ne spori, čak ni protivnici, približavanje ili učlanjenje Srbije u EU to je da se tamo živi mnogo bolje, stabilnije, kvalitetnije, sigurnije, bezbednije nego što se živi u Srbiji. Da li je to idealan model? Naravno da nije i ko to kaže taj takođe nije u pravu. Ali, da li je to za Srbiju prirodan model, duboko sam siguran da jeste. Ako pogledamo istoriju Srbije, tradiciju, sve ono što smo govorili o tome, Srbija jeste evropska zemlja. Iz moje perspektive nekog ko se bavi politikom potpuno je besmisleno da ona svoju budućnost vidi u nekoj drugoj vrsti integracija, evroazijskim ili neutralnost. Ako su sve zemlje oko nas, jesu ili će biti članice EU, iz moje perspektive političara koji se trudi da bude odgovoran pre svega za ovu zemlju, mislim da ta budućnost za Srbiju nema alternativu. Ono što je takođe tačno, to je da postoji nekoliko načina da se do te budućnosti dođe do članstva u EU. To je jasno iz položaja zemlja članica. Neke zemlje su odlično prošle u tom procesu i danas žive neuporedivo kvalitetnije nego neke druge zemlje. Mislim da to ne treba ili siguran sam da ne zavisi od EU, to zavisi od nas i to pre svega od nas koji sedimo u ovoj sali, iako nas i danas nema puno. Znači, mi možemo uđi u EU tvrdeći da smo mi već spremni kao što je nekoliko govornika danas i reklo, da smo mi ispunili uslove, da naša administracija ima pune kapacitet, da već danas može da bude deo EU. To će biti način na koji su u EU ušle neke zemlje. Mislim da te zemlje nisu iskoristile ni delić potencijala koje takva zajednica kao što je EU pruža. Postoje i drugi modeli. Ako se mi danas pogledamo u oči i kažemo da stanje u Srbiji ne valja, a da Evropsku zajednicu uzmemo kao model po kome treba da uredimo našu zemlju i da sve što radimo radimo tako da tu zemlju reformišemo da ona izgleda kao što su te neke druge zemlje EU. Mislim da će rezultat toga i u to sam potpuno siguran biti bolji, bezbedniji, mirniji, stabilniji život građana Srbije. Nije to zakopano blago u kome mi treba ovaj proces evropskih integracija da izdržimo u nekakvom gardu, čekajući samo da on prođe, ispunjavajući te čuvene uslove EU. Taj put je loš, i ako će Srbija nastaviti da se takvim putem kreće, ja se onda slažem sa svojim prethodnikom i imam dilemu da li je onda taj put uopšte i potrebno prelaziti. Ali, taj put takođe može da bude i jedna vrsta radnih zadataka i ako mi vidimo na koji način je sređeno pravosuđe, na koji način je sređeno tržište, ekonomija, privreda, zdravstvo, obrazovanje u zemljama kao što su Nemačka, Francuska, Engleska, Italija, Švedska, Estonija, i ako iz toga pokušavamo da nađemo najbolje za Srbiju, iz okolnosti u kojima se mi trenutno nalazimo, ja sam siguran da rezultat takvih reformi i takvih promena će omogućiti da život ovde bude mnogo dostojanstveniji, mnogo bolji, mnogo kvalitetniji, a pre svega mnogo sigurniji i bezbedniji. Kada razmišljam o EU, ja ne vidim birokratske strukture i ne vidim evropski parlament ili evropsku komisiju. Te stvari nisu toliko važne. Ono što ja vidim to je da neki prijatelji koje svako od nas ima u zemljama EU su za razliku od nas sposobni da svoj život planiraju i da se svog života ne plaše i da ga žive punim plućima. Oni znaju šta će se desiti sledeće godine, za dve godine, za tri godine, za četiri godine. Oni znaju na kojim će im tek rođena deca fakultet da se upišu, šta im je cilj. Znaju da putuju. Znaju da obilaze svoje druge prijatelje. Znaju da se ne plaše bolesti, kao što se plaše ljudi u Srbiji, gde je svaka bolest lutrija, odnosno njen ishod je lutrija. To je EU i takvu mi treba da je vidimo. Srbija ima još jedan poseban motiv. Srbija je multietnička zemlja i manje ili više svi smo u ovoj sali posebno ponosni na tu činjenicu. EU je model funkcionisanja nekog sistema u kome su razlike dobrodošle i razlike predstavljaju prednosti a ne mane. To je zemlja koja je uspela da reši jedan od najvećih konflikata u prošlosti civilizovanog dela zemlje, to su konflikti između Francuske i Nemačke, između Francuske i Engleske. Kada kažemo istorija, istorija nije ni u jednoj zemlji, naročito ne u Srbiji, nije apsolutno pozitivna stvar. Ona ima svoje loše i svoje dobre strane. EU je uspela da se organizuje na takav način da te dobre strane prevagnu nad onim lošim stvarima u našoj istoriji. Ja mislim da je to takođe važna činjenica koje se moramo pridržavati. Način na koji je usaglašena ova rezolucija je, ja sam dugo poslanik u Skupštini Srbije, preko 10 godina, po mom mišljenju, do sada najbliži tom evropskom načinu razmišljanja. Mi smo stvarno sedeli, nekoliko kolega je to reklo, sedeli i razgovarali i pokušavali da dođemo do konsenzusa. U najvećoj mogućoj meri smo u tome uspeli. Govoriću na kraju i o te dve značajne razlike oko kojih nismo uspeli da se složimo, jedna je podnešena u obliku amandmana pa će imati poslanici priliku da se o tome izjasne. Ja moram da odgovorim na još jednu stvar. Srbija je bila u specifičnoj poziciji u odnosu na druge zemlje. Ona je, kao što znate, odlukom Vlade koja je tada izgledala donekle i kontraverzna u nekom smislu, počela da primenjuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju jednosmerno, bez podrške od strane EU. Otada je prošlo dosta godina, ali ta činjenica je stalno argument u raspravama da li je Srbija pogrešila ili nije. To su nekako bili najlošiji mogući odnosi Srbije prema EU, jer je Srbija ukidala nekakve barijere, dozvoljavala uvoz, a tamo je koristila nešto što se zove preferencijalna mogućnost izvoza, dakle, koristila je delimičnu mogućnost izvoza za carine. Pošto je to stalno tema o kojoj se govori, ja sam tražio od Vlade da dostavi izveštaj od Kancelarije za evropske integracije da li je Srbija u tom procesu dobila ili izgubila. Pročitaću vam Vladin izveštaj, a ja sam opozicioni poslanik: „Od 2001. do 2013. godine u Srbiju je uloženo oko 19 milijardi evra direktnih stranih investicija. Od toga su 60% investicije iz zemalja EU. To je najveći mogući stepen ekonomske povezanosti u odnosu na bilo kog drugog partnera.“ U poslednje dve godine, dakle, u trenutku krize pričam, koja navodno postoji samo u zemljama EU, 90% ukupnih stranih investicija u Srbiji su iz EU. Jedno od neminovnih posledica Sporazuma o slobodnoj trgovini je smanjenje prihoda u budžetu od naplate carina i umanjenje zaštite domaćeg tržišta, a nasuprot toga se nalaze koristi koje dobijaju privreda Srbije kroz smanjene troškove poslovanja i izvoza. Kakav je tu rezultat? Korist koju su ostvarili srpski izvoznici se iz godine u godinu povećava. Dakle, Srbija svake godine izvozi sve više i više u EU. Samo jedne godine je od 2001. pokazala stagnaciju, a to je bilo 2009. godine. Sticajem okolnosti, to je bila godina u kojoj je realno i postojala kriza. Od početka primene Prelaznog trgovinskog sporazuma, zaključno sa junom 2013. godine, ukupna korist od preferencijalnog izvoza na tržište EU za privrednike Srbije iznosi preko 2,4 milijarde. To je egzaktan podatak. S druge strane, evropski izvoznici, odnosno proizvodi koji se u Srbiju uvoze, a na koje Srbija ne naplaćuje carinu, što je kontra tome, oni su ostvarili ukupnu korist od izvoza od oko 860 miliona evra. Srbija je ostvarila tri puta veću korist u izvozu na evropsko tržište, nego što su ostvarili oni, ako podrazumevamo da je ta korist njihova od 800 miliona evra, da predstavlja trošak ili gubitak za budžet Republike Srbije. Ovo su uslovni podaci. Mi zamišljamo nešto što je moglo da bude a nije bilo. Koristi su mnogo veće. Proizvodi su u Srbiji stvari koje se nikada bez primene tog prelaznog sporazuma ne bi proizvodile. Zaposleno je mnogo više ljudi nego što bi se bez primene tog sporazuma zaposlilo, tako da su koristi čak i u ovom najlošijem mogućem odnosu bile neuporedivo veće za Srbiju nego što je to predstavljeno. Druga je stvar stalno dovoditi u pitanje da li je potrebno uopšte da Srbija ide ka EU. Ta druga posledica je po meni mnogo katastrofalnija, po mom mišljenju, ona nas onemogućava da razmišljamo o tome kojim putem Srbija ide ka EU, da li je taj put najbolji? Daću vam primer. Dok smo se borili za to da Srbija dobije taj tzv. datum početka pregovora u junu ove godine, potpuno mimo nas je prošla jedna loša stvar za Srbiju gde se govori o menjanju sporazuma, o stabilizaciji i pridruživanju zbog ulaska Hrvatske, gde su na čistom gubitku ostali proizvođači duvana u Srbiji. Baveći se stalno preispitivanjem tih krupnih političkih tema, nama život stalno prolazi. Ne mislim da je reč o lošoj nameri, ne želim u to da verujem, ali mi moramo početi da se bavimo tim procesom. Ova rezolucija, ovo je definisanje uloge Skupštine Srbije u samom procesu pregovora i to je taj proces. Tačno je da mi nećemo pregovarati o sadržaju, ali govorićemo o datumu, u tom procesu, pregovaraćemo o datumu primene. U tom procesu, mi moramo braniti interes nečega što je, interes srpske privrede, pa i poljoprivrede. Mi se ne možemo i u toku tog procesa baviti da li Srbija treba da uđe u EU, da li je nešto uslov ili nije uslov, jer za to vreme mi ćemo ući pod najnepovoljnijim uslovima i u tim uslovima ćemo mi, izgubiti, jer čak i to je bolja alternativa,nego što danas živi, ali ćemo izgubiti ono što u ekonomiji postoji danas, a to je oportunitetni trošak. Mislim da je jako važno za svakoga, da nauči taj ekonomski termin, a to je trošak, gubitak koji imate, jer nešto ne radite i to u ovoj Srbiji ne postoji, pa čak ni svest o tome. To je realan trošak koji mi imamo jer radimo danas jedno, a ne radimo nešto drugo, odnosno dobit koju bi dobili radeći to drugo. Moram da kažem da je ovo iz moje perspektive samo okvir i to je institucionalni okvir, koji Skupštini Srbije, Odboru za evropske integracije, odnosno poslanicima, predstavnicima svih grupa građana u našem društvu daje mogućnost da u tom procesu učestvuju. Da li će oni u tom procesu učestvovati ili ne, to zavisi samo od nas koji sedimo u ovoj sali. Današnja prisutnost nas ne ohrabruje. Dakle, ovo nisu dosadne stvari koje mi treba da ispunjavamo. To nije izgovor za nešto što se dešava mimo nas. Mislim da je taj proces pregovora vrlo osetljiva stvar, i da tu ukoliko nije moguće da se nađe konsenzus oko posebnih pozicija koje se budu dogovarale, da je jako važno uloga opozicije, ko god bio opozicija u trenutku kada pregovori na takav način počnu. Ovaj dokument ili ova odluka koju danas donesemo, ona će odrediti svakome mogućnost da taj proces koriguje na najbolji mogući način, ali, ona sama po sebi ne donosi. To će zavisiti od ljudi koji sede ovde. I ako se o tome raspravlja, a ne postoji osnovno interesovanje nas kao predstavnika grupa građana, plašim se da ni rezultat neće biti dobar, iako je postignut ukupan konsenzus, osim, naravno mišljenja DSS za koje mislim da je izuzetno važno, zato što jeste u ovom trenutku jedino protivno ovome. Ostala sa dva otvorena pitanja. Jedno pitanje da li posebno imenovati poljoprivredu u ovom dokumentu? Preovlađujuće mišljenje je bilo da ne treba ni jednu granu privrede posebno imenovati. Nije ovo dokument koji bi sam po sebi rešio stanje u poljoprivredi, pa samo ako ubacimo tu reč, onda će naša poljoprivreda da procveta. Nije tako. Mi smo rešili da ne treba ni jednu granu privrede posebno da imenujemo, da joj ne damo prioritet. Naravno, da svi koji sede tamo su svesni toga da je poljoprivreda jedna od ključnih grana o kojima treba brinuti. Tako da je lažna teza da ako nema reči poljoprivreda u tom dokumentu da mi manje o tome brinemo, to prosto nije tačno. Dakle, i vreme će to pokazati. Druga stvar oko koje nije postignut konsenzus to je o tome da li predstavnik Narodne skupštine treba da sedi na jednom savetodavnom telu Vlade, i da bude prisutan na svim sastancima? Tu je većina bila protiv toga. Podnešen je amandman, naša poslanička grupa će podržati taj amandman, mi mislimo da je potrebno da sedi, i u našoj i u prethodnom slučaju, u sličnim telima je sedeo predstavnik Skupštine. U takvom telu Vlade kompenzacija za to, nekakva politička je napravljena, treba biti iskren do kraja na osnovu toga što predstavnik Skupštine ne sedi u tom savetodavnom telu, omogućeno je da taj izveštaj iz rada tog tela budu još češći, dinamičniji, sažetiji. Dakle, nećemo izgubiti. Mislim da je mnogo važno da se uloga Skupštine ne svodi samo na izveštaje nego da ona dobije jednu aktivnu ulogu. Argument koji je Vlada dala da ne treba mešati zakonodavnu i izvršnu vlast, u ovom smislu ne mogu da prihvatim. Ne vidim tu sukob, to je telo za koje smo mi tražili učešće savetodavno, ono ne donosi odluke, a sa druge strane bi nama i Skupštini omogućilo potpuni uvid u proces donošenja odluka i o mnogo stvari o kojima će se tu razgovarati, a koje neće biti delovi tog formalnog izveštaja. Dakle, mogla bi naša informisanost o tome biti sveobuhvatnija, time i odluke koje donosimo, svakako kvalitetnije. Za kraj, ja vas naravno pozivam da glasamo svi za ovu odluku, ali vas takođe pozivam da ovo ne shvatite kao konačan cilj. ovo je samo prvi korak, a dalje od angažovanosti svakog od nas pojedinačno, bez obzira kojoj stranci ili kojoj grupi pripada. Svaka grupa, svaki predstavnik građana u ovome mora imati proces. Pošto ne može ni samo Vlada da uđe u EU, ne može ni samo Skupština da uđe u EU, nego moraju da uđu građani i Država Srbija. Da bi oni ušli, moraju da uđu, svaki njihov predstavnik mora da uzme učešće u tom procesu. Zbog toga vas molim da ovo shvatite samo kao prvi korak i da prosto moram da apelujem na vašu angažovanost i da pozovem na to da bude još što je moguće veća. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, obraćam vam se u ime poslaničke grupe SPS koja je istovremeno aktivna u Vladi Srbije, sprovodi politiku evropskih zalaganja za evropske integracije, koja daje rezultate i odmah na početku kažem da ćemo prilikom glasanja glasati za ovaj tekst rezolucije. Imali smo aktivnu ulogu u usaglašavanju teksta ove rezolucije i mogu da posvedočim da smo zaista pažljivo odmeravali svi mi koji smo učestvovali u radnoj grupi svaku rečenicu i svaku reč ove rezolucije zato što je ona dugoročna. Znači, njen rok trajanja je nekoliko godina, recimo do 2020. godine, kada će mnogi od nas da se izmene na pozicijama vlasti i opozicije. Dakle, ovaj tekst rezolucije nije sačinjen ni sa kakvim političkim predumišljajem, niti da nekog afirmiše, niti da nekoga spreči da učestvuje u ovom procesu evropskih integracija, približavanja i učlanjenja Srbije u EU, odnosno da je takođe prostor da se izraze i mišljenja i preporuke za one koji se eventualno politički ili iz bilo kojih drugih razloga protive pridruživanju i učlanjenju Srbije u EU. Takođe, mogu da svedočim kao član radne grupeda smo mi veoma pažljivo pratili iskustva drugih zemalja koje su već uspele u onome u čemu mi nameravamo, a to je da uđu u EU i naše stručne službe, stručnjaci iz Odbora za evropske integracije, koje ja pohvaljujem, su pripremili uporedna iskustva na koja smo se mi oslanjali prilikom izrade ove rezolucije. Znači, nije Srbija jedinstven slučaj, Srbija nije sui generis i mi zaista sledimo pozitivna politička iskustva i nastojimo da ojačamo ulogu Skupštine Srbije u političkom sistemu i u ovom procesu odlučivanja. Dakle, mi smo imali papir koji je bio davao iskustva kako su to Estonija, Kipar, Litvanija, Makedonija, Mađarska, Poljska, Rumunija, Slovenija i Hrvatska, tih devet zemalja, bilo ih je više, ova tri poslednja talasa učlanjenja u EU, videla je i postavila ulogu Narodne skupštine. Zaista sam sa pažnjom, čak i kada nisam bila u sali jer ima prenos preko TV ekrana, pažljivo slušala izlaganja mojih uvaženih koleginica i kolega iz drugih poslaničkih grupa i zaista sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da u dosadašnjim izlaganjima kao i prilikom glasanja u ovom uvaženom domu je zaista postignuto više nego dvotrećinsko saglasje oko procesa evropskih integracija. Naravno, ima i antinomija, njih smo i danas čuli i zaista kažem da su ta protivljenja procesu evropskih integracija su u jednoj manjini i da takva opcija u Srbiji, usuđujem se i ja da izričem nekakva politička proročanstva, zaista slabi. U dosadašnjim izlaganjima čuli smo naravno i upoznavali smo javnost sa tekstom rezolucija, ali zaista smo čuli i neka, da tako kažem, nategnuta proročanstva i analize geopolitičkih okolnosti ne samo u aktuelnom trenutku u Evropi, neka poređenja sa nekim zemljama koje su ipak daleko od nas, kojima se razlikuju istorije, ali isto tako i neka crna, da tako kažem, proročanstva budućnosti. Ipak bih se sad na početku koncentrisala na sam tekst rezolucije i za sve one dušebrižnike koji misle da se opredeljenjem za Evropu izdaju nacionalni ili teritorijalni interesi Srbije, moram da ukažem na sam tekst rezolucije i da kažem da tu postoji jedna zaštitna klauzula u preambuli koja kaže da se potvrđuje očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta, a isto tako da je cilj Republike Srbije poštovanje tradicije i zaštita kulture i jezika kao osnovne nacionalnog identiteta. Dakle, kao što sam rekla, veoma pažljivo smo obraćali pažnju na rečnik i na preciznu i političku, pravnu, ekonomsku formulaciju svih ovih odredbi koje su sadržane u rezoluciji. Takođe, u tački 7. rezolucije još ima jedna zaštitna klauzula koja se zalaže za očuvanje interesa Republike Srbije, gde se naglašava da se u cilju omogućavanja ravnopravnog uključivanja Srbije u sistem EU moraju osigurati najpovoljniji izuzeci i prelazni periodi, kao i eventualno odstupanje gde je potrebno i moguće. Vi jako dobro znate da u politici ne dobijate ono što mislite da zaslužujete, nego dobijate ono o čemu ste i kako ste pregovarali. Mislim da se ovom rezolucijom uspostavljaju linije i komunikacije, saradnje i koordinacije između Narodne skupštine, između nas kao parlamentaraca i predstavnika, da tako kažem, narodne volje, naše Vlade i drugih institucija, odnosno predsednika koji takođe imaju politički legitimitet u Srbiji. Zaista se čudim pojedinim kolegama, koji su u manjini, da se toliko protive ili plaše Evrope. Postavljam pitanje - čega se to oni plaše? Autentične Srbije ili autentične Evrope? Srbije kakva ona danas jeste, kakva je bila i kakva može da bude ili Evrope koja se sve više razvija i sve više zbližava i sve više jača na međunarodnoj sceni? Mi nismo u konkurenciji jedni sa drugim unutar Srbije, mi smo u konkurenciji i sa Evropom i Kinom i sa drugim velikim silama. Dakle, ja bih baš zbog tog mog čuđenja, šta je to toliko sporno i nesukladno u orijentaciji aktuelne Vlade i većine nas ka EU, da tako kažem, ili antinomično sa vrednostima za koje se mi zalažemo i u Ustavu Republike Srbije i u političkim većini naših političkih programa. Dakle, naglašavam vrednosti, koje su takođe ovde naglašene, u tekstu rezolucije, jer su to fundamentalne vrednosti, to su vladavine prava, demokratija i tržišna ekonomija. Međutim, da bismo bili sasvim realni, svesni smo da se u tom procesu pregovora pred Srbiju postavljaju teški preduslovi i da je to jedan proces pregovora, možda i sa neizvesnim ishodom, ali u kojima ova vlada uspeva da napravi ubrzane i održive kompromise. Zato smo insistirali, barem mi iz SPS, na moje zadovoljstvo to je prihvaćeno unutar radne grupe i potvrđeno je na Odboru za evropske integracije, da se kod formulacije u tački 4, gde se kaže da se ističe obavezna poštovanja svih neodgovornih kriterijumima za članstvo u EU, pozovemo na temeljno određenje ovih kriterijumima koji su izraženi od Evropskog saveza u Kopenhagenu 1993. godine i u Madridu na sastanku Evropskog saveza 1995. godine. Svesni smo i ne možemo pobeći od onoga što je poznato širom javnosti Srbije, a to je da postoji, da je u opticaju, da je u nekoj pregovaračkoj agendi, ali ne zvaničnoj, tzv. britansko-nemački non paper, papir koji nije zvaničan i da različite zemlje, u skladu sa svojim interesima i sa svojim standardima postizanja politički, ekonomski, demokratskih prava, zahtevaju od Srbije da se ona ubrzano prilagodi. Ovo pozivanje na fundamentalne vrednosti je nešto što je naše uporište. Kao što sam rekla, to nije nešto strano, to nije strana reč, to nisu strane vrednosti, načela i principi koji nisu zapisani u naš Ustav i u političke programe većine demokratskih partija, usudila bih se reći, svih nas koji sedimo, iz različitih političkih grupa u ovom parlamentu. Naglašavam, ono što jeste vrednost Evrope i ono što su naši preduslovi, ne trebamo plašiti naše građane od onoga što Evropa traži u političkom smislu od nas, a to su stabilne institucije, vladavina prava, demokratija, poštovanje ljudskih prava, zaštitu i poštovanje manjinskih prava, ekonomski preduslovi, funkcionalnu tržišnu ekonomiju, a to je nešto što je naš životni cilj, da smo sposobni da ojačamo naše privredne kapacitete, da bi se nosili sa pritiscima konkurencije tržišnih snaga unutar EU. Jako dobro znate koliko je teško opstati na tim razvijenim tržištima u Evropi i šire. Sposobnost da se preduzmu obaveze članstva, uključujući privrženost ciljevima, političke, ekonomske, i monetarne unije. Isto tako, u tim dokumentima, u Kopenhagenu se pominje apsorbcioni kapacitet, a što mi zaista čujemo u našim kontaktima sa parlamentarcima iz zapadne Evrope, da i sama Evropa oseća zasićenje, pogotovo pojedine zemlje, u strahu od azilanata, u strahu od izbeglica, u strahu od nestabilnih država članica. Oni zaista ukazuju da i oni obraćaju pažnju na svoj apsorbcioni kapacitet, odnosno da će svaku državu članicu vrednovati po tom kriterijumu, koliko je ona sposobna da se prilagodi standardima EU, odnosno tako da se prilagodi da ne dovede u opasnost momentum evropskih integracija. Znači, ni zbog jedne države članice ne može doći do zastoja. Madrid iz 1995. je insistira na postepenoj i harmoničnoj integraciji. Dakle, u našim tačkama rezolucije, u tački 5. i u tački 8. upravo je naglasak, moje uvažene kolege su dosta toga govorile o ekonomiji, o toj debati koju smo unutar radne grupe, unutar Odbora za evropske integracije, govorili da ćemo apostrofirati jednu granu privrede za koju imamo potencijale u toj tržišnoj konkurenciji. Kada pogledate rečnik koji se koristi u tački 5. rezolucije – brz, stabilan ekonomski rast, zaštita privrednih grana od vitalnog interesa, održivi razvoj, sprovođenje ekonomsko-društvenih reformi, završetak procesa privredne tranzicije, razvijanje ekonomije zasnovane na znanju, ostvarivanje stabilnog finansijskog i makro ekonomskog okruženja, onda se ispostavlja da taj proces usaglašavanja, harmonizacije sa tekovinama, pravnim tekovinama EU zaista nije sporan. Toga se ne možemo plašiti. Toga se ne smemo plašiti, jer time ojačavamo naše potencijale za izlazak na svetsku tržišnu konkurenciju. Apelujem na moje kolege iz drugih poslaničkih grupa, koje su u manjini, da ne plaše javnost, niti da iskazuju nikakav defetizam, da ne prizivaju u svojim predviđanjima razvoja političke situacije na ovim prostorima, kao da će se unutar Srbije povući neka nova gvozdena zavesa. Nama je zaista, mi smo i suviše mali u toj svetskoj ili evropskoj konkurenciji da bismo dozvolili da se ti rascepi na proevropske snaga, reći ću avangardne, ili te nacionalno orjentisane, neću reći retrogradne snage, da se ta linija podele vuče među građanima Srbije. Zajedno sa koleginicom Čomić iz DS imala sam priliku da nedavno boravim u Ukrajini, a na zasedanju Saveta ministara OEBS-a, i tamo smo mogli lično da se uverimo kako na ulicama Ukrajine izgleda ta politička borba ili ta građanska borba za Evropu, neću reći protiv Evrope. Možda ta linija podele više približava ka Rusiji. Ako pažljivo čitamo analitičke članke, a da nismo otišli tamo, videćemo da u samoj Ukrajini zaista ne postoji ta jasna podela, ta gvozdena zavesa između Evrope i Rusije, između istoka i zapada, već da su i različiti regioni unutar Ukrajine, koji su bliži Rusiji, opredeljeni za Evropu. Znači, javno mnjenje, politička manipulacija, politički diskurs sa tim da li smo za ili protiv Evrope, a da pri tom geografski, geopolitički pripadamo tom tlu, mislim da je uzaludna i da ona na duži rok nikako neće dati rezultate. Na kraju mog izlaganja bih naglasila da su u ovom tekstu rezolucije vrlo precizno naznačene linije komunikacije i koordinacije između Narodne skupštine, pogotovo naglašavajući izuzetno značajnu ulogu Odbora za evropske integracije, ali takođe smo dali prostora drugim odborima koji će moći da se uključe u proces pregovora, s obzirom na delokrug raznih pregovaračkih pozicija, i Vlade, koju smo u ovom tekstu rezolucije podstakli da aktivno nastavi da sprovodi nacionalni program za usvajanje tekovina EU i da nas blagovremeno obaveštava, kako bismo mogli da usvojimo svoj plan rada, kao i za usklađivanje te zakonodavne aktivnosti. Isto tako, identifikovali smo, kao potencijalne partnere, ne samo Vladu, uzgred budi rečeno i predstavnici Vlade, bilo da je to ministar zadužen za evropske integracije ili šefica pregovaračkog tima koji, isto kao i Vlada, u celini, imaju obavezu da podnose tromesečne, pa i češće, odnosno Vlada šestomesečne izveštaje Narodnoj skupštini o procesu pregovora, da budemo u jednoj stalnoj komunikaciji i da obaveštavamo javnost o tome. Kao potencijalne partnere identifikovali smo civilno društvo i stručnu javnost. To je jedna široka koalicija za modernizaciju Srbije, ne kažem samo evropeizacije, jer na kraju krajeva, Rusija ili naši neki prijateljski narodi, kao što je Kina, su zaista u jednom ubrzanom procesu modernizacije, gde se ruše sve granice. Zaista, ta podela na Evropu, Evroaziju, Rusiju, Kinu, zemlje BRIK-a, na Ameriku, to u 21. veku sve više i više će da slabi. Mislim da mi u Srbiji imamo potencijale da budemo i građani Srbije i građani Evrope i građani sveta. Dakle, ono što hoću da naglasim jeste da je postignut visok stepen konsenzusa, visok stepen saglasja i da prosto zamolim da se ne koristi ova prilika kada treba da opredelimo ulogu Narodne skupštine ne samo koji smo na vlasti, nego i oni koji su trenutno u opoziciji, sa predviđanjem da ćemo se u narednim godinama na tim pozicijama, da zaista ne koristimo ovu govornicu zato da bi proizvodili bilo kakvu vrstu straha, defetizma ili konfuzije, nego prosto da sagledamo jako realno one brojke koje je kolega Andrić npr. izneo, jer brojke su najjači argumenti. Dakle, ponovo naglašavam da će SPS glasati za ovu rezoluciju i da smo zaista zadovoljni ulogom i načelima koji su izloženi u ovoj rezoluciji. Mislimo da ćemo mi parlamentarci, koji imamo legitimitet građana na izborima, zaista biti u prilici da utičemo na smer i brzinu približavanja i učlanjenja Srbije u Evropu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, zaista je zadovoljstvo danas biti narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije i videti jedan skoro opšti konsenzus o tome u kom pravcu treba naša zemlja da ide i još jednu potvrdu evropskog puta i evropskog opredeljenja Srbije. Koleginica koja je pre mene pričala, pomenula je aktuelna dešavanja u Ukrajini, koja svi mi pratimo sa potrebnom pažnjom. Ono što je pre neku godinu bilo nezamislivo u Srbiji i u Narodnoj skupštini Republike Srbije, eto sada se dešava. To što se videlo na ulicama Ukrajine i što viđamo, mnogo smo u izraženijem i devijantnijem obliku mi godinama viđali na ulicama naših gradova, pa i ispred ove Narodne skupštine, pa i u samoj zgradi ove Narodne skupštine i borba za opšti, politički i društveni konsenzus za evropski put Srbije je bila dugotrajna. Mi iz naše političke grupacije smo očekivali da ona bude brža, efikasnija, ali okolnosti su bile takve kakve su bile. Mnogo je otpora i kočnica bilo evropskom putu Srbije. Izuzev jedne političke stranke, koja je i sama nekada bila na evropskom putu i koja, čini mi se, bez dubokog ubeđenja u svoje političke stavove, čini mi se, više zarad ostvarivanja političkih ciljeva u biračkom telu, sada iznosi kontraargumentaciju zbog čega mi ne treba da bude punopravna članica EU, da odustanu od evropskog puta Srbije. Kažem, moje je zadovoljstvo i mi smo prosto sanjali ovaj dan kada će sve političke stranke, uključujući i političku stranku SPS, koja je nekako bila uz SRS najantievropskija stranka u političkom životu Srbije po obnovi višestranačja, zaista je veliko zadovoljstvo danas učestvovati u jednoj ovakvoj raspravi. Kažem, čak i oni koji su protiv evropskog puta Srbije to čine na uljudan i na civilizovan način. Ova rezolucija se donosi u jednom važnom političkom momentu, kada smo kao zemlja koja ima status kandidata za članstvo u EU, očekuje i konkretan datum i prvu međunarodnu konferenciju. Samom tekstu rezolucije nema se šta prigovoriti. Mi smo i pratili proces izrade samog teksta i on je, pre svega, odraz i čini mi se, sublimacija svega onoga što se dešava u aktuelnom političkom životu i svega onoga što zaista postoji i Narodnoj skupštini Republike Srbije, koja je, što se tiče svoje osnovne zakonodavne aktivnosti, dala veliki doprinos. Ne zaboravimo, samo u prošlom sazivu je preko 850 tzv. evropskih zakona usvojeno u procesu harmonizacije našeg pravnog sistema sa pravnim tekovinama EU. Mora se priznati da su sve vlade od 2000. godine najviše uradile upravo na evropskom putu Srbije, na poboljšanju našeg imidža, koji je bio katastrofalan 2000. godine, na povezivanju sa susedima, na uspostavljanju i normalizaciji boljih odnosa u regionu. Ali, ono što je u velikoj meri devalviralo tzv. evropski put Srbije, to je i nepravična privatizacija i nepodnošljivi, nesnošljivi stepen korupcije i kriminala i čini nam se, kasno shvatanje svih vlada o potrebi da se prihvati realna politika prema KiM, koja se svodi na zaštitu pre svega srpskog stanovništva i istorijskog i kulturnog nasleđa na KiM. Verujemo da će i ova rezolucija, jer ovo će sigurno odjeknuti i u Evropskom parlamentu, odmah će za sve to znati Evropska komisija i sve evropske institucije i parlamenti zemalja članica EU da je Srbija sa jednom ovakvom rezolucijom još jednom na snažan način potvrdila ne samo svoj evropski put, nego i odličnu koordinaciju između institucija koje su najvažnije na tom evropskom putu, a to su Vlada Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije. Sve ono što je navedeno u samom tekstu rezolucije, od toga da nam je cilj da u što kraćem roku postanemo članica EU, da treba da vodimo računa o zaštiti ekonomskih, nacionalnih, socijalnih i svih ostalih interesa, to je nešto što je više puta u raznim dokumentima i odlukama navedeno. Mi bukvalno ovde nemamo neku specifičnost ili nešto što je spektakularno novo, jer najvažniji politički dobitak svega ovoga je jedna snažna politička poruka koju ćemo poslati, jer će ova rezolucija biti verovatno dokument koji će biti usvojen sa najvećom mogućom većinom u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Budući da naša politička grupacija pripada evropskoj desnici, mislim da nije na odmet reći da su zaista tvorci EU bili evropski desničari, od Konarda Adenauera, Šarla de Gola, Šumana itd. i da je nama često nedostajalo političke hrabrosti zbog toga što se nismo bavili državnim poslovima, zbog toga što su mnogi koji su bili na vlasti vodili samo računa o tome kako da zadrže vlast u sledećem mandatu, a ne o širem državnom i nacionalnom interesu. Trebalo je često imati hrabrosti koju je imao Vinston Čerčil 1945. godine, kada je u razrušenom Londonu, razrušenom od strane Nemaca, rekao – vreme je za SAD. Trebalo je često imati hrabrost Helmuta Kola, koji je u momentu kada je samo imao trećinu podrške Nemaca za odricanje od nacionalne monete, od dojč marke, smatrao da je vrhunski nacionalni i ekonomski interes Nemačke da se uvede evro, što se kroz vreme i pokazalo. Čuli smo i smatramo i delimo političko mišljenje da Rusiju treba da volimo, da ekonomski treba da sarađujemo sa Rusima itd, ali ni sami Rusi i Evroazijska unija u nastajanju ne pozivaju se na evroazijske vrednosti. U civilizovanom svetu, najuređenije države, najviši standardi ekonomske zaštite, socijalne zaštite, ljudskih prava, manjinskih prava, ugroženih populacija su upravo u zemljama EU. Ja sam spreman da o svakom tom pitanju vodim rasprave, da iznesem argumentaciju koja će sigurno potući svaku političku kontraargumentaciju. U ekonomskom smislu, ako su nam najveće investicije iz EU, ako nam je najveći uvoz iz zemalja EU, ako najviše izvozimo iz EU, ako je najveća ekonomska dobit saradnja sa EU, onda tu nema nikakvog dvoumljenja. Ono što je interesantno, to je da, recimo, u vreme kada je nastajala i obnavljala se srpska državnost, da je tada jedan nepismeni vladar, knez Miloš Obrenović, u momentu kada jeKragujevcu bila prestonica, između toga u kom smeru država treba da ide, da li treba da ide ka Evropi ili treba da bude ostavljena u saradnji sa istokom, pre svega sa Otomanskom imperijom, opredelio se za Evropu. U to vreme u Kragujevcu su postojale tzv. kuće udžerice, ali je Miloš Obrenović izgradio prvu Kragujevačku gimnaziju. Projekat je urađen u Beču. Napravljen je prvi teatar u Srbiji, Knjaževsko-srpski teatar, opet po ugledu na evropske teatre. Osnovana je prva viša škola, Licej, prvi sud, prve novine srpske, prva štamparija, prvi Vojno-tehnički zavod, vojna industrija, osnovan prvi državni muzejski orkestar, itd. U vreme kada se oslobađala Srbija od Otomanske imperije, kad su srpske nepismene vođe nosile turske fesove i potpisivale se krstom jer su bili nepismeni, oni su imali jasan državni plan - poslati najumnije mlade ljude na školovanje na evropske univerzitete, London, Pešta, Beč, Madrid, Rim, da bi se kasnije vratili i osnovali državne institucije i preporodili Srbiju, što se zaista i desilo i Srbija je u svakom pogledu doživela svoj uzlet, i industrijski, i vojni, i politički, i ekonomski, i imala ispravnu spoljnu politiku i evo, sada, u danima kada se slavi 100 godina od početka Prvog svetskog rata i svih ratova, uključujući Prvi svetski rat i balkanske ratove, bila na strani evropskih saveznika i izlazila kao zemlja pobednica. Zbog svih onih koji su zbog evropskog puta Srbije, pre svega u godinama od 1990. do 2000, ali mnogi i posle 2000. godine gubili posao, demonstrirali, napuštali zemlju, bili mobilisani, pretučeni, hapšeni, ubijani, prebijani, ja ispred SPO, koji je bio vođa 10 godina borbe za evropsku Srbiju, moram da odam dužno priznanje svakom građaninu koji možda misli da je njegov doprinos evropeizaciji Srbije bio mali i možda misli da je zbog toga što je lično ili izgubio posao ili doživeo neku drugu nelagodnost gubitnik, ja verujem da ćemo upravo sa ubrzanim evropskim putem Srbije i upravo sa potpunom primenom ove rezolucije o što bližoj i tešnjoj saradnji Narodne skupštine Republike Srbije i Vlade Republike Srbije, u budućnosti izgraditi jednu moderniju, bolju i pravedniju zemlju i dati satisfakciju svakom građaninu koji je dao doprinos evropeizaciji Srbije i boljem životu i njenoj evropskoj perspektivi. Što se tiče SPO i DHSS, mi jednog jedinog momenta nismo imali dvoumljenje da li treba ostati na evropskom putu Srbije, jer je neko danas pomenuo nešto divno što stoji i u našem programu – jedinstvo različitosti. U EU ima mesta za sve, i za republike, i za kraljevine, i za leve, i za desne, i za teiste, i za ateiste, bitno je da svi delimo iste vrednosti u pogledu, pre svega, ljudskih prava, u pogledu ekonomskih prava i sloboda, a Srbija sa svojim ogromnim potencijalima, pre svega sa velikim potencijalima u oblasti poljoprivrede, zdrave hrane, energije, vode, sa svojim znanjem, sa svojom kulturom, čini mi se sa punopravnim članstvom u EU treba da vidi najbolju razvojnu ekonomsku šansu, ali istovremeno to će u velikoj meri uticati i na poboljšanje bezbednosti zemlje koja je, eto, u zadnjih 20 godina često bila vrlo ugrožena. Jako je bolno pitanje Kosova i Metohije, ali i Kosovo, trenutno van granica Srbije, će morati da se evropeizuje. Ono što je nekada bila zajednička država Jugoslavija, sa zajedničkim pravnim sistemom, zajedničkim ekonomskim sistemom, zajedničkim političkim sistemom, sa zajedničkim vrednostima, to će biti EU za Srbiju u momentu kada Srbija bude članica EU. Ono što je temelj i krov programa SPO - Srbija u Evropi, Evropa u Srbiji, za nas je u političkom smislu najvažnije i zbog toga će SPO uvek podržavati ovakve rezolucije i sve što je na tragu ove politike, ali ćemo istovremeno, kao što smo do sada radili, uvek žigosati i kritikovati antievropsko ponašanje, jer nije dovoljna samo ta evropska mantra – evo, mi smo evropejci, a pod plaštom evropejstva da se dešavaju i kriminal i korupcija i nepravične privatizacije i mnogo toga što u potpunosti devalvira evropsku priču i evropsku budućnost Srbije. Zbog svih razloga koje sam izneo, u danu za glasanje, kažem još jednom, mi ćemo apsolutno podržati ovu rezoluciju. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Slobodan Samardžić, pravo na repliku. Izvolite.
Obzirom da su u prethodna dva govora iznete određene kvalifikacije na ono što sam ja rekao, iako nisam pomenut imenom, ali jedini sam govorio ili oponirao o ovom opštem trendu, imam potrebu da odgovorim u par reči. Naime, izneo sam razloge zbog kojih DSS smatra da ovo nije dobro, da treba tražiti druge puteve itd. Postoje razlozi zašto je DSS nekad podržavala taj proces evropskih integracija i u njemu učestvovala i postoje razlozi zašto to danas ne čini. To je iznetoo ovome drugom, naročito danas. Mi smo imali određene kvalifikacije na takvu jednu diskusiju da se zapravo time seje strah i defetizam tri puta. Zatim da je DSS nekad učestvoval u tome, a sada ne učestvuje zbog skupljanja političkih poena. Naime, to su loši pokazatelji delovanja u Skupštini i same inkrinacije tog dela političkog spektra Srbije ka jednoj vrsti monolitizma, ka jednoj vrsti isključujućegmišljenja, koje ne može da istrpi da neko može drugačije da misli i drugačije da se javno organizuje. Dakle, ovde smo imali i reakciju gde su izneti protiv razlozi o onome što sam ja rekao. To i jeste način na koji treba raspravljati u Skupštini o tim stvarima i potpuno se lišiti tih staromodnih načina razmišljanja. Sećam se sedamdesetih i osamdesetih godina. U Srbiji su postojali ljudi koji su se zalagali za politički pluralizam i to je smetalo monolitnoj strukturi partiji države koja je imala samoupravljanje kao svoj cilj i išla je ka tamo, a svega deceniju kasnije mi smo ušli u politički pluralizam. Prosto treba u ime nekih starih evropskih vrednosti, ne ovih vrednosti EU koje su malo drugačije, braniti slobodu mišljenja i normalnog razgovora o tome ako je mogućebez kvalifikacija. Naime, one nisu uvredljive i ne reagujem zato što ne bih mogao da istrpim to, ali je red da su u ime pluralizma, ma koliko on bio ugrožen određenim konsenzusom i konsenzus je normalan da se omogući svima da govore kako misle i ne treba ih kvalifikovati.
Narodni poslanik Dijana Vukomanović, pravo na repliku. Izvolite.
Replika, budući da je uvaženi kolega prof. Samardžić se prepoznao, tj. citirao je delove mog izlaganja, konkretno rečenice. Ne znam zašto nije pomenuo da sam koristila i termine – saglasje antinomije, što su ključne reči u naslovu njegove knjige „Evropa posle Mastrihta – saglasja i antinomije“? Nijednom rečju nisam pomenula ni uvaženog kolegu, niti njegovu poslaničku grupu, odnosno konkretno političku partiju. Samo sam govorila da je nedopustivo u prenesenom značenju etiketiranje i razvrstavanje političkih partija u Srbiji na patriote i izdajnike, jer to proizlazi iz njegovog izlaganja. Niko u Srbiji, sad dodajem na moje izlaganje, nema pečat istine. Mi jednostavno izlazimo na izbore. Stepen naše podrške je preovlađujući, a njihov se kreće u zoni od 5% do 7% i samo konstatujem da je ta vrsta straha od Evrope ili straha od autentične Srbije, a danas je Srbija autentična Srbija, proevropska i moderna, promoderna, proreformska Srbija, da je to prosto nešto što je preživljena i ta vrsta političkog diskursa i ta vrsta političkog dijaloga će sve i više da utihne. Mislim da smo ovde svi posvećeni dijalogu, jednom kulturnom i demokratskom dijalogu, gde u nijednoj rečenici mog izlaganja niko ne bi mogao da se oseća uvređenim, ali isto tako kao što se lepe politički kvalifikativi za proevropsku politiku, isto tako mogu da podsetim da se u programu partije o koje sada vodimo dijalog nalaze upravo te temeljne proevropske vrednosti. Time je ta vrsta konfuzije još veća.
Hvala. Narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Nisam, koliko se sećam u mom govoru pomenuo ni patriote, ni evropejce. Zašto mi se to sada spočitava kada o tome nije bilo reči? Kolega Vukomanović jeste govorila o partiji koja unosi strah i defetizam u javni život Srbije, u kontekstu u kome sam jedini ja imao kritički govor o EU. Dakle, ne treba da bežimo od rasprave, nego treba da bežimo od kvalifikacija. Nisamih koristio, a koleginica Vukomanović jeste. Međutim, ona opet meni spočitava kvalifikacije, a zaboravlja svoje, imajući u vidu da ja nikakve nisam izložio. Moramo se vratiti jednom mirnom tonu, kada raspravljamo o ovome. Znam da sada postoji jedan kamen u cipeli koji žulja, ali izvinite i on ima pravo na život, bar u demokratskom društvu. Ako budemo zaista išli linijom isključivanja, pa i ovog ako hoćete retoričkog i političkog isključivanja, doći ćemo do tog monolita. Možda je to ideal, da 100% ljudi u Srbiji hoće da uđe u EU, ali mislim da je to patologija javnog života i naveo sam jedan primer od pre desetak, dvadeset, trideset godina koji nije tako star, premda ga se dobro sećam. Samo hoću da ukažem na tu vrstu sličnosti koju smo mi već prošli kao društvo, da me podseća ono na ovo danas što se događa i želim da ukažem na problem takve vrste, ideološke identifikacije i samo identifikacije ništa više. Ne znam zašto se sada opet unosi u raspravu nešto što nisam rekao.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović. Izvolite.
Jedna mala ispravka. Kada ćemo već toliko biti detaljisti, apelujem da se koristi u Skupštini rodno senzitivan rečnik, znači, ja sam koleginica Vukomanović, ne kolega Vukomanović, barem se nadam da je to očigledno. Pod broj dva, pominjano je Kosovo i to je ta lažna dilema, onaj ko je za Evropu, taj je protiv očuvanja teritorijalnog integriteta i suvereniteta, odnosno taj Karl Blanš daje pristanak da se Kosovo definitivno otcepi od Srbije. Znači, to je ta vrsta, da tako kažem nategnute retorike i nategnute logike koja ne proizilazi. Te vrste premisa ako ste za Evropu, onda ste protiv Kosova nisu u logici održiv način zaključivanja. Kad već direktno pričamo ovako preko mikrofona, isto da pomenem da u stvari konstatujem da je profesor Samardžić na proevropskoj strani, zato i predmet koji predaje na fakultetu Političkih nauka je okrenut ka Evropi.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo mišljenja sam da je dokument koji je pred nama od izuzetne važnosti. Rekla bih jedan među hiljade onih kod kojih ćemo raspravljati i o kojima ćemo glasati u Narodnoj skupštini. Ima takvih dokumenata, koji ne zavrede mnogo medijske pažnje, koji ne zavrede mnogo političke strasti unutar odbora Narodne skupštine i na samom plenumu, ali koji proizvedu duboke, nepovratne posledice po političke društvene, kulturološke, ekonomske, državne i svake druge procese u našem društvu. Predlog rezolucije koja je pred nama u ulozi Narodne skupštine u procesu pristupanja, odnosno pregovaranja sa EU je jedan takav dokument. Imala sam čast i privilegiju da budem učesnica i pri donošenju prvog dokumenta Rezolucije o pridruživanju Srbije EU koji je donet oktobra 2004. godine, i postoji jedna sličnost, takođe, nije proizvodio medijsku pažnju. Takođe, je bio više predmet odmahivanja rukom, nego što smo se zaista i unutar institucije i u društvu bavili detaljima tog dokumenta, a iz tih nekoliko rečenica, iz tih nekoliko tačaka iz Rezolucije iz 2004. godine je proisteklo sve ono što se u Srbiji dogodilo poslednjih devet godina. I zato što smatram to izuzetno važnim, želim da zaslužim vašu pažnju jednim malim spominjanjem raznih ljudi koji su uložili svoje vreme, svoje znanje, svoj rad, svoj entuzijazam, svoju motivaciju, svoje ideje u promene Srbije po principima evropskih integracija koji su bili na raznim mestima počevši od službe Narodne skupštine kojoj treba reći hvala za podršku i rad na dokumentu u kojem smo učestvovali kao radna grupa na predlog predsednice Odbora za evropske integracije, dakle, o dokumentu koji je pred vama, koji bez službe Narodne skupštine iz Odseka za evropske integracije ne bi bio moguć. Takođe, želim da spomenem imena raznih ljudi sa nadom da neću zaboraviti neko važno i unapred sa izvinjenjem ako nekog zaboravim. Ljudi koji su učestvovali u procesu evropske integracije između ove dve rezolucije, od onih koji su upravljali Kancelarijom za evropske integracije, pa evropske poslove – Radmila Milivojević, Tanja Mišćević, Milica Delević, Milan Pajević, preko predsednica i predsednika Odbora za evropske integracije – Ksenije Milivojević, Suzane Grubješić, Lasla Varge, Milice Delević i sada Nataše Vučković, do ministara u vladi koji su dobivali evropskih integracija i to od Gorana Pitića koji je to radio kao ministar za ekonomske odnose sa ministarstvom u vladi između 2001-2004. godine, preko Božidara Đelića, Branka Ružića, Suzane Grubješić. Sasvim sigurno ću zaboravi neko ime i još jednom se unapred izvinjavam bilo kome ko je svoje vreme uložio bivajući na nekom od zaduženja na javnim poslovima, a baveći se evropskim integracijama. Želim da ova imena postanu deo kolektivnog pamćenja ove institucije i spominjući ih želim da pokažem jedan duh evropskih integracija koji je sadržan u kontinuitetu.Promene koje sa sobom nose evropske integracije nikada ne prestaju i promene koje se odvijaju, uvek se odvijaju sa najmanjim potrebnim, ali neophodnim dogovorom, konsenzusom svih nas, šta je što u dogovoru sa EU danas, sa Evropskom zajednicom nekad, treba da uradimo da bi popravili stanje ljudskih prava, da bi popravili vladavinu prava, da bi smanjili korupciju i kriminal, da bi podržali nezavisno pravosuđe, da bi izgradili slobodu medija, da bi kontrolisali primenu ljudskih i manjinskih prava, da bi radili na smanjenju diskriminacije i nepravdi u društvu, da bi znali da je naša zemlja deo zajedničkog tržišta i tržišne ekonomije, po pravilima koja su jednaka ili približna za sve, da bi uklonili birokratske, ideološke i svake druge barijere privatnom preduzetništvu i da bi u neko dogledno vreme od danas, mogli sami sebi da kažemo – dosta dobrih stvari smo izgradili u našem društvu, u našoj državi od recepata evropskih integracija, a sa ljudima i za ljude, pošto su evropske integracije pitanje unutrašnje politike. One nikada nisu bile pitanje spoljne politike. Evropske integracije i način na koji se država organizuje uvek je bilo, biće i ostaće pitanje unutrašnje politike. Zato kratak pregled bar onog dela u kome sam neposredno i učestvovala i onog dela kome sam svedočila. Između 1990-2000. godina kada je došlo do obnavljanja višestranačja, do dozvole za osnivanje političkih stranaka i do početka obnove što inače demokratske države imaju kao svoje sastavne delove stotinama, ili desetinama godina, u toj prvoj dekadi nismo imali nikakav problem sa dijalog o tome da li ćemo ili nećemo biti deo EU, bar ne neki od nas. Odabrala sam da pripadam političkoj stranci DS koja to ima u svom programu kao jedan od ciljeva, od obnove rada, pismom o namera,od 11. decembra 1989. godine, odnosno osnivačkom skupštinom februara 1990. godine. Tih deset godina nismo imali dilema jer nismo bili deo međunarodne zajednice, na našu zajedničku žalost i na zajedničku štetu. Imali smo sankcije, nije bilo brojki o izvozu, deficitu, budžetu, nije bilo problema o tome da li se ili neće trošiti na putovanja, jer nismo bili članovi UN i to je faktički period pune izolacije naše zemlje, nezavisno od toga da li je to bila ičija namera. Ne verujem da se može imati politika gde vam je namera da budete izolovana država, izolovano društvo, osim ako niste Severna Koreja, ali verujem i vrlo je očigledno da možete imati rezultate politike koja dovodi do zajedničke štete, potpuno je nezavisno ko je tu politiku podržavao, ko nije. Volela bih da smo devedesete svi bili za EU i da smo u nekom od proširenja, zajedno sa Finskom 1995. godine već postali članovi, ali nismo. Zato je to bespredmetno danas za dijalog, govorim samo radi podsećanja, po vremenskoj liniji, o raznim događajima koji su vezani za EU. Od 2000. godine do 2003. godine Srbija, odnosno Savezna Republika Jugoslavija je bila samo članica UN. Nismo imali nikakve veze sa Evropskom Unijom, niti smo bili deo procesa integracija. Nažalost i članica Saveta Evrope smo postali tek 3. aprila 2003. godine, nakon atentata na Zorana Đinđića, jer do tada su rekli da nismo ispunjavali uslove u elementarnom poštovanju ljudskih prava koje Savet Evrope zahteva od svojih članica. Tek 21. juna 2003. godine na samitu EU u Solunu smo ispostavili naš zahtev da postanemo članica EU i da počnemo proces pridruživanja. To je pravi početak evropskih promena Srbije. U prethodnom periodu između 2001. i 2003. godine, Vlada Republike Srbije jednostrano je donela odluku da harmonizuje svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU i sve ono što smo činili i u Skupštini, prateći tu odluku Vlade, bilo je da odmaknemo sve ono što je neophodno da se uradi u tom vremenu dovoljno brzo i dovoljno daleko od vremena bez kontrole javnih finansija, što su propisi koji su doneti u tom vremenu, Zakona o radu bez zakona koji su se ticali poreskih reformi itd. Svakom od nas je dostupno da pogleda koji je sve spisak zakona koji smo doneli u to vreme jednostavnom odlukom smatrajući svojom obavezom da uradimo što više da bi bili pripremljeni za trenutak kada će zaista i Evropa početi da sarađuje sa nama. To se dogodilo pozitivnom odlukom o našem zahtevu, tako da je saziv Skupštine između 2004. i 2007. godine praktično udario temelje onome što danas imamo kao instrumente koji se bave EU ili pomažu Narodnoj skupštini da se bavi pitanjima i problemima EU. Oktobra 2004. godine, takođe su narodni poslanici, kao i ovu rezoluciju, potpisali rezoluciju o pridruživanju i ona je usvojena i iz nje je nastala i kancelarija i obaveze kancelarije da podnose tromesečni izveštaje i monitoring i naravno nastala su tela koja mogu da imaju dijalog sa EU o tome šta se dešava u Srbiji i da li je studija izvodljivosti, kad joj je pravo vreme da bude predstavljena. I to se dogodilo istovremeno ili nešto ranije nego što je jedna od članica u bivšoj SRJ, odnosno državnoj zajednici SCG 21. maja 2006. godine na referendumu odlučila o svom nezavisnom putu. To je defakto ključni momenat i za Srbiju jer smo srećom i voljom naroda u CG na tom referendumu i mi postali nezavisna država. Godina 2006. inače nije godina dobra za pamćenje kada su upitanju srpske integracije zbog toga što su bili praktično zamrznuti odnosi sa EU jer je to bila posledica nedovoljne, nepotpune saradnje sa Haškim tribunalom, što je bila još jedna od velikih obaveza koje je Srbija imala pred međunarodnom zajednicom i pred EU sve do nedavno, do 2010. ili 2011. godine kada se ta saradnja završila. Proces koji je bio posebno opterećujući za Srbiju je odnos sa KiM, odnosno situacija tokom koje se najavljivalo jednostrano proglašenje i strategija naše države – kako harmonizovati stav u obavezi da čuvate integritet i jedinstvo države, a da ipak izvedete promene u državi. Tokom 2007. i 2008. godine, mandata Vlade 2007/2008 godine i mandata Vlade 2008/2012 godine urađeno je još nekoliko koraka u evropskim integracijama. Napravljen je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Popunili smo Upitnik koji je EU stavljala pred zemlje koje se pridružuju. Dobili smo status kandidata, odnosno status pridružene članice, da bi Vlada u mandatu 2012. godine, koja upravo teče, sada bila Vlada koja počinje pregovore. To je evropski duh onoga što radite kada hoćete da uredite svoju zemlju, kontinuitet, saglasnost, ali ono najvažnije – dijalog. Ako hoćete da pogledate po čemu se najznačajnije razlikuju uspešne i razvijene zemlje u današnjem svetu, one koje ekonomski vode, one koje vode idejama, one koje se pitaju šta će se desiti u svetu za deset ili dvadeset ili pedeset godina, to su zemlje EU, SAD, zemlje koje čine Rusija, Brazil, Kina, Australija, pri čemu je ova poslednja grupa koja se zove Brikte od nedavno uvela dijalog kao sredstvo. Dijalog je najmoćnije sredstvo koje je istovremeno i strategija demokratije. Samo ako ste dijaloško društvo možete u 21. veku zaista da budete i uspešno razvijeno društvo. Kao društvo imamo problem sa tim da se definišemo kao dijaloško društvo. Skloniji smo mitovima, skloniji smo ne slušanju onog drugog i skloniji smo stavu – sve to znam, šta imam da slušam bilo koga drugog o bilo čemu. Evropske integracije će naterati sve one koji još uvek nisu skloni tome da učestvuju u dijalogu da u tom dijalogu budu deo i da daju svoj doprinos kao ovi ljudi, žene i muškarci koje sam spomenula, koji su tokom proteklih deset odnosno 13 godina uložili deo svoga rada, svoje volje, svog političkog i društvenog bića u promene Srbije po receptu evropskih integracija. Šta je tema i sadržaj rezolucije koja je pred nama? Ona definiše šta će da nam se desi kada ispregovaramo za deset, 15 ili 20 godina od sada. To se vrlo retko sluša jer ljudi obično kažu da je to dosadno. Dajte nešto zanimljivo, ko je kome šta rekao i šta je bilo u Briselu, a kao i što ova naša rasprava ne izaziva medijsku pažnju, tako verovatno nažalost neće ni pregovori i daću vam samo jedan primer kako to izgleda kada loše ispregovarate, čuveni primer koji se uvek provlači kroz dijalog o pregovorima – zato što nije dobro pregovarala i zato što nije dobro procenila obaveze iz Poglavlja 27 – pravne tekovine, koje se tiču zaštite životne sredine i energetske efikasnosti, Slovenija je morala da zatvori jedinu rafineriju koju je imala. Mogu takvih primera da navodim i za proširenje kada je Hrvatska upitanju, poslednje, i za Bugarsku i Rumuniju i za deset zemalja koje su se učlanile 2004. godine. Zato je važno pažljivo pročitati šta smo mi kao radna grupa predložili u rezoluciji koja je pred nama. Zašto je važno da Narodna skupština ima konsultativnu ulogu? Zašto ću ja glasati i za amandman koji podrazumeva prisustvo člana i na utvrđivanju pozicije za pregovore? Zato što pregovori, tih 35 poglavlja podeljenih po svim delovima društva podrazumeva u najvećem delu, skoro 40% zaštitu životne sredine i skoro 20% poljoprivredu, zato što ćemo tu odlučiti koliko čega ćemo imati za deset, 20 ili 30 godina unapred od danas kada se tiče broj stabala, površina pod vinovom lozom, načini na koji će raditi rafinerije, načini na koji će biti u obavezi da se poštuje energetska efikasnost, šta god hoćete iz svakodnevnog života da znate kako će izgledati, to će biti ispregovarano. Smatramo da je važno da imamo informaciju, ne sporeći podršku pregovaraču, i tehničkom i političkom da će uvek imati podršku Skupštine za to da ostvari najbolju moguću poziciju. Zašto je to važno? Zato što je znanje ono što se računa u EU i zato što njihovo iskustvo i njihovo znanje, nisam srećna što to moram da kažem,je mnogo veće nego naše i zato što će vam uvek to jasno staviti do znanja ako se budemo usudili da budemo jako ponosni na sopstveno neznanje i na mestima gde neznanju mesta nema, iskazujemo svoje mišljenje i stavove o procesu u kome treba da budemo direktni učesnici, kao što su to pregovori. Potpuno sam sigurna da je Srbija na tački sa koje nema povratka. Vrlo ću rado učestvovati u svakoj vrsti dijaloga, u svakoj vrsti tematske debate o tome da li je Srbija odlučila najbolje što je mogla sa svoje tačke uverenja i idejnih i ideoloških i ličnih i političkih, kako god hoćete, da je Srbija odlučivši se 2003. godine za zahtev prema EU uradila najbolju moguću stvar koju smo uopšte mogli da smislimo kao društvo. Da li nam nedostaje dijaloga? Onoliko. Da li smo spremni svi da u tom dijalogu učestvujemo? Nema nikoga da nas na to natera, osim nas samih. Možemo potpuno slobodnom voljom da, kao do sada kada su bila razna važna pitanja, pa i ova rezolucija, kažemo – mi to znamo, to je nevažno, nema veze, daj da čujem šta je rekao ovaj predsednik, onaj predsednik, šta je bilo u novinama, to kao kažeš par rečenica, nema veze, to će da prođe. Neće da prođe i to je ključ procesa kojim evropske integracije uozbiljavaju nedijaloška društva, jer je strašno skupa cena ukoliko propustite da budete ozbiljni, temeljiti, da se odreknete površnosti, da se odreknete navike da će nešto lako samo da prođe i da zaista učestvujemo svi zajedno u jednom procesu koji je od izuzetnog značaja za sve nas. Spominjući imena, ako sam zaslužila vašu pažnju da me slušate, čuli ste verovatno priličan broj ženskih imena. To je još jedna od osobina evropskih integracija. Treba jako puno da se radi, a nema tu ni puno slave, ni puno novca. Zato je to obično ženski posao. Onog trenutka kada se uđe u punopravno članstvo, kada se završi proces pregovaranja, odjedanputa se smanjuje broj žena. Volela bih da se i za to potrudimo, da nam se ni to ne dogodi i da sve vredne žene iz srpske politike, srpskih ekonomija, srpskih finansija, kulture, sporta, poljoprivrede, zaštite životne sredine i Srpske akademske zajednice ostanu privržene učešću u dijalogu koji će teži uz pregovore i učešću u onome što će na kraju biti definitivna odluka o datumu za članstvo. Nebitno je kada će biti određen datum članstva, bitno je koliko ćemo se i gde promeniti po pravilima EU. To je ključna stvar kada je Evropa u pitanju i zato je EU pitanje unutrašnje politike, a nikada spoljašnje politike, čak i kada je u pitanju bezbednost i zajednička spoljna politika. To je takođe tema za dijalog u našoj državi, u našem društvu. Šta je ono što nam je glavna poruka evropskih integracija, odnosno dijaloga između nacionalnih parlamenata EU i države koja pristupa? Ona poruka koja vam menja pogled na svet. Jako dugo vremena smo mi u Srbiji i u ovom regionu proveli i još uvek provodimo u raspravama o tome šta je ko kome učinio u istoriji i ko je kome naudio, a poruka EU je kako će živeti naša deca i unuci i šta će oni i kakvog dobra jedni drugima učiniti. Molim vas da zajedno glasamo za Predlog ove rezolucije. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana potpredsednice, kolege poslanici, meni je drago da danas mogu ispred SNS da govorim o ovoj važnoj rezoluciji i kao član radne grupe koja je učestvovala od početka u izradi i pisanju ove rezolucije. Volela bih da je neki deo rasprave išao u drugom toku, ali dobro. Zašto da ne, mi smo u parlamentu, trebalo bi menjati svoje koncepte izlaganja, pa ću u tom smislu i ja nešto promeniti od onoga što sam htela da kažem. Najpre, naravno da sam tekst Rezolucije ima i neko svoje utemeljenje u prošloj Rezoluciji iz 2004. godine, ali isto tako ta rezolucija je odgovarala na politički kontekst tadašnjeg vremena. Naravno da se od tada puno stvari promenilo i zbog toga je postojala potreba, realna potreba da se ustanovi jedan novi formalni dokument i formalni okvir za ono što bi Narodna skupština u ovom važnom procesu pridruživanja Srbije EU trebalo da radi. Ono što nisam želela da pominjem i o čemu nisam želela da diskutujem, a čim sam ovo rekla to znači da ću ipak diskutovati, jeste jedan princip, odnosno razlika između dva principa na kojima možete da zauzmete stav po pitanju potrebe donošenja ovakvog formalnog dokumenta. Sa jedne strane, čini mi se da su prevladali kod nekih diskutanata i kolega poslanika neki generalni principi na kojima je zasnovana određena politika. Sa druge strane, čini mi se da postoji dobra motivacija svih nas da govorimo pre svega o ulozi Narodne skupštine i načinima na koji mi možemo kao narodni poslanici da osnažimo samu instituciju, damo značaj i samima sebi, na kraj krajeva, ali i da kroz takav jedan uspostavljen mehanizam etabliramo i mehanizme za sve buduće sazive ili bar jedan saziv, jer sigurno će sam proces premašiti jedan saziv za oni koji će učestvovati u ovom procesu. Prema tome, kod mene je naglasak ipak na davanje značaja instituciji Narodne skupštine, ne samo njenoj zakonodavnoj, nego u ovom smislu i nadzornoj i konsultativnoj ulozi u procesu pridruživanja. Ako polemišemo o generalnim političkim stavovima koji se tiču i geopolitike i geoekonomije i, na kraju krajeva, vrednosno ideološke dimenzije svake političke partije, naravno da je to ne samo pravo svake partije, već i obaveza svake političke partije koja se takmiči u nekoj političkoj utakmici i izlazi na političko tržište. Prema tome, svi mi smo kandidovali svoje stavove o tome na izborima i dobili određenu podršku za to. Tu nema veze da li smo evroentuzijasti ili evroskeptici ili evrofobi, sve je to legitimno, ali je pitanje koliko dobijate podrške za tako kandidovanu politiku. Srpska napredna stranka je svoju politiku kandidovala u odnosu na potrebu integrativnih procesa koji će na najbolji način doprineti napretku Srbije. Ne znam da li bi Srbija trebala da bude nigde. Ja bih volela da Srbija uvek bude deo nekog integrativnog procesa, ali naravno da se opredeljujemo u kojoj formi, u kojim modelima i gde će pripadati. Ne vidim da činjenica koja je ovde navedena, da je svet stalno procesuirajuća dimenzija stvarnosti koja se menja i nikada ne znate šta će sutra biti … Da, naravno, to je tačno, nema garancija ni za šta, ali to ne znači i ne nalaže političku autarhiju, politički pasivizam i letargiju. Naprotiv, moje stanovište, stanovište SNS jeste da se nalaze najbolji odgovori koji su preventivnog tipa, da ne kaskamo stalno za okolnostima, nego da kreiramo sopstvene okolnosti. Prema tome, jedan od načina koji se to radi jeste i u ovom trenutku postojeća podrška građana Srbije za nastavak evrointegracija. Mi ne znamo kako će se taj put završiti, kako je neko rekao. I to je tačno. To kako će se završiti naravno da mi ne možemo da predvidimo do kraja, ali te fatalističke prognoze i anticipacije o nekom crnom scenariju za mene nisu do kraja utemeljene. Staro politikološko pravilo kaže da se najbolji i najgori scenariji nikada ne ostvaruju. Prema tome, ono što jeste siguran scenario za Srbiju, to je da, ukoliko budemo uporni i dosledni u primeni svih onih evropskih zajedničkih postignuća koji su postali deo jedne kolektivne vrednosne dimenzije Evrope, koja ponekad jeste malo deklarativna, ponekad nije uvek primenjiva, ali i te kako znači za izgradnju jednog stabilnog društva, Srbija neće pripadati ni neuspelim, ni nedovršenim državama, a neće pripadati ni slabim državama. To je valjda interes koji nas sve zajedno rukovodi. U tom smislu ja i vidim potrebu donošenja i formulisanja rezolucije koja će, kako je neko dobro primetio, a ja sam lično insistirala da to bude rezolucija a ne deklaracija, čini mi se da je to kolega Cvetićanin odlično primetio, te zaista mislim da je upravo tu glavna uloga i funkcija ove rezolucije. Posebno mislim u odnosu na taj tajming koji je, čini mi se, odličan. Ne znam koliko je produkt nekog planiranja ili je prosto posledica dinamike kojom je sama radna grupa radila i sama Skupština radila, ali mislim da je odlično da donesemo jasne poruke pre ministarskog saveta koji će doneti odluku o datumu otpočinjanja pregovora. Mislim da je to dobro iz razloga što mi pokazujemo želju i sposobnost, na kraju krajeva, da definišemo, ulogu svih nadležnih institucija i da pokažemo da institucionalno razmišljamo. Zbog toga mislim da je ovo i dobro vreme da se ova rezolucija usvoji i žao mi što nismo uspeli da postignemo taj večiti san o konsenzusu. Naravno da je pluralizam mišljenja uvek dobrodošao, ali taj konsenzus oko važnih pitanja zaista jeste važan. No dobro, i to je zaista legitimno i treba o tome raspravljati, kako je jedan od kolega poslanika i pomenuo. Što se tiče samog naslova rezolucije, sada bih samo kratko neke stvari pomenula koje mislim da nisu tako nebitne. Predlog rezolucije o ulozi parlamenta i načelima u pregovorima o pristupanju Srbije EU. S jedne strane, mi jesmo dali taj glavni ton na ulozi Narodne skupštine i on jeste u fokusu i ja sam o tome već nešto rekla, da se ne ponavljam. Ali, s druge strane, svi zaboravljamo načela koja se nalaze u okviru samog naslova Rezolucije. Ovo je generisano zapravo tim najvišim nivoom predstavničke, zakonodavne i kontrolne uloge Narodne skupštine i mi smo se trudili da i u samoj preambuli, ali i sadržinom svih članova Rezolucije, pokažemo da smo rukovođeni pre svega određenim načelima koja su obavezujuća, i za nas narodne poslanike i za samu Vladu. Načela nisu nešto što nije neobavezujuće. Načela usvajamo kao način i potrebu da definišemo na koji način svi akteri u ovom procesu vode ovaj značajan posao. Mi smo zaista podigli nivo kontrolne funkcije i konsultativne funkcije Narodne skupštine u prethodnom periodu u mnogim dimenzijama. Mislim da je jedna od logičnih posledica tog procesa bio jedan prilično dobar i konstruktivan rad u okviru radne grupe, gde smo pokazali da smo svi spremni da ojačamo i sopstvenu ulogu. To nije neka protokolarna stvar, to je stvar koja nosi mnogo posla i mnogo odgovornosti. I ubuduće će Odbor za evropske integracije imati mnogo više posla, imao je i do sada, ali, sada zaista mnogo više i mnogo više odgovornosti. Naravno, i svi ostali resorni odbori koji će biti konsultovani i koji će biti uključeni u rad kako se koja pregovaračka poglavlja budu otvarala. Što se tiče samih mehanizama za koje, ja ovako dok pričam to zvuči lepo, ali, treba naći utemeljenje u samom tekstu i čini mi se da je za to najbolje pogledati osam članova, od 16. do 23, koji s obzirom da su rezolucije obično uopštenog tipa, mislim da ipak na veoma precizan način definišu procedure i mehanizme koji obezbeđuju istinsko učešće Narodne skupštine u celom ovom procesu. Neko je pomenuo sasvim dobro u članu 14. koji pokazuje jednu snažnu terminologiju, gde mi govorimo o tome da Narodna skupština obavezuje Vladu, i ja zaista smatram da ovakva terminologija, o kojoj smo bili uglavnom svi saglasni, pokazuje zaista sposobnost ovog saziva Narodne skupštine da pokaže da nismo svi samo glasačke mašine svojih partija. Posebno bih tu pomenula ulogu vladajućih stranaka i SNS, gde smo zaista pokazali, i to će vam posvedočiti sve kolege iz opozicije, potpunu spremnost odnosno punu spremnost da ne budemo samo glasačke mašine već da zaista kreiramo ozbiljne mehanizme nadzora, kako za ovaj saziv tako i za sve buduće sazive parlamenta, makar dok ovaj proces bude trajao. Zbog toga mislim da ova rezolucija ima više značajnih strana, da je ona pokazala i unela jedan nov kvalitet koji pokazuje ozbiljnost ne samo ove vladajuće koalicije, da budem iskrena i svih poslanika, ili najveće većine, ako to već nije pleonazam, u ovom sazivu i zbog toga očekujem da ćemo podržati ovaj Predlog rezolucije i započeti ozbiljan posao koji je pred nama. Hvala.
Hvala. Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Dijana Vukomanović. Izvolite.
Uvek nešto ostane, a tek će biti u predstojećim godinama da se kaže. U ovoj nekoj diskusiji koja se toliko striktno ne drži samog teksta Rezolucije, ja bih htela da ukažem na činjenicu koliki je prostor mogućnosti, a koleginica Jadranka Joksimović već je naglasila da je to srećna okolnost da se upravo u ovoj nedelji kada se donosi ta ključna dugoočekivana odluka, odnosno preciziranje kada će početi pregovor sa EU, kad Savet ministara donosi tu odluku, htela bih da ukažem na to koliko je u prethodnim talasima učlanjenja odnosno ulaska u EU bilo teško prethodnim zemljama da ispune sve kriterijume, a samim tim je to ulaskom Hrvatske sigurno ohrabrenje i za nas. Pomenula bih konkretne brojke koje simbolično odražavaju taj prostor mogućnosti, politički i manevarski, za Vladu Republike Srbije da uspe u tom konačnom otpočinjanju o pregovorima. Dakle, 2004. godine, kada se 10 zemalja bivše postkomunističke Evrope, centralnoistočne Evrope učlanilo u EU, to je za EU iznosilo povećanje od 19%, konkretno, u broju stanovnika. Godine 2007, kad su se učlanile Rumunija i Bugarska, to povećanje je iznosilo već manje, 6%, priliv stanovnika. Nakon što se Hrvatska učlanila, 2013. godine, to je povećanje u broju stanovnika iznosilo 1%. Dakle, naglašavam ovu gradaciju – 19%, pa 6%, pa 1%. Hoću reći, koliko je sad teško ući u EU i koliko je zadatak ove Vlade da se insistira na kriterijumima koji su ustanovljeni u Kopenhagenu i u Madridu, još 1993. i 1995. godine, a da se za Srbiju u procesu učlanjenja ne postavljaju neke nove rampe i neke nove lestvice koje treba preskočiti i kriterijumi koje treba poštovati. Dakle, ja sam već naglasila da postoji taj britansko-nemački papir. Srećna je okolnost, takođe, politička, međunarodna politička, što je Velika Britanija upravo ta zemlja koja se još uvek aktivno zalaže za politiku otvorenih vrata, znači, za proces proširenja. Građani Nemačke su puno više skeptični, ali upravo je i tamo došlo do novonastalih političkih okolnosti kada se konstituisala ta velika „grand“ koalicija između Demohrišćana i Socijaldemokratske partije. Barem ja kao predstavnica SPS, upravo iz tih kontakata sa sestrinskim partijama iz Nemačke ili sestrinskom Socijaldemokratskom partijom, mogu da svedočim da su njihovi poslanici ipak fleksibilniji u odnosu na kriterijume koji se postavljaju prema Srbiji. Hoću da kažem da je izuzetno važan ovaj politički trenutak u kome se potrefilo, da tako kažem, da mi usvajamo tu rezoluciju o ulozi Narodne skupštine. Zaista će istorijski biti interesantno da posmatramo našu ulogu koliko smo mi uspeli kao poslanici da predvidimo i da pokažemo spremnost i da uvažimo kapaciteti i institucionalne i administrativne Narodne skupštine u procesu pridruživanja. Koleginica Čomić je pominjala i insistirala na dijalogu. Skupština jeste deliberativno telo koje raspravlja. Rekla sam da je pozitivno demokratije što ima jednako prostora i za proevropski dijalog, a isto tako i za protivljenje tom procesu učlanjenja. Znači, sve je legitimno da se kaže ali ipak treba biti politički realan i politički odgovoran i znati da snosimo odgovornost za dugoročnu sudbinu naših građana jer ovo je treća šansa. Ako nismo uspeli mi kada je SPS rukovodila Vladom tokom 90-ih zbog izuzetno otežanih okolnosti međunarodne izolacije i sankcija. Ako nisu uspeli bivši dosovci sada i sada mi u toj trećoj deceniji od 2013. godine pa do 2020. godine. Imamo jasan manevarski prostor. Znači, jedan veliki zadatak da uspemo u onome što nismo u prethodne dve decenije. Kao što je koleginica Joksimović naglasila ovde su vrlo precizno urađene, a ona je citirala i konkretne članove rezolucije, vrlo precizno su postavljene nadležnosti, odnosno uloga Narodne skupštine vizavi Vlade pogotovo tog timakoji vodi pregovore. Osim davanja mišljenja Narodna skupština ima mogućnost da daje i preporuke. Mi smo u stalnoj komunikaciji i koordinaciji. Kao što sam već i ranije naglasila i Vlada i šefica pregovaračkog tima, odnosno ministar zadužen za evropske integracije imaju obavezu da podnose tromesečne, odnosno šestomesečne izveštaje u skladu sa dinamikom. U taj proces biće uključen, pored Odbora za evropske integracije i uvažavanje isto tako mesta i uloge zajedničkog parlamentarnog odbora za stabilizaciju i pridruživanje koji neće imati toliko preminentnu ulogu, jer mi sada idemo korak značajan napred i stručne službe Skupštine koje su vrlo vredne i koje već dugi niz godina prate ove procese i koji na vreme pripremaju materijale. Dakle, to je jedan veliki skup ljudi, isto tako kažem to je istovremeno i skup politički iskusnih, politički odgovornih ljudi, politički obrazovanih ljudi, ne samo politički, nego i stručno. Istovremeno pružamo ruku partnerstva i organizacijama civilnog društva, dakle, nevladinim organizacijama, pomenuću Evropski pokret u Srbiji, koji je bio, da tako kažem, pionir te priče o evropskim integracijama, i brojnih drugih nevladinih organizacija koje pokrivaju različite aspekte koji će biti pokrivene opet sa tih 35 poglavlja, isto tako i stručnu javnost i pojedincima. Znači, ono na čemu u narednom periodu treba insistirati jeste na informisanju i edukovanju, na širenju tih proevropskih vrednosti, prodemokratskih, protržišnih, kada je u pitanju ekonomija. Insistirati na jačanju raznih aktera koji mogu doprineti tom procesu. Dakle, ova rezolucija, premda je fokusirana na ulogu Narodne skupštine, ona pruža isto tako jedan otvoreni prozor mogućnosti da se i drugi ljudi i drugi akteri uključe da se u okviru javnih rasprava ili u okviru nekih debata, ili informisanja javnosti, zaista promovišu te evropske vrednosti koje su istovremeno tradicionalno i srpske. Dakle, još jednom naglašavam činjenicu da će poslanici SPS glasati za ovu rezoluciju, i pozivam i ostale kolege koji su isto tako izrazili dobru volju da tako postupe u toku glasanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Siniša Kovačević. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, gospođe i gospodo, moja generacija je iskreno volela Evropu. Čim smo poskidali pionirske marame, upalili smo radio Luksemburg, pošli u Trst kod Mešinovića po „Levis“ farmerke i u Beč na koncert Rolingstonsa. Voleli smo je i zato što su tamo živeli Čerčil i De Gol, tamo su bili Lenon i Džeger, tamo je bilo svetla, najlon čarapa, ploča, tamo su živeli De Sika, Šabrol, Felini, Sid, Višiz, Kami i Sartr. Odrastali smo uz američke i evropske filmove, englesku muziku, rusku literaturu i naše pesnike. Tek deceniju dve starije od nas, čitali Miljkovića, Popu, Branu Petrovića znali napamet, „Prokleta da si ulico“ od Rige od Fere, išli na Bećkovićeve književne večeri. Za to vreme drugi deo naše generacije se svega toga gnušao. Oni su obožavali bronzani faust, zvani „štafeta“, išli na azijske manifestacije zvane „sletovi“, klanjali se „plavoj ljubičici“, pevali joj, pisali antologijsku udvoričku poeziju, radovali se kada Valter odbrani Sarajevo, zabranjivali knjige i pesnike, filmove i pozorišne predstave. Dragi prijatelji, da bi čovek bio srećan, potrebno je da ima nekoliko zadovoljenih preduslova. Potrebno je da život ili bar što duži period života provede sa osobom koju voli, da radi posao koji voli, da bude zdrav i da bude slobodan, a mi nismo bili slobodni. Uzgred, znate li kakav je danas odnos tvoraca bronze u erekciji prema Evropi? Niko je ne voli više od njih. Voleli smo je, mislim na Evropu, zato što su nam tamo studirali pradedovi, zato što nam je odande sa Davidovićem došla štampa, sa Šlezingerom muzičko obrazovanje, sa Dositejem i Sterijom prosveta i kultura, sa Jovanom Đorđevićem pozorište, odande nam je stigla železnica, pošta, moderna medicina, vrhunsko slikarstvo. Tamo se na televiziji mogla čuti kritika sopstvene vlade, tamo su novine otkrivale političke afere i smenjivali ministre, a rado nije prenosio samo kongrese i izveštaje o vodostanju. Hteli smo u Evropu među uljuđene i nasmejane, hteli smo da živimo kao normalan svet, kao Evropljani sa vlastitim imenom i prezimenom, sa vlastitim identitetom kao svoj na svome. Evropa nas nije htela takve. Hteli su nas raskomadane, izbombardovane, snishodljive, bez ponosa i bez Kosova i eto mantre – Evropa nema alternativu. Dragi prijatelji, sve ima alternativu ili gotovo sve. Alternativa ratu je mir i obratno, da nije tako ne bi bilo Termopila, Mojkovca, Galipolja, Solunskog fronta, Vaterloa, Kosova. Alternativa životu je smrt, alternativa smrti je vaskrsenje. Alternativa ponosu je snishodljivost i unjkavost, samo porodica, otadžbina i vazduh su bez alternative, samo deca i nebo nemaju alternativu. Da je neko vodio dnevnik uvreda, bilo bi to uvreda na hiljade, nekoliko hiljada strana, naslov – Antologija evropskih uvreda i poniženja. Ni trunke empatije, saučešća, potrebe da se pomogne posrnuloj državi i naciji, banke evropske, kamate zelenaške, kaišarske. Najveći u Evropi trgovinski lanci kao i banke ispumpavaju novac iz Srbije. Gde ide profit iz Merkatora, u Lapovo ili u Ljubljanu? Sve što se u Srbiji gradi, grade evropske firme koje zapošljavaju srpske građevince, dajući im afričke nadnice, kao vrane umirućem jelenu. Demokratska stranka Srbije ne želi u takvu Evropu, ne želi među one koji nam otimaju teritoriju, koje sa razlogom smatrate oltarom države, ne želi u brod koji tone, neće da bude poput onih koji kupuju karte za Titanik u trenutku kada je Titanik uveliko nastanjen ribama. Ne postoji, dragi prijatelji, multikonfesionalna i multinacionalna imperija koja se nije raspala u krvi i pepelu. Od Vavilona do SSSR dva puta smo bili u takvim imperijalnim modelima. Kakvu smo korist kao narod izvukli od viševekovnog boravka u Otomanskoj i Austrougarskoj imperiji? Demokratska stranka Srbije ne želi među one koji prvo podignu avione, bombarduju suverene zemlje, a onda smišljaju više ili manje uverljive razloge o odbrani ljudskih sloboda, ne želi među one koji mrtve lidere nezavisnih država, ma kakvi oni bili, izlažu u rashladnim vitrinama provincijalnih samoposluga, neće među one koji uriniraju po telima mrtvih protivnika. Napokon, nećemo među one koji suspenduju demokratiju, smenjuju legitimno izabrane premijere i sa komitetskom superiornošću proglašavaju nove za koje ni jedan Italijan ili Grk nije glasao. U neopozivo i večito vlasništvo, za tepsiju ribe ili prosjačku suzu, nadnacionalnim, uglavnom Nemačkim kompanijama, poklanjaju se vlastito nebo i zemlja, voda i obradive površine, prodajući tako u bescenje i vlastiti suverenitet i identitet. Nikada u svojoj istoriji, osim u vreme Hitlera i Napoleonovog ekspanzionizma, Evropa nije bila u takvoj moralnoj krizi i na takvoj moralnoj i istorijskoj stranputici. Evropa je, dragi prijatelji grobnica za male narode, komforna, mermerna, ali ipak grobnica. Nemojte mi reći da sa jednakim pravom odlučivanja odlučuju i nastupaju jedna Slovenija ili Nemačka, Luksemburg ili Francuska, Malta ili Velika Britanija. Kako je u tom grobu pitajte Grke, pitajte Italijane, Mađare, Špance, Bugare, Rumune. Pitajte Islanđane zašto su prekinuli pregovore i odustali od ulaska, zašto je Velika Britanija zakazala referendum o izlasku za 2017. godinu. Kada se to dogodi, šta onda, dragi prijatelji, ostaje od Evrope? Dame i gospodo - „četvrti Rajh“; sve ono što je marširalo na Staljingrad, Nemačka, Italija, Španija, Estonija, Austrija, Litvanija, Finska, Mađarska, Rumunija, Bugarska, Hrvatska, samo nema Fon Paulusa, zato što ovaj pohod na istok se ostvaruje sasvim drugim sredstvima, zato je u stvari Brisel zamena za „Kominternu“, samo se ne govori ruski nego nemački. Danas o jeziku, mislima, postupcima, privredi ne odlučuje tovariš Staljin nego drugarica Merkel. Ono što CK Evrope donese kao Briselsku odluku, komesari ima da sprovedu bez pitanja i pogovora. Tamo se donose ekonomske odluke. Tamo se propisuje veličina šargarepe. U tzv. političkoj korektnosti sakrivene su razne vrste misaonih, govornih i političkih opstrukcija. Odande se uvozi novogovor, rogobatni jezički izrazi poput dramaturškinje ili pedagoškinje, novi kulturni i supkulturni model. Upravo zato će ova politička nakaza, smišljena samo da Nemačkoj bude bolje, da se uruši sama od sebe, kao i sve druge pre nje. Moraćemo da trpimo nove uvrede i nova poniženja. Sve za naše dobro, da se radujemo jarmu, a to što su nas malo ubijali i bombardovali, to što danas umiremo od raka i steriliteta nije, dragi prijatelji, ništa u odnosu na veličinu cilja kome stremimo. Neka u tom smislu Gavrilo Princip i bude ubica i terorista, kao da je ubio tiranina na stepeništu carske palate u Beču, a ne na Vidovdan u Sarajevu u kome, uostalom, zar ne, u tom trenutku živi 95% Nemaca i samo 5% Srba, Hrvata i Muslimana. Trpećemo da je „Mlada Bosna“ teroristička organizacija, a ne nešto najbolje što južni Sloveni imaju u tom trenutku. Uživaćemo u reviziji istorije. Kapitulaciju Nemačke i njen poraz u Velikom ratu obeležavati kao dan primirja, a gle čuda, 9. maj, ne kao Dan pobede nad fašizmom, nego kao dan Evrope. Dragi prijatelji, DSS će i dalje smatrati da je Evropa Zole i Igoa, Evropa kojoj treba težiti i dalje smatrati da su evropske tekovine, poput ljudskih i umetničkih sloboda, slobode štampe, manjinskih prava, bilo da su manjine konfesionalne, nacionalne, nešto što se mora bez rezervno preuzimati. Treba preuzeti sve evropske tekovine kada su u pitanju radne i higijenske navike, zaštita najugroženijih društvenih zajednica, naših najstarijih i najmlađih sugrađana, odnosa prema invalidima, prema svetosti svojine, ali neće glasati za ovu rezoluciju, jer ne želi da se vezuje za mrtvaca, ne želi da učestvuje u novom veliko germanskom projektu, ne želi da bude deo mega države u kojoj jutro zemlje neće biti srpsko, pre nego što otvorimo šampanjac i ispalimo vatromet u čast ulaska u Evropu ili da bismo bili potpuno jasni, da bismo govorili jezikom koji ćemo uskoro svi razumeti - nein danke. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, moram da izrazim zadovoljstvo što prisustvujem ovoj sednici na kojoj, sa ogromnom većinom, usvajamo jednu deklaraciju, koja svedoči o tome da uz ostalih pola milijardi ljudi ulazimo u jednu veliku ljudsku zajednicu. Zadovoljstvo mi je što pre 25 godina, prilikom osnivanja DS, izgovorio sam tada rečenicu – ništa nije jače od ideja kada im dođe vreme. Prepoznali smo da je EU ujedinjenje evropskih naroda, stvaranje ogromne ekonomske zajednice, ta ideja koja će sigurno pobeđivati. Danas mi je veliko zadovoljstvo da oni koji su sumnjali u te ideje, barem velika većina, prihvataju danas to kao jednu činjenicu. Naravno, možemo se sporiti jako mnogo oko toga šta je EU i zašto je ona važna za nas. Mogu da razumem sve one koji smatraju suprotnom, ali pođimo od jednog empirijskog pogleda. Činjenica da skoro sve evropske zemlje nastoje da uđu u tu zajednicu, a to nije mala zajednica, rekao sam, to je pola milijardi ljudi, govori o tome da tu ima nečeg privlačnog i da oni tu vezuju svoju budućnost. Može se to pokazati kao iluzija, ali sada oni tu budućnost vezuju za tu grupaciju. Drugo, mi se možemo ljutiti na EU, na neke zemlje, možemo ih kritikovati, opisivati, ali mislim da smo pravili najveće greške onda kada nismo gledali sebe. Šta je to što smo mi radili? Kako smo mi to izgledali? Koja su to dela koja smo mi učinili? Šta je to, osim našeg upornog osvrtanja na slavnu prošlost koju zaboravljamo svaki put kada se okrenemo na drugu stranu? Dakle, to je jedno pitanje – šta je danas Srbija? Pre nekoliko godina bio sam u Rusiji, ima tome možda i 10-ak godina. Našao sam u hotelu novine „Vedemosti“ i pročitao sam autorski članak sadašnjeg premijera Rusije Medvedeva. Tamo me je jedan moto jako impresionirao, a on glasi (narodni poslanik priča na ruskom). Dakle, to je bio jedan iskren stav da je problem poštovanje zakona osnovni u jednom društvu. To je izgovorio sadašnji premijer Rusije, i to kao jedan moto. Bilo bi jako dobro da shvatimo da ulazak u Evropu ima barem četiri motiva, koje je teško osporiti. Prvi motiv je naravno politički. Postoje jednopartijski sistemi u kojima su živeli mnogi od nas, jako dugo i znamo šta je to. To završi uvek u diktaturi jedne partije, zatim jednog čoveka. Nema opozicije. Postoji samo partija koja na svojoj kadrovskoj komisiji izdiktira imena poslanika, imena ministara i svih, ako treba i do konduktera. Jasno je da to okamenjeno, nepluralističko društvo mora da trune. To su bili njegovi veliki nedostaci, uprkos jedne vrlo humanističke vizije društva o slobodi, jednakosti svih ljudi. Zato je bilo važno da postoji opozicija, da se uvede višepartijski sistem i podela vlasti. To je ključno pitanje, koje se najteže reformiše, i danas u ovoj skupštini, ali i u svim skupštinama od 1990, 1991. godine. Dakle, izvršna vlast, Vlada, preko političkog uticaja, partije, jedne ili koalicija, nastoji da uporno bude dominantna u svim tačkama. Nikada parlament nije uspeo da odbrani svoju punu samostalnost u odnosu na Vladu, ali ne zaboravimo, Vlada samo predlaže zakone, a mi ih izglasavamo. Naša je odgovornost što obavezujemo ljude da se toga pridržavaju, kao zakona obavezujući, kažnjavajući, ako se ne pridržavaju. Sreća je možda okolnost što se baš mnogo ne pridržavaju tih zakona. Dovoljno je da pratimo istoriju divlje gradnje ili plaćanje poreza, pa ćemo videti da ono što je rekao Medvedev, da je nama malo nelagodno živeti sa zakonom. U Evropi, koja ima jednu dužu pravnu tradiciju, dok smo mi na nesreću bili porobljeni, pevali lepe pesme uz gusle, dotle su oni izgrađivali državu i pravni poredak i pravo kao jednu ogromnu svetinju. To što je car Dušan imao Zakonik u kome je stajalo da će zakon biti iznad cara itd, to je lepo rečeno i to je na tradiciji, ali nažalost to se nikada nije realizovalo, niti je srpska država po tom zakonu, u sledećih 500 godina, živela. Dakle, u tom bezakonju ili nepoštovanju zakona nijedno društvo nije moglo da napreduje. Jedna od prvih stvari jeste da se u toj stvari uredimo. Kada smo ulazili u Savet Evrope, bila mi je dužnost da održim jedan govor u Strazburu, rekao sam prvom rečenicom – mnogo se više radujem našim obavezama nego privilegijama koje će odatle izaći. Našim ulaskom u EU se mnogo više radujem obavezama koje će nam biti nametnute nego privilegijama eventualnim kojima se mnogi nadaju, a koje neće doći s neba nekim finansijskim ili drugim podsticajnim. Dakle, to je razlog zbog čega politički se opredeljujem. Opredeljivala se i DS pre 25 godina upravo za EU. Treći razlog je, naravno, ekonomski. Evropska unija je nastala iz ekonomskih razloga. Bilo je i ranije ideja od Tomasa Pejna u 18. veku i mnogih pre njega da se stvore ujedinjene evropske države poput američkih, ali to je bila puka ideja, nije bila nužna. Sada u eri širenja svetskog tržišta, zbog širenja komunikacija i napretka tehnologije, koja zahteva ogromne serije, samo velika tržišta mogu da konkurišu i da opstanu na tom tržištu. To je Evropa shvatila i počela je skromno – čelik, ugalj, dalje tim velikim industrijama, da bi na kraju stvorila jednu potpunu ekonomsku zajednicu. Šta to za nas znači? Pre svega, znači jednu konkurenciju, da vidimo kako drugi rade, da naš proizvod mora biti kvalitetan i dobro upakovan da bi prošao na tom tržištu, a to je tržište od pola miliona ljudi ili preko Evrope svetsko tržište. Nema danas većeg izazova nego izaći na svetsko tržište. Da bi se opstalo, Evropa je zbog toga nastala i zato se i širi jer se širi tržište. Što je tržište veće, to pokazuje Kina, utoliko su i jači, samostalniji i u svakom slučaju nezavisniji. Treći razlog je vrednosni i to je ono što sam rekao na početku. Imajmo hrabrosti, pa bez tog velikog izliva osećanja ljubavi za svoju istoriju ili društvo, pogledajmo realno. Kako izgleda naše zdravstvo? Imao sam razloga da odem pre neki dan. Ujutru Klinički centar izgleda kao najveći miting što bi poželela svaka politička partija. Cela Srbija se seli jer nema više para za privatne bolnice, za privatne preglede. Ljudi bolesni, stari, nemoćni dolaze i čekaju. To su stotine i stotine ljudi. Zakazuju im se pregledi za pola godine, za godinu itd. da bi najbanalnije operacije kao katarakta ili ne znam, zamena neke proteze trebalo da se izvrši. To je stanje koje pogađa milione ovih ljudi. To je situacija. Tako izgleda zdravstvo. Da ne govorimo o ostalim stvarima, kako to izgleda sa korupcijom i sa drugim obavezama i odgovornostima. Kako izgleda školstvo? Šta se dešava u školama? Danas samo ko ne želi da bude doktor nauka, može da ostane bez te titule, a onda to redom idite do osnovne škole, gde kad mama dođe, oni daju petice. Dakle, sa takvim kadrovima se ne može dalje. Ono što valja od kadrova, šta se dešava sa talentovanim đacima? Oni odlaze, 35.000 je otišlo. Ako su u Evropi, u evropskoj zajednici, oni su na izvestan način kod kuće. Konkludentni su, mogu doći, mogu da odu, imaju gde da odu, kao i mnogi nezaposleni, imaće gde da odu. Šta se dešava sa više od pola miliona, da budem skroman u licitiranju ciframa, ljudi koji su potpuno očajni, bez ikakve nade da će se u životu još kada zaposliti i kako će rešiti pitanje? To više nije radnička klasa koja ima snagu i moć da generalnim štrajkovima se suprotstavi, izvrši pritisak na Vladu. Ne, to je jedan prekarijum. To su ljudi očajni, samo čekaju u jednoj slici da neko razbije kamen, da ulete u prodavnicu i da se snabdeju najelementarnijim potrebama za život. To je stanje u kome se nalazimo. Trebali su neki podaci o azilantima da mi vidimo koliko je svest građana, hvalimo se da smo najhumaniji ljudi, a isteramo nekoga na sneg, nije važno, azilant, on drukčije izgleda. Šta je sa tom ksenofobijom? Ko je te ljude vaspitavao tako? Nismo uradili svoj zadatak kako treba. To je problem našeg društva. Ne može država da organizuje da jedna grupa ljudi svoje specijalne seksualne orijentacije ne može da prošeta mirno ulicom, nego o tome zasedaju jedna služba, druga, konsultacije itd. i policija kaže – mi to nećemo da branimo. To je pad države. Da ne nabrajam ostale stvari, kako mi izgledamo sjajno, sa preko 40 ubijenih žena, sa premlaćivanjem na svakom koraku žena, sa bezbednošću, gde se deca bodu noževima. Sve je to naša stvarnost. Ko neće da gleda, ne mora, nek se zagleda u neku ikonu i rešio je svoj problem. Ali, ovo je stanje. Sada, Evropa vrši izvesnu standardizaciju, danas manju, a mislim da će sutra vršiti veću. Jedan deo, ma koliko ko žalio, suvereniteta se prenosi na Evropu. Mnogi su diktatori obožavali rečenicu – niko nam se neće mešati u naše unutrašnje stvari, a onda ćemo mi unutra daviti koga hoćemo, praviti logore, hapsiti, zabranjivati, zaboga, niko da nam se ne meša, to je naša stvar. Dakle, mešaće se zbog narušavanja bilo kog standarda, a pogotovo zbog povrede ljudskih prava, zbog svih gestova nehumanosti ili povreda onoga što povelje garantuju. Ima još razloga. Neki su tehnološki ili ih zovemo civilizacijski, kako god hoćete. Ima neka modernost, jer je to jedna ogromna zajednica u kojoj su mnoge tehnički, industrijski ili naučno veoma razvijene zemlje. Sve to postaje dostupno. Mnogi naši ljudi tamo odu, konkurišu, gledaju, prenesu itd. Danas biti protiv toga moguće je samo u ime nečega mnogo boljeg. Ja to mnogo bolje, kako god se osvrnem okolo po svetu, ne vidim. Ni u Americi, ni u Aziji, ni u Africi, nema nigde više slobode nego u Evropi, a sloboda je sveta stvar. To je kao i vazduh, kada je imaju, ljudi je ne osećaju, a kada je nemaju, ona im postaje važnija nekada i od života. Mi treba u tom pogledu da prestanemo da uveravamo sebe da smo mnogo značajniji nego što jesmo. Ne treba da se ponižavamo, ne treba da pravimo neke nepotrebne reveranse kad od nas niko ne traži, ali moramo shvatiti gde smo, da upoznamo sebe i uporedimo sa drugima. Nije nikakva sramota ugledati se na onoga ko je razvijeniji. Srbija se toga nije stidela kada je formirala svoje države, da sad ja malo koristim istoriju, pa je prihvatala sa zapada. Veličina neke srpske inteligencije i misli bila je u tome što je već u prvoj polovini 19. veka preuzela mnoge ideje iz Evrope, mnoge ideologije iz Evrope i liberalizam i socijalizam, ali i anarhizam, šta god hoćete, sve što je bilo evropsko, bilo je tu, pored železnica i puteva itd. Kako mi stojimo danas sa infrastrukturom? Kakvi su nam putevi? Kakve su to železnice, uporedimo naše puteve i železnice sa putevima i železnicama u Evropi, ili avionima, šta god hoćete? Ne znam da li smem da upotrebim, jer imamo jedan opasno dobar avion. Problem je u tome da li mi imamo hrabrosti da kažemo da smo sticajem mnogih nesretnih okolnosti i pre svega nekih svojih sopstvenih zabluda došli i u konflikt sa drugima i ne možemo da pobegnemo sada u dalju glorifikaciju sebe i preziranju i osuđivanju sveta. Nećemo time, naravno, daleko stići. Potrebno je da, prvo, saberemo sebe, da prekinemo sa necivilizacijskim odnosima u našem društvu koji se ogledaju kroz štampu, kroz polemike, kroz političke borbe. Mi još nismo zreli, prosto, kao politički narod da prihvatamo sve neophodne reforme. Na tome moramo da radimo. Nije nam to kriv niko, krivi smo mi sami. Da se bude čovek nije ti kriv niko ako sam za to nemaš hrabrosti ili želje da to budeš. Ne bih hteo da držim veliki govor, pogotovo da nikoga uveravam, jer vidim da ogromna većina to zbilja želi. Ako imamo i nesporazuma, to je jako dobro da imamo i drugačije mišljenje, ali ono u ovom trenutku očigledno nije dominantno. Nastojmo da zadržimo sve elemente pluralizma, konkurencije, polemike, sve ono što karakteriše normalan demokratski život. To je, uostalom, demokratija još od antike bila. Bili su ljudi građani, različito su mislili, debatovali, ali je bilo važno da se čuju. To je bitno. Ne smemo u tom pogledu napraviti ustupke, pa utišati zemlju da se ništa ne čuje. Na kraju, ovaj parlament ovim treba da ima jednu malu pouku, da je moguće i dogovoriti se i uraditi nešto za korist i društva i građana, a i samih sebe. Mi smo ovde videli razne nasrtaje izvršne vlasti na parlament u tom smislu da mu određuju vreme, mesto, vreme razgovora, ophođenje itd. Molim vas, ako hoćemo u Evropu, shvatimo tu hijerarhiju. Najveći komad suvereniteta i najveći gospodar je narod. Narod je nas ovde birao. Mi smo parlament. Mi biramo Vladu. Kao što mi kao parlament ne bi smeli da se ljutimo ili deremo ili vređamo narod, isto tako to Vlada ne sme da radi sa poslanicima, bilo oni dolazili iz bilo koje partije, vladajuće ili opozicione. To je nešto što moramo sami sebi da sebe branimo. Molio bih da svi poslanici u tom pogledu izražavaju tu solidarnost, pre svega sa ustanovom, a posle toga sa partijom. Ako mi ne sačuvamo parlament, teško da ćemo u tim partijskim svađama daleko napredovati. Evo, to je nešto što sam hteo da kažem povodom ovog trenutka koji je vrlo značajan i važan i to je jedan korak veoma važan čini mi se i pri kretanju ka Evropi. Hvala lepo.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, vi danas planirate da usvojite ovu rezoluciju kako bi se ojačala uloga parlamenta u procesu evropskih integracija. Tako barem stoji u obrazloženju. Slažem se sa tim da parlament treba da ima značajnu, naročito kontrolnu ulogu kada je u pitanju izvršna vlast u ovoj zemlji, ali ne zbog evropskih integracija, već zbog svih procesa koji se u društvu dešavaju i koji imaju direktan uticaj na život građana. Da smo mi malo ili mnogo objektivniji i da nismo tako zaslepljeni zvezdicama na zastavi EU, mi bismo danas na dnevnom redu imali jednu sasvim drugačiju rezoluciju koja bi, npr, mogla da glasi „Rezolucija o odbrani Republike Srbije od evropskih integracija“ ili bismo na dnevnom redu imali raspravu o odgovornosti Vlade i ministara koje ovaj dom bira i svim njihovim aktivnostima koje ugrožavaju ustavni poredak, nacionalne interese i ekonomski opstanak ove države. Pokušaću ukratko da objasnim zbog čega nijedan poslanik iz DSS nije stavio potpis na ovaj predlog rezolucije i zbog čega u danu za glasanje nećemo glasati za ovakvu rezoluciju. Počeću od početka, od preambule i stava 1. Ja ću samo deo pročitati. Strateški cilj Srbije je da postane punopravna članica EU. Mi se ne slažemo sa tim i tako definisanim strateškim ciljem. U stavu 2. preambule se kaže da punopravno članstvo doprinosi ukupnom društvenom napretku Republike Srbije i boljitku njenih građana, a sa ovim se apsolutno ne slažemo. Smatramo da je taj strateški cilj trebalo u potpunosti odbaciti, taj cilj da Srbija treba da postane članica EU, ali potpuno 2008. godine, kada su 22 zemlje članice EU priznale lažnu državu Kosovo i EU dan danas svim silama radi na tome da na našoj teritoriji napravi i izgradi šiptarsku državu, pri tome nam otima imovinu i otima resurse. Mi smatramo da taj strateški cilj treba preispitati, povesti jedan ozbiljan dijalog i eventualno posle tog dijaloga ozbiljnog redefinisatinaše odnose sa državama članicama EU, jer se za Srbiju ceo taj proces integracija pretvorio u niz uslovljavanja i ucena, pa kada je reč o ovim budućim pregovorima, kojima se moje kolege raduju, ono se u stvari u glavi svakog građanina postavlja samo jedno pitanje, a to je šta će se sve tražiti od nas dok budemo sedeli u sobi za čekanje, jer posle svih ovih ustupaka i žrtava stigli smo do čekaonice i sada čekamo taj novi spisak želja EU, a te neke želje diktira sam Hašim Tači. Ova Vlada na čelu sa Dačićem se baš svojski potrudila da ispuni sve zahteve iz prve liste ucena, odnosno Briselskog sporazuma, pa ova Vlada sprovodi sve neustavne uredbe prethodne Vlade za koje se u predizbornoj kampanji govorilo da će se te uredbe odbaciti i da će se preispitati, pa ova Vlada razvija dobrosusedske odnose sa svojom pokrajinom. Dakle, razvija dobrosusedske odnose sa sobom, Srbija. Ova Vlada ukida institucije u sopstvenoj pokrajini. Trenutno, ako pratimo štampu, se malo zapelo oko finalnog ukidanja sudova na Kosmetu, ali nas zato teše iz Vlade i kažu da će oni do kraja biti kooperativni, a to, kako vidimo, u prevodu znači da će Srbija odustati od svojih zahteva i da će prihvatiti ono što traži pregovarač Hašim Tači. Pre neki dan ste imali da su policajci, koji su do sada bili radnici MUP Srbije, postali deo KPS i najavljeno im je da će ići na obuku, odnosno na usavršavanje u Vučitrn i tamo će se obrazovati, odnosno izučavaće zakonodavstvo Kosova, koje će, kao pripadnici KPS, morati da brane. Takođe neki dan granični prelazi su još pre par meseci izgrađeni, ali su počele da se naplaćuju carine, pa imamo da nam je jedan ministar iz Vlade u medijima izjavio da je to u stvari dobro, jer će se novac od ubiranja carina na tim prelazima koristiti za finansiranje opština na severu Kosova. Kao najveći dokaz ljubavi prema EU i sprovođenju Briselskog sporazuma je taj što je ova Vlada sopstvene građane na Kosovu i Metohiji naterala da učestvuju na lokalnim izborima koje je raspisala Atifete Jahjaga. Mislim da je to jedinstven primer u svetu. O tome kako su ti izbori sprovođeni, kakva je to bila slobodna volja birača, o tome nemam vremena sada da govorim, ali vi svi znate kako je to izgledalo. Dakle, Vlada Srbije smatra da je zaslužila pregovarački okvir i početak pregovora, tj. početak, odnosno novi spisak ucena koji će ovaj put biti složene u 35 odvojenih poglavlja. Postoji jednostavno rešenje za spas ove države i spas naroda i svih građana, a to je politička neutralnost ili spoznaja da postoji život i izvan političkog saveza koji se zove EU i ekonomskog i da u svetu postoje zemlje koje su spremne i žele da sarađuju sa Srbijom, kao sa uvaženim i ravnopravnim partnerom, a da baš i ne bi trebalo da pristajemo da imamo tretman kao neka kolonija. Takođe, je potrebno organizovati referendum i pitati građane šta oni misle, ne o ulasku u EU, nego pre nego što bude kasno, šta oni uopšte misle o evropskim integracijama i da li Srbija treba da nastavi ovim putem? Kada je reč o samoj deklaraciji, zaista ne vidim na koji način se mnogo ili da li se uopšte jača uloga u ovim pregovorima i određivanju pregovaračkih pozicija? Tačno je da je tu puno definisano neke međusobne komunikacije i da tu ima dosta izveštavanja. Međutim, recimo, u tački 17. kaže – da Vlada dostavlja predlog pregovaračke pozicije Odboru za evropske integracije, da se tu pregovaračka pozicija razmatra, da članovi Odbora mogu da daju svoje primedbe i mišljenje. To dostavljaju sad Vladi, odnosno na tim sastancima će biti prisutni predstavnici Vlade i Vlada razmatra te primedbe Odbora, ali na kraju ipak je Vlada ta koja usvaja i o tome obaveštava kako izgleda pregovaračka pozicija. Dakle, ja ne vidim da tu ima mnogo nekog velikog uticaja na sam proces izrade tih pregovaračkih pozicija. Hvala [[Jadranka Joksimović, s mesta: Da li može replika?]]
Nije nikoga spomenula, ni stranku. (Jadranka Joksimović, s mesta: Prepoznati smo kao neko ko je predlagač.) Prvo po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 106. i 107. Gospodine predsedavajući, prekršili ste Poslovnik što koleginicu niste opomenuli, jer je izrekla niz činjenica i neistina koje se ne slažu sa stvarnošću na prostoru Kosova i Metohije i vezano za ovu rezoluciju. Meni je pomalo čudno ovde su danas izrečene velike reči i velike misli. Realnost na prostoru Kosova i Metohije i život Srba i ostalog stanovništva je nešto drugačiji, pa je toliko kontradiktorno da je koleginica u prethodnom izlaganju rekla –i poziva se i konstatuje da je to lažna država, da je to šiptarska država, da bi posle Vladi i ovom parlamentu i ovom rukovodstvu imputirala da smo navodno ostali bez Kosova, da je Vlada priznala Kosovo i Metohiju i da bukvalno…
Gospodine Steviću, meni je žao, ali to je već prešlo u repliku.)
Molim vas, nije. Kada se radi o povredi netačna je činjenica da Vlada Republike Srbije i ovaj parlament ukidaju institucije na prostoru Kosova i Metohije. Želim da vam kažem, svi smo mi pomalo na ovaj način učestvovali ovde u ovom sastavu u rešavanju pitanja Kosova i Metohije sem predstavnika LDP. I ono što je veoma bitno da smo mi na prostoru Kosova i Metohije svesni stanja i činjenice u kome se nalazimo kao narod i kao država i daleko je stanje od dobrog i savršenog i daleko su svi sporazumi deklaracije i rezolucije koje su donošene u ovom parlamentu.
Hvala. Samo da napomenem, smatram da nije izvršena povreda Poslovnika. Kao predsedavajući, prvo ne mogu i neću da ulazim da li neko govori istinu ili ne? Logično je da se DSS ne slaže, ona to javno iznosi, prema tome to je njihovo pravo, ja njima to ne mogu da osporim. To što se ne slaže sa vašim mišljenjem je sada druga stvar. Logično je kada bi se slagali onda bi bili u istoj partiji. Prema tome, mislim da nije došlo do povrede Poslovnika. (Zvonimir Stević, s mesta: Tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni.) Dobro. U danu za glasanje će se Skupština izjasniti o povredi Poslovnika. Reč ima prvo Nataša Vučković, kao predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik.
Gospodine predsedavajući, uvažavajući naravno, opredeljenje onih koji su istakli da ne žele da glasaju za ovu rezoluciju, uvažavajući razloge koji su ovde izneli moram da istaknem u ime predlagača da nije tačno protumačena ova rezolucija u domenu toga da li je u odnosu na to da li je i kakva je uloga Narodne skupštine predviđena u procesu praćenja pregovora. Dakle, sama Skupština ne može imati ulogu u izradi pregovaračkih pozicija. To je po samoj definiciji zadatak pregovaračkog tima i pregovaračkih grupa. Što se tiče same procedure koja bi po slovo ove rezolucije bila primenjena u Skupštini, neće ni Odbor za evropske integracije biti jedino radno telo Skupštine koje će se baviti ovim poslom. Naprotiv rezolucija upravo insistira na tome da se svi odbori koji su nadležni za pitanja iz domena pojedinih pregovaračkih poglavlja, uključe u raspravu i razmatranje pregovaračkih pozicija. Na tome se jako mnogo insistira i to je ono što o mnogome treba da doprinese povećanju jednog institucionalnog kapaciteta Narodne skupštine. U tom smislu, verujemo da će uključenjem velikog broja narodnih poslanika, kroz druge odbore upravo takva uloga Skupštine biti mnogo veća. Odbor za evropske integracije bi po zamisli radne grupe i tekstu rezolucije, imao zadatak sabiranja onih mišljenja i stavova koji budu usvojeni na nadležnim odborima, koji su nadležni za pitanja po pojedinim poglavljima. Ta mišljenja i te preporuke će biti dostavljene Vladi. Naravno, Skupština nema obavezujuće dejstvo na ono kako će izgledati finalne pregovaračke pozicije, ali sa druge strane, Vlada ima obavezu da mišljenje i preporuke Odbora za evropske integracije, koje je sačinjeno na osnovu doprinosa svih nadležnih odbora,uzme u razmatranje kada bude donosila finalnu odluku o pregovaračkog poziciji. To je važno naglasiti. U tome smo otišli dalje od onoga što je Vlada predvidela i tu odluku smo saobrazili negde našim institucionalnim kapacitetima u ovom trenutku. Da li ćemo nešto menjati u periodu koji je pred nama, to je stvar koju ćemo razmatrati tokom samog procesa, ali u ovom trenutku to je bilo optimalno i najbolje rešenje.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Joksimović, replika.
Iznošenje različitih stavova o kojima smo razgovarali nije stvar nečije trpeljivosti da čujete ideje koje vam se ne dopadaju ili sa kojima se ne slažete, već je isto tako pravo i obaveza da odgovorite takođe na način na koji mislite da bi trebalo. Ekskluzivnost kritike samo zbog toga što ste opozicija ili ste u jednom pitanju jedina opozicija ne postoji. Dakle ekskluzivitet ne postoji. Pravo je svakoga da odgovori na način na koji misli da treba, a to što ste opozicija oko nečega nije vredno samo po sebi, nije specifična vrednost sama po sebi, već po argumentima koji stoje iza toga. Ako sam čula jednu od tačaka kritike prema ovoj rezoluciji, odnosno smi smo čuli, da je trebalo redefinisati odnose sa državama članicama EU, ja bih samo volela jedno malo pojašnjenje da znam, politikolog sam po obrazovanju, pa pretpostavljam da redefinisanje odnosa znači ili neku vrstu redefinisanja i diplomatskih odnosa i ekonomskih odnosa i svakih drugih odnosa, volela bih da znam o čemu to zapravo pričamo i da se to precizira. Sa druge strane argument da je u glavi svakog građanina, to je inače ad popoli u teoriji koji se obično poziva na to da svako misli baš tako, svako normalan misli tako itd. Ja ne znam šta je u glavi svakog građanina Srbije, ali znam da su juče pokazali preko 50% podrške onome što je politika SNS i ove Vlade. Tako da, u svakom slučaju… dobro, da poslanici su zadovoljni, aplaudiraju ali, dakle, govorimo o različitim nivoima, dakle, kritike. Ako ste takođe rekli da Vlada ugrožava ustavno uređenje i nacionalne interese države, ja vas molim da ni u čemu gde je SNS, pošto je stožer Vlade ne učestvujete. (Predsedavajući: Vreme.) …ni u gradu ni u Republici. Budite do kraja principijelni. Pošto zaista ne vidim na koji način možete da gotovo optužite Vladu za veleizdaju. Ako je tako, onda preduzmite pravne korake sa ozbiljnom argumentacijom koja će iza toga da stoji. (Predsedavajući: Vreme.) …Samo jednu rečenicu - 2004. godine je bila Vlada Vojislava Koštunice kada je doneta prva rezolucija u kojoj se kaže da se traži ulazak u EU kao najviši i neosporni politički prioritet i ispunjavanje svih političkih uslova za EU. (Predsedavajući: Hvala.) … Mi nismo ovakvu retoriku koristili.
Replika, Donka Banović.
Mislim da biste trebali da mi date malo više vremena. Baš ne znam odakle da počnem. Bile su tri diskusije. Kada sam ja rekla i DSS govori o tome da treba redefinisati odnose, to znači da treba preispitati da li Srbija zaista treba da istraje na putu evropskih integracija. To je politička odluka, a ekonomski odnosi, kao i sa svim drugim državama u svetu, postoji nešto što se zovu bilateralni dogovori i dve ili više država sarađuju zato što su im to ekonomski interesi. Tu nikakve političke rezolucije i čuda neće pomoći ukoliko ne postoji zaista pravi interes. Što se tiče rezolucije iz 2004. godine, mislim da sam na Odboru govorila o tome, zna se da se mnogo toga promenilo 2004. godine. O tome sam govorila, da je 2008. godina ta EU u kojoj želimo da budemo punopravni uvaženi član izvolela priznati Kosovo i Euleks trenutno radi na izgradnji države na našoj teritoriji. Što se tiče koleginice Vučković, koja jako dobro obavlja posao predsednika Odbora za evropske integracije, moje je utisak da ova rezolucija naročito ne jača ulogu. Ona govori o uključivanju i više o izveštavanju i nekom kontinuiranom razgovoru, ali sama činjenica da je Vlada rekla da ne može u tim nekim pregovaračkim timovima ili u timovima koji će raditi na pregovaračkim pozicijama da bude i poslanik, imamo i takav amandman, to ne bi bilo neuobičajeno i to bi pokazalo, sa druge strane, da Vlada ozbiljno računa na parlament, na neko telo koje će da izveštava. Što se tiče prvog kolege koji je našao da mi replicira, DSS ima ne samo utisak nego samo kada poređate sve činjenice i sve ono što Vlada RS radi zaista se deo po deo Vlada odriče svoje pokrajine. Nisam imala nameru da vas uvredim. Nadam se da nisam.
Reč ima Nataša Vučković.
Još jedno preciziranje. Ne radi se ovde o tome šta Vlada želi ili ne. Ovde se radi o tome kakvu ulogu je parlament za sebe video i definisao ovom rezolucijom. Ukoliko parlament želi da ima i predstavnika u Savetu Koordinacionog tela, on to može danas da potvrdi ukoliko bude glasao za amandman narodnih poslanika. Dakle, Vlada može nešto da želi ili ne, ali Skupština je vlasna da o tome odluči. Kao što sam već rekla, na radnoj grupi smo, a i odlukom odbora, potvrdili predlog ove rezolucije, učinili značajan korak napred u definisanju uloge Skupštine u mnogo većoj meri nego što je to bila inicijalna ideja Vlade. Mislim da je dobro da smo potvrdili i jednu samosvest kao institucije i kao predstavnika građana.
Reč ima Zvonimir Stević. Replika.
Prvo, gospodine predsedavajući, mogao sam da tražim povredu Poslovnika. Zaista se na čudan način obraćate i ophodite prema meni, što nije vaše pravo, i da reklamiram član 27. Reklamirao sam povredu Poslovnika i trebali ste da mi date pravo, a vi me prekidate. Ne znam iz kojih razloga. Što se tiče replike, i ranije sam govorio, a i sada da kažem, kada je Kosmet upitanju da nije ni malo ni lako ni jednostavno i da je to složeno pitanje. Učestvovali smo zajedno sa vama na posredan način, ali da se baš gase institucije nije tačno. Proces obrazovanja na prostoru KiM gde ima preko 46 hiljada učenika se odvija po sistemu obrazovanja države Srbije. Proces zdravstva se odvija itd. Daleko je od dobrog, daleko je od idealnog, ali se radi nužno i morate da priznate da je ova Vlada posle 13 godina došla do nekakvog sporazuma koji je nužan. Kroz to nužno treba da straciramo put za budućnost generacija na prostoru KiM, a to možemo zajedno kroz ove rezolucije, i kako su kolege govorile, kroz pregovore i dijalog. Hvala.
Dužan sam, gospodine Steviću, da vam odgovorim. Kada je reč o povredi Poslovnika imam jedan jedinstveni princip i takav princip prema svima sprovodim, bez obzira što smo koalicioni partneri i drugari. Ne mogu ovde favorizovati nikoga. Znači, kada je povreda Poslovnika, ona treba da bude povreda Poslovnika, a ne replika i zato sam pokušao da vas usmerim na povredu Poslovnika. Nemojte smatrati to ništa lično. Proverite. Nije tendenciozno i znam da i vi niste tendenciozni. Hoću da učinim jasnim. Prijavite se.
Da pogledamo stenogram šta ste rekli u prethodnoj izjavi, da sam spočitavao DSS da nema pravo da drugačije misli, što je apsolutno neistina i nekorektno i u potpunosti razumem njihovo pravo i to je njihovo pravo da se opredeljuju i da zauzimaju stavove kada je u pitanju KiM. Prošlo je 13 godina. Ponavljam, kada se radi o izborima narod na KiM se opredelio i dao je podršku Vladi RS i ovom rukovodstvu i dajte da tom narodu pomognemo. Ako bi se vratili unazad, da vas pitam – ko je ugasio Pokrajinsko izvršno veće? Ko je naredio… (Predsedavajući: Gospodine Steviću, molim vas.) … ko je pozvao Srbe da 2000-te godine izađu na izbore? [[Isključen mikrofon.]]
Nemojte mi stavljati u usta ono što nisam rekao. Pogledajte dobro Poslovnik. Nisam rekao da ste vi spočitavali nikome, nego sam rekao da svako ima pravo da govori i ne želim da ulazim uopšte u tačnost podataka. To sam rekao i nemam nikakve namere da bilo koga branim, niti da osporavam. Prema tome, molim vas da o tome vodimo računa. Imate pravo, što se tiče povrede Poslovnika, da se opet izjasnite u Danu za glasanje. (Narodni poslanik Zvonimir Stević, sa mesta: Da, želim.) U Danu za glasanje izjasnićemo se o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormas.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajući, danas je ovo naša rezolucija. Ovo niti ima veze sa Vladom Republike Srbije, već smo predlagač mi, radno telo koje smo odlučili. Mislim da zaslužuje Narodna skupština da se na, bar na onaj način na koji smo počeli ovu raspravu, da je na isti način privedemo kraju, da ne upadamo u ovakve situacije u kakve smo malo pre upali, što, naravno, oni koji su protivnici evropskih integracija žele, jer oni ne žele da se vidi slika jedinstvenog parlamenta, kakav jeste. Neću se složiti sa jednom od prethodnih govornika koja je rekla da dve trećine parlamenta podržava evropske integracije. Kada smo glasali o Briselskom sporazumu i ovde kada o ovome budemo glasali vidi se da to nije dve trećine, nego više od 90%. Slika i treba da bude takva jer tako jeste. Znači, treba da se vidi da je više od 90% parlamenta, više od 90% naroda za evropske integracije, a da je jedan mali broj protiv, onih koji imaju pravo da tako misle. Ne smemo mi da dozvolimo, zato apelujem i na one koji predsedavaju i koji vode sednicu, da ne ispadne da se sada odavde vidi da postoje dve Srbije. Ne, postoji jedna Srbija koja želi da ide u EU i postoji jedan mali deo političkog dela spektra u Srbiji koji je takav kakav jeste, mali, koji je protiv i ima pravo da iznese svoj stav, ali ne treba sada da se stvori slika da je to toliko velik pitanje o kome treba da se raspravljamo ne znam ni ja koliko dugo. Ja ću glasati za ovu rezoluciju, kao i poslanička grupa SNS, koju podržava 50% građana Srbije, sa trendom rasta, što se videlo i juče na lokalnim izborima. Ako smo mi koji predstavljamo građanima Srbije našu politiku za to, valjda je logično, kada već pričamo o tome da li je nešto merljivo ili ne, da su građani Srbije većinski, pa plus sve ostale stranke koje se za to zalažu, većinski za ulazak u EU. Govorilo se ovde o stanju svesti, o raspoloženju, o istraživanjima, o postavljenim pitanjima. Da li je to merljivo, da li nije? Možemo da se sa tim složimo, ali su potpuno merljivi rezultati izbora. Oni kažu – oni koji su za EU dobijaju 90% glasova u Srbiji, oni koji nisu za EU dobijaju maksimalno 10% glasova u Srbiji. Pet, šest, sedam, osam, petnaest tih organizacija dođe do 5% zajedno i jedna koja je parlamentarna tu oko 5%, kako gde, juče u dve opštine ispod, u jednoj iznad. To je situacija u Srbiji. Takva je kakva je. To je merljivo, ako ništa drugo nije merljivo. Protivnici ulaska Srbije u EU, kažem, ima ih kada nabrajamo verovatno dosta, ali po podršci su malobrojni, u Srbiji govore o tome kolika nam je šteta od ulaska u EU, nikada nekim konkretnim argumentima, ali nekom pričom. Međutim, nikada ne govore koliko bi nas koštao, ne ulazak u EU, već nikada ne kažu koliko bi Srbiju koštalo to kada Srbija ne bi bila deo EU u skorijem periodu. Kolega Andrić je malo pre čitao neke podatke, a ja ću ih namerno ponoviti da bi se čuli. Dakle, sadašnja situacija, a znamo u kakvoj je ekonomskoj situaciji Srbija, a kako bi tek bilo kada završimo sve procese. Ja sam jedan od onih koji se zalaže za to da ne žurimo u EU, nego da uradimo sve ono što je potrebno u standardizaciji našeg društva u svim oblastima, u svim sferama, kako bismo jednog dana kada uđemo u EU, a moguće je 2020. godine, ako gledamo kako su druge države radile, Hrvatska npr. Godinu i po dana skrininga, četiri i po godine pregovora, to je 2020. godina. Znači, to je moguće u tehničkom smislu. Da li ćemo mi to uspeti, to opet zavisi od nas. Na nama kao poslanicima i na ovom parlamentu je da doprinesemo našim radom, efikasnijim, bržim i bez bespotrebnih i besmislenih podrasprava u parlamentu da li treba ili ne treba da uđemo u EU, kada je 90% Srbije za ulazak u EU. Ne treba da gubimo vreme na to, nego da što pre ostvarimo to što naši građani žele. Znači, ako ti podaci kažu da je od 2001. godine do sada u Srbiju uloženo 19 milijardi evra direktnih stranih investicija, a od tog iznosa 60% su investicije zemalja EU, što potvrđuje visok stepen ekonomske povezanosti Srbije i EU. U poslednje dve godine skoro 90% ukupnih ulaganja u Srbiju je iz EU. Korist koju su ostvarili srpski izvoznici se meri do juna 2013. godine sa preko 2,5 milijardi evra, a uvezeno sa tržišta EU je skoro 866 miliona evra. Šef sam Grupe prijateljstva sa državom Finskom koja je član EU i pristalica sam toga da uvek kažem da je potpuno moguće biti u takvoj poziciji, da budete u EU, da budete vojno neutralna država i da imate odlične odnose sa, recimo, Rusijom, kao Finska. Znači, već to postoji u EU i mi ne bismo imali ništa novo po tom pitanju. Ako imamo ovakve ekonomske odnose sa državama članicama EU, a sa druge strane imamo, recimo, sa Rusijom potpuno drugačiju situaciju, jer mi ne možemo izvozom jabuka i breskvi da pokrijemo koliko uvezemo gasa i nafte iz Rusije, mi možemo da idemo na tržište nafte i gasa, da tražimo tržište i na drugoj strani, ali smo se opredelili i Sporazumom, koji je dobar, o Južnom toku, a Južni tok ide ka državama, odnosno krajnji korisnici su države članice EU. Mi smo samo država kroz koju prolazi Južni tok, a već je završen Severni tok. Hajde sada da se pitamo kada govorimo i o tome kako drugi sarađuju sa EU. Najviše sarađuje Rusija sa EU. Najviše sarađuje Nemačka sa Rusijom. Direktno je napravljen Severni tok, dok smo mi još pričali o Južnom toku Severnim tokom je tekao gas. To je nešto što je činjenica koju ne može niko da ospori. Pored toga, celokupna donacija državi Srbiji od EU čini ukupno 58,1% ukupne razmene svih donacija u Srbiji, donacija, pomoći koje imamo. Kada pogledate, nemerljiv je doprinos i pomoć koju dobijamo od EU do sada u odnosu na sve ostalo. Sve druge stvari, kada govorimo o našoj istoriji, o tradiciji, o privrednim odnosima, i o tome je ovde govoreno, gospodin Čikiriz je govorio, uvek je kroz istoriju Srbija sarađivala sa Evropom. Srbija je i privredno i kulturno sarađivala sa Bečom, sa Nemačkom, sa Vatikanom, sa Grčkom. Sve su članice EU. Kada smo stvarali državu najviše smo sarađivali sa državama koje su sada EU. Najveću pomoć smo od njih imali i one su sve sada u EU. Ne vidim zašto. Srbija je uvek bila saveznik tih država. Protiv nekih je, između ostalog, i ratovala, ali bože moj. Isto je ovde rečeno – pa, koliko su vekova između sebe ratovali Nemci i Francuzi, Francuzi i Englezi, Englezi i Nemci, a sada su zajedno u EU, sarađuju i rade. Te priče o tome kako će neko da raspiše referendum o izlasku iz EU, videćemo, ali do tog referenduma neće doći. Sva javnost u Engleskoj to zna. To su unutrašnje stvari Engleske, pre svega njihovih situacija. Oni potpuno normalno rade u Evropskoj komisiji i na svim drugim mestima, tako da sam ubeđen da do toga sigurno neće doći. Ali, opet kažem, šta to nas briga, to je njihovo. Ako bude odluka, to će biti njihova odluka. Naša unutrašnja odluka i naš unutrašnji dogovor, što treba i ovaj parlament da predstavi, je ono što mi želimo i što žele građani Srbije, a to je da jednog dana budemo deo evropske porodice. Najviši standardi u svetu, u bilo kojoj oblasti, su standardi u državama članicama EU, tih 28 – i ljudska, i socijalna prava, ekonomska situacija, pravosuđe, itd. Evropska unija ima najviše standarde u odnosu na ostale delove ove naše planete. To su standardi koji su potrebni i Srbiji i mi u takvoj državi treba da živimo. Da bismo do toga došli, mi bi trebali u procesu pregovaranja, a tvrdim da je u vezi sa pregovorima pogrešna slika u našoj javnosti, da mi kao pregovaramo tamo sa nekom evropskom komisijom. Ne, mi prvo pregovaramo između nas samih. Prvo vodimo dijalog sa nama samima, između nas, o tome kako koja od tih 35 oblasti treba da bude uređena na osnovu onoga na osnovu čega već funkcioniše EU i 28 država članica. Kada usaglasimo i kada dostignemo taj nivo, onda njima predstavljamo. Jeste termin „pregovori“, ali mi u suštini pregovaramo ovde, u našem društvu, a sa njima samo usklađujemo. Sa njima nemamo šta da pregovaramo. Oni imaju standarde i zna se kakvi su – u zdravstvu, pravosuđu, odbrani, obrazovanju, itd. A zna se gde smo mi na tom nivou, hteli mi to da priznamo ili ne. Da bismo to dostigli, mi moramo između nas o tome da pregovaramo. Moramo nas da menjamo da bismo onda jednog dana bili u EU. Tek onda dolazimo i na ulogu parlamenta. Znači, parlament mora da bude efikasan, brz u donošenju tih odluka, zakona koji budu bili u evropskoj agendi. Po mogućstvu, a bilo je takvih parlamenata, čak i bez rasprave, mislim na plenumsku raspravu, ako dobro odradimo raspravu po odborima, javne rasprave i sve ostalo u tom usaglašavanju, onda jednog dana da dođemo u takvu situaciju da u parlamentu imamo toliku saglasnost da možemo i te zakone da donesemo. Recimo, naše komšije Hrvati su tako radili, na jednom odboru su sve dogovarali i posle toga u plenumu nisu ni raspravljali, nego usvajali te zakone. Znači, moramo brzo, u interesu naših građana, da usvajamo te zakone da bismo što pre mogli da završimo ovaj proces. Ali, naravno, ne samo da ih usvajamo, nego da ih i primenjujemo. Onda je opet uloga parlamenta da kroz kontrolu izvršne vlasti prati da li se ti zakoni primenjuju ili ne i koje su smetnje i gde treba još vršiti promene. To je proces. Neće to biti lako uraditi. Znate, EU menja svoja pravila dok mi raspravljamo o tome kako da dostignemo određene standarde, oni već menjaju neka druga pravila, uvode, koje mi opet treba da stignemo. I mi moramo da budemo veoma spretni u tom procesu i veoma sposobni da ga ispratimo. Administrativni kapaciteti države Srbije su zaista pohvaljeni od svih u EU da može to da izdrži i da uradi. Sada dolazimo i na političku volju – koliko smo mi spremni da sve te standarde prihvatimo, brzo sprovedemo i da sa njima država Srbija postane efikasnija država, pravednija i država koju čine građani koji su zadovoljniji, bogatiji i spremniji da rade unutar našeg društva, kako bi nam svima bilo bolje. Ako se mi ne trudimo da svakom pojedinačno građaninu bude bolje, naravno da nećemo doći u situaciju niti da budemo deo EU. Jer, EU čini stabilnom upravo to što su građani, velika većina građana, 28 država članica EU, zadovoljni životom koji imaju i zbog toga podržavaju to što su deo jedne velike porodice. Znate, to je tržište od 600 miliona ljudi. Na kraju se svede i na to – ogromno tržište i bogato tržište. Postoji tržište i od milijardu ljudi, recimo u Kini, ali se zna kolika je kupovna moć tržišta od milijardu ljudi u Kini a kolika je kupovna moć tržišta od 600 miliona ljudi u EU. Daleko je veća u EU. A i nama bliža i za naše proizvode mnogo bolje tržište. Srpska napredna stranka će u Danu za glasanje ovu rezoluciju podržati i u parlamentu u narednom periodu raditi tako da parlament bude efikasan, brz i da doprinese tome da država Srbija vrlo brzo, ako je moguće, daćemo sve od sebe, barem mi iz SNS, do 2020. godine postane deo EU. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine predsedavajući, koleginice Vučković, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo danas od više kolega u diskusiji čuli da je ovo posebna rasprava. Mogu da se složim s tim da je ovo zaista jedinstvena i posebna rasprava, jer se ovako samo u Srbiji raspravlja o EU, posmatrajući sve evropske parlamente u ovom trenutku u EU. Nigde se ovako, bez kritike, bez razmatranja, dubinskog razmatranja odnosa tih pojedinih država sa EU, ne razgovara kao danas u Skupštini Republike Srbije. U ostalim evropskim zemljama gde nezadovoljstvo briselskom birokratijom, Evropskom unijom, postaje sve veće i gde problemi baš zbog tih evropskih integracija se osećaju i kod samih građana, uzrokuje ozbiljne i oštre debate u parlamentima. Ovakva jednoličnost u podršci nečemu što je tako daleko, više nigde ne postoji u samoj EU. Želim da kažem o nekoliko problema koji nas čekaju i koji će sasvim sigurno u ovom procesu evropskih integracija suočiti Srbiju, bar kada je u pitanju ostvarivanje njenih glavnih nacionalnih i ekonomskih interesa. Kao što sam rekao, posebnost ove rasprave je u tome što se u odsustvu kritike razgovara o EU, ogleda se upravo i u toj činjenici da će Srbija u procesu evropskih integracija se suočiti sa nekoliko stvari koje mogu da utiču na njenu bezbednost, na njenu spoljnu politiku i na njenu ekonomiju. Znate, kad slušate današnju raspravu, imate utisak da je juče srušen Berlinski zid i da se rađa EU koja je moćna, ujedinjena, ekonomski jaka, stvara se jedan unipolaran poredak, NATO je neprikosnoveni vladar sveta, kao da u ovom trenutku ne prisustvujemo promenama, ozbiljnim promenama koje čitav taj poredak ruše, a koji nalažu Srbiji da vodi jednu politiku koja bi joj omogućila da ostvari svoje ekonomske interese i na jednoj i na drugoj strani. Srbija ima dobre i razvijene odnose sa mnogo zemalja, u ovom trenutku na onoj strani sveta gde se uveliko razvija i jača i gde je dinamika ekonomskih procesa u ovom trenutku najvažnija – na prostoru Istoka. Sa nizom zemalja ima ugovor o slobodnoj trgovini, sa nizom zemalja ima odlične prijateljske odnose. Postavlja se pitanje da li će ta pozicija koja Srbiji omogućava da ostvari svoje interese, prvenstveno ekonomske, biti ugrožena u procesu evropskih integracija? Hoće, jer će Srbija biti suočena da se u potpunosti posveti i prizna zajedničku spoljnu i bezbednosnu politiku EU. Da li će se Srbija u tom procesu ponašati tako da može da vodi ravnopravnu i uravnoteženu politiku? Ubeđen sam da neće. To mi govori izjava našeg ministra spoljnih poslova koji je u odnosu na donošenje zaključaka kojima se definiše ta zajednička politika od strane visoke predstavnice Ketrin Ešton, rekao sledeće: „Gotovo uvek smo saglasni sa zaključcima i mnogo puta smo se automatski pridruživali tim zaključcima“. Prema tome, Srbija će biti prinuđena, ako želi da vodi tu politiku, da uvodi sankcije i da podržava sankcije recimo Belorusiji, sa kojom ima izvanredne ekonomske odnose, da podržava sankcije Iranu, koji nije podržao nezavisnost Kosova, da se priključuje različitim jednostranim pogledima na građanski rat u Siriji i sasvim sigurno da se u velikoj meri konfrontira sa onima koji su je podržavali ili je podržavaju. S druge strane, Srbija će morati da se saglasi sa zajedničkom bezbednosnom politikom EU, a to verujte, nije mali problem. Srbija će morati da učestvuje u različitim, sa stanovišta njenih interesa, potpuno besmislenim misijama, kao što je u ovom slučaju recimo „Misija na Maliju“. Kakav interes Srbija ima da učestvuje u misiji EU u državi Mali? Mi smo sada tamo svedoci ogromnih žrtava kojima su izloženi i pripadnici drugih misija, ozbiljan građanski rat, ubijaju se novinari, niko nam ovde nije rekao kakav interes Srbija za tim ima. Srbija je dobila poziv da učestvuje kao deo, pošto je prihvatila i potpisala sporazum o zajedničkoj bezbednosnoj politici sa EU, da bude deo takozvane „Višegradske borbene grupe“ u kojoj su pojedine zemlje EU, da deo svojih vojnih snaga stavi na raspolaganje, recimo EU, i učestvuje u nekakvim misijama koje će, možda biti, suprotne njenim interesima, kao što je ta „Višegradska borbena grupa“ ima opis delovanja na prostoru Istočne Evrope ili Kavkaza. Da li će Srbija sutra da učestvuje na prostorima gde će se sukobljavati sa državom koja jedina u ovom trenutku istinski podržava i u njenom političkom i ekonomskom smislu, a to je Ruska Federacija? Prema tome, prostor Srbije da vodi samostalnu politiku, da štiti svoje nacionalne interese, da sarađuje sa svima sa kojima može da ostvari svoje ekonomske, državne, nacionalne, političke, bilo koje druge interese, biće sužen, jer će morati da podržava sve ono što dolazi, što je definisano kao spoljna politika EU. Saglašavanje sa zajedničkom spoljno-bezbednosnom politikom znači saglašavanje sa svim misijama EU, a to znači saglašavanje i sa misijom Euleksa na prostoru KiM, koji podržava razbijanje Republike Srbije na prostoru njene južne pokrajine, da li ćemo se saglasiti sa tim prihvatanjem evropskih integracija, članstva u EU, prihvatićemo i tu činjenicu. Da li ćemo mi imati snagu da kažemo ili da biramo gde ćemo da učestvujemo i gde nećemo? Bojim se, u odnosu na dosadašnji način ponašanja državnog rukovodstva, kad su u pitanju evropske integracije, prihvatanja svega što je došlo ili naloženo od strane Brisela, mi ćemo ići tamo gde god upru prst. Meni to deluje kao apsolutno realna politika koja će se voditi od strane Republike Srbije, a to znači da ćemo rušiti mnoge sporazume, mnoga prijateljstva, saglašavati se sa raznim sankcijama koje su u interesu zemalja EU, ili SAD, kao njihovim najbližim saveznikom. Prema tome, mi se zalažemo da Srbija vodi samostalnu politiku, da vodi računa o svojim državnim interesima, da sarađuje sa svima sa kojima može da ostvari te interese, pogotovo sa onim koji podržavaju njen teritorijalni integritet i da nikako ne može da stoji, slobodu skupo plaćenu, skupo izvojevanu, ograniči ili uništi u savezu sa ulaskom u jednu međunarodnu državnu organizaciju koja se nebrojeno puta pokazala kao neko ko joj nije prijatelj i ko joj ne misli dobro i ko ruši njen teritorijalni integritet. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. U ovom delu rasprave počeću sa rečenicama kojima sam završila prethodno izlaganje u svojstvu ovlašćene predstavnice poslaničke grupe DS, rekavši da je uvek moguća promena perspektive i za Srbiju kao društvo samostalno kao nezavisnu državu, ali i za ceo naš region, promena perspektive od monologa u kojima svako od nas priča šta je ko kome uradio u prethodnim decenijama i šta je nekada bilo i šta bi bilo kad bi bilo, do dijaloga u kome govorimo o tome kako će živeti naša deca i naši unuci. Razlog zašto počinjem ovom rečenicom raspravu o rezoluciji je činjenica da sam imala čast da razgovaram sa mladim ljudima organizacije Evropskog pokreta u Novom Sadu o EU o tome šta ona znači za život mladih ljudi. Jedan od njih me je pitao – šta će meni da se desi ako mi nastavimo i ako budemo članovi EU? Moj odgovor je bio – tvoja deca će se roditi kao građani EU i o tome je ova rezolucija. Ova rezolucija govori o našoj ulozi u procesu pregovaranja. Od nas isključivo zavisi koliko će naša uloga biti jaka, jer prostor koji daju tačke rezolucije od 13. do poslednje daju mogućnost Skupštini da zaista utiče na jedinstvenu pregovaračku poziciju. Nadam se da ćemo unutar poslaničkog kluba DS postići dogovor o mom predlogu da podržimo i amandman kolege Lasla Varga o prisustvu od nekoga iz Skupštine i na Savetu, odnosno na koordinacionom telu, zato što je to važno zbog dece koja još nisu rođena, kojima će očevi i majke biti današnji dvadesetogodišnjaci, dvadesetvogodišnjaci, i da je to generacija zbog koje se bavimo poslom pregovaranja. Šta je ključna osobina procesa pregovora u kojima će Skupština Srbije učestvovati kontrolišući Vladu i uz saglasnost da ta pregovaračka pozicija Srbije bude jedinstvena? Ključna osobina je da mi pregovaramo sa 28 nacionalnih parlamenata. Evropska unija koordinira proces, Evropski savet sad donosi odluke, ali Srbija pregovara sa 28 članica. Naše pregovaračke pozicije, odluke o tome koja će se poglavlja pregovora otvoriti, koja će zatvoriti, prolaze kroz nacionalne parlamente 28 država koje su već članice. Izgovoriće se 70 puta u 28 zemalja ime Srbije. O sadržaju tih 70 puta mi ovde moramo otvoriti dijalog o značaju toga koliko je važno da imamo najbolju moguću procenu o pregovaračkoj poziciji govore nam iskustva drugih koji tek sada nakon što su se učlanili 2013. ili 2007. godine, ili 2004. godine, kažu čuvenu rečenicu – eh da smo, ali nismo. Od rečenice – eh da smo; nema niko nikakve koristi, kao što niko nema koristi od – šta bi bilo kad bi bilo politike. Ono od čega imamo koristi je da razumemo da jedna od ključnih pobeda, uslovno govoreći, u tim pregovorima koje imamo sa nacionalnim parlamentima država EU, koliko ćemo sebi obezbediti vreme za ono što mi kolokvijalno kažemo – pauzu; da se prilagodimo onda kada zatvorimo poglavlje koliko ćemo vazduha dobiti u najtežim mogućim poglavljima u kojima je zaštita životne sredine i poljoprivreda. Koliko ćemo dobiti vremena za prilagođavanje i u poglavljima koja ćemo prva otvarati najverovatnije, poglavlja 23. i 24. koja se tiču vladavine prava, pravosuđa, zaštite ljudskih i manjinskih prava, slobode medija i opšteg poštovanja ljudskih prava u jednom društvu? Šta je to što treba da uradimo, koje greške sve treba da popravimo da bi znali da u pregovorima možemo da kažemo da ćemo imati potpuno nezavisno pravosuđe, ceo komplet propisa završen i praksu i primenu proverljivu, da li će to biti 2021, 2023. godine ili 2019. godine? O tome su pregovori i ako sebi ne umete da obezbedite poziciju u kojoj dozvoljavate unutrašnjim dijalogom svih nas da realno procenimo kada je nešto moguće, svi ćemo imati problem i svi ćemo se kajati zašto smo olako sa prezirom i sa cinizmom govorili o tome šta je EU i šta nije EU. Tih 35 poglavlja jesu poglavlja koja definišu svakodnevnicu našeg života, jesu poglavlja koja će definisati način na koji će živeti deca, koju će tek roditi deca koju smo mi rodili. Dakle, generacija koja je rođena početkom i u drugoj polovini 20. veka imaće unuke koji su rođeni kao državljani EU. Nije to samo recept niti je način da tek onako rutinski u jednoj raspravi govorite o rezoluciji koja govori o ulozi Skupštine u pregovorima. Ono što danas odlučimo, to će proizvesti posledice za decu koja se još nisu rodila i to je mnogo važna stvar, i to ozbiljne posledice. Zbog toga što su te posledice tako ozbiljne, mi smatramo da uloga Skupštine treba da bude još ozbiljnija nego što nam se trenutno čini, misleći da ima neko u Vladi ko će o svemu da vodi računa. Naravno da ima, šefica pregovaračkog tima koja vodi tehničke pregovore, ministar zadužen za evropske integracije koji vodi političke pregovore, svi predsednici pregovaračkih grupa, Kancelarija za evropske poslove, akademska zajednica, nevladin sektor, jako veliki broj ljudi će učestvovati u dijalogu o tome šta je najbolja pregovaračka pozicija za Srbiju. Ono što je moja molba je da svi mi primimo k znanju da se radi o realnim životnim okolnostima u Srbiji 2019, 2020, 2021. i 2022. godine. Možda nam se čini da je šest godina dug period. Dok dlanom od dlan udarite i dok pucnete prstima, to će proći i doći će 2019. godina, kada će biti opet održani izbori za evropski parlament, koji se održavaju u maju sledeće godine i nakon pet godina. Moja želja je da ovaj parlament bude stecište znanja, da ovaj parlament bude mesto gde će se skupljati volja za veštinama pregovaranja, da ovaj parlament bude mesto dijaloga u Srbiji, da bismo u onom periodu u kojem su i druge zemlje završile proces pregovaranja, od četiri do šest godina 2019. godine, učestvovali na izborima za evropski parlament, jer ćemo imati određen datum članstva. To je toliko veliki cilj da je vredan svakog truda i da je vredan svakog napora svakog od nas ko želi da zajedno sa onima koji se zovu proevropejci, zajedno sa evroskepticima i zajedno sa protivnicima EU, ipak kroz dijalog zajedno sanja bolji život u Srbiji, sanja vladavinu prava, pravnu državu, dobro organizovanu ekonomiju i bolje šanse za sve nas koji živimo u Srbiji, zato što smo tu rođeni i zato što hoćemo da je menjamo na bolje, zato što hoćemo da bude jedna od najboljih država i društava u regionu jugoistočne Evrope. Unapred zahvalna svima koji su za ovu rezoluciju, unapred zahvalna svima koji će zajedno sa mnom glasati za amandman Lasla Varge. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane kolege poslanici, danas imamo jedan dokument koji je rezultat političkog dogovora svih relevantnih političkih subjekata na političkoj sceni Srbije. S jedne strane, imamo glasove koje čujemo da ne postoji kritički stav uopšte prema pitanju Srbije i pristupanje EU, što naravno, sa jedne strane, pokazuje da kritika ne mora uvek da bude zlonamerna, ali u ovom slučaju mislimo da je reč o jednom stanovištu koje od 2004. godine i nije stajalo na tom kritičkom putu, pridruživanje Srbije EU, već je bilo pod određenom političkom parolom - izvodljivo je. U oktobru 2004. godine, kada je politička situacija na sceni Srbije izgledala u kohabitaciji dve političke partije DS i DSS, doneta je prva rezolucija. Tada je za stranku, koja se protiv ovakvom dokumentu, bilo izvodljivo i doneta je usvojena studija o izvodljivosti pristupanja EU i, kao jedan od najvažnijih dokumenata, početka saradnje Beograda i Brisela. Važno je reći da je Srbija od tada do danas prešla trnovit put u savlađivanju svih animoziteta koji su se javljali u društvu po ovom pitanju. Nekako je došla do rešenja i zaista ono što treba pohvaliti jeste da je radna grupa, koja je oformljena u okviru Odbora za evropske integracije, pokazala jedan visok nivo svesti u donošenju određenih političkih dokumenata. Usvojena su sva predložena rešenja koja su unutar radne grupe postojala od strane svih političkih subjekata, i to je zaista za pohvalu. Srbija je danas pokazala da zaista ima svest o tome koliko je važan proces evropskih integracija. Nakon tog pređenog puta treba reći da je zaključak Saveta Evrope, da predloži Evropskoj komisiji početak pregovora po poglavljima od januara 2014. godine, veoma važan i uloga parlamenta tu suštinski treba da ima jednu veliku težinu. Ono što je ovaj odbor za evropske integracije pokazao jeste da se mislilo na sam parlament, bez obzira kakav će sastav parlament biti u 2014, 2015, 2016. godini, ali je važno reći da je ta uloga parlamenta nešto što sada dajemo izglasavanjem ovog dokumenta. Ciljeva kojima su se vodili kroz ovaj parlament sve političke stranke su da se da jedan nov pristup saradnji, odnosno odnosu EU i Srbije, da se daje praktično unapređenje odnosa unutar samih institucija, znači veza između Narodne skupštine, Vlade republike Srbije i predsednika Republike Srbije, kao institucija, ne kao pojedinaca i ličnosti. To je ono što, na neki način, utire put budućem pridruživanju Srbije EU. Zašto treba još pohvaliti radnu grupu? Ona je pored svih onih tema koje su u ovoj rezoluciji, a to je nacionalno pitanje, to je socijalna pravda, to je uređenje institucija, to je status i samog Odbora za evropske integracije, informisanost javnosti, dala poseban akcenat na ekonomiji. To je poglavlje pet, gde je navela sve ono što su standardi koji vladaju u EU, koji su doneseni na osnovu konsenzusa, dogovora svih članica EU, a to je ono što je konkurentnost o kojom smo slušali od ranijih govornika. To je ono što je zaštita određenih privrednih grana u samoj našoj zemlji, a to je ono što su strukturne reforme, kojih je Srbija praktično u ovom trenutku u poziciji koje mora da krene napred sa sve manje finansijskih resursa, sposobnim da to sprovede.Ono na čemu stoji jeste da je organizaciono sposobna, da politički treba da postoji konsenzus u tom delu, da svi relevantni subjekti, ne samo oni koji se odnose na civilni sektor, već i sindikati i ostali relevantni subjekti, treba aktivno da učestvuju i da pomognu svim institucijama da do takvih reformi dođe, da sve ono što zajednički donesemo kao institucije bude prihvatljivo za sve građane Srbije. To je onaj deo koji je najteži. Kada pričamo o kritičkom stavu prema EU, recimo, same članice imaju taj kritički stav. Jedna Nemačka, recimo, kada anketira svoje građane, svega 20% građana je za proširenje EU, odnosno nisu naklonjeni prema EU da funkcioniše na način na koji funkcioniše, jer smatraju da građani Nemačke isključivo finansiraju budžet EU, pa nikada neće dozvoliti sebi da kažu – mi nećemo da budemo deo te evropske zajednice. Nasuprot tome, ostaće da dele sudbinu svih zemalja članica EU, svih 27, odnosno 28.Prema tome, Srbija koja želi da postane jednog dana punopravan član te zajednice treba da se okrene i da sagleda sve svoje prednosti, ali i mane na tom putu da bi postala punopravna članica, da bi jednostavno sve te ekonomske prepreke prevaziđe i stvori jedno tržište u kome će moći, uz pomoć svih tih mehanizama, da obezbedi ekonomski rast, ali pre svega svoj ekonomski rast, a onda kroz saradnju sa regionom i ekonomski rast regiona. Šta je važno još reći? Na tom putu EU Srbija mora da pristupi jednom razvoju tržišta koja će postati sastavni deo uz unapređenje stručne javnosti, a to je da nije dovoljno da sa ovim resursima visoko-obrazovnog kadra ne može da prati jednostavno neke ekonomske trendove koji nam se nameću zbog sve većeg razvoja novih tehnologija. Naši inženjeri treba da postanu sastavni deo EU, treba da učestvuju u najvažnijim infrastrukturnim projektima. Dobro je što Srbija dobija velike infrastrukturne projekte, kao što je Južni tok, u kojima će EU biti jako zainteresovana da učestvuje, naravno, uz određenu vrstu saglasnosti. Sada smo svesni da po pitanju energetike u Briselu se održavaju različite vrste seminara i skupova koji praktično taj deo EU i Ruske Federacije, po pitanju takvih projekata, treba da usaglasi. Srbija se tu nalazi na svom putu i u poziciji gde treba na osnovu svog geostrateškog položaja da jednostavno po evropskim standardima za koje se zalaže implementira, odnosno ostvari sve ono što je do sada prihvatila, pogotovo što se tiče zakonske regulative, ali isto tako da učestvuje aktivno u realizaciji ovih projekata. Ono što je još važno reći je da proces pregovaranja kroz podršku Narodne skupštine Republike Srbije jednostavno ne može da teče onim tokom kao kada imate podršku ove institucije, jer ona nije samo zakonodavni organ. Ona je i onaj kontrolni organ vlasti i kroz ovu rezoluciju se to pokazalo. Mislim da su svi oberučke to prihvatili, jer ni Vlada kao organ koji vrši implementaciju zakonske regulative koje Skupština usvaja ne voli da vrši vlast bez kontrole. Zbog toga je ta skupština jednostavno organ za koji postoji potreba da na širi način posmatra sve procese koji se dešavaju, a pogotovo po pitanju različite vrste transformacija zakonske regulative iz oblasti ekonomije. Ono što je moja koleginica pre mene navela kao jedan od akcenata, a to je otvaranje poglavlja 27. i otvaranje poglavlja vezanog za poljoprivredu, naravno da su jako važni, jer buhvataju preko 40% kompletne regulative i standarde EU i zaista u tome mislim da kako smo došli do rezolucije, na takav način treba ova poglavlja takođe političkim konsenzusom da pristupamo. Ono što je važno još reći je da civilni sektor takođe moramo da, na neki način, sve više uvlačimo u ove procese pregovaranja. Mislim da je Narodna skupština Srbije prepoznala važnost komunikacije i dijaloga civilnog sektora i uopšte Skupštine Republike Srbije. Otvorila je praktično vrata svim nevladnim organizacijama kroz odbore, kroz javna slušanja, kroz različite vrste inicijativa i to je jako dobro. Jedna Crna Gora se hvali time da 30% ukupnih pregovora se EU praktično pripada civilnom sektoru. Ako je to pošlo za rukom Crnoj Gori, verovatno će moći i nama, da taj procenat može biti toliki. Na kraju bih rekla da će svi poslanici SNS sa zadovoljstvom prihvatiti ovu rezoluciju. Smatramo da će biti na korist svih građana Srbije, ali i svim institucijama koje će učestvovati u ovom procesu. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o jednom veoma značajnom dokumentu koji će ovaj parlament usvojiti. Kada govorimo o ovom dokumentu valjalo bi zbog građana Republike Srbije pročitati i član 2. Ustava Republike Srbije, koji kaže da suverenost potiče od građana koji vrše referendumom, narodnom inicijativom i preko svojih slobodno izabranih predstavnika. Zarad građana i zarad javnosti, da pojasnim šta danas mi radimo. Mi danas jačamo kontrolnu funkciju Narodne skupštine, jer kao što znate, politiku evropskih integracija i pregovora sa EU vodiće Vlada, ali je veoma dobro da u taj proces bude uključena Narodna skupština i mi narodni poslanici koji predstavljamo građane Republike Srbije koji su nas birali. Veoma je važno i značajno danas da se prisetimo da naš evropski put ne počinje ni 2000. ni 2004. godine, da smo mi kao bivša Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija imali ponude da postanemo deo EU neposredno pre krvav raspad te naše zajedničke države, koje više nema. Nisam ja ovde da plačem nad propuštenim prilikama, ali bih zamolio kolege poslanike i vladajuće većine i svih onih koji su za evropsku ideju i one koji se toj ideji protive, da pokažemo da ova Narodna skupština nije arena u kojoj ćemo oko ovog pitanja koristiti argumente i retoriku koja je prevaziđena. Ja kao intelektualac, kao član DS, kao slobodnomisleći čovek, uvek ću se zalagati i zastupati da svi oni koji su protiv ideje EU imaju pravo da svoj stav iznesu i u javnosti i u parlamentu i da niko ne treba da nosi pečat sramote zbog toga. Nikada neću postati lakom, pa se pozvati na istoriju i tradiciju. Mi smo danas kao poslanici u onom biblijskom vinogradu, gde pravo na platu ima i onaj ko je došao u prvi sat i onaj ko je došao u jedanaesti sat i ta plata kao u biblijskoj priči treba da bude ista za sve. Niko danas neće da se poziva na istoriju našeg koračanja, posrtanja, padanja, naših stranputica, našeg oklevanja. Niko neće danas citirati dnevnik uvreda sa puta ka EU, jer to nas nigde neće povesti kao društvo. Nama je potreban konsenzus oko važnih tema, ali vas opet pozivam kao intelektualce, kao narodne poslanike, kao predstavnike građana, da saslušate kritičko mišljenje i onih političkih stranaka koje iznose argumente protiv, jer EU neguje slobodu misli. Evropska unija neguje neke univerzalne ljudske vrednosti. Ona počiva na tim vrednostima. Evropska unija i pitanje EU nije pitanje jednoumlja u srpskom društvu. Jednoumlje nama nije donelo mnogo toga dobrog, kada je reč o razvoju ličnosti, o slobodama, o pravima, kada je reč o demokratskim tekovinama koje su kod nas vrlo krhke. S druge strane, kada govorimo o univerzalnom sistemu vrednosti koji predstavlja EU i ka kome težimo i stremimo, EU nije skup zvezdica na našem sumornom nebu, koji će rešiti sve naše probleme. Evropska unija je sistem vrednosti koji se decenijama strpljivo gradi, zakonska regulativa za koju se Narodna skupština priprema, koju prihvata. Pozvaću sve poslanike da se izjasne za ovu rezoluciju, jer jača i kapacitete Narodne skupštine, i one koji su za i one koji su protiv. Narodna skupština treba da ima kontrolnu funkciju i kontrolnu ulogu. Građani su ti koji će dati poslednju reč. Oni su ti koji će se izjasniti na referendumu. Ali, na nama je veoma težak i odgovoran posao. Blagodeti ili konsekvence, u zavisnosti od posla koji budemo radili, osećaće svi građani, reflektovaće se na život građana svaka odluka u Narodnoj skupštini koja se tiče EU. Završiću ovim. Na današnji dan 1996. godine, u vreme velikih protesta, koračao sam ulicama Beograda iza Zorana Đinđića, koji je zajedno sa profesorom Mićunovićem i još nekoliko entuzijasta upalio evropski svetionik. Pred nama je bila zastava EU. Neću da vas podsećam na vokabular, jer nije tema danas za to, kako je izgledala ta šetnja iza zastave EU i kojim epitetima smo sve počašćeni, ali je važno da danas kod svih ljudi preovladava svest da je to bio dobar potez i da ta zastava EU ima svoje mesto i da Srbija ima svoje mesto pod tom zastavom EU. Podvlačim ponovo zahvalnost svim ljudima koji današnju rezoluciju, nažalost, nisu dočekali, koji današnji dan nisu dočekali, ali i onima koji su dočekali. Vredelo je istrajavati na tom putu. Vredelo je upaliti evropski svetionik. Vredelo je postaviti evropske putokaze, ma koliko to žrtava zahtevalo u određenim trenucima i vredelo je dočekati trenutak da to raspoloženje bude većinsko. Ali, opet podvlačim za kraj, u jednom od poslednjih obraćanja Zoran Đinđić je kazao – videćemo se gore u zvezdama. Na nama je sada da pogledamo kojim ćemo putem zakoračiti ka tim zvezdama, da li putem punim trnja, da li putem posutim laticama i da ne bude kao u pesmi Đure Jakšića, da su gvozdene naše noge pa biramo trnovit put, jer taj trnovit put pre svega će osetiti građani. Nema lakog puta i nema lakog načina. Nema lakog načina da se u našem društvu postigne konsenzus o veoma značajnim temama ali, podvlačim, evropske vrednosti podrazumevaju da mi u Evropu ne idemo sa nekim našim egocentrizmom, da smo najbolji i najpametniji, da mi sve znamo i da apriori žigošemo one ljude koji nisu za tu ideju. Ne, na nama je da jačamo dijalog u našem društvu, da taj dijalog ne bude monolog, da se ne odvija kroz partijske megafone, da se odvija sa svim značajnim segmentima našeg društva, političkim strankama, nevladinim organizacijama i institucijama i da svako ima pravo da bez osude iznese taj svoj sud, ali da imamo na umu da je najveća odgovornost na nama u parlamentu kakvu ćemo klimu kreirati u našem društvu. Danas je bilo, nažalost, i mene to nimalo ne čini srećnim, veoma ružnog upiranja prstima. Nema potrebe za ovu temu. Kažem, živimo u društvu koje smo stvarali da bude takvo da svako bez straha može da iznese kritički sud. Biti intelektualac znači biti čovek slobodomisleći, znači biti čovek koji je spreman da čuje drugačije mišljenje, ali ne satanizovati onog ko drugačije misli, nego i njemu možda pokazati koji je taj put i koji je sistem vrednosti za koji se zalažemo. Istovremeno, biti u pravu ne znači gorditi se time što je neko u pravu, pa makar bio u pravu i tek jedanaestog sata. Biti u pravu ne znači očekivati lovorike zato što je neko u pravu. Nije uopšte vreme ni za lovorike, niti da se evropska ideja tumači rejtinzima političkih stranaka ili uticajem u biračkom telu. Evropska ideja, pre svega, podrazumeva dijalog koji je srpskom društvu ovoga trenutka neophodan, a nažalost sagovornici u dijalogu najčešće žele da čuju samo sami sebe, a ne i one koji u tom dijalogu učestvuju. To nisu evropske vrednosti. Evropske vrednosti su ono za šta se ta Evropa zalagala od svog trenutka i od svog postanka, a one podrazumevaju i određene različitosti, ali evropske vrednosti, pre svega, podrazumevaju da taj dijalog bude u duhu tolerancije, u duhu pomirljivih tonova i u duhu razumevanja. Ako jedni druge u Srbiji ne razumemo kada je ova tema na dnevnom redu, kako će nas onda Evropa razumeti? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog rezolucije je dobar i prihvatljiv dokument koji pragmatično reguliše relacije Skupštine i radnih tela Skupštine sa Vladom i svim drugim relevantnim državnim organima i predstavnicima u veoma važnom procesu evropskih integracija, naročito u predstojećoj fazi pregovora o pristupanju EU. Takođe moram da primetim da je važno što je današnja atmosfera u Skupštini daleko mirnija u odnosu na atmosferu koja je vladala pre pet godina, kada se raspravljalo o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Međutim, primetiću da je još uvek, doduše u daleko manjim dozama, prisutna logika političkog kalkulisanja i manipulacija sa ovim telom. Još uvek je prisutna logika da brzina pripremnog predpristupnog procesa više zavisi od umešnosti u pregovorima sa EU, nego od činjenice koliko će se stvarno uraditi i činiti na jačanju kapaciteta države kako u pravcu usklađivanja domaćeg zakonodavstva sa propisima koji vladaju u EU ili u prilagođavanju sa principima slobodne trgovine, a još važnije u sprovođenju u praksi novih zakonskih normi, te nove zakonske regulative, odnosno praktično prihvatanje evropskih vrednosti u našoj svakodnevnoj praksi. U Skupštini do sada smo usvojili niz dobrih zakona, ali se veće teškoće javljaju u sprovođenju novih zakona. Naročito je problematično ostvarivanje zakonskih normi koje regulišu individualna i kolektivna prava nacionalnih manjina. U ovom planu, nažalost, još uvek ima velikih problema u ostvarivanjumanjinskih prava Albanaca u Srbiji, naročito u opštinama gde oni čine većinu. Spomenuću veoma dobar Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Istovremeno smo usvojili i Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, međutim, u praksi imamo još uvek, nakon tri, četiri godine, velikih poteškoća da se zakonske norme, koje treba da obezbede nacionalnim savetima kompetencije u upravljanju školama, ne ostvaruju u praksi. Čak u tome ima velikih problema od stane delova Ministarstva prosvete koji opstruišu sprovođenje tih zakonskih normi. Ili, uzmite Zakon o službenoj upotrebi jezika. Garantuje se pravo na upotrebu jezika, čak ne samo na upotrebi jezika i pisma, nego se garantuje i pravo u vođenju postupaka na jeziku manjine. Kakva nam je praksa? Uzmite primer kakva je praksa u sudovima? U Osnovnom sudu u Vranju skoro da nema procesa koji se vodi na albanskom jeziku. Zbog čega? Prvo, od 57-58 sudija samo su tri sudije Albanci, a u tom sudskom području Albanci čine 25% stanovništva. Ako ima samo tri sudije kako mogu da oni u praksi ovo ustavno i zakonsko pravo da ostvaruju? U tom planu ima niz drugih zakona koji su dobro reglulisali materiju koja se preuzima iz evropskih konvencija, ali kada ih treba sprovoditi, onda ima ozbiljnih problema u praksi. Na kraju krajeva, uzmite ono osnovno pravo da su svi ljudi ravnopravni u zapošljavaju. Imaju pravo svi na rad, ali koliko se to pravo ostvaruje u Preševu i Bujavnovcu, gde je stopa nezaposlenosti preko 70%? Albanaca samo simbolično ima u državnim organima i strukturama, a u drugostepenim organima u Vranju apsolutno nijednog nema. Šta onda? To je osnovni problem koji u predstojećem periodu moramo rešiti – kako u praksi sprovoditi zakone koje ovde u Skupštini usvajamo? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Karolj Čizik nije tu. Reč ima narodni poslanik Borisav Kovačević. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo kolege poslanici, pri kraju smo ove rasprave. Mislio sam da će neko pomenuti ono o čemu sad hoću da govorim, pa da ne govorim. Rizikovaću, jedino nisam slušao danas u današnjoj celoj raspravi dvoje ili troje kolega i koleginica, moguće je da su oni nešto rekli u toliko se izvinjavam ako nešto ponovim. Dakle, pred početkom smo pregovaranja sa Evropom. Ulazimo u pregovarački proces koji ne znači samo verbalno pregovaranje, nego sigurno jeste i višegodišnji proces, uz koji paralelno mora ići i u većem ili manjem stepenu reformisanje ovoga društva u Srbiji. U tako jednom složenom procesu jako je bitno da postoje pravila, da tako kažem ponašanja i mislim da je u tom smislu ovaj dokument o kome danas razgovaramo krucijalna stvar za taj višegodišnji naporan, vrlo složen i izuzetno značajan proces i period za ovu zemlju. Taj proces podrazumeva višeslojno uključivanje kad je u pitanju vlast, ukupna u zemlji i kad su u pitanju svi njeni organi, pa i više od toga. Zato je značajno da se sve te stvari urede i mislim da je ovaj dokument sveobuhvatno rešio najznačajnija pitanja u tom smislu. Ono o čemu bih hteo na tom fonu danas da malo skrenem pažnju, pri tome napominjem da amandmanski nisam pripremio da reagujem na neke stvari, ali mislim da se i ovako može doprineti i da se lako može ugraditi. Radi se o sledećem. U ovom dokumentu po meni svi odnosi u svim pravcima su regulisani dobro. Ono što je suštinska stvar na koju skrećem pažnju, to su relacije Skupštnskog tela u liku Odbora za evropske integracije. Odnos ovim dokumentom su određeni i regulisani odnosi Odbor-Vlada, i obrnuto, ali mislim da do kraja nisu definisani odnosi Odbor-Skupština. Odbor je radno telo Skupštine, ali čini mi se da nedostaje u ovom dokumentu ono što predstavlja obaveštavanje Odbora za evropske integracije, obaveštavanja Skupštine od njegove strane o aktuelnim trenucima značajnim temama i delikatnim pitanjima u samom pregovaračkom procesu od strane Odbora prema Skupštini. Zatim, njegovo reagovanje prema Skupštini kad su u pitanju stvari koje postaju neusaglašene na relaciji Odbor-Vlada i predlozi Odbora Skupštini da oko toga raspravlja, zauzme stavove, da se Skupština odredi prema takvim pitanjima. Uzeću kao primer da bi jasnije bilo, član 19. u kome se kaže – da predlog pozicioniranja u pregovaračkom procesu na određene teme Vlada dostavlja Odboru za evropske integracije. On svoje mišljenje i sugestije dostavlja Vladi, a Vlada povratno je dužna da to razmatra i da izvesti Odbor o tome. Šta ako Vlada nije prihvatila sugestije Odbora koje su samo njegove neproverene u Skupštini? Da li treba da dođemo u situaciju da vagamo ko je kompetentniji oko određenog pitanja, da li Odbor sa svojim sastavom, ili Vlada sa svojim sastavom? Nigde ne stoji kakve su obaveze Odbora u daljem procesu. Da li u toj situaciji treba obavestiti od strane Odbora Skupštinu da se ona prema tome odredi? Ovako kad ostane, ako bi se podrazumevalo da Odbor daje konačan stav,onda se bojim da ćemo zadirati u stepen samostalnosti Vlade u vođenju spoljne politike. Mislim da bi trebalo još jednom odredbom definisati te obaveze Odbora prema Skupštini u ovom smislu, kako sam govorio ili kada je ovde rečeno da Vlada dva puta godišnje izveštava Skupštinu, i Skupština razmatra njen izveštaj, ali isto tako predstavnik Vlade zadužen za pregovore tromesečno izveštava, a na zahtev Odbora, može i češće izveštava Odbor. Šta ako imamo drastične stvari koje treba razmatrati, recimo, na tromesečnom izveštaju člana Vlade koji dolazi između dva šestomesečna izveštaja. Hoće li Odbor biti aktivan prema Skupštini, da li ćemo mu ostaviti na volju, ili ćemo ga ovim dokumentom obavezati da mora u tom slučaju izvestiti Skupštinu da se Skupština oko toga odredi i prema Vladi i njenom poziciranju u aktuelnom momentu, ili u daljem pregovaračkom procesu? Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Hvala najlepše. Gospodine predsedavajući, poštovane kolege, poslanički klub Zajedno za Srbiju će glasati za rezoluciju. Želim da iskoristim ovu priliku da kažem nekoliko stvari koje držim da su veoma važne i sa njima ćemo se sresti u godinama koje dolaze, jer mislim da je zaista nepovratan proces i da saglasje koje uspostavljeno prvo u ovoj Skupštini u proteklih nekoliko meseci, saglasje oko kosovske politike koja nas je dovela do toga da kao država imamo priliku i mogućnost da uđemo u pregovore sa EU, više ne može da se razgradi i da smo mi jednu, svakako po mom mišljenju najvažniju temu u našoj politici, u našem javnom životu, jednu odluku koju, usuđujem se da kažem nismo bili u stanju da donesemo više od dva veka doneli, i da sada ne govorimo o procedurama. Dakle, odluku o tome kuda ova zemlja ide, šta mi kao predstavnici građana Srbije u stvari, kao svoju ključnu odluku imamo. Put prema EU, nadam se da više neće biti ugrožen bilo čime. Da bismo iskoristili sve pogodnosti i te svoje odluke mislim da je dobro da razgovaramo o nekoliko važnih stvari. Priključenje EU ima svoju životnu dimenziju, ekonomsku, naravno i odnosi se na prilike za bolji život svake porodice u Srbiji ima svoju vrednosnu dimenziju, a to je usaglašavanje našeg javnog života i pravila po kojima mi živimo sa pravilima koja su uspostavljena i koja važe u 28 zemalja koje su članice EU. Te dve oblasti, te dve stvari su neraskidivo međusobno povezane. Niti je moguće dobro živeti i imati dobru ekonomiju ukoliko ne vlada mogućnost građana da iznose svoju političku volju i da na slobodnim izborim glasaju, ne samo svojim predstavnicima, nego da donose odluke o svim važnim elementima javnog života. Dakle, bez oba ta elementa nije moguće uspostaviti i dostići život koji nam omogućava to što se nalazimo na evropskom kontinentu i što imamo priliku da uđemo u ovu veliku zajednicu naroda. Ova rezolucija je bila prilika i da kažemo šta u stvari mi imamo o politici da ispričamo ovde danas i mislim da je šteta što ta prilika nije iskorišćena. Kao što sam ministru finansija rekao ovde pre nekoliko dana da on nije računovođa i da ne možemo da govorimo samo o brojevima, već da moramo da govorimo o politici, šta je to suština ekonomske politike koju bi trebali da imamo iduće godine, tako da mislim da je šteta što smo se zaustavili samo na ovim proceduralnim i formalno logičkim odrednicama o tome šta će parlament raditi u procesu koji se nalazi pred nama, a nismo iskoristili da saopštimoi da dobijemo jednu ogromnu većinu za to – šta u stvari mi mislimo da je put za bolji život građana Srbije? Kakvi se to izgledi nama otvaraju? Šta mi u stvari možemo da očekujemo ako budemo dobri, ako budemo sposobni, ako budemo domišljati, inventivni, kao građani , kao nacija disciplinovani, a možemo da živimo mnogo bolje nego što živimo danas. Proizvodimo hranu koja vredi deset i po milijardi evra umesto da koristimo potencijal i kapacitet plodne zemlje. Činjenica da imamo vodu, da imamo dva i po miliona vrednih građana Srbije koje se bave poljoprivredom, da imamo prerađivačku industriju, naš domet je sto milijardi evra u proizvodnji hrane. U ovoj zemlji može, do 2020. godine, u rudarstvu da bude investirano četiri i po milijarde evra. U sisteme za navodnjavanje možemo da uložimo između tri i po i četiri i po milijarde evra. Imamo izuzetnu mogućnost da u narednih pet do sedam godina, više od tri milijarde evra godišnje biomase, bude upotrebljeno za proizvodnju električne energije i tople vode. Imamo izuzetnu šansu da pretvorimo jedan ogroman potencijal u IT sektoru, pre svega mislim na izvanredne mlade ljude koji su sposobni da prave programe za računarske tehnologije, zbog toga što imamo dobar Elektro-tehnički fakultet u Beogradu, dobar fakultet u Novom Sadu, Nišu, dobru školu u Kragujevcu, da pretvorimo proizvodnju softvera u izvanrednu izvoznu šansu Srbije. Imamo perfektne performanse da turizam pretvorimo u granu od koje stotine hiljada porodica u Srbiji mogu da žive dobro. Imamo izvanredne lekare i dobre fakultete i možemo da unapredimo zdravstvenu zaštitu građana Srbije, ali da pružanje zdravstvenih usluga postane veliki izvozni resurs Srbije. Pogledajte samo kakve su cene za pružanje zubarskih usluga, različitih hirurških intervencija i različitih drugih intervencija u Srbiji. Približavanje EU otvara prostor da sve to postane realan život. Prosveta, umesto velike muke koju imamo svi, jer nema nijedne porodice u Srbiji koja nema nekoga u osnovnoj, srednjoj školi, u procesu visokog obrazovanja na fakultetu ili višim školama, i što se svi zajedno mučimo i gledamo kako da se izborimo sa jednim dosta ozbiljnim neredom, možemo naš prosvetni sistem ne samo da pretvorimo u sistem koji je sposoban da decu osposobi za život u 2012. i 2013. godini, već to može da postane izvanredan izvozni resurs Srbije, koristeći odlične emocije koje su iz nekih drugih vremena prema našoj zemlji ostale u Aziji, Africi, Latinskoj Americi – Beograd, Novi Sad, Niš, mogu da postanu izuzetno značajni univerzitetski centri gde desetine hiljada studenata mogu da stiču najbolje obrazovanje. Sve to se nama otvara širom ukoliko budemo dobro koristili proces priključenja EU. Žao mi je što bar naznake svega toga ne stoje u ovom dokumentu. Mislim da nije dobro što ovaj parlament ne koristi svoj suštinski kapacitet. Ovo je političko telo. Ovde se donose suštinske političke odluke. Nema veze što Vlada po Ustavu utvrđuje i sprovodi politiku. Nema nijedne politike u Srbije koja može da postane život ako na ovaj ili onaj način ne dobije verifikaciju u ovom parlamentu. O politici treba da govorimo. O šansama treba da govorimo zbog toga što, to je moje uverenje, iz ove skupštinske sale treba da bude iniciran jedan veliki entuzijazam, jedna velika dobra energija među građane Srbije, da svi zajedno dođemo do jedne spoznaje kakva se velika šansa nalazi pred nama. Evropske integracije će pred nas nametnuti i nužnost reformi našeg političkog sistema. Moraćemo da menjamo Ustav. Zašto bismo čekali da nam neko od komesara EU to kaže ili da neko telo EU nam da nalog da to učinimo? Bilo bi izvanredno da nešto radimo unapred. Bilo bi izvanredno da vidimo šta nas čeka i da iz ove Skupštine krene svaki od tih dobrih procesa. Srbija je nažalost danas i decenijama unazad država koja nema institucionalni kapacitet da čuje svoje građane. Bogu hvala, danas ne izlazimo na izbore, ako ništa drugo tamo ljudi iskažu političku volju kada biraju, ali između izbora teško da će biti pronađen neki građanin Srbije koji misli da ima mogućnost da kaže šta misli o tome kako se školuju njegova deca, o tome kako se leče članovi njegove porodice, o tome šta misli da treba da se promeni čak i u njegovom najbližem okruženju. Zbog toga mi ZZS smatramo da je nužno institucionalno otvoriti prostor da milioni građana imaju priliku da kažu šta je važno u njihovim životima, šta misle da bi trebalo da bude drugačije, da imaju instrumente i mogućnosti da svakodnevno to saopštavaju svakoj javnoj vlasti koja se nalazi u njihovom bližem i daljem okruženju. To će takođe biti deo evropskih integracija i bilo bi dobro da smo nekakve naznake toga imali i u ovom dokumentu o kojem danas glasamo. Napisali to ili ne, nije suštinski važno. Suštinski je važno da smo došli do ključne političke volje o tome da ova zemlja hoće da postane deo zapadne evropske civilizacije, ekonomski i vrednosno. Evropska unija je najveća trgovinska sila na kugli zemaljskoj. To po nekoga može da iznenadi zato što postoji Amerika i postoji Kina. Evropska unija nije najveća ekonomija na svetu, ali jeste najveći trgovac na svetu. Nalazimo se na prostoru koji nam je doneo mnogo nesreća kroz sve vekove u kojima naš narod živi ovde. Sada imamo jednu veliku šansu da ta raskrsnica puteva postane izvor dobrog života. To se neće desiti ukoliko mi to sami ne uradimo. Neće nam pomoći ni Brisel, ni Berlin ni Pariz ni ko god, kao što nam neće pomoći ni Moskva ni Peking. Ovo je prilika da nešto sami za sebe dobro uradimo. Nadam se da se neće dešavati ono što se nažalost dešavalo početkom 19. veka kroz ceo nesrećni 20. vek i da će ovaj početak 21. veka biti trenutak kada će Srbija, građani Srbije, Srbi zgrabiti svoju sudbinu u svoje ruke i zato ćemo sa obe ruke glasati za ovu rezoluciju bez obzira na sve njene nedostatke. Hvala lepo.
Reč ima predstavnik predlagača, narodni poslanik Nataša Vučković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da se u ime narodnih poslanika koji su podneli Predlog rezolucije zahvalim svim narodnim poslanicima koji su učestvovali danas u ovoj raspravi. U ovoj raspravi veliki broj nas je spominjao politički dijalog i potrebu da razvijamo politički dijalog kao nešto što je nužan metod koji moramo da primenimo u razgovoru i u debatama o reformama i o procesu evropskih integracija. Za uspešan politički dijalog neophodna je politička kultura. Ona, dozvolite mi da kažem, ima nekoliko nivoa. Jedan od prvih nivoa političke kulture je da postoji različito mišljenje organizovano kroz opoziciju, ali da se ono stalno napada. Dakle, da se ne uzima ni na koji način u obzir, da se pokušava kroz nipodaštavanja anulirati itd. Drugi nivo je trpljenje različitog mišljenja i opozicije. Dakle, ono postoji, ali ni na koji način ne dozvoljavamo da ono utiče na naš stav. Treći nivo političke kulture, za koji mislim da treba da se zalažemo, je negovanje opozicije i različitog mišljenja. Mislim da je to metod koji će biti potreban u procesu evropskih integracija i nešto gde kao narodni poslanici, kao Narodna skupština Republike Srbije moramo da damo svoj puni interes. Dakle, uvažavamo različito mišljenje, uvažavamo argumentaciju svih onih koji ne žele da glasaju za ovu rezoluciju, koji smatraju da je proces evropskih integracija suprotan interesima Srbije, razumemo njihovo političko pravo da imaju različito mišljenje, ali se čudimo da iz takve jedne pozicije ne žele upravo da Narodna skupština ima uticaj u ovom procesu i da sami na taj način u ovom procesu pregovora, odnosno praćenja pregovora mogu da utiču. Verujem da bi i njima bilo u interesu da Narodna skupština ima uticaj veći u tom procesu. U svom prvom obraćanju nisam govorila o našem strateškom cilju da Republika Srbija što pre postane članica EU, o kojem je govorilo nekoliko narodnih poslanika. Naime, smatrala sam da je taj cilj već ranije utvrđen i da ga mi ovim Predlogom rezolucije samo potvrđujemo, kako i piše uostalom u tekstu. Mislila smo da smo se o tome davno saglasili, ali neki tonovi u debati su pokazali da je možda potrebno da još jednom to naglasimo. Znate, nije dobro da kada jednom krenemo kao nacija, kao društvo, kao država jednim putem, da svaki čas zastajkujemo i da se preispitujemo da li smo na dobrom putu. Pristupanje EU je jedan veliki nacionalni projekat od istorijskog značaja. Srbija će se mnogo promeniti u tom procesu. Mislim da je važno da u tom procesu pokažemo i posvećenost i kontinuitet i da opstanemo u tom procesu čak i onda kada postoje neke prepreke i neke teškoće na tom putu. Danas su integracije nužnost, ne samo tako neki pomodan trend, nego nužnost, iz mnogo razloga o kojima su moje kolege danas ovde govorile. Na kraju krajeva, živimo u okruženju koje je, osim nekoliko zemalja neposrednog okruženja, evropsko u celini. Govorili su narodni poslanici o tome u kojoj meri naša ekonomska razmena zavisi upravo od toga na koji način ćemo urediti naše odnose sa Evropom. Danas se integrišu svi. Integriše se i Rusija. Na kraju krajeva, pristupanjem Svetskoj trgovinskoj organizaciji, Rusija će zbog toga morati da u mnogo većoj meri liberalizuje svoje tržište i postavlja se pitanje na koji način će opstati svi oni sporazumi o slobodnoj trgovini koji danas postoje, upravo iz potrebe da se integriše u jednu takvu svetsku organizaciju. Izolacija nama nije donela nikakvog dobra. Mislim da nam je donela samo siromaštvo, neprilagođenost modernom svetu i modernim tokovima i jedan izvesni primitivizam koji, svi se slažemo, u ovim godinama negde dominira u nekim našim procesima. Oko vrednosti. Mislim da niko ne tera Srbiju da ona danas u nekom brzom procesu prihvati neke postmoderne vrednosti nasuprot, odnosno da žrtvuje neke svoje tradicionalne vrednosti. Ono što jeste neki naš identitet, to je nešto što treba da čuvamo i o tome se, na kraju krajeva, sa EU i ne pregovara. Ali, kada kažemo da su postmoderne vrednosti ili moderne vrednosti suprotne našim tradicionalnim vrednostima, to znači da ne želimo nigde da idemo, nego da želimo da se ukopamo u jednom trenutku, u jednoj situaciji, a sami priznajemo da svet ide neumitnom brzinom napred. Devedesetih godina koje su karakterisale jedan vrlo ubrzan razvoj, društveni i ekonomski, kroz informatičku revoluciju itd, mi smo klizili unazad, umesto da se negde zajedno sa tim svetom razvijamo. Mislim da smo iz toga morali da izvučemo velike pouke. Sigurno je da će se EU menjati u godinama pred nama, ali nadam se da će ovaj proces pristupanja i nama omogućiti da se zajedno, menjajući se iznutra, menjamo sa tim evropskim okruženjem. Zbog toga ne mislim da mi srljamo u EU, već mislim da smo zaista dobro procenili naše kapacitete, naše prioritete i naše interese. Zbog toga nije slučajno da nas više od, reče kolega, 90% narodnih poslanika, predstavnika građana, zastupa ovu politiku. Oko krize u EU. Mislim da smo mi vrlo često tokom proteklih godina sliku EU prikazivali dosta idealistično, kao da je to jedan idealni prostor u kome se ništa ne menja. Tako mi zamišljamo neko pozitivno okruženje - postigli smo sada nešto i sada nema nikakve promene, čuvajmo to što smo postigli. Evropska unija je upravo jedna zajednica koja se kroz svoje krize najviše menjala i svaki naredni stepen integracije u EU je zapravo bio posledica jedne krize. Verujem da će EU naći načina i snage da i ovu sadašnju krizu reši. Za nas je bitno da razumemo da, samo ukoliko smo zaista u našem političkom životu, u našem ekonomskom životu, u društvu uopšte, postigli jednu saobraženost standardima EU, možemo stvarno imati šansu da napredujemo. Govorilo se o tome da li je datum bitan i koliko će trajati pregovori. Pregovori će trajati onoliko koliko će trajati, ali mislim da je suština u procesu koji imamo u zemlji. Mislim da ćete se složiti u tome da uopšte pristupni pregovori zapravo imaju tri nivoa. Jedno je sam nivo pregovora u Briselu, drugo su reforme koje sprovodimo kod kuće i treće je ono što je komunikacija. Dakle, na koji način mi komuniciramo i informacije o onome što se dogovara u Briselu i reforme koje pokrećemo kod kuće, kako o tome obaveštavamo građane, kako osiguravamo podršku za dalji tok reformi i na koji način, ovo je drugi nivo komunikacije, te reforme i ono što postižemo kod kuće saopštavamo, komuniciramo EU. Mislim da su u pravu oni koji su naglasili još jedan vrlo važan segment upravo kroz ulogu Skupštine, a to je da mi zapravo pregovaramo sa 28 zemalja članica i da će u ovom procesu razni uslovi biti postavljeni upravo iz perspektive interesa i prioriteta pojedinih zemalja članica EU. Nemojte da nas to čudi, to je prosto proces koji su prošli na sličan način i druge zemlje. Zbog toga je vrlo važna uloga Narodne skupštine, upravo u stvaranju jedne dobre saradnje sa nacionalnim parlamentima u zemljama članicama, kao i sa evropskim parlamentom. Naš parlament će morati da bude mnogo aktivniji, da ima jedan proaktivni stav ka toj saradnji, da sam podstiče i razmenu poseta, održavanja kontakata, razmenu informacija itd. Dakle, ne treba danas možda govoriti o datumu, o godini kada očekujemo završetak pregovora, ali ono što je sigurno, moramo razumeti da je vreme danas faktor i razvoja i uspeha. Ukoliko budemo radili brže, mislim da ćemo biti uspešniji. U današnjem svetu sporost se prosto kažnjava, jer drugi napreduju uvek brže. Neko je postavio pitanje kolika će biti cena procesa pristupanja. Sigurno je i da same reforme koštaju. One će biti jedan izvesni trošak u našem budžetskom sistemu. Zato je od izuzetne važnosti da zaista prioritetno prionemo na ekonomske reforme i na promenu ekonomskog sistema u kome živimo i radimo, zbog toga što, na kraju krajeva, kroz dokument o strategiji proširenja, koji usvojila Evropska komisija u oktobru ove godine, ekonomsko upravljanje se kao pojam, kao jedan od merila koja će se primenjivati nazire kao jedan od vrlo važnih uslova koje će Evropska komisija procenjivati u odnosu na svaku zemlju koja otpočinje pregovore. Sigurno je međutim da su to dva procesa koji se međusobno uslovljavaju i podstiču i da ekonomske reforme, s jedne strane, podstiču razvoj, ali sama reforma i institucija, stvaranja pravnog okvira, nezavisnog pravosuđa, dakle reforma pravosuđa, borba protiv korupcije, jeste ono što negde stvara uslove da se angažuje kapital, da se privuku strane investicije i da se stvore nova radna mesta. To su dva procesa koja idu zajedno i međusobno su uslovljena. Ali, o tome sigurno treba voditi dijalog, i politički, socijalni, civilni, i ja verujem da se uloga Skupštine u procesu praćenja pregovora ne iscrpljuje samo kroz raspravu i razmatranje pregovaračkih pozicija. Ona se vidi, pre svega, kao jedan široki proces konsultacija u svim ovim mesecima koji nam prethode, čak i pre nego što nam dođe na dnevni red prva pregovaračka pozicija, kada u saradnji sa civilnim sektorom, sa stručnim udruženjima, sa poslovnim udruženjima, budemo razgovarali o konkretnim rešenjima i reformama koje će doći na dnevni red. U raspravi su pomenuta pitanja oko kojih mi nismo postigli saglasnost na radnoj grupi. Jedno je pitanje pominjanja konkretnih privrednih grana. Kolega Varga je i na Odboru za evropske integracije i na radnoj grupi predlagao da se uključi poljoprivreda kao prioritetna privredna grana o kojoj će se voditi računa. Niko od članova radne grupe ili Odbora nije negirao važnost poljoprivrede, međutim, većina je smatrala da ne treba posebno naglašavati nijednu privrednu granu, već da se podrazumeva da one grane koje imaju prioritet za Srbiju treba da budu posebno na neki način promovisane i zaštićene. Drugo je pitanje učešća predstavnika Odbora za evropske integracije u Savetu koordinacionog tela i to je pitanje o kome će danas poslanici odlučiti glasanjem o amandmanu kolega poslanika. Povodom primedbe da nije definisan odnos između Odbora za evropske integracije i Narodne skupštine, mi smo u tom smislu pre svega koristili iskustva drugih parlamenata i ono što sam već rekla u jednoj od prethodnih intervencija, ovo rešenje koje mi danas usvajamo možda nije finalno rešenje, možda ćemo do kraja procesa mi i dalje proširiti ulogu Narodne skupštine u ovom procesu praćenja pregovora. U ovom trenutku procenili smo, s obzirom na raspoloženje prema eventualnoj izmeni Poslovnika, mi smo, naravno, ulogu Skupštine bazirali na osnovu ustavnih odredbi, zakonskih odredbi i poslovničkih odredbi, procenili smo da je ovo danas dobra mera. Na kraju, zadovoljstvo mi je zaista što su članovi radne grupe sa svoje strane, i iz opozicije i iz vladajuće većine, na neki način pohvalili proces rada u radnoj grupi. Kao neko ko je koordinisao taj proces, nije priličilo da je o tome govorim, ali mi je drago da su imali taj utisak o metodu rada na radnoj grupi i verujem da smo i ton i atmosferu sa radne grupe negde uspeli da prenesemo i na Odbor za evropske integracije, a u dobroj meri i u debatu u plenumu danas. Želim da se na kraju zahvalim svim članovima radne grupe koji su doprineli izradi ovog teksta, kao i stručnoj službi Narodne skupštine koja je zaista pomogla a se ovaj tekst na ovaj način definiše. Na kraju, od nas zavisi kakvu ćemo rezoluciju primeniti u mesecima koji su pred nama. Još jednom želim da se zahvalim svima na podršci koja je iskazana i u ovoj današnjoj raspravi i verujem da će se ona reflektovati i prilikom glasanja. Hvala na pažnji.
Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije. Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu rezolucije u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavljamo sa radom. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o tač. 16. i 17. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Vreme imate u prilogu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu autentičnog tumačenja odredbe člana 2. alineja 2) Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije i Odlučivanju o predlogu za donošenje autentičnog tumačenja odredbe člana 7. stav 1. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Da li želi reč narodni poslanik Zoran Babić, predlagač? (Ne) Da li želi reč Vladimir Cvijan, izvestilac Odbora? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Srpski pokret obnove i Demohrišćanska stranka Srbije spadaju u grupaciju strana koje su od početka obnove višestranačkog sistema u Srbiji, a posebno posle 2000. godine i posle velikih zloupotreba u procesu privatizacije i nastavka onog tradicionalnog umrežavanja kriminalnih grupa i kriminalizacije društva smatrali da je društveno stanje u tom delu apsolutno nepodnošljivo. Gospodin Vladan Batić, osnivač DHSS je kao ministar pravde predlagao i osnivanje specijalnog suda za borbu protiv korupcije uz postojanje Suda za borbu protiv organizovanog kriminala kao specijalnog suda koji uz Specijalni sud za tužilaštvo za ratne zločine spada u kategoriju najbolje ocenjenih sudova u našoj zemlji. Rad Agencije za borbu protiv korupcije kao jednog od veoma bitnih tela koje u sadejstvu sa pravosuđem, sa građanima, sa MUP-om, tužilaštvom i svim ostalim državnim institucijama igra jako važnu ulogu u borbi protiv korupcije. Ali, neka istraživanja javnog mnjenja pokazuju da, recimo, 20% naših građana nema ništa protiv davanja i primanja mita i da borbu protiv korupcije ne smatraju prioritetom ovog društva što je u svakom slučaju uslovljeno pre svega ekonomskim stanjem i ekonomskim problemima koji opterećuju naše građane. Autentično tumačenje člana 2. alineja 2 tačke 7. stav 1. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije po mišljenju naše poslaničke grupe onako kako je zakon precizirao mislili smo da uopšte nije potrebno. Međutim, praksa je pokazala da Agencija za borbu protiv korupcije nažalost često proširuje zakon i tumači ga na način koji je po nama nedopustiv i koji više liči na zloupotrebu ovlašćenja nego na vršenje ovlašćenja. Upravo je takva praksa Agencije za borbu protiv korupcije inicirala i podnošenje jede ovakve inicijative za autentično tumačenje ovog člana 2. Naime, kako glasi član 2 – funkcioner je svako izabrano, postavljeno ili imenovano lice organe Republike Srbije, autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave i organa javnog preduzeća i privrednih društava, ustanova i drugih organizacija čiji je osnivač, odnosno član Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave ili drugo lice koje bira Narodna skupština. Ovaj član je pravnički vrlo jasan, nedvosmislen i ne ostavlja prostor ni za kakvu dilemu. Tako je naizgled na prvi pogled. Međutim, očigledno je da ona ovlašćenja, koja smo mi kao Narodna skupština dali Agenciji za borbu protiv korupcije, u smislu da donosi pravna mišljenja radi sprovođenja zakona, idu u nekom drugom smeru. Tako, recimo, pravno mišljenje od 17. februara 2010. godine, koje je doneo Odbor Agencije za borbu protiv korupcije, po mišljenju naše poslaničke grupe, ide tako široko da bukvalno menja zakon i menja odredbe ovog citiranog člana. Autentično tumačenje, koje bi Narodna skupština trebala da usvoji, kaže da ovu odredbu treba razumeti tako da se ne odnosi i ne primenjuje na izabrana, postavljena ili imenovana lica u organima privrednih društava, čiji je osnivač javno preduzeće, jer pomenuta odredba ne navodi da je funkcioner svako izabrano, postavljeno ili imenovano lice u organe privrednih društava, čiji je osnivač javno preduzeće. Opet, vrlo jasan predlog za tumačenje. Zbog čega? Ako se priča o osnivačima, i ako se kao osnivači pominju samo Republika Srbija, autonomna pokrajina i jedinica lokalne samouprave, postavlja se pitanje - kako Agencija za borbu protiv korupcije može među osnivače, odnosno smatrati funkcionerom svako izabrano lice čiji je osnivač javno preduzeće? Da li je moguće da Agencija za borbu protiv korupcije ne pravi razliku između Republike Srbije, Autonomne pokrajine, jedinice lokalnih samouprava i javnih preduzeća. To se uči na prvoj godini pravnog fakulteta. Imam čak i odluke Agencije u kojima Agencija kaže, otprilike, da nije povređen zakon, ali je povređeno mišljenje Agencije, po kome Agencija nalazi da je akcionarsko društvo, u stvari, društveno preduzeće. Mnogi izabrani funkcioneri dolaze pod udar Agencije za borbu protiv korupcije, zbog toga što jednostavno postoje lica koja vrše tako odgovoran posao, a koji ne znaju ono što zna student prve godine pravnog fakulteta. Da li je moguće da Narodna skupština treba da se izjašnjava o tome da Agencija za borbu protiv korupcije treba da pravi razliku između Republike Srbije, Autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, kao osnivača ili članova privrednih društava i javnog preduzeća? Nažalost, praksa je pokazala da je to potrebno. Sada, zbog čega je sporan pravni stav Agencije za borbu protiv korupcije od 17. februara 2010. godine, a na kojem pravnom stavu Agencija zasniva mnoge svoje odluke? Dubokog sam pravničkog uverenja da ovaj pravni stav, od 17. februara 2010. godine, menja zakon i da Agencija za borbu protiv korupcije prisvaja nadležnosti Narodne skupštine i umesto da razradi ove dve odredbe, šta znači osnivač i šta znači član. Član znači da Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave imaju akcije u akcionarskom društvu ili deonice u deoničarskom društvu, tu je početak ili kraj, ili da su osnivači privrednih društava ili da imaju deo osnivačkog kapitala u nekom privrednom društvu. Zašto je onda Agencija u praksi nalazila za potrebu da, ako se javno preduzeće pojavljuje kao osnivač nekog drugog javnog preduzeća, lica imenovana u te organe smatra funkcionerima i da nedopustivo široko tumači jednu ovakvu odredbu? Šta kaže sporno pravno mišljenje od 17. februara 2010. godine? Kaže da se u smislu člana 2, alineja 2. Zakona, funkcioner svaki izabrani, postavljeni ili imenovani predstavnik Republike Srbije, Autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave ili javnog preduzeća, što ne postoji u zakonu, u organe, druge organizacije koje se, između ostalog, smatraju, pod jedan, društveno preduzeće koje nije privatizovano. Ovde Agencija opet odstupa od člana zakona. Društveno preduzeće je, svi znamo, udruženje rada i kapitala i moglo je da ga osnuje neko udruženje penzionera, stanara, lovaca, bilo ko. Da li to znači da je osnivač takvog društvenog preduzeća, koje nije privatizovano i gde je država intervenisala zbog toga što nisu ispoštovani rokovi za ulazak u proces privatizacije društveno preduzeće, država, lokalna samouprava ili autonomna pokrajina? Apsolutno ne. Kakve veze ima neko udruženje penzionera, koje je udružilo svoj rad i kapital, sredstva i osnovalo pre 35, 40, 50 godina neko društveno preduzeće, da bi Agencija za privatizaciju smatrala da je funkcioner neko ko je u organima tog preduzeća. Pravni subjekt u vezi sa čijom privatizacijom je ugovor od strane Agencije za privatizaciju raskinut. Pravni subjekt, znamo ko sve može biti osnivač nekog pravnog subjekta. Zakon uopšte ne kaže, ni u jednoj svojoj odredbi, da su funkcioneri imenovana lica u ove organe, bilo kog privrednog društva, u vezi sa čijom privatizacijom je ugovor o privatizaciji raskinut. Opet Agencija za borbu protiv korupcije, najšire moguće, po ugledu na neke pravne sisteme iz nekih velikih zemalja, savremenih pravnih sistema, u kojima sudije često kažu – samo mi dajte čoveka, ja ću lako naći član. Postojalo je jedno inkvizitorsko načelo „dajte mi samo izjavu, nečiju, jednu rečenicu, a mi ćemo ga već osuditi“. Otprilike je takva logika Agencije za borbu protiv korupcije, čiji rad još jednom u potpunosti podržavamo, ali kakav rad? Rad strogo u okviru zakona. Ako se zakon jednog dana izmeni u ovom smislu, za šta verovatno ima pravničke logike i društvene potrebe, onda ga tako treba primenjivati. Ali, dok ovako glasi, kako glasi, onda ne sme biti nikakve zloupotrebe. Zatim, u pravnom mišljenju od 17. februara 2010. godine se kaže – da se funkcionerom smatra i svako izabran i postavljen, imenovan predstavnik Republike Srbije i autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave u privredno društvo ili banku čiji je osnivač akcionar ili član Republika Srbija ili autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave ili javno preduzeće. Opet javno preduzeće, odstupa od člana 2. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Po članu 99. tačka 7. Ustava Republike Srbije donošenje izmena zakona je u isključivoj i jedinoj nadležnosti Narodne skupštine Republike Srbije. U hijerarhiji pravnih akata po članu 195. Ustava, svi opšti akti organizacija kojima se poveravaju javna ovlašćenja, kao što su akti Agencije za borbu protiv korupcije, moraju biti saglasni zakonu, pa tako i pravnom mišljenju agencije koje mora biti u saglasnosti sa zakonom, a vidimo da očigledno ni pravni akti Agencije, koji mogu samo služiti za sprovođenje zakona… Ovo pravno mišljenje je moglo samo rastumačiti ova dva uslova: šta znači osnivač i šta znači član, a nikako proširivati nedopušteno ovu odredbu na ono što zakon ne kaže. Postoji jedno staro rimsko pravilo ignorancia iuris nocet – nepoznavanje zakona škodi. Ali, to se pre svega odnosilo na građane i neuke stranke koje nisu imale stručnu pomoć i uvek bi bile u pravnom zaostatku i hendikepu zato što ne poznaju i ne poštuju zakon. To ne sme nikada da se desi onome ko vrši javna ovlašćenja na osnovu zakona i primenjuje zakon. Zbog toga naša poslanička grupa smatra da je ne samo ovo autentično tumačenje, ja sam nekako i bio predubeđenja, s obzirom na veliki broj predstavki, s obzirom na veliki broj odstupanja u primeni Agencije za borbu protiv korupcije, odstupanja od zakonskih ovlašćenja da će doći dan kada će Narodna skupština svojim autentičnim tumačenjem izjasniti o svemu ovome. Ono što je takođe bitno, u sferi borbe protiv korupcije i kriminala, to je da uz jako važnu ulogu Agencije za borbu protiv korupcije, samo 35% građana smatra da treba mito prijaviti policiji. Veliki broj građana, većina, smatra da je to toliko opšta društvena pojava da je apsolutno besmisleno prijavljivati bilo kom državnom organu i to je onda još jedan pokazatelj u slabost naših institucija, nepoverljivost građana ka našim institucijama, a ako i sama Agencija za borbu protiv korupcije koja je eto tako jedna od prvih institucija o tome ešalonu, borbe protiv korupcije sama ne primenjuje zakon na valjan način, onda se samim tim i ovu instituciju u začetku veoma bitnu instituciju razmenio na demokratskim zemljama gubi poverenje upravo sa ovakvim odlukama agencije. Od prijavljenih koruptivnih krivičnih dela najviše je zloupotreba službenog položaja, negde oko 62%. Zatim dosta ima prijava kršenja zakona od strane sudije, javnog tužioca i njihovih zamenika negde oko 16%, 11%, pronevera, 2,5% krivičnih dela davanja i primanja mita, a samo 1,5% ide na osnovu prijave građana. Javna tužilaštva odbacuju u proseku oko 49% prijava. Svega 10% prijava građana završi se optužnicom. Pred sudom je oko 61% oslobađajućih presuda, samo u tri slučaja su osuđeni sudije i tužioci i u pravosuđu se primećuje velika disproporcija u primeni zakona kod jednih te istih krivičnih dela što opet je jedan od pokazatelja stanja u našem pravosudnom sistemu. Antikorupcijska strategija, mnogi smatraju da ima dosta nedostataka i da postoji veća potreba za njenom transparentnošću. Ono što je podnosilac inicijative za autentično tumačenje odredbe člana 2. alineja 2. tačka 7. stav 1. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, još jednom da napomenem, uzrokovala aktuelna praksa u primeni zakona od strane Agencije za borbu protiv korupcije. Sve ovo što sam rekao ne sme nikako biti shvaćeno kao neki napad na jedno važno nezavisno regulatorno telo, jedno od najvažnijeg tela u antikorupcijskoj borbi, ali uvek smo smatrali kao politička stranka da na tom evropskom putu Srbije, a do skoro smo vodili raspravu o rezoluciji Narodne skupštine Srbije, vezano za skorije otpočinjanje pregovora o pristupanju Srbije EU, da mi na tom evropskom putu se u svemu moramo u potpunosti evropski ponašati. Zbog toga naša poslanička grupa traži da se Agencija za borbu protiv korupcije u svom delovanju isključivo pridržava Ustava i zakona, da pravna mišljenjakoja su hijerarhiji pravnih akta na najnižem nivou i služe samo za otklanjanje eventualnih nedoumica, ne smeju nikako biti zloupotrebljena, korišćena za izmenu zakona, za njihovo devijantno tumačenje i za marketinšku borbu Agencija za borbu protiv korupcije, da su eto oni ulovili bukvalno svakoga. Zbog toga sigurno i zbog drugih razloga koje inicijativa koji je imao podnosilac ovog predloga za autentično tumačenje ovog člana, mi smatramo da je zaista praksa pokazala da je neophodno doneti jedno autentično tumačenje. Sa druge strane, postavlja se još jedno pitanje, budući da smo mi, ako se ne varam, 2008. godine doneli zakon Agenciji za borbu protiv korupcije, odnosno zakon o sprečavanju sukoba interesa pri vršenju javne funkcije, onda 2010. zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, da li je taj zakon u praksi pokazao svoje manjkavosti? Apsolutno da jeste i mislimo da sam tekst zakona i praksa je pokazala da je mnogo bolji mogao da bude, da je što se tiče i funkcionera taj krug funkcionera trebao da bude širi, ali budući da to zakon ne predviđa onda to istovremeno vezuje ruke agenciji da po osećanju njihove pravičnosti i pravde, kažem, proširuju zakon i tumače ga onako kako zakon ne piše. Braneći slovo zakona mi branimo i zakonitost u primeni zakona. Kada je ovde bila pre neki mesec, podnoseći godišnji izveštaj o Agenciji za borbu protiv korupcije, direktorka Agencije, ja sam u ime naše poslaničke grupe bio mišljenja upravo da je Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije potrebno izmeniti, da je on u praksi pokazao svoje nedoumice, ali očigledno je da i Agenciji za borbu protiv korupcije nedostaju pravnici koji će dobro i pravilno primenjivati zakon, a koji ga neće primenjivati na taj način devijantno i pogrešno da će Narodna skupština morati da interveniše sa svojim autentičnim tumačenjem. Vrlo retko se u praksi dešava da Narodna skupština donosi autentično tumačenje na odredbe nekog člana koji je sama donela, ali eto život nametne i takvu potrebu i zbog toga će naša poslanička grupa u Danu za glasanje, zbog svih razloga koje sam izneo, glasati za usvajanje ovakvog autentičnog tumačenja. Hvala.
Pošto nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odlukama tačaka 18, 19. i 20. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, Predlogu odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o izmenama Odluke o imenovanju šefova stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Da li predstavnici predlagača, odnosno predlagač želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za ustavna pitanja želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih, pitam da li neko ko nije iskoristio svoje pravo želi reč? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 18, 19. i 20. dnevnog reda. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA GUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije, koji je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Podsećam vas da, prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne) Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li želi reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem jedinstveni pretres. Određujem pauzu do 18,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Dostavljen vam je Predlog odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima u osnovnim javnim tužilaštvima, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, sa predlogom da se na osnovu člana 168. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine po hitnom postupku uvrsti u dnevni red ove sednice. Podsećam vas da prema navedenom članu Poslovnika Narodna skupština o ovom predlogu može odlučivati pod uslovom da sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 127 narodnih poslanika, te da postoje uslovi za odlučivanje. Stavljam na glasanje predlog Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu da se u dnevni red uvrsti Predlog odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima u osnovnim javnim tužilaštvima. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 125, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 13 od ukupno prisutnih 138 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Poštovane kolege, primili ste Predlog odluke koju je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Podsećam vas da prema članu 193. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Shodno članu 201. stav 2. i članu 202. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o Predlogu odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima u osnovnim javnim tužilaštvima. Da li predstavnik predlagača, gospodin Petar Petrović, predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu želi reč? (Ne) Da li izvestioci drugih nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Zaključujem pretres. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 16. decembar 2013. godine, sa početkom u 18,14 časova kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, izuzev o tačkama od 1. do 14. dnevnog reda, o kojima je Narodna skupština već ranije glasala. Pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 140 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda – PREDLOG REZOLUCIJE O ULOZI NARODNE SKUPŠTINE I NAČELIMA U PREGOVORIMA O PRISTUPANjU REPUBLIKE SRBIJE EVROPSKOJ UNIJI Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu rezolucije, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – devet, uzdržanih – nema, nema poslanika koji nisu glasali od ukupno prisutno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog rezolucije u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanu. Na tačku 11. Predloga rezolucije amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 29, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 139 od ukupno prisutno 168 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanu, pristupamo glasanju o Predlogu rezolucije u celini. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – devet, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutno 169 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije Evropskoj uniji. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda – PREDLOG AUTENTIČNOG TUMAČENjA ODREDBE ČLANA 2. ALINEJA DRUGA ZAKONA O AGENCIJI ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE Pošto je Narodna skupština obavila pretres o Predlogu autentičnog tumačenja, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 2. alineja druga Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 127, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 37 od ukupno prisutno 164 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog autentičnog tumačenja odredbe člana 2. alineja druga Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda – ODLUČIVANjE O PREDLOGU ZA DONOŠENjE AUTENTIČNOG TUMAČENjA ODREDBE ČLANA 7. STAV 1. ZAKONA O AGENCIJI ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE Pre nego što pređemo na odlučivanje o predlogu za donošenje autentičnog tumačenja odredbe člana 7. stav 1. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije koji je podneo narodni poslanik Zoran Babić, podsećam vas da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo ocenio da ovaj predlog nije opravdan, o čemu je podneo Izveštaj Narodnoj skupštini. Prema članu 194. st. 3. i 4. Poslovnika Narodne skupštine, ukoliko nadležni odbor oceni da predlog za donošenje autentičnog tumačenja zakona nije opravdan, Narodna skupština odlučuje o predlogu, pa ako prihvati predlog zadužiće nadležni odbor da sačini predlog autentičnog tumačenja. Imajući u vidu ove odredbe, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje predlog za donošenje autentičnog tumačenja odredbe člana 7. stav 1. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 141 od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika vrši i druge izborne nadležnosti. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 147, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo devet od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Socijalistička partija Srbije. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O DOPUNI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Stavljam na glasanje Predlog odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratska stranka. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 140, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 16 od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o dopuni Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Demokratska stranka. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IMENOVANjU ŠEFOVA STALNIH DELEGACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U MEĐURANODNIM PARLAMENTARNIM INSTITUCIJAMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 15) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika vrši izborne nadležnosti. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o imenovanju šefova stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 145, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 11 od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o imenovanju šefova stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA GUVERNERA NARODNE BANKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 14) Ustava Republike Srbije, Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika odlučuje o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Molim da se izjasnimo. Poslanici ukazuju da postoje određeni problemi. Videli ste da je trebalo dosta vremena da se neki glasovi registruju. S obzirom da očigledno postoje neki problemi sa elektronskim sistemom, određujem pauzu od 15 minuta. [[Posle pauze.]] Pošto su greške otklonjene nastavljamo sa radom. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Molim da se izjasnimo. Konstatujem da je za glasalo 126 narodnih poslanika i da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika donela odluku o izboru člana Saveta guvernera Narodne banke Srbije. Dozvolite da u vaše i svoje ime čestitam izabranom članu Saveta guvernera Narodne banke Srbije na izboru i poželim mu puno uspeha u radu. Pošto je Narodna skupština obavila pretres o Predlogu odluke iz 22. tačke dnevnog reda, pre prelaska na odlučivanje podsećam vas da prema članu 105. stav 2. tačka 12. Ustava Republike Srbije Narodna skupština odlučuje o prestanku funkcije javnog tužioca većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima u osnovnim javnim tužilaštvima. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje. Za je glasalo 128 narodnih poslanika, te konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o prestanku funkcije javnim tužiocima u osnovnim javnim tužilaštvima. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. st. 6. i 10. Poslovnika, prema kojima i ako posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati bez prava na obrazlaganje da se Narodna skupština bez pretresa o tome izjasni u danu za glasanje. Narodni poslanik Čedomir Jovanović, na sednici 6. decembra 2013. godine u 18 časova i 20 minuta ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Niko nije bio za, protiv ili uzdržan. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Bojan Đurić, na sednici 9. decembra 2013. godine u 11,00 časova, ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Niko nije bio za, protiv ili uzdržan. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Janko Veselinović, na sednici 0. decembra 2013. godine u 11 časova i 17 minuta ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Niko nije bio za, protiv ili uzdržan. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Jeremić, na sednici 9. decembra 2013. godine u 17 časova i 10 minuta ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – niko, uzdržanih nema, nije glasalo – 116 od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Borislav Stefanović, na sednici 10. decembra 2013. godine u 15 časova i 43 minuta ukazao je na povredu člana 27. i 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – tri, protiv – jedan, uzdržanih nema, nije glasalo 122 od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Veroljub Arsić, na sednici 10. decembra 2013. godine u 16 časova i 10 minuta ukazao je na povredu člana 104. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih nema,nije glasalo 125 od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Saša Milenić, na sednici 10. decembra 2013. godine u 16 časova i 17 minuta ukazao je na povredu člana 106. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Niko nije bio za, protiv ili uzdržan. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Zvonimir Stević, na sednici 16. decembra 2013. godine u 14 časova i 20 minuta ukazao je na povrede članova 106. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 16, protiv – niko, uzdržanih nema, nije glasalo 110 od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Zvonimir Stević, na sednici 16. decembra 2013. godine u 14 časova i 35 minuta ukazao je na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih nema, nije glasalo 109 od ukupno prisutnih 126 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila i razmatranje svih tačaka dnevnog reda sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine zaključujem Šestu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini.