Dame i gospodo narodni poslanici, nema nam gospodina Đelića. Tako smo lepo počeli polemiku pre desetak dana, bio bi red da danas odgovori na ona pitanja koja su mu tada postavljena. Još jednom ću da postavim ta pitanja pre nego što obrazložim ovaj amandman. Zakon o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije koji je predložen i koji se nalazi u proceduri je jedan važan zakon. Bez razloga ljudi optužuju gospodina Mlađana Dinkića i Đelića da poklanjaju besplatne akcije građanima Srbije. Ne treba da ih optužuju za to, iz prostog razloga što je to zakonska obaveza, utvrđena Zakonom o privatizaciji 2001. godine. Tada je utvrđena obaveza da se svim građanima Srbije, kada se okonča postupak privatizacije, a to znači posle četiri godine, podele besplatne akcije. Želim još jednom da ukažem da način na koji se to čini nije pravedan. Mi smo reagovali i tada kada je donošen zakon, pa i sada. Naime, zakonska obaveza proistekla iz Zakona o privatizaciji 2001. godine je da se te akcije podele besplatno svim građanima Srbije jednako. Mi smatramo da to nije pravedno. Smatramo da je pravednije da je učešće u podeli besplatnih akcija srazmerno radnom doprinosu, godinama staža. Mislim na one koji nisu ostvarili prava na akcije u svojim preduzećima. Zašto to mislimo? Zato što je to jedno nacionalno bogatstvo u vidu kapitala tih preduzeća, koje je stvarano generacijama, i ljudi koji imaju više radnog staža, dali su veći doprinos tome. Naravno, treba da imaju i oni koji tek počinju radni vek, to nije sporno. Sporno je to što nije napravljena neka skala da se to podeli svim građanima prema radnom stažu. Drugo naše pitanje na koje očekujemo odgovor od gospodina Đelića, a nemamo ništa protiv da to uradi i gospodin Dinkić, jeste stav oko prodaje javnih preduzeća, imajući u vidu da Zakon o besplatnim akcijama kaže da će, paralelno sa ovim zakonom, ići koncept privatizacije javnih preduzeća. Ponavljam stav SPS kada su u pitanju strateška javna preduzeća – protiv smo većinske prodaje tih preduzeća, odnosno tražimo da država ostane vlasnik bar 51%. Treće pitanje koje sam postavio i na koje tražim odgovor danasjeste – ovim zakonom se ukida član 9a Zakona o javnim preduzećima. Želim da obavestim javnost da je član 9a Zakona o javnim preduzećima povoljniji od ovog Zakona o besplatnim akcijama. Naime, gospodin Dinkić se seća, on je obrazlagao taj zakon 2005. godine, tačno je da je na zahtev SPS unet amandman, odnosno član 9a. To je bilo vreme kada je SPS podržavala Vladu i jeste tada uslovila usvajanje zakona usvajanjem člana 9a. Šta kaže član 9a? Član 9a Zakona o javnim preduzećima kaže da se 15% akcija javnih preduzeća prenosi u Privatizacioni registar, odnosno da se besplatno deli građanima, da se do 15% deli zaposlenima u javnim preduzećima, a ostatak prenosi u Privatizacioni registar, koji će takođe služiti za podelu građanima. Želim javnost da upoznam da ovaj zakon predviđa samo 15%, ne i onaj ostatak koji ostane kada se podeli radnicima zaposlenim u javnim preduzećima. To su ta tri veoma značajna pitanja na koja tražim odgovor. Kada je u pitanju član 2, koji govori o nosiocu prava, mi smatramo da ima dosta razloga da se izvrši intervencija u ovom članu jer je predviđen čitav niz uslova koji treba da budu ispunjeni, negde su i dupli, a čini mi se da se negde krije i podvala uvođenjem tih novih uslova. Kaže se da pravo ostvaruju lica koja su navršila 18 godina zaključno sa 31. decembrom, koji su na dan 30. juna 2007. godine bili državljani Srbije (koliko znam, Odbor za privatizaciju je to prepravio na 31. decembar 2007. godine), koja su na dan 30. juna 2007. godine imala prebivalište na teritoriji Republike Srbije, da pravo na akcije bez naknade nisu ostvarili delimično ili u celini u skladu sa Zakonom o svojinskoj transformaciji ili Zakonom o privatizaciji, da su upisani u evidenciju nosilaca prava itd. Šta mi smatramo da je ovde suvišno? I tražim objašnjenje zbog čega je to tako. Ovde u članu 2, tačka 1) govori da u skladu sa ovim zakonom prava ostvaruju lica koja ispunjavaju sledeće uslove - da su navršila 18 godina života zaključno sa 31. decembrom 2007. godine i da su na dan sticanja statusa nosioca prava bila upisana u birački spisak nadležnih opštinskih organa. Postavljam pitanje gospodinu ministru: Zašto je uneta ova odredba ''i da su na dan sticanja statusa nosioca prava bila upisana u birački spisak nadležnih opštinskih organa''? Birački spisak je javna isprava koja služi da bi građanin ostvario izborno ili biračko pravo, da bi mogao da bude biran ili da bi mogao da bira. Ovde se uvodi kao uslov da može da dobije akcije – ako je u biračkom spisku. Postavljam pitanje: Da li postoji neko pravo građana koje treba ili može da se ostvari gde je uslov da je građanin upisan u birački spisak, naravno, osim onog biračkog, odnosno izbornog prava? Da li se u još nekim situacijama traži kao uslov da bi građanin ostvario neko svoje pravo da bude u biračkom spisku? Da li je moguće da neko ne može da ostvari svoje pravo, opet osim izbornog i biračkog prava, ako nije u biračkom spisku? S druge strane, ako je neko u biračkom spisku, onda je suvišno kao uslov navoditi 18 godina, onda je suvišno navoditi ovde kao uslov da ima prebivalište, onda je suvišno kao uslov da bude državljanin Srbije. Ali, isto tako, time se pravi jedna velika nepravda i ja ovde želim da dobijem takođe, to je već peto pitanje, od gospodina ministra odgovor. U Srbiji živi bar na desetine hiljada, ako ne i više, ljudi koji su rođeni u Srbiji, školovali se u Srbiji, radili u Srbiji i bili državljani prvo SFRJ, pa SRJ, pa SCG. Potpuno je legalno tada bilo. Od prošle godine, kada se Crna Gora odvojila, oni su u prilici da traže državljanstvo Srbije. Mnogi od njih su podneli zahtev prošle godine, a još nisu dobili odgovor. Oni će biti eliminisani iz ovog zakona, odnosno neće ostvariti pravo na besplatne akcije. Mislimo da je to velika nepravda i da tu treba naći neko rešenje koje će omogućiti svim građanima Srbije koji su, eto, toliko dugo imali prebivalište u Srbiji, koji su ostvarivali biračko pravo u Srbiji, bili u biračkom spisku u Srbiji, koji su se školovali i radili u Srbiji, ali su tada, legalno, po zakonima, imali državljanstvo Jugoslavije, jedne, druge, odnosno Srbije i Crne Gore. Mislimo da je to druga velika nepravda koja se čini tim ljudima. Zato pozivam da (mi smo, naravno, uložili i poseban amandman u vezi s tim), kao što se traži način i izlaz iz situacije gde i ljudi izbeglice koji steknu državljanstvo imaju pravo, kao i raseljena i prognana lica, tako treba i ovi ljudi da imaju pravo na besplatne akcije. Inače, može da nam se dogodi primer da se neko u Srbiju doselio početkom ove godine, uzeo državljanstvo, upisao se u birački spisak i on će ravnopravno konkurisati za besplatne akcije, dok ti ljudi iz drugih republika, pre svega iz Crne Gore, neće imati pravo na podelu besplatnih akcija. Mi tražimo, prvo, da se objasni šta je u ovom članu zakona suština toga da se i birački spisak traži kao uslov. Drugo, ako je već birački spisak, zašto onda nije samo birački spisak, jer on sadrži sve ove uslove koji su nabrojani - 18 godina života, prebivalište, državljanstvo itd. – i tražimo da se ta odredba briše. Mislimo da nije moguće da se ostvarivanje jednog prava uslovi time da je neko upisan u birački spisak, koji služi za ostvarivanje biračkog, odnosno izbornog prava. Tražimo odgovor i način kako da se razreši ovo pitanje velikog broja ljudi koji su imali državljanstvo republika van Srbije, pre svega Crne Gore, živeli godinama u Srbiji, da ne dođu u situaciju da ne mogu da ostvare pravo na besplatne akcije. Pozivam poslanike da, kada bude bio Dan za glasanje, glasaju za te amandmane, a gospodina ministra da, kada bude našao za shodno u toku ove rasprave, da odgovore na ova pitanja. Hvala lepo.
Ministar ekonomije i regionalnog razvoja, gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, evo, da dam odgovore na ova pitanja. Prvo – zašto svima jednako, zašto svi punoletni građani imaju pravo na jednak iznos akcija svih ovih javnih preduzeća? Zato što ova javna preduzeća nije gradila jedna generacija. Gradilo ih je više generacija. Kako? Tako što su svi građani Srbije plaćali porez iz kog su građena ta javna preduzeća. Ponekad su javna preduzeća imala i dugove, pa su se oni pokrivali novcem poreskih obveznika. Neki od ljudi koji su gradili ta preduzeća nisu među živima danas i zato je sasvim pravedno da njihova deca steknu pravo na ove besplatne akcije. Dakle, to je bio jedan kriterijum. Želeli smo ravnopravnost među generacijama, imajući u vidu da zasluga za ono što sada jeste vrednost ovih javnih preduzeća ne pripada samo jednoj generaciji, već i onim generacijama koje nisu danas među nama, pa onda njihovi naslednici, svakako, treba da imaju koristi od toga. Druga stvar, kada bi kriterijum bio radni vek, onda bi takođe samo zaposleni imali pravo na ovu privilegiju. Mislim da to nije u redu jer kod nas, u Srbiji, nekada nije moguće lako naći posao, pa smo odlučili da i studenti i nezaposleni imaju pravo na besplatne akcije. Kada bismo uveli kriterijum godina života, morali bismo opet da uvodimo neke koeficijente. Mnogo bi velika bila razlika u iznosu akcija koje bi dobio neko od 18 i neko od 118 godina. Svi bi se ljudi pitali da li je njegov komšija dobio možda više, da se nije možda u opštini dogovorio da mu se promeni godina rođenja ili neke stvari manipulisao. U svakom slučaju, tehnički je mnogo jednostavnije da svi dobiju jednako jer, kad svi dobijaju jednako, onda svi dobijaju isto. Pošli smo i od toga da u jednoj porodici ima i mladih, i srednjih generacija, i starijih, i da suštinski ne bi trebalo da neko ko je otac ili majka bude ljubomoran na sina ili ćerku i da bi trebalo svi ravnopravno da podele ono što jesu generacije stvarale kroz izdvajanje doprinosa i poreza za izgradnju ovih preduzeća. To je bio osnovni kriterijum zašto smo se odlučili da svi dobiju jednako, iako, naravno, ima osnova i da su oni koji su radili duže više i doprineli tome. To je potpuno jasno, ali ovo nam je bio kriterijum zašto smo se opredelili za, ipak, svima jednako. S obzirom na to da smo se opredelili za kriterijum svih punoletnih građana, sledeće pitanje je bilo ko može da stekne pravo na te akcije. Da smo rekli samo rezidenti, državljani poreski obveznici, isključili bismo jedan deo naših građana jer nisu svi poreski obveznici. Studenti nisu poreski obveznici, nezaposleni takođe. Zašto je birački spisak uveden kao osnova? I da naglasim – birački spisak na dan evidentiranja. Svi oni koji steknu punoletstvo do kraja ove godine, a nisu upisani u birački spisak, moći će da se upišu u birački spisak tokom šest meseci koliko će, najmanje, po ovom zakonu trajati evidentiranje. Dakle, ne mora danas da bude upisan u birački spisak, mora da se upiše u momentu kada podnosi zahtev da se evidentira. Dakle, imaće rok od šest meseci od dana objavljivanja poziva. Zašto taj kriterijum? Zato što oni građani koji žive u Srbiji, a ne žele da budu upisani u birački spisak, ne žele da iskoriste svoje biračko pravo, zapravo ne priznaju državu Srbiju. Kosovski Albanci nisu u biračkim spiskovima. Očito jer ne žele da učestvuju u izborima organa upravljanja u Srbiji. To je bio razlog kriterijuma biračkog spiska – da samo oni koji, iako ne moraju da iskoriste biračko pravo, ali koji ga imaju time što su upisani u birački spisak, poštuju svoju državu, državu Srbiju koja daje besplatne akcije. To je razlog zašto smo uveli i kriterijum biračkog spiska u ovom zakonu. Sličan je kriterijum, moram da kažem, i kod zakona o staroj deviznoj štednji. Dakle, pitali ste koji zakon ima sličnu odredbu vezanu za kriterijum oko ostvarivanja prava. Konačno, postavili ste pitanje u vezi s onim građanima koji nisu još dobili državljanstvo. Mi smo predložili, Odbor za privatizaciju je suštinski to prihvatio i Odbor za privatizaciju je podneo amandman da će svi oni koji steknu državljanstvo danom stupanja zakona na snagu ostvariti ovo pravo. Dakle, naš originalni predlog, vladin, bio je da svi oni koji su državljani Srbije na dan 30.06. ove godine imaju pravo na ove akcije, a sada će, amandmanom Odbora za privatizaciju koji je Vlada usvojila, to pravo imati svi oni koji su stekli državljanstvo danom stupanja zakona na snagu, što znači do kraja ove godine. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Replika, narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nismo tražili da se besplatne akcije podele samo zaposlenima, naprotiv – svim građanima Srbije, ali smo tražili pravedniji princip u okviru toga. Dakle, treba da dobiju besplatne akcije i studenti, i nezaposleni, i poljoprivrednici, i registrovani, i neregistrovani itd., ali mislim da bi pravednije bilo da je napravljena neka skala. Uostalom, sami ste navodili iskustvo Slovenije u vezi s tim. Drugo, vaše obrazloženje o biračkom spisku je i vaš predlog zakona. Mi mislimo da to nije ispravno. Treće, gospodine ministre, u redu je da ste pomerili s kraja juna na kraj decembra ove godine rok da je neko dobio državljanstvo. Ali, ja vas molim, gospodine ministre, ti državljani koji, kako vi kažete nisu rezidenti Srbije, su do prošle godine bili legalni stanovnici Srbije, i sad su, i plaćali su porez, i glasali, i imali prebivalište, sve su to imali. I da li znate da po dve-tri godine još ne dobijaju odgovor za državljanstvo? Zašto se za njih ne predvidi neki malo duži rok, da ne budemo nepravedni prema tim ljudima? Radi se o desetinama hiljada ljudi. Porez su plaćali ovde, glasali su ovde, ovde su učili, ovde su se školovali, ovde su bili zaposleni itd. sve vreme do promene statusa, prošle godine. Podneli su zahtev za državljanstvo, međutim, veliki broj njih dosta dugo ne može da ga dobije, verovatno zbog aljkavosti administracije koja to treba da reši. Mislim da to nije dobro jednostavno samo to ošišati i reći – nema, prošao 31. decembar, nemate prava na to. Ostali ste dužni, gospodine ministre, odgovor na pitanje o privatizaciji javnih preduzeća strateški i na tumačenje člana 9a Zakona o javnim preduzećima koji govori da se građanima deli 15% akcijabesplatno i zaposlenima u javnim preduzećima do 15%, a ostatak prebacuje u Privatizacioni registar radi, takođe, podele. Hvala lepo.
Reč, po amandmanu, ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a zatim narodni poslanik Meho Omerović. Gospodine Omeroviću, da niste vi pogrešili možda, pošto je ovo amandmanMilisava Petronijevića?
Gospodine Albijaniću, jeste li se vi naspavali? Kako možete da pitate poslanika da li je pogrešio ako se javlja za reč? Neverovatno! Dame i gospodo poslanici, ovaj zakon, kako ga u narodu već zovu - ''o besplatnim akcijama'', najobičniji je predizborni trik. Član 2. je upravo dokaz da su u pravu svi koji tako misle, a objašnjenje gospodina Dinkića je bilo otprilike kao da su akcije neka socijalna davanja. Objašnjenje vam je, ministre, i nestručno, i neozbiljno, populističko i verujte da u ovo što ste rekli niko ne može da poveruje. Ja ću sada da vam, na osnovu amandmana kolege Petronijevića, na osnovu odgovora Vlade zašto ovaj amandman ne prihvata, objasnim šta je suština ovog vašeg predloga zakona. U članu 2. nabrojani su uslovi koje lice treba da ispunjava da bi ostvarilo pravo na besplatne akcije. Onda kažete, posebno ću govoriti o ovom prvom stavu i tački 1. na koji je amandman podnet, ali ću pre toga da vas podsetim na tačku 2. gde ste rekli: lica da su na dan 30. juna 2007. godine bila državljani Republike Srbije. Čuli ste ovde kolegu Petronijevića koji je govorio o Srbima iz Crne Gore, a ja ću da govorim i o tome i o problemu Srba iz Republike Srpske Krajine. Da li znate, gospodine ministre, koliko Srba iz Republike Srpske Krajine već 15 godina živi u Srbiji? Ovde su zaposleni, ovde imaju kuće, ovde definitivno i trajno ostaju da žive, a ne dobijaju državljanstvo. Ne zato što ne žele da ga dobiju, već zato što vi državljanstva delite u zavisnosti od vaše procene ko će na izborima glasati za DOS a ko će glasati za nekog drugog. Iz istog razloga i Srbi iz Crne Gore ne dobijaju državljanstvo. Ne znam da li vi u Vladi Republike Srbije imate takva saznanja i te informacije, gospodine ministre, donet je ovde zakon koji navodno omogućava Srbima iz Crne Gore da dobiju državljanstvo. Još uvek ministar, vaš kolega, Jočić nije izdao odgovarajuća podzakonska akta i obrasce na osnovu kojih bi se uopšte podneo zahtev i još uvek Srbi iz Crne Gore ne dobijaju državljanstvo. Oni su, dakle, živeli ovde, žive ovde, Srbi su, priznaju Srbiju kao svoju državu, ali ih u ovom vašem predlogu zakona nema. Ovde su možda proveli ceo radni vek, ali ih u vašem zakonu nema jer vi, samo kada treba da se deklarativno izjasnite, onda priznajete prava mnogima, a kada treba to da se provede u praksi, onda ste vi ono što zapravo DOS i jeste. Vas interesuju samo vaše fotelje, interesuje vas samo kako da dođete do neke ciljne grupe koja će vam omogućiti i dalje sedenje u svojim foteljama, a to što na taj način varate većinu građana Srbije, obmanjujete većinu građana Srbije – vas to, naravno, uopšte ne interesuje. Kada su u pitanju Srbi iz Srpske Krajine, gospodine ministre, takođe ne znam da li imate saznanja vi u Vladi Republike Srbije na koji način odugovlačite i odbijate izdavanje državljanstva Srbima iz Republike Srpske Krajine. Tražite od ljudi koji se nalaze na kojekakvim tajnim ili javnim spiskovima Hrvatske da moraju da idu da uzimaju original dokumenta ne starija od šest meseci da biste im izdali državljanstvo Srbije iako ovde žive već 15 godina. Sećate se koliko je desetina hiljada zahteva bukvalno nestalo, zapravo vi ste ih posle dosmanlijske buldožer revolucije proglasili nestalim, rekli ste da su izgoreli, ne znam da li ste ih vi zapalili. Pošto ste palili Saveznu skupštinu, zgradu Radio-televizije, moguće je da ste doneli i zahteve tih ljudi jer ste znali da oni nikada u životu svom neće glasati za bilo koga iz DOS-a. Dalje, u tački 3. kažete da pravo na akcije imaju sva lica koja su na dan 30. juna 2007. godine imala prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno status privremeno raseljenog lica sa Kosova i Metohije. Ne čini li vam se suvišno ovo iza zapete, gospodine ministre? Ako kažete da neko ima prebivalište na teritoriji Republike Srbije, valjda podrazumevamo da se to odnosi i na privremeno raseljena lica sa Kosova i Metohije. Zar vi Kosovo i Metohiju, gospodine ministre, ne smatrate teritorijom Republike Srbije? Ovo je vrlo simptomatično. Malo-malo pa se pojavljuju ili neki međunarodni sporazumi ili, evo, sada i tekst zakona, gde vi polako poturate da Kosovo i Metohija možda, prema vašem stavu, i nije u sastavu Republike Srbije. Da li zbog toga, evo već je skoro 11 sati, a sutra u ovo doba treba da raspravljamo o Rezoluciji o Kosovu i Metohiji, mi, narodni poslanici, još uvek nemamo tekst te rezolucije? Gospodine ministre, opasno je ovo što ste napisali, što ste predložili u ovom zakonu. Kosovo i Metohija je sastavni deo Republike Srbije, gospodine Dinkiću, i to nigde ni u jednom propisu ne smete ni da naznačite kao sporno. I nije dobro što vam ovo stoji u ovom zakonu. Sada o ovome što je kolega Milisav Petronijević u svom amandmanu tražio da se briše, da pravo na akcije imaju lica koja su na dan sticanja statusa nosilaca prava bila upisana u birački spisak nadležnih opštinskih organa. Ovo je ono što sam prethodno govorila. Vi sada pokušavate da jednu ciljnu grupu mladih ljudi obmanete tako što ćete da im kažete da se upišu u birački spisak, da glasaju za vašeg kandidata i da će na ime toga dobiti 1.000 evra. Naravno, neće dobiti taj novac. Uostalom, vaš kolega Đelić je rekao da će to biti samo upis akcija – a kada će da se realizuju? – jednog dana, a možda i nikada. I nije problem što vi insistirate, na ovaj ili onaj način, da se svi građani Srbije upišu u birački spisak. Mi, srpski radikali, od samog početka se zalažemo da svi građani budu upisani u birački spisak i zalažemo se za jedinstven birački spisak. Kada budemo imali jedinstven birački spisak, onda može da stoji ovo što je napisano u ovom predlogu zakona i onda može da stoji vaše obrazloženje, gospodine ministre, gde ste napisali da se amandman ne prihvata iz razloga što birački spisak nadležnih opštinskih organa predstavlja pouzdan spisak lica potencijalnih nosilaca prava koja će se uzimati kao polazna baza podataka prilikom upisivanja u evidenciju nosilaca prava. Ovo, jednostavno, nije tačno. Birački spisak je potpuno nepouzdan spisak, gospodine Dinkiću, i to najbolje znamo, pretpostavljam i ljudi iz ostalih stranaka. Na dan svakih izbora ja u SRS dežuram od šest sati ujutru do završetka izbora i, verujte, na stotine poziva dobijam, i sve moje kolege širom Srbije, od građana koji kažu - prošli put sam glasao, sada su me brisali, nema me u biračkom spisku. Prijavljuju, donose desetine poziva za glasanje licima koja su odavno umrla. Lica koja su napunila 18 godina, ako sama ne odu da se upišu u birački spisak, najčešće i ne budu upisana u birački spisak. Imate pregled biračkih spiskova tamo gde držite vlast u lokalnim samoupravama vi iz DOS-a, menjate izborne jedinice, usklađujete prema onome što vama odgovara na osnovu izbornih rezultata koje dobijate i koje imate, pravite veštačke izborne jedinice, brišete iz spiska ljude za koje znate da glasaju za SRS. Podsetiću vas da na poslednjim izborima nije bio upisan u birački spisak stariji sin Tomislava Nikolića. O tome smo vam govorili posle tih izbora. Ne možete, valjda, da zamislite da sin Tomislava Nikolića nije na svakim izborima glasao? Naravno da jeste, ali na poslednjim izborima je bio brisan iz biračkog spiska. Dakle, birački spiskovi ne da nisu pouzdani, nego vam služe za manipulaciju, a pogotovo sada želite u tu svrhu da ih upotrebite kada je u pitanju upis tzv. besplatnih akcija. Uradite nešto sa vašim kolegama iz Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i Ministarstva unutrašnjih poslova. Podsećam vas, vi tada niste imali stranku, 2000. godine, pred izbore, u izbornoj kampanji, članovi RIK iz SRS su se zalagali za jedinstveni birački spisak i tada su imali podršku članova RIK iz ondašnjeg DOS-a, zajedno sa nama su se borili za to. Kada ste osvojili vlast, više vam jedinstveni birački spisak nije bio potreban. Tada ste i, evo, već sedam godina nam pričate da je zbir spiskova po lokalnim jedinicama – jedinstveni birački spisak. Naravno da nije. Ponavljam, ne brišu se po automatizmu umrli, ne upisuju se po automatizmu oni koji postaju punoletni, ne menjaju se po automatizmu adrese. Isto lice može da bude upisano u birački spisak i u Starom gradu i u Lazarevcu, na primer, a to znači da, s obzirom na udaljenost, može da glasa i u Starom gradu i u Lazarevcu, bez obzira na onaj vaš sprej koji, kažu, dobro sapunom može da se opere. Dakle, nemojte da obmanjujete građane Srbije, gospodine Dinkiću. Niko vam više ne veruje, ni vama lično, ni Vladi Republike Srbije, ni Borisu Tadiću. Uzalud vam je i ovaj pokušaj... (Predsedavajući: Molim vas, gospođo Radeta, nemojte da preterujete.) Možda vi, gospodine Albijaniću, verujete, ali govorim u ime većine građana Srbije, za koje pouzdano znam kome veruju i kome će svim srcem ukazati poverenje na narednim izborima.
To ćemo, svakako, videti. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović, a zatim narodni poslanik Vladan Batić. Molim vas, gospodine Markoviću, da mi ne dobacujete.
Gospodine predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. predloženog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Mislim da je predloženi zakon i prilika, u stvari, najbolji je način da država i Vlada pokažu kako ravnopravno tretiraju i kako se ravnopravno odnose prema svim građanima, posebno onim građanima koji su socijalno ugroženi ili onima koji na ovaj ili onaj način teško žive i kojima će i ovo što će se posle usvajanja ovog zakona desiti, dobro doći kao neka vrsta, rekao bih, i novčane pomoći. Predložio sam da se u članu 2. iza stava 1. doda novi stav, koji glasi: "Prava u skladu sa ovim zakonom ostvaruju i lica kojima je nadležni republički organ utvrdio status izbeglog lica iz bivših republika SFRJ, ako su do 30. juna 2007. godine podneli zahtev za prijem ili su stekli državljanstvo Republike Srbije, da su navršila 18 godina života zaključno sa 31. decembrom 2007. godine, da su na dan 30. juna 2007. godine imala boravište, odnosno prebivalište na teritoriji Republike i ako ispunjavaju uslove iz tačke 4. i tačke 5. stava 1. ovog člana". Podsetio bih vas da u Republici Srbiji boravi oko 990.000 lica sa priznatim statusom izbeglog lica iz bivših republika SFRJ. Preko 200.000 izbeglih lica je u poslednjih 15 godina primljeno u državljanstvo Republike Srbije i najveći deo njih ima ličnu kartu, dakle, ispunjavaju uslove iz člana 2. predloženog zakona. Međutim, ovim amandmanom želim da obuhvatim i one izbeglice koje su na dan 30. juna 2007. godine stekle državljanstvo Republike Srbije, a još nisu pribavile ličnu kartu Republike Srbije ili su do 30. juna podnele zahtev za prijem u državljanstvo Republike Srbije radi integracije u naše društvo. Podsetio bih kolege poslanike i ministra Mlađana Dinkića, Republika Srbija se Nacionalnom strategijom za rešavanje pitanja izbeglih i interno raseljenih lica obavezala, podvlačim obavezala, da će pomoći izbeglicama, kako onima koji se žele vratiti u zemlju porekla, tako i onima koji se nameravaju integrisati u državu Srbiju. Vlada Republike Srbije u prošlom sazivu je bila dostavila predlog nama, poslanicima Skupštine Srbije, o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama, kojim su, u skladu sa ovom strategijom, utvrdili obaveze države o načinu pomoći onim izbeglicama i članovima njihovih porodičnih domaćinstava koji su podneli zahtev ili su stekli državljanstvo Republike Srbije radi njihove integracije. Nažalost, zbog dobro poznatih razloga, Vlada Republike Srbije u sadašnjem sazivu je povukla sve zakone, pa i ovaj zakon o izbeglim i raseljenim licima. Potreba preduzimanja aktivnosti i mera prema ovoj socijalno ugroženoj grupi proizlazi iz procene, podsetio bih sve kolege poslanike da 25% izbeglica u državi Srbiji spada u kategoriju najsiromašnijih, što je i dva puta više nego što je taj procenat kod domicilnog, domaćeg stanovništva Srbije. Stopa nezaposlenosti izbeglica i drugih ugroženih grupa je viša nego dvostruko u odnosu na prosek nezaposlenosti stanovnika države Srbije. U izbegličkoj populaciji je zastupljena tzv. dugoročna nezaposlenost, a značajno je i učešće nezaposlenih koji traže prvi put zaposlenje. Socijalno-ekonomski položaj izbeglica je još teži, oni su još ranjiviji jer ih 45% živi u iznajmljenim stanovima, a stopa nezaposlenosti, uz tendenciju rasta, među preostalim izbeglicama je u aktivnoj populaciji 58% registrovanih za 2004-2005. godinu. Zbog toga je u Strategiji za smanjenje siromaštva naglašeno da je definisanje novih programa i aktivnosti koje su usmerene prema izbeglicama, kao jedno od socijalnougroženih grupa, jedan od strateških pravaca delovanja u smanjenju siromaštva države Srbije. Ovim amandmanom želim, jer je motivacija upravo takva, da ove strateške ciljeve, koje je država i Vlada Republike Srbije postavila, pomognem, na neki način, ekonomskom osamostaljivanju i osnaživanju onih izbeglica koje su se opredelile za integraciju u državu Srbiju, kao trajno rešenje njihovog izbegličkog statusa, odnosno njihovog problema. Ovim amandmanom nisu obuhvaćena lica koja danas imaju status izbeglice u Srbiji, već samo ona koja su jasno izrazila nameru da se integrišu u Srbiju, a usvojeni su i kriterijumi kojima prepoznajemo njihovu nameru, da su ta lica primljena ili su podnela zahtev za prijem u državljanstvo Republike Srbije, i to 30. juna 2007. godine. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić. Ovo nije amandman narodnog poslanika Mehe Omerovića, nego amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića. Gospodine Batiću, izvinite na trenutak, samo da se razumemo. Gospodin Meho Omerović je govorio o amandmanu narodnog poslanika Milisava Petronijevića i iskoristio to vreme da se pozove i na svoj amandman, koji je bio malo ranije, na isti član. Gospodine Omeroviću, da li sam bio precizan?
Vi se izdogovarajte, pa ću se javiti kad bude ministar tu. Ćaskajte na nekom drugom mestu. Naučite se redu već jednom.
Izvinjavam se, gospodine Batiću, došlo je do nesporazuma. Da li se još neko javlja po amandmanu narodnog poslanika Milisava Petronijevića? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 21. i članom 52. stav 2. Ustava Republike Srbije i pravnim poretkom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine Albijaniću, ne bih ovo propustio ni za šta na svetu. Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega želim da svim građanima Srbije koji danas slave Božić čestitam taj veliki praznik i poželim da u ekumenskoj atmosferi pripadnici svih verskih zajednica u Srbiji nastave zajednički život u našoj velikoj i divnoj državi. Pre nego što nešto kažem o amandmanu, dozvolite da iz načelne priče ponovim nekoliko stavova, zbog Socijalističke partije Srbije. Dakle, mi smo podneli brojne amandmane, sarađujući sa različitim sindikatima na ovom poslu. Pošto su amandmani bili takve sadržine da Vlada prosto nije mogla da ih odbije, G17 plus je, nakon toga, podneo amandmane u istovetnom tekstu. Pošto nije bilo zgodno da Vlada prihvati njihove a naše odbije, onda je G17 plus svoje amandmane povukao, a Vlada je podnela amandmane u istovetnom tekstu kao što su amandmani SPS-a. Mi nismo gadljivi na amandmane Vlade i nemamo nikakav problem u vezi s tim. Nama je važno da su načela za koja se mi zalažemo ugrađena u osnovni tekst zakona i s tim u vezi mi ne polemišemo ni s kim, osim što polemišemo sa Vladom koja na ovaj način sprečava jednu opozicionu političku stranku da politički poentira. Naš posao je da to radimo i to ćemo raditi uvek, ali je naša obaveza da objasnimo kako je do toga došlo i to je čista pozicija. To ćemo činiti i ubuduće i na svaki način probati da objasnimo ljudima kako je došlo do toga da ovi amandmani budu prihvaćeni. Prema tome, poštovani građani Srbije, skoro svi amandmani koje je podnela SPS biće prihvaćeni, samo što ih je, sa obrazloženjem koje sam sada dao, kasnije napisala Vlada Republike Srbije kao svoje. To su plagijatori. Tužićemo ih na osnovu Zakona o autorskim pravima. Gospodine Mrkonjiću, dobar dan. U petak, u 14.00 časova, u velikoj dvorani Doma kulture u Čačku biće prva velika promocija u unutrašnjosti. Gospodin Milutin Mrkonjić, veliki graditelj, imaće prilike da se obrati građanima Čačka, a danas ćemo to da ozvaničimo ovde. Neću više o tome, izvinjavam se, moram malo i ja. Zašto sam podneo amandman na član 2? Iz dva razloga. Ja ću posle obrazloženja amandman povući, nije to problem. Dozvolite, da bi građani Srbije razumeli, pročitaću ga: ''U članu 2. Predloga zakona, stav 1. tačka 1), na kraju, tačka zapeta briše se i dodaje sledeći tekst: 'i glasa za G17 Plus;'.'' Obrazloženje: Pošto je namera predlagača zakona da obezbedi glasače, onda to treba jasno navesti u zakonu kao jedan od neophodnih uslova za ostvarivanje prava na besplatne akcije. Imajući u vidu da je pravno moguć bio i amandman narodnog poslanika Nenada Čanka na član 66. Zakona o odbrani, kojim je tražio da Vlada utvrđuje program vojnog turizma, smatrao sam da će uvažene kolege iz Zakonodavnog odbora reći da je i moj amandman pravno moguć. Ali, naravno, Zakonodavni odbor je rekao da ovaj amandman nije pravno moguć, ali jeste pravno moguć amandman gospodina Čanka koji je tražio da se omogući da vi platite nekoliko stotina ili hiljada evra da pucate iz tenka, iz topa, da, kako je on govorio, jašete maljutke itd. Uvažene kolege iz Zakonodavnog odbora moraju da znaju (to su moje kolege, ja sam član Zakonodavnog odbora) da ne postoje različiti aršini za iste stvari. Kao što je bio nemoguć taj amandman, naravno da je nemoguć i ovaj. Želim da kažem, da me neko ne bi svrstao u poslanike neznalice, da sam znao šta će reći Zakonodavni odbor kada je moj amandman u pitanju, ali sam očekivao da to isto kaže i kada je u pitanju amandman gospodina Čanka. Ovde sam iskoristio jedno legitimno političko sredstvo za legitimnu političku borbu atipičnog karaktera. Dakle, skrenuo sam pažnju na jednu pojavu i na jednu nameru. Namera je da G17 ovim zakonom pokuša damotiviše jedan broj ljudi da glasaju za njih i u tom kontekstu je i ova priča o biračkim spiskovima. Bio bih neznalica kada to ne bih prepoznao. Od mene ne očekujte da to budem. A namera je ovo o čemu sam govorio. Dakle, Zakonodavni odbor nema iste aršine kada su u pitanju amandmani različitih narodnih poslanika, odnosno poslanika iz različitih poslaničkih grupa. Da je tu ministar, imao bih još dva-tri pitanja za njega. Jedno je (jedan polemički ton) – nije tačno da je ovo načelo ravnopravnosti kod besplatne podele akcija uvek bilo princip. Zato što, kada je donet Zakon o privatizaciji, da se privatizuju društvena preduzeća, rečeno je - zaposleni u tim preduzećima imaju 30% akcija, a ne pripadnici svih generacija koje su ih gradile. Vidi boga ti, pa i ta su preduzeća gradili ljudi u najmanje tri generacije. Dakle, ne postoji analogija između ova dva zakona i između ova dva principa. Nemojte od nas očekivati da to ne razumemo. Mi to razumemo, zato smo ovde da to razumemo. Zbog toga smo i napisali ove brojne amandmane kojima pokušavamo da rešimo neka od ovih pitanja koja su ovde otvorena, a koje je Vlada svojim amandmanima zatvorila, verujući da je to politička šteta za SPS. Naprotiv, mi smo srećni da su prihvaćeni ti amandmani i svakom ćemo znati da objasnimo pod kojim okolnostima su oni prihvaćeni. Dakle, oni su prihvaćeni dobrovoljno u prisustvu vlasti - to je čuvena rečenica od pre mnogo decenija, a veoma se dobro uklapa u celu ovu priču. Dakle, gospodine potpredsedniče, povlačim amandman na član 2. koji sam podneo. Moja misija je u pogledu ovog amandmana završena. Ovo je istorijski amandman, dugo ću ga čuvati i ostaviti u nasleđe SPS-u kao metod političkog delovanja zato što zaista postoje zakoni kojima neke političke stranke koje vrše vlast pokušavaju da probude jedan broj birača koji inače ne glasaju ili da ih na izvestan način motivišu da glasaju upravo za njih jer se predstavljaju javnosti kao zaštitnici njihovih interesa na taj način što predlažu odgovarajuće zakone. Želim takođe da kažem da će narodni poslanici SPS-a danas u potpuno konstruktivnoj atmosferi razgovarati o amandmanima, a dozvolite nam da u 11.30 zajedno sa našim drugom Milutinom Mrkonjićem predamo njegovu kandidaturu Republičkoj izbornoj komisiji i da krenemo u jedan veliki posao. Srbija zaslužuje takvog predsednika. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Baraliću. Molim da se u zapisniku konstatuje da je narodni poslanik Rajko Baralić povukao amandman na član 2. O ovom amandmanu se ne glasa u Danu za glasanje. Reč ima narodni Slobodan Maraš, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući – gde je ministar Dinkić? Vi od nas očekujete da se ne javljamo po čl. 225. i 226. i da poslanici postupaju kako vama odgovara da bi što pre ova rasprava po amandmanima bila završena. Ali, kako da se raspravlja o amandmanima kada nema ministra? Molio bih vas da zamolite stručne službe da ministar dođe da bismo mogli na najoperativniji i najkvalitetniji mogući način da obrazlažemo amandmane i dobijemo odgovore na neka pitanja. Hvala.
Hvala, gospodine Maraš. Tu je ministar, u zgradi, odmah ćemo ga obavestiti da dođe. Narodni poslanik Vladan Batić ima reč, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi zakon je izraz jeftinog populizma, sračunat na sticanje jeftinih političkih poena i mislim da bi Mao Cedung bio prezadovoljan kad bi video ovu kreaturu koja predstavlja zakon - svi su jednaki, svi su isti, svima isto itd. Mada je svima jasno da ovaj zakon nikada neće biti primenjen. Čak se čudim ovolikom upinjanju i pokušajima da se amandmanima nešto promeni jer – ''Što se grbo rodi, vrijeme ne ispravi''. Svima je jasno da je on napravljen po principu ''ne lipši magarče do zelene trave'' i čim vlast bude promenjena, ovaj zakon će biti izmenjen ili će završiti u nekoj korpi za otpatke. Svima je jasno da je u pitanju jedna slatka prevara, magla, dimna zavesa, kao što je to i ova rezolucija koja će se sutra naći pred ovim parlamentom i kojom mi postavljamo ultimatum Evropskoj uniji. A pošto je ovaj zakon, u stvari, ne podela nekakvih akcija nego predlog zakona o dodeli socijalne pomoći svim građanima Srbije, verovatno će nam socijalna pomoć i biti potrebna jer će Srbija biti hermetički zatvorena, a svi njeni građani su, sa izuzetkom vladinih tajkuna i njihovih miljenika, socijalni slučajevi. Pošto se, s druge strane, govori da nećemo jesti korenje jer su na našoj strani Kina, Indija, Indonezija, Mongolija i Kuba, onda će nam izgleda zaista trebati socijalna pomoć. Hteo sam da pitam ministra, šteta je što nije tu, ali ću postavljati ova pitanja kad bude tu i on je po članu 200. dužan da mi odmah odgovori: Da li će po odredbama ovog zakona biti deljene akcije zaposlenima u Fabrici duvana u Senti, koju je privatizovao "Japan Tobacco International"? To je moje pitanje. A onda pitanje za gospodina Dinkića - da li je on otvorio Fabriku duvana u Senti i kakve veze ima (tada je on bio ministar finansija) ministar finansija sa otvaranjem fabrike duvana? Zatim, da li je tačno da je oktobra 2005. godine, u vreme dok je bio otvoren tender za prodaju Fabrike duvana u Senti, gospodin Dinkić, tada ministar finansija, posetio Japan, odnosno firmu "Japan Tobacco", da li je pri tom vodio svitu novinara i da li je troškove tim novinarima platio "Japan Tobacco"? Da li je normalno da posećujete i promovišete jednog od učesnika na tenderu za privatizaciju te fabrike u Senti? Hteo sam da pitam ministra Dinkića i da li mu je poznato da je promoter firme "Japan Tobacco" bila firma koja se zove FIA, čiji su članovi i predstavnici i zvaničnici i direktori bili lord Armstrong, Džesika de Grasija, Vinsent Pik, a za Balkan Vukašin Volf Minić. S tim u vezi, da li je ovo pismo, koje mu je uputio lord Armstrong 5. januara 2001. godine, sa predlogom da se FIA, ista ova koja je promoter fabrike "Japan Tobacco", angažuje na pronalaženju naših para na Kipru, a da li je on pre toga, 14. decembra 2000. godine, imao sastanak sa Dejvidom Lendsmanom, šefom Britanske misije u Beogradu, Džesikom de Grasijom, direktorom FIA u to vreme, i Vukašinom Volfom Minićem, koji je bio predstavnik FIA za Balkan? Da li je u to vreme, kao guverner Narodne banke, posle ovog pisma koje je dobio od lorda Armstronga, gospodin Dinkić zaključio ugovor sa FIA, koja je, dakle, bila i promoter firme "Japan Tobacco", za traženje naših para na Kipru? Koliko para je isplaćeno firmi FIA, koliko stotina hiljada funti? Da li je FIA išta pronašla? Za šta su potrošene te pare? Dakle, da li je zaključio ugovor, na koliko para i koliko je para isplaćeno firmi FIA?
Gospodine Batiću, moram da vas prekinem da bih vas upozorio da po članu 103. Poslovnika govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu.
Tako je, ovo pitanje jeste na dnevnom redu jer pitam da li će se besplatna podela akcija odnositi na zaposlene u Fabrici duvana u Senti, a onda objašnjavam zašto to pitam. Jasno je da vi nikad ništa ne razumete, pa se uzdržite od pokušaja da me zaustavite. Brzo završavam set svojih pitanja. Ministar Dinkić je zbog ovih pitanja gromoglasno najavljivao neke tužbe protiv mene, čujem da me je tužio, pa da ga lepo, "face to face", pitam, da mi na ova pitanja odgovori, da vidimo da li ja nešto izmišljam i lažem ili je ovo istina, a vezano je za akcije. Dakle, da li je gospodinu Dinkiću poznato ko je bio predstavnik FIA, recimo, u Makedoniji, da li mu nešto znači zvučno ime Kosta Jankovski, gde je taj čovek završio? Da li mu je poznato da je čitava FIA rasturena, pola njenih direktora pohapšeno po svetu, druga polovina na poternicama? Ta ista agencija sa kojom je on zaključio ugovor da traže naše pare na Kipru. Da li mu je poznato da je predstavnik FIA za Kosovo i Metohiju bio Ekrem Luka, finansijer Ramuša Haradinaja? Da li mu je poznato da je čovek koji mu je ovde u tom poslu bio partner, Vukašin Volf Minić, na sudu saslušan kao svedok, izjavio da je čitav angažman FIA bio na diskreditaciji pokojnog premijera Zorana Đinđića, da je FIA angažovala Iva Pukanića i "Nacional" da piše seriju pamfletao Zoranu Đinđiću iz prostog razloga što je, kada je kao jedan od prvih zadataka Vlade Zoran Đinđić odlučio da se stane na put nelegalnoj trgovini duvana i najavio izgradnju fabrike BAT-a u Srbiji, to zasmetalo Tvornici duhana Rovinj i "Japan Tobacco", koji su bili glavni kreatori trgovine duvanomna ovim prostorima? Znači, strateški cilj firme FIA, koju su angažovali "Japan Tobacco" i Mlađan Dinkić, bio je diskreditacija Vlade i samog premijera Zorana Đinđića kojeg su nazivali krijumčarom, trgovcem, švercerom duvana itd. Postoji pismeno priznanje Volfa Minića dato na sudu o tim okolnostima. Očekujem neposredni odgovor od ministra Dinkića jer on, pretpostavljam, zna odgovor na ova pitanja. Hvala vam.
Gospodine Batiću, rekao sam vam da po članu 103. govornik treba da govori o onom što je na dnevnom redu. Ove konstrukcije su pre svega za sud, nije im mesto u parlamentu. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, po amandmanu. Izvolite, ali vas podsećam da je amandman povučen, što znači da više nije u proceduri.
Dame i gospodo narodni poslanici, moramo se posebno pozabaviti članom 2. predloga ovog zakona s obzirom da on definiše nosioce prava. Nosioci prava koji su u ovom predlogu predviđeni su nepotpuni. Nemamo jednu kategoriju stanovništva o kojoj sam već govorio u načelu. Reč je o izbeglicama, izbegličkoj populaciji i problemima koje imaju izbeglice u smislu ostvarivanja određenih stečenih prava, shodno i međunarodnom pravu, a i unutrašnjem pravu Republike Srbije. Naime, izbeglice su pravo na besplatnu podelu akcija ili novčanu naknadu iz privatizacije ostvarile prema međunarodnom pravu a kažem i unutrašnjem pravu '90-ih godina. Srbi iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske to pravo su ostvarili u Socijalističkoj Republici Hrvatskoj. Njima je ta mogućnost uskraćena zbog ratnog zločina genocida i etničkog čišćenja. Srbi su proterani. Nisu to pravo ostvarili u Hrvatskoj, a sada ću vam objasniti kako su to učinili Hrvati. Hrvati su devedesetih godina izvršili privatizaciju, i dan-danas vrše privatizaciju, ta privatizacija i mogućnost dobijanja određenih prava po osnovu privatizacije definisana je njihovim zakonima, ali je onemogućeno Srbima da učestvuju u toj privatizaciji, zbog proterivanja i etničkog čišćenja. Taj postupak onemogućavanja Srbima da učestvuju u privatizaciji činimo sada i ovim zakonom. Ovde ih nema. Prema Statističkom godišnjaku Republike Hrvatske iz 1990. godine, ukupna vrednost sve imovine, društvene, državne imovine u Hrvatskoj bila je 126.000.000.000 ondašnjih nemačkih maraka. Učešće Srba u ukupnoj populaciji u Republici Hrvatskoj bilo je 12,8%. Ako ovu svotu ukupne vrednosti imovine državnog i društvenog kapitala pomnožimo sa brojem Srba, onda dolazimo do vrednosti od 16 milijardi maraka ili protivvrednosti evra. To je ogromna vrednost, koja pripada Srbima. Radi se o stečenom pravu. Materiju stečenog prava, prava o osnovi učešća u privatizaciji društvene i državne imovine, reguliše Sporazum o sukcesiji. Sve države bivše SFRJ su potpisale Sporazum o sukcesiji, ratifikovale ga u nacionalnim skupštinama i on je sada sastavni deo pravnog sistema svih država. Pravo koje Srbi iz Republike Hrvatske imaju oni su stekli, to je stečeno pravo po odredbama Ugovora o sukcesiji. Ono pripada Srbima i diskriminatorski je od strane ove kuće, ovoga doma, da izbacuje izbeglice koje to svoje pravo nisu ostvarile u Republici Hrvatskoj. Fizički nisu mogli otići tamo, zbog genocida i etničkog čišćenja. Mi sada tim ljudima onemogućavamo da ostvare to pravo. Moj predlog, predlog Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, jeste da im ovaj dom, ova kuća, ova država, prizna ono što im pripada po međunarodnom pravu i da ih ugradi u član 2. predloga ovog zakona da bi mogli to pravo ostvariti. Ono je daleko manje od onoga što bi Srbi ostvarili da su mogli učestvovati u Hrvatskoj. Radi se o diskriminatorskoj politici Republike Hrvatske, a mi nastavljamo tu i takvu politiku. Moj predlog je da se u član 2. ugradi odredba prema kojoj će to pravo imati sve izbeglice koje su stekle taj status, bez obzira do kog dana,jedni su ga sticali 1990, jedni 1991, drugi 1995. godine itd., i do dana-današnjeg ga ostvaruju, i oni to pravo po međunarodnom pravu imaju. Ne možete ga uskratiti tim ljudima. Odnosno možete i verovatno to nećete ugraditi, ali činite prekršaj i međunarodnog prava i unutrašnjeg prava. Sporazum o sukcesiji je ratifikovan od strane ovoga doma, on je sastavni deo nacionalnog zakonodavstva i to pravo pripada Srbima prognanicima. Hvala vam.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojan Milovanović. Samo da damo reč po amandmanu, a zatim će dobiti reč narodni poslanik Slobodan Maraš. Izvolite, gospodine Milovanoviću.
Gospodine potpredsedniče, uvažene kolege narodni poslanici, i ja sam u ime SPS podneo amandman na član 2. predloga zakona o podeli besplatnih akcija, ali moja diskusija ide upravo u pravcu mojih kolega Miše i Rajka koji kažu da je najveći broj amandmana koji je podnela SPS usvojen kroz predloge Vlade Republike Srbije. Znači, imamo jednu apsurdnu stvar, da Vlada Republike Srbije podnosi amandmane nakon uvida u amandmane koje podnose poslaničke grupe. I čudno je da toliko amandmana Vlada podnese na sopstveni predlog zakona, što u najmanju ruku nije korektno. Podneo sam amandman: U članu 2. stav 1. u tački 2), na kraju, tačka-zapeta se zamenjuje zapetom i dodaju sledeće reči: ''odnosno da su do navedenog datuma podneli zahtev za prijem u državljanstvo Republike Srbije;''. Ovo ne bih dugo obrazlagao jer je suština ovog predloga ono o čemu su govorili prethodni poslanici, koji su i obrazložili. Šta je suština? Pažljivo sam slušao obrazlaganje gospodina ministra i nemam sreću da ga ovde konkretno i pitam. Rekao je da je jedna od stvari koje zakon prezentira upravo kontinuitet i jedno teško rešenje, da se svi nađu i da takav zakon da jednu ravnopravnu i pravednu sliku. Upravo zbog toga i kažem, najveći broj ljudi koji su se bukvalno rodili ovde ili svoj radni vek proveli radeći u Republici Srbiji, u skladu sa zakonom koji smo tokom ove godine donosili o državljanstvu, nisu u mogućnosti da dobiju besplatne akcije. Predlog da se ovo usaglasi sa vremenom podnošenja predloga za dobijanje državljanstva bio bi najbolji predlog. Međutim, to je odbijeno uz jedno vrlo čudno obrazloženje koje kaže da Vlada nije u mogućnosti da ustanovi ko će od ovih koji su tražili pravo državljanstva dobiti to pravo, tako da ja nemam ništa drugo da dodam, osim da kažem – Vlada je u obavezi da rešenje nađe. Juče sam govorio o zakonu o privatizaciji, upravo da Vlada vrlo često kroz svoje zakone pribegava jednom zaista lošem rešenju, a to je da, kada ne vidi neku zakonsku mogućnost da do rešenja dođe, ona naprosto određenu kategoriju ljudi, juče sam govorio određenu kategoriju opština, u najmanju ruku samo precrta i izbriše iz svih onih prava koja im po Ustavu i zakonu pripadaju. To je jedan deo amandmana. Drugi deo amandmana odnosi se takođe na ono što je gospodin ministar rekao, upravo je ovo kontradiktornost svega toga. To je: U istom članu, stav 1. tačka 4), reči:''ili delimično'' brišu se. Neću mnogo govoriti o tim pravnim stvarima, verovatno ima mnogo kompetentnijih kolega koje će o tome govoriti, ali, s obzirom da najveći broj ljudi koji su pogođeni jednim ovakvim zakonskim rešenjem sluša ovo, ja ću otprilike to prevesti za one najšire slojeve društva koje konkretno ovo i zanima. Šta je suština? Najveći broj ljudi koji su po starom zakonu o svojinskoj transformaciji upisali i dobili određeni broj akcija, ostaju u podređenom položaju zato što ovaj zakon ne predviđa šta će se dogoditi u takvim slučajevima. U obrazloženju odbijenog amandmana kaže se: ''U preostalom delu, amandman je trebalo da postigne efekat koji će se postići serijom amandmana koje je predložila Vlada''. Zaista ne znam koji su to amandmani i došao sam u situaciju da, poput mog druga Rajka Baralića, budem u dilemi da li da povučem ovaj predlog ili da ovakav predlog ostane. Znači, to je neka serija amandmana koja treba ovoj kategoriji ljudi da omogući da ceo svoj radni vek, znači do penzije, upravo nađe prostora za dobijanje akcija. Najgore što se moglo dogoditi je da su ljudi u proteklom periodu, znači pre 2000. godine, po starom Zakonu o svojinskoj transformaciji upisali akcije za jednu godinu i na taj način nisu ostvarili pravo za sve ovo ostalo. Predlažem da Vlada Republike Srbije, ukoliko je u mogućnosti, zaista učini, što je maločas i gospodin ministar ovde govorio, i ono o čemu je govorio gospodin Buha, da za sve ljude nađu prostora, jer baš ta ravnopravnost, a ovo nije ono da neko poveže tu ravnopravnost sa nekim ideološkim konceptima, nego upravo, ako je to bio cilj Vlade, onda mislim da ovakva zakonska rešenja, u najmanju ruku, nisu dobra. Žao mi je što gospodin ministar nije ovde. Hteo sam, ovo je otprilike više neka retrospektiva na izlaganja po članu 2. svih mojih prethodnika, da ga pitam nekoliko stvari vezanih za Zakon o privatizaciji, jer nisam imao sreće ovih dana da govorim u njegovom prisustvu. Ovo je jedan mali doprinos i konstruktivnost naše partije. Žurimo i mi, Mrka nam je otišao, da i mi onaj deo sa našim drugom Mrkom pre roka završimo. Srećno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, po Poslovniku. Izvolite. Mislio sam da ste fleksibilni i da idemo dalje.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 87. našeg poslovnika. Gospodine Albijaniću, to je deo koji se odnosi na sednicu Narodne skupštine, odnosno otvaranje sednice i učešće na sednici. Član 87. kaže da na sednicama Narodne skupštine pored narodnih poslanika učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, odnosno direktor, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Vaš pokušaj da još više vremena prođe pre nego što meni date reč, mada sam se javio pre nego što ste započeli po prethodnom amandmanu da raspravljate, nije urodilo plodom. Ministar Dinkić nije u sali, a koliko se sećam, tri ovlašćena ministra, odnosno jedan je bio potpredsednik i tu su bili još ministar Bubalo i ministar Dinkić, ove zakone su obrazlagali i najavljeni su kao tri ministra koja će sedeti u sali dok god budemo pričali u načelu i u pojedinostima. Međutim, mi sada nemamo nijednog u sali. Kome mi to sada pričamo i od koga možemo dobiti odgovore? Vi niste ta osoba i niko iz vladajuće koalicije se ne javlja za reč. Podvlačim ponovo, nema ih više od 15 u sali. Shvatam da vi žurite da mi ovo završimo što pre. Međutim, moramo napraviti neki red. Pozovite ministra da dođe. Moj amandman je sledeći ili je posle amandmana gospodina Šajna. Želim da bude ministar tu da bi mogao da mi da odgovore na neka pitanja. To što vi imate problema u vladajućoj koaliciji ili nemate problema u vladajućoj koaliciji, to je vaš problem. Gospodine Albijaniću, molim vas, pozovite ministra Dinkića, da imamo pred kim ovde da raspravljamo o ovim amandmanima i iznosimo razloge zbog čega smo ih podneli i da kažemo zbog čega obrazloženja Vlade ne stoje. Malopre je gospodin Milovanović izneo jedno čuđenje, a mene opet čudi kako se on čudi tome kako je Vlada podnosila toliko amandmana na sopstveni zakon, odnosno zašto je Vlada preuzimala amandmane poslanika iz opozicije, pa ih predlagala kao svoje i na kraju traži od Skupštine da se usvoje. Razlog tome veoma je jednostavan. Ovaj zakon, kao i Zakon o privatizaciji, očito su pripremljeni za jednu noć, sa puno falinki. Dokaz je veliki broj amandmana koje je podnela jedna poslanička grupa koja se nalazi u vladajućoj koaliciji i koja je pokušala, zajedno sa ministrom koji dolazi, naravno, iz tih redova, da popravi taj zakon. Molim vas još jednom, u skladu sa članom 87. Poslovnika, pozovite ministra Dinkića da imamo pred kim iz Vlade da raspravljamo o amandmanima koje smo podneli. Hvala.
Hvala na sugestijama, gospodine Maraš. Pozvao sam ministra. Državni sekretar je upravo ušao u salu. Reč ima narodni poslanik Dušan Stupar, po amandmanu.
Gospodine potpredsedniče, poštovani građani, dragi prijatelji, poštovani poslanici, gospodin ministar je kao mađioničar – čas ga vidite, čas ga ne vidite. Takav će biti i ovaj zakon o ovim besplatnim akcijama. Danas ih imate, sutra ih nemate. Zašto je problematičan ovaj zakon? Ovde u predlogu koji smo dobili trebalo je da stoji ne da Vlada podnosi, nego G17 plus podnosi, na osnovu člana 123, a onda deo Vlade u kome se nalaze oni koji su u prethodnom periodu tvrdili da u biračkom spisku postoji niz nepravilnosti, pa su došli u spor sa određenim poslaničkim grupama, pa su taj birački spisak nosili u Evropu, u svet, da pokažu kakve su nepravilnosti u državi Srbiji, danas pristaju da kažu da ono što je pre par godina bilo tačno, da u biračkom spisku ima anomalija, da se 600.000, 700.000, čak 800.000 građana nalazi u biračkom spisku, danas kažu - ne, to što smo rekli pre par godina nije tačno, u biračkom spisku se nalazi ovo poslednje što je utvrđeno. Samo ću, gospodo poslanici, navesti jedan primer kako je odgovorna država radila. Imao sam priliku da pred jedne izbore dođe majka, neću joj pomenuti ime i prezime, i da donese dokumenta sa opštine Zvezdara da se te godine rodi dete i ima izvod iz knjige rođenih, iste godine joj umre dete i ima izvod iz knjige umrlih i dolazi sa pozivom za glasanje posle 18 godina. Evo, gospodo, kako izgleda taj birački spisak i o čemu pričamo danas. Birački spisak je, dragi građani, totalno nesređen. Što se tiče ovog čuvenog zakona, gde pred izbore gospodin ministar građanima obećava besplatne akcije, jednakost, socijalnu pravdu – sedam godina ste, gospodo, imali posle vašeg dolaska na vlast, da uredite ovu oblast, da svi imaju pravo, oni koji su radili, oni koji su stekli punoletstvo, nije vam padalo sedam godina na pamet to da uradite. Sedam godina. Sad, kad je došlo vreme da razmišljate o tome da li ćete u narednom periodu imati 5% cenzusa, kada dolaze lokalni izbori, onda ste se setili da uzmete gumicu – zato kažem da je ministar mađioničar, uzeo je gumicu i izbrisao sve ljude koji su radili, stvarali ovu državu i izgrađivali, stvarali uslove za buduće generacije, da imaju šansu da se školuju, da imaju posao. U nekoliko primera ću navesti kakva je ovo obmana, prevara, pljačka građana Srbije. Napravio sam tabelu, može da se uvede za svaku godinu radnog staža kako to izgleda. Pre nego što to pročitam, reći ću ono što misle građani, što smo imali prilike da čujemo šta znači besplatna podela akcija – da u zakonu ne piše da će to biti hiljadu evra. Nigde u zakonu ne piše da će biti hiljadu evra, nego se već sad vidi da će oni koji steknu pravo u prvoj podeli možda dobiti 50 evra, a za ostale pare niko ne garantuje da će ih dobiti. Što se tiče radnog staža, poštovani građani, vi koji ste pošteno radili, koji ste uložili rad i trud, i obezbedili nama i našoj deci da imamo negde da radimo, pogledajte kakva je to pljačka i prevara kad kažu - jednaki smo svi. Bračni par do pet godina radnog staža dobiće 2.000 evra. Od njih država nije ništa uzela, pod uslovom da to stečeno pravo od dve hiljade evra stvarno ostvare. Bračni par koji ima 10 godina staža treba da dobije dve hiljade evra, a na bazi 10 godina radnog staža, normalno, mladi su, nemaju još porodicu, nemaju decu, njima država tu krade dve hiljade evra. Bračni par koji ima u proseku 15 godina staža, i oni još nisu u situaciji, jer su još mladi, nemaju decu, imaju pravo po tom radnom stažu, trebalo je da ostvare to svoje pravo i da dobiju šest hiljada evra. Ali, država im daje dve hiljade, a uzima im četiri hiljade evra. Sada dolazimo do kategorije ljudi koji imaju u proseku 20 godina radnog staža, koji imaju jedno punoletno dete ili dvoje dece. Njima država daje tri ili četiri hiljade evra, ali im pri tome uzima šest hiljada evra i kaže - mi smo jednaki. Valjda je normalno, ja kao otac dvoje dece, normalno je da dobiju i deca, ali oni od moje porodice uzimaju već deset hiljada evra, pa normalno je da ću, kao odgovoran i ozbiljan otac, svojoj deci ostaviti da imaju nešto u nasledstvu, da imaju od čega da krenu da rade nešto. Dolazimo do generacije koja ima 25 godina staža u proseku, bilo da imaju troje ili četvoro dece, njima se uzima osam hiljada evra; 30 godina staža u proseku, da li imaju jedno, dvoje ili troje dece, njima se uzima deset hiljada evra. Na kraju, 35 godina staža u proseku, da li imaju jedno ili dvoje dece, njima država uzima 12 hiljada evra. O kom zakonu mi, gospodo, pričamo? Da li pričamo o onom zakonu gde se objavilo u "Službenom listu" da ću ja, kada privatizuju moju firmu, dobiti hiljadu evra, ti koji brinu o nama, a oni su sebi uzeli lepo i u zakon upisali 5%, pa od te privatizacije preduzeća uzeli lepo 160 miliona evra, onda sad sa tim našim parama pokupovali ta preduzeća i onda dođu ovde i nama drže slovo o pravdi, jednakosti, da budete srećni i zadovoljni. Hiljadu evra za sirotinju. Za 30 godina staža, poštovani građani, to vam je 33,3 evra za godinu dana. Najveća sirotinja bi im dala 33 evra po godini da ih nikada više ne vidi ovde, da ih vidi u zatvoru, tamo gde su zaslužili. Jer, ovo je najveća pljačka i obmana građana. Pored privatizacije koju ste uradili, da li mislite da je normalno da se obogatite na grbači ovog naroda, da privatizujete firme, da napravite bratske privatizacije, da omogućite vašim tajkunima da postanu vlasnici života i smrti, da postanemo belo roblje u sopstvenoj zemlji? Da li mislite da će naša deca sa ovih hiljadu evra što im date moći da plate školovanje na fakultetima? Gospodo, to im neće biti dovoljno ni za jednu godinu. Znači, vi praktično pravite još jednu prevaru i mislite da će vam to proći kod naroda. Poštovani građani, dragi prijatelji, morate dobro da razmislite o besplatnoj podeli akcija i deonica. Sedite sa vašom decom, razgovarajte i vidite da li je normalno da nas koji smo radili 20-30 godina neko izbriše, da nas nema nigde, a pri tom da kažu - vaša deca će dobiti po hiljadu evra, to je budućnost, to je perspektiva. Nije normalno da neko ko u jednoj transakciji, kao ministar Đelić, koji kaže ''ja sam to zaradio'', zaradi jedanaest miliona evra (izvinjavam se, ne ministar Đelić, potpredsednik Vlade Đelić, čuveni vojvoda), a onda dođe ovde i kaže - šta hoćete vi, budite sposobni kao ja, pa uradite konsalting, zaradite jedanaest miliona evra - a vi da budete srećni - hiljadu evra je za vas previše, jer vi ne znate to što sam ja znao. Zamislite čudo Francuske, francuski đak! Pa, da je takav stručnjak, znate li kada bi ga Francuzi pustili da izađe iz zemlje? Tamo bi ostvario tih 11 miliona evra, 110 miliona evra. Svi su došli ovde da se obogate od sirotinje. Zato, gospodo,nema druge, morate sesti i razgovarati, na izbore morate izaći, svi vi koji niste imali šansu među onih 500.000 čuvenih, kada kaže - ako ja pobedim, 500.000 novih radnih mesta. A da se ne vraćam na pre toga. Nekada su nam pričali - Srbija će biti razvijena zemlja, doći ćemo u tu fazu da nećemo imati dovoljno radnika, pa ćemo morati da uvozimo radnu snagu. Samo ne znam da li ste pri tome mislili da će radnici zbog dobrog standarda koji ste vi uveli u međuvremenu pomreti, pa ćete morati da uvozite iz neke evropske zemlje radnu snagu. Potom ste nam rekli - svi vi koji imate preko 50 godina, nemojte da brinete za svoju budućnost jer mi kad pobedimo, budite sigurni, mi vodimo računa o vama, vi ćete dobiti posao. A šta se danas dešava? Niti 500.000 radnih mesta, a oni preko 50 godina su izgubili pravo na socijalnu zaštitu. Još jednu prevaru ste uradili juče preko televizije. Kažete - na početku godine je bilo 927.000 evidentiranih nezaposlenih, krajem ove godine 720.000.Sad, kad to čovek sluša, rekao bi - vidite kako ovi rade, oni su dvesta i nešto hiljada zaposlili. Ma ne, izbrisali ste ih sa evidencije, sa biroa ste ih totalno izbrisali. Čim se neko ne javi, gubi pravo, nema pravo na socijalnu zaštitu. Nekada su svi Beograđani, zaposleni i nezaposleni, imali pravo da se leče, a vi, kroz vašu privatizaciju, pogledajte u zadnjih sedam godina šta piše. Otkako ste prodali "Sartid", otkako ste prodali određene firme, koliko se puta više u Smederevu pojavilo građana koji su dobili kancer? Da li su ti vaši pajtosi i prijatelji koji su došli po nalogu ministra ili bilo koga, jer nismo do sada imali zakon o zaštiti životne sredine, ugradili filtere, omogućili građanima Pančeva, Smedereva da bolje žive, da imaju bolje životne uslove? Ne, vas to, gospodo, ne interesuje uopšte. Šta je sa ministrom koji je bio ovde, koji je rekao da će biti zakon? Šta je sa čuvenim firmama koje ste prodali, koje su ispuštale hemikalije i napravile ekološku katastrofu? Vas građani interesuju samo pred izbore, kada treba da im obećate nešto i da kažete - izađite, glasajte, jeste da je šarena laža, ali nema veze, dajte nama glas, pa ćemo mi u narednom periodu to odraditi. Zato pozivam sve građane koji su bili obmanuti i prevareni, koji su isterani s posla, ostali bez nade, bez budućnosti, nemaju šansu da dočekaju svoj radni vek da ostvare penziju, sve one čija se deca danas školuju, koji moraju da plaćaju fakultete – da izađu na izbore i da glasaju svim srcem za Tomislava Nikolića.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima poslanik Srđan Šajn. Izvolite, gospodine Šajn.
Dame i gospodo, zaista sam hteo da verujem potpredsedniku Vlade kada je rekao da će da nađe rešenje da lica bez ličnih dokumenata ostvare pravo na privatizaciju, da dobiju besplatne akacije. Zaista sam mu verovao da će da imaju to pravo svi građani Srbije. Međutim, nažalost, ipak je ostala ona ista situacija da to pravo imaju samo svi birači. Jeste sada pomerili do 31.12, međutim, pokušaću još jednom da ponudim neka nova rešenja. Možda će ta nova rešenja da vam budu prihvatljivija pa ćete, uz pomoć tih nekakvih novih rešenja, zaista i tim ljudima da date mogućnost da, o čemu ste govorili, izađu iz socijalne bede, jer su upravo ti ljudi koji nemaju dokumenta oni koji imaju najveće probleme. Da bi stvar bila jasnija, moram da podsetim ko su ti ljudi koji nemaju lična dokumenta. Istini za volju, jedan deo građana nema dokumenta svojom krivicom. Međutim, jedan drugi deo građana nema dokumenta krivicom države. I sad, država ne da dokumenta, a pošto vam nije dala dokumenta, neće da vam da ni besplatne akcije. Onda vi direktno osudite nekoga da nećete da mu date to pravo. S druge strane, govorite da su ovi amandmani koje sam predložio podložni zloupotrebama. Pa, hajde sada ništa da ne radimo u državi jer mi smo velemajstori sve da zloupotrebljavamo. Kažite mi jedan član zakona u Srbiji koji ne može da se zloupotrebi. Kada mi budete naveli samo jedan član zakona u sistemu pravnih normi koji postoji u Srbiji koji ne može da se zloupotrebi, ja ću istog momenta da povučem sve ove amandmane i reći vam: u redu je. Ne možemo mi, podsetiću vas na jednu staru izreku, da ne otvorimo prozor, da uđe svež vazduh, zato što će time da uđe jedan komarac. Bolje da uđe jedan komarac pa svi da dišemo, nego zbog tog jednog komarca da svi pomru. Zato vas molim da zaista pokušamo zajedno da nađemo način, neka to bude amandman odbora, neka bude amandman vlade, meni je tako svejedno kakvu ćete tehniku da napravite, ali omogućite da preko sto hiljada građana Srbije učestvuje u podeli besplatnih akcija. To su ljudi koji su izbegli, koji su došli sa Kosova, u vreme bombardovanja izgorela su im dokumenta, nemaju ljudi dokumenta, morali su da podnose zahteve... Država je kriva što nemaju dokumenta, nisu oni krivi. To su ljudi koji žive u kartonskim naseljima, u nehigijenskim naseljima, kojima je najviše potrebno da u porodici od tri-četiri člana dobiju nekoliko hiljada evra i da reše svoj položaj. Na taj način je poruka građanima Srbije - rešavamo vaš status zajedno sa svim građanima Srbije. U suprotnom, imaćemo situaciju sutra da morate iz budžeta da izdvajate sredstva da raselite građane ispod Gazele, iz kartonskih naselja, građane u Topoli i druge građane, umesto sada da damo inekciju svim građanima i da svi građani Srbije osete da su ravnopravni. Postoji jedno rešenje, da kažete da svi ovi uslovi koje ste napisali postoje danom upisa u registar. Time ste dali šansu šest meseci svim građanima Srbije da obezbede dokumenta. Nemojte sada nešto do 31. januara, a upis u birački spisak na dan upisa. Hajde da uradimo to da svi uslovi koje ste propisali u zakonu, samo da kažemo, da to definišemo u zakonu, definišite vi to u okviru odbora, u okviru Vlade, da svi uslovi postoje danom upisa u registar. Time ste dali šansu u narednih šest ili osam meseci da svi građani pribave dokumenta, da svi građani učine nešto sami za sebe i na taj način ćete da pomognete državi da zaista stane čvrsto iza toga i da kaže - u ovom postupku su učestvovali svi građani Srbije, a ne - u ovom postupku su učestvovali svi birači u Srbiji. Na taj način ćete da izbijete sve argumente da je ovo izborni zakon. Na taj način ćete da izbijete sve argumente da je ovaj zakon u funkciji samo birača. Dajte, ispunite obećanje potpredsednika Vlade koji je jasno ovde za govornicom rekao da je to ozbiljan problem, da će Vlada time ozbiljno da se pozabavi. Ne insistiram da se prihvati moj amandman, ja insistiram da se nađe rešenje. Meni je jedino bitno da ti građani ostvare svoje pravo. Da prihvatim da ste u pravu kada kažete da je nedokazivo da neko nije imao drugo državljanstvo. Pa, sudovi za ratnu odštetu daju ratnu odštetu ako imate izjavu dva svedoka. Zar mi u državi ne možemo da verujemo izjavi tog lica da nije imao drugo državljanstvo? Ako se ustanovi da nije istina, možemo da ga kaznimo. Postoje kaznene odredbe za davanje lažne izjave. Još jednom vas molim, dajte da učinimo svi zajedno nešto za te ljude. Ne treba da se prihvate ovi amandmani koje sam ja predložio. Predložite vi bolje rešenje, predložite pravo rešenje, ali stvorite mogućnost da sto hiljada građana Srbije ostvari svoja prava i da sto hiljada građana Srbije, koji ne mogu u januaru da glasaju, ali koji imaju sva potrebna dokumenta u jula, avgustu ili bilo kada u 2008. godini, ostvari to pravo. Na taj način ćemo svima onima koji kritikuju ovaj zakon kao izborni, u smislu da je zbog izbora, da damo jasnu poruku - ne, ovo je zakon za sve građane Srbije i mi pokušavamo da izjednačimo sve građane Srbije u ovom zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, dilemu koju imam od 2000. godine razrešio mi je narodni poslanik gospodin Stupar. Naime, sećam se da su nam oni govorili 2000. godine da su ti koje su doveli - eksperti. Za mnoge nisam znao za šta su eksperti. Sada bar za jednog znamo. Gospodin Dinkić je ekspert mađioničar. A ovo ''sad ga vidiš, sad ga ne vidiš'' se ne odnosi samo na Dinkića, nego se to ''sad ga vidiš, sad ga ne vidiš''... (Predsedavajući: Gospodine Markoviću, molim vas.) ... ovo mi je uvodna reč, da biste lakše shvatili šta hoću po amandmanu da kažem. ''Sad ga vidiš, sad ga ne vidiš'' važi i za one četiri i po milijarde sa Kipra, pa je ''sad ga vidiš, sad ga ne vidiš'' i za državni kapital u ''Evroaksiz" banci, pa ''sad ga vidiš, sad ga ne vidiš'' Nacionalna štedionica i ''sad ga vidiš, sad ga ne vidiš'' – tako se vodi ekonomija. Da se vratimo na amandman. Kaže tačka 2) u članu 2 - da su na dan 30. juna 2007. godine bili državljani Republike Srbije. Da vas podsetim, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, 1994, 1995. i 1996. godine, pa sve ove nesretne godine, ratne i poratne, mnogi ljudi iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Srpske, iz Bosne i Hercegovine došli su u Srbiju i uglavnom u to vreme i podnosili zahteve za prijem u državljanstvo. Svedok sam da bar dve trećine građana u naselju Grmovac – podsećam, to je ono naselje kojima ovi nisu davali struju 11 godina, napravljeno na obodu Zemuna, naselje gde su došle izbeglice – nema državljanstvo, a podneli su zahtev na vreme. Po sedam-osam-devet godina se čeka za državljanstvo. I onda kaže Vlada u obrazloženju zašto amandman nije prihvaćen: ''Amandman se ne prihvata iz razloga što bi predložena izmena značila da bi pravo po ovom zakonu imala i lica koja bi bila eventualno odbijena za prijem u državljanstvo Republike Srbije, što je neprihvatljivo. U preostalom delu, amandman je trebalo da postigne efekat koji će se postići serijom amandmana koje je predložila Vlada''. Vlada Republike Srbije je podnela predlog zakona. Da li treba sada da sumnjam da oni govore između sebe tamo? Jer, Vlada Republike Srbije je narodnim poslanicima dala predlog zakona. Pretpostavljam da je prethodno usaglasila, da su prethodno pregledali, da su prethodno bar pročitali to što im je prevedeno. Pretpostavljam da je i ovaj preveden, kao što su i svi ostali predlozi prevođeni iz nekih pravnih sistema Europe, kako oni to hoće da kažu, pre nego što su ih doneli narodnim poslanicima. Neshvatljivo mi je da neko podnese predlog zakona i da istovremeno serijom amandmana popravlja taj predlog zakona. Zašto ga ne povučete iz procedure? Popravite ga tim vašim amandmanima, pa ga tako popravljenog dajte poslanicima. Biće mnogo manje amandmana, ili mnogo više, u zavisnosti od toga kako ćete ga popravljati tom serijom, kako vi kažete, amandmana. Dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je, kako je rekao gospodin Šajn, da su bez dokumenata ostali mnogi sa Kosova i Metohije, pogotovo u ono ratno vreme kada su prelazili u Srbiju. Požar bio, desilo se, nema dokumenata. Ali, to su građani Srbije. Matične knjige suuglavnom prenete, nalaze se na teritoriji Srbije i vrlo je jednostavno bilo utvrditi da je taj i taj rođen tu i tu, tad i tad, i dati mu dokumenta. Država Srbija se maćehinski odnosila prema tim ljudima koji su sa Kosova i Metohije prešli, odnosno, kako vi to kažete, koji su raseljena lica. Država Srbija se maćehinski odnosi ne samo prema licima izbeglim od 1993-1994. godine pa naovamo, ne samo prema raseljenim licima, kako nazivate one koji su pobegli ispod šiptarskog noža u ovaj deo Srbije, nego i prema svim građanima Srbije, ne bi li vama, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, dame i gospodo demokratori, bilo sve potaman. Ovaj zakon sa ovom serijom amandmana najbolje bi bilo da povučete, da prestane ovo mrcvarenje narodnih poslanika, da napravite zakon koji liči na nešto i da ga donesete. U svakom slučaju, predlažem da se i amandman gospodina Šajna i prethodni amandmani na član 2. prihvate.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, po amandmanu. Izvolite, gospodine Maraš.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom amandmana koji je podneo narodni poslanik Srđan Šajn i koji je Vlada odbila, odnosno poslala predlog da se amandman odbije. Mislim da je gospodin Šajn u toku svog obrazloženja dotakao suštinuzbog čega je ovaj amandman odbijen. Odbijen je, gospodine Šajn, zato što ta lica neće moći da glasaju 20. januara na ovim izborima. To je razlog zbog kog je odbijen vaš predlog da se obezbede lična dokumenta najkasnije šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. To znači da ta lica, tih 100.000 koje ste vi predvideli da postoje bez ličnih dokumenata, neće moći da pribave svoja dokumenta do 20. januara, odnosno neće biti uneta u birački spisak i neće moći da glasaju 20. januara na predstojećim predsedničkim izborima. To je suština odbijanja ovog amandmana i mislim da je Vlada pogrešila što je odbila ovaj amandman. Mislim da je ovaj amandman smislen, da zaista treba omogućiti ljudima koji, kao što vi kažete, žive na periferiji naših gradova, u kartonskim kutijama itd. da podjednako, kao i ostali građani, budu u prilici da dobiju ove besplatne akcije, odnosno akcije ovih javnih preduzeća koja će se deliti građanima, jer oni de fakto jesu građani ove države samo što su sticaj okolnosti i uslovi u kojima žive doveli do toga da i svojom odgovornošću neki od njih nemaju dokumenta. Malo pre mene je poslanik rekao da je veliki broj građana koji su došli sa teritorije Kosova i Metohije takođe bez dokumentacije, zna se kako je ta dokumentacija stradala, verovatno delom i zbog neodgovornosti države nisu došli do ličnih dokumenata. Međutim, suština je u tome, govorio sam u prethodnom izlaganju a i kolega malo pre, Vlada prihvata samo amandmane koje podnesu poslanici koji pripadaju vladajućoj koaliciji, koji popravljaju ovaj zakon na brzinu donet. Veliki broj amandmana su podneli. Takođe se slažem da bi bilo veoma korektno ovaj zakon vratiti u proceduru, da ga Vlada ponovo razmotri, da predloži mnogo bolji zakon nego što je ovaj pred nama. Pozivam Vladu da se urazumi i da prihvati ovaj amandman zato što je stvarno smislen. Jedino, pretpostavljam da će to napraviti jedan problem – kako onda objasniti da građani Srbije koji žive na Kosovu a albanske su nacionalnosti, malopre je ministar to pokušao da objasni, da nisu u biračkom spisku, što se opet vraća na tu temu, znači samo oni koji mogu da daju glas mogu da dobiju i besplatne akcije. Još jednom vas, gospodine predsedavajući, podsećam, što sam uradio već dva puta danas – ministra nema u sali. Ministar je možda u zgradi, ali to nas ne interesuje, nema ga u sali. Ne možemo da govorimo o amandmanima koje smo podneli ukoliko nema ko da nam da odgovor. Dama i gospodin koji sede ovde nemaju mogućnost da nam daju odgovor. Mogu da zapišu nešto i prenesu ministru, ali nama je veoma bitno da ministar sedi ovde. Zato vas još jednom molim da svoj već više puta dokazani autoritet uložite i da pozovete ministra da dođe u salu.
Hvala, gospodine Maraš. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 2. amandman je podneo Odbor za privatizaciju. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. ovog zakona. Pročitaću kako glasi član 3, pa ću posle pročitati i predlog amandmana koji sam podneo, kao i obrazloženje. Član 3. Jednakost u ostvarivanju prava: ''Lica iz člana 2. ovog zakona (u daljem tekstu: nosioci prava) stiču pravo na jednaki iznos novčane naknade i na jednaki broj akcija svakog od preduzeća, odnosno privrednih društava određenih ovim zakonom''. Podneo sam amandman na ovaj član koji je po mom mišljenju trebalo da glasi ovako: „Lica iz člana 2. ovog zakona stiču pravo na jednaku osnovicu novčane naknade, uz povećanje tog iznosa za svaku godinu radnog staža“. Na ovakav način građani u ovoj državi ne mogu da budu jednaki. Jednakost i ravnopravnost se ostvaruje na mnoge druge načine, ali na ovaj način ne dovodimo građane u isti položaj. Iz prostog razloga što je, ponovo ću podvući, to smo govorili već i prethodnici i ja u više navrata, ovaj zakon zaista predizborni zakon i vodi računa samo o biračima. Znači, svako ko napuni 18 godina i ima lična dokumenta glasaće na predstojećim i budućim izborima i daj da mu damo hiljadu evra, tzv. hiljadu evra, i da mu omogućimo da glasa za nas. Imamo građane koji su u ovoj zemlji privređivali 10, 20, 30, 40 godina i ti građani, to sam uneo u amandman, mogu biti ravnopravni sa onim građanima koji su napunili 18, 20 godina a nemaju dana radnog staža na taj način što će imati istu osnovicu, a da za svaku godinu staža koju su ostvarili dobiju određeni iznos uvećan za tu godinu. Međutim, šta imamo kao problem kod ovog zakona? I u načelnoj raspravi smo istakli da postoji veliki problem, da imamo opravdanu bojazan da će sve ove akcije koje budu podeljene, ako budu podeljene, završiti u rukama tajkuna, možemo pretpostaviti i kod kojih tajkuna, odnosno kog tajkuna. Čim se bude ukazala prilika da ove akcije dospeju na berzu, odnosno da građani mogu sa njima da raspolažu, odnosno da ih prodaju, doći će se u situaciju da će veliki broj građana koji će dobiti ove akcije, ako budu u vrednosti od hiljadu evra, pokušati sebi na neki način da obezbedi egzistenciju prodajući te akcije. U kakvu ćemo situaciju tada doći? (Izvinjavam se, gospodine Albijaniću, ometate me. Ako nije problem, molio bih da ne komunicirate tako glasno.) Znači, doći ćemo u situaciju da će građani poželeti svoje akcije brzo da prodaju. Pošto su se uglavnom svi stranci razbežali sa berze, iz poznatih razloga – pošto je Srbija, pod jedan, veoma nestabilna zemlja, pod dva, što je mnogo značajnije, u ovoj zemlji postoje monopoli i karteli, što je Evropska komisija svojim pismom koje je uputila Vladi nedvosmisleno utvrdila, i svi oni koji žive u ovoj državi znaju da postoji monopol – znači, svi su se razbežali sa berze i pojaviće se, recimo, kao kupac „Telekoma“ jedna firma, po nekima ugledna, po nekima veoma diskutabilna, odnosno firma i preduzeće protiv kog je LDP više puta ovde govorila, odnosno pokušali smo i da se osnuje anketni odbor da bi se utvrdile zloupotrebe tog preduzeća, znači, lako se može desiti da se za pet godina „Telekom“ više ne zove tako, nego da se zove, recimo, „Deltakom“. Ne postoje adekvatni mehanizmi koji bi odbranili od zloupotreba ovaj zakon prilikom prodaje ovih akcija. Ova vlada je više puta pokazala da na svaki mogući način opstruiše sva tela, sve organe koji bi trebalo da se bave zaštitom građana, koji bi trebalo da sprečavaju korupciju i koji bi trebalo da kontrolišu kako se troše sredstva u budžetu. Više puta sam pomenuo da je Savet za borbu protiv korupcije u 2008. dobio manje sredstava u budžetu nego za tekuću 2007. godinu. Takođe, Državna revizorska institucija, njihov Savet je ovde podstanar. Takođe i Zaštitnik građana, koji bi trebalo da vodi računa o interesima građana, odnosno da štiti njihova prava - još uvek nisu došli na red izbori njegovih pomoćnika i on ne može na najadekvatniji način da obavlja svoj posao, odnosno da štiti građane. Znači, sve što može dovesti pod sumnju rad Vlade, odnosno sve što bi trebalo da kontroliše rad Vlade i rad onih koji imaju monopol u ovoj državi, na svaki mogući način pokušava da se opstruiše. Postavio bih i jedno pitanje. Nadam se da će saradnici ministra da mu prenesu na adekvatan način, pošto on već sat vremena nije u sali. Oni koji dolaze iz Vojvodine, mogu na taj način da govorim, a pretpostavljam da i poslanici koji su iz drugih delova Srbije sigurno imaju takve primere. Tokom 90-ih godina, a pogotovo 1990/1991. godine, mnoge opštine u Srbiji, pogotovo manja mesta u tim opštinama, nisu imali telefone, odnosno telefonske priključke u svojim opštinama. Građani su bili prinuđeni da sami uvode telefone, odnosno sprovedu telefonsku mrežu do svojih kuća, odnosno stanova. Šta se tada događalo? Tadašnja Pošta, odnosno sadašnji Telekom, davao je samo centralu, a građani su obezbedili sva sredstva za dovođenje telefonske mreže do centrale i od centrale do njihovih stanova. Takvih domaćinstava, prema nekim istraživanjima, u Vojvodini ima oko 200.000. Vrednost tih ulaganja, koja su građani uložili da bi dobili telefonski priključak, odnosno da bi mogli telefonom da se sporazumevaju sa ostalim delom države, bila je negde oko 1.600 maraka i računicom smo došli do toga da je to nekih 320.000.000 evra koje su domaćinstva u Vojvodini uložila u razvoj telefonije u Srbiji, odnosno da bi mogli da budu ravnopravni sa ostalim građanima. Molio bih da se povede računa o tome. Da li postoji mogućnost da se, pod znacima navoda, ali i faktički, pravi vlasnici na neki način obeštete? Znači, da li su ovi građani, koji su zaista ulagali u razvoj telefonije, koji su platili da im telefoni budu priključeni u domaćinstvima, nekim delom vlasnici Telekoma i da li postoji šansa da se takvi građani obeštete? Pretpostavljam da u svakom delu Srbije postoje opštine gde su ljudi na taj način finansirali tadašnju Poštu, a sadašnji Telekom. Voleo bih, ako postoji ikakva mogućnost, da prenesete ministru, da malo razmisli o toj temi - da li postoji mogućnost da se i ti ljudi na neki način obeštete? Još jednom vas molim, takođe, da se razmisli o tome da se ovaj amandman prihvati, iz prostog razloga što, na žalost nekih, nismo svi jednaki u ovoj državi i ne možemo svi imati ovakav tretman, znači da svako ko je napunio 18 godina dobije istu vrednost akcija. Naš je predlog da svako ko je napunio 18 godina startuje sa istom osnovicom, a da mu za svaku godinu staža bude omogućeno da dobije neki veći iznos. Hvala lepo.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Samo bih kratko napomenuo da je amandman tehničke prirode i ukoliko bi se usvojio ovaj prvi amandman ili se našlo rešenje onda se naprosto tehnički stvara mogućnost da se suština problema realizuje. Još jedna rečenica u tom pravcu. Kada smo usvajali Zakono readmisiji, svi ste rekli - prihvatamo sve građane iz Srbije, nema veze da li imaju ili nemaju dokumenta, imamo obavezu prema Evropskoj uniji da prihvatimo te ljude i oni će biti ravnopravni građani Srbije. Tako smo obećali međunarodnoj zajednici, Evropskoj uniji, Savetu Evrope, velikim i malim političkim faktorima u svetu itd. Ovim zakonom ti ljudi nisu u ravnopravnom položaju. Doveli smo ih odande gde su imali kakve-takve uslove za život, a ovim zakonom smo ih kaznili i rekli im - gospodo, dobili ste ono što ste tražili, bili ste malo u readmisiji, vratili smo vas ovde ne da budete ravnopravni, već da budete kažnjeni. Zato vas još jednom molim, učinite nešto, vi kao Vlada ili kao nadležni odbor, dajte svoj amandman, nemojte da prihvatite ovaj amandman, samo izjednačite ovih 100.000 ljudi sa svim građanima Srbije i stvorite uslove da ti ljudi iz readmisije, koji dolaze januara, februara, marta, aprila itd., kada smo ih već vratili ovde, kada smo im uništili egzistenciju u zapadnoevropskim zemljama, kada ih već vraćamo ovde da ne mogu da izdržavaju ni sebe, ni svoje stare roditelje, dajte da im damo ono što dajemo svim građanima Srbije. Smislite vi najbolju mogućnost i ja ću za tu vašu najbolju mogućnost da glasam. Nemojte da prihvatite ovo rešenje ako mislite da ne valja, dajte bolje rešenje, samo dajte mogućnost da svi građani u Srbiji po ovom zakonu budu isti. Nemojte da formalne stvari stavljamo ispred faktičkog stanja. Srbija nije uređena država koja je 100 godina živela u nekom stalno stabilnom pravnom sistemu i sada da kažemo - vi ste krivi što nešto niste uradili. Srbija je živela unazad 20 godina u pravnom haosu, bili smo deo jedne države, deo jedne državne zajednice, sada smo samostalna država, ne znamo šta će sutra da nam urade, a ponašamo se kao da smo došli negde gde je sve potaman, gde je sve u redu, gde sve funkcioniše, ali, znate, onaj građanin kojeg vraćamo iz procesa readmisije, on je neodgovoran. Postavljamo pitanje da li su ti ljudi neodgovorni što su otišli u ono vreme koje mnogi kritikuju ili smo mi neodgovorni jer jednostavno te ljude vraćamo i nećemo da im damo ista građanska prava kao i svima ostalima. Molim predsednika nadležnog odbora da sazove sednicu, da razmotrite ta pitanja, da date pravo rešenje ili, ukoliko je Vlada u situaciji, da ona da pravo rešenje. Definišite amandman dok još vreme rasprave traje i dajmo mogućnost narodnim poslanicima da se izjasne o tom nekom rešenju. Ili, pak, recite - to nas ne interesuje, to nije u redu. Ali, ne verujem da je tako jer je potpredsednik Vlade jasno rekao da on hoće to da reši. Dajte onda to rešenje. Ukoliko se ne bude dalo to rešenje, ostaće gorak ukus u ustima ljudi da jednostavno nas to ne interesuje i da su ti ljudi nebitni. Dajte da dokažemo tim ljudima da su bitni i da zaista ova skupština misli na sve građane Srbije i da Skupština Srbije zaista hoće da pomogne onima koji nisu u stanju da stanu u red ravnopravnih građana, da li na taj način što nemaju lična dokumenta, da li na taj način što smo ih vratili iz procesa readmisije, da li na taj način što jednostavno žive na margini društva i nisu bili svesni toga da ukoliko ne reše neko formalno pitanje neće ovo uraditi. Mi smo ti koji imaju odgovornost prema građanima, a nemaju odgovornost građani prema Skupštini. Dajte da demonstriramo da smo mi ovde zbog njih, a da nisu oni na izborima zbog nas. Hvala.
Hvala, gospodine Šajn. Na član 9. i sve ostale članove u kojima se pojavljuje reč: ''ministar'', amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim poretkom Republike Srbije. Gospodine Markoviću, mislim da nema razloga da diskutujemo kada je već takva situacija. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, nije da amandman nije u skladu sa Ustavom, nego predsedavajući nije čitao Ustav.
Ja sam samo pročitao šta ovde piše.
Pročitajte vi to još jednom, pa ćete drugačiji zaključak da izvučete. Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam rekao ''padež'', nisam mislio na opšti padež Vlade, odnosno padavinu. Gramatički je ispravno i jedno i drugo, ali to je političko i fizičko pitanje. Nisam mislio na padež određenog ministra, nego sam mislio na gramatički izraz padež. Međutim, moj amandman se ne odnosi na to, nego se odnosi na nešto drugo. Kaže: U članu 9. reč "ministar" u odgovarajućem padežu zamenjuje se rečju "ministarstvo" u odgovarajućem padežu, i u svi ostalim članovima Predloga zakona reč "ministar" u odgovarajućem padežu zamenjuje se rečju "ministarstvo" u odgovarajućem padežu. Razlog je vrlo jednostavan. Državna institucija je ministarstvo. Ministar je činovnik na čelu te institucije. Ministar može biti jedan dan ili četiri godine, koliko traje mandat, ili dva puta po četiri godine ukoliko bude dobar ili ukoliko se tako dogovori vladajuća koalicija. Ministarstvo mora da bude, kao institucija, nosilac upravo ovakvih poslova. Razlog više - ministar može da bude korumpiran, potkupljiv, može da bude čak i kriminalizovan, sa prošlošću ovakvom ili onakvom, a kroz istoriju, pogotovo ovu najnoviju, od 2000. godine naovamo, imali smo slučajeve i takvih ministara i državnih činovnika. Ministarstvo nosi i određenu težinu. Ministar može vrlo lako jednog trenutka da bude i smenjen. Ministar može da ide u zatvor, ministarstvo ne može da ide u zatvor. Na svu sreću, kažem, ministar može da ide u zatvor i znam da će mnogi upravo tamo i završiti, pogotovo ovi "eksperti" za sve i svašta, koji su nam se sjatili posle "buldožer revolucije" u Srbiju, da "usreće Srbiju". Kako su je usrećili, vidimo. Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je za rešavanje upravnih stvari u drugom stepenu, čak i kada je za takvo postupanje nadležno ministarstvo, odgovoran i ovlašćen upravo ministar, a u skladu sa članom 23. stav 2. Zakona o državnoj upravi ("Službeni glasnik RS", br. 79/05 i 101/07). Podsećam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da smo najžešći kritičari ovih zakona o upravnom postupku, koji su doneti i 2005. i 2007. godine, bili upravo po ovoj stvari. I tamo smo insistirali i silne amandmane pisali ne bi li vam oči otvorili, da ne možete čoveka poistovećivati sa institucijom. Podsećam da je i tada, zahvaljujući vladajućoj većini, bilo izglasano nešto što je neshvatljivo, ali nije ni prvi ni poslednji put da se takve stvari izglasavaju zato što imate većinu, možete izglasati da je Zemlja četvrtasta i da je kocka okrugla. Možete kako hoćete, ali ne možete dokle hoćete. Zašto ne ministar, nego ministarstvo? U članu 9. stav 2. kaže se: "Ministar odlučuje o podnetoj žalbi u roku od 60 dana". Osim ovog "ministar", što nije "ministarstvo", ovo drugo bi moglo da bude u redu. Međutim, ''prilikom odlučivanja o žalbi iz stava 1. ovog člana, ministar može:1) zaključkom odbaciti neblagovremenu žalbu ili žalbu koja je podneta od neovlašćenog lica;'' – dakle, on će odlučiti da li je žalba neblagovremena i da li je podneta od neovlašćenog lica, pritom ne konsultujući nijedan akt jer se njemu na volju, kao pojedincu, kao ministru, kao ekspertu, stavlja na raspolaganje. Dalje kaže: "2) rešenjem odbiti žalbu kao neosnovanu;" – opet ne konsultujući nikakav akt, ministar može jednostavno da kaže - vaša žalba je neosnovana i zbog toga je odbačena, a ako se dogovorimo, a obzirom na to da smo skloni dogovorima, žalba može da bude i osnovana i samim tim prihvaćena. Naravno, ta odluka ima određenu težinu. Građani Srbije vrlo dobro znaju na koju težinu mislim. Dalje kaže: "3) rešenjem naložiti upis podnosioca prijave u evidenciju". Tek ovde se otvaraju sva vrata, sve rajske dveri za ministra, jer ne mora nikoga više da pita, ne mora nikoga da konsultuje, ne mora nijedan papir da konsultuje. Svojim rešenjem on može naložiti da se izvrši upis podnosioca prijave u evidenciju. To ima mnogo veću težinu, dame i gospodo narodni poslanici, od one tačke 2). Jer, to znači da je direktno omogućio sticanje raznih prava, ministar, "hokus-pokus", kako reče gospodin Stupar, pošto može sve. Ovde mu se otvaraju mogućnosti bukvalno da vlada kao da mu je Srbija očevina. Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko ovaj amandman ne prihvatite i ne obuzdate šarolike mogućnosti našeg poznatog ministra za sve i svašta, jer kada su predlagali njegovo ministarstvo, kada sam čitao, samo još ne može da reguliše tok reka, sve ostalo može, sve što je vezano za dinar, sve što je vezano za finansije, za ekonomiju – u njegovom je ministarstvu. Znajući ministra kao takvog, a inače, insistirajući na tome da samo i jedino ministarstvo, kao državna institucija, može o ovakvim stvarima da odlučuje, podneo sam ovaj amandman. Amandman se, kao što vidite, ne odnosi samo na član 9, nego na sve članove, od člana 9. pa nadalje. I uvek ćemo se zalagati, mi iz SRS, da se detronizuje ''ekspert ministar'' i da se ministarstvo, kao državna institucija, kao državni organ, kao nešto bez čega država ne može, dobije sve te atribute i sve te nadležnosti. Prema tome, predlažem da u Danu za glasanje povedete i vi iz demokratorskog bloka računa i pritisnete ono zeleno dugme, jer će ovaj prepisan i nikakav zakon, bar u tom delu biti prihvatljiv za građane Srbije, tačnije, onemogućiće malverzacije, korupciju, pljačku i sve ostalo što nosi skriveno ovaj član 9. Skriveno, ali nedovoljno, jer srpski radikali znaju da otkriju i vaše skrivene stvari. Što reče Branko Ćopić: "Znamo mi vas".
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, po amandmanu.
Dame i gospodo poslanici, kad god izađem za ovu skupštinsku govornicu, uvek pomenem ono što se dešava ili ono što se desilo u šabačkoj opštini. To je kriminalna privatizacija, koja je uništila takoreći sve privredne subjekte, tako da je 25.000 radnika danas ostalo bez posla. Moj govor je jedna istina koja govori da je kandidat za ličnost Šapca pod lupom Specijalnog tužilaštva, a to je vlasnik firme "Galeb", sada vlasnik firme "Metaloplastika" i bivši predsednik Privredne komore, radio-TV mehaničar Radosav Veselinović, jedan od najbogatijih ljudi ne samo u opštini Šabac, već u celoj Srbiji. Samo ću nekoliko rečenica da pročitam, kako je, u stvari, ovaj sada tajkun došao do ovog kapitala, odnosno kako je prevario radnike i građane šabačke opštine: "Radosav Veselinović, vlasnik firme Metaloplastika, koji je, kako tvrde bivši rukovodioci, nasilno upao u fabriku i tako sa 2% kapitala i uz pomoć DHSS postao većinski vlasnik, o čemu su nedavno pisali, a sada je na listi kandidata za ličnost godine grada Šapca. Da podsetimo, protiv Veselinovića je podnet zahtev za sprovođenje istrage, a privatizacijom Metaloplastike bavi se Specijalno tužilaštvo.'' Dame i gospodo, ... (Predsedavajući: Član 103. Poslovnika kaže da moramo govoriti o onome što je na dnevnom redu, molim vas.) ...govorim o članu 9, na koji je gospodin Moma Marković podneo amandman i smatram da bi trebalo da ga prihvatite, a on govori baš o tome kako se Agencija za privatizaciju uz pomoć lokalne vlasti bavila kriminalom. Veselinović je počeo da otkupljuje akcije Metaloplastike u svom hotelu ''Galeb'' nudeći 10-15 evra po akciji, a ostatak je trebalo da isplati kad preuzme firmu - tvrdi bivši direktor Anđić, koga su tada specijalno maskirani ljudi koji su upali u firmu vezali telefonskom žicom kao u kriminalističkim filmovima. Preduzeće je obezbeđeno, a u poslovanje Metaloplastike, na čijem čelu se našao Veselinovićev sestrić, i matičnog preduzeća ''Galeb group'', koje je vodio ujak, niko više nije mogao da uđe. Veselinović je podizao kredite, a u zalog je stavljao imovinu Metaloplastike, kaže Anđić. Mogu da vam govorim o zvučnim imenima koja se nalaze na spisku ovog preduzeća. Novoformirani upravni odbor Metaloplastike okupio je na jednom mestu veoma zvučna imena, kaže bivši direktor. Kako on navodi, po Veselinovićevoj preporuci u Upravnom odboru našli su se Radosav Veselinović, kog je Privredna komora ovlastila za prodaju fiskalnih kasa, Slobodan Milosavljević, aktuelni ministar poljoprivrede i Mirko Vasiljević, dekan Pravnog fakulteta u Beogradu. Kao što vidite, sva zvučna imena se nalaze u Upravnom odboru ove firme. Zvučna imena se nalaze u vođenju ove firme, kao što sam to i rekao kada je ovde bio prisutan ministar poljoprivrede Slobodan Milosavljević, čovek koji nije obavestio u svojoj biografiji poslanike republičkog parlamenta da je i u Upravnom odboru firme Metaloplastika. Dame i gospodo, ovo nije samo jedan slučaj koji se desio u šabačkoj opštini, već je to slučaj sa svakom privatizovanom firmom, tako da ću u toku dana imati prilike da vas još obavestim o ostalim privatizovanim firmama u šabačkoj opštini. Hvala vam.
Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite. Molim vas, gospodine Arsiću, da se izjasnite da li smo za opštinu Kostolac, nemojte da zaboravite.
Gospodine Albijaniću, upravo kršite poslovnik o radu, a o tome, ako hoćete, možemo privatno da razgovaramo. Kao što sam rekao, sačekaćemo da vidimo predlog Vlade Republike Srbije o teritorijalnoj podeli gradova i opština, pa ćete tada čuti i moje mišljenje. Pošto ste vi iz G17 poznati da se tako oficijalno informišete, pa se posle branite za ovom govornicom unapred, to je već druga priča. Da se vratimo amandmanu. Na član 12. Nataša Jovanović je, u ime SRS, podnela amandman kojim je tražila, kada su u pitanju akcije, da se od trenutka privatizacije, a ova privatizacija koju sprovodite je počela 2001. godine, do trenutka preuzimanja novčane naknade za akcije, vrednost akcije uveća za rast cena na malo. Međutim, dobio sam obrazloženje Vlade Republike Srbije koje kaže da se amandman odbija: ''Amandmanse ne prihvata iz razloga što se sredstva ostvarena prodajom akcija i udela, po odbitku troškova prodaje, prenose na poseban račun Akcijskog fonda otvoren za te namene kod neke (ili nekih) od poslovnih banaka, i na takva sredstva će biti obračunavana kamata. Nezavisno od toga, predloženim amandmanom bi se stvorila obaveza na strani Akcijskog fonda da iz nekih drugih sredstava obezbedi predloženo uvećanje ostvarene cene za prodate pakete akcija, što nije prihvatljivo i stvorilo bi novu obavezu na strani Akcijskog fonda''. Dame i gospodo narodni poslanici, jedno prosto pitanje - u čijem interesu radi Vlada Republike Srbije, koga Vlada Republike Srbije treba da štiti i čije interese treba da štiti? Da li Vlada Republike Srbije treba da štiti interese Akcijskog fonda, koji jeste neka vrsta državnog organa, ili treba da štiti interese građana? Mislim da svima koji su na vlasti treba na prvom mestu da budu interesi građana, jer Vlada valjda radi u interesu građana, a ne u sopstvenom interesu. Vidim da je nekima dosadno ovo što pričam, već su počeli da kolutaju očima. Obećavam da ću biti daleko zanimljiviji u nastavku, ali to je vaš problem, što ne možete da shvatite. Međutim, kada je u pitanju Vlada, ovaj zakon, ovakav kakav ste napisali, kao što sam rekao i u svom prvom izlaganju, jeste najobičniji predizborni zakon, da bi se nekom stvorile možda veće šanse za uspeh, jer se obećava novac. Ovde novca nema. Biće ga kasnije, ako neko dočeka i ako u međuvremenu berzanski spekulanti ne završe posao kao što su završili posao sa obveznicama stare devizne štednje, kada smo stvarali imperiju zahvaljujući siromaštvu građana. Ne mi iz SRS, nego vi iz DOS-a, koji ste došli petog oktobra na vlast, pa ste finansijskim malverzacijama na štetu građana Republike Srbije stvorili ''MK komerc'' i raznorazne druge.U vezi s tim kako Vlada brani interese građana, predložio bih Vladi Republike Srbije da brani interese građana isto onako kao što je branila interese fabrike ''Ju-Es stil''. Afera vezana za ''Sartid'' već dugovremena traje. Voleo bih da je ovde ministar koji je ovlašćen po ovom zakonu jer bih mu postavio par pitanja, pošto je on direktan učesnik u ovoj aferi. Međutim, Mlađan Dinkić je pokazao da ima sklonosti da bude monarh, pa kao u nekim parlamentima, pojavi se kao kralj ili car da otvori zasedanje i onda zbriše, pa neka narodni poslanici rade, njega ovo ne interesuje. Međutim, trebalo bi da ga interesuje, jer će uskoro morati da počne da priprema svoju odbranu pred nadležnim državnim organima kao što su tužilaštva i sudovi. Neće još dugo da ga štiti imunitet ministra u Vladi Republike Srbije. O čemu je reč? Reč je o tome da je državi naneta šteta od preko milijardu i po dolara kada je u pitanju ''Sartid''. Afera Sartid u stvari ne počinje samom ponudom ''Ju-Es stila'', odnosno firme ''Ju-Es stil-Košice'' (čak nije ni ona prava američka firma za koju se predstavlja, nego evropska, koja jeste ispostava američke firme i kojoj je zabranjen rad u nekim zemljama zato što su kršili antimonopolski zakon). Afera Sartid počinje zatvaranjem banaka. To je bila priprema terena, da se određeni privredni subjekti, koji su veliki sistemi, nekome poklone, a opet na štetu građana Srbije, opet na štetu banaka, često i banaka gde je država bila većinski vlasnik. Sartid Smederevo priznaje dugove pred nadležnim sudom, i to: Invest banka - u iznosu od milijardu dolara, Beogradska banka - 180.000.000 dolara, Jugobanka - 24.000.000 dolara, NIS - 910.000.000 dinara, ŽTP Beograd - 551.000.000 dinara, Tehnogas - 275.000.000 dinara, EPS - 237.000.000 dinara, NIS Jugopetrol Beograd - 183.000.000 dinara, NIS Novi Sad - 122.000.000 dinara, Metaleks Beograd - 99.000.000 dinara, Dunav osiguranje - 74.000.000 dinara, Duferko Adrija - 64.000.000 dolara, Republički fond - 470.000.000, Raku GMBH Nemačka - šest miliona, Fond za razvoj Republike Srbije 44.685.000 evra. To su bili dugovi koje je Sartid priznao, pre pokretanja stečajnog postupka. Stečajni postupak, znači, počinje po zatvaranju ovih banaka. Vlada Republike Srbije kaže da je stečajni postupak otpočeo i da onda nije u mogućnosti da ga zaustavi, da privatizuje Sartid po Zakonu o privatizaciji. To tako tvrdi Vlahović. Postavljam pitanje: kako je mogao Trgovinski sud (tadašnji Privredni sud) u Beogradu da pokrene stečajni postupak protiv Sartida kada je mesno nadležan Trgovinski sud u Požarevcu? Kako Vlada nije mogla da interveniše? Kako nisu mogli da ospore mesnu nadležnost suda koji je pokrenuo stečajni postupak? Sve se ovo radilo, u stvari, da se završi posao i da ''Ju-Es stil'' postane vlasnik "Sartida". Od 2001. godine bilo je više ponuda za Sartid. Neka preduzeća su tražila da sama otplate 50% dugova, da plate procenjenu vrednost bez opterećenja dugova na 500 miliona dolara i te svoje namere su pismeno dokazali tako što su zahteve za privatizaciju Sartida uputili tadašnjem predsedniku Vlade Zoranu Đinđiću. Znači, možda nismo mogli da postignemo cenu za Sartid i da pokrijemo sve njegove gubitke, ali bi oni bili daleko manji nego što su ovako kako je urađeno. U samom stečajnom postupku imenuje se Veće poverilaca, koje se izjašnjava da li treba Sartid da se privatizuje. Znate li ko se oglašava u ime zatvorenih banaka? Niko drugi nego dotadašnji potpredsednik savezne vlade, a onda i potpredsednik G17 plus, gospodin Miroljub Labus.
Molim vas, gospodine Arsiću, nemojte tako da diskutujemo.
Nemojte da se uzbuđujete, gospodine Albijaniću. Ovde imam i slike svih ovih koji treba da idu u zatvor zbog Sartida. Evo su ovde slike, da vide građani. Na tim slikama vas nema. Prema tome, nema potrebe da se sekirate ili da vi nekoga branite. Koliko znam, vi ste profesor matematike. Molio bih, pravnik niste, prema tome, nema potrebe da se petljate u nešto što ne razumete ni da branite Dinkića i Labusa. Možda ste vi još uvek intimni prijatelji, mada on više nije u vašoj stranci. Pa se kaže, u ime Investbanke, najvećeg poverioca prema Sartidu, mišljenje poverioca: na osnovu obavljenih razgovora i informacija o stanju i problemima stečajnog postupka nad dužnikom Sartid a.d. u stečaju, saglasni smo da Stečajno veće stečajnog dužnika izloži prodaji kao lice u pravu, a u skladu sa odredbama Zakona o prinudnom poravnanju, stečaju i likvidaciji i u skladu sa procenom vrednosti – pazite, procena vrednosti, umanjena za dugove koje ima subjekt stečaja je 21.300.000 – znači, ne može da se namiri ni pet posto dugova prema poveriocima. Ko je potpisao ovo? Predsednik Saveta Agencije za sanaciju, likvidaciju i stečaj banaka profesor dr Miroljub Labus. Upravo je upropastio milijardu dolara Investbanke.
Nemojte paušalno, gospodine Arsiću, molim vas.
Ako ste pismeni, gospodine Albijaniću, daću i vama jedan primerak ovoga da pročitate, da ne kritikujete paušalno vi mene. Nemojte to vreme, dok me prekidate i zaustavljate, da mi uzimate u obzir. Drugi poverilac, Beogradska banka a.d. u stečaju, Beograd. Ovo je napisano i potpisano 31.3.2003. godine. Isti je tekst, samo u ime Beogradske banke (ono je bilo za Investbanku), isti datum - 31.3.2003. godine, isti potpis - Miroljub Labus. Jugobanka a.d. – isti datum, isti tekst, 31.3.2003. godine, isti potpis - Miroljub Labus. Međutim, neki drugi poverioci, koji su takođe državni, ali gde nemaju uticaja ni Labus, ni Dinkić, ni Vlahović, ni Đelić, ni Pitić, sasvim se drugačije izjašnjavaju. "Dunav osiguranje" osporava privatizaciju ovako kako je započelo Stečajno veće i traži da se likvidacija sprovede, a oni namire. Do dana-današnjeg to nije namireno. Isto je i sa ŽTP Beograd. Slično mišljenje daje i Naftna industrija Srbije. Međutim, u postupak likvidacije Sartida ide se tako što se prodaje samo deo Sartidove pokretne i nepokretne imovine. Znači, nema potpune kupovine Sartida za 21.300.000, a onda sve prateće objekte, povezana pravna lica, za bagatelu kupuje ''Ju-Es stil'' za još 2.700.000 dolara. Luku Smederevo, Valjaonicu hladnih limova itd. – kupuje za bagatelu. Neko bi rekao: pa dobro, ako je toliko dugovao, prodajte ga, pa ćete na osnovu para koje dobijete da namirite dugove. Slažem se da je i to moguće. Ajde da kažemo da je tako. Međutim, sporazum koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i ''Ju-Es stila'' kaže sledeće: obaveza je Vlade Republike Srbije da obešteti ''Ju-Es stil Balkan d.o.o'' i pruži mu potrebnu pravnu pomoć u vezi sa svim gubicima i troškovima nastalim zbog neizvršenja obaveza Vlade Republike Srbije koje su preuzete sporazumom o saradnji kao i nastalim po osnovu svih obaveza i potraživanja proisteklih iz Sartidovog poslovanja u periodu pre datuma kupovine. Znači, dame i gospodo narodni poslanici, prodali smo Sartid za 21.300.000 dolara, a treba da izmirimo obaveze prema: ŽTP Beograd - 551.000.000 dinara, Tehnogas - 275, EPS - 237, NIS - 183, NIS-Novi Sad - 122, Metaleks Beograd - 99, Dunav osiguranje - 74, Duferko Adrija..., pazite, za 21.300.000 je prodat. Samo njima Vlada Republike Srbije treba da plati 64.000.000 evra, a prodali ste Sartid za petnaest miliona evra. Prodali ste ga za pet puta manje nego što duguje samo jednom dužniku i što je plaćeno iz budžeta Republike Srbije, parama građana Republike Srbije.
Gospodine Arsiću, molim vas da se sad zaustavimo.
Da se javim po sledećem amandmanu, gospodine Albijaniću?
Javićete se. Zahvaljujem, pa ćemo nastaviti. Stigli smo do amandmana narodnog poslanika Zorana Krasića na član 12. Po članu 85. Poslovnika produžavam rad i posle 18.00 časova, radi efikasnosti, interesa građana i naše države. Nastavićemo rad u 13.45 časova. Imamo pauzu od jednog sata. Tako je dogovoren televizijski prenos. Izvinjavam se, gospodine Batiću, morate sačekati. Hvala vam.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Reč po Poslovniku ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo u poslaničkom klubu SRS primili građane Pančeva i obavezan sam da pročitam pismo koje su nam oni dali. Kaže ovako: Pre više od godinu dana jednom privatniku iz Beograda sa suvlasnikom iz inostranstva prodata je pančevačka Azotara za 13.000.000 evra. Trebalo je da ti kupci ulože investiciju oko 40 miliona dolara na ime ekologije i proizvodnje. Međutim, kada je ministar za ekologiju zapretio tom strancu da će fabriku da zatvori zbog ekološke katastrofe... Podsećam vas, ministar ekologije je javno, sa ove skupštinske govornice, rekao građanima Srbije i poslanicima u parlamentu da će sve fabrike koje ne poštuju ekološke standarde ''privesti k poznaniju prava'' i zatvoriti ukoliko se lica i dalje oglušuju. Kaže dalje: ...da će fabriku da zatvori zbog ekološke katastrofe u Pančevu, kojoj je uzrok pančevačka Azotara, taj stranac je pokazao ugovor u kome na tenderu nije definisano kako da se reši pitanje ekologije i koja je trebalo da bude cena ekologije. Dame i gospodo narodni poslanici, sad vidimo kako su prodavane fabrike po Srbiji, sad vidimo kakvi su ugovori potpisivani, sad vidimo kakvi su tenderi pripremani za privatizaciju i sad vidimo kolika je u stvari katastrofa ukupna privatizacija, koliko su državu Srbiju doveli u bezizlazan položaj i koliko su građane Srbije osakatili ovom privatizacijom. Da bi izbegao ulaganje u Azotaru Pančevo, dalje se kaže u pismu, taj kupac stranac je demontirao novu fabriku u sklopu Azotare koja je proizvodila karbamid (to je sirovina za veštačko đubrivo) i taj profiter je fabriku, novu novcatu (uopšte nije puštana u pogon), demontirao, odvezao iz kruga Azotare i prodao za 32 miliona evra. Platio je fabriku 13 miliona a deo sistema koji proizvodi karbamid prodao za 32 miliona evra, što je oko 40 miliona dolara. Sada se spremaju da u Azotari samo uvoze i prepakivaju veštačko đubrivo i da otpuste oko 500 radnika. Dakle, 500 porodica će ostati bez hleba zahvaljujući ovakvom tenderu, zahvaljujući ovakvoj privatizaciji i zahvaljujući proviziji koja je prilikom privatizacije Azotare uzeta. Ovo je, kaže dalje, lopovska privatizacija da veća ne može biti i tražili su od mene da postavim poslanička pitanja, te ja ovom prilikom to činim, a molim stručne službe da rasporede kojem će od ministara koje pitanje biti dostavljeno. Zahtevam da mi se u pisanom obliku, u najkraćem mogućem vremenu, odgovori na ova pitanja jer moram da odgovorim i građanima koji su mi ovo pismo dostavili. Prvo: za koju cenu je putem privatizacije prodata Azotara Pančevo sa svim pogonima i fabrikama i ko su kupci? Drugo pitanje: jesu li kupci ispunili ugovorne obaveze i, ako nisu, koje su obaveze u pitanju? Treće pitanje: zašto u ugovoru nije predviđeno rešavanje pitanja ekologije i zagađenja, što ubija Pančevce? Četvrto pitanje: ko je demontirao fabriku karbamida, kome je ona prodata i po kojoj ceni? Peto: da li se sprema otpuštanje 500 radnika iz Azotare? Tražim da mi se u što kraćem roku na ovih pet pitanja odgovori.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Poštovani građani, poštovane kolege, pred nama je jedan od zakona koji se kratko može nazvati ''mačka u džaku'' i treba vam rendgenski vid da uočite njegovu pravu suštinu. I nemojte misliti da imam prestroge izraze za ovaj zakon. Navodno je na dnevnom redu zakon o evidentiranju prava za podelu besplatnih akcija, a u stvari je priprema nove tezge, novih poslova za posrednike i za dalji nastavak vršenja vlasti po sistemu ''provizija kao način vršenja vlasti'', ''novac kao vrhovni ideal'' i ''pohlepa kao vrhovna vrlina''. Opet su poznati autori i izvođači, i opet su poznati gubitnici i dobitnici u ovom procesu. Opet će se pojaviti deo brokerskih kuća, deo savetničkih, revizorskih, konsultantskih agencija iza kojih će stajati opet isti ljudi – gospodin Dinkić i njegovi prijatelji koji su svoju ulogu osvedočili, od Narodne banke preko Nacionalne štedionice do privatizovanih banaka i ove jedine preostale koju će privatizovati uz pomoć države. I opet će iza svega stajati ljudi poput Nikole Živanovića, Nika Đivanovića i njima sličnih. Upravo o tome govori amandman koji je gospodin Krasić podneo kao svoju primedbu na ovaj zakon. Generalnih primedbi na ono što je slatko obećanje ili šarena laža mi imamo mnogo. Osnovna primedba je da je zakon o privatizaciji, koji je podrazumevao privatizaciju za pravi novac, koji je podrazumevao investiranje od strane onog ko zaista kupi preduzeće i koji je podrazumevao pravičnost učešća svih punoletnih građana u postupcima privatizacije, bio je podnet u septembru 2000. godine od strane SRS i taj zakon postoji u arhivama ove skupštine i on je, nažalost, samo delimično korišćen kada je pravljen ovaj zakon. On je korišćen samo delimično upravo iz razloga što je autora ovog zakonskog projekta motivisala pohlepa, novac i zarada onih koji žele da budu makar i na marginama svetske finansijske oligarhije time što će posrednicima omogućavati da zarade na onom što je obećanje akcionarstva i to, navodno, pravičnog za sve građane Srbije. Član 12. Predloga zakona u kom se predviđa prodaja akcija koje su se našle u Akcijskom fondu u prethodnom postupku privatizacije to odslikava predzadnjim svojim stavom, gde se kaže da Akcijski fond može (zamislite: može, ne - mora, ne - će, ne - biće tako, nego: može), uz prethodnu saglasnost Agencije, prodaju akcija, odnosno udela, ugovorom poveriti domaćim ili stranim specijalizovanim finansijskim organizacijama ili brokerskim društvima. To je onaj deo gde se može videti da mačka u džaku u stvari stoji iza provizije. Iza onog što se zove preduzimački posao ministra i ministarstva koje želi da realizuje ovaj zakon. U redu, angažujte posrednike, domaće i strane finansijske savetnike, ali nam recite po kojim kriterijumima, zašto baš te, a ne neke druge. Vi nama odgovarate, u mišljenju Vlade, kada se pozivamo da taj odabir radite na način kako ste to predvideli i za učešće brokera kada građani akcije koje budu upisivali i koje dođu u njihov posed budu morali da preko brokera stavljaju na berzu, tu ste predvideli da se to radi preko postupka javnih nabavki, da će Vlada tim postupkom izabrati brokersko-dilerska društva koja će građanima pružati te usluge. Kada mi amandmanom tražimo da finansijske savetnike, domaće ili strane, angažujete po takvom principu, vi se pravite da ne razumete šta je principijelno htelo da se kaže ovim amandmanom. Znači, ono što se zove dostupnost informacija za dobijanje posla ili, jednostavno rečeno, konkurencija, ili dobijanje najpovoljnije ponude ili najjeftiniji a najkvalitetniji posrednik za neki posao, vi kažete – ne, nije isti postupak kada se prodaju akcije koje su preostale u Akcijskom fondui kada se trguje akcijama koje su građani dobili kao besplatne. Nije u pitanju šta je predmet trgovine, u pitanju je način trgovanja i stavljanja u promet. U pitanju je način kako Vlada pristupa angažovanju onih koji će to da rade. Kada vam savetujemo da svoj princip dosledno izvedete do kraja, kada amandmanom to tražimo, vi se pravite nevešti. Pravite se neuki, jer, kao, drugačija je priroda stvari. A u stvari je jedna jedina suština iza svega ovoga. Zakon kaže evidentiranje prava do kraja 2008, a pogodnosti vam daje Vlada koja će vam snositi troškove preko Centralnog registra, brokera – što su mehanizmi preko kojih će vas naterati da prodate akcije u roku od tri godine. Vlada vam toliko misli dobro da će vas ne sentencom - mora, ne - neophodno je, ne - zakon obavezuje, nego - nećete imati troškove ako to uradite u tom najkraćem roku. To je jedna vrsta, čak ne dovoljno ni perfidnosti, ni licemerja, koliko drskosti Vlade koja se pravi neuka za siromaštvo u kojem se nalaze građani Srbije i koji će sigurno iskoristiti prvu priliku da ne moraju da plate brokere, da ne moraju da plate evidentiranje u Centralnom registru, koji neće u tom prvom prenosu akcija plaćati porez i prodati ih, i to svi 2011. godine. Hajde da ponovo podsetim na osnovnu zakonitost ekonomije. Kada ponudite sve i odjednom na tržištu, kolika je cena neke robe? Pa, najniža moguća. Znači, ako ponudimo sve akcije kako zakon kaže, do kraja 2011. godine, ko će kupovati te akcije? Ili će velika ponuda usloviti nisku cenu. Zaista mislim da posle sveg iskustva koje su nam kreatori finansijskih malverzacija, mahinacija i izuma (zovite ih kako god hoćete) ostavili u nasledstvo, govore o tome ne da mi sumnjamo da je ovo u stvari stvaranje tezgi i posla za posredničke brokerske kuće, nego mi za to imamo dokaz koji se zove Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Ponovo ću da se vratim na jednu principijelnu stvar. Privatizacija kao postupak koji rešava sve probleme, privatizacija kao lek za sve probleme – više nije želja. To je iskustvo svih nas u kom znamo da privatizacija nije lek za sve probleme i da ne mogu ni ekonomija kao nauka ni pravo kao nauka da se ponašaju kao religija koja ima odgovore na sva pitanja, tipska, nezavisno od toga o kojoj je zemlji reč i o kom nasleđu. Kad preuzimate tuđa iskustva, kada prepisujete tuđe zakone, kada dobijate naloge stranih investitora, onih kojima treba ovo tržište i onih koji se nose lepim obećanjima ali i svojim interesima na našoj teritoriji, molim vas da im objasnite da je specifičnost ovog područja posebna i da nema mnogo veze sa onim centralnoistočnim zemljama, pa nas, kada odemo negde u svet, pitaju - da li su ti vaši poljoprivredni kombinati u stvari ruski kolhozi? Toliko ste se potrudili da narodu predstavite, onom spolja, specifičnosti ove privrede, da nas pitaju da li naši poljoprivredni kombinati liče na ruske kolhoze. Ali nam zato, na primer, pričate o irskom čudu koje je nastalo za jednu noć, a ono je trajalo 25 godina. Pa nam ne kažete koju vrstu kontrole tamo ostvaruje njihova finansijska agencija kada brokerske kuće, kada finansijske ustanove kontrolišu kontrolišući visinu kamate, provizije i svih troškova koji idu uz kredite. Pa nam ne kaže gospodin Dinkić, koji stoji iza ovog zakona, da samo u našoj zemlji monetarna ustanova jeste Narodna banka, koja vodi makropolitiku, ali koja izdaje licence za finansijske institucije, banke, osiguranja, a u isto vreme ih i kontroliše. Morate da shvatite da globalizacija dolazi i do ovih terena. Globalizacija u smislu da saznamo da prenosite ovde samo delimična iskustva i želite da primenite samo ona koja vam donose zaradu. Kada kažem ''vam'', mislim na učesnike u ovim postupcima i onim autorima koji žele da nam kažu da je privatna ruka, savršena ruka tržišta, idealan regulator naše budućnosti. Uzeću samo primer jednog brokera. Da li će se taj broker, koji u brokerskoj kući bude trebalo da trguje ovim akcijama i koga, po ovom amandmanu, ne izaberete u nekom konkurentskom postupku nego mu date neposredno, a vi znate čime se rukovodite kada im dodeljujete poslove, rukovoditi interesom da za akciju dobije što veću vrednost za nalogodavca, znači svakog građanina Srbije koji mu je poverio pravo da trguje njegovom akcijom, ili će se rukovoditi svojim ličnim interesom? Sigurno je da će se rukovoditi ličnim interesom, jer je privatni interes neograničen u ovom slučaju. To znači da će se vrednosti akcija veštački formirati, jer se lepo kaže da savest sedi iza profita. Savest je u ovom slučaju sedela iza profita i kada su autori pisali ovaj zakon. Savesti neće biti nimalo kada im budete određivali, navodnim povlasticama, da akcije prodaju što pre. Molim vas da shvatite da je za nas kao društvo pogubno da promovišemo špekulaciju kao vrhovnu moć zarađivanja profita. Pogubno je za ovo društvo da nam kockarnice i nagradne igre budu izvor sreće, da to bude izvor za sigurnu budućnost. Zatvaraju se fabrike, otvaraju se kockarnice. Jedan od autora ovih finansijskih zakona je kupio bioskope. Da li će u njima da otvori ponovo bioskope gde ćemo gledati nešto što promoviše tradicionalne vrednosti ovog društva ili će nešto što samo donosi profit – mislim da više niko nema dilemu. Umesto da se bavite time da građanima otvarate prostor za novo zapošljavanje, za nova radna mesta, vi idete u bespoštednu privatizaciju zato što strani investitori kažu - velika javna preduzeća privatizujte,a bavite se malim i srednjim preduzećima. Sve nove ponude banaka, sve pogodnosti koje vam nude strane banke, pa i ove Komercijalne koju će dokapitalizovati Evropska banka za obnovu i razvoj, kažu - baviće se kreditiranjem stanovništva (a zaduženi smo mnogo više nego prošle godine) i baviće se finansiranjem razvoja malih i srednjih preduzeća. Tu sudbinu nam je namenio neko ko ovde ne živi. Ali, vi koji ovde živite i koji nama polažete račune, morate ovim građanima Srbije da položite odgovornost za budućnost koja znači da od svog rada mogu pošteno da žive. Ne da sisteme predaju strancima, a mi da razvijamo mala i srednja preduzeća i da nam akcije vi poklonite, kao da je to vaše, i da onda budemo obavezni da ih prodamo koliko sutra. A možemo već i slike tih tajkuna koji će ih kupovati ovde da vidimo. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Jorgovanki Tabaković. Poslovnik reklamira narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam se javio na osnovu Poslovnika, odnosno na osnovu članova 225. i 226. i člana 198. Postavio sam dva poslanička pitanja. Međutim, do danas nisam dobio odgovor. Ne znam zašto je DS prethodnih dana potrošila toliko vremena obmanjujući građane kako navodno radikali zabranjuju neke događaje po Srbiji. Jedna od najvećih laži, medijskih obmana, bila je ona koju je forsirao i lansirao B92, kako je Srđa Komazec zabranio koncert Đorđa Balaševića, a niko do danas nije uspeo da građanima na uvid pokaže bilo kakav dokaz o tome, da iznese ijedan papir. Kada mi, srpski radikali, govorimo i kada iznosimo činjenice, iza svega toga, naravno, stoje dokazi. Ja sam i juče pokazao ovaj papir, dopis koji je potpisao predsednik opštine Vračar Branimir Kuzmanović, dakle, zvaničan dopis, sa potpisom, pečatom, gde on zabranjuje održavanje promocije knjige dr Vojislava Šešelja. Niko u ime DS nije osudio ovakav anticivilizacijski čin i jedino mogu da zaključim da je to ideologija DS-a, da se oni, u stvari, zalažu za zabrane i da zabrane jesu opravdane, ali onda kada oni zabranjuju. Dakle, to je ta demokratija koju nam uvode od 2000. godine. Ali, da ne biste pomislili da su zabrane vezane isključivo za SRS i da je to eventualno neki usamljeni incident, pokazaću vam da je to u stvari pravilo delovanja DS-a i objasniću vam šta je kriterijum. Sve što je u interesu Srbije, sve što je u interesu građana Srbije, demokrate će vrlo rado zabraniti. Da je kojim slučajem dr Vojislav Šešelj napisao neku knjigu koja je protiv naše istorije, koja je protiv građana, koja je protiv našeg nacionalnog duha, siguran sam da bi doživela neviđenu promociju od strane demokrata. Ovako, imajući u vidu da se radi o knjizi koja je upravo kapitalno naučno delo, koja iznosi istorijske činjenice, koje je krio i komunistički režim i koje, sa podjednakom pažnjom, krije i dosovski režim, koji ćemo uskoro srušiti, radi se o zabranama. Pored toga, DS je zabranila i koncert pod nazivom "Muzikom za život" u organizaciji "Dveri srpske" u Narodnom pozorištu u Beogradu, koji je bio zakazan za 15. septembar 2007. godine. Čudi me kako tada nisu ti nezavisni mediji, borci za ljudska prava, reagovali i rekli kako je moguće da se u Srbiji 2008. godine ovakvi događaji zabranjuju. Građana radi, reći ću o kakvoj se akciji radi. Dakle, "Dveri srpske" su pokretač kampanje "Pokret za život". To je kampanja borbe protiv bele kuge, za koju su dobile čak i podršku prethodnog ministarstva kulture Republike Srbije. Uostalom, to je i strategija koju je Vlada, barem deklarativno, iznela kada je formirana, da će se boriti protiv bele kuge. To je svakako jedan od najvećih problema danas u Srbiji. Želeo bih, evo živ nisam, da čujem kakav će to odgovor dati predstavnici DS, zbog čega Voja Brajović, tzv. ministar kulture, zabranjuje ovakve koncerte. (Evo, završavam, ali imajući u vidu, gospodine Mrkonjiću, da sam se javio po tri člana, molim vas da imate, kao i uvek, malo razumevanja.) U okviru ove kampanje snimljeni su spotovi koji promovišu roditeljstvo i lepotu rađanja i na taj način pokreću kampanju borbe protiv bele kuge na jedan nov i moderan način. Dakle, ovo je jedna zaista lepa akcija, protiv koje, mislim, niko ko želi dobro Srbiji i svim građanima Srbije, jer ovo se, u krajnjoj liniji, ne odnosi samo na Srbe, već na sve građane Srbije,mogao učiniti ništa. U saradnji sa Omladinskom sekcijom Sindikata Narodnog pozorištu u Beogradu, "Dveri srpske" organizovale su koncert ozbiljne muzike pod nazivom "Muzikom za život". Dakle, za ovakav koncert mora biti mesta, mora biti vremena u Narodnom pozorištu. Ako Narodno pozorište, kao stub kulture, kao institucija koja bi trebalo da služi, pre svega, ovom narodu, odbija da na ovakav način pomogne svim građanima Srbije, onda zaista ne znam kome bi ovi ljudi, koji vode tako plemenitu akciju, kome bi oni mogli da se obrate. Organizacija "Dveri srpske" nije politička, to je veoma važno da se naglasi. Oni, koliko ja znam, ni do sada, ni u javnosti čak, nisu vezivani ni za jednu političku stranku. Ovaj koncert nije imao apsolutno nikakvu političku pozadinu. Dakle, isključivo je humanitarnog karaktera. Pored koncerta ozbiljne muzike trebalo je da budu prikazani ti spotovi koji promovišu borbu protiv bele kuge. Upravnik Narodnog pozorišta Dejan Savić dao je pisanu dozvolu za održavanje tog koncerta, ustupljen je prostor, međutim, dan pre održavanja samog koncerta Voja Brajović poziva Dejana Savića i zabranjuje ovaj koncert. Razlog je bio navodno to što su "Dveri srpske" poznata, kako oni kažu, pravoslavno-nacionalna organizacija. Dakle, u Srbiji... (Milena Milošević, sa mesta: Strašno.) Jeste, gospođo, strašno, ali ukoliko vam je strašno, onda izađite ovde pa iznesite neki argument. Vas treba da bude sramota, ja pretpostavljam da ste i vi majka i ne znam kako možete da osuđujete ovo što ja govorim. Ukoliko osuđujete, onda izađite pred građane Srbije i recite - ja, u ime DS..., a trebalo je da budete i bili ste kandidat za predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, onda izađite pa recite građanima - mi iz DS, ja iz DS ovo osuđujem. Dakle, zabranu ovog koncerta podržala je i Gorica Mojović. Vidi se da je to od početka do kraja delo Demokratske stranke. Upravnik Savić je izjavio da organizacijama kakve su "Dveri" nije mesto u Narodnom pozorištu. Zašto nije? Da li zato što je pravoslavna, da li zato što je nacionalna? Šta to vama smeta u pravoslavlju? Šta to vama smeta u srpskom nacionalnom duhu? Šta je problem? Da li je problem u Srbiji da neko kaže da je Srbin? Da li je problem da kaže da se zalaže da mladi bračni parovi, da svi oni koji mogu da prave što više dece, 70.000... (Predsedavajući: Gospodine Šaroviću, mi se slažemo sa tim, molim vas.) (Izvinjavam se vama, gospodine Mrkonjiću, završavam.) ...70.000 mladih ljudi svake godine, otkako je dosov režim na vlasti, ode iz Srbije. To je više nego što je ikada odlazilo dok je Miloševićev režim bio na vlasti. Pored toga - negativna tendencija, bela kuga. Umesto da podstičete rađanje, pampers pelene su tri puta skuplje u Srbiji nego što su u Nemačkoj, a koncerte koji su posvećeni pokretanju ovog pitanja, koji su posvećeni borbi za život ove nacije, vi zabranjujete. Hvala vam.
Da li još neko želi reč po amandmanu broj 12? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je nedopustivo da i popodnevni rad nastavljamo bez ministra. Prihvatili smo prepodne da je morao valjda negde da ode. Gospodin Albijanić nam je dva-tri puta rekao - evo, tu je ministar. Kao da smo mi maloumni ili ne vidimo da ministra nema. Mislim, gospodine Mrkonjiću, da nemamo uslove da nastavimo današnji rad. Najpre bih rekla nekoliko reči vezano za amandman koji je podneo kolega Momir Marković. Nisam se javljala po tom amandmanu jer je on, naravno, rekao sve što je trebalo, ali je zaista više nedopustivo da se Zakonodavni odborponaša suprotno odredbama našeg poslovnika. Kada je predsedavajući pročitao ovaj amandman, rekao je da je stav Zakonodavnog odbora da taj amandman nije u skladu sa Ustavom. Insistiram da nam predsednik Zakonodavnog odbora kaže šta to nije u amandmanu kolege Momira Markovića u skladu sa Ustavom. Zaista je krajnje vreme da Zakonodavni odbor počne da radi u skladu sa Poslovnikom. Koleginica Jorgovanka Tabaković je rekla šta je suština celog ovog vašeg zakona. Svi mi, naravno, znamo da je ovo samo predizborni trik, da mnogo toga treba da se čita između redova. Govorili smo o tome i kada je bilo reči o članu 12. koji je vrlo karakterističan, a vezan je za biračke spiskove. Podsetiću građane na izbornu kampanju DOS-a 2000. godine, kada se pričalo da na granici stoji šest milijardi dolara i samo se čeka da DOS preuzme vlast i da se tih šest milijardi dolara deli po glavi stanovnika. Isti slučaj je sada i sa ovim zakonom o tzv. besplatnim akcijama, od kojih građani Srbije neće imati nikakve koristi. Da ne budemo pogrešno protumačeni, mi u SRS nemamo ništa protiv besplatnih akcija. Naprotiv, mi smo imali svoj predlog zakona, koji nije prihvaćen, po kojem je jedna trećina akcija trebalo da bude podeljena, a ne 15%, kako se to sada predviđa. I sada, kada su ove poslednje izmene Zakona o privatizaciji bile na dnevnom redu, imali smo amandman za koji smatramo da je najbitniji u tom zakonu, a odnosi se na to da država mora da ostane vlasnik 51% ovih velikih strateških javnih preduzeća. Niste prihvatili taj amandman. Na ovaj način ste ostavili mogućnost da onaj ko bude kupovao NIS, EPS, Aerodrom, JAT itd. postane vlasnik 51% i država tu više neće imati nikakvog uticaja na ova javna preduzeća. To niste prihvatili od 2000. godine jer je vaša ideja da dovedete one sa kojima vi, odnosno Vlada Srbije i resorni ministri, napravite ''dilove'' od kojih uzmete provizije koje dogovorite. A šta od toga imaju građani Srbije, šta od toga ima Srbija, to vas iz DOS-a jednostavno nije briga i nije vas bilo briga od prvog dana, otkad ste onom svojom ''buldožer revolucijom'' preuzeli vlast u Srbiji. Zašto je ovaj amandman o kojem sam govorila bitan za član 13. i za amandman koji sam podnela? U članu 13. govori se o roku za prodaju akcija i udela. Predviđeno je u Vladinom predlogu da taj rok bude 31. decembar 2008. godine. Amandmanom sam predložila da se taj rok pomeri na 31. decembar 2011. godine, sa obrazloženjem da je rok predviđen Predlogom zakona suviše kratak i da se prodajom akcija u ovako kratkom roku smanjuje njihova kurentnost na tržištu i samim tim bi cena po kojoj bi mogle biti prodate bila niža od realne cene. Da sam ja u pravu govori i obrazloženje Vlade Republike Srbije zašto se amandman ne prihvata: ''Amandman se ne prihvata jer se stavom 4. i 5. u članu 12. Predloga zakona propisuje da cena po akciji po kojoj Akcijski fond prodaje akcije ne može biti manja od cene po akciji koju je platio kupac kapitala u postupku privatizacije, odnosno da cena po kojoj Akcijski fond prodaje udele ne može biti manja od cene koju je za odgovarajući deo kapitala subjekta privatizacije platio kupac u postupku privatizacije''. Čime vi ovo garantujete ako će kupac kapitala biti vlasnik sa 51%? Čime vi garantujete da će on imati potrebu da u ovako kratkom roku povećava taj svoj procenat i da zadrži cenu akcija? Tu jednostavno nema garancije, već suprotno od toga, nema ni govora da će to tako da se desi u ovako kratkom roku. Kažete dalje: ''Kako je u većem broju slučajeva reč o relativno atraktivnim manjinskim paketima za koje već postoji tražnja institucionalnih investitora ili kod kojih je interes strateškog investitora da steknu 100% vlasništva, potražnja na tržištu kapitala biće takva da se može očekivati visok stepen konkurencije u nadmetanju za sticanje jednog ekonomski značajnog paketa akcija, a time i postizanje relativno visokih cena''. Ovo je takođe van konteksta onoga što smo predložili amandmanom i van onoga što je predviđeno članom 13. Predloga zakona. Ovo o čemu Vlada govori u svom obrazloženju, može da se primeni, recimo, na već privatizovane firme, gde je ostao još određeni procenat gde možda novi vlasnici žele tu privatizaciju da završe do kraja kupovinom akcija i da postanu, kako Vlada predviđa, 100% vlasnici, mada se to u praksi ne dešava i to znaju svi građani koji imaju akcije. Ali, suština je da se ovaj zakon ne primenjuje retroaktivno i da se ovaj zakon odnosi pre svega na javna preduzeća koja nisu privatizovana, na EPS, NIS,JAT, Aerodrom. Gde vi u svom obrazloženju vidite ova preduzeća? Da li vi već znate ko su ti većinski vlasnici ovih preduzeća a građani Srbije i narodni poslanici to ne znaju? Ako je tačno ovo obrazloženje i ako se stvarno odnosi na amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, onda neko u Vladi Srbije, gospodin Dinkić, verovatno, i gospodin Đelić, pošto su oni zaduženi za ove zakone, onda oni već znaju ko su većinski vlasnici i NIS-a, i EPS-a, i JAT-a i Aerodroma, i onda oni znaju da će oni imati interes da do kraja 2008. godine to svoje vlasništvo povećaju na 100%. Dakle, pokušavate da se igrate građanima Srbije, pokušavate još jedanput da zloupotrebite poverenje građana Srbije, obmanjujete i na najprizemniji način lažete građane Srbije da će svi imati koristi od ovih tzv. besplatnih akcija. Mi, srpski radikali, poručujemo građanima Srbije da ne smeju da vam veruju, da se sete 2000. godine i kampanje. Još jedanput podsećam na obećanih šest milijardi dolara koje čekaju s one strane granice da Đinđić i Tadić preuzmu vlast pa da se to podeli narodu. Kao što tada, poštovani građani, ničeg nije bilo od obećanja koje vam je DOS dao, tako ničeg nema ni od ovog obećanja koje vam daje DOS vezano za raspodelu besplatnih akcija. Da su hteli to da urade, prihvatili bi amandmane, odnosno pre svega naš predlog zakona o privatizaciji od pre nekoliko godina. Da su hteli to da urade, već odavno bi taj posao bio završen, a građani najbolje znaju koliko puta su, nažalost, nasedali. Svakom je primamljivo, nekom ko radi u prosveti, u zdravstvu, u državnoj upravi, u sudskoj upravi, u lokalnim samoupravama, svuda gde su poprilično niske zarade, ljudima primamljivo zvuči kada im neko kaže da samo treba da potpišu neki papir pa će dobiti besplatne akcije u vrednosti od 1.000, 1.500, 2.000 ili ne znam koliko evra. Znamo iz prethodnih iskustava koliko je bilo zloupotreba, kada su građani morali da plaćaju da bi se upisali navodno u neki spisak pa su morali da plaćaju i određene takse itd. Nadam se da su razumeli da je sve do sada bila prevara, da je jedina istina Srpska radikalna stranka i ubeđena sam da će građani ovog puta definitivno razumeti ko je taj ko im govori istinu, ko je taj ko im nudi istinu i ko im se obraća svim srcem u očekivanju da mu građani svim srcem 20. januara to i uzvrate.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Da.) Mr Živanović, narodni poslanik SRS-a. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, svakodnevno nam stižu pisma onih koji su najugroženiji, baš vezano za ove besplatne akcije, a to je od penzionera. Evo, pokazaću vam jedno pismo. Kada su upisivane akcije, na ovom spisku bilo je 45. Sada, danas je samo 17, a 28 je umrlo. Pročitaću vam pismo koje su poslali ovi koji su živi. Zakon o raspodeli besplatnih akcija je ostavio na stotine hiljada ljudi, naročito nas penzionera, bez upisanih besplatnih akcija u preduzećima u kojima smo radili. Podsetio bih Skupštinu i na taj najsramniji akt države, zakon o privatizaciji i dodeli besplatnih akcija, što je omogućilo zloupotrebe od strane rukovodećeg kadra u preduzećima, a time i pojavu stečajne i privatizovane mafije. Kako? Zakon je rukovodstva preduzeća obavezao da privatizaciju, odnosno upis besplatnih akcija, objavi na oglasnoj tabli preduzeća, u „Službenom glasniku Srbije“ i u jednom od dnevnih listova, što mnogi, naročito penzioneri, nisu bili u mogućnosti da prate - neki zbog starosti i bolesti, neki zbog materijalnog stanja, a neki zbog prevare. Imamo saznanje da je lično Ministarstvo za privatizaciju davalo instrukcije kako što više radnika, naročito penzionera, isključiti iz dodele besplatnih akcija da bi budućim kupcima to stvorilo što manje obaveza a rukovodstvu preduzeća i ostatku zaposlenih bi pripalo što više akcija za podelu. Tako u našem slučaju, to je u Vodnoj zajednici Šabac, imamo da su zaposleni po prvom zakonu o privatizaciji upisivali deonice, a po drugom zakonu o privatizaciji deonice bi trebalo preimenovati u akcije. Mnogi od radnika su poslati na godišnji odmor, a za to vreme je rukovodstvo sa ostatkom zaposlenih transformisalo deonice u akcije, tako da su ljudi, bez obzira što su imali potvrde da suupisalideonice,ostalibezupisanihakcija. Prevara nas penzionera je posebna priča. Rukovodstvo nam je obećalo da će nas pozvati na sastanak gde ćemo moći da upišemo besplatne akcije, a obećanje ne ispuni. Tako da smo u to vreme nas 26 živih penzionera i 19 preminulih ostali bez upisanih akcija. Ali, sada se to menja. U prilogu je dostavljen drugi spisak. Nekada je bilo 26 i 19, sada je, nažalost, drugačije – 28 je umrlih, a samo 17 je ostalo živih. Bez obzira što su oni preminuli, mi vas molimo da njihove akcije naslede njihove porodice. Dame i gospodo, danas kada pitamo kolege iz preduzeća kome prodaju akcije, ne smeju javno da kažu. Tajno se prepričava da akcije otkupljuje Čumetova supruga. Koliko je to istina, videćemo. To su pisalipenzioneri Lazić Branislav i Janković Vlastimir. Dame i gospodo, vrlo je bitno napomenuti, domovi kulture koje su nekada gradili građani, naročito seoskog područja, danas se prodaju ili u bescenje ili su takoreći uništeni. Imamo jedan drastičan primer koji se desio 5. oktobra ove godine. Seljaci sela Dobrić nadomak Šapca renovirali su, izvršili su revitalizaciju jednog starog, takoreći uništenog doma kulture, sredili su ga za dobrobit svoju i svoje dece, da ih otrgnu od droge, od nečega što te mlade ljude vodi stranputicom. Ali, ne lezi vraže, tog dana, 5. oktobra, DS je prva držala sastanak svoje organizacije i, kada su izašli, te noći, dom je zapaljen. Izgoreo je a i sada se nalazi u takvom stanju jer su se građani demokratskoj vlasti u šabačkoj opštini obratili za pomoć, da im pomogne u revitalizaciji tog objekta, ali šabačka opština i predsednik opštine nisu prihvatili da im pomognu, nego su ljudi svojim sredstvima, svojim kulučenjem na tom dobru hteli da to opet naprave da valja, kao što je nekada služilo svojoj nameni. To je slučaj takoreći u svakom selu gde su određeni tajkuni iz šabačke opštine, pa i šire, te objekte kupovali budzašto i služe za drugu namenu, a ne onu kojoj su u stvari bili namenjeni. Drugi slučaj koji se dešava jeste da na sednicama Skupštine opštine Šabac odbornici SRS stalno traže jedno objašnjenje za jedan objekat. To je "Zorkin" dispanzer, koji je nekada služio za lečenje "Zorkinih" radnika. Traže da se ustupi Višoj tehnološkoj školi na korišćenje jer studenti održavaju nastavu u neuslovnom prostoru. Hteli smo da im pomognemo da se takođe izvrši revitalizacija. Škola je imala nešto svojih sredstava a tražili su još sredstava iz NIP-a, da im omoguće da taj objekat srede. Taj objekat je nekada služio svojoj nameni, ali u zadnjih godinu-dve dana, kada je taj dispanzer prepušten rubu propasti, kada su se lekari pripojili Medicinskom centru, danas služi kao stjetište beskućnika i onih koji tu provode noći u terevenkama. Zamolio bih vas i ministarstva za prosvetu i nauku, vezano za ova sredstva koja je Viša tehnološka škola tražila, a i odbornici SRS na svakoj sednici, pa evo i sutra imamo tu sednicu Skupštine opštine gde ćemo tražiti da se ovi objekti ustupe ovoj instituciji, da bi 1.000 studenata koji u neuslovnim uslovima tamo prate predavanja, da im se omogući da mogu ipak te objekte da srede i da služe svojoj nameni.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Hvala lepo, gospodine, naš druže Mrkonjiću. Vidim da ministar opet nije tu. To je već postalo pravilo. Kad god treba da odgovore na ključna pitanja koja im se postavljaju, oni nekako odu. Ali, ja ću, sve do kraja ove rasprave u pojedinostima o ovom zakonu, ponavljati ta pitanja sa zahtevom da ministar da odgovor na njih. Neka javnost čuje, neka bar javnost vidi da ministar ne daje odgovor. Ovog puta sam se, pre nego što obrazložim amandman, opredelio za jedno od pitanja, a to je: zašto se građanima Srbije, pored 15% koje predviđa ovaj zakon za podelu besplatnih akcija, ne deli i ostatak od drugih 15% posle dodeljivanja zaposlenima i bivšim zaposlenima u javnim preduzećima? Tako predviđa sada član 9a Zakona o javnim preduzećima, koji se ovim zakonom ukida. Ponavljam, to rešenje je povoljnije nego ovo koje nudi ovaj zakon. Taj iznos je mnogo veći nego ovaj koji nudi ovaj zakon. Gospodin ministar će morati na to da da odgovor građanima Srbije. Ovo iz razloga što se od ovog zakona pravi jedna velika fešta, pravi se predizborna kampanja građanima Srbije da im neko nešto, eto, poklanja. Danas sam govorio da ne treba građani Srbije da optužuju ni gospodina Đelića, ni gospodina Dinkića, da im to poklanjaju. To nije tačno, oni nisu krivi za to. To je obaveza koja proističe iz Zakona o privatizaciji iz 2001. godine. Ali, ono za šta treba da ih optužuju jeste da im ne isplaćuju sve ono što je predviđeno članom 9a Zakona o javnim preduzećima koji se ovim ukida. Još jednom ponavljam, pored onih 15%, što je već našlo mesto u ovom zakonu, tu je i drugih 15%, ostatak od toga kada se podeli radnicima javnih preduzeća – vrlo precizno piše da se ostatak prenosi u Privatizacioni registar i dodeljuje građanima. Samo da podsetim, kada je taj zakon donošen 2005. godine, obrazloženje je davao upravo gospodin Mlađan Dinkić i on je tad vrlo radosno rekao: 15% svima, a onih 15% što ostane prenećemo u Privatizacioni registar pa ćemo i to podeliti građanima. Nije korektno da ja to citiram kad nije prisutan, pa ću sačekati. Kada bude bio prisutan, citiraću stenogram sa sednice Skupštine 2005. godine u vezi s tim. Da se vratim na amandman. Zakon o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije faktički sadrži dva dela. Jedan deo jeste isplata novčanih naknada od sredstava koja se nalaze u privatizacionom registru i ovaj deo zakona (da bi javnost razumela o čemu se radi, to su članovi 11, 12, 13, 14, 15, 16) govori o tome da nosilac prava ostvaruje pravo na novčanu naknadu iz sredstava koja se pribave prodajom akcija i udela evidentiranih u Privatizacionom registru. Koliko su nas obavestili kada je bila načelna rasprava, u pitanju je 68 preduzeća i orijentaciono oko 242.000.000 evra. Zatim, postupak prodaje akcija i udela, zatim rok da se prodaju do 31.12.2008. godine, a najkasnije u roku od šest meseci od dana prenosa akcija, odnosno udela u Privatizacioni registar ako se akcije prodaju posle 30. juna 2008. godine, i član 16, koji propisuje način postupanja sa sredstvima ostvarenim prodajom akcija i udela evidentiranih u Privatizacionom registru. Propisano je da se ta sredstva isplaćuju nosiocima prava na način i u rokovima predviđenim odlukom Vlade. Da bi građani razumeli o čemu se radi – šta piše u tom članu 16. na koji smo mi podneli amandman? Tamo piše: naslov je Isplata novčane naknade, st. 1. i 2. koji govore da se ne plaća porez, da se odbijaju troškovi prodaje, da se sredstva isključivo koriste za isplatu novčane naknade, da ministar propisuje način obračuna troškova... Citiram poslednji stav: "Novčana naknada isplaćuje se nosiocima prava na način i u rokovima propisanim aktom Vlade". Kad? Ne zna se. Kako? Ne zna se. Iz tih razloga smo mi intervenisali, u dogovoru sa Samostalnim sindikatom Srbije, kao što smo sa njima zajednički sve amandmane usaglasili, da mora da se precizira rok. Pa smo rekli - u redu, neka ostane ovako: "Novčana naknada isplaćuje se nosiocima prava na način i u rokovima propisanim aktom Vlade", ali tražimo da se doda: "a najkasnije u roku od 60 dana od dana ostvarene prodaje". Dakle, preciziramo kada će građani da dobiju pare. Ovde ima procedura ko sve ima pravo. Mi smo danas pre podne izneli primedbe i na to i imaćemo još primedbi kada bude onaj drugi deo zakona, o prenosu akcija javnih preduzeća, dosta reagovanja ljudi, firmi, s pitanjem da li se i oni tu nalaze. Nabrojaću vam sve te primere pojedinačno. Evo jedan primer. Rudarski basen Kolubara, javno preduzeće koje pripada EPS-u, nalazi se u takvoj situaciji da su, u procesu restrukturiranja, firme Kolubara-Građevinar, Kolubara-Metal (mada je on još uvek ostao ćerka-firma) i Kolubara-Univerzal izdvojene iz Rudarskog basena i prenete u nadležnost Vlade da bi se sproveo postupak privatizacije tih preduzeća. Ljudi s pravom postavljaju pitanje (ceo radni vek, do prošle godine, proveli su u Rudarskom basenu Kolubara) zašto oni ne bi imali pravo na te akcije, kao bivši zaposleni? Doduše, u amandmanu koji je Vlada podnela na član 23. otvara se ta mogućnost, ali član 26. već dovodi u pitanje jer kaže - ako nije počeo postupak privatizacije. Tamo su negde počeli postupci još pre godinu dana, ali nema od toga vajde. Zašto onda ti radnici ne bi imali pravo? Mi smatramo da treba da imaju pravo na besplatne akcije, kao bivši zaposleni u tom preduzeću, naravno shodno godinama radnog staža. Dakle, navodićemo mi dosta tih primera kada to bude došlo na dnevni red. Ali, ovde postavljam direktno pitanje ministru - ako će Vlada da odredi način i rokove isplate (a tako je bombasto najavljen ovaj zakon u javnosti, kao nešto što se besplatno daje građanima), da li je red da građani znaju kada će to da dobiju? Ovde zakon prenosi to na Vladu, ali kada - ne zna se. Nije li to onda jedan predizborni trik? Da ne bi bilo tih sumnji, mi tražimo da se posle ostvarene prodaje, u roku od 60 dana, isplati novčana naknada. Ako Vlada smatra da to nije adekvatan rok, neka kaže koji je to rok, ali ne može ovako - ne zna se, jer onda džaba naša priča kako će građani nešto silno da dobiju čim se, eto, do kraja 2008. godine te akcije prodaju itd. Kad? Zato mi smatramo da treba u roku od 60 dana. Vlada je odgovorila da to nije dobro rešenje, ali i dalje nije dala odgovor šta je bolje, jer kaže da će u određenim slučajevima zakon biti nesprovodiv i nepotrebno će komplikovati implementaciju zakona – što je moguće, zavisi od dinamike prodaje. Kaže: sledi da će udeli i akcije evidentirani u Privatizacionom registru u velikom broju slučajeva biti prodati preko 60 dana pre nego što se steknu zakonski uslovi za isplatu novčanih naknada nosiocima prava. Prihvatanjem ovog amandmana svesno bi se ušlo u kršenje obaveze koja se propisuje. Dodatno, nije celishodno vršiti isplate u iznosima koji bi bili u visini od nekoliko evra po glavi, transakcioni troškovi bi bili nesrazmerno veliki itd. ako bi se prihvatio amandman. Kažem - u redu, ali ajde recite šta je drugi rok. Ako nije celishodno, možda nije celishodno posle svake prodaje, ali kada je celishodno? Ovde je ostavljeno Vladi da ona odluči i kako će da isplaćuje i kada će da isplaćuje. Mi mislimo da to mora da se precizira. Mora jasno građanima da se kaže - ove naknade, za akcije koje budu do kraja 2008. godine prodate, biće isplaćene u roku od dva meseca 2009. godine, a one druge, koje budu u međuvremenu prodate, skupiće se, recimo, na kraju godine ili ne znam kad, pa će se isplatiti građanima. Ovakva formulacija stvara mogućnost za nejasnu situaciju. Građani s pravom treba da znaju, pored toga da će dobiti novčanu naknadu, orijentaciono koliko i kada mogu da računaju na tu novčanu nadoknadu. Hvala lepo.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada, izgleda, pokušava da se opravda pred građanima Srbije za sve ono što je radila u proteklih sedam godina pa, evo, sada, navodno, daje neke besplatne akcije, odnosno nekakav novac. Međutim, to je samo sitnica spram onoga što su do sada oteli od građana Srbije, a traže mandat na nekim narednim izborima kroz jednu ovakvu akciju, da i ono što je preostalo, a i toga još uvek ima dosta, nastave da otimaju od građana Srbije. U prilog tome, mogu da pokažem na jednom primeru kako to radi naša Agencija za privatizaciju. Uzećemo za primer privatizaciju "Zastavaprometa" iz Beograda, koji je privatizovan u korist "Verano Delta grupe". Kaže se da se ugovorom koji je sklopljen sa Agencijom ''kupac obavezuje da će u roku od 12 meseci investirati u osnovna sredstva iznos od 34.460.000 dinara; za svaku od dve godine od dana zaključenja ugovora utvrditi dividendu u iznosu od najmanje 10% dobiti za akcionare i dodatnih 5% za zaposlene; u roku od 13 meseci dostaviti Agenciji za privredne registre potvrdu revizora da je investirao ugovoreni iznos u subjekt privatizacije; u roku od dve godine obezbediti kontinuitet poslovanja u pretežnoj delatnosti; uzdržati se od prodaje, prenosa ili na drugi način otuđenja osnovnih sredstava Društva u iznosu većem od 10% u periodu od jedne godine; da će se u periodu važenja ugovora uzdržati od hipotekarnog opterećenja osnovnih sredstava subjekta privatizacije, osim u slučaju pribavljanja sredstava čiji će korisnik biti subjekt". Znači, tako je to izgledalo kada su sklopili ugovor o privatizaciji 30.12.2005. godine. Kakvo je sada stanje? Novi vlasnici nisu investirali u subjekt privatizacije ugovoreni iznos ni posle 12 meseci od isteka roka, već su to pokušali da simultano prikažu kroz delimične investicije u korist drugog privrednog društva "Delta automotors", čiji je vlasnik jedan od osnivača kupca subjekta privatizacije. Kako to rade? Vlasnik nekog preduzeća koje već postoji i koji se u postupku privatizacije pojavljuje kao fizičko lice, znači kao građanin, otkupi nešto u postupku privatizacije, u ovom slučaju "Zastava promet", a onda kao investiciju prikaže sredstva ili robu koju je od svog preduzeća navodno dao privrednom subjektu koji je predmet privatizacije, o tome obavesti Agenciju, a onda novac ili tu istu robu vrati svojoj firmi koja je to uradila za njega ili drugoj, koja je ćerka njegove firme. Tako to radinovi vlasnik, recimo, kada je u pitanju ''Zastava promet''. Međutim, interesuje me koliko takvih gluposti oko privatizacije ima na teritoriji Republike Srbije i koliko je Agencija intervenisala kada su ovakve zloupotrebe u pitanju. Samo ću da navedem nekoliko primera šta se sve koristi da bi se prikazalo kao investicija, da bi opravdali taj trošak. Novi vlasnici preduzeća kao investiciono ulaganje prikazuju krečenje. To i Vlada Republike Srbije pokušava kroz NIP. Onda troškove krečenja prikazuju kao da su angažovali treće lice koje će to da uradi, to prikažu kao investiciju sa ko zna koliko novca, a jedini trošak im je farba, kreč ili šta već, četke i radnici koji već rade u tom preduzeću a moraju da obave i taj posao. Pozovu ove iz Agencije da pregledaju - vidite kako smo lepo okrečili, to je investicija, krečenje. Ovi kažu - jeste, priznaćemo vam toliko i toliko - i idemo dalje. Kakav još primer zloupotreba ima? Pre privatizacije je vlasnik nekog subjekta privatizacije kupio automobil. Kada dođe vreme da investira u firmu, on svoj automobil, koji je kupio pre godinu ili dve dana, prikaže kao investiciono ulaganje. Neka mi neko objasni kako službeni automobil može biti investiciono ulaganje. Razumeo bih da se radi o transportnom preduzeću, pa je ovaj imao svoje kamione pre nego što je privatizovao transportno preduzeće i sad ta svoja transportna vozila daje kao osnivački ulog u subjekt privatizacije, ali kako automobil može da bude investicija koja može da bude predmet privatizacije. Šta još nisu uradili kada je u pitanju Zastava Beograd. Nije podelio, odbio je to da učini, ugovorenu dividendu akcionarima i zaposlenima (ovima što ćete navodno da im date neke pare) iako je u 2006. godini subjekt privatizacije ostvario dobit, a na tu nepravilnost smo ukazali na skupštini akcionara. Na skupštini akcionara je ukazano da dobiti ima i da se radnicima koji imaju pravo na akcije i pravo na dividendu - dividenda isplati. Dana 19.3. dostavljaju potvrdu revizora, izveštaj sudskog veštaka, a pri veštačenju nije objavljeno, nisu otvorili preko 90% fabrički zapakovanih paleta. To je ona priča o robi. Dovezli smo robu, pozvali, eto, utvrdili smo da je to investicija, nismo ni otvorili kutije, možda smo i vratili dobavljaču, ali je bitno da je to Agencija već registrovala kao investiciju, mada ta investicija nikad nije zaživela u subjektu privatizacije. Bitno umanjuje kontinuitet poslovanja preduzeća. Ovde je rečeno da barem dve godine mora da održi kontinuitet. Firmu je napustilo preko 150 radnika, ostali su bez posla zato što nisu primali plate ili su plate bile niže nego što su bile pre privatizacije. O svemu tome je obaveštena i Agencija, a sadašnji ministar u Vladi Republike Srbije Predrag Bubalo na veštački način održava ovu grupaciju Delta-Verano, ili Verano-Delta, pretpostavljam da su to neki od ovih što su kupili Robne kuće Beograd, pretpostavljam da je to nešto slično ili isto. Znači, ni posle dve godine nisu ispoštovane odredbe ugovora o privatizaciji. Direktno je oštećen subjekt privatizacije, direktno je oštećena Republika Srbija, direktno su oštećeni radnici subjekta privatizacije i mali akcionari. Na sve to Vlada Republike Srbije, umesto da ih zaštiti, da raskine ugovor o privatizaciji, da traži naknadu štete koju je privredni subjekt, predmet privatizacije pretrpeo, još veštački produžava rokove mimo odredbi ugovora i mimo odredbi Zakona o privatizaciji, koji je loš, ali čak ni te uslove,koje predviđa jedan tako loš zakon o privatizaciji, nije u stanju da ispuni. Tako to izgleda kad vi privatizujete. A sad pričate narodu kako ćete im dati nekakav novac. Počeo sam svoju priču, kada su ovi zakoni u pitanju, o Sartidu. O Sartidu ću još mnogo toga da pričam, verujem da će interesovati i ministra Dinkića jer i njega ima u ovoj priči sasvim dovoljno. Međutim, samo na nekoliko primera pokazaću kolike su tu zloupotrebe bile kada je Sartid u pitanju. Stečajni postupak je otvoren nad Sartidom. Predsednik veća je sudija Dušan Marčićev, sudije Mile Đorđević i Marija Elizabeta Štulić, kao članovi veća. Pričao sam u svom prvom izlaganju kako su izigrani građani, država, javnost. Još ću o tome da pričam, ali ovo je početak tog stečaja. Kada je Sartid prodat ''Ju-Es stilu'', onda se sačinjava novi ugovor, sporazum, gde se obustavlja stečajni postupak protiv Sartida, i to 9.7.2003. godine. Evo šta kaže: ''Obustavlja se stečajni postupak u odnosu na stečajnog dužnika Sartid a.d. u stečaju iz Smedereva, Goranska br.12, nastavlja se stečajni postupak protiv stečajne mase koju zastupa stečajni upravnik Branislav Ignjatović iz Beograda'' – kasnije ćemo i o tom čoveku da popričamo, da znaju građani Srbije, vi iz DOS-a znate ko je taj – ''radi namirenja stečajnih poverilaca, ovlašćuje se stečajni upravnik Branislav Ignjatović iz Beograda da preduzme potrebne radnje kod nadležnog suda radi upisa promena nastalih usled prodaje stečajnog dužnika kao pravnog lica u sudski registar''. Međutim, ovo ovako kad se čita, izgleda da i nije važno. ''Podneskom od 25.6.2003. godine stečajni upravnik stečajnog dužnika Sartid a.d. u stečaju iz Smedereva predložio je da sud obustavi stečajni postupak nad stečajnim dužnikom. Naveo je da je između dužnika i kupca ''Ju-Es stil Balkan d.o.o.'' zaključen ugovor kojim su regulisani međusobni odnosi o načinu izmirenja kupoprodajne cene. Dana 9.7.2003. godine stečajni upravnik je dostavio dopunu predloga za obnovu stečajnog postupka nad dužnikom uz koje je dostavio i bankarsku garanciju.'' Pre samo nekoliko minuta rekao sam ko je otpočeo stečajni postupak. Znate li ko je potpisao ovo rešenje?Predsednik stečajnog veća (samo, kako sad on?) Goran Kljajević. Znači, nije sudija i predsednik stečajnog veća onaj koji je vodio postupak, nego je sad neki drugi, koji uopšte nije vodio ovaj postupak do donošenja ovog rešenja. Da liznate ko je Goran Kljajević? Da li treba o tome da vam pričam? Taj je bio i hapšen zbog te stečajne mafije. Otkud sad on u predmetu Sartid, kad je čitava Vlada bila upletena oko privatizacije Sartida. Otkud sad on tu? Da se vratimo na početak. Dana 8.3.2002. godine u Smederevu je potpisano pismo s namerama za strateško partnerstvo između Sartida i ''Ju-Es stila Košice'' iz Slovačke. Znači, ovde nema reči o američkom partneru. Potpisom to pismo overava i Vlada Republike Srbije, tadašnji ministar za privatizaciju, sadašnji narodni poslanik Aleksandar Vlahović, a svečanom potpisivanju prisustvuju i sada pokojni premijer Zoran Đinđić, Nemanja Kolesar, kao šef Đinđićevog kabineta, gospodin Živomir Novaković, direktor, Džon Gudiš, predsednik ''Ju-Es stila Košice'', i Vilijam Montgomeri, ambasador SAD u Srbiji i Crnoj Gori. Tako počinje priča. Kako su građani Srbije prevareni i opljačkani za preko milijardu dolara, čućemo danas iz ove dokumentacije koju imam i za sve što kažem imam dokazni materijal. Međutim, još krajem 2001. godine, početkom 2002. godine, američki menadžeri su nezvanično preuzeli rukovođenje Sartidom, čak dok je bio u stečaju. Sklopili su ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji, gde ''Ju-Es stil Košice'' imaju monopol i pravo na eksploataciju opreme i pogona Sartida u narednih pet godina. A onda pričate o privatizaciji. Pa već ste ga privatizovali, što je suprotno zakonu jer je već tada bio u stečaju. Da istaknem samo činjenice da je 1998. godine proizvodnja u Sartidu bila na nivou 100.000 tona čelika mesečno, za vreme i odmah posle bombardovanja, 1999. godine, u Sartidu se proizvodilo oko 50.000 tona mesečno, da bi kad ste vi došli na vlast i imenovali Živomira Novakovića za novog generalnog direktora proizvodnja pala na 19.000 tona. Toliko o ekspertima iz DOS-a. Sredinom maja 2002. godine na adresu Sartida i Vlade stiže pismo gospodina Mitala Lakšmija, Indusa i vlasnika ''LNM grupe'', koji ističe svoje interesovanje za kupovinu Sartida sa znatno boljim uslovima i referencama. Vlada i Sartid ne odgovaraju na to pismo. ''LNM grupa'' je multinacionalna kompanija u industriji čelika, rangirana kao druga u svetu. Prema izveštaju organizacija koje se time bave, poseduje čeličane u Meksiku, Kanadi, Trinidadu, Tobagu, Nemačkoj, Indoneziji, Irskoj, Rumuniji, Kazahstanu i drugim zemljama. Za kupovinu rumunske železare "Sideks" lobirao je premijer Velike Britanije Toni Bler, a železaru u Tobagu su samo za jednu godinu napravili profitabilnom, objavljeno je u više stručnih listova. Veliko iskustvo su stekli kupovinom železara u zemljama u tranziciji. A da vidimo ko je taj ''Ju-Es stil'' kome ste poklonili Sartid. Ne prodali – poklonili! Vlada Republike Srbije ''Ju-Es stil'' predstavlja kao najvećeg svetskog proizvođača čelika. Netačno, jer zauzima tek 10. mesto u svetu, godišnji promet je petnaest miliona tona godišnje.
Hoćemo li da završavamo, gospodine Arsiću? Javite se ponovo, pa nastavite, molim vas.
Dobro, gospodine predsedavajući, neću da insistiram da vi kršite Poslovnik. Izlaziću i dalje po predmetu Sartid, da prezentujem građanima Srbije dokaze šta radi i ova, i ona prethodna vlada, i prva vlada DOS-a. Verujem da je građanima Srbije ovakvih vlada dosta. Građani Srbije imaju pravo da istaknu u svetu gde god da su – ko su i odakle su, da se ne stide zemlje iz koje su došli, kao što to sada čine, da se ponose svojom kulturom, istorijom i tradicijom, a ne da se stide, kako vi to želite. Mislim da će tako narod i da odluči na izborima 20. januara, da za predsednika Srbije imaju čoveka kojim će da se ponose i da će svim srcem glasati na prvom mestu za Srbiju, za svoje porodice, za pokoljenja i za Tomislava Nikolića.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću. Na član 16.amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 19. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Da nastavimo priču o Sartidu. To jeste tema, jer se prikazujete kao neka vlast koja će nešto da da građanima, a ja tvrdim, kao i čitava Srpska radikalna stranka, potvrdiće vam to i građani 20. januara, da ste ih pokrali i da je ovo samo jedan mali deo onoga što vraćate da biste im krali još više. ''Ju-Es stil'' van Amerike posluje samo u Slovačkoj i Košicama. Kupili su tu železaru za 60.000.000 dolara, uz investicionu obavezu od 700.000.000 u roku od deset godina, zabranu otpuštanja radnika u roku od deset godina, uz prihvatanje svih dugova od oko 325.000.000 dolara, a pri takvim uslovima ni posle tri godine nisu uspeli da ostvare proizvodnju veću od 45% kapaciteta. Toliko o tome kako je ''Ju-Es stil'' mnogo dobra fabrika koja je, eto, najveći izvoznik u Srbiji. Stečajni postupak otvara se 30. jula 2002. godine, sa nadležnošću Trgovinskog suda u Beogradu, pod brojem 7035/02 i sa stečajnim sudijom Milanom Markovićem. Otkud to da Kljajević potpiše da Sartid, odnosno ''Ju-Es stil'' više nema obavezu prema poveriocima? Samo jedan primer ću vam reći – 45.000.000 evra je obaveza Sartida prema Fondu za razvoj. Prodali ste Sartid za petnaest miliona evra. Trideset miliona evra našeg Fonda za razvoj, preko potrebno, opljačkano je. Da ne pričam o bankama koje ste zatvorili, da ne pričam o drugim dugoročnim posledicama jednog takvog postupanja. Evo, ministra Dinkića ne interesuje to što je omogućio zatvaranjem četiri banke. Da vam pročitam koje su bile obaveze Sartida prema tim bankama koje ste otpisali ''Ju-Es stilu''. Ako treba to da čitam ponovo, nema problema, doći ćemo i na to, ali evo: Invest banka - jedna milijarda; Beogradska banka (i tu ste banku zatvorili) - 180.000.000 dolara; Jugobanka - 24.000.000 dolara. Sve te banke ste zatvorili navodno zbog neefikasnog, nerentabilnog poslovanja, jer za njih, zato što su toliko prezadužene, nema nade i, eto, da bi se država spasila ino-kredita. Pre će biti da ste banke zatvorili da biste Sartid prodali za mali novac. Da se vratimo dokaznom materijalu. Otvara se stečajni postupak sa stečajnim sudijom Milanom Markovićem, predsednikom stečajnog veća, sudijom Dušanom Marčićevićem, a za stečajnog upravnika se imenuje Branislav Ignjatović, bez dana radnog staža i iskustva u vođenju firmi, a kao preporuka za tu funkciju je samo – šta? Kumstvo sa Nemanjom Kolesarom. Ni manje - ni više, kum Nemanje Kolesara vodi vam Sartid. Završio je posao u cementarama, završava posao po brodogradilištima i lukama, ali ne može Kolesar da stigne na sva mesta, pa, eto, i kumovi da završavaju po neki posao, da zarade i oni po neku paru. Izgovor Vlade glasi da je sud bio brži da uvede stečaj radi blokade računa koji neprekidno traje od 1998. godine nego što je Vlada htela da tenderski proda Sartid. Nije tačno! Trgovinski sud u Beogradu mesno nije nadležan za Sartid i nije mogao da pokrene stečajni postupak da ga neko iz Vlade Republike Srbije nije podržavao u tome. Mesno je nadležan Trgovinski sud u Požarevcu, što će kasnije da se vidi iz dokumentacije. Jer, kad ste završili najvažniji deo posla, sva ostala dokumentacija je išla preko Trgovinskog suda u Požarevcu, ona legalna, a nelegalno je odradio Trgovinski sud u Beogradu na čelu sa Kljajevićem. Tadašnji izvoz Sartida je iznosio 150 miliona dolara, a niko ne zna i kriju gde su završile pare od izvoznih poslova i ugovora o prodaji kućišta sa Iranom, sa kojim su početkom 2002. godine, preko Goše takođe, završili veći izvozni program. Šta je sa tim novcem? U "Službenom listu SRJ" br.43, 9. avgusta 2002. godine, objavljen je oglas o otvaranju stečajnog postupka nad Sartidom i napravljene su neke od povreda stečajnog postupka: Povreda nadležnosti Trgovinskog suda u Beogradu, u smislu člana 8. stav 1. Zakona. Nije popisana celokupna imovina Sartida i nije formiran početni bilans stanja, prema članu 61. stav 1. Zakona. Ni posle godinu dana nije unovčio imovinu stečajnog dužnika koja nije prodata kupcu, prema članu 61. stav 7. Zakona. Nije obrazovana stečajna masa danom otvaranja stečaja, prema obavezi iz člana 95. stav 1. Zakona, u koju je morala ući kompletna imovina dužnika - nova, pokretna i nepokretne stvari, akcije, osnivačka prava u drugim preduzećima. Nije utvrđeno šta je s nenaplaćenim potraživanjima za do tada isporučenu robu na domaćem i ino-tržištu i šta je s novcem u Eksim banci. Tu ima i Eksim banke? To beše ona banka preko koje su krali Vuk Hamović i Vojin Lazarević? Je l' to beše ona banka gde smo držali devizne rezerve? Jeste. Pa, odakle sada ta banka tu? Kako je nestao novac iz Eksim banke? Nema podataka ni o tome šta se nalazi u preduzeću Sartid u Nemačkoj, gde je osnivač je Sartid iz Smedereva, a i za druga, povezana preduzeća sa Sartidom, ćerke-firme Sartida, takođe se otvara stečajni postupak. I, gle čuda, opet Branislav Ignjatović za stečajnog upravnika. Pa, čovek je supermen. U avgustu i septembru ''LNM holding'' upućuje Vladi i stečajnom upravniku dva pisma u kojima ponovo ističe svoju spremnost da učestvuje u privatizaciji Sartida i to s uslovima koji su višestruko bolji od onih koje je nudio ''Ju-Es stil". Nezvanično, nuđeno je oko 350.000.000 dolara i da se plati 50% dugova. Da je to istina, evo pisma, da vide građani, a upućeno je, čitam: Aleksandru Vlahoviću, tadašnjem ministru za privatizaciju, Goranu Pitiću, ministru u Vladi Republike Srbije za razvoj i ekonomske veze sa inostranstvom, Vladimiru Ćupiću, Stečajnom veću poverilaca, Milanu Markoviću, sadašnjem ministru za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i stečajnom upravniku Branislavu Ignjatoviću. Neka vide građani Srbije. Reč je, znači, o ponudi koja je mnogo bolja nego rezultati koje ste dobili kada ste prodali Sartid. Od 27. do 30. oktobra stečajni upravnik Branislav Ignjatović boravi u Americi radi preuzimanja zlata u vrednosti 500.000 dolara i zlatnog nakita u vrednosti 100.000 dolara. Ali, tog zlata nema, nestalo je. Nestalo zlato. Jer je takođe pred nadležnim organima u Americi poveden stečajni postupak za preduzeće koje je pripojeno Sartidu i koje je raspolagalo zlatom u vrednosti od 500.000 dolara i zlatnim nakitom u vrednosti od 100.000 dolara. Prilikom primopredaje dužnosti (znači, stečajna masa Sartida sa novim upravnikom) i u kasnijim kontaktima, stečajni upravnik Branislav Ignjatović isticao je da se u Americi nalazi zlato u vrednosti 500.000 dolara i zlatni nakit u vrednosti oko 100.000 dolara i druge stvari, vlasništvo preduzeća ''Metal hemikal korporejšn'', čiji je osnivač Jugometal, odnosno stečajna masa Sartida a.d. Iz dokumentacije kojom raspolažemo proizlazi da je nad ''Metal hemikal korporejšn'' otvoren likvidacioni postupak pred nadležnim sudom u Americi i gde je Branislav Ignjatović pozvan u svojstvu stečajnog upravnika Sartida a.d. u stečaju radi saslušanja u postupku 30.10.2002. godine. U knjigovodstvu stečajne mese Sartida a.d. zlato u pomenutoj vrednosti nije evidentirano. To je ono što sam čitao o propustima koji su urađeni prilikom otpočinjanja stečajnog postupka nad Sartidom. Slučajno. Analizom raspoložive dokumentacije došli smo do sledećih saznanja, verovatno opet slučajno: stečajni upravnik Branislav Ignjatović, kum Kolesara, službeno je putovao u Ameriku, u Njujork, u periodu 27-31.10.2002. godine, da ne čitam dalje. Je l' treba da kažem da zlato i nakit nikada nisu pronađeni, da su nestali, da nikada u stečaju koji se vodio za Sartid to nije proknjiženo i ušlo u stečajnu masu? Verovatno se zlatni nakit i zlato nekim čudnim načinom obrelo kod gospodina Ignjatovića. Verovatno je podeljeno sa nekim, nije to mogao sam, verovatno sa kumom, ali ni taj nije mogao sam – biće da je sa nekima koji su učestvovali u postupku privatizacije Sartida. Dalje, 8. novembra 2002. godine, kad u stvari otpočinjete drugu fazu poklanjanja Sartida, sklapa se ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji između ''Ju-Es stila Košice'' i Sartida a.d. u stečaju. ''Ju-es stil Košice'' i njegova firma u Srbiji dobijaju pravo da tokom pet godina upravljaju celokupnim poslovanjem Sartida uz ekskluzivitet prisvajanja kompletno ostvarenog profita iz tekućeg poslovanja, a pri tom je isključena svaka odgovornost za eventualne štete i gubitke koji mogu nastati u vezi s nadzorom nad operativnim, komercijalnim, administrativnim, računovodstvenim i finansijskim poslovanjem Sartida. Ako se Sartid proda nekom drugom licu, a ne ''Ju-Es stilu Košice'' u toku tih pet godina, onda je predviđeno da se ekskluzivna prava iz tog ugovora automatski produžavaju za narednih sedam godina. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ''Ju-Es stil'', odnosno Sartid, privatizovan je još 8. novembra 2002. godine. Sklapanjem ovog ugovora o poslovno-tehničkoj saradnji, novi vlasnik, koji bi čak i kupio Sartid, ne bi mogao da uđe u Sartid u sledećih 12 godina. Znači, Sartid je već privatizovan. Možda bi to novi vlasnik i prihvatio da smo zakupca ''Ju-Es stil'' obavezalii načinili zaštitni mehanizam kako da sačuvamo imovinu Sartida i kako da on snosi troškove i odgovornost za eventualnu štetu koja bi nastala njegovim rukovanjem, odnosno eksploatisanjem pogona Sartida. Međutim, i pored toga, postoji zakonski problem. Takav ugovor je ništavan u smislu člana 103. Zakona jer je protivan prinudnim propisima, gde se kaže da se u stečaju mogu zaključivati ugovori radi unovčenja imovine stečajnog dužnika i smanjenja eventualne štete i dobrim poslovnim običajima, da svako srazmerno svom ulaganju ima pravo na deo dobiti. Znači, Vlada Republike Srbije i novi stečajni upravnik unapred su se odrekli dobiti koje je ''Ju-Es stil'', odnosno Sartid sa ''Ju-Es stilom'', mogao da ostvari prilikom potpisivanja ovog tehničkog sporazuma. Takav ugovor je i prividan, prema članu 66. Zakona, jer prikriva drugu nameru, prodaju stečajnog dužnika unapred poznatom i privilegovanom kupcu i jednom od poverilaca prema stečajnom dužniku, pa ne može proizvoditi pravno dejstvo. Znači, da se vratimo na početak. Prvo smo krenuli sa uništavanjem banaka koje su bili poverioci Sartida, na nezakonit način. To je bio prvi korak. Drugi korak jeste pokretanje stečajnog postupka pred mesno nenadležnim sudom. Treća faza je sklapanje ovog poslovno-tehničkog sporazuma, jer on unapred odbija svakog potencijalnog kupca i daje pravo da ''Ju-Es stil'' ucenjuje i Vladu i Veće poverilaca i stečajnog upravnika da je on jedini kupac, pod uslovima koje samo on ponudi i na ni na koji drugačiji način. Verujem da će građani 2008. godine, 20. januara, voditi računa i o ovome kada budu glasali i ubeđen sam da, zbog ovakvih zloupotreba, jer ova nije jedina, vi na ovim predsedničkim izborima nemate šta da tražite i da će se novi predsednik Republike Srbije Tomislav Nikolić svim srcem zalagati da se s ovakvim zloupotrebama prekine, a da svi odgovorni za ovaj i svaki sledeći slučaj budu procesuirani pred nadležnim organima.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona. Radi javnosti, pročitaću član 21: ''Vlada će sprovesti postupak javne nabavke za izbor brokersko-dilerskih društava i ovlašćenih banaka koje će po nalogu nosilaca prava sprovoditi prvu prodaju besplatnih akcija za one nosioce prava koji se opredele da takvu prodaju sprovedu preko brokera. Troškovi brokerskih usluga iz stava 1. ovog člana padaju na teret budžeta Republike Srbije za besplatne akcije čiju prvu prodaju nosilac prava izvrši do 31. decembra 2011. godine''. Upravo je ovaj datum, koji je ovde određen, 31. decembar 2011. godine, predmet mog amandmana. Predložio sam da se stav 2. menja i da se 2011. godina zameni 2015. godinom. Vlada je u obrazloženju svog stava iznela sledeće: ''Amandman se ne prihvataiz razloga što je period od tri godine dovoljan da nosioci prava odluče da li će da zadrže akcije ili će da ih prodaju. Prolongiranje rokova bi značajno uvećalo troškove i otežalo tehničku sprovodljivost ovog člana, i stvorilo dugoročni trošak, odnosno obavezu za budžet Republike Srbije koju bi bilo nemoguće kvantifikovati. Ne ukazuje se za potrebno i celishodno da Republika Srbija snosi troškove prodaja akcija za one građane koji odluče da dobijene besplatne akcije drže na duži rok u svom posedu''. Ovaj član i moj amandman moramo povezati sa članom 16. ovog Predloga zakona, koji u stavu 2. kaže: ''Sredstva ostvarena prodajom akcija i udela, po odbitku troškova prodaje, prenose se na poseban račun Akcijskog fonda otvoren za te namene''. Znači, država je u ovom slučaju naplatila sebi troškove prodaje i privatizacije. Ona nije oštećena. S druge strane, članom 21. je predlagač ovog zakona predvideo da će troškove koji nastanu u postupku prodaje privatizacije snositi Vlada i da će troškove brokerskih usluga izmiriti na teret budžeta Republike Srbije. Međutim, time stavljamo u neravnopravan položaj one građane koji se ne opredele za prodaju svojih akcija u periodu posle 2011. godine, koji žele da zadrže svoje akcije i da trpe tržišne uslove, i na taj način se država odriče svog prava. Odriče se svoga prava jer je u interesu države da građani zadrže te akcije i da ih ne prodaju, da tom vrednošću raspolaže država, da je ona plasira i koristi, da od toga ona ima koristi, a ne građani. Država ovim aktom uslovljava ubrzanu prodaju, a i sama se zalaže kroz obrazloženje ovog zakona i poziva građane da ne prodaju to odmah na tržištu, da ne uzimaju naknadu i da na taj način zadrže za sebe sve one privilegije koje će na osnovu akcija imati u kasnijem periodu. Bitno je još napomenuti da ovakvom odredbom zakonodavac i predlagač ovog zakona dovodi u neravnopravan položaj one koji prodaju akcije do 31.12.2011. godine i one koji će prodati kasnije. Kakva je razlika da li će građanin akciju prodati 31.12.2011. godine ili će je prodati prvog radnog dana 2012. godine? U interesu je te države da ona radi sa tim akcijama, sa tim vrednostima, i da, s obzirom da je ona naplatila sve troškove, to i izmiri jer je preuzela obavezu na sebe da će ona to – naplatili smo troškove i te troškove ćemo izmiriti brokerskoj kući 2012, 2015. godine itd. S obzirom da je ministar ovde, moram da kažem da je, kada je bila rasprava u načelu, potpredsednik Vlade gospodin Božidar Đelić, u dva navrata nedvosmisleno dao izjave, shodno odredbama člana 2, kod nosilaca prava, spomenuo je izbeglice i otvoreno je rekao da će i izbeglice imati pravo na besplatne akcije i pripadajuću novčanu naknadu. Rekao je da će se naći pravna forma po kojoj će se sve to i rešiti. Ne vidim ni iz amandmana, ni iz diskusije, ne vidim ni obrazloženje predstavnika Vlade da će se izbeglicama to pravo i dati. Još jednom pozivam ministra i predstavnika Vlade da izađe ovde i decidirano iznese zvaničan stav Vlade. Potpredsednik Vlade valjda ima zvaničan stav. Trebalo bi da taj stav ima i ovde prisutan ministar. Pozivam da, posle završetka moje diskusije, ministar iznese zvaničan stav – da li izbeglice i prognana lica imaju pravo na besplatne akcije ili nemaju? Kada govorimo o privatizaciji, onda moramo reći da je aktuelna vlast posle 2000. godine imala vrlo aljkav pristup privatizaciji. Zašto? Zato što su donošenjem Zakona o privatizaciji 2001. godine želja i cilj tadašnje vlasti bili da sveobuhvatno reši pitanje privatizacije, da je oroči, da je ubrza i da dovede društvenu svojinu u poziciju da ona više ne postoji, da se dokapitalizuje ono što se može, da se unovči i ta sredstva daju u određene fondove, pre svega u Fond za razvoj i ostale fondove, i da na taj način prebrodimo sam pojam te svojine i da je stavimo u funkciju. Zakonom o privatizaciji nismo u celini rešili pitanje privatizacije, pa smo onda išli na donošenje Zakona o Akcijskom fondu, Zakona o Agenciji za privatizaciju, pa smo išli na promene zakona 2003. i 2005. godine, sada smo menjali Zakon o privatizaciji i donosimo leks specijalis zakon o besplatnoj podeli akcija, 2006. godine smo imali Zakon o restrukturiranju NIS i imaćemo leks specijalis zakon o prodaji NIS, imaćemo leks specijalis kod zakona o EPS, Telekomu itd. Od jednog sveobuhvatnog zakona došli smo do obilja zakona i aljkavo i traljavo smo rešili ovu privatizaciju. Ona je trebalo da bude oročena, ubrzana, sa pozitivnim efektima, sa jasno postavljenim ciljevima, sa postupkom koji je jasan, decidiran, unapred određen i zakonom jasno definisan. Od svega toga nemamo ništa. Imamo ovu brljavudanašnju. Posebno je bitan ovaj zakon o besplatnoj podeli akcija, koji je predizborni. On sigurno neće biti stavljen u funkciju kako je ovde postavljeno jer, da bismo sve to postigli u ovom ubrzanom postupku, moramo imati jasno postavljene ciljeve. Zakon sebi nije postavio ciljeve, on je samo jedan vid predizborne aktivnosti aktuelne vlasti i u sebi ne sadrži sve ono što bi svaki zakon trebalo da ima. Gde je izlaz? Izlaz je u tome da se neke nove snage koncentrišu oko ovog pitanja. Posle izbora koji će biti u toku sledeće godine nove snage će sigurno postaviti potpuno drugačiji princip osnove privatizacije i doneti nove ciljeve. Zato koristim ovu govornicu da pozovem sve moje Krajišnike i prijatelje Krajine da izađu i glasaju za Tomislava Nikolića. Ako da bog, u toku iduće godine će nam se vratiti dr prof. Vojislav Šešelj, pa ćemo onda krenuti u najozbiljnije reforme, najozbiljniji razvoj Republike Srbije i tek tada će nastupiti blagostanje za Republiku Srbiju. Hvala vam.
Hvala, gospodine Buha. Reč ima gospodin Stupar. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, pošto gospodin Dinkić nije bio tu pre podne, kada smo mu postavljali pitanja, vratiću se na ono što je bila suština, što je bitno da pojasni meni, kao poslaniku, verujem i velikom delu poslanika koji sede ovde, a sigurno se i građani interesuju šta piše u članu 3. "Lica iz člana 2. ovog zakona (u daljem tekstu: nosioci prava) stiču pravo na jednak iznos novčane naknade i na jednaki broj akcija svakog od preduzeća..." Da li ovo znači, gospodine ministre, nije mi jasno, da ćete dati i akcije – kaže: imaju isto, jednak iznos novčane naknade i jednak broj akcija – hoće li dobijati neko hiljadu evra, pa će po istom principu dobiti i akcije? Očigledno, trebalo je ovo drugačije da uredite. Hteo sam da vas pitam kada ste bili odsutni, pa postavljam sad pitanje: kako je moguće da mi danas, kada raspravljamo o ovom zakonu, nemamo tačnu evidenciju? Stavili ste u član 2 da će na bazi biračkog prava i biračkog spiska građani ostvariti svoje pravo. Jedan deo Vlade je rekao da nemamo šest i po miliona birača, nosio je birački spisak, kada se žalio na vas, i rekao da ima 700-800 hiljada građana koji se nalaze u biračkom spisku, a među njima mnogo ima mrtvih. Da li ćete vi na bazi ovog zadnjeg spiska, na bazi januarskih izbora, ili zaključno sa 31.12. utvrditi pravo i reći - svi oni imaju pravo? Molim vas, gospodine ministre, da objasnite javnosti i nama poslanicima da li se u ovoj podeli besplatnih akcija nalaze i građani koji su otišli pre 20-30 godina u inostranstvo a i dalje se nalaze u biračkom spisku? Šta to znači – samo se nalazi u biračkom spisku i stiče pravo? Da li će pravo po ovom zakonu dobiti svi zaslužni sportisti? I oni su jednaki. Da li će, gospodine Dinkiću, pravo po ovom zakonu dobiti i oni koji su postali milioneri i milijarderi u ovoj državi, koji su postali vlasnici polovine Srbije? Da li je to jednakost prema svima? Šta je sa građanima, gospodine Dinkiću, koji su ceo radni vek pošteno radili? Došli su u situaciju da nemaju uslova ni da dođu do zdravstvenog osiguranja, nemaju uslova da odu u penziju, a vi mislite da ćete jednim potezom, time što ćete im dati hiljadu evra, zadovoljiti njihove potrebe. Ne možete se, gospodine ministre, tako odnositi prema građanima. Jeste da je ovo vaša izborna kampanja, ali kada pričate o jednakosti, šta mislite ko je učestvovao u izgradnji Beograda? Sećate li se vi, gospodine ministre, kako je izgledao nekada Novi Beograd, koliko je generacija stvaralo to? Vi ste uzeli gumicu i jednim potezom rekli - izvinite, dragi prijatelji, poštovani građani, vi nikada ništa niste radili. Šta je sa građanima koji su nekad učestvovali u Fondu zajedničke potrošnje, koji su radili, pa su izdvajali u taj fond? Neko je dobio stan, neko je dobio kredit za kuću, a neko nije dobio ništa. Kada pričate o jednakosti, onda morate da vodite računa o svakom segmentu. Znači, nije ostvario ovo pravo, nije ostvario ono, onda je to jednakost. A vi uzmete određeni segment i kažete - poštovani građani, hiljadu evra. Hvala vam puno.
Reč ima ministar ekonomije i regionalnog razvoja, gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite, gospodine ministre.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, da iskoristim priliku da dam odgovore na ova pitanja. Najpre, izbeglice. Kao što znate, član 2. ovog zakona tačno definiše koje uslove treba da ispune građani da bi stekli pravo na besplatne akcije. Moraju biti državljani Republike Srbije, prema onom što je amandmanom predložio Odbor za privatizaciju a Vlada prihvatila – na dan stupanja zakona na snagu. Verzija zakona koja je prvobitno bila predložena kaže da je to državljanstvo na dan 30. jun 2007. godine. Želeli smo da svima koji su podneli zahtev za državljanstvo, a izbeglice su, damo mogućnost da steknu pravo na evidentiranje, ukoliko su dobili državljanstvo do stupanja zakona na snagu. Mora, ipak, da se podvuče jedna crta. Pitanje je, ako neko podnosi zahtev za državljanstvo, zašto ga nadležni organ ne odobrava u nekom drugom roku. To je pitanje za taj organ, jer mi, kao Ministarstvo ekonomije, ne možemo da ulazimo u te stvari. Mi moramo jednu crtu da podvučemo. Mislili smo da to bude 30. jun 2007. godine, kako u toku debate oko ovog zakona ne bilo prelaska u državljanstvo samo radi ovog zakona. Da budemo potpuno otvoreni. Kada su izbeglice došle u Srbiju? Uglavnom su došle 1995. godine. Ako neko za 12 godina nije iskoristio pravo da se upiše u državljanstvo Srbije, znači da je imao neki razlog zašto to nije želeo. To je slobodna volja ljudi da odluče ko će biti državljanin Srbije. Ovaj zakon kaže - svi koji su državljani na dan stupanja zakona na snagu, uključujući izbeglice ako su postali državljani do tog perioda, imaju pravo na besplatne akcije. Mislim da najveći broj tih ljudi ima državljanstvo, odnosno najveći je broj onih koji su želeli da postanu državljani. To je jedna stvar. Drugo, objašnjenje na ovo poslednje pitanje – šta tačno znači odredba člana - svi isto u svim preduzećima. To faktički znači da svaki građanin koji se bude evidentirao, ako ih bude četiri miliona, svi imaju pravo na akcije u svim ovim preduzećima koja su predmet zakona, kao i u svim javnim preduzećima koja bi mogla ići u proces privatizacije u narednom periodu, nakon donošenja zakona. Dakle, svako dobija jednak broj akcija, jednake vrednosti, u svakom od ovih preduzeća, bilo da ima 18 ili 118 godina, bilo da je student ili neko ko ima 40 godina radnog staža. Zašto? Zato što, evo, i vi ste postavili pitanje šta je sa onim ljudima koji su gradili ta javna preduzeća, pošto je ovde gotovo nemoguće u potpunosti izbalansirati pravdu. Jednostavno, pitanje nekog kriterijuma je jako teško odrediti. Mi smo pošli od toga da naslednici onih koji su gradili, ako oni nisu među živima, dobijaju to pravo, da različite generacije dobijaju jednako i na taj način se, koliko-toliko balansira ta pravda. Naravno da je nemoguće u potpunosti to izbalansirati, ja sam toga potpuno svestan. Mi smo sve moguće varijante razmatrali, ali smo pošli od toga da bi ovo bio neki balans. Što se tiče ovih uslova, oni moraju kumulativno da se ispune. Drugim rečima, nije dovoljno da bude samo na biračkom spisku. Ako nema prebivalište (to je ovo što ste rekli), ako je na biračkom spisku, ali je otišao, pa sada u nekoj drugoj državi plaća porez, dakle, nije državljanin Republike Srbije – nema pravo. Ali, bez obzira gde se nalaze, ako kumulativno ispunjavaju da su upisani u birački spisak, da su punoletni, da su državljani Republike Srbije na dan stupanja zakona na snagu, da imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno status privremeno raseljenog lica sa Kosova i Metohije, da nisu dobili besplatne akcije u skladu sa prethodnim zakonima, iz 1997. i 2001. godine, znači, ako sve te kumulativne uslove ispune – onda imaju pravo na akcije. Bitno je da sve ove uslove ispunjavaju momentom stupanja zakona na snagu, sem upisa u birački spisak. Dakle, ako neko sada nijeupisan u birački spisak, a ispunjava ostale uslove, može se tokom perioda evidentiranja, koji traje najmanje šest meseci, upisati u birački spisak. S obzirom da će evidentiranje početi tek nakon što se objavi javni poziv i trajati najmanje šest meseci, ovaj zakon zaista nije u svrsi predizborne kampanje. Izbori se dešavaju u januaru, a ovo evidentiranje će trajati šest meseci. Moram da kažem da će ovaj zakon imati puno pozitivnih eksternih efekata. Jedan od pozitivnih efekata, pretpostavljam, biće i ažuriranje biračkih spiskova. Sada će i oni ljudi koji nisu bili zainteresovani da budu u biračkom spisku, pretpostavljam, da bi dobili ove besplatne akcije, ići da se upišu u birački spisak. To nema efekta na ove izbore, imaće efekata na neke naredne izbore, jer taj proces traje šest meseci. Druga stvar, ako je neko preminuo a nalazi se u biračkom spisku, ne može zloupotrebiti to pravo, jer ćemo podzakonskim aktom odrediti da može biti evidentiran samo onaj koji dođe lično, sa ličnom kartom, kao na izborima. Dakle, princip evidentiranja će biti - lično, bez obzira da li se radi o zaposlenima i bivšim zaposlenima u javnim preduzećima ili o svim drugim punoletnim građanima Srbije. Evidentiranje će biti na šalterima Pošte. Pošta će dobiti sledeće stvari. Najpre, birački spisak, kao kada izlazite na izbore. Dakle, imaju birački spisak na šalteru i građanin dolazi samo sa ličnom kartom, nijedan drugi dokument mu nije potreban. Kada dođe na šalter Pošte, onda, ukoliko jeste u biračkom spisku, zaokruži se da jeste, popunjava jedan jednostavan obrazac, gde se uzimaju lični podaci i gde potpisuje da nije do sada uzeo akcije, da jeste državljanin Republike Srbije, da ima prebivalište na teritoriji Republike Srbije i potpiše taj obrazac. Kada se taj obrazac potpiše, šalje se u Agenciju za privatizaciju. Trošak provere tačnosti podataka pada na državu. Dakle, građani neće biti slani da vade uverenja o državljanstvu, da plaćaju takse, već će Agencija za privatizaciju sa MUP i drugim nadležnim opštinskim organima to odraditi i proveriti da li je tačno to što je neko potpisao da jeste državljanin Republike Srbije. Takođe, u Agenciji za privatizaciju se već nalazi i Privatizacioni registar, gde će se proveriti da li je neko već ranije dobio besplatno akcije, po prethodnim zakonima, ili nije. Na kraju će se to sravniti i svaki građanin koji se bude evidentirao će na kraju ovog procesa dobiti i potvrdu, poslatu na kućnu adresu, da jeste u bazi akcionara, onih koji imaju pravo na ove besplatne akcije. Dakle, tako ide taj proces. Naš plan je da, sa svim proverama i eventualnim žalbama, koje će uslediti zbog ovoga ili onoga, sve to bude završeno na jesen sledeće godine i da onda imamo formiranu bazu akcionara. Zbog toga i kažem da ovaj zakon nije predizborni. On kaže da u naredne tri godine treba da otpočne privatizacija javnih preduzeća. Za neka će biti korišćen metod inicijalne ponude akcija na berzi, a to su Telekom, Galenika, Aerodrom i EPS, i vreme će biti potpuno različito. Najspremniji za izlazak na berzu u ovom trenutku su Galenika i Telekom. Plan je da na berzu izađu u četvrtom kvartalu sledeće godine. Telekom i Galenika u prvom kvartalu 2009. godine, zatim u 2009. godini na berzu ide Aerodrom, a EPS tek 2010. godine, dok se pripremi za ovaj postupak. Što se tiče mogućnosti da ove besplatne akcije koje dobiju građani iznesu na berzu, oni imaju to pravo, po ovom zakonu, tek u roku od šest meseci od formiranja tržišne cene, kako bi mogli da imaju dovoljno vremena da odluče da li hoće te akcije da prodaju ili da ih zadrže i drugo, da se stabilizuje cena kada se formira na berzi, kako bi dobili što veću vrednost. Evo, ovo su, u osnovi, odgovori na pitanja. Jako važna stvar jeste da je Odbor za privatizaciju usvojio amandman, sa kojim se slaže Vlada, da se pokušaj da neko posreduje u evidentiranju građana proglašava za krivično delo. Dakle, vlasnici ovih agencija, koje su formirane u poslednje dve-tri godine, po ovom zakonu će krivično biti gonjeni. Mora biti lično evidentiranje. Potpuno je isti princip i logika kao kod izbora. Onaj ko hoće da ostvari izborno pravo, mora lično da izađe na glasanje sa ličnom kartom. Isto je i ovde, onaj ko hoće besplatne akcije, ne može da šalje čak ni svog oca, ni majku, niti da porodica dolazi za njega, već mora lično, sa ličnom kartom. Isto važi i za zaposlene u javnim preduzećima. Jedino će za nepokretna lica biti predviđeno, potpuno isto kao u izbornom procesu, da se formira odgovarajuća komisija koja će otići da evidentira onoga ko je nepokretan i ko ne može lično da dođe. Princip će biti jednostavan - samo lična karta i, drugi princip, samo jednom na šalter. Dakle, da čovek jednom dođe na šalter i da se evidentira. Osim u slučaju da ga nema u biračkom spisku, ali onaj koga nema, trebalo bi to da zna. Eventualno bi on mogao biti vraćen, da ode da se upiše u birački spisak, pa da dođe sa tom potvrdom. I nikakvi drugi dokumenti se neće tražiti od građana. Trošak provere ide na teret države.
Hvala, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, niste u pravu. Ne samo što niste u pravu, nego je licemeran takav vaš stav. Malopre sam vas pažljivo slušala, u stvari sve vreme, i vi ste rekli - Ministarstvo ekonomije nema ništa s tim ako neko nije upisan u knjigu državljana Srbije na dan 30. juna 2007. godine. Zaista je neodgovorno da to kažete, kao ministar u Vladi Republike Srbije. Gospodine Dinkiću, ovo vam govorim iz ličnog iskustva. Kao opozicioni poslanik (javila sam se, kolega Albijaniću, po članu 31. koji reguliše pravo i obaveze potpredsednika Narodne skupštine), želim da vam kažem da je tu, u stvari, najveći problem. U ovom trenutku ne mogu da vam kažem, to je pitanje za ministra Dragana Jočića i ljude koji rade na poslu prijema zahteva za upis u knjigu državljana, koliko je to hiljada, da ne govorimo o izbeglim Srbima koji su prognani od strane hrvatske ustaške vlasti iz Republike Srpske Krajine, iz Republike Srpske i o Srbima koji, nažalost, imaju takav status a prognana su lica iz naše južne pokrajine. Ali, evo, da govorim samo o onim ljudima koji su podneli zahtev za državljanstvo Srbije, a iz Kragujevca su. Recimo da ih znam par desetina. Zar to nije mnogo? Evo, ja znam par desetina takvih, vi možda znate neke ljude i ko zna koliko građana ih zna. Da li vi verujete, gospodine Dinkiću, da pojedini zahtevi iz oktobra 2005. godine, koje je MUP Kragujevac prosledio ažurno, nisu pozitivno rešeni do današnjeg dana? Evo, imam ovaj najnoviji slučaj. I da vam kažem, ja ne mogu da sedim na grbači gospodinu Nemanji Bojičiću, koga zaista moram da pohvalim, on je jedan od saradnika ministra Jočića, koji mi je uvek izašao u susret u urgentnim situacijama. Evo kakvim. Pre par meseci mi se desilo da me zaista moli jedna mlada žena, majka devojčice koja ima nekoliko meseci. Ta majka je u međuvremenu sa svojim suprugom podigla tržišni kredit da kupi stan u Kragujevcu, da imaju ljudi krov nad glavom, mladi bračni par, ne može da uknjiži stan ako nije upisana u knjigu državljana. Inače, poreklom je iz srpske Crne Gore, odnosno iz Bara. Zahtev za upis u knjigu državljana joj je prosleđen iz MUP-a Kragujevac u nadležnu službu Ministarstva unutrašnjih poslova pre nego što se udala i rodila dete. U toj situaciji, jer je bilo biti ili ne biti, ljudi čekaju, konkurisali su kod korporacije, nisu mogli da dobiju ta sredstva, otišli u banku, podigli taj veoma skupi kredit, zaista sam morala da zovem i zamolim, zato što je takva urgentna situacija, da se što pre državljanstvo uradi za tu mladu ženu. A šta da radim sa ovim drugim slučajevima? Imaju kolege tu i druge primere. Evo, reći ću vam, gospodine Dinkiću. Žena, samohrana majka dvoje dece, ugledni kragujevački advokat, ima 40 i nešto godina, poreklom je iz Bijelog Polja, nije upisana u knjigu državljana. Dugo godina živi i radi, uspešno se bavi advokatskim poslom u Kragujevcu, ima dva već odrasla sina. U aprilu 2005. godine je gospođa, sada nije korektno da kažem njeno ime i prezime, predala zahtev za upis u knjigu državljana. Njen sin je možda upisan u knjigu državljana, ovaj stariji, mislim da jeste, i drugo dete je skoro stasalo, punoletno, i treba da ostvari biračko pravo. On će imati pravo a majka neće, jer ona nije, to znam sigurno, jer me je zamolila negde u avgustu ove godine da vidim šta je s tim. Znači, na dan 30.07. ona nije bila upisana u knjigu državljana. Vi ste sve to pre toga morali da rešite sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, naročito zbog činjenice da je mnogo zahteva pristiglo od momenta kada je izvršena secesija Crne Gore iz državne zajednice Srbija i Crna Gora. To ne da nije korektno, nego toliki će biti bes i gnev tih ljudi jer je neverovatno da država nije uradila najobičniji, gospodine Dinkiću, administrativni posao. Ljudi otišli u matičnu službu MUP-a, podneli zahtev, platili taksu (ne znam koliko je po Zakonu o administrativnim taksama) i čekaju. Ne mesecima, već godinama. I oni su sada uskraćeni za svoje pravo. Drugo, moram da vam kažem, kada je u pitanju birački spisak, to je tako fluktuirajuća kategorija. To najbolje znamo mi koji se bavimo izbornim procesima, naročito mi iz SRS-a koji ćemo da pobedimo na izborima 20. januara i naš kandidat za predsednika, ali da pitate vašeg člana RIK-a, to je ovaj beogradski advokat gospodin Aca Nikolić, evo, pitajte ga, on je inače koordinator za Šumadijski okrug, pitajte ga – da li vi znate,odnosno da li ti znaš koliko je birača u Srbiji? On ne može to da vam kaže. (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, zaista biste morali da se zaustavite jer je vreme nametnuta kategorija.) Rok za upis birača za ove izbore je 4. januar. Mi, kao država, nemamo centralni birački spisak, razumete? To su dve važne kategorije, državljanstvo i birački spisak. I nerešen status izbeglih lica. Vi kažete – on je imao vremena, 12, ne znam, 15 godina da reši. Pa, problem je u tome što ti ljudi pokušavaju da reše svoj status ali ne mogu, ne dobijaju državljanstvo - je li tako, gospodine Buha? - a gube pravo izbeglice. Morala sam da reagujem. Primera je milion. Zakon nije korektan i on diskriminiše te ljude. Gospođa iz Batajnice, 1931. godište, rođena u Benkovcu kod Knina, izgubila je status izbeglog lica a nije upisana u knjigu državljana. Bolesna je, nema zdravstvenu knjižicu, ne može da ide da se leči, stara, nemoćna. Onda sam morala da zovem Sekretarijat i gospodina Dabetića da naknadno tražimo da dobije status izbeglice kako bi ostvarila pravo da se leči. Ovaj zakon nije dobar. Povucite ga, gospodine Dinkiću, dok ne prepravite ove termine, odnosno prihvatite amandmane SRS-a, jer ovako ćete vi da diskriminišete na desetine hiljada ljudi. (Predsedavajući: Gospođice Jovanović, molim vas, završite.) Evo, završavam. Hvala vam, kolega Albijaniću. (Predsedavajući: Otkad završavate, moram da vam opcigujem vreme za sledeći amandman.) Možete, nego ja mislim da je ovo i za vas bilo korisno, da naučite nešto o stanju stvari, kako je i što se tiče državljanstva i što se tiče biračkog prava, jer vi sami znate da smo mi ozbiljni ljudi. Uostalom, videli ste, a i takve su vam impresije na osnovu sinoćnjeg veličanstvenog mitinga u Kragujevcu pred 10.000 mojih sugrađana i građana Šumadije, da je gospodin Tomislav Nikolić svakako čovek koji će da pobedi na izborima i da će njegova pobeda biti garancija da će ljudi dobiti državljanstva i da će rešiti svoj status koji je nerešen u državi. Hvala.
Narodni poslanik Željko Vasiljević, po Poslovniku.
Po čl. 225. i 226, imam pitanje za ministra.
Ne može po čl. 225. i 226, gospodine Vasiljeviću. Počeli ste da izmišljate članove. Znate dobro da moramo po dnevnom redu, po članu 103. Poslovnika.
Ne znam šta je s vama. Izgleda da ste ostali fascinirani izlaganjem gospođice Nataše Jovanović, poremetili ste se potpuno. Sačekajte da postavim pitanje jer je suštinsko. Javilo mi se nekoliko ljudi zaposlenih u Ministarstvu za rad i socijalnu politiku, u sektoru socijalne zaštite, sa zahtevom da pitam ministra da li će se sredstva koja se ostvare podelom deonica smatrati prihodom u godini kada se dobiju ili će se smatrati kao dobit u godini kada se pretvore u novac. Zašto je to važno? Ako se ljudima koji danas koriste materijalno obezbeđenje to bude registrovalo kao prihod u toj godini, izgubiće pravo na sredstva materijalnog obezbeđenja, a ta sredstva će biti mnogo veća od sredstava koja će dobiti od besplatne podele deonica. Te godine kada ih prodaju ostaće bez dečijeg dodatka, bez materijalnog obezbeđenja, i njihova šteta od dobijenih akcija će biti daleko veća od koristi koju će dobiti, odnosno tih 1.000 evra. Zato je suštinski važno da nam odgovorite na pitanje: Da li će se ova sredstva tretirati kao prihod u bilo kojoj godini ili u godini kada se dobiju ili kada se prodaju i pretvore u novac? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Stupar. Bolje biste da formulišete pitanje?
Hvala, gospodine potpredsedniče. Opet ministra nema. Poštovani građani, ono što je bitno, vezano za ovaj zakon i sve ostale zakone, to je da ministri najbolje brane zakone ćutanjem. Nema ih uopšte u sali. Sad sam hteo da pitam gospodina ministra da li je tačno što je malopre rekao, da će utvrditi na bazi prebivališta, i odjednom ga nema. Kako je moguće, gospodine ministre, da tvrdite da neko ko je otišao na privremeni rad pre 20-30 godina - on se nije odrekao svog državljanstva, nije se odrekao države u kojoj živi, nalazi se u biračkom spisku, nije dobio državljanstvo Nemačke, i dalje se nalazi ovde, a vi kažete - utvrdićete na bazi prebivališta? Kad ćete vi to da utvrdite? Ovaj zakon je isti kao kad je bila rasprava o kupovini prvog stana. Pogledajte, malopre je gospodin Buha imao amandman na član 21. Šta se sad predlaže? Isto kao kod kupovine novog stana. Znači, kupujete novi stan, ali samo ako preko ''onih mojih pajtosa'', prijatelja ovih iz Vlade, koji zidaju te zgrade, tad nećete platiti porez. Šta ovde kažu građanima? Kad dobijete akcije i deonice, u prve tri godine nećete plaćati ništa. Zašto? Zato što oni već znaju koji su to tajkuni, koji su to pajtosi njihovi koji u naredne tri godine treba da pokupe besplatno sve te akcije i da postanu većinskivlasniciceleSrbije. A ako ćete posle tri godine, onda ćeteplaćati poreze, onda ćete plaćati agencije, usluge i sve. Znači, suština je u tome, kao što ste pravili zakon kad ste ukidali PDV na kupovinu novog stana, prvog, ali ne onog prvog starog, nego prvog novog, onog koga vi pravite. Opet terate nas koji dobijamo akcije da odmah, pod hitno, u roku od tri godine moramo da ih prodamo, jer kažete: nećete plaćati porez, nećete plaćati troškove brokerskih kuća, a ako ne prodate posle tri godine, da znate da morate da platite sve to. Zašto uopšte terate građane da bilo šta prodaju? To je stečeno pravo, to je njihovo, ne moraju da prodaju uopšte. Ostaviće svojoj deci, svojim unučićima, to su oni zaradili. Zašto uopšte da im naplaćujete nešto? Što god predlažete, vi odmah računate procenat. Znači, bilo šta da se desi, odmah računate: PDV, Pitić, Dinkić, Vlahović. Novi stanovi - opet vi. Ne možete, gospodo, više tako. Pustite ovaj narod da ostvari svoje pravo. Stalno vršite presiju na ljude. Ministar opet nije tu. Molim vas, potpredsedniče da, kada dođe, odgovori na ovo moje pitanje.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, po amandmanu. Koliko sam razumeo, hteli ste jednu rečenicu. Promenili ste mišljenje? Izvolite, vaše je pravo.
Gospodine Albijaniću, zadivljen sam načinom na koji opažate delovanje ovde u sali. Zaista sam hteo jednu rečenicu o amandmanu gospodina Buhe, međutim, ispada da je pomalo besmisleno ovde pričati o amandmanima. Ova vlast kao da se bavi spiritualnim aktivnostima. To je ono, znate, stave kristalnu kuglu ispred vas i onda znaju sve šta će biti. Elem, kako to danas u Srbiji izgleda na osnovu ove rasprave ovde? Dakle, oni su u stanju da spreče mrtve da dobiju tih obećanih 1.000 evra, ali nisu u stanju da spreče mrtve da glasaju. Sad postavljam sledeće pitanje: Ako ti mrtvi imaju pravo glasa u izboru vlasti, pošto se najčešće krade vlast na izborima, kako ti isti nemaju pravo na deonice, odnosno besplatne akcije? Možda je to iz pijeteta prema mrtvim osobama. Nije red onoga ko je umro da prevarite, kao što ćete prevariti sve nas koji smo živi. Možda je proradila savest. Ali da se vratimo na amandmane, na ono što je ozbiljno. Ovde smo čuli jedno objašnjenje ministra Dinkića o vrhunskim kapacitetima srpske administracije, koja je u bitnoj meri umnožena, kompjuterski osposobljena, u toj meri da je u stanju da za šest meseci sprovede jednu ogromnu aktivnost kakva je 4.000.000 građana koji će biti ustrojeni, uvedeni, popisani i isplaćeni, ali istovremeno nije u prethodnih osam godina bila u stanju da napravi red u onome protiv čega se najviše bunila, a to su birački spiskovi. Ukoliko iz izlaganja gospodina ministra Dinkića možemo da zaključimo, dakle ne zbog porasta pameti ili zbog automatizacije i obrade podataka ili zbog kompjuterizacije našeg društva, nego zbog povećanja administracije, da je naša administracija u stanju da ovaj zamašan posao upisa 4.000.000 građana u Privatizacioni registar, i to jedinstven, proučen, obrađen, nespojiv sa bilo kakvom krađom u našem društvu, a kamoli prevarama građana, ja se toj izreci ministra Dinkića iskreno divim. Dakle, šta je moj lični stav o ovom zakonu? Ovo nije samo najskuplja kampanja, gospodo, koju možete da vodite, ovo će biti ozbiljna prevara. Mislim da u ovom momentu ni kapaciteti Agencije, da ne spominjem odsustvo strategije u privatizaciji, ni održivost ove vlade u perspektivi (dakle, ona je vrlo klimava, to se sada vidi, može vrlo lako da padne; iako vas interesi lepe i spajaju, ova vlada može da padne), dakle, ovaj zakon ste, zahvaljujući međusobnim ucenjivanjima i nastojanju da po svaku cenu oročite i završite projekat privatizacije na način kako ste vi to zamislili (neću ovde prenositi glas građana koji su glasali za mene, pa to zovu lopovskom, burazerskom, pljačkaškom i nekom drugom privatizacijom, nego ću reći samo privatizacije jer je ona sinonim za takve procese), dakle, ovo je još jedno od nastojanja onih koji su predstavnici Međunarodnog monetarnog fonda ovde u Srbiji i te politike, koja nigde nije dala dovoljno dobre rezultate i samo je u onim ekonomijama gde je proterana politika MMF bilo stvarnog napretka, a mi prosto po budžetu i po društvenom proizvodu vidimo da još uvek nemamo ekonomske rezultate koje smo, siguran sam, mogli imati da se vlast nije vršila tako što su se prevodili faksovi ili mejlovi, kako je ko već i koliko osposobljen, iz nekih centara moći koji se, između ostalog, nisu jedini, zovu MMFi Svetska banka. Prema tome, pokušao sam da budem šaljiv, ne verujem da sam nekoga rasplakao zbog toga što sam bio duhovit, nego zbog perspektive primene ovog zakona, ja vas molim da ova slatkorečiva a u suštini sa lopovskim namerama izrečena objašnjenja za ovom govornicom, više ne branite zakonske projekte na taj način. U ovom zakonu, gospodo, nigde nema garancije. Ne piše nigde, a vrlo lako je bilo napisati: svih 4.000.000 građana će dobiti u protivvrednosti 1.000 evra, što bi bilo 4.000.000.000. S druge strane, gospodin ministar kaže - razmatrali smo sve opcije kada su u pitanju potencijalni državljani naše države. Prvo, mi treba da damo državljanstvo svima onima za koje smo to zakonom rekli ili koji to zaslužuju, a evo jedne opcije koja nije razmatrana. Zašto nije razmatrana opcija da svi oni koji podnesu zahtev za državljanstvo, a zahtevi očigledno ne mogu biti rešeni (nije kriv Dragan Jočić, nebitno je kako se zove ministar policije, nego prosto kapaciteti sa kojima raspolaže Ministarstvo unutrašnjih poslova, manjak ljudi i opreme u MUP ne dozvoljava brzo rešavanje tih problema), da se kaže da svi oni koji se upišu u birački spisak do tog i tog datuma, a upis u birački spisak može kad god hoćete, dakle oni koji, recimo, zaključno sa 31. martom 2008. godine budu podneli zahtev za upis u državljanstvo, onog momenta kada im MUP, odnosno Vlada Republike Srbije odobri upis u državljanstvo Republike Srbije, ostvarivaće ona prava koja im sleduju iz ovog zakona, ako on uopšte bude primenljiv. Prema tome, potpuno sam siguran da sam uverio i vas i javnost, a pre svega ona izbegla i raseljena lica, da je bilo moguće rešenje koje ovaj problem dovodi do kraja. Dakle, oni koji su podneli zahtev sa danom – a kada će to biti rešeno od strane nadležnog državnog organa, mi to ne znamo, ali bi time njihova prava bila apsolutno moguća u realizaciji zakona. Prema tome, zamolio bih kada dođe ministar, još nije kasno, sednica je po hitnom postupku, pitanje je da li ćemo je danas i moći završiti, ako nas ne naljute, da razmotrimo i tu mogućnost da bude neki datum do kog je podnesen zahtev za upis u knjigu državljana.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Amandman na član 22. podneo je moj kolega Nebojša Stefanović i pokušao je da reguliše član 22, da se u stavovima 2. i 3. godina 2011. zameni godinom 2015. Obrazloženje je bilo da je amandman u skladu sa podnetim amandmanom na član 13. Predloga zakona. Da bi građanima bilo jasnije, pročitaću član 13. i ovaj amandman, koji je podneo gospodin Nebojša Stefanović, a usko je vezan za amandman koji je podnela gospođa Vjerica Radeta, koja ga je izuzetno dobro i obrazložila. Član 13. Rok za prodaju akcija i udela: ''Akcijski fond je dužan da akcije i udele proda do 31. decembra 2008. godine, odnosno najkasnije u roku od šest meseci od dana prenosa akcija, odnosno udela, u Privatizacioni registar, ako su akcije, odnosno udeli, preneti u Privatizacioni registar posle 30. juna 2008. godine.'' Ovaj rok, kako je predviđeno Predlogom zakona, suviše je kratak. Prodajom akcija u tako kratkom roku smanjiće se njihova kurentnost na tržištu, pa će, samim tim, i cena po kojoj mogu biti prodate, biti niža od realne. Moj kolega Nebojša Stefanović je želeo da se produži ovaj rok na 2015. godinu da bi svi bili u ravnopravnom položaju. Obrazloženje zašto se ne prihvata amandman je: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je period od tri godine dovoljan da nosioci prava odluče da li će da zadrže akcije ili će da ih prodaju. Prolongiranje roka bi značajno uvećalo troškove i otežalo tehničku sprovodljivost ovog člana, i stvorilo dugoročni trošak, odnosno obavezu za budžet Republike Srbije koju bi bilo nemoguće kvantifikovati. Ne ukazuje se na potrebe i celishodnost da Republika Srbija snosi troškove prodaje akcija za one građane koji odluče da dobijene besplatne akcije drže na duži rok u svom posedu". Stvarno mi je žao što ministar Dinkić nije tu, pa da nešto raspravimo. Ostao je dužan da mi odgovori, ne samo meni nego i javnosti Srbije, po kom osnovu je gospodin Đelić bio oslobođen plaćanja, da li kao strani državljanin Francuske ili bilo koje zemlje gde je bio - Ukrajina, Rusija, Poljska. Iz Poljske su ga izbacili, pa su mu zabranili ulazak. Tu sigurno nije državljanin, ali da se sazna gde je on državljanin. Hteo bih da pitam gospodina Dinkića - zašto u ovom zakonu plasirate lepu priču o besplatnoj podeli akcija, a onda ograničavate građane Srbije koji će dobiti te besplatne akcije? Na koji način – to su obrazlagale moje kolege, posebno gospodin Stupar. I statistički i analitički je dokazao da vi tu, faktički, ništa ne poklanjate, nego deca dobijaju ono što su zaradili očevi, čak i dede, nešto što je bukvalno nasledno pravo. Ovde se bukvalno vrši pritisak na akcionare da u što kraćem roku prodaju svoje akcije i sada se dozvoljava, po vama, da ćete vi platiti brokerske usluge, otvaranje računa i svega ostalog. Do sada u praksi, svako ko je želeo da izađe na berzu, morao je da preda zahtev za berzu, za akcije, da da najveću ponudu, najnižu ponudu do koje hoće da ide, da otvori račun koji je on plaćao i da plati sve transakcije na berzi. Sve transakcije su plaćane preko brokera. U ovom zakonu je predviđeno da će Vlada Republike Srbije neći tenderom najpovoljnijeg brokera koji će da zastupa sve ove akcionare. Zašto će Vlada da nađe najpovoljnijeg brokera i po kom to tenderu? Zašto se ne dozvoli zdrava konkurencija, pa će svaki građanin koji dobije besplatne akcije da izabere svog brokera, otići će tamo gde mu se nude uslovi, gde su najmanji manipulativni troškovi i gde smatra da je taj broker dobar, da će zastupati njegove interese i da će prodati po najvišoj ceni, jer kada vi dajete akcije, da bi svi građani znali, vi dajete i onu donju granicu akcija do koje hoćete da idete. Red veličina, ako su akcije trenutno 12.000 tržišne, vi možete da napišete da je najniža cena 10.000. Broker koji nije savestan i koji može iz nekog interesa da radi za neku drugu stranu, on može da proda po toj najnižoj ceni od 10.000, a da je mogao da proda i po 11.900. Ovde se otvara sumnja, čim vi navodite građane na jednog brokera, navodite građane da moraju da prodaju u roku od tri godine, jer posle toga će biti trošak za državu i onda će se stvoriti nešto što će štetiti državi. Neće ništa štetiti državi. Zašto se vrši pritisak na građane da prodaju što pre? Sistem berze je bukvalno strogo regulisan ponudom i tražnjom. Što je veća ponuda, akcije će da padnu. Što je veća potražnja za akcijama, akcije skaču. Kada vi njima sugerišete da prodaju što pre akcije, vi onda njih dovodite u stanje zablude, da oni izađu na tržište, da svi daju. Ono što sam objašnjavao, mi smo takav narod - bolje vrabac u ruci nego golub na grani, pa svi potrče da prodaju. Garantujem, preko ovoga sada neće akcije koje vi podelite vredeti hiljadu, ako sugerišete građanima da moraju u tom roku da prodaju. Šta ako neko od građana ne želi da proda, želi da zadrži? Objasniću zašto svaki građanin treba da zadrži akcije i da namerno ne izađe na tržište. Zato da bi, ako se prodaju i privatizuju uspešna preduzeća, gospodin Dinkić je pričao o "Galenici", a nas dvojica smo pričali mnogo o "Galenici" i tek ćemo da nastavimo priču i dalje, svaka uspešna firma kad iskaže završni račun, znači akcionarsko društvo, ona iz svojih sredstava dobiti daje, odvaja sredstva u dobit akcionarima i to je tzv. dividenda. Svaki akcionar koji zadrži svoje akcije po broju akcija će dobiti dividendu. Interes akcionara koji veruju u to preduzeće, a kako je rekao gospodin Dinkić izuzetno su jaka preduzeća koja ćemo privatizovati, pa zašto bi sada neko prodavao ako zna da će samo na osnovu dividende moći da dobije mnogo veće pare nego što je vrednost akcija. Ovde se namerno vrši sugestija da se prodaju što pre akcije, da bi neko kupio te akcije i da bi došao u položaj da on može da diktira i uslove na tržištu i sve ostalo. Žao mi je što ministar nije tu, vratiće se on. Pokazaću vam da ova, kako je jedan moj kolega rekao "traljava" privatizacija vaša, mislim da je gospodin Buha to odlično rekao, ovaj naziv je najbolji naziv za ovu privatizaciju koju vi nama predlažete. Da bi se to potkrepilo činjenicama, neću vam navesti ni jedan primer gde mi možemo da pričamo o nekim firmama koje mi znamo ili bilo šta, nego da vam dokažem kako vi sprovodite traljavo privatizaciju i vaši direktori ne znaju sami šta će sa vama da rade. Konkretno, gospodin Bulat, koji je direktor "Internacionala CG" Beograd, firma u restrukturiranju, on se obraća Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, gospodinu Nebojši Ćiriću, pomoćniku ministra, Agenciji za privatizaciju, gospođici Vesni Džinić, direktoru i gospodinu Branislavu Zecu, izvršnom direktoru, 3.12.2007. godine. Kada se vaši direktori, koje ste vi postavili da rade za vas, kada se oni žale na vas i oni vam ukazuju na malverzacije, zloupotrebe i krađe, što ću vam pročitati ovde, ona možete tek da zamislite kako ostali koji su, da kažem nezavisni direktori ili, ne daj bože, po vama, iz neke druge stranke, ali vi to odmah poskidate. Sada ću vam pročitati. Kaže: "Dostavljamo vam primedbe i sugestije na Nacrt programa restrukturiranja u kojima je sadržan i stav Kompanije ICG, na dopis BDOBC Ekcel, od 20.11.2007. godine". Inače, BDOBC Ekcel je firma koja vrši procenu, ona radi konsalting, ne znam čija je to trenutno firma, ali od nekoga iz vlasti je sigurno. Oni stavljaju suštinsku primedbu, Kompanija ICG, a to je da dostavljeni nacrt ne sadrži sve elemente iz člana 13. Uredbe o postupku i načinu restrukturiranja subjekta privatizacije, "Službeni glasnik RS", broj 52/05, od 21.6.2005.godine, što ćemo konkretizovati u daljem tekstu naših primedbi. Da ne bih čitao sve, pročitaću samo ono što je najbitnije. Kažu: "Delatnost društva i poslovanje, na strani 10, kod profitnog centra CG Trejd i profitnog centra CG Spoljna trgovina, brisati logo "Geneks". Kod CG Trejda je izostavljeno da se u sastavu ovog profitnog centra nalazi i prodavnica na graničnim prelazima, kao i magacinski prostori". Znači, to ste sklonili i to neće ići u privatizacioni deo. Ko će da kupi to, to će da se raspravi. Kaže: "U skladu u navedenim, u delu gde se pojedinačno govori o povezanim stranim licima, strane 10. i 11, treba dati podatke za Internacional Forte trejding DOO, Beograd, prema sledećem: Forte trejding DOO osnovan je ugovorom 2.12.1999. godine između kompanija Internacional CG - 51% i Forte trejding spols SRO, Prag, Republika Češka - 49%, upisano u sudski registar 22. februara 2000. godine, pod brojem 8FI1108. Pretežna delatnost je posredovanje u prodaji goriva, ruda, metala". Pa kaže: "prevedeno u registar privrednih subjekata rešenjem od 3. juna .2005. godine. Nema zaposlenih. Poslove iz registrovanih delatnosti obavljali su zaposleni Poslovnog centra "Spoljna trgovina" Kompanije Internacional CG. Na strani 11. netačni su i pravno neutemeljeni navodi da je CG Budva DOO, nakon što je povukla svoj novčani ulog, prestala da postoji kao pravno lice. Povlačenje nenovčanog uloga nije uslov gašenja firme... Gospodine Albijaniću, da li mogu da pričam, a da mi vi ne pričate iza leđa? Znam da vama nije interes ovo što čitam, ali sada preterujete. "Na strani 17, u okviru datih cena za hotel "Kontinental", treba navesti da date cene važe za standardne sobe i apartmane, a da su cene de luks i jednokrevetnih soba 205 evra, za apartmane 390 eura". I tu su hteli da ukradu.'' Sada dolazimo do mnogo boljih stvari. "Na strani 20. pogrešno je dat naziv CG apartmani - Mala kula. Treba da stoji CG apartmani - biznis prostori i navedeno treba da stoji u celokupnom tekstu nacrta. Na strani 25. u odeljku - Jugoturs, netačno je konstatovano da Jugoturs plaća proviziju u iznosu od 12%. Upravo je suprotno, Jugoturs naplaćuje navedenu proviziju po svakom ugovoru o alotmanu". Pogledajte šta se sad izbacuje, da bi se smanjila vrednost firme. "Tačka 4. Aviogeneks, dat netačan podatak sedišta, Poslovni centar Aviogeneks, Narodnih heroja 43, sedište Kompanije ICG, u čijem sastavu je i poslovni centar Aviogeneksa, Vladimira Popovića 8. U okviru materijalnih sredstava kojima Aviogeneks raspolaže treba uvrstiti i jedrilice sa vitlom, kao i radionice sa pripadajućom opremom i alatima. Takođe treba napomenuti da knjigovodstvena vrednost data u tabeli za avioagenciju iz 2005. godine, čak smo i te avione malo sklonili da umanjimo i to. Imovina preduzeća na strani 31. u odeljku 1.1.1, hotel Kontinental Beograd, pogrešno je utvrđena spratnost. Da li se to sad namerno umanjuje broj spratova da bi bila manja vrednost hotela? U skladu sa prepisom izvoda lista nepokretnosti br. 31-37 treba da stoji - pored 10 spratova, i jedno prizemlje i jedan podrum. Bukvalno je eliminisano. To je velika vrednost, naročito na toj lokaciji. U odeljku 1. tačka 1. tačka 2. CG apartmani i Poslovni centar Mala kula, pogrešno je utvrđena spratnost. Kod apartmana u skladu sa prepisom izvoda iz lista nepokretnosti br. 31-37 treba da stoji spratova osam, prizemlje jedan, potkrovlje jedan. Kod Male kule treba da stoji - spratova sedam, prizemlje dva i jedno potkrovlje. U odeljku 1. tačka 1. tačka 3. teniska hala, osim površine objekta treba dodati površinu zemljišta pod zgradom, koja iznosi 26 ari 51 metar kvadratni, na kome kompanija ima pravo korišćenja. Ovo posebno ističemo imajući u vidu izuzetnu vrednost koje je ovo zemljište na toj lokaciji, a koje u funkciji objekta može imati uticaj u postupku prodaje. Nabraja se dalje, treba dodati i odeljak Energana. Uopšte nije uračunat kompleks Energana, nije ni stavljen u procenu firme i onda se kaže da treba precizirati tačan broj objekata i stambenih jedinica koji se u obliku službenih stanova koriste na Kopaoniku i u Raškoj. Na Kopaoniku 102 stambene jedinice i četiri u Raškoj. Ko koristi te službene stanove u Raškoj i čije je to vlasništvo? Šta je tu sve izostavljeno? Kaže - u delu nabrajanja ugostiteljskih objekata brisati ''Ski-bajf čilere'' i dodati ''Ski-bajf krs'', ''Ski-bajf jaram'', restoran Bonđorno i restoran Hani-bani, kao i kafe lokali Žice i Barton. Dodate su sledeće nepobrojane nekretnine, košarkaški tereni, teren zabič-volej, teniski tereni i tereni za male sportove. To je jedan čitav niz hronoloških stvari koje su preskočene, i na kraju se vezuje i za Geneks prebijanje dugova i svega ostalog. Sad kad taj direktor koji pripada vašoj stranci, ne može da izađe na kraj sa Ministarstvom za ekonomiju i Agencijom za privatizaciju, šta ostale firme da gledaju, još je ova firma u restrukturiranju. Odmah da kažem da su skijališta Srbije pod ovim patronatom internacionala CG, ali da kažem da su zvali invalidi Srbije, koji su uputili redovan dopis da im se smanje cene žičara, ski liftova i ostalog i da su dobili negativan odgovor, da ne može da im se smanji cena. Ako su ljudi hendikepirani, država je u obavezi da im pomogne. Ako će država da se obogati što će udruženje invalida da ode na zimovanje, na oporavak i rekreaciju i da mora da plaća punu cenu, ako će država tu izgubiti, onda neka vam služi na čast. Ako će ova država i na invalidima da zarađuje, onda je to najveća sramota. Apelujem na sve građane, kad dobiju ove akcije, mora da se obrati ministar pre dobijanja, po kom to osnovu ste vi izračunali broj akcija koje ćete podeliti građanima. Znači da vi već sad znate procenu svih ovih firmi koje ćete privatizovati. Ako znate koliki broj građana ima pravo, ako znate koliko ćete akcija da podelite, morate da imate osnove odakle da krećete s matematikom. Pitanje je kako je procenjena ova vrednost i apelujem na građane - nemojte da prodajete akcije da ne bi neki tajkuni, sumnjivi tipovi kupili vaše akcije. Čuvajte akcije, pa ćemo videti da li će te firme dobro poslovati, a sada sve te firme dobro posluju, polazim od Galenike pa nadalje, možete da vrtite glavom koliko god hoćete, dokažite da Galenika loše posluje. To što ste vi pokrali kad ste došli 2000, to je druga priča. Čuvajte akcije, videćemo, svaka firma koja bude dobro poslovala, dobićete dividendu i mnogo će vam više vredeti. Ako svi istrčite na berzu, što hoće Dinkić i svi ostali, kupiće vam po mnogo manjoj ceni. Jedno je nominalna vrednost, drugo je tržišna vrednost. Čuvajte akcije, nemojte se zaletati da prodajete, ionako je to oteto od roditelja, dede, babe, majke, oca, pa sad poklanjamo deci. Svaka čast, svako dete treba da dobije akcije. Ako ste mislili da kupite omladinu da bi glasala za vas i da ih dovedete u neko stanje zablude, teško ćete moći. Zna se za koga će omladina i svi radnici da glasaju, srcem za Tomislava Nikolića.
Na član 23. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li se neko javlja za reč? Da, narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović.
S obzirom da se radi o konkretnim predlozima, molila bih da ministar dođe jer nema svrhe razgovarati bez njega. (Predsedavajući: Molim da služba obavesti ministra da dođe u salu. Izvolite.) Molim vas, nema smisla, jer moram da povežem ono što sam htela da kažem.
Molim vas da se javite kasnije, kad ministar uđe. Ne mogu sad da ustanem da idem da tražim ministra. Po amandmanu narodnog poslanika Suzane Grubješić, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, razumem da vi žurite da što pre ovo završite, da vašeg šefa partije što pre izvučete iz nezgodne situacije, ali neće vam to tako lako poći za rukom. Imam i neka pitanja za ministra. Postaviću ih sada, ali ponoviću ih i kad se vrati, čisto da pokažem i dokažem da je ovaj zakon jedna velika šarena laža. Prvo pitanje - da li će građani koji po ovom zakonu ostvare pravo i dobiju besplatne akcije kasnije moći da učestvuju u postupku privatizacije u firmama u kojima već rade, a koje još nisu privatizovane? Voleo bih da mi na to pitanje ministar odgovori. Još jedno pitanje, ukoliko tehnički ministar nije upoznat sa zakonom, odnosno kako se zakoni tehnički sprovode, interesuje me, pošto je galamio ovde sa ličnom kartom, jedan dolazak na šalter itd, a šta ćemo za invalide? Kako će oni da se upišu i da dobiju pravo besplatnih akcija? Kako ćemo za one koji su bolesni, vezani za postelju ili su u bolnici? Kako će oni da ostvare svoje pravo na besplatne akcije? Nemaju pravo da daju ovlašćenje. Kako će da ostvare svoje pravo? Tako je to, dame i gospodo narodni poslanici, kad zakon pišete samo zbog izbora. U tome i jeste problem, napisan je zakon samo zbog izbora, ni zbog čega više. Hajde da se vratimo Sartidu. Završio sam svoje prethodno izlaganje vezano za Sartid oko toga kako je sklopljen ugovor o poslovno-tehničkoj saradnji. Međutim, tim ugovorom U. S. ''Steel'' je već kupio Sartid, pre ikakvog zakonom predviđenog postupka za kupovinu nekog lica iz stečaja. Međutim, potrebno je da se stvori privid i kod drugih lica koja su zainteresovana da je Sartid beznadežan slučaj, da se od njega sklanjaju što je god brže moguće i da ne pomišljaju da taj posao koji je započeo U. S. ''Steel'' ometaju i da na taj način spreče U. S. ''Steel'' da kupi Sartid. Šta se postiglo ovakvim ugovorom? Sartid je dobio novog vlasnika, a u tome mu pomaže Vlada Republike Srbije, jer lica iz Sartida, kod stečajnog upravnika, i Vlade Republike Srbije iznose da dug Sartida iznosi 1,7 milijardi dolara, odbijaju takvom informacijom druge potencijalne kupce i smanjuju mogućnost da Sartid bude prodat pod povoljnijim okolnostima. Šta se dešava sa U.S. "Steel" Košice? Ulaže 35 do 50 miliona, a uz to dobija garanciju hipoteke na visokoj peći i objektu hladne valjaonice u vrednosti od 52 miliona dolara. Da podsetim na tadašnju neistinitu izjavu Aleksandra Vlahovića, objavljenu u većem broju medija, posle pokretanja stečaja niko od poverilaca nije hteo da preuzme i finansira Sartid bez garancije, a da je to jedino prihvatio U. S. "Steel" u iznosu od 50 miliona dolara. Znači, prvo to je netačno. Čitao sam i pokazivao da je bilo zainteresovanih, mnogo moćnijih i mnogo pravičnijih firmi, koje su htele da učestvuju u postupku privatizacije, odnosno kupovine Sartida. Međutim, više materijalnih povreda zakona ima u vezi Sartida i prilikom potpisivanja ovog poslovno-tehničkog sporazuma. Umalo da zaboravim, naknada koju je trebalo U. S. "Steel" da uplati Sartidu nikada nije uplaćena i slobodno možemo da kažemo da je U. S. "Steel" kupio Sartid našim novcem koji je trebalo da uplate na ime sklapanja ovog ugovora. Znači, čak ni jedan jedini dinar U. S. "Steel" nije platio državi za Sartid, da ne kažem koliko je država morala i mora još uvek da otplaćuje dugove Sartidu po nekom aneksu sporazuma. Prihvatili smo da Sartid prodamo bez opterećenja, s jedne strane. S druge strane, obaveze koje smo prihvatili Vlada Republike Srbije mora da izmiri. Kako to izgleda u tehničkom smislu? Ugovor je potpisan 8. novembra, tri dana posle potpisanog ugovora o poslovno-tehničkoj saradnji, Stečajno veće daje saglasnost stečajnom upravniku da potpiše ugovor koji je isti već potpisao. Znači, sad dolazimo u onaj deo, mislim da je u celoj toj priči bio i savetnik jedan od naših kolega narodnih poslanika, nema ga ovde u sali, prećutaću njegovo ime dok se ne pojavi ovde, koji je učio i stečajnog upravnika i Kolesara kako da pokradu Sartid, narodni poslanik iz Demokratske stranke, i 23. januara 2003. godine, zajedno sa Kolesarom, podnosio je izveštaj Vladi Republike Srbije kako da završe posao oko Sartida. Dokle se to stiglo? Visoki funkcioner Demokratske stranke i narodni poslanik. Bio je tu kad sam počeo priču oko Sartida, zaledio mu se osmeh i pobegao je napolje. Čekam ga da se vrati. Znači, 33 dana posle potpisivanja ugovora o poslovno-tehničkoj saradnji, stečajni upravnik upućuje zahtev Stečajnom veću za davanje mišljenja u vezi opravdanosti zaključenja takvog ugovora. Sad smo završili posao, napravili obavezu, dali nekome prava, a onda ćemo da pričamo o ekonomskoj opravdanosti zaključenja takvog ugovora. Valjda se to radi prvo. Znate, kad odete u banku da podignete neki investicioni kredit, pa oni vam traže analize, elaborate, ekonomske studije isplativosti itd. Pa i Vlada Republike Srbije kad konkuriše kod ovih nazovi povoljnih kredita od Svetske banke i ovih nemačkih korporacija mora da napravi jedan takav izveštaj. Mora da uradi čitavu studiju. Ne, kad je u pitanju Sartid, onda pravimo studiju da li je taj ugovor dobar ili ne. Dana 17. decembra 2002. godine otkazano ročište za utvrđivanje i potraživanje, pa se isto održava 25. decembra 2002. godine pred Trgovinskim sudom u Beogradu. Znate koliko je trajalo to ročište? Samo jedan sat je trajalo ročište, gde je svaki poverilac iznosio svoj zahtev u vezi potraživanja koja ima prema Sartidu. Tako se postavlja pitanje kako je moguće za jedan sat, koliko je to ročište trajalo, da se stečajni upravnik izjasni o svakom prijavljenom potraživanju, a onda stečajno veće to razmatra i donese adekvatna rešenja. Znate koliko ima zahteva? Preko 400. A vama treba više od dva sata samo da pročitate naslove tih zahteva, a kamoli za jedan sat da završite jedno čitavo ročište. Šta radi Trgovinski sud u Beogradu? Poverioce obaveštava preko oglasne table suda, i to namerno, znači, ne pismeno, jer rokovi počinju da teku onog trenutka kad se zakači na oglasnu tablu suda. A kada to rade: 26-27. decembra, pred samu novu godinu, kad više niko i ne čita te oglasne table. Postavlja se pitanje koliki je bio format tog papirića koji se nalazio na oglasnoj tabli. Ukupno prijavljena potraživanja iznose 572.957.000 dolara, od kojih je sud priznao oko 255 miliona dolara, a oko 316 miliona je osporeno. To je ono što je priznao sud koji je vodio stečajni postupak, a zašto onda i Labus i Aleksandar Vlahović svim potencijalnim kupcima, osim U. S. "Steel-u", predstavljaju i pričaju da Sartid duguje 1.700.000.000 dolara i da će novi kupac biti u obavezi to da prihvati, da bi sve moguće potencijalne kupce oterali od Sartida i da U. S. "Steel" bude jedini koji će da učestvuje u postupku. Međutim, vi takvi kakvi jeste niste mogli da nešto ne zabrljate, tako da početkom januara 2003. godine italijanska firma Duferko takođe protestuje na ponašanje Vlade i sudova, a njima je priznato da i Sartid duguje preko 100 miliona dolara, i poziva sve strane investitore da bojkotuju Srbiju, a ambasador Italije u Srbiji, Antonio Zanardi, tada prvi put proziva Vladu i izjavljuje da su ih prevarili i davali neistinito obećanje da će se dugovi prema Duferku regulisati pre stečaja. Pa, kako ćete vi u tu EU kad i njih lažete? Vama nije ni stalo do EU, vama nije stalo ni do Srbije, vama je stalo do privilegija; privilegije povlače moć, moć povlači novac, dok ne počistite, vas samo to interesuje. Kad počistite, verovatno će i novac i vi da završite na nekim egzotičnim ostrvima, samo mislim da u toj nameri nećete da uspete, 20. januar je sve bliži i bliži. Dana 12. februara 2003. godine registrovano je Trgovačko preduzeće iz Beograda pod nazivom U. S. "Steel" Balkan d.o.o, sa osnivačkim kapitalom, pogodite koliko? Pet hiljada evra. Pet hiljada evra je osnivački ulog, a uzeli milijardu imovine. Osnivanjem u Trgovinskom sudu bilo kakva obaveza američke kompanije prestaje prema Sartidu. Znači, u svakom trenutku mogu da se povuku sa tržišta, da naprave štetu koju mi ne možemo da nadoknadimo, a da od njih nemamo pravo ni jedan jedini dinar da tražimo obeštećenja, jedino što možemo jeste njihovih pet hiljada dolara, ako ih zateknemo u osnivačkom ulogu. Ali, pazite sad ko to radi? Holandska firma Tarobi Beher, iz Amsterdama, direktor Tomas Keli, koji je ujedno i direktor U. S. "Steel" Košice Srbije, nemojte da kažete da niste znali ko su oni. Tarobi Beher, ima ih više, jesu finansijske organizacije koje su posle izvršenog jednog posla prodaje svojim klijentima u slovačkoj firmi zabranili rad. O tome je Vlada Slovačke obavestila Republiku Srbiju ko je Tarobi Beher ovim dopisom. Dame i gospodo narodni poslanici, ministri iz tadašnje vlade, neki su sada poslanici, neki su sada ministri u ovoj vladi, okupljeni oko Borisa Tadića, znali su sa kim imaju posla. Sa prevarantima, kojima je u nekim evropskim zemljama čak i zabranjen rad. Međutim, da bi se posao oko Sartida završio kako treba, potrebno je da se upodobe poverioci, odnosno Veće poverilaca, koje će da daje svoja mišljenja onako kako je to Kolesar zamislio, Vlahović, Pitić i još neki ministri iz Vlade Republike Srbije. Naravno, uz spisak se predlažu 15 poverilaca, od kojih su četiri naše likvidirane banke. Saglasnost u ime banaka, čitao sam na početku, ali ću zarad građana Srbije ponovo i da pročitam i da pokažem, za svaku od ove četiri banke, pod istim datumom, istoga dana, daje niko drugi do predsednik saveta Agencije za sanaciju i likvidaciju stečaj banaka, Miroljub Labus.
Gospodine Arsiću, molim vas.
Znači, kada se pokrenuo stečaj, gospodine Albijaniću, vama i vašoj političkoj opciji vremena je za vas sve manje i manje, a naše vreme, vreme SRS tek dolazi, ubedićemo vas u to 20. januara 2008. godine svim srcem i pobedom na predsedničkim izborima.
Hvala vam na lepim željama. Na član 23. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, kolege poslanici, žao mi je što nema ministra i veoma me čudi, jer koliko se sećam, jedan od uslova da se izglasa budžet jeste bio zahtev G17 plus za ovim paketom zakona, a sada gospodina ministra nema. Pogledajte poslaničku grupu SPS, koja strpljivo sedi, diskutuje, aktivno je uzela učešće u svemu ovome, a nažalost gospodina ministra koji treba da čuje ovo, da odgovori na sledeća pitanja, nema. Član 23. stav 1. kaže - zaposleni i bivši zaposleni u preduzeću, koji nisu ostvarili pravo na besplatne akcije u skladu sa Zakonom o svojinskoj transformaciji i Zakonom o privatizaciji, po sprovedenoj privatizaciji u smislu člana 19. ovog zakona, ostvaruju jedno od sledećih prava. Suština amandmana SPS jeste da se kod reči - nisu ostvarili pravo, dodaju reči - u potpunosti. Radi se upravo o pravima zaposlenih i bivših zaposlenih u ovih šest javnih preduzeća, to su EPS, NIS, Galenika, JAT, Aerodrom. Nažalost, ova kategorija radnih ljudi je pogođena, potpuno ili delimično, upravo ovim zakonom i to nije jedini zakon u procesu privatizacije, odnosno tranzicione privatizacije koji je pogodio i ovu kategoriju. Upravo je ovaj naš amandman bio inspirisan njihovim zahtevom da se ispravi i ova socijalna nepravda, da se na neki način zadovolji radnička pravda i ovih ljudi koji su zaposleni u ovim javnim preduzećima, a pre svega, i oni su bili ti, jedni od onih koji su poverovali državi da zaista država ovim paketom zakona hoće da donese nešto dobro radnicima, odnosno građanima Republike Srbije. Lako je obećati onima koji ne znaju detalje, na šta je ukazao naš poštovani kolega Milisav Petronijević, upravo članom 9a Zakona o javnim preduzećima, za koji najveći broj građana nije znao da postoji i šta gubi upravo ovim zakonom, a poništavanjem člana 9a onog zakona o javnim preduzećima. SPS želi da ukaže da postoje u ovim javnim preduzećima ljudi koji sada rade, a koji su nekada bili zaposleni upravo u drugim subjektima privatizacije za vreme tranzicione privatizacije i koji su u procesu privatizacije stekli pravo na besplatne akcije, ali se desilo ono što je karakteristično za tranzicionu privatizaciju, a to je stečaj. Ti ljudi su ostali upisani kao vlasnici nekih akcija, a u suštini sa imaginarnim papirima, sa bezvrednim papirima u rukama, sa nekim upisanim pravom, ali bez satisfakcije, bez realne naknade, bez realnog prava da prežive sve ovo što se dešava u procesu tranzicione privatizacije. Takođe, postoji i druga kategorija ovih radnih ljudi u ovim preduzećima koji su stekli akcije. Završio se proces privatizacije u tim nekim preduzećima i drugim subjektima privatizacije gde su radili, ali te akcije praktično su izgubile rentabilitet, nemaju nikakvu tržišnu vrednost. Oni smatraju da su upravo oštećeni, što sada njima ovaj zakon oduzima pravo na besplatne akcije. Kada to kažem želim da pomenem, i pomenuo sam prošli put, mnoga preduzeća koja su otišla u stečaj nepravedno, pa sam za Negotinsku krajinu pomenuo i Autotransportno preduzeće Lasta, i Krajina vino, Negotinska mlekara, pomenuo sam i Negotinku, negotinsku štampariju. Privreda u istočnoj Srbiji je ostala ojađena, pa sam pomenuo prošli put i Grafiku Pirot, kao primer preduzeća gde je, nažalost, bio raskinut ugovor sa Agencijom za privatizaciju i gde kupac nije ispunio uslove iz ugovora. Ti ljudi su ostali sa besplatnim akcijama, ali kao da ih nemaju, ostali su na ulici, ostali su da traže posao. Sada hoću da pomenem još neke primere, primer Štamparije bakra u Boru, gde je privatizacija bila započeta po Zakonu o privatizaciji, gde su ljudi stekli pravo na besplatne akcije, ali se desio stečaj, i to upravo po zakonu, onom rigoroznom zakonu koji je DOS doneo. Kasnije iz stečaja po tom zakonu nastupila je i likvidacija. Takođe želim da pomenem i preduzeće Centroistok Bor, pored Štamparije bakra koju sam pomenuo, to je bila trgovinska kuća koja je bila privatizovana, ali su radnici zadržali akcije i te akcije nikakve vrednosti nisu imale. Zašto to kažem? Zato što su upravo pojedini ljudi iz tih preduzeća uspeli na jedvite jade da se zaposle upravo u ovih šest javnih preduzeća i to po posebnim uslovima. Građani Republike Srbije znaju šta treba da učine da se zaposle u dobro stojećim preduzećima, pa i u ovim javnim preduzećima. Posebni su materijalni uslovi koje su morali da zadovolje da bi se zaposlili u takvim preduzećima, pa su morali da potpisuju i neke pristupnice određenim političkim partijama. Sada ih država vara upravo ovim zakonom o privatizaciji. Hteo sam da kažem i da uporedim kakav je bio Zakon o svojinskoj transformaciji, odnosno kako se radila privatizacija u neko vreme pre DOS-a, da se radila lagano, da se nije žurilo, da se radila pažljivo, da se slučajno ne povrede radnička prava, da se slučajno ne povrede neka preduzeća, da se revitalizuju preduzeća. Onda je došao DOS, a onda je došao Zakon o privatizaciji koji je hteo sve to da uradi na brzinu po principu - život ne može da čeka. Nije čekao, mnoge firme su otišle u stečaj. Šta se desilo? Rezultat te privatizacije je milion nezaposlenih, 400.000 penzionera ispod osam hiljada prosečne penzije, još 700.000 penzionera čija je prosečna penzija ispod minimalne potrošačke korpe i još 400.000 dece koja žive u siromaštvu. Upravo u ovom trenutku, dok mi raspravljamo o ovim zakonima, želim da podsetim, SPS, da postoje kartonska naselja širom Srbije, gde ljudi u ovom trenutku boluju i umiru bez struje, bez vode. Samo hoću da podsetim šta je bilo obećavano sa ovim zakonom o privatizaciji kada je donošen 2001. godine. Pa kaže, privatizacija društvene i državne svojine predstavlja osnov i preduslov za priliv investicionog kapitala, restrukturiranje privrede i finansijskog tržišta, stvaranje efikasnog privrednog ambijenta i brže uključivanje u evropske i svetske integracione procese. Da li vam ova situacija trenutna u Srbiji liči na ovo što ovde piše u predgovoru ovog zakona. Mislim da ne. Sada hoću da postavim pitanje i da podsetim, dobili smo pismo od sindikata RTB Bor, gde privatizacija predstoji. Hoću da podsetim da je RTB Bor bio uzdanica ne samo privrede istočne Srbije, nego privrede celokupne Srbije, a da je Industrija hemijskih proizvoda Prahovo, koji je deo ovog basena, koja je trebalo da preradi svu sumpornu kiselinu kao nus efekat proizvodnje bakra i napravi veštačko đubrivo, nekada imala 5.000 radnika, a danas ima 700 radnika svega. Zašto se sindikat obratio? Zato što je nezadovoljan. Zato što radnici protestuju. Pre svega, socijalni programi koje su dobili nemaju nikakve veze sa prefiksom socijalni i uočili su da privatizacioni savetnik želi da privatizuje firmu na taj način što će prodati imovinu RTB Bor. Samo hoću da podsetim da član 3. ovog zakona kaže - predmet privatizacije ne mogu biti prirodna bogatstva i dobra u opštoj upotrebi kao dobra od opšteg interesa. Radnici pripadnici sindikata znaju da je imovina, kao predmet prodaje, već razvrstana na imovinu osnovnih delatnosti, a to je RTB Bor, površinski kop Veliki Krivelj, PK Cerovo, Jama, Flotacija Krivelj, Flotacija Bor, Rudnik bakra Majdanpek i Topionica i Rafinerija. Imovina sporednih delatnosti, proizvodna, a to su belorečki Peščar, fabrika kreča, fabrika bakarne žice i neproizvodna imovina. Dakle, privatizacija ne želi da shvati da je RTB Bor poslovni i pravni subjekt, već želi da proda njegovu imovinu. Razlozi za ovakav način privatizacije privatizacionog savetnika su dugovi kompanije prema državi, prema inopoveriocima, nejasna vlasnička struktura unutar kompanije, pad proizvodnje rude bakra, kvalitet rude bakra, visoki operativni proizvodni troškovi, neadekvatna mehanizacija i oprema. Sindikat podseća, RTB Bor najviše duguje državi, pa će država biti najveći gubitnik u ovakvom načinu privatizacije. Zašto se potraživanja inopoverilaca ne transformišu u akcijski kapital. Sporni vlasnički odnosi unutar basena, pa basen Bor je kao osnov, matično, sa svim zavisnim preduzećima upravo 100% svojina države. Da država hoće, to bi mogla da reši veoma brzo i veoma efikasno. Pad proizvodnje rude bakra je upravo nastao kada su krizni štabovi došli i počeli da rukovode procesom proizvodnje. Subvencije koje je država daje, daje isključivo za plate zaposlenih, a ne želi da uloži u opremu i repromaterijal. Jeste da je naša ruda bakra siromašna bakrom, 0,36% svega. Studije ukazuju da je rentabilna proizvodnja ukoliko je cena bakra na svetskom tržištu svega 3.000 $ po toni. Ona je u ovom trenutku 9.000 $ po toni. Sasvim za kraj, sindikat ukazuje, evo i gospodina ministra da čuje, dobro je, možda nije znao, možda su mu drugačije servirali, rezerve rude bakra su 1,9 milijardi tona. Svetska cena bakra je stabilna, sa tendencijom rasta, i sada iznosi 9.000 $ po toni. Studija opravdanosti kratkoročnog investiranja od 2006. do 2011. godine, koju je uradio Rudarsko-geološki fakultet, potvrđuje da će od 26 miliona dolara uloženih obezbediti dobit od 67 miliona dolara. Ima još puno toga da se kaže, nažalost vreme ističe. Ovo su problemi na koje je želela da ukaže SPS što se tiče ovog člana zakona. Hvala.
Hvala. Vaša koleginica ima reč koja čeka da se vrati ministar, reč ima narodni poslanik Vesna Nikolić-Vukajlović, pa onda narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Kolege poslanici, vezano za tačku dnevnog reda, a opet vezano za grad Kraljevo i Magnohrom, opet je u pitanju privatizacija, pa pošto sada imamo ovaj novi zakon o privatizaciji vezan za javna preduzeća i nekih fiktivnih 1.000 evra, a pitanje je da li će moći za 2-3 godine, kada već to nameravate, da se realizuje i da li će biti tada 1.000 evra ili ne. Znači, niste dali protivvrednost da su ljudi sigurni da će to biti i sada i tada 1.000 evra. Druga stvar, molim vas ako bi ste mogli da me propratite jer su bitne stvari u pitanju. Kraljevo je u alarmantnoj situaciji, Magnohrom je u teškoj situaciji. Uradili ste jednu stvar, a to je raskid ugovora. Znači, 17. decembra ste raskinuli ugovor sa "Global-stilom", ali to nije ništa rešeno. Pitanje radnika nije rešeno na taj način, već sada je došlo pravo pitanje šta sada. Radnici su jedva čekali da se to pitanje reši, da se raskine ugovor i sada kada se raskinuo ugovor, odjednom su stali u jednu bezizlaznu situaciju da ne znaju šta će dalje da rade. Pre ovog zakona o privatizaciji koji je sada na redu, ljudi treba prvo da razumeju šta smo uradili sa prethodnim Zakonom o privatizaciji koji smo već ranije imali. Znači, prethodni Zakon o privatizaciji, po kome smo sve do sada privatizovali, u stvari je doveo masu ljudi do prosjačkog štapa. Koji je ovo sada zakon na redu, o kojoj vrsti privatizacije se sada radi, ako nismo rešili pitanje ili dopunili prethodni Zakon o privatizaciji, koji je mnogo jada naneo, jer ste videli da je bio naopak. Sada mogu da pomislim da je to bila neka greška, da je bila greška u koracima, da nije moglo da se predvidi kako će sve to da funkcioniše i koje će sve posledice to da ima. Mogu možda u nekom delu da razumem, jer ne može čovek sve unapred da zna kako će ići. Ali, imajte u vidu jednu stvar - da ovaj prethodni Zakon o privatizaciji navodi na vrlo logička razmišljanja. Znate kako, prvo, hteli ste državu da oporavite, uradili ste prvo tzv. socijalni program, ko je hteo da ide na biro rada, vamo-namo itd, našli ste neke sisteme i rasteretili određene firme određenog broja radnika. Na primer, "Magnohrom" je imao preko četiri hiljade radnika, a sa tim socijalnim programom sveo se na dve hiljade radnika. U momentu privatizacije on ima 2.205 radnika. Šta je trebalo da se dogodi? Trebala je da se dogodi privatizacija, ljudi su se radovali došao je Indijac, "Globalstil", najbogatiji čovek i svi u Kraljevu smo bili srećni zbog toga što će konačno i on da proradi, jeste sa manje radnika, ali će to biti jedna rentabilna firma. Šta se dogodilo? Dogodilo se da je Agencija upravo prevarila čitavo Kraljevo i čitavu Srbiju. Kako je prevarila? Prevarila je tako što je, prvo, dozvolila mnogo veliko vreme kupcu "Globalstilu" da se predomisli da počne da ulaže u tu firmu za koju je imao ugovorni odnos i imao je određenu obavezu da uloži. Međutim, on za godinu dana nije uložio ni jednu jedinu paru, ni jedan jedini evro. Vi ste ga, kao Agencija, puštali. Šta ste za to uradili? Znači, navodi se jedan logičan zaključak, bez obzira što sam iz SRS, vi morate isti ovakav zaključak da izvedete, da vam je sve ovo do sada bilo naopako i da je trebalo da vi sada , ovde sa nama, izađete sa jednim drugim zakonom, da dopunjavate ovaj prethodni i da vidite šta ćete sa ovim radnicima, a ne sada, kada je predizborna kampanja, da nam nudite neku maglu opet i da opet ljudi ne znaju šta će sa ovim. Kasnije ću o ovom zakonu o ovim državljanima, besplatnim akcijama koje nudite. Molim vas, dajte, prvo, da rešimo ovu prethodnu privatizaciju. Jesam pominjala nekoliko puta "Magnohrom", ali to ne znači da smo ga rešili. Neću se pomeriti odavde, verujte mi, ne sada, nego ću iz dana u dan svakoga iz Vlade pitati šta su uradili sa "Magnohromom". Trideset hiljada ljudi je zavisno od "Magnohroma"; trideset hiljada izbeglica. Šta da radimo mi u Kraljevu? Za vas je Beograd sve. Vi kao da nemate geografsku kartu, gospodo iz Vlade, kao da ne znate da postoji Kraljevo, Kruševac; Čačak se zna, gospodin Velimir Ilić je promovisao svoj Čačak. Izvinjavam se građanima i prisutnima, ali vi morate imati, prvo, geografsku kartu, pa onda ekonomsku kartu. Znači, Kraljevo postoji, ima 120 hiljada stanovnika, ima 30 hiljada izbeglica, ima sve privatizacije koje su naopako odrađene i ima "Magnohrom" sa jednom strašnom trenutnom situacijom, gde ljudi kukaju, plaču, deca su u pitanju. Zamislite, kada nema overenu knjižicu, doktor ga ne pita, svi su ozlojeđeni i na Vladu, i na vlast, i na državu i na sve. Kažu - idi kući ženo, nemaš knjižicu i gotova priča. Od čega da plati? Znate li koliko košta baktrim sirup ili bilo koji? Da li vama dolazi u svest šta pričam. Možda ovde ne treba da se priča ovako emotivno, ali ne mogu drugačije da pričam, čovek sam iz naroda, mislim da su ovde svi ljudi iz naroda. Mi smo se ovde osamili, u ova četiri zida, i smatramo da smo nešto sasvim drugo. Nismo, mi smo ljudi kao i svi ostali. Dajte da razumemo te ljude. Znači, morate te zdravstvene knjižice da rešite hitno. Kako se logički navodi na jedan zaključak? Molim vas, gospođo, ako je moguće, samo da završimo s ovim "Magnohromom" i da rešimo ovo pitanje. U međuvremenu, vaša Agencija odlaže raskid ugovora. Pazite sada šta se radi - odlaže se raskid ugovora preko ugovorenog roka. Za to vreme "Magnohrom" se rasprodaje, ruši se velika peć, prodaje se u staro gvožđe, a obaveze prema državi se nagomilavaju. Pitam gospodu iz Ministarstva, ako se obaveze prema državi nagomilavaju u smislu doprinosa penzijskog i zdravstvenog itd, zašto niste naterali, a imam informacije, i ne samo informacije nego i dokaze, da je finansijska policija mnogo puta intervenisala, da su i poreska i finansijska policija intervenisale, da je nalagala gospodi iz "Globalstila" da mora da uplati to što mora da uplati državi što je državno, što i svi privatnici moraju da uplate. Taj "Globalstil" nije morao da uplati. Kako nije morao da uplati? Ko je njemu omogućavao da može da ostane dužan državi? Ko će to sada da plati? Ko će radnicima da overi te knjižice i da uplati sav zaostali dug? Moraće država. Šta ste onda uradili? Uz pomoć države opljačkao je stranac našu državnu imovinu. Da li svima ovo dolazi u svest? Da li je vama jasno šta se na terenu događa? Imam osećaj da vi to ne znate, da možda niste upućeni, da nemate dobre saradnike, savetnike, nemam pojma. Ali, posle ovakvog izlaganja, posle ove istine, da ovo ne bude rešeno, ne znam šta bi moglo da se dogodi. Još nešto da vas pitam, ne bih htela da zloupotrebljavam govornicu u neke predizborne svrhe, sinoć smo imali naš prvi početni predizborni miting. Ne želim da ga mešam ovde. Ali, pitam vas, da nije sada predizborne kampanje, da li bi ovaj zakon bio na redu? Bio bi? Sada vas pitam, ako ste želeli nešto bolje ovom narodu i sami sebi, zašto, prvo, ovaj prethodni zakon niste popravili, zašto ove ljude, koje ste pustili na ulicu bez socijalnog, zdravstvenog osiguranja, bez ičega, zašto to niste rešili? Onda bi dobili poene. Znači, tražim da se reši "Magnohrom". Ne tražim ja, ali imaćete, verujte mi, velike probleme. Znači, ovo mora da se reši. To je jedna stvar. Druga stvar, vezana za državljanstvo. Kaže - problem državljanstva za dodelu besplatnih akcija. Ovde imam dva konkretna predloga. Ljudi pitaju, interesuju se, s pravom. Rekli ste - bio bi zakon na redu, u redu je stvar, ali zašto je sada, opet moram da se vratim na član 2. ovog zakona, gde kaže - pravo na besplatne akcije imaju svi punoletni građani Srbije koji su upisani u biračke spiskove. Što ste vezivali sa biračkim spiskovima? Što stavljate ljudima određeni crv u glavu i što opet kupujete ljude za neke male i jeftine pare? Nemojte to da radite. Albijanić malopre pita da li imam decu, što ne idem da čuvam decu? Ovde ih čuvam od vas. Čuvam, jer ćete sve da prodate, i moju i vašu, i svačiju decu ovde čuvam. Nemojte više da radite ovo, iskreno govorim. Još jedna stvar, najlepše vas molim da me propratite, ovo nije moja priča, ovo je pismo jednog profesora hemijskih nauka, čoveka u penziji, koji ima dobar predlog, a vi sada saslušajte ovaj predlog i vidite da li je moguće da se uklopi u ove postojeće amandmane i da može da ima neku zakonsku formu, a da se ljudima izađe u susret. Evo u čemu je problem, prema ovom stavu Predloga zakona, pravo na besplatne akcije nema ogroman broj građana Srbije koji su čak i ceo radni vek proveli u Srbiji i nalaze se u biračkim spiskovima građana Srbije ako su rođeni u Crnoj Gori, te po tom osnovu imaju državljanstvo Crne Gore. I ne samo oni, nego i njihova deca koja, bez obzira što su rođena u Srbiji, što su građani Srbije od svog rođenja, takođe, nemaju pravo na besplatne akcije, jer su ona, po ranije važećim propisima nakon rođenja, automatski upisivana u matičnu knjigu državljana u mestu rođenja oca, dakle, kao državljani Crne Gore. Ovo, naravno, nije bio problem sve do 21. maja 2006. godine, jer su do tada bili državljani Crne Gore i državljani SRJ, odnosno poslednje tri godine državljani zajednice Srbija i Crna Gora. Od ovog datuma pa do sada, za proteklih 18 meseci, svi građani Srbije koji se u matičnim knjigama vode kao državljani Crne Gore, po osnovu rođenja su bez državljanstva Srbije, jer su bez svoje krivice izgubili državljanstvo SRJ, a Vlada Crne Gore je javno, ovo morate imati u vidu, zapretila svim svojim državljanima da, ako dobiju državljanstvo Srbije, biće brisani iz knjige državljana Crne Gore. Kako u međuvremenu vlade Srbije i Crne Gore nisu uspele da se dogovore o dvojnom državljanstvu njihovih građana, kada se usvoji pomenuti Zakon o podeli besplatnih akcija, svi takvi građani će biti obespravljeni, jer nemaju prava po ovom osnovu ni u Crnoj Gori, ni u Srbiji. Daje čovek dva predloga. Ja vas molim da obratite pažnju, moguće je, vidim da su logična, vidite da li imaju zakonske osnove da mogu, a ako nemaju, recite zbog čega nemaju. Šta se time remeti u celoj priči? Jedan je - pravo na besplatne akcije imaju i građani Srbije koji su do 21. maja 2006. godine imali državljanstvo SRJ. To je jedan predlog. Drugi - alternativa, pravo na besplatne akcije imaju i građani Srbije koji su do 21. maja 2006. godine imali državljanstvo SRJ, pod uslovom, i ovo je dobar predlog, da obezbede državljanstvo Srbije, nakon što im se omogući pravo na dvojno državljanstvo. Nisu ljudi krivi što ovo sada ne funkcioniše. To su neke dve mogućnosti. Po ovom dosadašnjem Zakonu o privatizaciji, samo bih htela da napomenem, imamo veliki pritisak i od Zemljoradničke zadruge "Jedinstvo" iz Podunavaca. Zapišite taj podatak, jer smatram da je to produkt prethodno odrađene privatizacije i ljudi sada smatraju da niko ni za šta ne odgovara, pa tako i oni rade. ZZ "Jedinstvo" se apsolutno rasprodaje voljom jednog čoveka. Svi ostali nemaju nikakva prava. Rasprodaje se zemlja, rasprodaju se lokali, sve što se ima i ništa se ne odgovara. Ljudi ne znaju šta da rade, neko će nekoga ubiti, ne znam šta će tu sve da se dogodi. Molim vas, pogledajte za sve ovo ste vi krivi. Da li ste znali ili niste znali ne znam, ali sada znate.
Da li se još neko javlja po amandmanu? Reč ima ministar Dinkić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da odgovorim na ovo pitanje poslanika. Što se tiče "Magnohroma" u Kraljevu, nakon onoga što sam čuo pre dva dana, kada ste vi govorili, razgovarao sam s gospodinom Rasimom Ljajićem i zaista smatramo da je opravdano da se jednokratna novčana pomoć isplati radnicima "Magnohroma" koji su bez plate jedan dug vremenski period. Trenutno na razdelu budžeta kojim raspolaže Ministarstvo socijalne zaštite ima samo dva miliona dinara. Mi ćemo pokušati do četvrtka iz tekuće budžetske rezerve da obezbedimo dodatna sredstva i da se ta jednokratna pomoć odobri već u četvrtak na Vladi. Ako ne, obećavam da će to biti na prvoj narednoj sednici posle Nove godine, kada imamo već ceo budžet. To je jedna stvar. Druga stvar, iz budžeta subvencija za narednu godinu mi ćemo pomoći da se "Magnohrom" pripremi za novi proces privatizacije kroz određenu podršku iz subvencija. Radi znanja, naravno, nisam vodio taj proces privatizacije kada se on desio. Postoji razlika između braće, čak i ne rođene braće, "Mital", bitno je da javnost to zna. Jedan je ovaj "Pramod Mital", koji je vodio "Global stil", očito je neozbiljan partner, jer se desilo da nije ispunio obaveze i ugovor je raskinut, a drugi brat, koji čak i nisu u dobrim međusobnim odnosima, ma kakvo da je pisanje u britanskoj štampi, zove se "Lakšmi Mital", i on je jedan od najbogatijih ljudi na svetu. On je ozbiljan, ali oni nisu učestvovali uopšte u "Magnohromu". Radi znanja, da ne idemo odmah da generalizujemo i indijske investitore. Ovaj je očito bio neozbiljan, ali to nije sada stvar radnika. Nisam učestvovao kada je taj tender raspisivan, međutim, sada kao resorni ministar imam obavezu da se bavim posledicama toga. Naša kontrola je prvi put bila letos, mi smo morali da sačekamo, jer je po prethodnom zakonu bio rok od godinu dana da prođe i da vidimo da li će se ispuniti obaveze. Pošto te obaveze nisu ispunjene, 17. decembra je raskinut ugovor. Kao prva pomoć biće isplaćena jednokratna novčana naknada, a zatim subvencije. Videćemo na koji način da pokušamo da nešto uradimo sa "Magnohromom", da ga pripremimo za novi tender. Još jednom da ponovim ono što je jutros bilo. Bilo je pitanje - zašto birački spisak? Samo iz jednog razloga. Kako bi samo oni građani koji priznaju državu Srbiju dobili pravo da se evidentiraju. Drugim rečima, kosovski Albanci, ukoliko ne žele da budu u biračkom spisku, nemaju pravo ni na besplatne akcije. Nema nijedan drugi razlog zašto se birački spisak koristi kao dopunski razlog za pravo na sticanje besplatnih akcija. Taj odgovor sam dao još jutros. Konačno, želeo bih, kao ovlašćeni predlagač ispred Vlade, da povučem amandman Vlade na član 26. Naime, u međuvremenu je Odbor za privatizaciju podneo novi amandman, koji je bolji od ovoga koji smo mi imali kao Vlada, a to je da pravo za sticanje besplatnih akcija imaju oni koji su državljanstvo stekli na dan stupanja na snagu ovog zakona, a ne kako je bilo prvobitno predloženo 30. juna 2007. godine.
Reč ima narodni poslanik Slaviša Topalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, plašim se radnika "Magnohroma", jer tamo gde vi imate priliku da raspolažete novcem, to je već diskutabilno pitanje. Mi govorimo ovde o podeli besplatnih akcija, o onima koji nisu učestvovali u postupcima privatizacija. Postavlja se pitanje - kako je do sada obavljena privatizacija, kako su obavljene privatizacije u Srbiji? Preduzeća koja su privatizovana, na koji način su privatizovana ta preduzeća i koji je ishod tih privatizacija do sada? Kako u praksi izgleda privatizacija koju ste sprovodili ovih sedam godina, najbolje znaju naši bivši zaposleni radnici svojih preduzeća. Sve što je valjalo u ovoj zemlji vi ste rasprodali po desetostruko nižoj vrednosti svojim kompanjonima, pri tome ste uzimali ogromne provizije. Kada vam to nije bilo dovoljno, kupovali ste sami sebi firme, kao što je to slučaj kompanije "Novi dom" i bivšeg ministra za rasprodaju Aleksandra Vlahovića. Pre skoro godinu dana ukazao sam vam na vezu gospodina Vlahovića, Cvetkovića, firme "Ces Mekon" izvesnog gospodina Nenezića. Tog Nenezića spominje i Đorđević "Sinalko" u otimačini svoje firme, a taj Nenezić mora da sarađuje sa ovim Cvetkovićima, sa ministrom ili sinom. Dakle, da rezimiramo samo, ovo se zove burazerska privatizacija i svi glavni akteri koji su se nalazili u Vladi, ili se sada nalaze u Vladi, nama su dobro poznati. Ukrali su ogromne tranzicione profite, dok su u isto vreme narod i država postajali sve siromašniji i siromašniji. Postavlja se pitanje - može li iko u ovoj zemlji da spreči našu ekonomsku i nacionalnu tragediju? Budite uvereni da mi radikali to možemo. Izvršićemo reviziju privatizacije i vratiti oteto, i svi koji su radili po zakonu mogu da budu mirni i spokojni, a kriminalci će biti smešteni u zatvor. Pored mnogih kriminalnih privatizacija, poseban akcenat će biti stavljen na privatizacije nekih kompanija, koje su kupili za malo novca ovi što nam danas oduzimaju srpsku zemlju Kosovo i Metohiju, a prethodno su ubijali srpsku decu. Mislim na dve firme gde su sada vlasnici američke kompanije. Železara u Smederevu je poklonjena američkoj kompaniji samo dve nedelje posle ubistva Zorana Đinđića za samo 21 milion dolara. Zašto? Zbog čega je poklonjena za 21 milion dolara. Čiji su tu interesi zastupani kada je ona prodata samo za 21 milion dolara? Ko je tu uzeo novac? Koji su to političari koji zastupaju američke interese? Privatizacija Duvanske industrije Niš takođe će biti predmet revizije. Fabrika je prodata po višestruko nižoj ceni i „Filip Morisu“ je dat apsolutni monopol na srpskom tržištu. To je sve zahvaljujući vama, zahvaljujući DOS-ovoj vladi. Kako se „Filip Moris“ ponaša prema svojim kupcima pitajte svog komšiju kod koga kupujete svako jutro hleb. Oni će vam najbolje reći kako se „Filip Moris“ ponaša. Istovremeno, „Filip Moris“ će morati da odgovori na pitanje čiji su to „Marlboro“ prodavali dva najveća švercera cigareta na ovom području, Cane i Milo. Jedno je sigurno, Cane i Milo nisu proizvodili „Marlboro“, oni su samo nečiji „Marlboro“ prodavali na ovom tržištu. Ima li prljavog novca u privatizaciji Duvanske industrije Niš? Ubedljivom pobedom Tomislava Nikolića ostvariće se prvi preduslov za sprečavanje naše ekonomske i nacionalne tragedije. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, kao predlagač ovog amandmana. Izvolite.
Poštovane kolege, žao mi je što je ministar izašao. Drago mi je što je nadležni odbor produžio rok za državljanstvo da bi mogli građani da ostvare svoje pravo, ali me ponovo niste čuli. Znači, vi hoćete i tu da zakinete bez ikakve potrebe. Dajte da usvojimo barem onaj amandman koji kaže – oni koji su podneli zahtev za državljanstvo do dana stupanja zakona na snagu. Nije moguće da Ministarstvo unutrašnjih poslova odradi sve zahteve, koliko god se Jočić trudio. Što ste tvrdoglavi, uopšte mi nije jasno? Popravljate stvari potpuno bez veze. Dajte, sastanite se još jednom . Dakle, za sva lica koja su podnela do dana stupanja zakona na snagu, a pravo stiču onog momenta kada im Ministarstvo unutrašnjih poslova da dozvolu za upis u knjigu državljana Republike Srbije. Ne razumem oko čega je tu spor? Nemojte da sad administrativnim merama ljudima ukinemo pravo, izbeglim i raseljenim licima koji na to imaju pravo. Nemojte da zbog nekog podvlačenja crte na glup način... vraća se ministar, pa ću ponoviti, zbog njega. Dakle, gospodine ministre, da ne bismo gubili vreme, ideja je da još jednom na nadležnom odboru za ova pitanja oko toga ko ima državljanstvo a ko nema zbog ispunjenja uslova probamo da se dogovorimo, da to ne budu oni koji su dobili državljanstvo danom stupanja zakona na snagu (slobodno me gledajte, neću ništa ružno pričati), nego oni koji su podneli zahtev. Jer, nije moguće da Ministarstvo unutrašnjih poslova reši toliki broj zahteva, nego oni koji su podneli barem do dana stupanja na snagu zakona, da bi što manji broj ljudi koji to pravo imaju bio zakinut. Ako se slažete, to bi moglo da se uvaži. Vi ste ovo popravili sad na odboru, ali to nije dovoljno. Dakle, do dana podnošenja, ukoliko Ministarstvo unutrašnjih poslova odobri tako nešto. Dalje, ovaj zakon se zove Predlog zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Ako se ne varam, to bi trebalo da bude vaša verzija razrade člana 9a Zakona o javnim preduzećima, ako pogrešno citiram, vi ćete me ispraviti, gde je rečeno da će biti 15% za građane, a 15% za zaposlene. Ako se ne varam, vi ovde pokušavate sada da uvedete jednu vrstu socijalne pravde. Moram da vam kažem da ste se kasno setili. Pod ovakvom privatizacijom, sprovođenom po pravilima, odnosno po zakonima koje je donosila prodosovska politička elita u Srbiji, privatizacija se zove burazerska, pljačkaška, lopovska i kako god hoćete, i to narod s pravom kaže. Ono što meni lično najviše smeta, vi ćete me razumeti kao obrazovani ljudi i predstavnici Vlade, jeste što je ona ipak, i sa ovim popravkama, socijalno nepravedna, i ono što je najgore, ekonomski neefikasna. Ova privatizacija je trebalo da ima kao svoje ishodište nov dobar menadžment, nove tehnologije, novo zapošljavanje, provereni kapital i uslove da konkuriše na svetskom tržištu, a ne samo na domaćem. Mi smo samo dobili nove vlasnike, često sumnjivog porekla i veoma cenim što se gospodin Dinkić setio posle šest–sedam godina sprovođenja ovog koncepta o privatizaciji da nam čvrsto obeća, a svi znamo da je on čovek od reči, što je rekao to je i uradio, da više neće biti prljavog novca. Šest godina je bilo. Dosta je prljavog novca, dosta je tajkuna, dosta je sprege vlasti i tajkuna, sad će sve biti pošteno. Želim da verujem u to. Što se tiče ovog amandmana, moram da priznam da me niste dobro pročitali. Dakle, predložio sam da ne bude procenjena tržišna nego da se kaže knjigovodstvena vrednost. Zašto sam to tražio? Da stvarno nadoknadimo radnicima ono što im je opljačkano. Zašto? Ovde su to neki u sali prosto dobro provalili, kako to kažu omladinci. Nije meni problem da shvatim da je tržišna vrednost daleko iznad knjigovodstvene vrednosti koju beleže danas naša preduzeća, jer mi naša knjigovodstva nismo uskladili sa međunarodnim računovodstvenim standardima. Imali smo ovu, kako se zove, stečajnu mafiju, imali smo dakle lošu priču u samom knjigovodstvu i naše firme su vrlo često nisko dole. Uostalom, prilikom privatizacije, a ne vidim da je to radio ijedan privatizacioni savetnik, ne samo da nismo uvažili činjenicu da se pljačkamo, nego smo zaboravili da u vrednost firme uključimo i nešto što se zove intelektualni kapital, to nisam nigde video da je bilo u toku privatizacije uključeno, a mi imamo i neke patente i neke vredne ljude, dakle, nije uključena ni vrednost radne snage koja dolazi, nego se radnici samo tretiraju po terminu višak radnika i oni koji treba da ostanu. Dakle, nije uključeno to da smo vrlo često prilikom prodaja, primer su cementare, prodavali i kompletno naše tržište, a da to nije valorizovano u ceni tzv. tržišne transakcije koja je pravljena. Dalje, zašto sam hteo da bude knjigovodstvena vrednost? Zato što ako bismo dali procenat po knjigovodstvenoj vrednosti, i dali to radnicima, onog momenta kad oni izađu na berzu, to što je po knjigovodstvenoj vrednosti bilo malo naglo bi skočilo na tržištu i radnici bi dobili više novca. Znači, to je bila ideja ovog amandmana, ali nema veze, neka bude po tržišnoj vrednosti. Zanimljiva pitanja su sledeća. U članu 24... Ako se slažete, gospodine predsedavajući, pošto ima nekoliko amandmana, voleo bih da se ne javljam ponovo jer hoćemo do šest da završimo?
Da, ali požurite gospodine Bajatoviću, molim vas.
Nisam video, gospodine Mrkonjiću, da ste opet vi. Ništa bez vas.
Samo bez reklama, molim vas. Izvolite.
Nije ovo reklama, ovo je moje iskreno razmišljanje o vama. Kad god je neko ozbiljan iz opozicije za govornicom, oni pošalju Mrkonjića jer ima nesporan autoritet.
Nemojte, i Mića Albijanić vodi lepo sednicu.
Dakle, povezaću ovo sa pričom iz člana 24. Vi ovde kažete da onih 2,5% koliko ste vi planirali umesto 15% da date radnicima, onim zaposlenim i bivšim zaposlenim, vi kažete da ukupni raspoloživi novčani iznos za isplatu bonusa za zakup preduzeća iznosi, pa spominjete 6 preduzeća, za NIS 100 miliona, „Telekom“ 160, EPS 220, JAT 11, aerodrom 4 miliona i „Galeniku“ 17 miliona. Ako ove cifre predstavljaju 2,5% od onoga što vi mislite da vrede ova preduzeća, slušajte me dobro gospodo poslanici, vredeće vam ove cifre, ako je ovo 2,5%, dakle, ukoliko je 2,5% od NIS-a 100 miliona, to znači da NIS vredi 4 milijarde. Ko je to procenio? Smatram da vredi više. Mogu da dokažem da vredi više. Sa tržištem, sa pravima i daj bože sa ruskim Plavim potokom i sa ovim geografskim položajem Srbije NIS vredi mnogo više. Nemojte se smejati, gospodine Dinkiću, da ste imali bolji odnos prema Kini i Rusiji, barem onakav kakav imate prema Nemačkoj i Americi, bolje bi bilo srpskoj ekonomiji. Nas interesuju interesi države Srbije i njenih građana, a ne ideološke, a naročito ideološke ekonomske predrasude. Dakle, ovde kaže „Telekom“ 160 miliona, ako je to 2% „Telekom“ vredi 6 milijardi i 400. Po čijoj je to proceni? Ako je EPS 220 miliona, to znači da EPS vredi osam milijardi i 800 miliona. Ako je JAT 11 miliona i ako je to 2,5%, to znači da ste vi procenili da JAT vredi najmanje 440 miliona itd. Aerodrom četiri miliona, to znači da vredi 160 i za "Galeniku" iznos od 17 miliona evra, znači da "Galenika" vredi 680 miliona evra po vašim procenama. Kada se to sabere, to je cirka 21 milijarda. S obzirom da vi ovde u članu 31. vrlo neprecizno navodite da će se i ostala javna preduzeća... odredbe ovog zakona u delu kojim se uređuje prenos akcija bez naknade građanima i prava zaposlenih i bivših zaposlenih, shodno se primenjuju i na druga javna preduzeća i privredna društva sa većinskim učešćem državnog kapitala... prema tome, ovo se ne odnosi na sve građane. Dakle, svi građani, po mom shvatanju i tumačenju, ako grešim ministar će me ispraviti, neće od ostalih javnih preduzeća dobiti ništa osim zaposleni i bivši zaposleni. Mi ovde raspolažemo sa 21 milijardom, po vašoj proceni. Pretpostavljam da će razni tenderi i aukcije podići vrednost ovih preduzeća, to bi bilo realno. Po mojoj proceni EPS vredi najmanje 10 milijardi evra. Dakle, nemojte da nas oštećujete za tu milijardu. Vi treba da dođete do nekih 30 milijardi evra da biste mogli da date svakome tu čuvenu hiljadu evra. Ono o čemu želim još da polemišem sa vama, u članu 9. kaže se: "Lice čija je prijava odbačena ima pravo žalbe ministru nadležnom za poslove privatizacije, u daljem tekstu ministar". Znate šta, gospodine ministre? O nama poslanicima, zahvaljujući pisanju žute štampe koja je vrlo često pod kontrolom tajkuna i pojedinih centara moći kojima pripadaju pojedini ministri, ljudi imaju loše mišljenje, nametnuto loše mišljenje. Želim da branim svakog kolegu poslanika, nema veze iz koje je partije, jer ovo sada zbrzavamo zato što Vlada celo leto ništa nije mogla da se dogovori i u stvari vladajuća elita ništa ne može da se dogovori između sebe, a mi kao opozicija gledamo da popravimo vaše brlje onoliko koliko je to moguće. O ministrima ima još gore mišljenje, ali štampa manje piše. Nemojte da ministar arbitrira o mojim pravima. O mojim pravima mora da arbitrira neko drugi, to ne može biti neka agencija ili neki ministar, kao deo državne vlasti. Vi ste to ovde tako predvideli, ovaj zakon inače ima veliku arbitrarnu ulogu Vlade, a da bih vam dokazao iz čega to zaključujem, kao i mnoge nedorečenosti, pozvaću se na Vladino obrazloženje, koje nije vezano za član 23. nego za član 31. Saslušajte, gospodo poslanici, šta kažu gospoda iz Vlade, a vi ste to, koliko sam razumeo, ceo dan prozivali. Kaže - ovakvo rešenje je neophodno sa razloga što istovetni modeli privatizacije ne mogu biti primenjeni na sve slučajeve javnih preduzeća, što je logično, odnosno u ovom trenutku Vlada, kao predlagač zakona, nema izrađenu strategiju privatizacije za sva javna preduzeća, te se pokazuje kao potrebno da se ostavi mogućnost da se, u zavisnosti od takve strategije (samo ne znam kakve strategije) predvide (pa onda kaže ono što mi jako smeta) posebnim propisima (verovatno podzakonskim aktima koje donosi Vlada, što mi odmah ide na živce i proizvodi sumnju, izvinite što se tako izražavam; ne možete vi podzakonskim aktima da uređujete ona prava za koja ste prethodno rešili da ih uređujete zakonom, jer onda morate da nam kažete šta ćete sve tačno urediti podzakonskim aktima) drugačiji načini ostvarivanja prava građana. Izvinite, molim vas, građani mogu da budu jadni, mogu da budu bedni, mogu da budu nezaposleni, mogu da budu apatični, ovaj vaš zakon može da prođe u javnosti samo iz razloga što narod kaže - svi nas varaju, svi su nas prevarili, bolje išta nego ništa, što znači da je narod pristao na neku vrstu tog stanja i pozivam ih da što pre izađu iz tog stanja. Ali, kao narodni poslanik ne želim da pristanem da u okviru čak i vaše proklamovane demokratije, odnosno one verzije demokratije koju vi poznajete, da mi Vlada podzakonskim aktima, a da pre toga nije precizirano u kom domenu i na koji način, rešava ono pravo koje bi trebalo do kraja da bude precizirano zakonom. Uostalom, u poslednje vreme smo ovde doneli mnogo zakonskih projekata koji su nejasni, neprecizni, vrlo često predviđaju neka sporedna donošenja odluka i slične stvari. O kojoj to demokratiji vi govorite? Demokratija podrazumeva vrlo jasne procedure. Demokratija je surova kada je u pitanju sprovođenje prava i pravila. Prema tome, ono što je sigurno sporno u ovom zakonu jeste ta vrsta nepreciznosti, da se previše toga ostavlja, uz sumnju da će građani zaista dobiti hiljadu evra, jer se ovde hiljadu evra uopšte ne spominje, da će građani dobiti hiljadu evra nigde ne piše. Uostalom, obrazloženje kako će ovaj čin unaprediti tržište hartija od vrednosti, osim odsustva edukacije prosečnog građanina, što Vlada ne radi na kvalitetan način, tvrdim da neće, jer je pitanje kada će ovo građani dobiti, a ovde je neko rekao da postoje članovi koji prosto vrše pritisak. Čak u jednom od članova se predviđa da Vlada pod posebnim uslovima može da uradi nešto sa mojim akcijama. Moje akcije su ili moje ili nisu moje. Ili raspolažem njima ili ne raspolažemnjima. To što kažu da će biti ravnomerna raspodela, da li to znači, gospodine ministre, da će "Telekom" imati četiri miliona novih akcionara, da će EPS imati četiri miliona novih akcionara, da će Aerodrom imati četiri miliona novih akcionara. Koja će to administracija da odbrani? Ova naša nesposobna koja ima samo nezaposlene stranačke prvoborce, po pravilu nepismene i nestručne za ono što rade, čast izuzecima. Koleginici iz Kraljeva, pošto sam bio u "Magnohromu" i video tu tugu, apsolutno je tačno da je Vlada imala potpuno odsustvo reakcije. Mene ne interesuje koji je od braće Mital pozitivan lik, a koji nije. Vlada je to morala znati. Druga stvar, zašto se toliko dugo čekalo na reakciju? Treća stvar, gospodo, ova vlada je veoma sklona razumevanju ljudskih prava, vrlo je senzitivna, čak hipersenzitivna, u skladu sa svojim demokratskim opredeljenjima, na ljudsku nepravdu. Pozivam sve one koji su oštećeni u lopovskoj, burazerskoj i drugim privatizacijama i onim iz stečaja, da dođu u Beograd. Potpuno sam siguran da će Vlada Republike Srbije, uvažavajući demokratske norme, demokratska pravila i potrebu za borbom za građanska prava, humano društvo, koje podrazumeva verovatno i punu zaposlenost, jer je zaposlenost najbolji socijalni program, iznaći rešenja. Nemojte da rešavamo probleme samo Beograda ili samo mog voljenog Novog Sada ili samo moje veoma cenjene i voljene Vojvodine, za koju kao lokalpatriota želim da se borim. Ajmo da rešavamo probleme i Kraljeva, Kragujevca i svakog drugog grada, Kruševca kod gospodina Milivojevića, da poraste ta prodaja pljeskavica i toga što ide. Dakle, molim vas, možda je to dobar put, možda će onda Vlada razumeti da novouspostavljena postpetooktobarska politička, ekonomska i kulturna elita vlada već osam godina, sa pozivom na vrhunske vrednosti, proklamovane demokratske vrednosti, a da građani Srbije malo toga vide i osećaju. Osećaju na svojoj koži i u svojim šupljim džepovima, i u besperspektivnosti kako sebe tako i svoje dece.
Reč ima ministar Dinkić.
Samo kratak odgovor. Da, četiri miliona će biti akcionara u "Telekomu", EPS-u, NIS-u i oni će slobodno odlučivati da li će ostati akcionari ili će prodavati svoje akcije, to je njihova slobodna volja. Takođe, samo da razjasnimo, ovi bonusi su izbačeni amandmanom iz finalnog teksta zakona. Naša je ideja bila da zaposlenima i bivšim zaposlenima ponudimo dve opcije ili novčani jednokratni bonus ili akcije. Sindikati su na kraju rekli - bolje da nemamo mogućnost izbora, dajte samo akcije da prosto ne bi imali problema među nama da se ljudi opredeljuju da li su za bonus. Oni koji su imali više godina staža možda će više hteti bonus itd. Uglavnom, to je izbačeno. Inače, vrednost bonusa ne odražava zapravo procenu vrednosti preduzeća po ovom kriterijumu od 2,5%, već smo računali četiri hiljade evra puta broj zaposlenih i bivših zaposlenih u tom javnom preduzeću. Zato dobijate ovako velike razlike kada primenite ovaj kriterijum. Dakle, nije bio kriterijum da je bonus jednako procena vrednosti tog konkretnog preduzeća, već je bonus izračunat tako što smo 4.000 evra po jednom čoveku pomnožili sa brojem zaposlenih i bivših zaposlenih u konkretnom preduzeću. Pošto je to izbačeno, to sada nije relevantno. Moram da kažem da se s vama slažem da NIS vredi više od 4 milijarde evra. Moj predlog Vladi će biti da početna cena, ako se donese odluka o privatizaciji 51% kapitala NIS-a, bude dve milijarde evra za 51%, što znači da početna cena bude toliko, da to bude kvalifikacija, a da se onda, u postupku javne aukcije, svi oni koji prođu kvalifikaciju i ponude ovu minimalnu cenu, mogu javljati da se ta cena diže, kao u slučaju "Mobtela 063" i onda će tržište odrediti i videćemo kolika je stvarna tržišna cena NIS. Želeo bih da iskoristim priliku, kao predstavnik Vlade, da vas informišem da je Vlada Republike Srbije, saglasno odredbama člana 143. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, donela odluku da povuče iz procedure u Narodnoj skupštini sledeće predloge zakona: Predlog zakona o budžetskom sistemu, dostavljen Narodnoj skupštini, aktom 05 broj 011-7158/2007-3, od 21. novembra 2007. godine. Zatim, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana, dostavljen Narodnoj skupštini 30. novembra 2007. godine; Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća, dostavljen Narodnoj skupštini 30. novembra 2007. godine i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama. Procena je Vlade da ne bi moglo da se u preostalom vremenu kvalitetno diskutuje o amandmanima koji su podneti na ove zakonske predloge. Iz tog razloga je Vlada na današnjoj sednici odlučila da povuče ove zakone iz skupštinske procedure. Ovo obaveštenje će i zvanično biti distribuirano svim narodnim poslanicima.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što je veliki broj narodnih poslanika uključen u ovu raspravu, ali nije dobro što se ministar Dinkić ovde pojavljuje sporadično i zadržava vrlo kratko u ovoj sali. Naime, mislim da je vrlo bitno da ovaj predlog zakona razjasnimo do kraja, da bi i nama poslanicima bio jasniji, odnosno potpuno jasan, ali da bi i građanima koji su za ovo zainteresovani stvarno bio do kraja jasan. Stiče se utisak da predloženi zakon nije jasan velikom broju poslanika koji su prisutni u sali, a mislim da i predlagaču nije dovoljno jasan i da ga predlagač nije dovoljno dobro obrazložio i napisao, tako da će verovatno biti velikih problema u primeni ovog zakona. Želim da kažem ono što sam već jednom rekao pre nekoliko dana ovde, da ovo što se sada nudi građanima Srbije u vidu besplatnih akcija od prodaje nekih javnih preduzeća, u stvari samo su mrvice za sirotinju. Posle jedne bogate trpeze, za kojom su sedeli samo probrani i privilegovani, i kada su oni završili svoj posao i napunili svoje stomake, sada su ove mrvice ostale sirotinji, da se sirotinji oči zamažu. Ovo je samo bacanje prašine u oči narodu i neko obećanje da će nešto od ove privatizacije u Srbiji, koja je, uzgred budi rečeno, i najveći zločin prema građanima Srbije koji je izvršen u ovih nekoliko godina, da će i oni nešto dobiti po osnovu privatizacije u Srbiji. Naime, sama privatizacija je jedna velika nepravda prema građanima Srbije. Ovim zakonom se ta nepravda još produbljuje, još uvećava. Ovaj zakon, koji je pred nama i o kome raspravljamo i danas i prethodnih dana, u koliziji je i sa samim Zakonom o privatizaciji. Voleo bih da me ministar sasluša i da mi pokuša odgovoriti, možda nisam u pravu, ali Zakon o privatizaciji, koji je usvojen 2001. godine i po kome privatizacija u Srbiji traje punih 6 godina, predviđa da se od onih preduzeća koja se prodaju tenderom, jedan deo kapitala - 15%, ako se dobro sećam, izdvoji i deponuje u tzv. privatizacioni registar i da se taj kapital, kroz akcije, po isteku procesa privatizacije podeli građanima Srbije koji nisu od privatizacije dobili ništa. Čak je Zakonom o privatizaciji definisano da se to uradi u roku od dve godine po završetku procesa privatizacije. Ministar ode ponovo, tako da ćemo ostati bez odgovora. Nije mi jasno zašto se u sve ovo ulazi ako se upravo juče završenom raspravom o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji rok za privatizaciju produžava za još godinu dana, a već krećemo sa besplatnom odelom akcija. Očigledna je ovde namera, to moramo da podvučemo, iako je rečeno više puta, namera predlagača da u ovom momentu izađe pred građane Srbije sa ovim predlogom, da bi dobio neki glas na ovim predstojećim izborima, znači da bi kandidat vladajuće koalicije dobio neki glas i po osnovu jednog ovakvog zakona. Naime, nije se moglo ući u ovo dok se proces privatizacije ne završi i dok ne budemo znali čime raspolažemo u privatizacionom registru. Voleo bih da nam ministar Dinkić, mada on izađe, kaže koliko je preduzeća privatizovano putem tendera i koliko je to kapitala do sada deponovano, odnosno registrovano u ovom registru, čime to sada raspolažemo i koliko će svaki građanin Srbije dobiti iz ovog registra? Ono što je meni jasno i što želim da prenesem građanima Srbije, to je da je ovim zakonom predloženo da se građanima Srbije udeli, ovo namerno kažem - udeli jedan deo sredstava u novčanom obliku, znači u novcu, od prodaje akcija koje su već deponovane u ovom registru, a da se od onih javnih, državnih preduzeća, koja tek treba da prodamo, da će se od njih deliti akcije. Znači, građani će dobijati na dva načina. Prvi oblik je novčani, gde će se deliti novac od prodaje akcija koje su u privatizacionom registru, a drugi deo je onaj u papirima, u akcijama od preduzeća koja još uvek nisu prodata. Mene interesuje i voleo bih da čujem to ovde, čime to raspolažemo u ovom registru, koja je to nominalna vrednost, ako preračunamo po vrednosti po kojoj su plaćene akcije prilikom prodaje ovih preduzeća, i koliko bi to, pod uslovom da imamo četiri miliona građana u Srbiji koji nisu ostvarili ovo pravo, u ovom trenutku svaki građanin Srbije dobio u novčanom delu? Ako je verovati gospodinu Branku Pavloviću, koji je u vreme prethodne Vlade, kada je ministar Dinkić bio ministar finansija, bio direktor Agencije za privatizaciju. Šta se među njima desilo u međuvremenu, ne znam. Zašto su odnosi poremećeni, to me ne interesuje, ali verujući njegovom izveštaju i njegovim izjavama, u ovom momentu, od onih akcija koje su deponovane u privatizacionom registru, svaki građanin Srbije bi dobio po 40 evra. Molim vas, to je ponižavajuće za svakog građanina Srbije - 40 evra, a naspram toga su tajkuni iz ove vlasti i iz svih vlada od 2000. godine, koji su uzeli milione i milijarde evra od kapitala kojim je Srbija raspolagala. Sledeće pitanje, koje je ovde takođe bitno i na koje želim da ukažem, kaže u članu 12. ovog predloga: "Akcijski fond, koji ima obavezu da prodaje ove akcije iz registra, može da ovu prodaju poveri domaćim i stranim specijalizovanim finansijskim organizacijama ili brokerskim društvima". Onda kaže u članu 16. da će se sredstva ostvarena prodajom deliti građanima po odbitku troškova prodaje, a troškove prodaje će propisati nadležni ministar. Uz svo ovo poniženje prema građanima Srbije, sada će dobar deo sredstava od ovoga da se utroši, odnosno da neko dobije po osnovu prodaje ovih akcija. Znači, ne može država sama da to proda, nego će taj posao ustupiti nekom drugom, nekom ko je blizak vlasti, nekom vašem tajkunu koji će i po tom osnovu da se dodatno obogati. Takođe, pitanje koje ostaje ovde otvoreno jeste - po kojoj ceni će se prodati akcije iz ovog registra. Naime, u članu 12. kaže - cena po akciji po kojoj akcijski fond prodaje akcije ne može biti manja od cene po akciji koju je platio kupac kapitala po osnovu privatizacija. Ko to može garantovati tu cenu? Nije mi jasno kako može zakon to propisati. Ako se već ide na tržište, onda se ne može unapred propisati cena po kojoj će se prodavati. To će tržište regulisati. Šta ćemo ako ne dobijemo tu cenu? To je opet zakon u članu 17. propisao, ako se ta cena ne ostvari na tržištu, takvo društvo, preduzeće o kome se radi, ima obavezu da u roku od 180 dana, u skladu sa zakonom kojim se uređuje tržište hartija od vrednosti, obezbedi da deo kapitala tog društva koji je registrovan u registru bude podeljen na broj akcija sa pravom glasa itd. Znači, onda ćemo ove akcije prepraviti i podeliti svim građanima koji imaju pravo. Zašto to ne uradimo odmah? Zašto pravimo dupli posao ako ne moramo i ako već delimo jedne akcije od javnih preduzeća, zašto i ovo što je registrovano u registru ne podelimo u formi akcija, već ponižavamo građane, da im delimo neke novčane iznose od po 40-ak evra, koliko će to da vredi u momentu prodaje. Takođe, ono što ostaje kao otvoreno pitanje - šta je sa preduzećima koja su već bila na aukciji prodata, zaposleni su već tamo upisani i evidentirani kao vlasnici nekih akcija, nikada nisu ostvarili dividendu po osnovu tih akcija, u međuvremenu su ugovori raskinuti zbog raznoraznih problema. Oni su formalno vlasnici tih akcija. Te akcije faktički ne postoje, niti oni imaju ikakvu korist od toga. Šta će biti sa njima? Zašto i da li oni imaju prava? Iz ovog predloga sam zaključio da oni nemaju pravo da se pojave kao nosioci ovog prava na besplatne akcije i šta će i na koji način oni neko pravo u procesu privatizacije u Srbiji ostvariti, gde je pravda za njih? Gde je prava za zaposlene u preduzećima koja se restrukturiraju, koja odu u stečaj, koja se likvidiraju? U Zakonu o privatizaciji stoji da će oni dobiti deo naknade u novcu po prodaji preduzeća posle likvidacije i stečaja. Molim vas, oni dobijaju nekakav novac, ako uopšte dobije, tek po namirenju svih drugih troškova procesa likvidacije, odnosno stečaja, što hoće da kaže da neće dobiti ništa, jer posle svih tih troškova, odnosno namirenja tih troškova, neće ostati ništa. To je još jedna nova nepravda. Pre nekoliko dana sam govorio o Raketi iz Užica. Imate primer Rakete i štamparije Rujno i drugih preduzeća, gde je privatizacija izvršena u jednom momentu, ugovor raskinut, preduzeća propala i sada zaposleni imaju papire, imaju neko nominalno pravo, nikada nikakvu dividendu nisu ostvarili po tom osnovu i sada ne mogu da budu nosioci ovog prava, ovaj zakon im to uskraćuje. Šta će biti sa njima? Da li će ikada išta dobiti od privatizacije u Srbiji? Dame i gospodo, mnogo je pitanja koja je ovaj predlog otvorio, na koja nema odgovora. Očigledno je, sve se radi u izborne svrhe, da se neki glas dobije za svog kandidata, ali definitivno ostaje velika nepravda prema građanima Srbije koji su decenijama sticali imovinu kojom se sada ovako olako raspolaže. Na kraju, poručio bih građanima Srbije da se previše ne raduju ovome što im se navodno nudi ovim zakonom, jer su od 2000. godine sve ovo višestruko platili kroz cene energenata i struje, ali i komunalne troškove i druge troškove života. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zlatanu Jovanoviću. Imate tri minuta, gospodine Buha. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. S obzirom da je ministar tu, replika na izlaganje ministra, replika na stav Vlade. Radi se o tome da je pre sedam-osam dana, prilikom rasprave o ovom Predlogu zakona u načelu, potpredsednik Vlade gospodin Đelić u dva navrata decidirano i jasno rekao da izbeglice imaju pravo i da će to pravo ostvariti. Replicirao sam, kao i nekoliko poslanika SRS, i ponovo je rečeno, taj formalni nedostatak, s obzirom da zvanično u ovom predlogu nema mogućnosti za ostvarenje tog prava, rečeno je da će to u formalnom smislu biti rešeno. Moram ukazati, s obzirom da smo čuli od ministra Dinkića da izbeglice neće to pravo moći ostvariti, na međunarodno pravo. S obzirom da smo 90-ih godina ušli u postupak pretvaranja društvene svojine u druge oblike svojine i da je 1991. godine u Saveznoj skupštini donet Zakon o pretvaranju kojim se garantovalo pravo svim građanima SFRJ, pravo na određen vid novčane naknade ili na akcije ili vid novčane naknade. Od svih bivših jugoslovenskih država je 2001. godine potpisan sporazum o sukcesiji, koji u odeljku G koji govori o privatnoj svojini i stečenim pravima, jasno je definisao kategoriju - stečena prava, kojim je obuhvaćeno i pravo na novčanu naknadu. To je međunarodnopravni akt. S obzirom da se radi o međunarodnopravnom aktu, s obzirom da je taj sporazum ratifikovan u Saveznoj skupštini 2003. godine, on je sada sastavni deo pravnog sistema Republike Srbije. On garantuje izbeglicama pravo. Ovim zakonom se to pravo ne može uskratiti. On je međunarodni pravni akt i kao takav se ne može licitirati ovim zakonom. Pozivam ministra da još jednom vidi u svom Ministarstvu i u Vladi, ne možete da uskratite ono što vam garantuje međunarodno pravo. Izbeglice imaju pravo na novčanu naknadu, na besplatnu podelu akcija, ne možete nam to uskratiti.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miloradu Buhi. Po Poslovniku, narodni poslanik Dušan Bajatović, pa narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, takođe po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, nisam uspeo na vreme da se javim nakon odgovora, na čemu se zahvaljujem gospodinu Dinkiću, i delom odgovora sam zadovoljan, ali nisam dobio odgovor na jedno pitanje i ponovo molim gospodina Dinkića i Vladu. Slažem se sa ovom pravnom opservacijom koju je izneo gospodin Buha. Dajte da ne uskraćujemo ljudima pravo, nije to tako mnogo novaca. Zašto to pričam? Država je ovde zainteresovana da što manje da, jer ono što ne podeli građanima koji na to imaju pravo direktno ide državi. Nemojte da ta arbitraža ugrađena u zakon bude na štetu građana. Molim vas, dajte da razmislimo, ima vremena, hajde, ako ne može do kraja ovo što traži gospodin Buha, hajte bar onda da svi koji su podneli zahtev za državljanstvo zaključno sa danom stupanja zakona na snagu, a MUP im u međuvremenu dozvoli upis u registar građana Srbije, ostvaruju pravo po ovom zakonu. Neće država ni propasti ni unaprediti se zbog tolikog novca. Nama da bi država išla napred moramo da radimo više, moramo da imamo bolju političku elitu. Namerno neću da govorim opromeni vlasti, neću da govorim o pojedinim političkim projektima, neću da govorim o pojedinim ideološkim ekonomijama. Molim vas, vrlo je jednostavno, dakle, ako ste vi dobronamerni postoji rešenje. Do dana stupanja na snagu, ko je podneo zahtev za upis u državljanstvo, ima odobreno državljanstvo od strane države Srbije, upisan je u knjigu građana, samim tim ima pravo i da bude u biračkom spisku. Dajte da ta prava ne uskraćujemo ljudima. Još nešto da vam kažem, ne znam šta misle kolege iz opozicije, neka kažu svoj stav, pozivam ih. Besmisleno je da mi učestvujemo u ovom radu, čak i ako je ministar tu. Nema zainteresovanih za ovu priču. Ako Vlada ne može da razume ovakvo jedno nastojanje, da prosto ljudima ne uskratimo prava koja su im garantovana. Zašto mi, ljudi, večeras sedimo ovde, da bi Vlada povukla pet zakona, jer celo leto nismo radili ništa, da bi sutra raspravljali o tome da li će Velja da uradi ovako ili onako, kako se dogovore oko vladajuće koalicije, tj. biće kandidat ili neće biti kandidat, ako usvojimo zakone i da se stvore uslovi da idemo na izbore? Pa, mi smo neozbiljni. Niti je narod lud, niti su poslanici ludi, niti su novinari ludi. Što stalno tražite od poslanika opozicije da izlaze u susret onome što se dogovora u okviru vladajuće koalicije? Mi trebamo na svakom koraku da vam podmećemo nogu i da budemo kontrolni mehanizam, a ne da pokrivamo ono štovi između sebe ne možete da dogovorite, jer imate više centara, a izgleda i više vlada.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Dušanu Bajatoviću. Reč po Poslovniku je tražila narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Poštovane kolege, poštovani građani, koristim institut povrede Poslovnika da saopštim stav svoje stranke povodom dalje rasprave o ovom zakonu. Izneću jednu generalnu sumnju, sa uverenjem da će se ostvariti, nažalost. Priča o evidentiranju prava na besplatne akcije pretvoriće se, dragi građani, u privatizaciju javnih preduzeća, onako kako je to članom 31. i članom 19, nedovoljno vešto za srpske radikale, provučeno kroz ovaj zakon. U članu 31. se kaže da ako nema drugih zakona koji to regulišu, sprovodiće se privatizacija u skladu sa ovim zakonom. Član 19. kaže, iako se zove kao poglavlje - podela besplatnih akcija, u stvari je reč o promeni vlasničke strukture, u smislu da preduzeće bude u privatnoj svojini. Ali, ono što je pogubno to je obrazloženje za odbijanje poslednjeg amandmana na ovaj zakon, koji je podneo Martinović, gde Vlada kaže - mi ovo radimo na ovaj način zato što nemamo strategiju privatizacije javnog sektora. Doslovce kaže, Vlada kao predlagač zakona nema izgrađenu strategiju privatizacije za sva javna preduzeća, pa je potrebno ostaviti mogućnost da se, u zavisnosti od strategije, sprovode, navodno, propisi u kojima će građani da ostvare svoje pravo. Zašto insistiram na ovom kao zaključku ovog zakona? Ako Vladi treba Skupština kao podrška da određeni zakon razmotri i usvoji, ona to radi tako, poštovani građani, da sate provedemo u pisanju amandmana, u načelnoj raspravi o tome, i kada dođe trenutak da raspravljamo u pojedinostima, Vlada povlači Zakon o budžetskom sistemu i još tri zakona koja su bitna za prihodnu stranu budžeta, o kojem će se sutra glasati. Ne pitam Vladu, znam da vi pravite račun bez krčmara, da li su zakoni o porezu na dobit, koji se doduše smanjuje, porezu na dohodak građana i ovaj poslednji zakon o republičkim taksama bitni za cifre i za prihode, odnosno trošenja koja smo budžetom već raspravili. Kod vas sve može. Da li će građani to da trpe, to je pitanje. Za SRS je dalje rasprava o amandmanima po ovom zakonu bespredmetna. Mi ćemo od ovog trenutka završiti rad po ovom zakonu. Pozivam građane Srbije da u 21 čas okrenu Prvi program RTS i saslušaju šta ima da im saopšti, o malo boljoj budućnosti i ozbiljnijim vremenima, predsednik Srbije Tomislav Nikolić, za koga smo svim srcem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Jorgovanki Tabaković. Reč ima Dušan Bajatović, po Poslovniku.
Poštovane kolege iz SRS, imali smo strpljenja za vas, imajte vi za nas. O našim amandmanima će govoriti samo još jedan naš predstavnik, gospodin Milisav Petronijević. Nakon toga i mi ćemo završiti rad po ovoj tački dnevnoj reda.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Niko se ne javlja za reč. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Hvala lepo, gospodine Mrkonjiću. To gospodine Mrkonjiću, to je za javnost, inače, za socijaliste, to je naš drug Mrkonjić. Znam da je ceo svoj radni vek bio karakterističan za gospodina Mrkonjića, da je to efikasan čovek. Dozvolite, gospodine Mrkonjiću, da i sam budem efikasan, tako što ću u istom izlaganju obrazložiti šest amandmana. Dame i gospodo narodni poslanici, evo ulazimo u završnicu rasprave o zakonu o pravu na besplatne akcije i novčane naknade. Naravno, taj paket je, zajedno sa paketom o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, izazvao veliku pažnju javnosti zadnjih dana, tako da su građani imali prilike da vide i šta se predlaže za izmene i šta svaka od stranaka traži da se u tom smislu promeni. Što se tiče SPS, SPS u dogovoru sa Samostalnim sindikatom Srbije uložila je sve amandmane na koje je Sindikat imao primedbe kada su u pitanju ova dva zakona. Kada je u pitanju zakon o pravu na besplatne akcije, član 23, koji je sad postao ključni član, govori o pravu zaposlenih i bivših zaposlenih u javnim preduzećima, onih šest ovde koji su navedeni: EPS, NIS, JAT, Telekom, "Galenika" i Aerodrom "Beograd". Najveća borba se vodila oko tog člana, jer iz sadržaja tog člana proističu i naredni članovi. Pre nego što pređem na ovo obrazloženje, tražim odgovor od vas, gospodine ministre. Pre neki dan, pre desetak dana kada smo ovde polemisali sa gospodinom Đelićem oko privatizacije javnih preduzeća, gospodin Đelić je tada za govornicom rekao da će način privatizacije NIS-a biti regulisan zakonom koji će biti u ovoj skupštini. Malopre, vi ste rekli da ćete predložiti Vladi privatizaciju 51 posto. Pre toga i danima pričam stav SPS-a da sva strateška javna preduzeća 51% moraju da ostanu u državnom vlasništvu. Molim vas da odgovorite kasnije da li je gospodin Đelić to dobro rekao. Podsećam da postoji Zakon o NIS-u koji nije do sada ukinut, ili je ono što ste vi rekli, jedno s drugim ne ide. Ovo iz prostog razloga, ako je to vaš predlog koji će biti sastavni deo zakona, koji će ući u skupštinsku proceduru, imaćemo vremena tada da ratujemo o njemu. Kada je u pitanju član 23, prvobitna verzija, Predlog zakona koji je ponudila Vlada podrazumevao je da pravo na besplatne akcije, odnosno na akcije javnih preduzeća imaju zaposleni i bivši zaposleni u tim preduzećima daleko selektivnije nego sada. Tada je uvedena kategorija bonusa, odnosno isplata novčanih naknada. Moram da kažem kratko, dakle, samo da bih obrazložio, koliko je Vlada sujetna i koliko su sindikati bili u pravu, a radi se o sledećem. Savez samostalnih sindikata Srbije je izvršio žestok pritisak da se izmeni član 23, da se ukine isplata bonusa, da ostane samo pravo na akcije. SPS, podržavajući sindikat, uložila je amandman 12. decembra na taj član. Nešto kasnije uložio je sličan amandman i G17 plus, da bi 13. decembra Vlada sama uložila amandman iste sadržine na sopstveni zakon. Šta je suština stvari? Suština stvari je da je Vlada pod pritiskom sindikata izvršila promenu u odnosu na prvobitnu predviđenu verziju. Što se tiče sindikata, bravo sindikati, tako i treba, tako se i treba boriti za prava radnika i mi ih u tome podržavamo. Što se tiče Vlade, hoću da kažem i tada sam rekao kada je bio gospodin Đelić, koliko je Vlada sujetna, toliko je sujetna da ona u stvari doprinosi produženju rasprave o amandmanima na zakone. Evo primer. Amandman na član 23, dva poslanika SPS-a su podnela, i to Rajko Baralić, Milisav Petronijević, zatim dr Ninoslav Dimitrijević, na član 23. i na član 24. Milisav Petronijević na član 25, Miletić Mihajlović na član 26. i da ne nabrajam dalje, malopre je naš drug Dule Bajatović o tome pričao. Šest amandmana ovde se nalazi na dnevnom redu da raspravljamo, u potpuno istovetnom tekstu kao što je amandman Vlade. Šta se događa? Događa se nešto nezapamćeno u ovoj skupštini, da Vlada ne prihvata amandman u istovetnom tekstu kakav je ona predložila. Pogledajte kolika je sujeta tu u pitanju, a inače ni poslovnički to nije dobro, ni moguće. Vlada je mogla da kaže - prihvatamo amandman zato što je istovetan sa Vladinim. Ajte neka vam bude tako, nama nije bitno koji će amandman da se prihvati, naš ili Vladin, nama je bitno da se ostvari ono što piše u tom zakonu. Ali, šta je posledica? Posledica je da mi sada treba da vodimo raspravu o šest članova, umesto da je Vlada rekla samo - prihvatamo jer je istovetan tekst i postaje sastavni deo zakona. Glavni razlog mog javljanja ovde je bio, ovako sujetni, ovako kakva je Vlada danas, ne može da doprinese boljem radu ni Skupštine, niti boljitku građanima Srbije. Šta je Vlada uvela? Uvela je podobne za podnošenje amandmana i nepodobne. Valjda smo mi ti koji smo nepodobni. G17 plus je povukao odmah svoje amandmane i to razumem, jer je to sastavni deo vladajuće koalicije, ali ne razumem, gospodine ministre, nema razloga da se Vlada plaši, jer to ništa ne košta, ništa ne boli, da jednostavno prihvati amandman, pogotovo ako je istovetan koji je podnela Vlada i ako je podnet pre nego što je Vlada prihvatila pritisak sindikata. Još jednom ponavljam - bravo sindikati. Da ne bih dalje oduzimao vreme oko ovoga, nema potrebe da obrazlažem ovih šest članova, jer su već sastavni deo kao predlog Vlade. Samo sam hteo da ukažem na ovu činjenicu. Želim jedno razjašnjenje kada je u pitanju član 26, pošto je to nešto slično. Postavljao sam pitanja danas i sada želim, gospodine ministre, ovde samo nije dovoljno i bitno da li će se nešto usvojiti ili ne, već da se građanima Srbije razjasni. Verujte, non-stop telefoni zvone i stižu pisma. Pitaju ljudi konkretno, član 23. je predvideo mogućnost da bivši zaposleni, i penzioneri, i oni koji su prešli u druge firme da dobiju akcije, ali član 26. već ograničava takve da je počeo postupak privatizacije. Evo konkretnog pitanja, ne znam, danas niste bili, gospodine ministre, kada sam postavio pitanje, pa da iskoristim priliku. Prilikom restrukturiranje "Kolubare" vi ste bili u Vladi i tada kada je doneta odluka. Izdvojene su tri firme: "Kolubara metal", "Kolubara građevinar" i "Kolubara inverzal". Šta je bio cilj? Da se izdvoji nadležnost Vlade, da bi se pripremio postupak privatizacije za te firme. Ljudi s pravom postavljaju pitanje, čak mislim da je "Kolubara metal" još uvek ostala ćerka Javnog preduzeća "Kolubara", ceo radni vek proveli su u Javnom preduzeću "Kolubara", sada se nalaze u tim preduzećima i imaju li ljudi pravo na akcije Javnog preduzeća, naravno, u odnosu na broj godina staža koje su u tome proveli. To je vrlo konkretno pitanje i ljudi očekuju konkretan odgovor. Slična situacija, evo jedno pismo, gospodine ministre, radi se o preduzeću, zove se "Telus", privredno društvo, akcionarsko društvo 100% u vlasništvu Telekoma Srbije. Šta je bila suština? Da Telekom Srbije i PTT Srbije se oslobode sporednih delatnosti, pa su osnovali posebno preduzeće od sopstvenih zaposlenih, svojih zaposlenih, preduzeće za usluge, za fizičko i tehničko obezbeđenje itd, u pitanju je oko 1.750 radnika, i dalje je vlasnik PTT Srbija i Telekom. Ljudi pitaju konkretno, hoće li ih kačiti taj član 26. i imaju li pravo na akcije kao svi radnici PTT-a Srbije? Čitav niz tih primera, izdvojio sam ova dva, jer pričali smo već nekoliko dana, navodili primere itd. Mi ovim završavamo naše izlaganje vezano za zakon o pravu na besplatne akcije. Želim da još jednom obavestim građane Srbije da sve primedbe koje smo imali na oba zakona, imali smo ih u saradnji sa Savezom samostalnih sindikata Srbije, njih smatramo prirodnim saveznicima, jer su oni ti koji treba da brinu o pravima zaposlenih i zaštiti zaposlenih, a to je i naš politički program. Niti smo mi hteli da budemo sindikat, niti smo tražili od sindikata da budu SPS, ali smo hteli da što veći broj njih se umnožava u zaštiti interesa radnika, jer su oni ipak najveći gubitnici u ovom procesu transformacije svojinske, kapitala. Kada je u pitanju prava na besplatne akcije, ukazali smo i na nepravednost podele, ukazali smo na nepravednost uslova koji su potrebni, ukazali smo i na to da građani moraju da dobiju jasan odgovor, rok kada će da dobiju pare ove, kada je u pitanju novčana naknada iz privatizacionog registra. Ukazali smo i na to da građanima Srbije dugujete odgovor na pitanje komentara člana 9a Zakona o javnim preduzećima, a on se ukida ovim zakonom. Zbog čega i drugi deo ostatka od sume koja se isplati svim zaposlenima i bivšim zaposlenima u preduzećima, takođe, ne priključi podeli akcija besplatnih građanima, jer to omogućuje sadašnji član 9a Zakona o javnim preduzećima. Dakle, učinili smo sve da vas ubedimo i da vas uverimo da ovako zamišljena besplatna podela akcija nije dovoljno pravedna, nije dovoljno osmišljena i da odgovornost snosite vi u odnosu na to kako će se to završiti do kraja. Hvala lepo. Mi završavamo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milisavu Petronijeviću. Samo još pet minuta strpljenja, moram ovo da pročitam sve. Na član 23. amandman je podneo poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zdravko Topalović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 24. i član 24. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Ninoslav Dimitrijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 25. i član 25. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 24. i član 24. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Amandman je povučen. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Amandman je povučen. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na član 26. amandman je Odbor za privatizaciju. Vlada je prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Suzana Grubješić. Amandman je povučen. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vidoje Jovanović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Rajko Baralić. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela Vlada. Odbor za privatizaciju je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dušan Bajatović i Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za privatizaciju predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za privatizaciju je podneo amandman kojim predlaže da se u poglavlju VII doda novi odeljak i član 31a. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, na član 32. amandman je podneo Odbor za privatizaciju. Vlada je prihvatila amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li mr Mlađan Dinkić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, želi završnu reč? (Da.) Izvolite. Toliko ste želeli, izvolite, slušajte gospodina Dinkića.
Biću kratak. Želim da zahvalim narodnim poslanicima na konstruktivnoj raspravi. Takođe, želim da zahvalim svim reprezentativnim sindikatima, Samostalnom, Nezavisnom, Konfederaciji sindikata, na konstruktivnom radu u izradi ovog zakona. Mislim da će ovaj zakon, ukoliko ga sutra Skupština Srbije usvoji, pomoći da se dve stvari urade. S jedne strane, da se napravi makar približno neka vrsta socijalne pravde, da oni ljudi koji nisu dobili do sada akcije, dobiju pravo na besplatne akcije. S druge strane, da se motivišu svi građani Srbije da kontrolišu budući rad ovih javnih preduzeća. Kada postanu akcionari, imaće mnogo više motiva da učestvuju u donošenju odluka ovih javnih preduzeća, kada ona izađu na berzu, biće mnogo više podataka dostupnih javnosti. Hvala.
Zahvaljujem magistru Mlađanu Dinkiću, ministru ekonomije i regionalnog razvoja i njegovim saradnicima. Izvolite, reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Onog trenutka kada Vlada bude kontrolisala dve agencije koje upravljaju najvećim kapitalom banaka i preduzeća, Agencijom za osiguranje depozita i Agencijom za privatizaciju, tog trenutka ćemo vam poverovati u iskrenu nameru da obezbedite i građanima mogućnost da kontrolišu javna preduzeća koja vi ne možete da kontrolišete. Ali, prvo obezbedite kroz budžet, kroz zakone koje ste povukli, da kontrolišete ove dve agencije, a verujem da ćete sve ono što ste u vezi s tim izneli zaista uvažiti i primeniti kada nam nove zakone budete podneli ovde na usvajanje. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Jorgovanki Tabaković, narodnom poslaniku SRS. Zaključujem pretres Predloga zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem. Današnji dan je završen. Hvala. Nastavak je sutra u 10.00 časova.