REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE OSMA SEDNICA PRVOG REDOVNOG ZASEDANjA 27. maj 2003. godine (Prvi dan rada) (Sednica je počela u 12,10 časova. Predsedava Nataša Mićić, predsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Konstatujem da imao kvorum za rad i odlučivanje. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. 1. Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Narodnoj skupštini 23. maja 2003. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 118, protiv 78, uzdržanih jedan, nije glasalo 10, od ukupno 207 prisutnihnarodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. 2. Stavljam na glasanje predlog da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Bojan Pajtić. Za 121, protiv 44, nije glasalo 43, od 208 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog narodnog poslanika Bojana Pajtića. 3. Narodni poslanici Ivan Andrić, Vlastimir Budimović, dr Miloš Lučić, Ljubiša Kesić, Šandor Melank, Sima Radulović, prof. dr Mirko Rosić, prof. dr Dragor Hiber i Nataša Mićić predložili su da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koji su podneli Narodnoj skupštini 14. maja 2003. godine. Za 126, protiv 91, nije glasalo šest, od 223 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog koji su podneli narodni poslanici poslaničke grupe DOS-Reforma Srbije, Građanski savez Srbije. 4. Narodni poslanik Miroslav Hristodulo predložio je da Narodna skupština, po hitnom posutpku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o republičkim administrativnim taksama, koji je podneo Narodnoj skupštini 19. maja 2003. godine. Za 39, protiv 113, uzdržana dva, nije glasalo 72, od 226 narodnih poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. 5. Narodni poslanici Zoran R. Anđelković, Ljubiša Maravić, dr Žarko Obradović, Đura Lazić i Sreten Mitrović predložili su da Narodna skupština, po hitnom posutpku, stavi na dnevni red Predlog deklaracije o zaštiti državnih i nacionalnih interesa na Kosovu i Metohiji, koji su podneli Narodnoj skupštini 23. maja 2003. godine. Za 58, protiv 114, nije glasalo 52, od 224 narodna poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za hitan posutpak, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu sednice u celini. Znači, prvo da utvrdimo dnevni red.
Gospođa Mićić zna da bi nakon glasanja ova povreda Poslovnika bila bespredmetna, pa je zato insistirala na glasanju. U obavezi sam da u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije reklamiram povredu Poslovnika i to člana 134. koji kaže: "Predlog zakona pripremljen u skladu sa odredbama ovog poslovnika može se uvrstiti u dnevni red sednice Narodne skupštine u roku ne kraćem od 15 dana i ne dužem od 60 dana od dana njegovog podnošenja. U izuzetnim slučajevima, rok od 60 dana može biti prekoračen, ali ne duže od 30 dana, a predsednik Narodne skupštine obavestiće narodne poslanike o razlozima prekoračenja roka". Evo, vidite da predsednik Narodne skupštine nije ni pokušao da obavesti poslanike o razlozima prekoračenja. U dnevni red ove današnje sednice imamo uvrštena dva predloga zakona: jedan je podnet 18. oktobra 2002. godine, znači pre više šest-sedam meseci, a drugi je podnet 16. oktobra 2002. godine. Mislim da ovakav način rada i ovakav način utvrđivanja dnevnog reda pokazuje da skupštinska većina uopšte ne ceni ovu instituciju. Ona objektivno, ovakvim načinom, derogira Parlament. Moram napomenuti da postoji više od desetak, a čini mi se i 20 zakona kojima je sa stanovišta Poslovnika prošao rok. Sa druge strane, evo i danas smo bili svedoci situacije da nam se stalno - na dan-dva, po hitnom postupku, pre sednice ubacuje po neki zakon, čak se sednice zasedanja zakazuju nekoliko sati pre utvrđenog roka. Razlog je vrlo prozaičan, ostaviti poslanicima i skupštinskoj manjini što manje vremena da mogu da se pripreme za zasedanje Skupštine. Smatramo da ovakav način rada jeste jedna imitacija demokratije i Parlamenta. Po više osnova je ovaj parlament derogiran, loše je što se to radi i kroz utvrđivanje dnevnog reda. Smatram da je Poslovnik Narodne skupštine ovim povređen i da ove tačke ne bi trebalo da budu predmet odlučivanja i uopšte ne bi trebalo da budu u raspravi.
Samo da dam kratak odgovor. Istina je da ima preko 20 zakona, koji, kao što ste rekli, stoje u proceduru duže od 60 dana. Međutim, razlozi za uvršćavanje u dnevni red su bili jako važni i jedino se to moglo ispraviti da je Vlada ponovo podnela isti predlog. Vodićemo o tome računa ubuduće. Ako niste zadovoljni odgovoriće vam Administrativni odbor. Reč ima narodni poslanik Dragan Marković, pa narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas radimo u gluvoj sobi, reklamiram član 170. Nema TV prenosa. Juče sam rekao da ću predložiti opoziciji da uzmemo pištaljke, međutim, svratio sam u tri opštine i ni u jednoj prodavnici nema pištaljki. Izgleda da je DOS povukao iz prodaje sve pištaljke. Postoji skupštinska odluka, dame i gospodo, da ova skupština bude javna i da je prenosi RTS. RTS nema pravo da donese samostalnu odluku, sve dok Skupština ne promeni neku drugu odluku, odnosno ne izglasa da RTS više nema obavezu. Vi ste rekli, pošto je usvojen Zakon o radiodifuziji, sada odlučuje Upravni odbor RTS-a da li će RTS prenositi sednice ili ne, a imajući u vidu da je osnivač Republika, da je ulagala, ne samo u poslednje vreme, nego od osnivanja RTS-a, mnogo je para uloženo i RTS ne može sam takvu odluku da donese. Znači, to je politička odluka. Zahtevam u ime poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, jer ste vi obećavali građanima da će rad biti javan, transparentan, a od transparentnosti nema ništa. Ja ću da naručim pištaljke i doneću opoziciji, a nadam se da će da duvaju i oni iz DSS-a, koji su naučeni da duvaju u pištaljke i da tražimo da se ova skupština prenosi. Reklamiram takođe član 34. Kada je u pitanju dnevni red i tačke dnevnog reda, pitam Vladu i predsednika Skupštine - zašto niste stavili na dnevni red poverenje ministra Veselinova. Onaj koji se ruga poljoprivrednim proizvođačima, onaj ko priziva Isusa Hrista i Boga da pusti kišu, a poznato je da je oduzeo jedan mlad život i kaže da nije kriv, sram ga bilo i čak neće da prizna da je prošao na crveno svetlo. Veliki broj građana ovih dana potpisao je i traže od Vlade Srbije da stavi tu tačku na dnevni red, pa da vidimo ko će glasati za takvog ministra, koji nije moralan i za ministra koji je uništio poljoprivrednu proizvodnju od kada je došao na tu funkciju.
Što se tiče direktnog prenosa, to smo raspravljali ko zna koliko puta i konstatujem da nema povrede člana 170. koji ste reklamirali, jer ovde kaže da sredstva javnog informisanja imaju slobodan pristup sednicama, što i jeste tako. Mi smo imali sednicu Odbora za kulturu i informisanje i uputila sam pismo, a Dragan Marković Palma može i sam da se založi da obezbedi direktan prenos. Potrudite se, ne znam šta drugo mogu da uradim. Što se tiče razrešenja ministra Veselinova, ne postoji formalan predlog, a da postoji svakako bi bio uvršćen u dnevni red. Povreda Poslovnika, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu dva člana Poslovnika. Pre svega, član 80. koji predsedniku Narodne skupštine stavlja u obavezu da pisanim putem određuje dan i čas održavanja sednice Narodne skupštine sa predlogom dnevnog reda, a najmanje sedam dana pre dana za koji se saziva sednica. Stav 2. kaže da se obaveštenje o vremenu održavanja sednice i dnevnom redu izuzetno može dostaviti u kraćem roku, pri čemu je predsednik Narodne skupštine dužan da na početku sednice obrazloži takav postupak. Vanredno stanje je prošlo i u vanrednom stanjuznate kako smo radili. Sednice su bile zakazivane na isti način kao što je to sada urađeno. Predsednik Narodne skupštine je tada to obrazlagala vanrednim stanjem i potrebom da Skupština bude praktično u stalnom zasedanju. Mi jesmo u redovnom zasedanju. Nije postojao nikakav razlog da se ne poštuje ovaj rok od sedam dana, a ako je i postojao, onda je bio red da predsednik Narodne skupštine na početku zasedanja, odnosno na početku ove sednice kaže zašto je zakazala sednicu u četvrtak, praktično jedan dan pre nego što nam je istekao rok za podnošenje amandmana na predloge zakona, koji su danas u proceduri. To je svojevrsna uzurpacija ovlašćenja od strane predsednika Narodne skupštine. Navikli smona njena nesuvisla obrazloženja na sve reklamacije Poslovnika.
Gospođo Pop-Lazić, na osnovu člana 101. izričem vam opomenu zbog uvrede koju ste izneli.
Ne znam da li vi znate šta znači suvislo. To je bez obrazloženja, argumentovanog obrazloženja. Uzmite Vujakliju, pa malo obogatite svoj rečnik. Obrazloženje koje ste dali kolegi na član 134, koji ja takođe reklamiram, ima za posledicu da će se Administrativni odbor izjasniti o povredi tog člana na način kako smo to već navikli, a to je da ne postoji povreda postupka i naravno nema pravnog leka protiv odluke Administrativnog odbora. Samo vas upozoravam gospođo predsedavajuća da ste kao predsednik Skupštine dužni da upozorite Vladu, koja ne mora da vodi računa, da li je istekao neki rok kada nam je dostavljen predlog zakona. Dostavili su ga 2001. godine, 2002. godine i vaše je da utvrdite dnevni red kada smo u redovnom zasedanju. Trebalo je da upozorite Vladu da je taj rok istekao i da Vlada onda preduzme ono što joj stoji na raspolaganju, odnosno da obnovi predlog akta. (Predsednik: Vreme.) To uopšte nije bio nikakav problem i ne biste doveli sebe u ovako bezizlaznu situaciju, niti biste na taj način ovako ponižavali Parlament, a čini mi se i samu Vladu svojim ponašanjem i svojim neradom.
Na reklamiranje člana 80. Poslovnika mogu samo da vam kažem da bi bilo dobro pre nego što izađete da reklamirate Poslovnik da proverite da li je ispoštovan rok. Prema tome, ispoštovan je rok od sedam dana i apsolutno niste u pravu. Proverite u pisarnici, u vašoj poslaničkoj grupi, kada ste primili saziv za sednicu. Na drugi deo sam već dala odgovor. Ukoliko niste zadovoljni, Administrativni odbor će vam takođe odgovoriti. Je l vi to dobacujete sa mesta? Odgovoriće vam Administrativni odbor, što niste slušali. Prelazimo na odlučivanje o dnevnom redu u celini. Stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Za 121, protiv 82, nije glasalo 17, ukupno 220. Saopštavam da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Osme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine. D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o dopuni Zakona o matičnim knjigama, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 2. Predlog zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 3. Predlog zakona o izmenama Zakona o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, koji je podnela Vlada Republike Srbije, 4. Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik mr Bojan Pajtić, 5. Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, koji su podneli narodni poslanici Ivan Andrić, Vlastimir Budimović, dr Miloš Lučić, Ljubiša Kesić, Šandor Melank, Sima Radulović, prof. dr Mirko Rosić, prof. dr Dragor Hiber i Nataša Mićić. Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, predlog po Poslovniku. Zaista je šteta što nema direktnog prenosa, da vide kako se poslanici ponašaju u Skupštini. Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović.
Na osnovu člana 81, obzirom da smo utvrdili dnevni red i da redovno zasedanje ističe 31. maja, predlažem da radno vreme naših sednica traje od 10,00 do 20,00 časova, sa prekidom od jednog sata, do završetka Osme sednice redovnog zasedanja. Molim Narodnu skupštinu da se o tome izjasni.
Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića da do kraja redovnog zasedanja produžimo radno vreme do 20,00 časova, s obzirom da smo usvojili dve tačke po hitnom postupku, a već su bile predviđene tri. Za 114, protiv 86, nije glasalo 18, od 218 narodnih poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština prihvatila predlog o produženju radnog vremena. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O MATIČNIM KNjIGAMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje je na Predlog zakona takođe podnela Vlada Republike Srbije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave za reč narodnih poslanika. Saglasno članu 136. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, gospodin Rodoljub Šabić želi reč? Izvolite.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, nisam čak ni mislio da se javljam za reč, budući da je činjenica da na Predlog zakona, iako kratak, niko od poslanika ove skupštine nije stavio nijedan amandman i budući da je bez problema podržan, kako na Odboru za pravosuđe, tako i na Zakonodavnom odboru. Ipak, rasprava od malopre povukla me je da izađem i kažem par reči o zakonu koji sasvim sigurno nije ni istorijski, ni veliki, ni reformski, ali koji jeste takav da će bar u izvesnoj, odgovarajućoj meri doprineti poboljšanju kvaliteta nemalog broja građana ove zemlje. Dva su razloga zbog kojih je ovaj zakon u osnovi predložen. Jedan je posledica činjenice na koju ću morati da podsetim, da je u periodu, on je na svu sreću iza nas, političkivrlo turbulentnom, počeo je pre nekih 10, 12 ili 15 godina i rezultirao krvavim građanskim ratom, raspadom tada zajedničke domovine i nastajanjem na njenoj teritoriji nekoliko nezavisnih država, kao jedna od niza užasnih posledica došlo i do kidanja objektivnih i subjektivnim veza koje je nemali broj građana ove zemlje imao sa nekadašnjim republikama članicama Jugoslavije. Naglašavam, nemali broj, desetine ili stotine hiljada tih ljudi, Srba i nesrba, došli su u ovu zemlju da žive i zatražili su državljanstvo ove zemlje. Njihove veze su postale sasvim drugačije. Bilo je neophodno stvoriti im šansu da dobiju to državljanstvo. Izmenama i dopunama zakona o nekadašnjem jugoslovenskom državljanstvu iz 1996. i 2001. godine stvoreni su uslovi za to i pojavio se veliki broj građana čije državljanstvo ove države nije bilo posledica činjenice rođenja, nego posledica drugih statusnih činjenica, pre svega upisa u državljanstvo i prijema. Većina od vas ili svi vi znate da je standard u vođenju matičnih knjiga, standard koji je dominantan svuda u svetu, da se druge relevantne statusne činjenice državljana vode u knjigama koje se vode prema mestu rođenja. U velikom broju slučajeva to je za naše novoprimljene državljane ili za građane koji su tek stekli državljanstvo bilo ili veoma teško ili čak i nemoguće. To je jako komplikovalo njihov život, jer je regulisanje nekih statusnih stvari po pravilu iziskivalo dokazivanje određenih statusnih činjenica: rođenja, zaključenja braka, smrti nekog rođaka itd, a to je bilo teško i komplikovano. Jedan pristup, motivisan činjenicom da se napravi izuzetak od opšteg pravila i da se tim ljudima olakša život kad su bar te stvari u pitanju, jeste da se za te naše državljane, koji su nekada bili državljani zajedničke države, a koji su državljanstvo sada stekli kao državljani tih nezavisnih država nastalih na nekada zajedničkoj teritoriji, izuzetkom stvori mogućnost da se te statusne činjenice: rođenja, braka i smrti, vode u našim zemljišnim knjigama prema mestu prebivališta. To je za njih korisno, to je za njih dobro i to će njima olakšati život, a to ne dovodi u pitanje ostvarivanje bilo kojeg drugog korisnog standarda inkorporiranog u pravni sistem Srbije. Druga stvar je takođe vezana za jedan ružan i tragičan događaj, za činjenicu da smo 1999. godine kao država, kao posledica tragičnog sukoba i intervencija NATO-a na deo naše teritorije, izgubili, faktički, suverenitet na Kosovu. Tadašnje vlasti su povukle matične knjige sa Kosova i pokušale da obezbede njihovo vođenje i organizovanje na teritoriji sedam opština u Srbiji, ali preko mehanizma koji je postojao, preko matičara koji su to radili tada i u jednoj prilično improvizovanoj atmosferi. Nije moja ideja da ovom prilikom kritikujem kako su to tada uradile tadašnje vlasti. Verovatno onako kako su mogle. Bila je to teška situacija, bio je to delikatan problem, te knjige su smeštene u prostore koji su objektivno neadekvatni, delom su mikrofilmovane na način koji verovatno nije bio adekvatan, ali kažem, nije trenutak za kritiku. Jednostavno, bilo je potpuno jasno da se vođenje tih knjiga, u takvim uslovima i u situaciji u kojoj to rade neke poluvirtuelne uprave nasleđene iz našeg nakadašnjeg mehanizma lokalne samouprave sa Kosova, ne može voditi na adekvatan način. Nije tajna da su počele sumnje u prisustvo korupcije, u prisustvo vršenja drugih krivičnih dela: zloupotrebe službenog položaja, iznuda itd. Ministarstvo, na čijem sam čelu, sticajem okolnosti, vršilo je određene akcije proveravanja tih činjenica. Nije moje da sada govorim po imenima, ali ću vam reći da ima i pritvorenih lica, jer postoji osnovana sumnja da su vršila krivična dela. Ministarstvo za državnu upravu smanjilo je broj ovlašćenja tih matičara i prvostepenaca koji su vodili taj postupak, ali ostaje činjenica da je to služba koja visi o vazduhu, da nema realne koordinacije i rukovođenja kako postoji u normalnim upravama normalno organizovanh opština. Racio ovog zakona je da se ovi poslovi, upravo u interesu svega ovog što sam govorio, povere opštinskim upravama, stvarno postojećih sedam opština u Srbiji. To je dobro, to je korisno, a to ponovo ne dovodi u pitanje i ne ugrožava bilo koji princip u pravnom sistemu Srbije. Mislim da je dobro, sve do trenutka koji svi želimo, dok to ponovo ne bude bilo moguće voditi na terenu, na Kosovu, u uslovima integrisanim u srpski državni i pravni sistem. Dame i gospodo, ne vidim nijedan razlog i mislim da to potvrđuje i atmosfera na odborima i odsustvo amandmana, da ovaj zakon ne usvojimo. Usvojimo ga i popravimo, bar u izvesnoj meri, kvalitet života velikog broja naših građana. Što se tiče poslovničkih opseravacija i činjenica da imam ili nemam pravo da govorim i da je ovo trebalo da bude na dnevnom redu ili nije, upotrebiću, a ne zloupotrebiti priliku i reći da svi znamo šta piše u Poslovniku. To uopšte nije sporno. Mislim da je Administrativni odbor o tome zauzimao stav i mislim da je Vlada ovlašćeni predlagač zakona. Nisam ubeđen da je u skladu sa Ustavom da joj se to pravo na bilo kakav način poslovničkim odredbama uskraćuje, pogotovo onda kada mi niko ne može objasniti kakav je racio tog zakona. Da li zaista mislite da 100, 200 ili 5.000 građana treba da sačeka da ministar Šabić ponovi istovetan predlog koji je pre godinu dana dao Vladan Batić, budući da je stav Vlade po tom pitanju isti. Zahvaljujem se na pažnji i pozivam vas da podržite ovaj zakon.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, znam da vi imate bogatiji vokabular od vaše prethodnice, pa pretpostavljam da neću dobiti opomenu za ono što ću sada reći, uz puno uvažavanje gospodina Šabića i predsedavajuće, jer sada ću vam dokazati reklamirajući član 189. da niste u pravu i zašto je trebalo da se ovaj predlog ponovo uputi od strane Vlade, odnosno zašto danas nije mogao da se nađe na sednici. Član 189: "Pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini, prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti, ima predsednik Vlade. Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinom pitanju koje je na dnevnom redu sednice Narodne skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. Predstavnici Vlade na sednicama Narodne skupštine i njenih odbora mogu biti samo članovi Vlade". Jeste vi član Vlade, ali u ovom predlogu zakona piše - za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini Republike Srbije određen je dr Vladan Batić, ministar pravde i lokalne samouprave. U međuvremenu je promenjen Zakon o ministarstvima, dobili ste u nadležnost i ovu oblast i zato je trebalo da Skupština vrati Vladi ovaj predlog zakona, da Vlada ponovo Skupštini dostavi predlog zakona, sa naznakom ko predstavlja Vladu u Narodnoj skupštini. Mi to nismo dobili i nije ovo isterivanje nekog besa opozicije, bez obzira ima li kamera, nema kamera, molim vas, moramo da se vladamo u okviru Poslovnika koji je ova Narodna skupština donela, kakav god da je. On je nikakav, ali moramo da ga poštujemo. Prema tome, reklamiram član 189, obrazloženje koje ćete mi dati verovatno me neće zadovoljiti, unapred tražim da se Administrativni odbor o tome izjasni, ali izašla sam samo zbog toga da uvaženom kolegi Šabiću kažem da nije u pravu, da kao predstavnik Vlade nije čak trebalo da se osvrće na Poslovnik i na rad Narodne skupštine, jer to nije njegov posao. Njegov posao je samo da obrazloži Predlog zakona koji je uputio Narodnoj skupštini. Mi možemo da prozivamo ministra, ministar da proziva nas, ne može nikada, jer do sada nije mogao. Sada je sve moguće, ali nije u duhu parlamentarizma. Zna se ko kome ovde odgovara. Vlada odgovara parlamentu. Parlament nikada neće odgovarati Vladi.
Vaš stav o povredi Poslovnika, nastaje usred nedostatka informacije, jer je dopisom 06-15561 Vlada Republike Srbije obavestila Narodnu skupštinu da za zakon o matičnim knjigama, kao i za Predlog zakona o udruženjima koji nije na dnevnom redu, umesto dr Vladana Batića, ministra pravde, predstavnik Vlade Republike Srbije bude Rodoljub Šabić, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Nedostatkom informacija podrazumevam da vam je promaklo kada vam je to uručeno, zajedno sa Predlogom zakona, tako da neće biti ni na dnevnom redu Administrativnog odbora, zbog toga što je omaška u pitanju, a ne povreda Poslovnika. Da li se izvestioci nadležnih odbora javljaju za reč? (Ne.) Da li predsednici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po prijavama za reč prijavljenih narodnih poslanika. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ne znam koja je svrha govoriti pred vas 30, dok je prema evidenciji 181 narodni poslanik prisutan. S obzirom da je gospodin ministar tu, reći ću nekoliko reči, jer je jedan član najbitniji, a koji se tiče i jako pokazuje koliko nam je stalo do Kosova i Metohije, da nas je prisutno tridesetak u sali, pa ću onda probati da neke stvari ministru predočim, da vidi kako stoje. Po ovom predlogu zakona, a i do sada se nešto slično radilo, odnosno improvizovalo, neko ko je bio stanovnik Kosovske Mitrovice, mogao je dobiti izvod za 14 dana, podnese zahtev u matičnu službu, u najbolju ruku moglo je biti sedam, ako pogodi dan, kojim danom ide dotična služba do Kraljeva, pa donosi izvod itd. Ne znam da li će sada ponovo po ovom predlogu, na primer ako neko bude, pošto formalno piše, ako je želeo da se venča neko iz Kosovske Mitrovice, da li će morati da ide da zove matičara iz Kraljeva ili će to ići malo drugačije. Sa druge strane, hoću da kažem i to da sam bio svedok, jer sam imao tu nesreću da sam 9, 10. i 11. juna 1999. godine morao da vadim izvod rođenih za dete, pa sam prisustvovao evakuaciji pobednika u ratu, koji su pobedili NATO, oni su iselili sve matične knjige iz službe. Nažalost, i tada i mnogo pre toga, u svim opštinama je bila takva situacija, dva puta su u opštini Kosovska Mitrovica odobrene pare, uzimana su sredstva da bi se matične knjige vodile na računarima, da bi se to unelo, mislim na taj elektronski oblik, kako to volimo da kažemo, i to bi bilo mnogo jednostavnije i mnogo bolje. Novac je potrošen, ništa nije urađeno. Ono što bi mogao da bude moj konkretan predlog ministru, mada ne znam da li će se uvažiti, jermnogo toga, nažalost, što je predloženo takođe vezano za informatiku i oblast biračkih spiskova nije ispoštovano, da se uspostavi, a to bar nije problem, direktna komunikacija, znači da se unese u bazu podataka tamo gde jeste, da se unese u računar i da onda na relaciji Kosovska Mitrovica, primera radi, Kraljevo, istog dana vi dobijete izvod. Ne može vam niko oduzeti, knjiga nije itd. Mislim, ako hoćemo da pomognemo građanima, mogli bismo ovako da im pomognemo, jer se izvod dobija trenutno; neko ko želi da uzme mimo zvaničnog matičara izvod, on mora da ide do Kraljeva, da tamo juri veze, da se snalazi, da se možda dodatno izlaže troškovima, a ovako bi obavio posao putem tehnike; kažem, ali neka bude treća sreća, da ne bude sve, pa i to, građenje Skadra na Bojani, jer mi Srbi smo skloni tome da po tri puta uzmemo pare za istu stvar, a da je retko kad uradimo. S druge strane, mislim da postojanje naših matičnih knjiga ide u prilog državi Srbiji, jednostavno ne treba se odricati toga, teknjige su zvanični dokumenti, na osnovu tih knjiga se izdaju i uverenja o državljanstvu, pokreće se pitanje nekakvog državljanstva na Kosovu i Metohiji. Žao mi je što su naše delegacije defilovale ovih dana Evropom, bile su u Berlinu, Atini, nisam čuo da je neka vladina delegacija, a mislim da je bilo nekih poslanika iz ovog parlamenta, pomenuo pitanje Kosova, odnosno pitanje povratka prognanih i raseljenih, a to je sve vezano za ovu državnu upravu i za ostalo. Mislim, da se ne bi Gerhard Šreder naljutio ako bi mu naš premijer rekao da gospodin Štajner ne želi da vraća Srbe, da on pravi opstrukciju u povratku i da nam upravo smeta, da nam oduzima našu imovinu o kojoj je bilo reči u privatizaciji itd. Koristim ovu priliku da primetim da se baš nešto ne zalažemo tim diplomatskim putem za rešenja po pitanju svih knjiga, po pitanju naše imovine, po pitanju državljanstva i ostalog. Vidite priču Džordža Soroša, našeg prijatelja ili ne znam čijeg, koji priča da Kosovo nikada više ne može biti u sastavu Srbije, da li ćemo mi pomalo tome doprineti itd. Ti stranci su iznenađeni pasivnošću našeg ministarstva spoljnih poslova. Kada sam razgovarao sa mnogim stranim predstavnicima, oni kažu - mi ne možemo da shvatimo da vaša država ne reaguje na to i to. Jednostavno, vi ste u pravu, vi ste ovde ugroženi, Rezolucija se ne sprovodi na štetu nealbanskih zajednica, znači srpskih i ostalih, a vaša država ćuti, ne upućuje zvanična pisma, proteste, nema te diplomatije, nema je u ostalim institucijama itd. Bojim se da ništa nećemo uraditi na ovakav način, ne boreći se za matične knjige, a to može samo država, naša diplomatija i naša zajednička politika i strategija, ako je uopšte imamo o Kosovu; jer jako je dobro reći kada dođe delegacija odozdo, tražim da se vratim vojska i policija na Kosovo; ali ne, to treba reći kod Šredera ili u Atini na skupu itd, pa će oni to da odobre. Ako oni to ne odobre, mi možemo da plačemo ili da pričamo, kako god hoćete. Kažem još jednom, trebalo bi se možda zalagati i boriti kod ovog pitanja, moramo da budemo jasni, a kada UNMIK-a nema, njemu matične knjige ne trebaju i neće ih nositi kada ode kući. Matične knjige su zanimljive za one koji dole žive, znači za Srbe, Albance, kao što im je zanimljiv katastar, pa smo im predali i katastar i mnogo toga itd. Treba se založiti za to da matične knjige i knjige državljana, pošto idu u prilog Jugoslaviji bivšoj, a sadašnjoj zajednici Srbija i Crna Gora, Republici Srbiji i srpskoj zajednici, da budu zvaničan dokument. Dakle, to treba nametnuti kao što je bilo, pa da bude ponovo i da su svi građani Kosova i Metohije uključeni u te matične knjige, kako su bile do sada, tako i od sada. Ovako iskreno, što se UNMIK-a tiče, mi u suštini možemo izigravati neki paralelizam. Sada imate slučajeva da mnogim Albancima, recimo, da ne pričam o tim zloupotrebama itd, trebaju izvodi, naša dokumenta, negde ne mogu da prođu bez naših dokumenata, ima mnogo toga, da se i sa tim nažalost mešetari. Ono što treba da bude posao Vlade, kao i u svemu, da se bori za to da to bude objedinjena delatnost i da te naše matične knjige koje su bile važeće i u kojima se vidi da mnogi koji su došli iz Albanije nemaju naše državljanstvo, nisu upisani u naše matične knjige itd, pa da se i mi na taj način izborimo. Dakle, nevezano za ovaj zakon, to treba da bude jedna od strategija ove vlade i ovog ministarstva, da se i na taj način dokaže koliko nas je bilo na Kosovu, koliko nas je sada, a koliko je drugih i nažalost koliko je onih koji nelegalno dole borave, uzurpirajući našu imovinu i naša prava, rušeći državu Srbiju i boreći se da se zid koji se stvara između Kosova i ostalog dela Srbije izgradi negde do 3-4 metra, da nikada više ni ptica neće moći da preleti, a ne država Srbija da se integriše zajedno sa Kosovom u Evropsku zajednicu itd. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Vuko Antonijević. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika, poslanička grupa SRS, a zatim narodni poslanik Vjerica Radeta.
Predlog zakona o dopuni Zakona o matičnim knjigama, istina, sadrži samo dva člana, od kojih ovaj drugi predviđa samo kada zakon stupa na snagu. Reklo bi se, nemamo o čemu da govorimo. Međutim, ovo je prilika da u načelnoj raspravi potegnemo neke teme vezane za izbeglice i uopšte građane i državljane naše države, obzirom da je državljanstvo javnopravnog karaktera, odnosno odnos države i pojedinca, na osnovu kojeg pojedinac uživa određena prava i ima određene obaveze, ali isto država ima određene obaveze prema tom pojedincu, odnosno svom državljaninu. Zakon o jugoslovenskom državljanstvu nalaže da se činjenice republičkog i saveznog državljanstva upisuju u knjigu rođenih, a evidenciju o državljanstvu vodimo u matičnoj knjizi državljana. Izbegla lica koja su posle ovih izmena stekla jugoslovensko državljanstvo, koja nisu rođena na teritoriji SRJ, odnosno sada državne zajednice Srbija i Crna Gora (iako i ovde u obrazloženju imamo SRJ, a trebalo bi da stoji državna zajednica, pošto je Vlada imala prilike, da je ovaj akt ponovo uputila Skupštini ne bismo imali pogrešan naziv države u kojoj živimo) nisu ni upisana u matične knjige rođenih u našoj zemlji i time nisu ni imala mogućnost upisa svog državljanskog statusa u matične knjige. U obrazloženju, Vlada licemerno tvrdi: obzirom na to da je državljanstvo odnos javnopravnog karaktera i trajna pravna veza koja veže pojedinca za državu, to bi država pojedincu, svom državljaninu trebalo da obezbedi vršenje ljudskih i građanskih prava, kao i posebnu pravnu zaštitu u inostranstvu. Postavlja se pitanje, da li naša država to i čini i šta je sa onima koji u svojoj ličnosti ili svojoj funkciji na izvestan način reprezentuju državu i donose državne odluke ili daju izjave koje na izvestan način obavezuju samu državu i državne organe. Sve te izjave ili sve te odluke imaju određene reperkusije na sve građane, odnosno na sve njene državljane. Tu pre svega mislim na građanska prava i zaštitu domaćih državljana, pravnu zaštitu posebno potenciram u inostranstvu i pred stranim organima. Zbog toga se postavlja pitanje, može li, recimo, funkcioner ove zajedničke države, kao ministar u Savetu ministara, da daje izjave da ćemo se odreći zahteva za naknadu ratne štete, a takva izjava, naravno, obavezuje na izvestan način tu državu čiji je on ministar i time ugrožava pravo svakog od nas da tu štetu potražuje, a što je naše elementarno ljudsko pravo, zagarantovano po svim međunarodnim konvencijama. Gospodin Tadić, kao ministar odbrane, može kao građanin da priča šta hoće, ali kao ministar ne može. Mora da vodi računa o interesu građana ove države, odnosno o državljanima ove države. On svojom izjavom, ovakvom kakvu je u Briselu dao, amnestira one koji su nas 78 dana bombardovali, ubijali i rušili. Imali smo u prošlom veku jednog Tita, a verujte mi, mislim da nam je to dovoljno za dva veka, ne trebaju nam novi mali titoisti koji će oprostiti ono što nam po svim međunarodnim pravilima sleduje, odnosno na šta imamo pravo. Niko nema pravo da se toga odrekne. Napravi li ova vlast takvu grešku, politička odgovornost i odlazak sa pojedinih političkih funkcija biće nikakva satisfakcija ovom napaćenom narodu. Pitam se, zašto niko iz vlasti, zašto niko od predstavnika većine i u ovom parlamentu i u onom drugom parlamentu, nije ništa rekao povodom te Tadićeve izjave i zašto nije uzeo u zaštitu pravo, odnosno nas kao građane od takvih izjava, da ne kažem nesuvislih, ali neodgovornih. Postavlja se pitanje, zašto onda BiH ne odustane od svog zahteva da joj Srbija i Crna Gora nadoknade ratnu odštetu, koju ćemo, verovatno, morati da platimo, obzirom na činjenicu da je ova vlast učinila sve da se u međunarodnim okvirima, a naročito pred Haškim tribunalom satanizuje srpski narod i da se Hagu isporuče ljudi iz državnog i vojnog vrha, kako bi im se sudilo za navodne ratne zločine, čime bi se i Srbija i tadašnja JNA prikazale kao agresori. Kakvu pomoć, pri tome, haški optuženici i državljani ove države dobijaju od svoje države? Ona ih hapsi, ona ih izručuje, ona otvara vojne arhive, pomaže tužilaštvo, pomaže Karli del Ponte, protiv svojih državljana. Postavlja se pitanje, ima li iko od tih izbeglih, koji tek treba da steknu državljanstvo ili koji su stekli, pa to treba da upišu i u matične knjige, imaju li oni uopšte u ovakvim okolnostima i sa ovakvom vlašću interesa da dobiju državljanstvo ove države? Možda im je i bolje da to državljanstvo i nemaju. Zato se postavlja pitanje, koja će to prava ostvariti državljani ove države, koji su primljeni u državljanstvo, ako ih sutra Karla del Ponte bude tražila, a ova vlast bude spremna da ih izruči. Podsetila bih vas na jedan slučaj, vrlo skorašnji, a o kome se niko iz vlasti nije izjašnjavao, bar nismo mogli da čujemo, a to je slučaj Emira Šišića, koji je dobio kaznu doživotne robije u Italiji, a ne znamo koliko se ova država založila da tog čoveka odbrani, obzirom da se zna da po svim pravilima ne može pilot da odgovara za izvršenje onog dela za šta je dobio komandu sa zemlje. Jasna je situacija da je to bila zona zabranjenih letova i da su ti koji su poginuli i koji su bili pogođeni bili unapred obavešteni da je zona zabranjenog leta. Podsetiću vas na slučaj male Milice iz Batajnice, koja je nesrećnim slučajem, zahvaljujući bombardovanju sa velikih visina, izgubila svoj život, na one koji su izgubili svoj život na Varvarinskom mostu. Podsetiću vas na to kako Amerikanci štite svoje državljane. Evo tako što su sada dostavili predlog za sklapanje bilateralnog sporazuma sa državnom zajednicom, da njeni državljani ne odgovaraju pred Međunarodnim krivičnim sudom. Tako oni štite interese svojih državljana, a mi apsolutno ne štitmo interese svojih državljana. Jednostavno, to što je neko državljanin ove države ima samo obaveze. Nikakva prava on ne može da ostvaruje, niti država oseća bilo kakvu obavezu za svoje državljane u bilo kojoj situaciji, kada je ta pomoć njima neophodna. Takođe je ovo prilika da se malo govori o izbeglicama, koji kad stiču državljanstvo gube izbeglički status. Ovo sam pomenula zbog toga što ovih dana čujemo da se brojni kolektivni smeštaji moraju zatvoriti. To čujemo od ljudi iz Vlade, jer više nema sredstava za njihovo održavanje ili kažu - prekomerno troše, mnogo koštaju državu. Znači, hajde da prihvate državljanstvo, smanjićemo troškove, ali se dalje nećemo više nikako brinuti o njima. U Srbiji ima 197 kolektivnih smeštaja. U Kragujevcu su pre neki dan dve porodice sa malom decom izbačene iz takvog kolektivnog smeštaja i možemo da očekujemo da u narednih mesec dana dođe do zatvaranja brojnih kolektivnih smeštaja. Zato se postavlja pitanje, iako samo formalno, vođenja evidencije i u matičnim knjigama po pitanju državljanskog statusa, ima li uopšte nekog ko nije ovde rođen, da li ima interesa da postane državljanin ove države, koja samo na ovaj način o njemu može da vodi računa.
Ima reč narodni poslanik Vjerica Radeta.
Prostim čitanjem ovog člana, koji predstavlja Predlog izmene i dopune Zakona, reklo bi se da evo ova vlada i ova DOS-ovska vlast je konačno počela da vodi računa o izbeglim i raseljenim licima, s obzirom da se ovaj član zakona odnosi pre svega na njih. S obzirom da znam i da mi znamo da o tome nema ni govora, jer način na koji pokazujete brigu o tim licima najbolje se vidi ovih dana po buldožerima. Naravno, šta bi drugo predstavnici buldožer-revolucije i radili, buldožerima rušite ono što su ti jadni ljudi mukotrpno stekli i izgradili, jer, bože moj, nemaju građevinsku dozvolu i nećete da ih legalizujete. Mislim da ovaj član uopšte nije bilo potrebno predlagati, niti ima potrebe da se usvajaju ove izmene zakona. Mi nismo pisali amandman zato što znamo da biste vi to zloupotrebili i da bi večeras na svim televizijama bilo objavljeno da poslanička grupa SRS ne prihvata predlog zakona, koji, eto, pomaže izbeglim i raseljenim licima. Pitam i usput obrazlažem zašto mislim da je ovo nepotrebno. Sada postoji apsolutno pravni promet sa svim bivšim jugoslovenskim republikama. Nikakav problem nije da se dobije izvod iz knjige rođenih iz bilo kog grada, mesta na teritoriji bivših republika. Vlada u obrazloženju kaže, danas sam u novinama čitala, gospodine Šabiću, vi ste rekli da između ostalog zbog efikasnosti, da bi se brže došlo do tih izvoda, da se za to predlaže ovaj zakon. Svako lice, koje živi na teritoriji jedne opštine u Beogradu, na primer na opštini Savski Venac, onaj koji je rođen u tojopštini, dobiće izvod iz knjige rođenih za dva dana. Onaj, koji takođe tu živi, a rođen je u selu, na primer, Levosoje, neće dobiti taj izvod za nekih deset dana, ukoliko nema prijatelje, rođake, poznanike da to od njih zatraže ili će se tražiti zvanično matična služba opštine gde živi od opštine gde je to lice rođeno. To se čak i vremenski poklapa sa vremenom za koje lice iz Knina može da dobije izvod iz knjige rođenih. Neko jednom upisan u knjigu rođenih ne može da se prepisuje. Pitam vas, šta će se desiti konkretno sa licem koje je rođeno u Kninu, da li ćete vi obavestiti matičnu knjigu u Kninu da taj list gde je to lice upisano istrgne iz te knjige, da ga tamo više nema i da na taj način ne može da ostvari ni svoja imovinska prava. Dobro znamo da imovinska prava na tim teritorijama ti ljudi ni izbliza nisu regulisali. Iovako imaju problema i još im samo ovo nedostaje. Sledeće pitanje, ako budete vrlo brzo primenjivali ovaj član, moraćete i da klonirate ljude. Knin je sada pod hrvatskom okupacojom. Jednog dana kada Knin bude ponovo u sastavu jedinstvene srpske države, onda ćemo imati isto lice, upisano u knjigu rođenih i u Kninu i u Zemunu, na primer. To je fizički nemoguće. Međutim, nešto drugo se krije iza ovog predloga. Svakako ne vaša briga o tim ljudima. Na ovaj način priznajete da se vi u DOS-u polako pripremate za izbore, koliko god to pokušavate da sakrijete. Vi ćete sa licima koja nisu dobila državljanstvo da radite ono što su socijalisti radili sa Šiptarima na Kosovu. Vi ćete praviti spiskove od lica za koja imate podatke iz Komesarijata i napravićete spiskove kakvi vama odgovaraju. Naravno, na te spiskove nećete upisivati lica koja su dobila državljanstvo, a takvih je, na žalost, malo, jer dobro znate da lica iz tih krajeva, koja imaju državljanstvo, ni slučajno neće glasati za DOS. Dobro znate da će glasati za SRS, zato što znaju da je jedino SRS od početka vodila računa o njima i da je jedina SRS spremna da ta lica u svakom pogledu izjednači sa građanima rođenim ovde, a ne samo ovim nekakvim fiktivnim izmenama zakona.
Ima reč narodni poslanik Vuko Antonijević.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, želim da iskoristim prisustvo ministra za lokalnu samoupravu i da kažem nešto na temu vođenja matičnih knjiga za područje Autonomne Pokrajine Kosova i Metohije, gde se predviđa da te matične knjige i dalje ostanu u gradovima centralne Srbije. Hteo bih da kažem da imamo problem da jedna trećina srpskog stanovništva koja je ostala da živi na Kosmetu, a uz to i sav ostali nealbanski živalj, koji svakako zavisi od našematične evidencije, ima velike probleme da dođe do određenih gradova u centralnoj Srbiji po običan izvod i sve ono što se tiče te matične evidencije. Ako razumem da je odmah posle rata bilo potrebno da se matične knjige isele sa područja Kosmeta, jer je realno pretila opasnost da matična evidencija bude uništena, od strane UNMIK-a ili od strane Albanaca, ne razumem što danas posle četiri godine imamo i dalje ovakvu situaciju i sada hoćemo da ostavimo da određeni gradovi u Srbiji i dalje budu zaduženi za određene kosovske okruge i da vode matičnu evidenciju. Kada je u pitanju severni deo Kosmeta i onih šest opština, kompletna matična služba bi mogla da se vrati na teritoriju severnog Kosmeta. Ne vidim razloga ako funkcionišu ostale institucije države Srbije, kao što su univerzitet, zdravstvo, školstvo, zašto ne bi mogla i matična evidencija da se vrati na prostore severnog Kosova i Metohije, jer znate da tamo funkcioniše opština Leposavić, Zubin Potok, Zvečan i jedan deo Kosovske Mitrovice. Za opštinu Vučitrn funkcioniše opština u Prilužju. Za opštinu Srbica imamo da je sedište opštine u selima, u srbičkim selima, koji su naseljeni isključivo srpskim življem, tako da jednostavno mora da se nađe nekakav način. Znam da je problem ljudi koji su zaposleni u tim matičnim službama i da bi to možda dovelo u pitanje njihovo zaposlenje. Ali, to može da se reši, jer zamislite Srbe iz određenih enklava koji moraju da dođu po običan izvod; prvo, ne znaju gde se sve to nalazi, koliki je to problem. Kolega Đoković je o tome pričao, to može elektronskim putem da bude vezano, pa da funkcioniše, ako ne može sve da se vrati na prostore Kosova i Metohije, ali svakako može da bude jedan deo vraćen. Što se tiče severnog dela Kosova i Metohije, apsolutno kompletna matična služba, čak i radnici koji rade u Kraljevu, porodice im žive u severnom delu Kosova i Metohije, znači to nije problem. Ako ne može da se vrati matična služba u Peć, može u Goraždevcu da postojibar jedno odeljenje, da tim ljudima koliko-toliko pomognemo. Da ovakav način ponašanjane bude u svrhu daljeg iseljavanja Srba, nego da taj narod shvati da je državi Srbiji svakako stalo do Kosova i Metohije i te službe možemo da vratimo. Ako ne može matična služba da funkcioniše za Kosovski okrug, recimo, u Prištini, može jedno odeljenje da funkcioniše u Gračanici. Znate da cenralno Kosovo ima više od 50-60 hiljada Srba. Ako Kosovsko-pomoravski okrug u Gnjilanu ima malo Srba, ali tamo postoje i kako-tako funkcionišu, a i opština Gnjilane funkcioniše. Zašto ta matična evidencija nema jedno svoje odeljenje? Što se tiče severnog Kosova, znači kompletna matična služba može da se vrati. Mislim da bi to pomoglo, jer više ne preti realna opasnost da ona može da bude uništena. Zašto? Zato što je sve snimila na mikrofilmove, sve je na disketama. Ako smo dali katastar UNMIK-u, zašto ne bismo dali UNMIK-u i matične knjige, te diskete, jednostavno sprečili bismo 200.000 Albanaca, koji su došli sa teritorije Albanije i prijavili se na Kosovo i Metohiju, to bi nam bio adut. Znam da će uvek neko da kaže - problem je, ali šta se dešava sa tim ljudima koji rade u gradovima po Srbiji, kao što je recimo Niš, Kragujevac, Kraljevo i svi oni su zaduženi za određene okruge i znam za problem, dve trećine Srba je iseljeno. Možda zbog njih mora da postoji i u ovim gradovima, ali mislim da se u ovom trenutku mora razmišljati, u cilju povratka, da jednostavno i te ljude pripremimo za neki povratak, kao i te radnike tih matičnih službi. Zašto se, recimo, ne vrati matična služba iz Kraljeva. Načelnik te službe je iz Vučitrna. Svi Vučitrnci su došli ili žive u Prilužju ili u tim okolnim selima, ili žive na teritoriji severnog dela Kosovske Mitrovice, tako da i to nije nekakvo opravdanje. Zamolio bih ministra da o ovome zaista najozbiljnije razmisli. Na severnom delu Kosova i Metohije - država Srbija ne funkcioniše tako što je u Kraljevu - sve ono što je moglo da se sačuva od tih institucija države Srbije, tamo je sačuvano. Znači, bila je skepsa da može i univerzitet da se vrati. Radi u lošim uslovima, ali se vratio. Vratiti matičnu službu. Nemam ništa protiv da deo službe, upravo zbog ljudi koji su zaplašeni, ostane i tamo. Postoje mogućnosti, jer danas živimo u vremenu kada su elektronske komunikacije vrlo lake. Molim vas da razmišljate i o tome, da pomognete ljudima. Zamislite ljude iz Velike Hoče, Orahovca, Goraždevca, kako mogu da dođu da uzmu izvod. Ljudi su ostali bez nadoknade za dečiji dodatak zato što nemaju matičnu službu. Nemaju validnu dokumentaciju. Kako će oni da dođu i da to uzmu? Zaista je puno problema. Moralo bi da se razmišlja u tom pravcu - ili da ostane deo službe u Srbiji, ali jedan deo zaista bi trebalo da se vrati. Kažem, severni deo Kosova i Metohije ispunjava sve te uslove, jer u svim bivšim okruzima kosovsko-metohijskim imamo srpske enklave i tamo funkcionišu lokalne samouprave, čak i država Srbija plaća koordinatore. Oni raspolažu nekakvim budžetom, zašto jedan deo službe ne bi bio tamo. Možda da se razmišlja o sledećem momentu, da ti ljudi koji rade u tim matičnim službama, još uvek imaju zasnovan radni odnos, znači da im se on ne prekida, nego da se upravo zbog posla vrate i da taj posao rade tamo gde treba da rade. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić. Posle njega neka se pripremi narodni poslanik Dragan Lazić.
Poštovani poslanici, gospodone ministre, pored toga što, zbog nepostojanja direktnih TV prenosa, nisam siguran da će ove naše reči dopreti u javnost, smatram da je vrlo bitno da ovo, o čemu govorimo, upravo čuju i narodni poslanici i da čujete i Vi, kao ministar u Vladi Republike Srbije, vezano za ovu oblast. Kao poslanik izabran sa izborne liste Socijalističke partije Srbije govoriću o ovome kao temi koja nije partijskog karaktera, već od opšteg nacionalnog interesa i značaja za državu, pa je zaista treba rešiti. Još od vremena ustrojstva pravne države, jedan od osnovnih postulata je i vođenje evidencije o matičnim i zemljišnim knjigama. Bez posedovanja matičnih i zemljišnih knjiga nema ni govora da se na bilo kakav način, u bilo kakavoj arbitraži, a pogotovo ne na međunarodnoj, mogu na bilo koji način zaštititi osnovna građanska i ljudska prava, pre svega našeg proteranog stanovništva sa prostora Kosova i Metohije. Prema tome, ako mi ovu dragocenu dokumentaciju, pod bilo kojim izgovorom, premestimo tamo gde naši državni organi faktički nisu priznati, to praktično znači da smo se dobrovoljno odrekli krunskih dokaza naše državnosti na prostoru Kosova i Metohije. Ovo govorim zbog toga što je javna tajna da šiptarskim separatistima upravo trebaju zemljišne i matične knjige kao jedan od preduslova za proglašenje nezavisnosti. Zar i najavljena bezočna privatizacija na prostoru Kosova i Metohije što se sprovodi protiv srpskih interesa nije najbolji dokaz za ovu moju tvrdnju. Ovih dana mi intenzivno držimo sednice Odbora za Kosovo i Metohiju. Juče je bila sednica Odbora za Kosovo i Metohiju i Odbora za privatizaciju, pre neki dan je bila sednica Odbora za Kosovo i Metohiju i bilo je govora o povratku prognanih i raseljenih lica. Verujte, kako koje pitanje otvorimo, tek se onda vidi prava slika stanja na Kosovu i Metohiji. Zato o svemu zaista moramo da vodimo računa. Juče smo čuli od ljudi koji imaju veliki privatni kapital, od gospodina Milorada Rajevića iz Peći, da je kompletna dokumentacija o njegovom posedu falsifikovana i da je danas vlasnik te njegove imovine Albanac, na osnovu nekakvih tapija iz turskog vremena. Prema tome, vidi se na šta su sve spremni albanski separatisti na prostoru Kosova i Metohije da urade da bi dokazali neke činjenice koje apsolutno ne stoje. Da li Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti garantuje povratak svih izgnanih i prognanih lica na prostor Kosova i Metohije? Da li se Srbi vraćaju na prostor Kosova i Metohije? Ne, ali je zato na prostor Kosova i Metohije doseljeno 220.000 građana Albanije i građana Makedonije. Koliki je broj naših povratnika i po rečima naših zvaničnih organa broj Srba je toliki da mogu da stanu u nekoliko desetina autobusa. Da li Rezolucija 1244 garantuje bezbednost svih građana? Da. Da li bezbednosti ima? Ne. Svakodnevna dešavanja to apsolutno potvrđuju. Da li Rezolucija 1244 garantuje povratak naših vojno-policijskih snaga na Kosovo? Da. Da li njih ima? Ne, osim prisustva međunarodnih bezbednosnih snaga i terorističkih bandi preobučenih u KZK, sada ANU ili nekakve sada najavljene Crne orlove, Bele orlove itd. Da li se garantuje Rezolucijom Saveta bezbednosti povratak imovine? Da. Da li je ta naša imovina vraćena? Ne. Sve ovo govorim zbog toga da ne dozvolimo da se matične knjige vrate na prostor Kosova i Metohije. O tome da je bilo zloupotreba oko vođenja matičnih knjiga i oko korišćenja matičnih knjiga govorio je ministar. Mislim da ovu oblast treba urediti i poboljšati efikasnost rada u toj oblasti, možda i na način o kojem je govorio narodni poslanik Dragiša Đoković. Kakve bi tek zloupotrebe matičnih knjiga bile kada bi se vratile na prostor Kosova i Metohije, da i ne govorimo. Matične knjige su osnov evidencije o ličnom statusu, kojim se prate sve promene u statusu jednog lica od njegovog rođenja do smrti. Rođenje je najvažnija činjenica, s obzirom da čovek rođenjem postaje subjekt prava i najčešće to je način sticanja državljanstva. Zbog situacije nastale raspradom SFRJ način sticanja jugoslovenskog državljanstva prilagođen je datim uslovima i uvedeni su oblici sticanja kroz institut upisa u knjigu jugoslovenskih državljana. Jedan od kriterijuma je i prebivalište. Sve ovo govorim iz jednog prostog razloga, jer specijalni predstavnik Ujedinjenih nacija na Kosovu i Metohiji sada je zaokupljen velikim problemom i zadatkom koji je dobio, tj. zadatkom kako rešiti pitanje državljanstva građana Kosova i Metohije. Rešenje tog statusa je takođe jedan od koraka ka nezavisnosti Kosova i Metohije. Kako će specijalni predstavnik Ujedinjenih nacija to rešiti videćemo. On već ima dobru podlogu, jer je jedan od njegovih prethodnika 1999. godine doneo uredbu po kojoj se građaninu Kosova mesto prebivališta priznaje i prema povlastici za gradski prevoz. Kako se te povlastice dobijaju o tome i da ne govorimo, a šta mislite šta li će tek uraditi ovih 220.000 albanskih i građana države Makedonije na prostoru Kosova i Metohije ako sa povlasticama dođu da dokažu mesto prebivališta i da na taj način steknu putne isprave i dobiju državljanstvo. Ne menja li se time etnička slika prostora Kosova i Metohije? Sigurno da se menja. Mislim da je to neprimereno i mislim da to ne bismo smeli da dozvolimo. Ove matične knjige, ukoliko bi se vratile na prostor Kosova i Metohije, slažem se sa prethodnikom Vukom Antonijevićem da je situacija na severu Kosova drugačije u odnosu na situaciju po dubini Kosova i Metohije, međutim, ukoliko bi se vratile sigurno bi došle u ruke UNMIK-ove administracije, jer severna opština Mitrovica faktički više ne postoji. Postoji UNMIK-ova administracija. To je nažalost tako kako jeste i deo te administracije u severnom delu Mitrovice je deo administracije južne opštine Mitrovice. Do sada tako nije bilo, međutim, najnovijim događanjima od pre nekoliko meseci i to se pitanje rešilo. Zato mislim da ove knjige ne bi zaista trebalo vraćati na prostor Kosova i Metohije, već naći načina i mogućnosti da se ta oblast uredi, a o njihovom eventualnom povratku razmišljati po povratku prognanih i raseljenih lica na prostor Kosova i Metohije, onda kada se obezbedi imovinska sigurnost, kada se poveća bezbednost svih ljudi, tj. nealbanskog stanovništva na prostoru Kosova i Metohije, kada se naše snage bezbednosti po Rezoluciji vrate na prostor Kosova i Metohije i na neki način tek onda razmišljati o povratku tih knjiga na prostor Kosova i Metohije.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, da se ne bih ponavljao sa mojim prethodnicima, sve je uglavnom rečeno i zaista imamo jedno gorko iskustvo kada su u pitanju matične knjige i ostvarivanje Zakona o matičnim knjigama na Kosovu i Metohiji, govorim o pređašnjem zakonu. Kada je u pitanju Zakon o katastru i o katastarskim knjigama, što je i sasvim razumljivo, jer znate u kojim se uslovima vodio život dole. Sadašnja pozicija na Kosovu i Metohiji mnogo podseća na onaj period između 1942. i 1944. godine, kada je veliki broj Albanaca prešao na teritoriju naše države i na neki "džentlmenski način" od strane države prihvaćen i na kraju krajeva mnogi od njih su stekli tek naknadno to državljanstvo. Mi smo imali isto tako jedno iskustvo bez presedana, da je drugi čovek države, a u ovom smislu Fadilj Hodža, koji je bio u tom trenutku potpredsednik Josipu Brozu, čovek koji praktično nije imao državljanstvo SFRJ, ni FNRJ, ni Demokratske Federativne Jugoslavije, nije ni upisan u knjugu državljana, nije bio upisan u matičnu knjigu, a imao je naše državljanstvo i nikada nije pokazao ta svoja dokumenta. Šta se radilo u prethodnom periodu na Kosovu i Metohiji. Znate, kada je počela ekspanzija, kada je počela demografska eksplozija,onda jej počela da se gubi kontrola u matičnim službama i da se gubi kontrola nad matičnim knjigama. Pred svaki popis stanovništva koji se obavljao na deset godina, znači 1961, 1971, 1981, a 1991. godine nije mogao da se obavi, postojala je mogućnost koja je korišćena, da su mnogi Albanci sa područja ulcinjske opštine, odnosno sa područja Bara, područja Preševa, Bujanovca i Medveđe prelazili i dobijali status u matičnim knjigama na Kosovu i Metohiji. Zašto im je to bilo potrebno? Bilo im je potrebno da bi iskazali na neki način većinu. Ta većina je bila u duhu neke dugoročne politike koja treba da se iskaže cifarski, da Srbi spadnu na ispod 8%, da bi moglo sasvim drugačije da se razgovara o statusu Kosova i Metohije, što se inače ovih dana i aktuelizuje u međunarodnoj zajednici i u svetskim institucijama. Kada bi došli dole onda bi učestvovali i u popisu stanovništva, a naravno mogli su i da glasaju birajući neke svoje predstavnike, ali to nije bio slučaj samo sa Ulcinjom i sa južnim delom Crne Gore, nego je to bio problem sa Tetovom, Gostivarom, i to je uglavnom taj prostor zapadne Makedonije. Nije ni slučajno što se velikoalbanske arhitekte poigravajunazivima svih ovih područja, pa sadašnju teritoriju Kosova i Metohije oslovljavaju Kosovom, Preševo, Medveđu, Bujanovac tretiraju istočnim Kosovom,bivšu Iliridu, znači zapadni deo Makedonije sada tretiraju istorijskim Kosovom. Zbog čega se to radi? Da bi se izgubio trag svim tim ljudima koji bi došli u Prištinu, u Peć, u Prizren, Gnjilane, Uroševac i Mitrovicu, tamo gde ima Srba, da bi jednostavno pokrili kompletnu etničku sliku i prekrili tu etničku sliku, da bi se pokazalo koliko ih je više. Zato postoji bojazan i apelujem na vas gospodine ministre da sagledate celu poziciju, jer je pred nama popis stanovništva na Kosovu i Metohiji, priprema se naveliko, da bi se na neki način iskazala etnička slika bez ljudi koji su na Kosovu i Metohiji. Čak je predlog toliko diskriminatorski, ako ste mogli da pogledate to, da se praktično uzima samo faktičko stanje, a ne uzima se nikakav period, da li su Srbi proterani sa tog područja ili ne, nego ko je trenutno na prostoru Kosova i Metohije. Mi smo u jednom trenutku imali veliku nesreću, a mogla je ta šansa da se iskoristi. Naime, 1985. godine na Kosovu i Metohiji tadašnji kosovski parlament je doneo zakon koji je promakao očima javnosti, a to je Zakon o matičnim brojevima. Taj zakon je možda nekome sporan ili nesporan, ali je jako bio potreban u tom trenutku, da bi se iskazala, otprilike, neka realna cifra koliko Albanaca ima na području Kosova i Metohije. S obzirom na to da je albanska nacionalna manjina ili zajednica, kako god hoćete, koristila sva svoja prava na pravi način, sva svoja prava u državi Srbiji i ondašnjoj SFRJ i SRJ, oni su morali da se upišu i dobiju te matične brojeve. Ti matični brojevi su im bili potrebni za ostvarenje prava kad je u pitanju lični dohodak, kad je u pitanju penzija, dečiji dodatak, jer znate da su imali mnogo dece. Nekako se uvek razmišljalo o tome da li je to pravi broj koliko ih ima. Uzimalo se plus - minus 10%, da nisu stigli da se prijave. Došlo se do podatka da upisanih sa matičnim brojevima ima negde 950.000. Kada bi se dodalo još tih 10%, to je cifra od 1.050.000. To se dešava u periodu do 1989-1990. Da li je moguće da se nekim isfingiranim popisom stanovništva iz 1991. godine - kada se uzimala, ako se sećate dobro, a trebalo bi da se setite, neka paralela između prethodnog popisa stanovništva iz 1981. godine i nekih parametara koji se tretiraju po prosečnoj stopi priraštaja stanovnika u toku godine - došlo do neke cifre od 1.950.000. To je ekspanzija koja ne može čak ni na papiru da se ispiše, jer se dobro znalo da je prirodni priraštaj stanovnika albanske populacije na Kosovu i Metohiji bio negde u veličini Uroševca. Otprilike, to je 30.000 stanovnika u toku godine, s tim što se nikada nije računala prosečna stopa mortaliteta Kosova i Metohije. To je jako bitno, jer se onda gubi potpuna slika o tome koja je prava cifra tih ljudi koji su živeli dole. Naravno, govorim o albanskoj nacionalnoj zajednici. Kada bi se za deset godina taj procenat uzeo, bez one stope mortaliteta, to je moglo da bude oko 350.000-400.000. Šta je sa onih 500.000, koji je preko toga upisan? Naravno, kad biste uzeli matične knjige bilo kog mesta, videli biste deset istih imena i prezimena. Kad biste otišli u selo da proverite koji je taj pod jednim imenom ili drugim, ne biste mogli da dobijete pravi lik. Pojavi se jedan, a gde je drugi sa istim imenom i prezimenom, čak isto godište, a onda isfingiran neki datum prethodnog meseca ili budućeg meseca. Da ne pričam o onome što se dešavalo, da su u matične knjige upisivani i nerođeni i umrli. Zaista imamo jednu sumornu sliku o kompletnoj matičnoj službi, o matičnim knjigama i uopšte o demografskoj strukturi na Kosovu i Metohiji. Kada se sve to sabere, više sam izašao zbog ovog apela da sagledate postojeće stanje, da uzmete u obzir tu fluktuaciju, kako je neko stručno naziva na relaciji zapadna Makedonija - jug Srbije - Kosovo - Crna Gora, da se ozbiljno ukaže međunarodnoj zajednici i ako se bude pravio taj popis stanovništva, da se na pravi način obrati pažnja, jer se bojim da ćemo opet doći u poziciju 1944. godine, kada smo sve đuture, što bi rekao naš narod, ubacili u knjige, pa smo posle toga imali i te kakvih problema i sa matičnim knjigama, a i država kao zajednica.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, poslanička grupa SRS. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Đura Lazić, poslanička grupa SPS.
Prijavio sam se za reč da predložim Vladi da povuče ovaj predlog zakona i da nam da kompletan, potpuno nov predlog zakona kojim će na kompletan način da uredi pitanje matičnih knjiga. Sazreli su uslovi za to, zato što postojeći tekst zakona sadrži i suviše arhaičnih termina koji praktično ništa ne znače, a videćete, gotovo u svakom članu izvornog teksta zakona se pojavljuje termin "državljanin SFRJ", a toga, vidite i sami, više nema. Nekoliko razloga postoji, pored ovog, zašto je potrebno da se ovaj zakon vrati na doradu. To je ovaj član kojim se, praktično, vrlo precizno definiše koje su to opštinske i gradske uprave koje vode matične knjige za pojedine opštine sa teritorije Kosova i Metohije. Tako nešto ne sme da se napiše u zakonu, ne sme tako precizno da se opiše i definiše jedan organ, tim pre što je vođenje matičnih knjiga povereni državni posao. Ako na stranu stavimo taj član Predloga zakona i pogledamo izvorni tekst zakona koji se i danas primenjuje, onda u tom celom zakonu samo postoji jedna odredba gde se pominje Skupština grada Beograda, kao organ lokalne samouprave koji treba da odluči koja će gradska opština da vodi matične knjige za jednu vrlo specifičnu kategoriju ljudi, gde se ta činjenica rođenja, sklapanja braka i smrti desila i u inostranstvu. Znači, neprimereno je da se na tako precizan način u zakonu definiše nešto, već se ostavlja prostor Vladi koja sprovodi i izvršava zakone da svojim podzakonskim aktima to na drugačiji način reguliše, što je koristila prethodna vlada. Kao posledicu toga imamo da su spasene te vrlo značajne knjige, nalaze se u tim opštinama, naravno, čekajući trenutak kad treba da se vrate na svoj izvorni lokalitet. Drugi problem ovog zakona jeste što on dopunom člana 23. i dalje priča o jugoslovenskom državljanstvu, a mi danas više to nemamo. Idite do bilo kog organa da potražite uverenje o državljanstvu i dobićete da je dežavljanin Republike Srbije i Srbije i Crne Gore. Verovatno je ovde taj pojam "jugoslovensko državljanstvo" zadržan i zbog činjenice što su neki ljudi pristupili u to naše državljanstvo na ona dva vrlo karakteristična načina: prihvat i upis u knjigu državljana. Mi danas donosimo zakon, kada tako nešto više ne postoji ni terminološki. Predlog zakona iz 2001. godine, sa amandmanima u 2002. godini, izglasa se u 2003. godini, kada čak i ne postoji ni Savezna Republika Jugoslavija, ni jugoslovensko državljanstvo, deluje vrlo neprijatno. U suštini, ovim predlogom zakona rešavaju se dve grupe izbeglica, jedni sa Kosova i Metohije, nažalost, kod kojih upis i vođenje matičnih knjiga nije tako veliki problem kao kod ovih izbeglica koje su došle sa zapadnih teritorija bivše SFRJ. Kada su u pitanju ti naši državljani koji su došli iz Republike Srpske i Republike Srpske Krajine, koji su proterani, suočeni smo i sa problemom da oni nose svoje matične brojeve, a taj podatak se upisuje u matičnu knjigu rođenih. Pošto je ona osnovna knjiga, vodi se na dva mesta odvojeno, čak ne sme da bude u istoj prostoriji itd. To će biti jedan problem da se obavi kvalitetno evidentiranje. To je ta pravno-tehnička dimenzija. Mi ovde od predstavnika Vlade nismo dobili odgovor, obzirom da je marta 2001. godine data mogućnost da se stekne jugoslovensko državljanstvo, kako su rešeni ti predmeti u pogledu upisa u matičnu knjigu rođenih na prostoru Srbije. Gde su oni upisani? Zato predlažem da pripremite novi zakon i u posebnim odredbama definišete upravo ova stanja koja se tiču privremenog stanja na Kosovu i Metohiji i činjenice da su neki ljudi dobili jugoslovensko državljanstvo i da to mora da prati i odgovarajući upis u matičnu knjigu rođenih. Verovatno i država treba da obezbedi, na neki način, da se druge činjenice, zaključenja braka, smrti, upisuju i u onoj bivšoj republici gde se vode izvorne matične knjige rođenih za tog našeg novog državljanina. Znači, postoje dva krupna pravno-tehnička i postoji veliki nepremostiv politički problem. Neću da potenciram ono što su moji prethodnici rekli, ali nema nikakvog opravdanja da se makar jedan primerak matičnih knjiga ne vodi u onim opštinama na teritoriji Kosova i Metohije gde je to moguće, pa u kojoj formi, neka Vlada to proceni. Da li će to biti povereništvo, da li će biti kancelarija, da li neki drugi oblik organizovanja vršenja poslova državne uprave, procenite, regulišite to, tehnička sredstva postoje da čovek iz Gračanice prijavi potrebu da mu se izda izvod iz matične knjige rođenih, pa bez obzira gde da ga vodi država, jer država ga vodi, ne Kraljevo-opštinska uprava ili neko drugi. Oni to rade samo kao povereni posao u ime države. Znači, da se obezbedi tim ljudima da tamo mogu da podignu i da na taj način steknu osećaj da je Kosovo i Metohija, da je to srpsko i da je u sastavu ove države. Molim vas, kada predlažete zakone, nemojte da zaboravite jednu stvar, došli ste na vlast zahvaljujući paroli da, čim budete pobedili na izborima, svi Srbi će da se vrate na Kosovo i Metohiju, kao što i onih 6,5 milijardi čeka na granici, samo da padne truli režim. Podsetiću vas, vas koji prigovarate, Demokratskoj stranci nisu dozvolili da održi sastanak, tamo, ti vaši prijatelji, vaši sponzori. Nemojte da idete na ruku njima, nego dajte jedan normalan zakon kojim ćete da kažete - tamo je Srbija, tamo je srpsko državljanstvo, tamo se nalaze matične knjige rođenih, tamo treba da se vode matične knjige rođenih, jedini pravi put ko je državljanin i ko je stanovnik ove zemlje, može da se vidi u našim knjigama. Takav nam zakon ponudite.
Reč ima narodni poslanik Đura Lazić, poslanička grupa SPS, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milorad Mirčić, poslanička grupa SRS.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege i koleginice narodni poslanici, ovaj predlog o izmeni i dopuni Zakona o matičnim knjigama izgleda manje značajan zakon, ali verujem da je svako od nas bar jednom ili više puta otišao u matičnu službu i zna koliko je ovaj zakon i koliko su matične knjige važne, jer tako sve počinje. Svaki dokument, sve što treba da se reguliše po zakonu, mora da počinje od izvoda iz knjige rođenih i ostalog, tu je uverenje o državljanstvu i tome slično. Dakle, ne bi trebalo da prelazimo tek tako olako preko Predloga ovog zakona za izmenu i dopunu Zakona o matičnim knjigama. Predlog zakona bih izdvojio u dva dela. Prvo, onaj predloženi tekst koji je dala Vlada odnosi se na ljude koji su dobili državljanstvo naše zemlje, a treba da budu ubačeni u matične knjige i to je sasvim u redu, jer zaista, ljudi su, na stotine hiljada, iz Krajine, Bosne i Hercegovine progonjeni, našli su ovde utočište i zaista im treba omogućiti da reše to pitanje, jer znamo da je bilo problema na tom planu. Drugi deo, što se tiče Kosova i Metohije videli smo iz dosadašnje rasprave, iz izlaganja nekoliko poslanika sa Kosova i Metohije, sa koliko problema se ljudi suočavaju samo kada je ovo u pitanju. Svaka rasprava pokzuje da ima mnogo tih pitanja problematičnih o kojima treba razgovarati i čudi me da kolege poslanici danas nisu podržali predlog poslaničke grupe SPS-a da se na dnevni red stavi predlog rezolucije za zaštitu državnih i nacionalnih interesa na Kosovu i Metohiji. Mnogi na odborima, na Odboru za Kosovo i Metohiju, pa i na drugim odborima, ističu te probleme, a danas nije bilo podrške kada je trebalo da se složimo oko jednog državnog i nacionalnog pitanja, da donesemo uz konsenzus jednu deklaraciju sa kojom ćemo dati podršku Vladi i ostalim državnim organima i uputiti poruku Savetu bezbednosti, jer na delu su stravična kršenja svih prava i gašenja države na prostorima Kosova i Metohije. Mi smo pred tom obavezom zaćutali, mislim na većinu poslanika, odnosno na poslanike iz vladajuće koalicije. Zašto to, kada vidimo koliko je samo jedno pitanje važno, a da ne govorim o drugim pitanjima, a pominjali su ih ostali prethodnici. A sada bih se obratio gospodinu ministru. Sugerisao bih gospodinu ministru, kada su u pitanju matične knjige sa Kosova i Metohije, dve stvari. Prvo, u svom uvodnom izlaganju je rekao da je bilo tu nekih propusta u radu od strane pojedinaca, mita, korupcije, a ako ima i takvih, odmah se preduzimaju zakonske mere protiv njih. Nemojte preko pojedinaca da gledate na sve te službe koje od sedam do devetnaest časova rade sa tim knjigama, sa tim ljudima, izdaju dokumenta ljudima koji dolaze u vrlo teškim okolnostima da obezbede tu dokumentaciju. Imao sam više puta prilike da svratim tamo i da vidim kako rade i zaista ne treba omalovažavati taj rad, nego treba učiniti da se modernizuje rad, pošto smoizvršili mikro snimanje svih tih matičnih knjiga, da se kompjuterizuje taj rad, jer ako svratite u matične službe, recimo kada je u pitanju Bujanovac, on je natrpan knjigama, pune su prašine, a moraju da rade od 7,00 do 19,00 časova, redovi stoje ispred onih kancelarija i zaista tu treba nešto uraditi na tom planu. Nemojte gospodine ministre da ovim odredbama, ovde u Predlogu za izmenu Zakona o matičnim knjigama, prenošenjem ovlašćenja na opštine koje ste pomenuli, koje preuzimaju poslove opština sa Kosova i Metohije, da to bude gašenje funkcionisanja kosovskih opština, nemojte da te poslove preuzmu radnici tih opština, a oni ljudi koji su do sada radili na tim knjigama da ostanu bez posla. Može sve da se organizuje. To je jedno. Drugo, za to sam da postoje matične knjige i u ovim opštinama koje ste pomenuli, jer sada tu funkcionišu ove službe, a u sredinama, ima veliki broj sredina na Kosovu i Metohiji, velika srpska sela, velike srpske oaze, treba i tamo matične službe da budu. Pošto su matične službe u okviru lokalne amouprave, odnosno Minsitarstva za lokalnu samoupravu,zašto ne bi našli modus da jedan tom matičnih knjiga bude stacioniran tamo, jer tamo se rađaju deca, tamo ljudi umiru, tamo se venčavaju, pa da tamo bude registrovano, a ne da radi toga prelaze po sto, 200 kilometara i više, da se izlažu troškovima i opasnostima, nego može na ovaj način da se reši. Ako vam nije namera da se držite onoga o ukidanju paralelnih institucija na Kosovu i Metohiji, onog sporazume o kome je dosta bilo reči. Ako vam je to namera, da se u skladu sa tim sporazumom o ukidanju paralelnih institucija na Kosovu i Metohiji,ugase ove službe i poslovi prenesu u centralnu Srbiju, onda je to strašna politička i suštinska greška. Zamolio bih vas da ne pravite tu grešku nego da u svim sredinama, ima velikih sela, pomenuo je jedan od kolega Gnjilane, Pomoravlje, nije opština Gnjilane u Ranilugu, nego je u Šilovu, to je okrug u Gornjem Kusu, ima tamo 38 srpskih, čisto srpskih sela, velikih, gde ima mesnih kancelarija, zajednica, tamo ljudi rade i jedan tom treba prebaciti tamo, a krstiti ga kao - istureno odeljenje matične službe da bi pomogli tom narodu koji je tamo, a da bi zadržali i sačuvali identitet matičnih knjiga naše države u ovim sredinama koje ste pomenuli u Predlogu zakona.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, poslanička grupa SRS, zatim narodni poslanik Dragoljub Stamenković, takođe poslanička grupa SRS.
Pre svega, mislim da će predstavnik predlagača, Vlada, a u ovom slučaju kolega ministar, da prihvati ovu sugestiju SRS, pa da se izvrši, ako ništa drugo, onda tehničko-pravna korekcija. Ovo je zakon koji je predložen 2001. godine i stoji u njemu Jugoslavija. Ona ne postoji više, naravno, nećemo sada da budemo maliciozni čijom zaslugom i na čije zalaganje. Ona postoji samo u ovim starim, bajatim predlozima izmena i dopuna zakona i u izjavama predsednika Vlade Srbije, koji nam reče pre neki dan da će gospodin Šreder u junu mesecu posetiti našu zemlju, kako on to kaže, to znači za nekoliko meseci doći će u Jugoslaviju. Jun mesec je za par dana, ali dobro. Na stranu to. Mnogo su ozbiljniji razlozi zbog čega je Vlada imala interes da predloži ovakvu izmenu i dopunu zakona. Ministar, očito nasleđujući ovo od kolege, nije baš u potpunosti izneo činjenice zbog čega je ovo bitno. Ne samo zbog izbeglog i prognanog stanovništva, nego je bitno, gospodine ministre, i zbog naše dijaspore, koja nije tako mala. Naime, ovo što se odnosi na upis u matične knjige, to je, uslovno rečeno, manji problem u odnosu na onaj problem sa kojim se suočavaju izbegla lica. Znači, njima je suštinski problem ne samo statusno pitanje, nego pitanje egzistencije i državljanstva. U ovo vreme više ne postoji jasno definisana institucija kod koje se podnosi zahtev za dobijanje državljanstva. Nekada je to bilo SMUP, a sada to ne radi nijedan organ. Uslovno rečeno nijedan, zato što nije jasno definisano ko je ispred zajednice Srbija i Crna Goraili ispred Srbije, koji je to organ i koje je to ministarstvo, koje je to telo koje je zaduženo da prima i izdaje uverenja o državljanstvu? Nijedno. To se moglo rešiti. Taj suštinski problem sa kojim se suočavaju ljudi koji su izbegli ili proterani iz Republike Srpske Krajine i iz Republike Srpske je mnogo veći nego ovo. Ovo je bilo regulisano Zakonom o državljanstvu i saveznim ustavom, za koji ste vi samom činjenicom ukidanja savezne države rekli da to ne važi. Bili su jasni osnovi po kojima takva lica mogu da dobiju državljanstvo, kao što mogu da bude upisana u matičnu knjigu. Drugi deo ovog problema je upravo aktuelan ovih dana. Vi ste, gospodo, jasno saopštili, naravno, ne vi lično, nego novoizabrani ili nametnuti komesar za izbeglice, braneći hrvatskog komesara za izbeglice ili kako oni kažu povjerenika, ili vam ga tajnika, rekao je da izbeglice nemaju više pravo da žive u kolektivnom smeštaju. Ne postoji to pravo više. Suočeni smo sa razlogom zbog čega se izbegli i prognani ne odlučuju za uzimanje državljanstva, a to je od ranije problem, gde uzimanjem i upisom u knjigu državljana gube sva prava, pravo rešavanja svoje egzistencije, koje se svodi na činjenicu da im se uskraćuje humanitarna pomoć. Znači, stavljamo nemali korupus srpskog naroda, a i drugih koji ne pripadaju, stavljamo u nezavidnu situaciju, u još goru situaciju. Šta je suština? Treba tim ljudima da se pomogne, donoseći logične zakonske akte, donoseći akt o državljanstvu, jasno definisano po kom osnovu mogu da budu upisani u knjigu državljana. Ako se dobije status državljanina, jasno je definisano, onda se po automatizmu upisuje u matične knjige. Poseban deo se odnosi na ljude koji su proterani sa Kosova i Metohije. Tu bi bilo logično da se matične knjige i dalje vode u tim opštinama na Kosovu i Metohiji. Nismo se mi njih odrekli, niti vi imate to pravo. Možda ćete to da uradite. Možda imate nameru. Vama svašta pada na pamet. Ne govorim, u svakom slučaju, za vas koji ste ovde prisutni, nego za onoga koga ste izabrali da vas predstavlja dole na Kosovu i Metohiji. Svakodnevno bombarduje javnost kako je on u zavadi sa Štajnerom, jer se bori za prava srpskog naroda i nealbanskog življa, kako on to voli da kaže. Iza toga se krije, dovoljno imamo političkog iskustva, namera da jednostavno u svim tragovima bude uništeno uopšte postojanje Srba na tim prostorima. Sasvim je normalno da se modernizacijom matičnih ureda na ovaj način reši problem da li će čovek koji je trenutno raseljen u Beogradu, a raseljen je sa prostora Kosova i Metohije, moći u opštini Voždovac da digne svoj izvod iz matične knjige rođenih, to je sada tehničko pitanje, to je modernizacija, to su kompjuteri. Uvek mu stoji da je njegovo mesto rođenja, opština rođenja ili njegovog deteta opština rođenja, opština sa Kosova i Metohije. To je sve tehničko pitanje, samo je u pitanju brzina. Treći segment, to je dijaspora. Ne možete nikako da rešite taj problem. Imate obavezu prema tim ljudima. Vi mnogo veću obavezu imate, jer ste obmanuli te ljude. Srbe u dijaspori ste vi obmanuli, vas su finansirali, njima ste obećavali kule i gradove, dovodili ste i onoga što se lažno predstavlja da je prestolonaslednik i da ih on dodatno u vaše ime obmane. Sada ne možete da rešite njihov problem, ne problem prava glasa, to su vaša foliranja i vaši blefovi, to oni već odavno vide. Njima je problem statusno pitanje, koliki je broj naše dece koja su rođena u inostranstvu. Nikakva prava nemaju. Oni su apatridi. Ne znaju ni gde su, ni na nebu ni na zemlji, pa šta se dešava, šta je rezultat. Sve više je njih koji se odlučuju da uzimaju državljanstvo zemlje gde privremeno žive ili privremeno rade. Od ovako malog korpusa našeg naroda, gubimo značajan broj tih ljudi. Njihovo pitanje morate da rešite davanjem automatski državljanstva, uvodom u matične knjige koje slede nakon toga, jeste to osnov, kada je pitanje rešavanja statusnog pitanja i mnogih pitanja i problema sa kojima se suočavamo, po nekom prioritetu, na nekom drugom mestu u odnosu na mesto dobijanja državljanstva.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite. Imate sedam i po minuta i dva prijavljena govornika.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od najkraćih predloga za izmenu i dopunu zakona koji je potpisao ministar pravde i lokalne samouprave Vladan Batić, pa sam se plašio da nije gospodin Šabić ovde samo u svojstvu narodnog poslanika. Međutim, uveravaju me da je još uvek ministar, a dokle će, ne zna se. Čitav Predlog zakona za izmenu i dopunu Zakona sastoji se iz jednog jedinog člana u kome se kaže da činjenice rođenja, zaključenja braka i smrti državljanina SFRJ, jedne preminule države, a u međuvremenu smo još jednu državu sahranili, ko je imao državljanstvo druge republike SFRJ jer je državljanin druge države nastale na teritoriji SFRJ i koji je stekao jugoslovensko državljanstvo, upisuje se u matičnu knjigu po mestu njegovog prebivališta. To nije loše. Do sada smo imali slučajeve da se matične knjige rođenih na Kosovu i Metohiji čuvaju po nekim budžacima, u nekim vlažnim prostorijama, gde rade neljubazni činovnici i službenici i gde je bilo pravo čudo i prava umetnost dobiti uverenje o državljanstvu za ljude, koji su rođeni na teritoriji Kosova i Metohije ili neke druge države, članice nekadašnje SFRJ. Te su knjige bile uništavane, bez obzira na mikrofilmovanje pretila je opasnost, jer su se neke knjige čuvale u nekim srpskim enklavama čak, odnosno u crkvama i tamo gde su za to postojali uslovi na Kosmetu. Postojala je velika opasnost da zub vremena učini svoje, da ti nezdravi uslovi čuvanja tih knjiga jednog dana zatru trag da su ti ljudi ikada i postojali i da su živeli u ovoj zemlji. Sada će te poslove raditi neki drugi organi, kojima će država iz budžeta obezbeđivati određena sredstva, da vode računa i o tome i verovatno će biti mnogo lakše da se dođe do uverenja i drugih stvari, koje su neophodne ovim ljudima za zasnivanje radnog odnosa, za nešto slično, u slučaju izbora i tako dalje. Ali, dame i gospodo, problem ovih ljudi se ne rešava samo na ovaj način. Prilika je da se to kaže u načelnoj raspravi, u mnogim gradovima se zatvaraju kolektivni centri i privatizacijom nekih ustanova, hotela i odmarališta ukidaju se prostori u kojima su do sada boravile izbeglice, bilo da su rođene na Kosovu i Metohiji ili nekoj drugoj bivšoj jugoslovenskoj republici. Ne mislim samo na srpsku populaciju, u tim izbegličkim centrima živeli su i građani iz mešovitih brakova, građani drugih nacionalnosti. Tu zaista nije bilo diskriminacije, s obzirom da su prema svima postupali na isti način. To lično znam obilaskom mnogih centara, na primer u selu Izvor kod Svrljiga, u Nišu, zaista su tu bili teški uslovi, ali koliko je država mogla i koliko je mogao Crveni krst i donatori, tim ljudima su se obezbeđivali uslovi života, koji su bili daleko ispod pristojnog, ali to je jedino bilo moguće. Najvažnije je da nije bilo podele, gde se nekom davalo više ili manje, sem ako nije bilo one trgovine, koja je tako karakteristična za vršenje vlasti, svake, a pre svega ove DOS-ovske vlasti. Želim da kažem da ovim ljudima pre svega treba omogućiti da se zaposle, da rade, makar i tu bio taj metod pozitivne diskriminacije, da pod istim uslovima ti ljudi dobiju posao, zasnuju radni odnos i da mogu da izdržavaju svoju decu, da više ne žive na teret države. Nije stvar samo u papirima, stvar je u tome da ti ljudi moraju biti potpuno prihvaćeni od strane sredine, postati deo te sredine, zajedno učestvovati u izgradnji i radu i da sami mogu sebe da izdržavaju. Ovih dana smo svedoci da se ruše niki bespravno podignuti objekti. U redu, možemo da se slažemo da se kriminalcima, ubicama, pljačkašima ne dozvoljava legalizacija tih objekata. Reći ćete stekli su na nečastan način, opljačkali su, oni su odgovorni za smrt mnogih ljudi, za nedaće mnogih ljudi. Ali, ruše se kuće i onim ljudima koji su ostali bez igde ičega u republici u kojoj su ranije živeli ili na Kosovu i Metohiji, a ne daje im se šansa da legalizuju te objekte i da sada žive na onome što su sami napravili. Imali smo slučajeve da je opština Zemun pod radikalskom vlašću dodelila ogroman broj placeva, na kojima su napravljene kuće i kojima se sada preti da će biti rušenja, da će biti uklanjanja tih objekata. Ako to bude urađeno, ti ljudi će ponovo biti na ulici. Zapamtite, kolektivnih centara više nema, međunarodna pomoć je sve manja i manja i primanjem državljanstva više neće biti izbegla lica. Biće državljani ove republike. Oni će ostati bez ikakve mogućnosti da ponovo izgrade ono što će im se rušiti. A već ima puno najava, već se to radi, počev sa uklanjanjem mnogobrojnih kioska, gde su mnogi od njih radili, zapošljavali svoje porodice i svoju decu. To je njima bio jedini izvor prihoda. Dakle, to treba rešavati i ovakvim zakonom. Ne možemo reći da je to loše što je predloženo, to stoji od 2001. godine, nije stavljeno na dnevni red Narodne skupštine. Dobro je da je došlo na dnevni red, ali te građane moramo braniti na takav način da oštro reagujemo, da Vlada oštro reaguje, Narodna skupština da oštro reaguje na svaku izjavu Soroša, koji kaže da Kosovo i Metohija nikada više neće biti vraćena u državno-pravni okvir Srbije, jer time kaže da se te izbeglice više nikada neće javiti u svoja mesta rođenja, tamo gde je njihova imovina. Džaba nam što ih upisujemo u knjige, kada će se na tim prostorima zatrti svaki trag postojanja Srba i drugog nealbanskog stanovništva. Mora se reagovati na sve izjave Štajnera, upućivati diplomatske note, ne dozvoliti da on bude taj, koji će unapred prodavati državnu zemlju, da on unapred, pre nego što se konačno reši status Kosova, odlučuje o tome ko će šta raditi i kako živeti na Kosovu i Metohiji. Dame i gospodo, nije dovoljno samo donositi zakone, što bi Mika Antić rekao: evo najmanje pesme, manje od zrna maka, evo i ovaj zakon je manji od zrna maka, treba kompletno uraditi sve, kako bi se pomoglo tim ljudima. Nije loš ni ovaj način, ali je mnogo važnije o čemu sam govorio, omogućiti im da se zaposle, da izgrade svoje kuće, da se uključe, a pre svega da se vrate tamo odakle su došli. Oni nisu bili sirotinja, ovde su sirotinja. Tamo je njihovo zemljište, tamo je njihova imovina, tamo je sve njihovo. Tamo su njihovi grobovi. To je ono čime bi pre svega trebalo da se bavi ova Narodna skupština, a tek na kraju i ovakvim zakonima. Hvala.
Određujem pauzu od jednog sata. [[Posle pauze - 15.45]] Poštovane dame i gospodo poslanici, nastavljamo rad. Potrebno je da utvrdimo da li imamo kvorum za nastvak rada. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti rad. Jedno kratko obaveštenje. U stenografskim beleškama je pogrešno navedeno, a primedbu je imao narodni poslanik Žarko Obradović, redosled tačaka dnevnog reda. Stavljena je kao 4. tačka dnevnog reda - Predlog zakona o odgovornosti za kršenje ljudskih prava, a to je u stvari 5. tačka, a 4. tačka je Predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika Narodne skupštine. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pitam da li se prijavljuje za reč neko od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa. Prvo, primedba na Poslovnik, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 101. od strane predsedavajućeg. S tim u vezi, želim da pročitam deo stenograma iz prepodnevnog dela zasedanja. Rečenica koju sam iznela glasi ovako: "To je svojevrsna uzurpacija ovlašćenja od strane predsednika Narodne skupštine. Navikli smo i na njena nesuvisla obrazloženja na sve reklamacije poslanika. Predsednik: Gospođo Pop-Lazić, ja vam na osnovu člana 101. izričem opomenu zbog uvrede koju ste izneli". S tim u vezi član 101. stav 1, 2, 3. i 4. govore o tome da predsednik Narodne skupštine ima pravo opomene, a član 102. - kada se opomene izriču, pa pod alinejom jedan - narodnom poslaniku koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine; pod alinejom dva -koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč; pod alinejom tri - koji pored upzorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu; alineja četiri - ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje odnosno ometa govornika ili na drugi način ugrožava slobodu govora; sledeća alineja - ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica; zatim - ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze; poslednja alineja - ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika. Ne znam koju sam to povredu Poslovnika učinila? Koja se od ovih alineja, sadržanih u članu 102, odnosi na ono što sam u svom izlaganju rekla. Pretpostavljam da sam upotrebila psovku ili uvredljiv izraz. Ako je "nesuvislo" psovka ili uvredljiv izraz, tome nemam šta da dodam. Ali, molim Administrativni odbor da se izjasni o tome da li je Gordana Pop-Lazić na ovaj način povredila Poslovnik, a ako nisam - da li je onda predsedavajuća povredila Poslovnik time što mi je izrekla meru, ne znajući zašto. Ili, ako hoćete ovako - neka se Administrativni odbor izjasni o tome šta znači reč "nesuvislo" i da li je uvredljivog karaktera. Ja ću biti zadovoljna i sa tim. Ali, molim da u svakom slučaju ovo bude predmet rasprave Administrativnog odbora.
Dobro ste pretpostavili. Radi se o povredi člana 102, alineja 6. Ja vama nikada nisam rekla da govorite nesuvislo, pa prema tome ne dozvoljavam, iako vas slušam mnogo više nego što vi mene slušate, da neko drugi za mene tako kaže, za moja obrazloženja, za sva obrazloženja koja sam dala do sada. Inače, naravno, nemam ništa protiv da Administrativni odbor posebno da svoje mišljenje da li postoji povreda Poslovnika. Pitam da li se javljaju za reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Da, reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaprepašćujuće je za nas poslanike Srpske radikalne stranke koliko su poslanici bili malo ili gotovo uopšte zainteresovani za ovaj predlog zakona. On samo naizgled ne predstavlja nešto značajno, ali ako se malo dublje upustite u to kako će to izgledati u budućnosti (smetate mi, gospođo predsedavajuća, molim vas, obezbedite tišinu da mogu da govorim, barem uslove za rad možete da obezbedite; nemojte iza leđa da mi govorite dok izlažem, to zaista dekoncentriše). Kakve će reperkusije ovaj zakon imati, pre svega na status raseljenih lica, onih koji su došli sa Kosova i Metohije, jer samo naizgled oni imaju poboljšani status u smislu - doprinećemo tome da oni lakše dođu do izvoda iz matičnih knjiga i te matične knjige će da budu bog zna kako uredne. Ali, kako će se to dalje reflektovati na status Kosova i Metohije, o tome u ovom parlamentu očigledno niko ne razmišlja, pa čak ni šefovi poslaničkih klubova nisu našli za shodno da se o Predlogu ovog zakona izjasne, čak ni šef poslaničkog kluba SPS, koji je danas imao ovde Predlog deklaracije o Kosovu i Metohije, a poslanici tog poslaničkog kluba su danas govorili upravo o ovom problemu koji se odnosi na gađane koji dolaze sa Kosova i Metohije. Zaista ne mogu da nađem suvuslo objašnjenje za to. Ali, u prepodnevnom zasedanju sam govorila o Predlogu zakona od 11. oktobra 2001. godine, a sada ću govoriti o Predlogu zakona od 1. februara 2003. godine. Koliko sam shvatila, mi ovde imamo dva predloga zakona. Želim da vam napomenem još jednom, kada govorimo o nekom predlogu zakona u načelu, ne treba da se osvrćemo na amandmane koji slede, jer govorimo o predlogu zakona koji nam je dostavila Vlada i da je ovde nekog pravila ponašanja, koje je vazda postojalo, nakon što završimo načelnu raspravu i nakon što se taj predlog prihvati u načelu, išli bismo u raspravu u pojedinostima. Dešavalo se da predlog ne prođe u načelu, pa i nemamo raspravu u pojedinostima. Sada smo sve na tumbe okrenuli, govorimo u jednom naletu i o predlogu zakona u načelu i o pojedinostima, a glasanje kada dođe na red. Zbog toga inače kada govorim o predlogu zakona u načelu ne osvrćem se na amandmane, ali ovoga puta zaista moram, jer imamo amandmane na Predlog ovog zakona, i to amandmane od strane Vlade. Imamo u stvari potpuno nov Predlog izmena i dopuna Zakona o matičnim knjigama, jer nam Vlada 1. februara 2002. godine daje tri amandmana. Tim amandmanima menja još dva člana Zakona o matičnim knjigama, koji uopšte nisu tretirani prethodnim Predlogom zakona o izmenama i dopunama zakona. Tu imamo ovo obaveštenje, koje sam prethodno reklamirala, da će za predstavnika Vlade Republike Srbije u Narodnoj skupštini Republike Srbije biti određen Vladan Batić, ministar pravde i lokalne samouprave. Ja još uvek nisam dobila to obaveštenje da će gospodin Šabić predstavljati Vladu. Negde se verovatno zaturilo. Rekli ste u prepodnevnom zasedanju da ste zakazali sednicu sedam dana pre dana za održavanje sednice, odnosno u skladu sa Poslovnikom, a tvrdim da niste, jer sam svaki dan u Skupštini, jer sam u četvrtak imala taj saziv, jer sam u petak sa svojim kolegama radila na amandmanima. Stalno jedni druge ovde dovodimo u neku zabludu i mislim da to nije dobro. Pre svega Vlada nije ni mogla da nam podnese ove amandmane. U Poslovniku jasno piše ko podnosi amandmane i kada ih podnosi. Vlada može da podnese amandman samo u toku glasanja u pojedinostima i to u pisanom obliku, ako je potreba za amandmanom nastala usled prethodnog prihvatanja nekog drugog amandmana. Prema tome, ovo za mene ne postoji. Može ministar Šabić da kaže da je to forma, da je ona nebitna, ali vi kao advokat vrlo dobro znate koliko je forma važna i koliko je ona pre suštine bitna i koliko mnoge stvari ne mogu suštinski da se urade ako formalno nisu kako treba. Dakle, ovo je novi Predlog zakona i trebalo je kao takav da dođe, a ne da se ovde igramo žmurke i da neznamo šta u stvari imamo i o čemu raspravljamo. Čak i u ovim amandmanima, molim vas, govorite o državljanstvu SRJ. Niste drugačije ni mogli da govorite, jer je ovo februar 2002. godine. Je l to nije bio razlog da idete sada sa novim predlogom zakona i kako će sada u tekstu zakona da stoji, da li će biti državljanstvo državne zajednice Srbija i Crna Gora ili će biti državljanstvo SRJ. Samo taj odgovor tražim i ništa drugo. Veoma je važno da se ovaj posao uradi i da smo mogli ovako da podnosimo amandmane kako ste vi podneli - ali bi naši na sve članove zakona bili odbačeni, kada to poslanici urade to uvek odbor odbaci, dozvoljavajući samo na članove koji se menjaju - mi bismo vas naterali na mnogo šta, a doprinelo bi tome da se napravi jedinstveni birački spisak. To je vaš posao, a vi od tog posla bežite i kada god govorimo o jedinstvenom biračkom spisku, a očigledno su izbori pred nama, vi kažete - mi to imamo, to je zbir pojedinačnih biračkih spiskova lokalne samouprave. Nije, a to što ste vi tako sebi uvrteli u glavu to je jedno, ali to nije. Nemamo ni jedinstven spisak državljana. Zašto moram da idem za državljanstvo u Jagodinu ili Sekurič, a ne mogu ovde na kompjuteru da dobijem od nekog organa državljanstvo ili izvod iz matične knjige rođenih. To bi trebalo vi da uradite, to je posao za vaše Ministarstvo i za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Ovo što planirate sa raseljenim licima sa Kosova i Metohije, morale bi matične knjige da se vode u onim opštinama koje postoje po našem zakonu. Vi znate da mi imamo Zakon o teritorijalnoj organizaciji, znate da na Kosovu i Metohiji imamo 29 opština i ako jednom u matičnim knjigama napišete da je neko ko je rođen u Peći sada u Kraljevu, to je gotovo za sva vremena. Više dole nema Srba. Da li neko razmišlja uopšte, a videli smo da se međusobno u Vladi optužujete, čak i u vladajućoj većini oko toga da nemate nikakav program, da nemate rešenja za Kosovo i Metohiju, da ništa ne preduzimate. Naterali ste ih da se popišu dole, naterali ste ih da izađu na parlamentarne izbore, na lokalne izbore, a sada ćete ih prinuditi, nećete ih politički terati, nećete apelovati na to, nego ćete ih zakonom prinuditi da se upišu u matične knjige u Kragujevcu, Kraljevu, Beogradu, gde već žive i zbogom Kosovo. Znam da je vas baš briga. Vi ste i malo pre na hodniku rekli - baš nas briga za matične knjige. Ja sam to čula, ali to je vaše privatno mišljenje i verujem da to nećete ponoviti za govornicom i ne preporučujem vam da ponovite. (Milka Marinković, sa mesta: A ti crče za Kosovom.) Milka, je l si naplatila službeni put i dolazak na sednicu, obzirom da si došla službenim kolima. Juče sam te videla ispred Skupštine. (Milka Marinković, sa mesta: Šta te to briga.) Biće me briga mnogo štošta. Pored toga, gospodine Šabiću, zaista nisam imala mogućnosti da vas razgovetno čujemkada ste govorili vezano za ovaj zakon, pa sam pogledala stenogram. Htela bih da se osvrnem u nekoliko tačaka na vaše izlaganje. Vi kažete da su dva razloga zbog kojih je ovaj zakon u osnovi i predložen. Jedan je posledica te činjenice da je u jednom turbulentnom periodu od 10, 12, 15 godina došlo do građanskog rata raspadom tada zajedničke domovine i nastajanjem na njenoj teritoriji nekoliko nezavisnih država. Možda je toza vas bila zajednička domovina, za mene nije bila nikada, niti će biti. Stotine hiljada ljudi, milion ljudi je otišlo i to, kako lepo kažete i Srba i nesrba, te došlo ovde. Zašto su ti nesrbi potražili utočište u zemlji Srbiji, ako smo mi vodili građanski i genocidni rat. To je pitanje, ministre.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Tačno je da su došli, dobro su došli, ali to upravo potvrđuje ovo, da Srbija nikada nije vodila genocidne ratove.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amanadman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda član 1a. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amanadman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 1a doda član 1b. Odbor za pravosuđe i upravu je prihvatio ovaj amanadman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača, ministar Rodoljub Šabić, želi završnu reč?
Gospođo predsednik, u uvodnom izlaganju rekao sam da me činjenica da nema amandmana, makar i na ovako kratak predlog zakona, uverava u to da su rešenja iz zakona ipak korisna. Ja sam onda rekao - nikakav istorijski zakon, ali zakon koji treba, makar za mrvicu, a neće biti samo za mrvicu, da popravi kvalitet života građana koji su nekada bili državljani bivših republika SFRJ, a sada su državljani Jugoslavije i da unese nešto više reda u vođenje matičnih knjiga opština sa teritorije Kosova i Metohije, koje se vode i sada na teritoriji Srbije i van Kosova. Dakle, govorim o nečemu što je činjenica. Mislim da je moja obaveza da se osvrnem na nekoliko opservacija, jer većina kolega poslanika, naravno koristeći svoje pravo, govorila je više o globalnim temama koje jesu u vezi sa ovim zakonom, ali se ne tiču normi iz zakona. Bilo je par predloga koji su bili konkretni, par sugestija i par pitanja, pa je red da se na njih odgovori. Prvo, bilo je ideja o elektronski pokrivenim matičnim knjigama, a ne mikrofilmovanim. Potpuno se slažem sa tim, to je jedna savremena ideja. Daj bože, dočekaćemo u neko vrlo dogledno vreme da ćemo imati i elektronsku komunikaciju. Zakon mora da bude u sklopu nekog postojećeg sistema. Nažalost, mi u ZUP-u, gde se doskora nije moglo intervenisati, a koji je savezni zakon, nemamo nikakvu dokaznu formulu u elektronski pakovanom dokumentu. Imamo mikrofilmove. Naravno, ovo je dobra ideja i o njoj treba razmisliti u granicama sopstvenih mogućnosti. Kada budem u toj prilici, o njoj ću voditi računa. Bila je druga ideja da knjige vratimo na Kosovo ili da ih barem vratimo u meri u kojoj je to moguće. Podsećam vas na to da je na Kosovu situacija onakva kakva je. Potpuno se slažem sa poslanicima sa Kosova koji su ovde govorili da bi bilo dobro, da bi bilo divno kada bi knjige vratili na Kosovo. Ne samo knjige, nego i tužilaštva, i sudove, i policiju, ali danas to nije tako. Odgovoran odnos prema nečem što jeste i državni posao, to je ne izlagati te zbirke isprava nikakvom riziku. Doći će, nadajmo se, vreme kada ćemo ih dole vratiti nesmetano. Konačno, treći argument je bio da je, bar u delu koji se tiče rešenja za nove državljane, reč o običnom demagoškom rešenju, jer bože moj, odnosi između bivših republika su se popravili toliko da se gotovo isto iz Vrginog Mosta i sa Palilule dobije neko uverenje koje je potrebno. Dragi moji prijatelji, to jednostavno nije istina. To pitajte te ljude koji su dobili državljanstvo, oni će to bolje posvedočiti nego ja. Moram, bez namere da polemišem, budući da sam prozvan, budući da je koleginica Pop-Lazić sa ove govornice rekla jednu grubu neistinu, da mene baš briga za javne knjige koje Srbija ima i da sam to rekao u hodniku i da je ona to lepo čula. Ona me očigledno nije dobro slušala i ubuduće neka me sluša pažljivije. Rekao sam da me baš briga za hrvatske knjige, ne u smislu potcenjivanja tih knjiga, nego u smislu moje odgovornosti. Ja i Vlada Srbije odgovaramo za ove koje su u Srbiji. Poštovane kolege i koleginice, kao što sam rekao na početku, mislim da ovaj zakon nije epohalan, nije reformski, nije veliki, ali da će poboljšati određene uslove života velikog broja naših građana i pozivam vas da za njega glasate.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda. Izvolite.
Poštovane kolege, zaista ne znam o čemu se ovde radi. Imamo tri amandmana Vlade, imamo izveštaj Zakonodavnog odbora, možda i Odbora za pravosuđe, stvarno nisam videla, nisam ga dobila. U poslednje vreme očigledno nije dobra prepiska, pa čak i prečišćen tekst dnevnog reda dobijamo pogrešan. Ali, o tim amandmanima mi moramo da razgovaramo. Vlada je podnela amandmane, iako nema pravo da podnese amandmane. Molim vas, u ovoj situaciji bi trebalo da se prekine sa radom dok se Administrativni odbor izjasni o tome da li Vlada može da podnese amandman ili ne može, pa nakon toga da vidimo, ako kaže da može, da raspravimo te amandmane. Ne možemo da dovedemo sebe u ovakvu pat poziciju - Vlada nam upućuje predlog, pa nam uputi amandmane kojima menja predlog, a mi, šta smo mi ovde? Da li uopšte funkcioniše bilo koji organ u ovoj skupštini, na koji smo mi preneli neka ovlašćenja: Zakonodavni odbor, Odbor za pravosuđe, Administrativni odbor? Da li predsednik Narodne skupštine vodi računa da li je to sve usaglašeno, a on mora, na osnovu člana 28, da vodi računa o tome. Nemam ništa protiv, pređite preko ovoga, ali ovo je jedan presedan koji će se ponavljati. Dajte da probamo, imaćemo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona, kao treću tačku dnevnog reda, a vezano za hartije od vrednosti. Menjajte članove zakona koji sada nisu u ovom predlogu, da vidimo kako će odbor i kako će Skupština da se izjašnjava. Dakle, konkretno tražim da predsednik Narodne skupštine odredi pauzu da Administrativni odbor odluči o tome ili koji je već nadležan odbor, da li su ovo mogući amandmani ili nisu, da li ih treba odbaciti ili ih treba prihvatiti. Ako treba, dajte nam mogućnost da nešto kažemo o tim amandmanima.
Prvo, neblagovremeno ste reagovali, zaključen je pretres. Drugo, Vlada ima pravo da podnosi amandmane i podnosila je, već dve i po godine podnosi amandmane. Treće, ti amandmani podneti su u februaru 2001. godine i ne vidim u čemu je problem, pravo da vam kažem. Naravno, pauzu neću određivati. Ukoliko niste zadovoljni, Administrativni odbor će vam, kao i na prethodne primedbe koje su takođe korisne, da se objasni šta je suvislo, a šta je nesuvislo, koje će biti nekome korisne, dati i na ovo odgovor. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZALOŽNOM PRAVU NA POKRETNIM STVARIMA UPISANIM U REGISTAR Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bojan Pajtić; zajedno Đorđe Mamula i Petar Cvetković; Rade Bajić i Bora Stanimirović; Nebojša Jović i Dragan Jovanović; Nebojša Jović i Jovan Todorović; Radojko Petrić i Živodarka Dacin; Joca Arsić i Milan Janković; Rajko Baralić, Joca Arsić i Dušan Cvetković; Miomir Ilić i Golub Rajić; Radojko Petrić i Nebojša Jović; Đura Lazić i Sreten Mitrović; Nebojša Jović i Radojko Petrić; Golub Rajić i Miomir Ilić; Ljubomir Mucić i Jovan Todorović; Dušan Cvetković i Radojko Petrić; Milovan Radovanović; Dragoljub Stamenković; Goran Cvetanović; Dragan Čolić; Dragan Ljubojević; Ljubomir Kragović; Petar Jojić; Stevan Kesejić; Slobodan Janjić; Branislav Vakić; Milorad Mirčić; Zlatan Jovanović; Nataša Jovanović; Dragan Sl. Pavlović; Veroljub Arsić; Vjerica Radeta; Lazar Marjanski; Zoran Krasić; Srboljub Živanović; Branislav Blažić i Vitomir Plužarević. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave za reč narodnih poslanika. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Podsećam vas da ukupno vreme za raspravu iznosi pet časova, da se ono raspoređuje srazmerno broju poslanika koje imaju poslaničke grupe. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pitam, da li želi reč ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić, kao predstavnik predlagača? Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, evo prilike da porazgovaramo takođe o zakonu koji je pripremljen od strane Vlade, iz paketa ekonomskih zakona započetih u poslednjih par nedelja. Ovo je deo koji se nastavlja na ona dva danas usvojena zakona, a posebno na Zakon o finansijskom lizingu. Znači, radi se o Predlogu zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Prvo bih rekao nešto o značaju samog zakona, a potom nešto malo više o detaljima i o tome šta ovaj zakon znači za pravnu regulativu u delu ostvarenja poslovnog prometa u Srbiji, kakav je potencijalni efekat u pogledu pospešivanja privrednih aktivnosti i u kojim segmentima smatramo da se elementima ovog zakona poboljšava pravna regulativa kojom se stvara prostor za jačanje poslovnog prometa u Srbiji, aktiviranje kapitala koji postoji, a s druge strane, daje šansa onima koji imaju dobre ideje, koji mogu da založe i žele da uđu u određeni poslovni rizik, da uđu u ugovorni aranžman sa potencijalnim založnim poveriocem i na taj način da se doprinese novoj poslovnoj praksi koja do sada na ovakav način nije bila prepoznatljiva u našoj zemlji. Višestruki je značaj ovog zakona. Ovaj zakon je bitan, s jedne strane, za razvoj finansijskog tržišta. Znači, daje prostora da u ugovornim aranžmanima između zalogodavca i založnog poverioca onaj koji ima kapital nađe finansijskog interesa da taj kapital plasira onome koji želi da da nešto kao predmet zaloge založnom poveriocu i da na taj način, ostvarenjem založnog prava preko upisa u registar zaloge, otvara potencijalno nova stranica u delu poslovnog prometa koji do sada nije bio prepoznatljiv. U našoj zemlji je evidentno da jedan od ozbiljnih problema, trenutno predstavlja verovatno usko grlo u potencijalnom razvoju biznisa u Srbiji, jeste pitanje obezbeđenja potraživanja, a posebno vezanih za davanje kredita. Neretko, svako od vas je sigurno imao prilike da razgovara sa onima koji kažu kako nije lako dobiti sveža sredstva, posebno zato što oni koji imaju sredstva traže ozbiljna obezbeđenja tih potraživanja i upravo je ovo jedan oblik kojim se daje prostor da se ta uska grla otklone i da se u onom delu koji se unosi kao novi institut u pravnoj regulativi, a to je takozvana nedržavinska ili neposedovna zaloga, ono što nije dosadašnja praksa, a ni u Zakonu o obligacionim odnosima nije bilo prepoznatljivo, da se na ovaj način uvede u poslovnu praksu u Srbiji. Ovo je novi zakon, oslanja se na one pravne institute koji su do sada na moderan način razvijeni u Srbiji, primarno na moderan Zakon o obligacionim odnosima, ali, kažem, nešto o tim elementima reći ću kasnije. Što se tiče uskog grla u delu poslovnog prometa Srbije, a to je obezbeđenje potraživanja, neka osnovna obeležja su, znači, da se ovim zakonom pojačava mogućnost u globalu, a u kontekstu ove nedržavinske, neposesorne zaloge, da poverioci efikasno naplate svoja potraživanja od dužnika. To sigurno prepoznajemo kao jedan od problema, s obzirom na stvarno bogato nasleđe problema koji su i te kako ostavili to nasleđe da oni koji imaju sredstva, imaju zazor da ta sredstva plasiraju, a imajući u vidu da nemaju instrumente ozbiljnog obezbeđenja potraživanja od onih koji žele da uđu u ugovorni aranžman sa njima. Drugo, to je pitanje zaštite poverioca od potencijalnih insolventnosti dužnika i u slučajevima stečaja, sigurno da ovim elementom koji podrazumeva stvaranje sistema obezbeđenja potraživanja na način da razvija i daje prostora za razvitak ove poslovne prakse, da se time stimulišu potencijalne poslovne mogućnosti, znači, poslovni interes onih koji žele da ulažu, domaćih i stranih poslovnih ljudi. Nesporno da, u situaciji kada bi došlo do jačanja tokova finansijskog kapitala, da se time u suštini utiče na snižavanje troškova kamata, više para je u opticaju, veća ponuda kreditnih aktivnosti, kredita, a nesporno je ono prvo što treba. Sa druge strane, što samom ponudom u odnosu na potencijalnu tražnju utiče na snižavanje troškova ili opterećenja onoga što je na strani kredita, u ovom slučaju kamate. Tu su premije, osiguranja i drugi troškovi. Ovaj zakon daje prostora da se ohrabre oni koji žele da uđu u određene poslovne rizike, nesporno je da ovaj zakon daje prostora onima koji, kažem, žele da ostvare određeni biznis, određenu poslovnu ideju, žele da uđu u ruzik ostvarenja te ideje, da nađu interesa kao zalogodavac, a sa druge strane založni poverilac da nađe interesa, sklapanjem ugovora u tom poslu i registracijom tog založnog prava u registru zaloge, da se stvara novi ugovorni odnos u kome se daje prostora za razvoj novog dela u poslovnom prometu. Normalno, da pomenem, to je više pravnička terminologija, ali želim da pomenem, znači, ovim obeležjima u sistemu obezbeđivanja potraživanja daje se prostora za ostvarenje takozvane komutativne pravde ili drugim rečima - da je ovo pitanje obezbeđenja potraživanja pravičan ekvivalent za otvoreni kredit. To su neki elementi kojima smo se rukovodili kada smo razmatrali na koji način regulisati materiju koja do sada ima i te kakva uređenja u Zakonu o obligacionim odnosima, u nekim segmentima zaloge i odnosima između dužnika i poverioca, ali ovaj segment je ipak jedna vrsta poslovne prakse, koja je veoma lapidarno bila prisutna u 19. veku, a u suštini se razvila u 20. veku, te ga u suštini uporedni pravni sistemi kontinentalnih zemalja ne prepoznaju u onom pravom smislu, pa iz tog razloga i sam Zakon o obligacionim odnosima, koji se primarno vezuje za rešenja koja suiz kontinentalnog pravnog sistema; jednostavno, znači, ostala je praznina koja se rešava ovim zakonom. Mi imamo probleme koji na neki način opterećuju ulaske u dužničko-poverilačke odnose, a imamo i neke pozitivne elemente. Ono što su negativni elementi, to je sigurno opterećenje iz nasleđa postojanja društvene svojine i nerešenih svojinskih odnosa, rešavanje pitanja denacionalizacije, to je sigurno pitanje rešavanje onoga što se nalazi u zemljišnim knjigama. Iz tog razloga evidentno je da postoji vrsta ozbiljnog nasleđa koja ne pruža mogućnosti da se pitanja zaloge otvori u onom korpusu u kojem bi moglo da se posluje u normalnim zemljama, a nemaju ova nasleđa kao što ima naša zemlja. Sa druge strane, mi imamo jedan dobar pravni okvir, koji kažem opet, nalazi se u elementima Zakona o obligacionim odnosima, koji sadrži ta moderna pravila koja regulišu pitanje odnosa između dužnika i poverioca i koji uopšte regulišu pitanja ne samo zaštite poverilaca, nego i zaštite dužnika. Ova rešenja u Zakonu o obligacionim odnosima napravljena su, normalno, na iskustvima modernih uporednih pravnih sistema, a sa druge strane, rađena su na osnovu dobre poslovne prakse, na osnovu neke specifičnosti, razvoja poslovne prakse u Srbiji, ranije u Jugoslaviji i na taj način napravljen je sklop, povezanost teorije i prakse, koja je predstavljala osnovno uporište u izradi zakona o založnom pravu pokretnih stvari upisanih u registar. Naše važeće domaće pravo poznaje dve vrste zaloge. Upravo, ovaj treći deo koji podrazumeva nedržavinsku, znači neposesornu zalogu, ne prepoznaje naš važeći pravni sistem, nego kada su u pitanju pokretne stvari prepoznaje takozvanu državinsku zalogu. Drugim rečima, predmet zaloge ostaje u državini založnog poverioca i normalno da je to limitacija, jer ne može da se koristi predmet zaloge za eventualnu preradu ili za rad sa njom, ili eventualnu prodaju, davanje u zakup itd. Postoji druga vrsta zaloge, to je u stvari hipoteka na nekretnine, na nepokretnosti kada je u pitanju normalno ostajanje državine u onome ko je davalac hipoteke, ali primećujemo upravo da tu postoje određene diferencije, a to je da predmet zaloge, predmet koji se daje u zalogu založnom poveriocu ostaje u državini zalogodavca. To je ta osnovna novina čime se daje prostora da ono što dajete kao predmet zaloge, jer u najvećem broju slučajeva biće situacija da je i dužnik i zalogodavac isto lice, a ako ne nužno, ali u najvećem broju slučajeva to je za očekivati i iz tog razloga ovim zakonom reguliše se treći oblik založnog prava, znači nedržavinska, neposesorna zaloga koja do sada nije bila ragulisana Zakonom o obligacionim odnosima. Osnovna prednost, rekao sam već prvu, znači, mogućnost dužnika da korišćenjem predmeta zaloge, preradom, upotrebom, prodajomostvaruje sredstva za otplatu kredita, drugim rečima, vama ostaje predmet zaloge sa kojim možete da zarađujete da biste otplatili kredit koji uzimate od potencijalnog poverioca. Ranije je bilo ono što je ostajalo u situaciji državinske zaloge, a ona se reguliše Zakonom o obligacionim odnosima. U principu, to se odnosilo na stvari koje su mogle da se daju u zalogu, a koje vama u suštini nisu ni potrebne, a da li je to neki nakit, satovi ili nešto što je sigurno minorni deo onoga što je u suštini ovo o čemu danas razgovaramo. Konačno, normalno je pitanje problema zemljišnih knjiga, problema otvaranja hipoteke kao takve. Iz tog razloga uvođenjem neposedovne zaloge u naš pravni sistem regulisala bi se materija koja je u drugim zemljama u tranziciji otvorila ozbiljan prostor za razvoj poslovnog prometa, koji nije bio poznat u tim sistemima. Primera radi, u Bugarskoj i drugim zemljama danas se radi o poslovima koji na godišnjem nivou prelaze i milijarde evra. Znači, to su sigurno neke sekvence u razvoju, a sigurno je da postoje određeni rizici, pa upravo i na Odboru kada smo imali komunikaciju postavljeno je pitanje, pa ovde postoje rizici, a šta ako naš narod počne da zloupotrebljava ovaj zakon. To se odnosi na svaki zakon koji može da bude predmet rasprave u Skupštini ili koji je u postojećoj pravnoj regulativi. Poenta je šta je alternativa; alternativa je da zatvorimo opciju koju želimo da otvorimo ovim zakonom, a to je da svi oni koji žele da ostvare ovu mogućnost kroz razvoj svojih poslovnih aktivnosti u delu neposesorne zaloge imaju tu šansu. Ovim zakonom se veoma precizno reguliše na koji način dolazi do namirenja, ukoliko dođe do nemogućnosti ili prestanka otplate kredita od strane zalogodavca ili dužnika. Takođe, obezbeđuje se mehanizam kojim se određeni nedostaci vezani za Zakon o izvršnom postupku kompenziraju na način da se obezbeđuje i te kako efikasna procedura namirenja. Tačno se zna na koji način dolazi do prestanka založnog prava, na koji način se regulišu odnosi koji obezbeđuju da se putem ugovora između zalogodavca i poverioca obezbedi da s jedne strane, percipirajući rizik, ali s druge strane obezbeđuju da potencijalno postoji i te kakav profit u delu rizika. To su kategorije koje postoje svuda u svetu. To što smo se mi negde uplašili od onoga što je iskustvo celog sveta, to što smo se navikli u godinama iza nas da ne želimo ili plašimo se onoga što je normalan i moderan poslovni promet, to je problem koji imamo kao bojazan od nasleđa koje smo imali. Upravo ovaj zakon jeste da otvorimo stranicu koja treba da približi kapital i ideju. Da li će biti zloupotreba, postoje sankcije za zloupotrebe. Da li postoji rizik, postoji. Da li postoji profit za taj rizik, postoji. Da li se minimizira rizik, sigurno da ima instrumenata za minimiziranje rizika, ali konačno, rizik je obeležje biznisa. Rizik je obeležje poslovnog prometa. Svako ko ulazi u biznis mora da shvati da ako nije napravio dobru poslovnu ideju, ako nije uradio ono što je predvideo svojim biznis planom, mora da snosi rizik onoga u šta je ušao. Taj rizik je ono što je regulisano ugovorom, što je regulisano ovim zakonom. To je poruka i ovog zakona, kao i Zakona o finansijskom lizingu. Ovaj zakon reguliše puno elemenata i sve ono što je potrebno da bi mogla da funkcioniše ova pozicija neposesorne zaloge i ugovora o zalozi, pri čemu najčešće će ugovor o zalozi biti u suštini sporedni ugovor, jer se on u suštini, u najvećem broju slučajeva, vezuje za ugovor o kreditu. Logično je ili najčešći je oblik dešavanja da vi paralelno sa postojanjem ugovora o kreditu imate i ugovor o zalozi, koji svoju efektivnost dobija u trenutku kada se založno pravo upisuje u registar. Sve prethodno što postoji ima svoju regulaciju koja se podrazumeva, ukoliko u pismenoj formi to već, a da ne zloupotrebljavam vaše vreme, postoji u zakonu. Znači, postoji obligacija kada se zaloga reguliše u pismenoj formi. Ono što je upisano u registar ima svoje pravo prvenstva. Ovaj zakon reguliše prioritetno pravo naplate založnog poverioca u odnosu kako na ostale poverioce na istom predmetu zaloge, a tako i u horizontalnoj ravni na ostale oblike potraživanja koji mogu da postoje po predmetu zaloge. Na taj način ovaj odnos između zalogodavnog poverioca i zalogodavca ima mehanizam koji obezbeđuje da se svako u ovom segmentu prepoznaje sa pravima i obavezama. To je, takođe, regulisano ovim zakonom. Normalno, ostali elementi su sticanje založnog prava, pravna dejstva, predmet založnog prava, ugovor o zalozi, namirenje, prestanak založnog prava, registar. Kao što ste videli, postoje prelazne odredbe. Potrebno je vreme i to je predviđeno u narednim mesecima da se reguliše registar zaloge. Predviđeno je da 1. januara startuju pokretne stvari, a od 1. januara 2005. za potraživanja. Na kraju, ovaj zakon rađen je na osnovu iskustava vezanih za modele čiji je razvoj pomoigla Evropska banka za obnovu i razvoj. Nemam nikakvu dilemu da ovim zakonom može da se omogući da se umanji rizik u poslovanju u Srbiji, obezbedi efikasan, jeftin sistem konstituisanja založnog prava, efikasan postupak namirenja založnog poverioca, što će uticati na smanjenje troškova finansiranja, na prebacivanje tema u Srbiji više sa politike na ekonomiju. Ovim zakonom, kao i nekim drugim, ipak ćemo uspeti da pomerimo neke stvari sa nekih tačaka koje ne doprinose razvoju Srbije; upravo ovakvi zakoni su primarno tehničke prirode i nemaju svoju političku konotaciju, pa ćete prepoznati da je ovo zakon koji treba podržati i nadam se da ćemo imati prilike da se i glasanjem proveri da je većinski deo Skupštine za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Da li žele da uzmu učešće u raspravi izvestioci nadležnih odbora? (Ne.) Da li se predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa prijavljuju za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar predstavlja novi segment paketa ekonomskih zakona, čije smo razmatranje započeli na prethodnoj sednici. Ekspresno uvršćivanje ovog zakona u dnevni red, posle sedam meseci, na osnovu kritika koje sam izrazio na prethodnoj sednici, pokazuje da je sve to doprinelo uveravanju Vlade da ipak jedan ovakav zakon u ovom trenutku treba doneti, a pogotovo mislim da ga je trebalo uvrstiti u raspravu na prethodnom zasedanju i zajedno razmatrati sa paketom ekonomskih zakona koji su se odnosili na finansijski lizing. Poslanička grupa SPS ne spori donošenje jednog ovakvog zakona, čak i mi podržavamo potrebu za donošenje jednog zakona koji će zaista pokušati u načelnom delu da reguliše pitanje dužničko-poverilačkih odnosa, imajući u vidu da ne samo u prethodnom periodu, gospodine ministre, kako ste rekli, i trenutno u Srbiji za ulaganje sredstava, kako domaćih, a takođe i plasiranje inostranih kredita, ne postoji velika stabilnost. Ovo pitanje u ovom trenutku je zaista vrlo bitno. Isto tako mislim da će se kroz ovaj zakon obuhvatiti veliki broj zainteresovanih ili potencijalnih korisnika, od malih i srednjih preduzeća, poljoprivrednika, iako se nismo jasno izjasnili, poljoprivrednih gazdinstava, pa sve do fizičkih lica. Zbog toga mislim da nam je u ovom trenutku zaista značajno da ugovorom regulišemo najveći deo tih odredaba, a da u okviru ovog zakonskog propisa regulišemo osnovne postavke, ono što treba da obezbedi ovaj zakon, a to je pre svega zavođenje određenog reda u oblasti dužničko - poverilačkih odnosa. Predlog ovog zakona predstavlja zaista jedan mek tekst, bez ikakvih deklarativnih uzansi, bez imperativnih pravila, izuzev dela koji reguliše pitanje prinudne naplate sudskim putem, ukoliko se ne izvrši isplata u trenutku dospelosti. Moram istaći jednu primedbu da ima dosta rogobatnih rečenica. Ne znam čega su posledica, verovatno zbijanja određenih stvari u manji broj članova, ili je to posledica nekog dela prevoda iz osnovnih načela Evropske banke za obnovu i razvoj. Mislim da to ne treba tako da bude, imajući u vidu da u članu 2. stav 3. osnovno je da ovaj ugovor, bez obzira da li je osnovni ili ugovor koji će biti u nekom drugom ugovoru, ugovor o kreditu, o nabavci ili po osnovu bilo kojeg drugog zakona, Zakona o obligacionim odnosima, gde stoji da se ugovorom o zalozi uređuju prava i obaveze zalogodavca i poverioca, odnosno založnog poverioca, kako je to kasnije rečeno u zakonu. Ovoj oceni ide u prilog i dosta pogodbenih veznika i odredaba, koje u tržišnoj utakmici treba da budu regulisane dogovorom ugovornih strana. Mislim da ove dobronamerne sugestije kroz prihvatanje pet amandmana poslaničke grupe SPS od 19, koliko smo podneli, mogu da kažem da je ovo redak slučaj da smo i mi kroz amandmane pokušali da popravimo tekst ovog zakona i da u načelu podržavamo donošenje i namere ovakvog zakona. Konačno, glasanje će zavisiti od prihvatanja suštinskih amandmana na ovaj zakon. Pravno regulisanje obezbeđenja potraživanja putem zaloge na pokretnim stvarima, pravima i nekim nepokretnim stvarima, koje daju plodove ili prihode zalogodavcu, osnovna su svrha donošenja ovog zakona. Osnovni cilj je stvaranje mogućnosti i zakonskog osnova poveriocima da efikasno naplate potraživanja od dužnika i njihovu zaštitu od njihove insolvetnosti, odnosno nemogućnosti da finansijski izmire svoje obaveze, koje su preuzeli ugovorom u momentu njihove dospelosti. Takođe, putem založnog prava zalogodavac može doći do jeftinijih finansijskih sredstava, pre svega novčanih u odnosu na skupe bankarske kredite u ovom trenutku na tržištu. Od posebnog značaja za zalogodavca je što ovaj zakon propisuje nedržavinsku zalogu. To znači da predmet zaloge zalogodavca, odnosno dužnika ostaje u njegovom posedu i od neposrednog je interesa za korišćenje odnosno privređivanje. Na takav način se stvara mogućnost da dužnik eksploatacijom predmeta založnog prava otplaćuje svoje ugovorne obaveze, izdaje ga u zakup i čak ostvaruje i dobit. Međutim, dobre namere ovog zakona u obezbeđenju potraživanja ne smeju dovesti do negativnih pojava i posledica, koje imaju za efekat ponovno jačanje dužničkog lobija. O tome smo već raspravljali na sednici Odbora za finansije u vezi sa nekim dilemama. Mislim da je to pitanje i ovom prilikom potencirano. Na to ukazuje i blago definisana odredba člana 52, koja reguliše pitanje propasti stvari zaloge, gde stoji: "Založno pravo prestaje i briše se iz Registra zaloge kada predmet založnog prava propadne." U zakonu ne stoji odredba o obaveznom osiguranju, propasti usled više sile, usled nestručnog i nenamenskog korišćenja, niti obaveza nabavke novog ili obaveznog osiguranja predmeta zaloge. To potvrđuje i stav 2. istog člana da se založno pravo uspostavlja na iznos naknade osiguranja, ako je predmet bio samo osiguran. To ide u prilog dužničkom lobiju i zato treba uspostaviti obaveznost osiguranja. Šta ako nestane roba iz prodavnice, grad i oluja unište kola, koja su predmet zaloge ili neko drugo prevozno sredstvo, kojeg nema u redovnom osiguranju od posledica elementarnih nepogoda. Takođe, ako je fizičko lice založilo kamion kojim vrši javni prevoz, privrednu delatnost, založni poverilac ne može dobiti to sredstvo u državinu, čak i ako mu ne izmiri obavezu o dospelosti. To je član 28. Da li to otvara front sticanja sredstava na tuđoj grbači, pod uslovom da je založni poverilac legalno došao do novca? Fizičko lice ima jaču zaštitu kao dužnik nego kao privredni subjekat (član 27.). To potvrđuje i član 46. stav 2. da zalogodavac može pristupiti vansudskoj javnoj prodaji, samo ako se sporazumeo sa zalogodavcem u trenutku dospelosti poveriočevog potraživanja. Ostaje otvoreno pitanje koliko će ovaj zakon sigurno regulisati dužničko-poverilačke odnose u ambijentu koji je trenutno u Srbiji. Po kom zakonu će se ustanoviti registar zaloge? Nedostaje zakon o javnim registrima i vi ste, ministre, obećali da do kraja godine moramo doneti taj zakon, odnosno koja nadležna organizacija će da vodi ovaj registar? Zbog čega zahtev za upis u registar ne sadrži izričitu izjavu zalogodavca na pristanak, kada se u članu 65. tačka 3) propisuje odbijanje upisa, kada je podnosilac zahteva založni poverilac? Šta znači izričita izjava, da li se overava u sudu, organu uprave ili je to samo pisani akt dužnika dat poveriocu? Da li službenik upisa donosi neki akt o odbijanju i u kom roku je dužan da to učini? Odgovor na ova pitanja nije dat u odredbama zakona, ali kroz prihvatanje nekih amandmana poslaničke grupe SPS odgovori su definisani. Jedan ovakav zakon je potreban, a u drugom delu izlaganja o ovom zakonu kratko ću prokomentarisati i njegove negativne efekte, koji mogu dovesti i na ovu drugu stranu, znači pitanja koja će ugroziti dužnike od strane poverilaca.
Da li se još neko od predstavnika odnosno predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Ima reč Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Poštovani narodni poslanici, pored ugovora o zalozi prema zakonima SRJ na pokretnim stvarima, koje još nazivamo i ručna zaloga, a propisuju i obrazlažu ih Zakon o obligacionim odnosima i Zakon o izvršnom postupku, sada imamo jednu novu zalogu koja je nesrećom nazvana ovako kako zakon glasi - zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. To je moja prva primedba, s obzirom da zalog jedino i može da bude na pokretnim stvarima i na nekim drugim pravima, jer ako je zaloga nepokretnost, radi se o hipoteci. Mislim da nije trebalo da zakon nosi ovakav naziv. Dakle, ugovorom o zalozi prema Zakonu o obligacionim odnosima obavezuje se dužnik ili neko treće lice, zalagodavac prema poveriocu, koga zovemo zalogoprimac, da mu preda neku pokretnu stvar na kojoj postoji pravo svojine. Ovde u ovom zakonu nemamo tu obavezu da postoji pravo svojine da bi se pre ostalih poverilaca mogao naplatiti iz njene vrednosti ako mu potraživanje ne bude o dospelosti isplaćeno, a poverilac se obavezuje da primljenu stvar čuva i po prestanku svog potraživanja vrati neoštećenu zalagodavcu. Šta su osnovni elementi ovog ugovora? To su ugovorne strane, to je predmet ugovora odnosno pokretna stvar i to je predaja predmeta zaloge u državinu. Poverilac stiče založno pravo, prema Zakonu o obligacionim odnosima, predajom predmeta zaloge u državinu. Ovim zakonom to pravo stiče upisom u Registar, mada nam zakon ne kaže ko vodi taj registar, i to je druga primedba. Mislim da nije dobra namera predlagača da donosimo poseban zakon o registru, a to će očigledno biti nužno, pa ćemo za 15-tak dana opet imati raspravu o tom registru, pa ćemo opet da pričamo o ovom pravu i samo ćemo gubiti vreme umesto da smo jednom odredbom, u jednom članu rekli onako kako Vlada misli da treba ili da se prihvati neki od amandmana - registar zaloge vodiće privredni sud, opštinski sud, mislim da opštinski vodi za hipoteke, ili Narodna banka Srbije, ili ne znam koji već organ, ali to je trebalo da se reši ovim zakonom, s obzirom da zakon stupa na snagu u roku od osam dana od dana objavljivanja i da se primenjuje od 1. jula 2003. godine. Znači, to moramo u roku od mesec dana da rešimo. Ta primedba je u cilju efikasnosti i mislim da Vlada to sebi nije trebalo da dozvoli. Založno pravo stiče se, dakle, upisom u registar, a član 5. unosi konfuziju u iovako, po meni, vrlo konfuzni zakonski predlog; stav 2. člana 5 - ako upis traži poverilac, potrebna je izričita izjava zalogodavca da pristaje da poverilac upiše založno pravo u Registar zaloge. Šta ako ne pristane? Ima li onda ugovora ili nema? Da li je to onda zaloga predviđena Zakonom o obligacionim odnosima ili ova nova zaloga predviđena ovim zakonom, kod koje nema predaje stvari u državinu? U članu 6. imamo pravnu normu, tu pre svega mislim na stav 2, koja utiče na pravnu sigurnost, jer ako je treće lice savesno i pribavilo je predmet zaloge na savestan način, ne može zbog toga da trpi. Vi ćete verovatno reći - postoji Registar, registar ima svojstvo javne isprave,svako može da izvršiuvid u Registar, ali sve će to mnogo komplikovati te međusobne odnose privrednih subjekata. Što god da kupujete, vi morate da odete u Registar da vidite da to nije pod opterećenjem. Toga se plašim, možda nisam u pravu, a vi ćete da odgovorite na to. Stalno govorite, pravdajući potrebu za donošenjem ovog zakona, pa i onog Zakona o finansijskom lizingu, da im je cilj da pokrenu malu privredu. Stiče se utisak iz Predloga zakona, to vidimo iz duha čitavog zakona, da su skrojeni po meri onih koji već imaju stabilnu i veliku proizvodnju, koji će moći da založe celokupnu ili deo svoje proizvodnje da bi dobili zajam. Ali, oni koji nemaju ni sredstva za proizvodnju, imaju samo ideju, znanje, dobru volju, koji su prinuđeni da danonoćno razmišljaju o tome čime da se bave, čega da se late, šta da ulože da započnu nešto, jer su na ulici, jer nemaju posla, da bi preživeli i kada dođu do te ideje posle danonoćnog razmišljanja, da bi došli do nekog kapitala, moraće da založe ili nekretnine koje imaju, ili koje su nasledili, dakle, koje su stekli, ili pokretne stvari, bilo kojim redom - prvo jedne, pa druge, zna se šta od tih pokretnih stvari pre svega ide uzalog; kod onih koji već imaju pokrenut proces proizvodnje, to je oprema, to je roba koju imaju na zalihama, a kod onih koji imaju samo ideju, kojima treba kapital, to su dragocenosti, umetnički predmeti, relikvije - valjda nisam nikoga sada uvredila - automobili, traktori, priključne mašine, i to je to. Gledajući čitav duh zakona, ima se utisak da ćete ih prvo naterati na hipoteku, pa onda na zalog, ili obratnim redom i ljudi će mahom ostati bez igde ičega. Na ovo upozoravam zbog toga što je toga već bilo. Pogledajte šta se dešavalo u Rusiji. Mahom su ljudi morali stanove da prodaju da bi ispunili ono osnovno prema državi, porez da plate, a vidimo da i naš Predlog zakona ima tu jednu odredbu, doći ćemo do nje. Ministar Đelić je to već osmislio, da bismo platili poreze i ono što smo dužni državi, država će nam uspostaviti pravo zaloge na nekim našim pokretnim stvarima, a možda i na nepokretnim stvarima. Doći će dalje do pregrupisavanja bogatstva, bilo čega što vredi. Znači, sve ono što na tržištu ima neku vrednost, doći će u ruke malog broja ljudi koji imaju novac, a ko ima novac - to je posebno pitanje. To je možda i krucijalno pitanje - ko u ovoj državi ima pare i ko će moći na ovaj način da daje novac uspostavljajući pravo zaloga? Samo oni, kako ih vi sada zovete - kontroverzni biznismeni, kao oni: Čume, Cane i ne znam kakve sve nadimke imaju. Ne kažem da svi biznismeni u ovoj državi mogu da ponesu taj epitet - kontroverzni; nisam nikoga uvredila, pretpostavljam. Vi sada hoćete, kao u svakom liberalnom kapitalizmu - prvobitna akumulacija i ne pitamo odakle su pare došle. Mora da se to zavrti. Konačno, to bi bilo i pametno. Hajde, da prekinemo već jednom, da ne pitamo odakle, šta, samo neka ima para i neka privreda krene. Međutim, ovo je najbolji način da se pare operu, a vi ne pričate o tome, nego pričate o nečemu drugom. Nećete to da nazovete pravim imenom, pa da kažete - hoćemo da se operu prljave pare, da one konačno postanu legalne. Možemo tu da se složimo ili ne složimo, ali to je nešto što nam je već ekonomska istorija pokazala kao opravdano. Sve ovo, dakle, hipoteka, zaloga i lizing imaće, po meni, ja sam ozbiljno o ovome razmišljala, negativne posledice na mnoge društvene pojave, pre svega na porodicu. Videćete koliko će porodica pući zbog toga što će ljudi u nuždi morati da založe sve što imaju, prvo pod hipoteku, a onda ono što im je ostalo od dragocenosti i pokretnih stvari, da bi porodica opstala materijalno. Vi danas možete da proizvedete i vasionski brod, a da nemate kome da ga prodate, jer nemate takvu klimu da počnete nešto da radite, gde vi možete da planirate i da očekujete profit, jer se začas promene uslovi privređivanja, donose se zakoni - danas ovakvi, sutra onakvi - nema nikakve ekonomske, pravne sigurnosti, doći će, prvo, do razvoda brakova, deca na ulicu, nema ko da ih hrani, nema ko da ih školuje, šta ćemo onda?
Da li koristite sledećih 10 minuta?
Naravno. Mislim da to što ovaj institut ima pozitivne strane, koje su se pokazale u nekim evropskim zemljama, ne može da bude pravilo i za naše uslove. Mi nikako da sagledamo naše uslove privređivanja, da se dozovemo pameti, da vidimo koliko je ljudi ovde gladno, koliko nezaposleno. Pa, milion ljudi je bez ikakvog posla. Jedna trećina stanovništva nekako preživljava, a šta ćemo sa one dve trećine. Verujte, došla sam u situaciju da gospođi Mićić šaljem decu kada mi traže pare da negde izađu, jer ona samo teše po 3.000, 8.000,18.000 dinara. Teško se živi danas u Srbiji. Ne znam kako to ne osećate. Ponela sam, ali nisam htela to sada da čitam i to se vas i ne tiče mnogo, ali ministri kao da su zaboravili, dobro i pre nego što su postali ministri i možda su, verovatno jesu, ne kažem svi, ali mnogi od njih, dobijali neki novac, a sada vidim koliko dobijaju u nekim upravnim odborima, 50.000, 100.000, ne zna se koje su to pare. Ne mogu da osete tu klimu, a ja vam kažem - zaleteće se ljudi na ove zaloge, na ove hipoteke. Evo već razmišljaju - kako da dođem do ovoga, kako do onoga, bio sam na sajmu tehnike, mogao bih ovu mašinu, da proizvedem ovo, prodam, okrenem. Videćete kako će to biti pa ćemo se prisećati šta je ko pričao i do čega nas je to dovelo. Ne kažem da vam je namera loša, verovatno i nije, ali kada predlažete zakone vi pre svega morate da imate u vidu trenutne ekonomske, ali i političke prilike u zemlji. Danas čovek živi od danas do sutra. Ne može daplanira ni gde će na godišnji odmor, iako je evo maj mesec ili uopšte da li može na godišnji odmor. Već unapred znamo ko može, a ko ne može. Dakle, mi smo izbiljno zabrinuti zbog vođenja ovakve ekonomske politike i nećemo nikome savetovati da zalaže stvari. Gde god budemo imali mogućnost da nešto kažemo, ne možemo doduše na televiziji, a i ovo što govorimo na Skupštini ostaje ovde među nama, evo pola poslanika priča, pola spava, vidim vi slušate, ali to sigurno nećete da prenesete nigde, šta je opozicija rekla po pitanju ovog zakona, ali tamo gde idemo na teren i razgovaramo sa ljudima, a ako nas neko pita za savet ja ću svakome da kažem - nemojte ni slučajno, kakvahipoteka, kakva zaloga. Samo debelim guskama mažete noge, to su sve zelenaši, uzeće vam i to malo što imate i od toga nemate ništa. To će biti ono što ćemo mi narodu da govorimo. Da li ćemo grešiti ili nećemo, to će narod sam da proceni. Ovde se postavlja osnovno pitanje: gde su pare iz deviznih rezervi i zašto te pare neko ne pokrene, zašto Dinkić čuva to u slamarici. Koliko znam, a ne znam mnogo, verujte, što se te ekonomije i bankarstva tiče, a ono malo što sam se raspitivala imam utisak da su te pare u inostranstvu, da su one garancija za neke naše dugove. Mislim da ne grešim mnogo. To je jednostavno bilo logično razmišljanje, jer da su ovde verujem da bi ova država shvatila da je potrebno da da neke kredite koji su povoljni da bi počela neka ulaganjau privredu. Vi sami valjda shvatate da nam je privreda potpuno otišla, poljoprivreda i industrija, ne do nule nego je već u minusnoj fazi. Ne možete da opstanete na vlasti sa ovakvim stanjem u privredi i verovatno biste nešto uradili sa tim parama. Nije ni taj Dinkić toliko lud, da te pare jesu ovde. Znači, neko nam duguje odgovor, gde sute pare. Pored ovih suštinskih zamerki koje se tiču pre svega razloga za donošenje ovog zakona, moram da vam kažem da se više puta kroz zakon ponavljaju potpuno iste odredbe. Evo, ugovor o zalozi je zaključen upisom u registar, imate to u članovima 1, 2, 4, 10. i 15. U članu 12. govorite o tome da se moguzaložiti i suvlasnički delovi i idealni delovi imovinskih prava, a ne tražite pri tom da je neophodna saglasnost idealnih vlasnika ili suvlasnika. Morate ih na taj način osigurati. To ćemo kada budemo govorili o amandmanu koji smo podneli na član 12. obrazložiti, a vi ćete naravno odgovoriti, pa da vidimo da lipostoji pravna sigurnost ili ne postoji. U članu 14. i naslovu iznad člana 14. - primena drugih propisa. U prvom stavu kažete da se odredbe ovogzakona ne primenjuju na zalogu brodova i vazduhoplova za koje su ustanovljeni registri prema posebnim propisima.Tačno je, postoje registri brodova i vazduhoplova, ali ne znamo da li na osnovu ove vaše odredbe može da se uspostavi zaloga nad brodovima i vazduhoplovima. To se ne vidi iz odredbe, mada pretpostavljam da može,mada i brodovi i vazduhoplovi imaju svojstvo pokretnih stvari, na koje se u stvari odnose sve odredbe zakona koje tretiraju nepokretnost, imaju specifičan status. U drugom stavu kažete da se ove odredbe ne primenjuju na zalogu hartija od vrednosti, a u trećem i ponovo vas podsećam na to da je nadnaslov - Primena drugih propisa, a kažete u trećem stavu - odredbe ovog zakona primenjuju se na zalogu prava intelektualne svojine, a zaloga na tim pravima upisuje se u registar zavoda nadležnog za intelektualnu svojinu itd. Dakle, neodgovarajući nadnaslov, nejasna odredba prvog stava i u trećem stavu imate jednu potvrdnu odredbu, a nemate negaciju, kao što bi trebalo da stoji. U poglavlju - Pravna dejstva ugovora, vidimo da je ovakva zaloga u isključivom interesu poverioca. Dobro, to i jeste sredstvo obezbeđenja poverioca i da on može da ograniči pravo raspolaganja predmeta zaloge. Dakle, da li će ga datizalogodavac u zakup, da li će prodati, da li će izvršiti ponovno zalaganje, ograničiti upotrebu. Znači, može da mu se ograniči i upotreba, a to je onda efekat kao da ima državinu. Samo nema troškove za čuvanje stvari, jer mnoge stvari traže troškove za održavanje, neke gube i vrednost ako se ne koriste i onda je pitanje ovde do čega smo mi došli, da li smo došli do jedne zaloge koja faktički nije u državini, ali ograničava pravo korišćenja, a pored toga nemaš nikakve troškove. To mi izgleda dosta nejasno obzirom na prethodne odredbe u zakonu. Iz člana 34. vidi se da ministar Đelić - ovo što sam spomenula, ali moram malo šire, imam još minut i po vremena, za potraživanje poreza i drugih dažbina, a posebno skrećem pažnju na ovaj član 34. - već sada zna da nećemo moći vrlo brzo da plaćamo mnoge poreze, recimo na imovinu. Onda će uspostavljati založno pravo i to nas najviše brine. Član 34. za potraživanje poreza i drugih dažbina red prvenstva određuje se prema vremenu njihovog upisa u registar zaloge. Ko je taj ko potražuje porez i druge dažbine? To je država i lepo u nadnaslovu iznad člana 34. stoji- zakonsko založno pravo države. Možete vi da pređete olako preko ovog člana, ali čitajući ove zakone, pa čak ako malo bolje obratite pažnju na Predlog o izmenama i dopunama Poslovnika, koji se to odbori predviđaju, shvatićete kakva se ekonomska politika vodi i šta nas u najskorije vreme čeka.
Da li još neko od predstavnika ili predsednika želi reč? Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Nove Srbije će podržati zakon o zalogu nad pokretnim stvarima, kao što je podržala i Zakon o finansijskom lizingu, kao i sve ostale zakone koji popravljaju uslove za ulaganje u privredu. Šta je osnovna boljka naše privrede? Mi smo već u trećoj godini tranzicije, kada bi već trebalo da osetimo olakšanje i rast proizvodnje. Da vas podsetim samo na nekoliko podataka, da u prvom kvartalu ove godine imamo pad proizvodnje za 6,4% u odnosu na isti period prošle godine. To je, uz drugi podatak da smo u zadnje dve godine ostvarili spoljno-trgovinski deficit od oko četiri milijarde dolara, poražavajući podatak, jer nam govori o činjenici da uopšte nismo uspeli da transformišemo društvena preduzeća, da novonastala mala i srednja preduzeća i privatni sektor nisu uspeli da na sebe prihvate pad proizvodnje neracionalnih društvenih preduzeća. To nisu uspeli iz sasvim realnih razloga. Zbog čega? Mi u ovom parlamentu, nažalost, još uvek nismo usvojili jednu osmišljenu strategiju za razvoj malih i srednjih preduzeća i nismo krenuli sa ozbiljnijom transformacijom svih finansijskih i nefinansijskih institucija koja bi trebalo da obezbedi logistiku za razvoj malih i srednjih preduzeća. Neko reče da u tranziciji nije bitno šta i koliko proizvodite, nego koliko toga možete da izvezete. To što možemo da izvezemo će biti samo proizvodi iz novih preduzeća, pretežno male privrede i iz poljoprivrede, iz jednog jedinog razloga, što su nam kapaciteti u društvenoj privredi u potpunosti zastareli, što nisu sposobni da daju kvalitet neophodan za izvoz, a upravo taj zdravi deo nismo razvili, kažem, između ostalog, jer i ovaj parlament nije obezbedio uslove za to. Dolazi još jedan problem, narasla su dugovanja, to ministar veoma dobro zna. Uz projekciju od 20 milijardi dolara bruto društvenog proizvoda trebalo bi nam tri miliona dolara godišnjih investicija da bismo ostvarili rast proizvodnje koji bi mogao da pokrije i servisiranje kredita koji nam veoma brzo dolaze na otplatu. Kakva je tu situacija? Ove godine se očekuje najviše oko pola milijarde, znači, šest puta manje od potrebnog. Na štednji građana imamo oko 900 miliona dolara. Sve ukupno ne čini ni polovinu potrebnih godišnjih sredstava za investicije. Šta to znači - da ćemo imati velike probleme sa servisiranjem budžeta, penzija, sa platama, sa standardom stanovništva. Prema tome, nastaće socijalni problemi. Da skratim, nisam izašao da kukumavčim, samo ukazujem na neke probleme, da bi trebalo brže da stvaramo ekonomski milje za razvoj te nove privrede koja treba na sebe da prihvati pad nastao zbog totalno neracionalne i raspadnute društvene privrede. Što se samog zakona tiče, nije sporno da je on prilagođen modelu Evropske banke za razvoj. Međutim, bojim se da kod primene ovog zakona ne nastanu neki novi problemi. Ne bojim se dužničkog lobija, kao kolega Mucić, bojim se zelenaškog lobija. To je nešto sasvim suprotno. Zbog čega? Do rasta proizvodnje i do razvoja malih i srednjih preduzeća nije došlo upravo zbog nedostatka kreditnih linija i kapitala. Kad sad na takvom tržištu kapitala koje ima nezajažljivu glad za kapitalom mi izađemo sa jednom ovakvom mogućnošću, onda jedan ovakav, po meni, veoma liberalan zakon koji se ne upušta previše u regulativu, odnosno u sadržaj ugovora između poverioca i davaoca zaloge - i tako treba da bude, to treba da bude njihov rizik, jer svako učešće u biznisu predstavlja rizik - kod ovako gladnog tržišta za kapitalom upravo davaoci zaloge će biti u situaciji da ne pitaju za uslove, da potpisuju svakojake ugovore i da onda imamo tipično zelenaško društvo. Kao što i sada imamo, nažalost, jer ko god pokuša da dođe do kreditne linije, odgovorno tvrdim, nailazi na finansijsku mafiju. To je naš bankarski sistem. Pokušajte da uzmete kredit, pokušajte da dobijete garanciju, videćete kako ćete proći. Prema tome, ovaj zakon je, po meni, veoma dobar, jedino je problem društvo u kojem će se primenjivati. To su ti nenormalni uslovi, jer mi nismo normalna evropska zemlja. Bez obzira na tu bojazan, ipak u tržišnoj ekonomiji rizik je nromalna stvar i svako ko potpisuje ugovor, pa i ugovor o zalogu na pokretnim stvarima, moraće da otvori četvoro očiju šta potpisuje i da ne bude ponesen samo trenutnom potrebom za kapitalom, nego da shvati i odgovornost koju preuzima za svoju imovinu. Još jedared kažem, mi iz Nove Srbije ćemo podržati ovaj zakon. Mislimo da nema čak ni tehničkih problema, ali ćemo upozoravati sve korisnike na terenu da veoma dobro paze kakve ugovore zaključuju.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Đorđe Mamula, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj predlog zakona Vlada je predala Skupštini 18. oktobra 2002. godine, tako da je protivno Poslovniku došao na dnevni red. Predlog zakona sadrži već poznata rešenja u svetu. Slažem se sa jednim delom obrazloženja, da će taj zakon omogućiti sigurnost u pravnom prometu. Zakon ima 68 članova, stao je na 22 stranice, a obrazloženje ima cele dve strane. Tako se objašnjenje jednom rečenicom daje za članove od 1. do 8, od 9. do 14, od 15. do 17, od 18. do 26, od 51. do 60. Šta god mislila Vlada o ovoj skupštini, mislim da je ova skupština zaslužila mnogo bolje i ozbiljnije obrazloženje, bez obzira što mislim da je tekst predloženog zakona daleko bolji od obrazloženja. Pored toga, u obrazloženju se, između ostalog, kaže da će ovaj zakon, kada bude usvojen, "doprineti konstituisanju povoljnih uslova za ulaganje u privredu Srbije". Prosto ne mogu da verujem da Predlog zakona o ručnoj zalozi, koja će biti tako regulisana da postoji registar, može u većoj meri otvoriti vrata stranim investitorima nego što je to bilo do sada, jer bi bilo pretenciozno, gospodine ministre, smatrati da, kada je reč o stranim investicijama, nedostatak ovakvog zakona predstavlja glavnu prepreku, stvara se utisak kao da su investitori na granicama i samo čekaju da pohrle, čekajući da izglasamo jedan ovakav zakon. Ipak, za mene je najinteresantnije to da vi u obrazloženju ovog zakona, govoreći o tome da će on doprineti nekim stranim ulaganjima, ne dajete nikakvo obrazloženje. U kakvoj uzročnoj vezi je ovaj zakon sa stranim ulaganjima i u kojoj meri će ovaj zakon otvoriti vrata za strana ulaganja? Kao što vam je poznato, industrijska proizvodnja pada iz meseca u mesec, spoljnotrgovinski deficit je vrlo visok, a privredna stagnacija po nekim najblažim merilima postoji već godinu i po dana. Zastoj u investiranju je uzrok slabljenja privredne dinamike. Mislim da politika kamatnih stopa utiče na osnovni privredni ambijent i da najbolji zakon o ručnoj zalozi sa ovakvim kamatnim stopama ne može da doprinese većem investiranju, pre svega, domaćih privrednih aktera. Šta se dešava u bankama? Od početka godine se uočava da su banke likvidne. Međutim, dolazimo do toga da one plasiraju sredstva, devizna sredstva, iz centralne banke u komercijalne banke, pa kada imate takvu situaciju da banke nisu raspoložene da investiraju, osim kod velikih kamatnih stopa da daju kredite, već da iz centralne banke prebacuju devizna sredstva u komercijalne banke, onda je situacija vrlo jasna, pre svega, zbog toga što centralna banka već počinje da reaguje, pa povećava procenat obavezne rezerve kako bi se odliv sredstava iz centralne banke smanjio. To znaju i domaći privrednici i stranci i u takvoj situaciji sa takvim signalima, ni najbolji zakon o ručnoj zalozi ne može da pomogne. Pored toga, vi ste u svom današnjem izlaganju govorili da je jedan od razloga da ovaj zakon bude predložen i da bude na dnevnom redu to što će doći do većeg ulaganja u privredu Srbije. Vaš kolega iz Vlade, gospodin Vlahović, prekjuče kaže da zbog odnosa u Vladi ne možemo očekivati veća ulaganja, odnosno da postoji rizik investiranja. Dakle, dva ministra, koji po svojim stavovima i dosadašnjim doprinosima su kompatibilni u radu, daju dve potpuno protivrečne izjave. Zato smatram da je ovde problem privredni ambijent, uslovi privređivanja, a ne nedostatak ovog zakona. Ipak, u načelu smatram da ovaj zakon treba podržati, bez obzira što još nismo dobili izveštaj Vlade o našim amandmanima, a koliko sam obavešten, Vlada je dala saglasnost samo za četiri naša amandmana. Toliko.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Za razliku od mojih prethodnika i predstavnika Vlade, nemam toliko milozvučnih reči koje bih mogao da uputim ovom predlogu zakona, jer smatram da je pogrešan i nepotreban. Sve ovo već postoji u našem Zakonuo obligacionim odnosima, Zakonu koji je dobar i koji, bogami, i čuvena pravna imena i veliki stručnjaci nisu smeli da se drznu da menjaju, a pogotovu ne da ga unakaze nekim drugim posebnim zakonima, tako da postoji očigledna nesaglasnost odredaba predloženog zakona sa Zakonom o obligacionim odnosima i to je loše. Kao što je loše da se ovde priča da u našem postojećem pravnom sistemu i u postojećem Zakonu o obligacionim odnosima nemamo odredbi o takozvanoj nedržavinskoj zalozi. To naprosto nije tačno, tako nešto već postoji u odredbama od člana 966. pa nadalje, kojima se tretira ugovor o zalozi, a da predlagači, opet verovatno zbog nekog lošeg prevoda nisu imali u vidu šta je ručna zaloga, potvrđuje i sam predlagač u Predlogu zakona. Tako cilj zakona, to je nešto što ne sme da postoji kao naslov iznad nekog člana, jer, da ne otvaram tu temu, to nigde ne postoji, da ste rekli predmet zakona, materija koja se reguliše, ali cilj zakona, to ne postoji. U članu 2. rekli ste - ugovor o zalozi i dali ste definiciju na suprotan način od člana 966. Zakona o obligacionim odnosima. To znači da ste u suprotnosti sa osnovama prava. Prosto ne verujem da ovakva definicija ugovora o zalozi postoji u bilo kojoj evropskoj zemlji. Dalje, u okviru odredbe o sadržini i formi ugovora, napravili ste katastrofalnu grešku. Pobrkali ste predmet ugovora i predmet zaloge. To su dva potpuno različita pojma i to bi vam svaki sudijski pripravnik rekao da su to dve različite stvari. Jedno je predmet ugovora, a drugo je predmet zaloge. Predmet zaloge može biti potraživanje, a vi ste pobrkali stvar i potraživanje. Prosto neverovatno da to može da prođe. Zatim, u našem Zakonu o obligacionim odnosima postoji norma koja kaže da zaloga prelazi na založnog poverioca i to momentom predaje stvari koja je predmet ugovora o zalozi. Vi ste tu normu, to pravilo u Zakonu o obligacionim odnosima okrenuli, tako da nema tog suda koji će da protumači odredbe vašeg Predloga zakona. Zatim, u članu 7. napuštate pravilo monetarnog nominalizma. Ne sme to da radi država, ne sme, mora da štiti svoja sredstva plaćanja i svoju valutu, mora, jer potraživanje može da glasi na strana sredstva plaćanja, uvek se izražava u domaćoj valuti. U članu 12. unosite nešto na šta bi brucoš na fakultetu u stvari morao da vas upozori. Vi kažete ovako - suvlasnički udeo pokretne stvari ili iz zbira pokretnih stvari. Pa, ne postoji to u pravu, zbir pokretnih stvari. Na svakoj stvari pojedinačno postoji to pravo svojine, ili suvlasništvo ili zajednička svojina, a ne postoji na zbiru, već na svakom pojedinačnom od toga što vi smatrate zbirom. Potom, pravo na predmet založnog prava, u članu 22. gde govorite o zakupu, nijedan sud neće vam to protumačiti na način kako ste vi to u obrazloženju naveli, nijedan sud, zapamtite. Ako se pogledaju sve ove odredbe, skrenuo bih vam pažnju na ono što vi potencirate kao najveću prednost Predloga ovog zakona, a to je garancija pravne sigurnosti. Moram da vam kažem da takva garancija ne postoji u ovom predlogu zakona. A zašto? Osim odredbi o registraciji ugovora o zalozi, sve druge odredbe ovog zakona nisu potrebne. Nijedna nije potrebna, a vi čak napuštate princip koji ste imali kod Zakona o finansijskom lizingu, koji vam je bolji nego ovaj ovde u pogledu sticanja državine od strane zajmoprimca, ukoliko se založno dobro nalazi kod založnog dužnika. Tu analogiju da ste primenili, vama bi ove odredbe bile mnogo bolje. Ovako ste uneli zabunu i ovo neće znati sud da primeni. To vam je sve od člana 41. do člana 49. To su vam potpuno nepotrebne odredbe. Dalje, vi pričate o nedržavinskoj zalozi, kao nečemu novom, to postoji u našem Zakonu o obligacionim odnosima. Ali, kako založni poverilac da dođe u državinu pokretne stvari koja je predmet ugovora o zalozi ukoliko je nije dobio od zalogodavca, on može preko suda da traži ispunjenje ugovorne obaveze iz ugovora o zalozi. Vi ste ubacili ovde neke kontradiktorne odredbe, pa ste čak naveli nešto što ne sme da stoji, po vama je izvod iz registra zaloge izvršna isprava, pa ne može, to može samo biti dokaz o nekim činjenica. Ne možete vi papir koji je dokaz da predstavljate izvršnom ispravom. Ne možete. Za izvršnu ispravu zna se put kako nastaje. Opet vam ukazujem, kod ugovora o finansijskom lizingu imali ste kvalitetnije i bolje rešenje. A da ne ređam sve propuste koji su kardinalni i ne mogu da prođu, najveći plagijator na pravnom fakultetu bi vas upozorio na ovo. Ovo zadire u suštinu obligacija. Ne pravite jasnu razliku između tzv. vrlo poznatih pojmova. Postoji lični dužnik i realni dužnik kod ugovora o zalozi i ne pravite tu razliku. Vi ne potencirate da ugovor o zalozi nastaje konsenzusom, a pravo zaloge kao realni posao predajom stvari. Ne bih da ređam dalje, ukazao bih vam samo na još neke stvari. Službenik upisa u članu 65. to ne postoji u pravnom sistemu u našoj zemlji. Šta vam znači službenik upisa, da li će ovo biti upis? Onda ste u prelaznim i završnim odredbama, član 67, naveli šta ko mora da uradi i u kom roku. Gde vam je sankcija? Ako propisujete imperativnu normu šta neko treba da uradi, onda morate imati neku sankciju. Nije valjda da ste samo propisali obavezu, a da nema sankcija. Ako ste to uradili, onda vam uopšte ne treba ovaj zakon, prepustite sve Zakonu o obligacionim odnosima, ako ste hteli neke stvari da pojasnite mogli ste sa dva člana da dopunite Zakon o obligacionim odnosima, član 968a i 968b i da završite ovaj posao. A ne, velika priča, velika očekivanja, ovo sudovi neće da primene, zapamtite, primeniće se samo odredbe o registraciji. Ovo drugo je u suprotnosti sa osnovama obligacionih odnosa u ovoj zemlji. Kao takav je neprimenjiv.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković, a posle njega narodni poslanik Radojko Petrić.
Dame i gospodo, danas je pred nama Predlog zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Čuli smo obrazloženje gospodina ministra. Ono što sam zapazio u startu da je gospodin Pitić izrekao tvrdnju da je ovaj zakon, otprilike, u paketu ekonomskih zakona koji su neophodni u cilju oživljavanja privrednih tokova. Složio bih se sa gospodinom ministrom da u ovom zakonu ima elemenata ekonomije, odnosno finansija, jer u suštini svega i u suštini sveta su finansije i ekonomija. Međutim, ovaj zakon obuhvata veći delokrug od nadležnosti Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom. Možda mnogo više obuhvata nadležnosti Ministarstva za privredu i privatizaciju, a svakako najviše nadležnosti Ministarstva pravde, jer dozvolićete, vi ste i sami tako obrazložili, ovaj zakon daje neke institute, odnosno uvodi ugovore koji su suština obligacionog prava i ugovora. Ovaj ugovor je samo razrada, kao što smo čuli, odnosno pokušaj propisivanja posebnim zakonom novog ugovora o zalozi. O tome ću kasnije. Međutim, potrebno je ukazati da je priprema ovog zakona morala da bude, rekao bih, rezultat interministarske saradnje i da je po redosledu stvari i po tome koju materiju reguliše osnovni obrazlagač ovog zakona upravo trebalo da bude Ministarstvo pravde. Ne postoji smetnja da zakon o založnom pravu obrazlaže i ministar za veze sa inostranstvom. Ono što bih rekao, bez ikakve uvrede, nije mi to namera ni u kom slučaju, da ukažem gospodinu ministru, jer sam takođe zapazio da u našem pravu postoje dve vrste zaloge, te da se ovim uvodi i treća vrsta zaloge, odnosno založnog prava. To je, doduše, delimično tačno, jer ako govorimo samo o ugovornom založnom pravu, tačno je da po sadašnjem pravnom sistemu i pravu postoje dve vrste ugovornog založnog prava i to je založno pravo na pokretnim stvarima, koje je regulisano Zakonom o obligacionim odnosima i založno pravo na nepokretnostima, koje je regulisano Zakonom o osnovnim svojinsko-pravnim odnosima i koji se drugačije kaže hipoteka, odnosno ugovor o hipoteci. Po redu ugovornih založnih prava, u našem pravu i ne samo u našem, u svim modernim pravima postoji i sudsko založno pravo. Postupak i ovo založno pravo je regulisano Zakonom o izvršnom postupku. Takođe, postoji i sledeća vrsta založnog prava, a to je zakonsko založno pravo, koje je regulisano raznim zakonima, pa čak i pojedinim odredbama Zakona o obligacionim odnosima. U ovom zakonu je intencija potpuno jasna, da se založno pravo propisano Zakonom o obligacionim odnosima izmeni utoliko što se neformalni ugovor kao realan ugovor - neformalan jer nije potrebna forma za zaključenj, realan jer nastaje predajom stvari - zamenjuje novom vrstom ugovora o zalozi na pokretnim stvarima, gde je predviđen formalni ugovor koji se zaključuje momentom upisa u registar založenih pokretnih stvari. Ovo je, kao što je to gospodin Mamula rekao, u potpunosti u skladu sa modernim principima prava i u potpunosti je u skladu sa principima, odredbama i institutima Zakona o obligacionim odnosima. Rekao bih čak da je Zakon o obligacionim odnosima, ako ne najbolji, onda jedan od najsavremenijih i najboljih zakona koji funkcionišu u ovom pravnom sistemu. Stoga bi bilo daleko pravno ispravnije i uspešnije da su odredbe Zakona o obligacionim odnosima koje se odnose na zalogu u nečemu promenjene i to je moglo da se postigne okvirno sa 10-20 odredbi, možda i ne toliko. To bi činilo celinu svih odredbi ugovornog, odnosno obligacionog prava u jednom Zakonu o obligacionim odnosima, koji je nesporno dobar, savremen i kao takav ne bi mogao pretrpeti bitnije izmene. Kad ovo govorim, mislim na celinu Zakona o obligacionim odnosima. Što se tiče zaloge koja bi se zasnivala na ovaj način po Predlogu ovog zakona, na tome da poverilac ne uzima stvar u državinu, nego da zalogodavac i dalje drži stvar, te da se uvodi registar založenih stvari, ovakva inicijativa je postojala još prilikom pripreme, odnosno prilikom pripremanja nacrta za donošenje Zakona o obligacionim odnosima. To je, podsetiću, skica profesora Konstantinovića za nacrt zakona o obligacionim odnosima. Stajala je jedna odredba, gde je bilo moguće i založno pravo da se zasnuje na taj način, a da se ne da u državinu predmet zaloge, odnosno stvar koja se daje u zalogu. Prilikom donošenja Zakona o obligacionim odnosima ta odredba je odbačena. Mislim da je bilo najispravnije da Vlada odnosno Ministarstvo pravde krene u izmenu te odredbe, odnosno da ubaci tu odredbu. No, i ovako nije pravno nedopušteno, nije pravno nemoguće da se posebnim zakonom uvede potpuno drugačiji tip ugovora o zalozi u odnosu na ugovor o zalozi koji je utvrđen Zakonom o obligacionim odnosima. Možda je ovo iz nekih razloga i dobro, jer se novim zakonom predviđa novi ugovor, moguće da će stvarati zabune u praksi, jer nosi isto ime kao i onaj ugovor po Zakonu o obligacionim odnosima. Ali, možda je i korisno, jer dati ovakvoj Vladi mogućnost prerade ili dorade Zakona o obligacionim odnosima bojim se da bi ispalo svašta. Ovako propuste koje smo uočili i koji će se verovatno ukazati i pre i posle početka primene zakona moguće je ispravljati izmenama i dopunama samo ovog specijalnog zakona u odnosu na Zakon o obligacionim odnosima, a da taj zakon koji vredi u ovom trenutku bar ne pokušavamo da izmenimo, jer, kao što sam rekao, rezultat bi mogao biti znatno gori od onoga koji se očekivao. Pozdravljam intenciju predlagača zakona i to je u pravnoj teoriji i naročito ekonomiji nesporno da ovakvo obezbeđenje kako se predlaže pruža veliku sigurnost poveriocu, u svakom slučaju jaču od one koju pruža jemstvo ili svi drugi oblici ličnog obezbeđenja. U ovoj državi, u pravnom sistemu, s obzirom na nemogućnost hipoteke i njenu ograničenost zbog toga što nemamo regulisano pitanje katastra nepokretnosti, iz svih tih razloga potrebno je predvideti zalogu na ovaj način i doneti ovakav zakon. To je ono što je nesporno, mada ne očekujem da će u znatno većoj meri pospešiti privredni razvoj ili privući strani kapital, s obzirom da je ovde dato Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom. Postoji osnovni problem oko toga koje su to pokretne stvari. U ovom zakonu je Vlada odnosno dosadašnja ministarstva su odstupala od jednog svog običaja da se na početku zakona označava šta je prevashodno predmet zakona, na šta se odnosi. Ovde nije označeno šta je to pokretna stvar u smislu ovog zakona. I to je dobro, jer smo onda u obavezi da primenjujemo Zakon o obligacionim odnosima, koji je veoma jasan u tome šta je pokretna stvar i kada se može smatrati pokretnom stvari. Međutim, predlagači zakona su, to smo prevashodno amandmanima ukazali, koristili neke termine odnosno institucije i pokušali da predlože neka rešenja koja su u suprotnosti sa pravnim sistemom i pravnom praksom naše države. O tome ćemo detaljnije kada dođemo do tih amandmana, a nažalost čujem da su usvojena samo četiri amandmana. U članu 3. stav 2. označeno je da se ugovor o zalozi zaključuje u pismenoj formi, što upućuje da postoji i nepismena forma. U duhu srpskog jezika i srpskih zakona, naročito onih predratnih, kraljevskih zakona, stoji - u pisanoj formi, jer je to srpski jezik i to odgovara pravnoj tradiciji, pravnom sistemu, regulativi i pravnim navikama u ovoj državi i građana u ovoj državi, koji su u tom pravnom sistemu. Ima takvih primera dosta. Neke koje smo uočili pokušali smo da popravimo amandmanima. Ne smatramo da smo moćni da napravimo idealan zakon, to nije moguće, ali ne smatramo ni da smo toliko pametni da možemo ispraviti sve propuste. Međutim, smatramo da će biti bitno poboljšan usvajanjem ovih amandmana koje smo dali. Takođe stoji jedna suštinska primedba da ovim zakonom nije predviđeno ko će voditi registar založnih pokretnih stvari. To je član 57: registar zaloge vodi nadležna organizacija, određena u skladu sa zakonom. Dalje, nema ni naznake ni razrade u Predlogu zakona, niti u obrazloženju koje je izuzetno šturo, niti nam je ministar u svom ekspozeu dao bilo kakvu naznaku koja će to organizacija biti nadležna za vođenje registra. Onda se pitam u kom grmu leži zec. Zašto u ovom zakonu ne označimo sve namere, da vidimo ko će voditi registar založenih stvari? U tom smislu smo na poslaničkom klubu DSS razmatrali moguće amandmane i složili se da treba predložiti da to čine opštinski sudovi po opštinama, a s obzirom da je po uvodnom članu 2. ili 3. predviđeno da se elektronski vodi na nivou države, da se onda na nivou Republike takođe vodi registar založenih stvari. Time smatramo da smo rekli stvar koja je veoma bitna i koja treba da stoji u zakonu, a to je trebalo da kaže i ministarstvo, jer ćemo u suprotnom doći do potrebe za donošenjem novog zakona, koji bi se bavio samo time koja će organizacija biti nadležna i kako će se voditi registar založenih pokretnih stvari. A bilo je izvodljivo i tehnički moguće, i ekonomski, politički i pravno opravdano da se to reguliše ovim zakonom, kada se već ušlo u to da se ručna zaloga odnosno zaloga na pokretnim stvarima reguliše posebnim zakonom. Postavio bih još jedno pitanje, jer sam došao do saznanja da je Društvo sudija Srbije u saradnji sa Vrhovnim sudom Srbije organizovalo 26. i 27. februara 2002. godine skup na temu "Obezbeđenje potraživanja". Učesnici skupa su bili razni, a u ime ovog ministarstva bio je gospodin Ilija Dražić, advokat i specijalni savetnik u Ministarstvu za ekonomske poslove sa inostranstvom. Juče smo na Odboru za zakonodavstvo čuli da je predlagač zakona suštinski profesor Miodrag Orlić. Ovo pitanje postavljam zbog toga što zaključci ovog savetovanja, gde je učestvovao specijalni savetnik Ministarstva za specijalne poslove sa inostranstvom, nisu ispoštovani u celosti. Mislim da su zaključci korektni i da upućuju prevashodno na uređivanje nedržavinske zaloge preko izmene Zakona o obligacionim odnosima. Međutim, nije to osnovni problem. Problem je u tome što su ovi zaključci samo delimično uneti u Predlog zakona. Nisu u potpunosti prihvaćeni i zbog toga će stvoriti svakako i dodatne probleme. Pored toga, zakon će stvoriti zabunu, moguće da neće stvoriti zabunu samo kod onih koji se bave samo naplatom izvršnim putem, oni će uspeti da to razumeju, ali će stvoriti zabunu jer propisuje poseban način naplate u odnosu na naplatu koja je propisana postojećim Zakonom o izvršnom postupku. Nesporno je da Zakon o izvršnom postupku treba da pretrpi izmene u smislu boljeg i efikasnijeg vođenja postupka, ali prepisivanje paralelnih postupaka stvara zabunu u praksi i stvoriće zabunu u praksi. Biće potrebno mnogo savetovanja i mnogo objašnjavanja da se građanima,pošto se uvodi institut zaloge bez predaje založene stvari, objasni kako će to moći da rade i kako će ostvarivati prava. S druge strane, moja je ocena da nema mnogo pokretnih stvari u ovoj Srbiji, koje bi svojom vrednošću mogle da bitnije utiču na ulaz stranog kapitala i na pospešivanje privredne proizvodnje - misli se preko kredita, jer nema toliko vrednih pokretnih stvari koje bi mogle garantovati za obziljnije iznose kredita. Podsetiću da i one stvari, kojima privreda, recimo, raspolaže - pokretna stvar je neko postrojenje, da su i te stvari i tehnološki i ekonomski i po isplativosti zastarele. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, posle njega narodni poslanik Srđan Petrović.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu imamo potpuno novi zakon čijim se usvajanjem obezbeđje veća sigurnost u izvršavanju dužničko-poverilačkih odnosa. Zapravo, primenom ovog zakona obezbeđuje se veća sigurnost poverilaca da naplate svoja potraživanja od dužnika. Novina se ogleda u tome što se zakonom reguliše da se putem zaloga na pokretnim stvarima obezbeđuje poverilac da može efikasno da naplati svoja potraživanja. Do sada je postojala mogućnost zalaganja samo nepokretnih stvari. To je tzv. hipoteka. Hipoteka kao založno pravo na nepokretnostima uglavnom se odnosila na osiguranje naplate dugoročnih kredita, znači dugoročnih potraživanja. U cilju pokretanja privrednih tokova dobro je što se donosi ovaj zakon i to je njegova suština, koju mi socijalisti pozdravljamo. S obzirom na izuzetno loše stanje ekonomije u Srbiji, Vlada bi morala mnogo energičnije da traži puteve, načine i forme za pokretanje privrednog razvoja. Ovaj zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima predstavlja jedan segment koji može da doprinese ubrzavanju privrednih tokova. Kada prednje imamo u vidu, onda zaista iznenađuje odugovlačenje u postupku donošenja ovog zakona. Kao što znamo, Predlog ovog zakona dobili smo sredinom oktobra prošle godine i, evo, tek po isteku punih sedam meseci treba da ga usvojimo. U međuvremenu, usvojeno je više zakona po hitnom postupku koji su za ekonomiju i uopšte za zemlju daleko beznačajniji od ovog zakona. Ovaj zakon mogao je u redovnom postupku da bude donet novembra prošle godine, a dobrim delom mogao je da počne da se primenjuje od početka ove godine - znači, već od 1. januara. Sa ovolikim odugovlačenjem, prosto je teško izvesti zaključak, šta Vlada želi - da li hoće da se donese zakon koji može da ima pozitivan uticaj na privredne tokove ili ne želi donošenje ovog zakona? Prednjoj dilemi doprinosi amandman vladajuće većine DOS-a, koji smo dobili pre nekoliko dana, jer se njime predlaže da početak primene ovog zakona usledi tek od 1. januara naredne godine. Kako će ovaj zakon imati veliku primenu kod malih i srednjih preduzeća i preduzetnika, trebalo je sve učiniti da se on daleko više afirmiše i da o njegovoj svrsi i sadržaju budu upoznati i privrednici, i preduzetnici i što veći broj građana. Za taj vaspitni, edukativni prilaz najbolje je mogao da posluži direktan televizijski prenos ove sednice. Ovo kažem posebno stoga što se u toku rasprave i u načelu i u pojedinostima vrše šira elaboriranja i daju stručna objašnjenja onoga što se usvaja u pojedinim paragrafima. Nažalost, voljom skupštinske većine, vašom, kolega poslanika iz DOS-a, televizijskog prenosa nema. Da li mislite da u velikom broju privredni predstavnici, a pogotovo preduzetnici i potencijalni preduzetnici, čitaju službeni glasnik, gde će biti objavljen ovaj zakon? Da li mislite da je traženje i čitanje službenog glasnika najbolji način da budu upoznati sa ovim zakonom? Ovom zakonu ne može se osporiti osnovna svrha da predstavlja korak napred u unošenju reda pri regulisanju dužničko-poverilačkih odnosa. Zapravo, to je zakon koji treba, u odnosu na dosadašnju dugogodišnju praksu, više da zaštiti poverioca; manje-više, dosadašnjim zakonima u prvom redu štićen je dužnik. U tržišnoj ekonomiji obrnut je prilaz i dobro je što mi sledimo sada taj tok. Samom činjenicom da je poverilac bolje zaštićen da naplati svoje potraživanje, spremnije i brže će ulaziti u poslovne odnose sa dužnikom, jer mu preostaje manji rizik. Za savesnog dužnika stavljanje zaloga ne predstavlja nikakvu bojazan, jer je on siguran da će dug blagovremeno moći da izmiri. Normalno, ako nastanu nepredviđene okolnosti i ako je dužnik nesavestan, rizik treba da snosi on, a ne poverilac. Ovim zakonom se zalogodavcu omogućuje daleko brži postupak da pribavi sredstva, opremu, kredit. Za dužnika posebno je bitna činjenica što i on i dalje zadržava založnu stvar, koristi se njome, stvara sa njom dohodak i, na kraju, može i dalje da ulazi u takav način pribavljanja sredstava, a sredstvo ostaje u njegovoj državini. U samom Predlogu zakona ima dosta odredbi koje treba regulisati na bolji način. U tom smislu, potrebno je izvršiti odgovarajuće izmene i dopune. Ukazaću samo na nekoliko odredbi za koje smatram da treba da pretrpe određene izmene i dopune. Primera radi, navodim sledeće: u članu 4. stav 2. bespredmetno je propisivati da ne proizvodi pravno dejstvo upis u Registar ako je zalagodavac založio tuđu stvar. Pa, samo po sebi se razume da treba samo založiti svoju stvar. Šta to znači - založiti tuđu stvar i sada mi propisujemo neke mere da je to bespredmetno. Valjda je to jasno u osnovi, u načelu. U članu 5. treba izvršiti izmenu da se upis založnog prava vrši samo na zahtev poverioca, normalno uz izjavu zalogodavca da na to pristaje. U suprotnom, ako omogućimoda može i zalogodavac da vrši upis u registar, usporićemo postupak, jer će poverilac uvek proveravati, pa će tražiti da idu zajedno gde se vrši upis u registar, pa ako je on doneo neki dokumenat - ići će da proveri, da se informiše o detaljima, a to sve komplikuje stvari, to je zaista nepotrebno, tako da treba izvršiti izmenu da se propiše da upis u registar vrši poverilac, uz saglasnost, uz taj papir u pisanoj formi, pribavljenu saglasnost od zalogodavca. U članu 19. treba predvideti da je ugovorna obaveza da predmet založnog prava mora biti osiguran kod osiguravajuće organizacije, kod koje se oni dogovore. Tako će se poverilac daleko više zaštititi, steći će više poverenja. Zašto se plašimo da ćemo napraviti neki trošak za zalogodavca? Savestan privrednik, dobar domaćin uvek osigurava svoje stvari - i pokretnu i nepokretnu. U svetu se i gleda koliko je jedna zemlja i koliko je standard uopšte razvijen, koliko je razvijeno osiguranje, a da ne govorim u privrednom smislu, čak govorim i za ličnu svojinu u domaćinstvu i ostalom. Dalje, vezano za član 35, radi stvaranja što veće sigurnosti i korektnosti u dužničko-poverilačkim odnosima, da budu zaštićeni jednako i poverilac i zalagodavac, u slučaju ako dođe do realizacije naplate zaloga i prodaje, ako se postigne višak novca iznad ugovorene obaveze, taj novac mora da se uplati u roku od osam dana. Ukoliko se ne izvrši uplata u roku od osam dana, da se plaća kamata, u tom slučaju zalogodavcu da se garantuje poslovni odnos od strane poverioca. Mislim da su kolege poslanici koji su pre mene diskutovali napomenuli ovaj propust, što nije regulisano ko će voditi registar zaloga. Zaista, to je bilo neophodno da se predvidi u ovom zakonu. Bilo je dobro, mislim da su kolege poslanici iz DSS-a podneli takav amandman, da se vodi kod opštinskog suda; i hipoteka se tamo vodi, i sigurnost je kod suda kad se vodi zalog, i radi poverenja i radi naplate. Što se tiče informisanja, sudovi su opremljeni ili mogu da budu opremljeni elektronski, da se uvek može doći do baze podataka, da se vidi na šta je stavljen zalog. Dalje da ne nabrajam. Podsećam da su poslanici SPS podneli 19 amandmana na Predlog ovog zakona. Nadam se da će Vlada prihvatiti više naših amandmana, podrazumevajući da će biti prihvaćen i znatan broj amandmana drugih poslaničkih grupa, koji su, takođe, podneli amandmane na ovaj zakon. Prihvatanjem amandmana dobićemo bolji i sadržajniji zakon. Što se tiče poslanika SPS, to će uticati da se opredele i da podrže ovaj zakon u načelu i u celosti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovana predsedavajuća, poštovani poslanici, ovaj zakon praktično zaokružuje jednu tematiku koju smo imali započetu na prošlom zasedanju sa Zakonom o finansijskom lizingu i Zakonomo garantnom fondu, tako da sa već postojećim zakonom koji reguliše pitanje hipoteke dolazimo do skoro svih instrumenata koji su potrebni za ubrzavanje prometa na finansijskom tržištu. Činjenica je da posle početka primene ovog zakona, a sada smo čuli da će ta primena krenuti od 1. januara 2004. godine, imaćemo zaokružen milje za mogućnost, teoretsku mogućnost ubrzanog investiranja. Naše privredno okruženje sigurno nije takvo da ovi zakoni mogu da donesu neki veliki pomak, odnosno nemamo nekih velikih mogućnosti da budemo optimisti. Ovi zakoni, koji su tehničkog karaktera, sigurno da će da donesu određene pomake, a pre svega, ono što je najvažnije, potrebno je da počnu da se primenjuju, znači da te institucije zažive, da agencija, koju smo imali, pa sudovi i svi drugi koji budu bili u situaciji da primenjuju ovezakone, to i počnu da rade, pa koliko rezultata u praksi bude, a sigurno ih neće biti u nekoj bližoj budućnosti. Ovaj zakon je specifičan, s obzirom da je zaloga stara kategorija koja postoji u jednom neformalnom obliku, sigurno od početka privrednog razvoja civilizacije i imala je socijalni element. Možda je i dobro što u ovoj situaciji, kada je zemlja u recesiji, ovaj zakon i dolazi u primenu, iz jednog možda psihološkog razloga, što sigurno nije takva situacija da će građani, sitni preduzetnici i uopšte privrednici da sezatrčavaju i jure, daposežu za kreditima preko davanjau zalog svoje pokretne imovine, jer nemaju dobra očekivanja. Opet kažem da zakon treba da se primenjuje, nadležni u državi treba zakon da primenjuju, steknu određeno iskustvo za vreme, za koje se nadam da će doći, kada će ovaj zakon imati svrhu. Do sada u praksi su se primenjivali neki oblici zaloge. Neke određene banke koje kreditiraju male privrednike su to na neki zaobilazni način i primenjivale, pa su se pojavljivali oglasi u novinama kada se prodaje imovina preduzetnika koji nisu mogli da vrate kredite. Bilo je tih slučajeva i određene strane banke su to radile, ali sigurno da to nije bilo sve po zakonu i dobro je zato da se ta oblast reguliše. Ono što imamo sadau pravnojpraksi i o tome je moj kolega Cvetković već govorio, znači imamo Zakon o obligacionim odnosima koji nešto reguliše, tamo gde je državina na stvarima datim u zalog, a nije rečeno u tom Zakonu o obligacionim odnosima, nego je ovde data zabrana prometa društvene imovine. Znači, društvena sredstva nije moguće dati u zalog, što mislim da je dobro, a taj stari zakon će se primenjivati i na ovoj tematici u ovom zakonu. Normalno, jasno je zašto je to dobro, jer u vreme privatizacije sigurno da nije moguće vršiti proces otuđivanja društvene svojine. Praktično bi imali poseban vid privatizacije preko korišćenja ovog zakona, hipotetički. Ovaj zakon je dobar zato što je liberalan. Znači, dosta toga je predviđeno i nema nekih restrikcija po pitanju predmeta koji mogu da se daju u zalog. Sa druge strane, zbog stvari koje nisu dobre, primenjuje se poseban ugovor i one isključuju, što takođe mislim da je dobra stvar. Što se tiče predmeta založnog prava, sem pokretnih stvari o kojima je već bilo reči, nova i zanimljiva stvar je da se u zalog mogu dati prava potraživanja, znači dugovi koje zalogodavac potražuje od svog dužnika, takođe njih može dati u zalog i to je jedna nova kategorija. Mislim da će to imati svoju primenu u praksi. Takođe i suvlasnički deo je predmet koji može da se da u zalog. Ono što je sporno, i to je poslanička grupa DSS i amandmanom obradila, pravo davanja u zalog budućih stvari i prava, što je jedna malo nedefinisana kategorija i mislimo da je suviše rano da to počne da živi kroz ovaj zakon. Važno je kako će ovaj zakon ući u našu privrednu praksu u smislu mentaliteta i poslovne kulture naših privrednika. Sigurno je da naša poslovna kultura nije u ovom trenutku na zavidnom nivou. Jasno je da nije ni imala priliku da se razvije. Prvo, imali smo netržišnu privredu, a kasnije jedno vreme opšteg bezakonja, tako da je važno da obaveze zalogodavca budu na pravi način praćene, odnosno da uovu priču, u ove ugovorne obaveze ulaze, kao što je neko rekao i kao što u zakonu piše, stvarno odgovorni privrednici i dobri domaćini, kako ovde stoji. Dato je obavezno osiguranje nad stvarima koje su stavljene u zalog, mada to nije uvek moguće da se primeni. Kod člana 23, to je član koji govori o pravu otuđenja predmeta založnog prava, čini mi se da ima nekih nedoslednosti i pitanja kako će se u praksi primenjivati, a naročito ovaj stav koji govori da zalogodavac i novi vlasnik predmeta založnog prava solidarno odgovaraju založnom poveriocu za štetu koja može nastati zbog njihovog propusta da u registar zaloge upišu založno pravo na teret novog vlasnika. Ono što bi moglo da bude interesantno za širu javnost, koja nažalost ne može da prati ovo zasedanje zbog odsustva televizijskog prenosa, jeste taj poseban status fizičkih lica na koja se takođe odnosi ovaj zakon. Malopre sam govorio da imamo nesavesne privrednike, odnosno da naš privredni mentalitet i privredna kultura nisu još uvek na nekom zavidnom nivou. Sa druge strane imamo osiromašene građane, koji sigurno da imaju još veću potrebu za sredstvima, realno, a možda i psihološki tu postoje opasnosti, neke kolege su govorile o tome, i zato je dobro da postoji taj poseban status fizičkih lica kod zaloga kao stare kategorije i sigurno je da ima svoju socijalnu dimenziju u uslovima siromaštva, pa država mora da pazi kakva će biti primena. Ne kažemo da su naši građani neodgovorni. Prošlo je već dve godine od kada su počeli da se šire primenjuju, da se dele krediti i vidimo da su građani navikli i da olako ne uzimaju kredite, tako da je to opet možda i dobra stvar. Oni osećaju da je zemlja u recesiji i znaju kakav im je standard. Možda je zato potrebno da sada ovaj zakon krene. Ne verujem da će biti nekog velikog zatrčavanja građana za korišćenje odredbi ovog zakona, znači za davanje u zalog svoje pokretne imovine. Najvažniji deo zakona je sigurno onaj koji se odnosi na namirenje i način namirenja zaloga. Tu su dosta dobro zaštićena prava poverioca, tako da mislim da je to dobra stvar koja će sigurno da podstakne one koji imaju višak kapitala, banke i ostale, da počnu da primenjuju, odnosno da koriste odredbe ovog zakona. Mislim da je taj deo dobro obrađen. Ono što je takođe važno je institucija registra zaloge. Sporno je ko će ga primenjivati. Važno je da bude jedinstven, da bude dobro informatički obrađen, da postoji ta jedinstvena klasifikacija da bi on bio ono što sad popularno kažemo - transparentan, da bi zainteresovane stranke mogle lako da dođu do uvida u registar zaloge, pošto se kroz mnoge odredbe zakona vidi da će biti velika potreba uvida u registar. Praktično, svakoj kupoprodaji će morati da prethodi uvid u registar, tako da funkcionisanje tog registra može da uspori, nadam se i da ubrza sam promet pokretne imovine. Zato je važno da se taj registar dobro organizuje. Praksa hipoteke je, kao što je rekao gospodin Cvetković, da se ona uknjižava, registruje pri opštinskom sudu. Takvo rešenje postoji. Ovde nema rešenja koja je to institucija koja će registar voditi i primenjivati. Sigurno da je potrebno to da znamo. Iz ovog zakona se vidi, otprilike, da ćemo imati poseban zakon koji će to pitanje regulisati. Ne vidim zašto to nismo mogli ovim zakonom, ali sigurno će ministar znati da odgovori na ovo pitanje. Ovaj zakon, kao i prethodna dva, o garancijskom fondu i finansijskom lizingu, jesu dobri zakoni, ali nažalost u našoj situaciji imaju mali značaj. Sigurno su promene koje oni mogu potencijalno da donesu u privrednom ambijentu velike, ali samo potencijalno. U ovoj situaciji, nažalost, dobre efekte ovog zakona nećemo uskoro videti. (Nataša Jovanović, sa mesta: Imam predlog po Poslovniku.)
Ne može. (Nataša Jovanović, sa mesta: Kako Siniša može da predloži u prisustvu šefa poslaničke grupe?) Molim vas, bez obzira što delimo volju za toleranciju, da ne bude dobacivanja iz sale, a s obzirom na nedostatak informacija, da vas obavestim da predloge po Poslovniku i povrede Poslovnika izriče predsednik i zamenik predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Siniša Mitrović je zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije. (Nataša Jovanović, sa mesta: Ne, to je mogao da predloži samo u odsustvu predsednika.)
Programsko opredeljenje SRS je kodifikacija zakona. Mislim da bi bilo normalno da i svaka vlada koja teži ka pravnoj državi, treba da teži i ka kodifikaciji zakona. S obzirom da se ova DOS-ova vlada bar deklarativno izjašnjava da je za pravnu državu, vrlo sam iznenađena što svake nedelje dobijamo po jedan predlog zakona koji predstavlja klasičan obligacioni ugovor. Umesto da, eventualno, ako imate, date predlog da se Zakon o obligacionim odnosima dopuni ili negde izmeni, vi svaki put izvlačite po jedan klasičan ugovor i predlažete to nama ovde kao zakon. Još samo treba da očekujemo da ćemo dobiti i zakon o ugovoru o kupoprodaji. Materija založnog prava je u Zakonu o obligacionim odnosima regulisana, čini mi se, u 43 člana, taman toliko koliko bi i ovaj zakon imao da niste dodali neke suvišne članove kojima nije mesto ovde. Što se tiče samog predloga zakona, moram da vam kažem, svi vi to dobro znate, da je ovaj zakon najava siromaštva u zemlji. Znate dobro da se pokretne stvari ni u jednom domaćinstvu ne daju u zalogu bez velike muke, što bi naš narod rekao, jedino za ne daj bože. Cilj ovoga zakona ste regulisali u članu 1, a rekla bih da je cilj ovog zakona da se otkriju sve dragocenosti o kojima neko verovatno ima saznanja, kao što je svojevremeno Dinkić izvukao sve devize građanima koje su imali negde u slamaricama. Sad treba da se izvuku iz domaćinstava i sve dragocenosti koje eventualno postoje. Mi smo na ovaj zakon dali dosta amandmana, ali ću ipak prokomentarisati neke najkarakterističnije članove. U članu 5. ste rekli da "upis založnog prava u registar mogu tražiti poverilac ili zalogodavac". Ne može da stoji "mogu", mora da stoji da to moraju, ako hoćemo nekakvu pravnu sigurnost. Šta znači "mogu", šta se krije iza toga, šta će biti sa onim ugovorom o zalozi koji ne bude upisan, ko će na taj način biti doveden u zabludu itd, to je mnogo pitanja na koje Vlada nije u obrazloženju odgovorila, a ministar očigledno nije zainteresovan da sasluša narodne poslanike. Ovo što je regulisano članom 11. potpuno je regulisano članom 989. Zakona o obligacijama, tako da je nepotrebno. Ovo što je regulisano članom 16. predstavlja uterivanje duga. Koliko znam, uterivanje duga je krivično delo, a vi ste ga ovde legalizovali kroz član 16. Predloga ovog zakona. Član 20. kaže: "Ako o dospelosti ne ispuni obavezu prema založnom poveriocu, zalogodavac gubi pravo na državinu". Nejasno je ko to pravo ostvaruje. To je takođe trebalo da se reguliše. U poslednjem stavu člana 23. opet legalizujete jednu kriminogenu radnju, a to je prevara. Pročitajte ovaj član, pa ćete videti da sam u pravu. Nažalost, nemam vremena da šire obrazlažem, ali ću ukratko da pretrčim. Član 31. već je regulisan članom 30. i potpuno je nepotreban. To je ono što sam rekla na početku - da bi vam zakon izgledao ozbiljan, dodavali ste članove kojima uopšte nije mesto u ovom zakonu. Pre svega, to se odnosi na onaj deo koji reguliše nadležnosti sudova. Propisujete nešto, ako drugačije nije određeno. Zna se na koji način rade sudovi, zna se kako se primenjuje Zakon o izvršnom postupku i ovaj zakon ne može da reguliše ništa mimo tog zakona. U članu 32. kažete da je "poverilac dužan dokazati da je do predaje u državinu došlo pre upisa u registar". Kome on to treba da dokaže, pred kim, to takođe nikom živom nije jasno. Član 41. je ovo što sam rekla, totalno mešanje u nadležnosti sudova i apsolutno suvišno u ovom predlogu zakona. Član 43. je takođe suvišan. Jednostavno ste išli na to da ovaj zakon ima više članova. U članu 45. kažete: "Posle dostavljanja obaveštenja zalogodavcu o početku postupka namirenja, založni poverilac i zalogodavac mogu se sporazumeti da se rok od 30 dana skrati ". Trebalo je da kažete, pa još jedanput do 30, dok jedan od njih ne umre i onda nema ništa od ugovora. Nažalost, nemam više vremena, osim još da vam kažem da je primena zakona koju ste vi predvideli od 1. jula 2003. godine, odnosno 1. januara 2005. godine ipak vama bio dovoljan rok da ste do tada mogli da napravite valjan zakon, pa kada nešto usvajate da bar liči na zakon.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, a posle njega.... Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, povreda Poslovnika.
Poštovane kolege, htela bih da gospođu predsedavajuću upozorim na član 28. koji propisuje ovlašćenja predsednika Narodne skupštine, pa između ostalog nalaže predsedniku da se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine, a u vezi člana 117. ovog poslovnika koji ću citirati: "Narodni poslanici dužni su da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Ako narodni poslanik napusti salu Narodne skupštine i ostavi u poslaničkoj jedinici, odnosno pored nje svoju identifikacionu karticu, Služba Narodne skupštine odmah će tu karticu dostaviti sekretaru Narodne skupštine. Kartica će biti vraćena narodnom poslaniku po ulasku u salu." Još nijednom nismo doživelu takvu situaciju i obzirom da je krajnje licemerno da smo danas imali predlog da se radi do 20,00 časova od strane poslaničke većine, kojih sada više nema od 30 u sali i očigledno je da nemamo kvorum, o tome predsednik Narodne skupštine ne vodi računa i kada poslanik jedne opozicione političke partije traži da izađe za govornicu i da uputi predlog Narodnoj skupštini, predsedavajući kaže da na to nema pravo, a u prepodnevnom delu zasedanja imali smo situaciju da je šef poslaničkog kluba DOS-a, gospodin Pajtić bio prisutan, a gospodin Mitrović je dobio reč i izašao sa predlogom da se radi do 20,00 časova. Molim vas da imate podjednake aršine za sve poslaničke grupe, samo tražim da poštujete član 28. i da vodite računa o redu u sali i da se podjednako ponašate prema svim narodnim poslanicima. Dakle, neovlašćeno lice jutros je podnelo predlog da radimo do 20,00 časova, a sada očigledno da ima dovoljno kartica ovde da se i utvrdi kvorum, bez obzira na to, evotražim, koliko god je poslanika SRS ovde, ubaciće svoje kartice da utvrdimo kvorum, ali molim da se izjasnite o ovoj povredi poslovnika i da prethodno sve ove kartice dođu u ruke sekretara Narodne skupštine.
Primena Poslovnika, člana 117 stav 2.. Molim Službu Narodne skupštine da pokupi kartice koje su na klupi ili pored elektronskog sistema za identifikaciju i molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum po članu 82. Izvolite.
Konstatujem da imamo kvorum (18,25 časova) i možemo nastaviti rad. Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković, poslanička grupa DSS-a, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Rajko Baralić, poslanička grupa SPS-a. Narodni poslanik Dragiša Đoković nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Tomislav Kitanović, poslanička grupa DSS-a.
Hoćemo li malo da radimo? Dobro. Idemo. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kolege su (narodni poslanik ćuti za govornicom i čeka da se poslanici umire).
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospodine ministre, naše su kolege rekle nekoliko stvari o zakonu koji je na dnevnom redu. Svoj stav sam u vezi sa tim juče rekao na Odoboru za finansije i zbog ostalih kolega. Nemojte zameriti da ponovim sve to. Smatrao sam da je normalno kada ovakav zakon imamo u rukama i omogućimo jednom broju ljudi koji se bavi poljoprivrednom proizvodnjom, koji ima farme, koji ima pojedinačna grla, pa to može biti predmet zaloge. Verujem da najveći broj vas misli da to jeste neophodno. Zbog toga sam podneo nekoliko amandmana, zajedno sa kolegama s tim u vezi. Juče sam dobio obrazloženje, to što smo napisali da se podrazumeva i da će očigledno biti moguće da se ostvari kada zakon bude usvojen. Precizno ćemo o tome voditi računa, zato što postoje neki ljudi koji su ... Ne postoje elementarni uslovi da se radi. Ne treba da izgleda nijedan parlament nijedne zemlje na svetu ovako. Ne treba da postoji ni u jednom parlamentu na svetu ovakva atmosfera. Ne treba nijedan poslanik na svetu da se ponaša kao što se ovde ponaša 50 ljudi večeras...
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda i da se ponašate u skladu sa Poslovnikom i sa osnovom po kojoj ste dobili reč.
Vi se, gospođo predsednice, ponašajte u skladu sa ovlašćenjima, obezbedite atmosferu da mogu normalno da kažem ono zbog čega sam ovde i došao. Ovde ne može da se govori. Ovde ne može da se iznese argumentacija. Nemoguće je ovde da se kaže ono zbog čega sam došao. To je suština. Nije suština u tome da li kršim Poslovnik, nego je suština da ne možete da kažete ništa zbog čega su vas ljudi ovamo poslali. To je suština. Niste u stanju da obezbedite da narodni poslanik govori o stvarima za koje je zadužen. To je suština.
Upozoravam vas drugi put da se držite teme dnevnog reda.
Gospođo predsednice, ne mogu u ovakvoj atmosferi da nastavim da radim. To je suština. Vi niste u stanju to da obezbedite. Nenormalno je da neko govori, dok se deset ljudi smeje? To nije normalno.
To pomalo zavisi i od poslanika. Molim vas da ne dobacujete i da poštujete Poslovnik, kako govornik, tako i ostali poslanici koji sede u sali. Molim vas da ne dobacujete sa mesta. Ne možete ni govorniku da dobacujete. (Narodni poslanik ćuti za govornicom i čeka da se poslanici umire.)
Zahvaljujem što ste me sa pažnjom saslušali.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Kitanović, poslanička grupa DSS. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Lazar Marjanski.
Počeo bih od one dileme koja se ovde postavljala, da je ovu materiju trebalo regulisati Zakonom o obligacionim odnosima. Po onoj priči koja je bila na odborima, koliko se sećam, ta materija je regulisana zakonom o obligacionim odnosima i u onom sistemu anglosaksonskog i u sistemu kontinentalnog prava. Međutim, rečeno je i govorili smo o tome da je u zemljama u tranziciji ova materija regulisana posebnim zakonima. Znači, zakonima ovakvog tipa, posebnim zakonom koji se ovim bavio. Verovatno je to tako, po mom mišljenju, zbog finansijske nediscipline, koja je vladala u tim zemljama što se tiče te vrste odnosa. Verovatno zbog nepostojanja te ekonomske podloge za to da se stvari rešavaju na drugi način i rečeno je da je u zemljama u tranziciji ovaj zakon dao određene rezultate. Ne vidim razloga da i kod nas zakon ovakvog tipa ne bi dao rezultate, što mislim da je najbitnija stvar u svemu ovome. Mislim da će ovaj zakon proći, da je solidno urađen. Iza toga će da stoje neki rezultati u finansijskoj oblasti. Mislim da će dopuniti onaj set zakona - lizing, eventualno hipoteku i još neke stvari, koje bi trebalo da se bave ovom oblašću. Postoji potreba za donošenjem jednog ovakvog zakona. Prava potreba u praksi možda je postojala ranije, u onom periodu raslojavanja u našem društvu, gde se već pojavila potreba za ovakvom vrstom odnosa i gde se ovakva vrsta odnosa ostvarivala, ali u nekoj sivoj zoni, negde izvan zakonskih okvira. Znači, to je funkcionisalo, ali nije bilo precizirano zakonom. Mislim da bi bilo mnogo bolje da je još tada bilo regulisano zakonom. Međutim, tada smo imali dosta tešku situaciju, koja je opterećivala ove odnose, a to je bila finansijska nedisciplina, koja je poticala ne samo od pojedinaca, fizičkih i pravnih lica, već je na neki način bila podstrekavana od strane same države. Država je stajala iza te finansijske nediscipline, štampanja novca. Znači, nije bilo ambijenta i nije bilo uopšte okruženja za funkcionisanje ovakvog zakona. Ovde se kaže da imamo dosta dobar Zakon o obligacionim odnosima, ali čini mi se da on u praksi ne daje takve rezultate, koliko se kaže da je on dobar, baš zbog tog nasleđa. Još uvek tu vlada neka vrsta sporosti u primeni tog zakona. Mislim da je dobro što je ovaj zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima izdvojen iz Zakona o obligacionim odnosima. On ima određene pozitivne strane. Mada nisam ekspert za pravna pitanja, mislim da je pravnički dosta precizan. Prednost je što je skopčan sa određenim rokovima. Problem je u tome, da je to rešeno u Zakonu o obligacionim odnosima, ti rokovi su dosta rastegljivi i onda bi došao u pitanje sam smisao zaloge, tog posla, ako se protegne na duži rok, ako ti rokovi budu probijeni i ako se ne ispoštuje onaj rok koji se precizira ovim posebnim zakonom. Uz te novine, znači umesto upisa u državinu sada se vrši upis u registar, što će dati efikasnost u primeni ovog zakona, pozitivno je što i sama stvar, koju zalogodavac daje, ostaje u njegovom posedu. Znači, to korišćenje će biti moguće sa tim finansijama, pa se opet stvara prostor za neke aktivnosti i možda sitnije privredne delatnosti. U tom smislu ide podsticanje razvoja malog i sitnog preduzetništva. Pored ovih dobrih postoje i neke diskutabilne stvari u ovom zakonu, moje kolege su ih već naznačile. To je nepreciziranje založnog registra, ko će i kako to da vodi. Ovo je zakon koji će se baviti odnosom fizičkih lica, pravnih lica, preduzećai pitanje je koliko će u tim transakcijama biti pod udarom državna imovina.
Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski.
Gospodine ministre, vama se obraćam, jedino vi u ovoj sali slušate i niko više ne sluša. Zakon koji ste predložili verovatno da u nekoj sređenoj državi ima smisla i funkcioniše. U ovoj našoj državi mislim, a znam i iz prakse, dosta nema smisla. Mnoge stvari nisu rešene. Uvek sa ove govornice postavim pitanje: šta sa zemljoradnikom? Ako hoće zemljoradnik da da založno pravo, može na poljoprivredne mašine, na traktor, plug i tako dalje. Naše poljoprivredne mašine su izuzetno stare. Sada hoćemo da razvijemo proizvodnju, gde se predlaže zalivanje zalivnim sistemima, koji su vrlo skupi. Da bi neki od zemljoradnika, mladih ljudi, to hteli da urade, mora da da hipoteku na zemlju. Založno pravo ne može, jer su sve mašine stare. Vrednost tih mašina ne dostiže neku veliku cifru. Takođe nemamo određenu stabilnu cenu poljoprivrednih proizvoda. Vidite šta se desilo pre pet meseci. MK Komerc uveze svoj kukuruz i obori cenu na našem tržištu, na berzi. Posle toga bila je cena 4,5 dinara. Posle toga samo njegovi kamioni rade i izvoze pšenicu i kukuruz. To je poznato. Drugo, kod nas postoji založno pravo na pokretne delove. Na primer, radio sam u jednoj firmi i davali smo založno pravo na neki buldožer, koji je star 25 godina. On je u dobroj funkciji, radi, on je Katerpilar. Morali smo da uzmemo procenitelja da proceni to i Vojvođanska banka je tražila 1:3. Znači da je ova mašina skuplja tri puta, a kamate su bile izuzetno velike. Nije strah od zaloge, već je strah od proizvodnje, koje nema. Ko je kriv u ovom trenutku? Uvek je država ta koja je uspešna ili neuspešna, država je ta koja je kriva ili ne. Šta treba uraditi? Mislim da treba razdvojiti politiku od privrede. Politika se mnogo meša u privredu. Zatim, rekonstruisati bankarski sistem, da se smanje stope. Donacije koje dobijaju banke, na primer Vojvođanska banka dobila je pet miliona evra od Eksim banke da plasira i uopšte nije plasirala te pare. To su činjenice koje stoje. Zatim, mnogo efikasniji sudovi, naročiti Trgovinski sudovi. Brža i poštenija transformacija, rekonstrukcija javnih preduzeća, razvoj malih i srednjih preduzeća i stimulacija u poljoprivredi. Treba stvoriti preduslove. Znači, hitno pokrenuti proizvodnju, pokrenuti investicije i razdvojiti politiku od privrede. Investicije moraju krenuti. Sada nemamo investicije. Nosioci investicija su javna preduzeća, kao Naftagas, EPS, NIS i tako dalje. Tih investicija nema. Imamo nešto malo, koje su određene za neke popravke i gde dobijamo delove mašina. U odnosu na prošlu godinu skresano je 80% investicija. To vi verovatno dobro znate. Bojim se da preko ovog zakona može da se desi da određena grupa ljudi kupi na lak način forme. Ja to pretpostavljam, može se desiti, nisam siguran u tome. Zato vam kažem, zato sam rekao u početku - verovatno, možda u Engleskoj, Americi, gde su sistemi svih zakona usklađeni, gde imaju proizvodnju, onda ima smisla. Kod nas mislim da je preuranjeno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački, poslanička grupa Demokratske stranke Srbije. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Todorović, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije. Narodni poslanik Arsen Kurjački nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, nadam se da imate dovoljno strpljenja da saslušate moje izlaganje povodom predloženog zakona. Ako ste nestrpljivi, uvek postoji mogućnost da napustite salu, s obzirom da smo doneli odluku o produženom radu do 20,00 časova, mislim da ćete imati mali strpljenja da ispoštujete odluku koju ste sami svojom voljom doneli. Na početku mog izlaganja o Predlogu zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar, moram da kažem da je prvi utisak koji sam stekao nakon čitanja ovog zakona i nakon kratkog podsećanja onoga što su me svojevremeno podučvali na Pravnom fakultetu, nije to bilo skoro, ovde se ne radi o zakonu koji će prvenstveno imati zadatak da pospeši razvoj privrede, niti se radi o zakonu koji će to uspeti da to postigne. Ovde se radi o potpuno oprečnom cilju, a to je zaštita poverioca u smislu da će se u našoj zemlji pojaviti uskoro neki problemi vezani za zaštitu poverioca, s obzirom da smo mi do sada u našem pravnom sistemu imali prevashodno zaštitu dužnika, što, po mom skromnom mišljenju, nije sasvim opravdano. Međutim, ovde će biti dosta problema, naročito imajući u vidu da su instituti zaštite poverilaca u svim oblicima koji se primenjuju na Zapadu dosta nemilosrdni. Dakle, ako imamo u vidu trenutno stanje ekonomskog razvoja, u kome se nalazi naša privreda i naša zemlja, zaista ovaj zakon može da bude, ne u cilju razvoja ili pospešivanja tog ekonomskog stanja, nego totalno suprotno - u cilju obezbeđenja poverilaca i oduzimanja onih pokretnih stvari koje će biti stavljene pod zalogu. Jer, u težnji da oni koji žele razviju neki biznis, da izađu iz siromaštva, da unaprede svoje socijalno-ekonomsko stanje, te svoje pokretne stvari, pošto o nepokretnim stvarima možda i ne može da bude reči jer ih nemaju, ima da stave ili opterete zalogom. Podsećanja radi, u rimskom pravu, kao što znate, do perioda Republike postojala je mogućnost, poverilac je mogao dužnika posle 60 dana od dana dospeća duga da ubije ili proda u ropstvo - putem instituta manus injectio. Nadam se da neće biti slučaj i ovde kod nas, da neće ovaj zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar, dovoditi do toga. Na svu srećuu rimskom pravu je to, u periodu Republike, onemogućeno. Kao što znate, do sada je u našem pravu bila ozvaničena podela po vrsti stvari koje se opterećuju zalogom ili hipotekom, dakle, u zavisnosti od toga koje se stvari opterećuju ili zalažu. Radilo se ili o hipoteci koja se odnosila na zalaganje nepokretnih stvari, uz upis u zemljišne knjige, ili o ručnoj zalozi, gde je osnov za postojanje ručne zaloge, u smislu obezbeđenja poverioca, bilo neposredno predavanje u državinu stvari koja se stavlja ili opterećuje ručnom zalogom. Cilj založnog prava je, dakle, da poveriocu obezbedi ispunjenje dužnikovih obaveza, a dužnik može ispuniti svoju obavezu samo ako ima u državini stvar, ako tom stvari može da obavlja određenu delatnost ili neki posao, ako ih upotrebljava za rad i tim radom stiče određenu korist, kako bi mogao da ispuni svoj zadatak - dakle povraćaj duga. S tog aspekta, ovakva ideja može da bude podržana, ideja koja stavlja u zapećak ili opovrgava dosadašnju podelu na ručnu zalogu i hipoteku po predmetu stvari koje se opterećuju putem zaloge. Dakle, ovakva ideja može da bude u načelu podržana. Međutim, zato je neophodan preduslov da se radi o bogatom društvu, sposobnom da stvori pojedince koji neće ugroziti svoju egzistenciju niti ručnom zalogom, a kamoli hipotekom. Međutim, kao što sam već rekao, čini mi se da će ovde biti sasvim suprotan slučaj. Interesantno je da pogledamo kako se reguliše predmet založnog prava; dakle, to mogu da budu pokretne stvari, pravo potraživanja i druga prava, a članom 12. regulisano je da predmet zaloge može da bude i suvlasnički udeo. Hipotetički gledano, vrlo će biti interesantno da vidimo kako će u praksi da se sprovede naplata poveriočevog duga ukoliko se suvlasnički udeo javlja kao založena stvar. Dakle, kako će on biti upisan, kako će biti prodat putem suda. Ukoliko ostali suvlasnici ne budu hteli da učestvuju u jednoj takvoj raboti, ukoliko eventualno nisu bili konsultovani o stavljanju ručne zaloge i upisu te ručne zaloge u javni registar, kako će moći da se naplati takva ručna zaloga sudskom prodajom i da se obezbedi takav poverilac. Ima mnogo hipotetičkih stvari o kojima možemo da pričamo i one dokazuju da, nažalost, ovaj zakon nije dovoljno dobar, dovoljno precizan, a u prilog tome mogu da navedem i činjenice da se, zaista, u ovom tekstu zakona mogu da nađu mnoge dispozitivne odredbe, mnoge reči, kao na primer - dužan je, a šta ako neće, tipa - treba da uradi ovo, treba da uradi ono, pa dobro, ako je benevolentno ostavljeno poveriocu, zalogodavcu ili zalogoprimcu da radi po svom nahođenju ili po svojoj savesti, a ne normira se kazna, gubi se osnovna suština zakona i dobijamo odredbe slične međunarodnom pravu, gde fali sankcija. Dakle, kada nema sankcija, nema ni zakona. Vrlo prosto, sud će imati problema da, ukoliko radi po ovom zakonu, sprovede ovakve odredbe. Drugo je pitanje, pošto znamo da je državina do sada bila osnov za sticanje ručne zaloge, ono što će se omogućiti ovim zakonom, dakle, da se stvar koja se stavlja u zalogu ostavi u državini dužnika. Po germanskoj koncepciji, pravo na državinu kada zalogodavac preda stvar u zalog zalogoprimcu, obojica imaju državinu na založenoj stvari. Po već pomenutoj germanskoj ili modernoj koncepciji, koja je do sada bila prihvaćena i kod nas, zalogoprimac ima neposrednu državinu, jer drži stvar u svojim rukama, a zalogodavac posrednu državinu. Po rimskoj koncepciji, koja je takođe primenjena u austrijskom založnom pravu, zalogoprimac ima državinu prava, a zalogodavac državinu stvari i sada je vrlo interesantnokako će se odredbe, koje su precizirane i sadržane u Zakonu o obligacionim odnosima, uskladiti sa sasvim drugačijom koncepcijom, jer ćemo imati dva suprotstavljena načela koja poništavaju podelu založnog prava prema vrsti stvari na pokretne i nepokretne, koje se stavljaju u hipoteku ili pod zalog. Ima mnogo nerešenih i nejasnih pitanja i ukoliko založno pravo treba da bude unapređeno jednim ovakvim rešenjem, možda nije zgoreg razmišljati i o ostalim institutima koji su bili sadržani u predratnom založnom pravu, a podsetiću da se radi o nekim institutima koji su bili atipičniza nepokretnosti. Dakle, ako se osnov za ručnu zalogu do sada smatrao prenos državine zalogoprimcu, da li možemo da razmatramo mogućnost da nepokretnosti takođe mogu da budu ne samo upisane u zemljišne knjige, nego da državina nepokretnosti može da pređe kod zalogoprimca, a ne da ostane kod dužnika. Moramo da vidimo kako će situacija da teče dalje, ali pošto sam već ušao duboko u jedanaesti minut, a nemam vremena da kažem sve ono što sam pripremio, ostaćete uskraćeni za neka rešenja, a mislim da će ta rešenja biti sadržana u amandmanima Socijalističke partije Srbije, a ionako nema prenosa, a sumnjam da ćete imati razumevanja za sve ono što sam pričao do sada.
Reč ima narodni poslanik Dušan Ilić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Golub Rajić.
Dame i gospodo, kada čovek čita ovaj zakon, ne može a da se ne seti Dostojevskog i drugih klasika ruske književnosti, koji su u svojim delim detaljno opisali stanje u ruskom društvu u DžVIII i DžIDž veku. Čini mi se da će ovaj zakon dovesti i srpsko društvo u sličnu poziciju, da će ubrzati raslojavanje u srpskom društvu, da će vrlo brzo da se izdvoji malobrojan sloj bogatih ljudi, zelenaša koji će imati kapital da daju kao poverioci, a da ćemo na drugoj strani imati veliki broj sirotinje koja će morati za golu egzistenciju da se zadužuje i da koristi odredbe ovog zakona. Ovaj zakon unosi dosta pometnje u pravni sistem, a posebno u obligacione odnose, jer se preklapa u mnogim svojim delovima sa Zakonom o obligacionim odnosima i sa Zakonom o izvršnom postupku, tako da će u praksi biti vrlo često slučajeva i pojava da će morati sudovi da reaguju, odnosno sudije će dobiti mnogo više posla nego što bi inače imali da ovaj zakon ne prođe u ovoj skupštini. Ukratko da se osvrnem na nekoliko odredbi ovog zakona, koje nisu, po mom mišljenju, ispravne. U prvom delu nije precizno definisano da stvari koje se zalažu moraju da imaju dokaz o svojini. Znači, trebalo je precizirati da se kao element ugovora o zalozi podnese i dokaz o pravu svojine nad predmetom koji se zalaže. U članu 18. ovog zakona više deklarativno, i zvuči kao preporuka, stoji da je zalogodavac dužan da po zaključenju ugovora ozalozi čuva predmet založnog prava sa pažnjom dobrog domaćina, odnosno dobrog privrednika, da ga održava u ispravnom stanju. Ovo zvuči deklarativno, jer ne stoji nikakva sankcija ako se on tako ne ponaša. Ko će da proveri da li se on ponašao domaćinski i ko će sankcionisati njegovo eventualno nedomaćinsko ponašanje? Ovaj član je u vezi sa članom 52. gde stoji podnaslov - Propast stvari. U prvom stavu se kaže dazaložno pravo prestaje i briše se iz registra zaloge kada predmet založnog prava propadne. Ova dva člana, čini mi se, ostavljaju određene mogućnosti za razne manipulacije u praksi i mislim da bi trebalo, obzirom da ovde nije definisana obaveza osiguranja stvari koja se zalaže, to preciznije definisati i na neki način izbeći neke kasnije problemeu praksi. Takođe, u članu 28. govori se o fizičkim licima, koja dolaze u situaciju da budu zalogodavci. Ovde su prvi i četvrti stav u koliziji, jer seu prvomstavu kaže da ako fizičko lice zaključi kao zalogodavac ugovor ne može se predvideti tim ugovorom da će predmet založnog prava preći u svojinu založnog poverioca ukoliko njegovo potraživanje ne bude namireno. To je prvi stav, a u četvrtom stavu stoji da se u trenutku dospelosti potraživanja založni poverilac i zalogodavac mogu sporazumeti da će predmet založnog prava preći u svojinu poverioca. U prvom stavu se isključuje mogućnost da se to ugovorom definiše precizno, ako zalogodavac ne ispuni svoju obavezu da stvar, koju je založio, prelazi u svojinu poverioca, a ostavlja se mogućnost da o roku dospelosti poverilac i zalogodavac pregovaraju i dogovaraju, prave neke nove ugovore i dogovore da bi založena stvar prešla u svojinu. Na kraju, registar zaloge nije precizno definisan, odnosno ovaj zakon nije propisao način ili metod, postupak, ko će utvrditi koje su organizacije nadležne za vođenje tog registra. Zakon pominje registar, definiše način upisivanja, ali ne kaže nigde ko će biti organizacija nadležna za vođenje registra, da li je to Narodna banka Srbije, da li je to neka druga organizacija i ko će odrediti tu nadležnu organizaciju.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije je Predlog zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar, koji je podnela Vlada Republike Srbije, a da bi se obezbedio visok stepen pravne sigurnosti u dužničko - poverilačkim odnosima i konstituisanje povoljnih uslova za ulaganje u privredu Republike Srbije. Činjenica je da je ovakav zakon, naravno amandmanski popravljen, potreban i da će stvoriti određenu klimu za ulaganje sredstava i razvoj privrede, a isto tako će stvoriti uslove poveriocima da efikasno naplate potraživanja od dužnika, njihovu insolventnost, smanjenje troškova kredita i sniženje kamata, alizašto je tek danas na dnevnom redu Skupštine, a dostavljen nam je još 17. oktobra 2002. godine, a po članu 68. bi se primenjivao od 1. jula 2003. godine, a gospodin Pajtić amandmanom njegovu primenu pomera do 1. januara 2004. godine. Šta to znači i da li ova vlada dobro misli o svojoj privredi i preduzetnicima, isto tako i građanima, ili daje neke lažne nade? Za privrednike, preduzetnike i druge građane Srbije mnogo bi značio TV prenos ove sednice, gde bi se ponajbolje upoznali sa sadržinom ovog zakona, jer ipak mali broj njih dolazi do "Službenog glasnika Republike Srbije", ali TV prenosa nažalost nema. Ovoj demokratskoj vlasti je to danas suvišno. Nedržavinska zaloga, koja je predmet ovog zakona, ogleda se u nekim značajnijim ekonomskim prednostima u odnosu na državinsku, a najveća je što predmet zaloge ostaje u vlasništvu dužnika, što znači da dužnik može njegovim korišćenjem ili možda i prodajom da ostvari sredstva za otplatu kredita, pogotovo kad su predmeti zaloge dobra ili oprema kao pokretne stvari i koriste se u poslovnom prometu. Zato bi ugovor o zalozi morao da sadrži ime i prezime, naziv firme, tačno prebivalište ili boravište, odnosno sedište poverioca i zalogodavca, kao i dužnika, kad su to različita lica, predmet založnog prava sa potrebnim obeležjima i identifikacijom, podatke o potraživanju koje se obezbeđuje založnim pravom, kao i dan i mesto zaključenja. Ovo preciznije i bolje definiše obaveznu sadržinu ugovora o zalozi. Stav 1. člana 4. je istovetan sa članom 15. i ako on ostane kako je predložen, onda to treba promeniti u članu 15. ili tačnije definisati pojam založni poverilac, tako da založni poverilac stiče založno pravo upisom u registar zaloge, osim ako nije drugačije određeno zakonom. Takođe, u istom članu 4. suvišan je stav 2. i treba ga brisati, jer je nepotrebno propisivati da ne proizvodi pravno dejstvo upis u registar zaloga, ako je zalogodavac založio tuđu stvar, odnosno predmet ili sredstvo na koje nema pravo svojine ili ako zaloga nije punovažna iz nekih drugih razloga. Podrazumeva se da predmet založnog prava može biti individualno određena stvar kojom zalogodavac može slobodno raspolagati. Upis založnog prava treba vršiti na zahtev poverioca, uz izričitu izjavu zalogodavca o pristanku, da poverilac upiše založno pravo u registar zaloga, a to zbog toga da bi se stvorilo poverenje i da bi se uvelo više reda u institut založnog prava na pokretnim stvarima. Mislim da je dobar predlog da predmet založnog prava mogu biti umatičena grla goveda, konja i drugih životinja, pčelinja društva, jata živine i riba, jer ovo pruža mogućnost poljoprivrednicima da po osnovu zaloge na pokretna dobra pospeše svoju proizvodnju, isto tako da građanima obezbede jeftinije proizvode, a i sebi bolji status. Ugovorom o zalozi treba predvideti obavezno osiguranje, jer se na taj način stvara veća sigurnost da poverilac može naplatiti svoje potraživanje od dužnika. U članu 20. ovog zakona mora se preciznije definisati državina i upotreba predmeta založnog prava, kao i mogućnost da se ugovorom može propisati državina i u slučaju da zalogodavac o dospelosti ne ispuni obavezu prema založnom poveriocu. Takođe, treba predvideti, radi stvaranja veće sigurnosti u dužničko-poverilačkim odnosima, ukoliko založni poverilac u određenom roku ne isplati zalogodavcu višak cene dobijen prodajom iznad potraživanja, da plaća propisanu zateznu kamatu. U članu 51. treba brisati stav 2. koji reguliše da se založni poverilac može namiriti iz vrednosti predmeta založnog prava i posle zastarelosti njegovog potraživanja, jer to nema nikakve veze sa prestankom založnog prava, odnosno isplatom duga i prestankom potraživanja. Shodno predlogu poslaničke grupe SPS da se u članu 5. stav 2. zakona propiše obaveza poverioca, kad traži upis u registar, da pribavi izričitu izjavu zalogodavca o pristanku, ovaj dokument bi trebalo priložiti i prilikom podnošenja zahteva za upis založnog prava po članu 62. Predloga zakona. Isto tako, treba oročiti vreme za donošenje akta o odbijanju zahteva za upis založnog prava u članu 65, a razumno bi bilo da to bude tri dana od dana prijema zahteva za upis založnog prava, jer je isti rok, kao i ovaj, predviđen u članu 41. Na kraju, u prelaznim i završnim odredbama, zbog kašnjenja usvajanja zakona u odnosu na predlog, treba uskladiti termine za njegovu primenu i amandmanski popravljenog ga što pre primenjivati.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, poslanička grupa SRS. Sledeći prijavljeni je Jovan Todorović, koji je odustao, a zatim narodni poslanik Zoran R. Anđelković, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo poslanici, SRS smatra da ovaj zakon uopšte i nije trebalo da bude danas u proceduri, a osim što je potpuno nepotreban i tehnički je vrlo nedorađen. Na primer, u članu 5. predviđena je mogućnost da se založno pravo upiše u registar, ali ne mora; pri tome, potrebna je izričita izjava zalogodavca da prihvata da se to upiše u registar. To je malo neobično, da ne kažem čudno, jer registar postoji ili ne postoji, upisuje se ili se ne upisuje. Izjava o prihvatanju da se upiše je suvišna, jer postoji ugovor, na osnovu ugovora se upisuje. Tu nema dileme. Zato i postoji taj registar. Član 7. je u svom stavu 1. čak i suprotan Ustavu Republike Srbije, jer se vrednost novca koji se daje može izražavati i u dinarima i u devizama. To samo daje još veće mogućnosti da iako ugovorom bude predviđen iznos u valuti, na šalteru se isplate dinari, ali po onoj većoj prodajnoj ceni, a ko vraća, ne sme da rizikuje i da možda kupi stranu valutu na ulici, nego na istom šalteru plaća opet u dinarima, pa mu se sad obračunava po nekoj drugoj nižoj vrednosti. Znači, evo i ekstrazarade koju omogućava ovakav zakon. U članu 13. zalog mogu biti stvari koje će zalogodavac pribaviti u budućnosti. To sada prvi put čujem u životu, da neko može da garantuje nečim što će tek da nabavi. Dajem u zalog automobil koji ću da kupim za 10 godina. Šta ako ga ne kupim za 10 godina? Samim tim više ni ugovor o zalogu ne važi. Možda ću da ga kupim prvi dan posle 10 godina. Znači, ovo je suvišno. Ovakve zakone kao da je pisao neko ko nema uopšte nikakve veze sa ovom temom. Dalje, sam zakon nije predvideo ko može da se bavi ovim poslom. Da li mogu banke? Hajde da kažemo da su vas strane banke koje su ovde na tržištu pritisle da napravite ovakav zakon da bi lakše naplatile svoja potraživanja. Ali, ko može još? Vi sada širom Srbije u skoro svakom gradu imate dve, tri ili više zalagaonica gde se sada radi ovakav posao. Postavlja se pitanje ko finansira, ko daje kapital u te zalagaonice. Privatni preduzetnici ili privrednici, teško. Prvo, nemaju para; drugo, i ako imaju, naučili su da rade sa svojim kapitalom, da imaju poverenja samo u sebe i sami su sposobni da zarade novac. Ko drugi? Penzioneri kojima ste dali otpremnine prilikom odlaska u penziju; teško i to. Teško iz razloga što je pitanje da li su mu uplaćeni doprinosi kad odlazi u penziju. Znači, ko još ostaje? Ljudi koji su proteklih nekoliko godina stekli određeno bogatstvo... (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Završavam... a koji su to svoje bogatstvo stekli na ivici zakona, da ne kažem i sa druge strane zakona. Čini mi se da niste sve koji su takvi pohapsili i da još uvek ima onih koji su bliski vama.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković, poslanička grupa SPS, nije prisutan. Pošto više nema prijavljenih za reč, pitam da li se prijavljuju za reč predstavnici poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili? Izvolite, narodni poslanik Bojan Pajtić, predsednik poslaničke grupe DOS-Reforma Srbije. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, evo, posle Zakona o garancijskom fondu koji smo usvojili danas, prelazimo na još jedan način obezbeđivanja potraživanja koji predstavlja ozbiljan podsticaj za ulaganja u našu privredu. Usled činjenice da stanje sa hipotekom i sa našim zemljišnim knjigama nije najslavnije, dakle, nakon što je uvedeno i na onim područjima gde su zemljišne knjige tradicionalno utemeljene, kao i upravni postupak prilikom obezbeđenja potraživanja, odnosno upisa prava na nepokretnostima, došli smo do situacije da je potrebno intervenisati u toj oblasti i imamo i najave iz Vlade da će se u toj oblasti preduzeti ozbiljni koraci. Zašto je važno da u ovoj oblasti bude definisan poseban zakon, zašto je, uprkos primedbama koje smo čuli, ovaj zakon sve, samo nije nepotreban. Upravo zbog zaloge koja nije danas posesorna zaloga, dakle, gde ne postoji državina, ne postoji sigurnost i gde poverilac nije obezbeđen da će dužnik izvršiti obavezu, budući da se sredstvo obezbeđenja nalazi u državini dužnika i da on privređuje upravo onim sredstvom kojim se garantuje, što mu omogućava da praktično i bez gotovo ikakvih sredstava privređuje i ostvaruje prihode, što je sigurno značajan podsticaj u privredi, u kojoj nema mnogo svežeg novca, značajno je da se predvide mehanizmi na osnovu kojih će poverilac biti siguran u svoja potraživanja. Ustanovljavanjem registra, što je jedan od mehanizama, omogućava se da autoritetom države i nešto drugačijim izvršnim postupkom koji se definiše ovim zakonom takva potraživanja budu obezbeđena i da poverilac, pogotovu založni poverilac, bude suveren u ostvarivanju njegovih prava i da ima prvenstvo namirenja. Dakle, Zakon o obligacionim odnosima zalogu definiše na sasvim drugačiji način, a neophodno je da se ustanove neka sredstva u domenu izvršnog postupka; Zakon o obligacionim odnosima je isključivo materijalno-pravnog karaktera i moralo se postupiti na ovakav način. Nije se moglo i na osnovu opšteg načela slobode ugovaranja opredeliti da se privreda kroz ovakvo sredstvo obezbeđenja potraživanja razvija i da se omogućavaju ulaganja, kao što je to slučaj kod fiducijarnog obezbeđenja potraživanja. Jer kod fiducijarnog obezbeđenja potraživanja postoji sticanje prava svojine kod poverioca, iako se i tamo, vrlo je sličan institut, stvar nalazi kod dužnika, iako dužnik privređuje uz pomoć te stvari, iako dužnik koristi tu stvar, poverilac ima konstituisano pravo svojine na toj stvari i on to pravo svojine može da ostvari na osnovu Zakona o izvršnom postupku i nije neminovno da se kroz poseban zakon takvo sredstvo obezbeđivanja predvidi. Crnogorski zakon postoji, dakle, Crnogorci su pre nekoliko godina doneli poseban Zakon o fiducijarnom obezbeđenju potraživanja, moderan i zadovoljavajući u toj oblasti, a kod nas se ovo sredstvo susreće u sudskoj praksi i nije loše razmisliti i o tome da se takvo sredstvo obezbeđenja potraživanja, zbog jače sigurnosti, veće sigurnosti poverilaca, predvidi i u našem zakonodavstvu. U svakom slučaju, ovaj oblik neposesorne zaloge jeste jedan ozbiljan korak napred u podsticanju onoga što nazivamo - srpska privreda. Efikasna naplata potraživanja, dakle, jeste jedna od prednosti, jer naš Zakon o izvršnom postupku vrlo često je više u interesu dužnika, štiti dužnika, nego što ide u korist poverioca. Zaštita od insolventnosti dužnika ne svodi se na trenutno finansijsko, materijalno stanje dužnika, pošto se zaštita bazira upravo na stvari na kojoj poverilac ima pravo zaloge. Zaloga donosi podsticaj ulaganja i smanjenje troškova kreditiranja, smanjenje troškova naplate, odnosno podsticanje nižih kamata, jer je poverilac daleko sigurniji nego kod nekih drugih sredstava i načina kreditiranja dužnika, kao i prioritetna naplata založnog poverioca, dakle, pravo prvenstva naplate, upravo onog lica koje već ima neko stvarno pravo na stvari koja se nalazi u državini dužnika. Efikasan postupak namirenja koji se predviđa ovim zakonom jeste još jedan podsticaj, pa je ovaj zakon veliki korak napred, upravo u funkcionisanju ne samo privrednog, nego i bankarskog sistema kod nas. Ekonomske prednosti su nesagledive u odnosu na posesornu zalogu, kod koje se stvar, koja predstavlja sredstvo obezbeđenja, nalazi u državini poverioca, praktično nema nikakvu funkciju, jer je poverilac po zakonu dužan da o toj stvari vodi računa, dakle, ne može, ukoliko nije eksplicitno ugovorom predviđeno, ni da je koristi, ni da ubira plodove, dužan je da čuva tu stvar sa pažnjom dobrog domaćina. Dakle, ne koristi je u privređivanju, dok je ovde sasvim drugačija situacija. Dužnik ima pravo da koristi tu stvar, koja je vrlo često i rezultat kredita koji je dobio, a koristi je upravo da bi taj kredit otplatio i zato je ovo sredstvo izuzetno značajno, jer praktično, bez ulaganja finansijskih sredstava, stiče mogućnost da isplati ta sredstva i da uđe u privređivanje upravo zahvaljujući tim sredstvima. Širok krug sredstava, ne samo predmeta i stvari, nego i prava koja ovaj zakon predviđa, dakle, od individualno određenih stvari preko zbirnih stvari, pa čak do prava intelektualne svojine, prava potraživanja suvlasničkih i idealnih delova, garantuje da široki krug građana i zainteresovani subjekata, sa većom sigurnošću i širom motivacijom, uđu u posao ili da razviju svoje privređivanje, upravo zahvaljujući ovako široko predviđenom spektru mogućnosti, nezavisno od toga kakvim sredstvima i kakvim pravima raspolažu. Dakle, mogućnosti je mnogo, sigurnost je velika, perspektiva srpske privrede takođe i u tom smislu poslanički klub DOS-Reforma Srbije glasaće za ovaj predlog. Hvala lepo.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, evo kao jedan od šezdesetak koliko nas ima da iskoristim ovo svoje pravo i da kažem par napomena i konačnih ocena o svemu, o ovom zakonu o kome smo zaista vodili dosta raspravu i danas ovde, a prethodnog dana na odborima i u toku prezentacije. Mislim da ova zainteresovanost oko ovog zakona zaista potvrđuje onu činjenicu za koju se mi zalažemo da je ovakav zakon u ovakvim vremenima i na ovakvom finansijskom tržištu, kao i u oblasti dužničko-poverilačkih odnosa, potreban. Sa druge strane, moram da kažem da zaista veliki problem i veliku stvar u svemu ovome predstavljaće implementacija ovog zakona. Zbog toga zaista ne mogu da ne skrenem pažnju da direktan televizijski prenos ili učešće sredstava informisanja u prenošenju stavova, ideja i svih onih amandmana koje smo danas pomenuli, a takođe i ideja u načelnoj raspravi, što je moglo doprineti da se ovaj zakon u praksi zaista sprovede i da ima ono što je u ovom trenutku za njega najpotrebnije. A to je, u ovakvim vremenima, u uslovima obostranog rizika i od strane zalogodavca i od strane založnog poverioca, da ipak shvate da je poslovni rizik jedan od preduslova ili uslova uspeha u poslu i da oba učesnika u ugovaranju moraju da budu zainteresovani u pravljenju tog ugovora, odnosno u stvaranju uslova za podsticanje privrednog razvoja. Zato mislim da i prenošenje u sredstvima informisanja nekih bombastijih stvari koje su se danas dešavale ovde a ne onoga što bude izneto prilikom rasprave ovog zakona, treba u narednom periodu sigurno ispraviti kroz šire tumačenje ovog zakona, a nadam se da će ova skupština i nadležno ministarstvo, pored ovih osnovnih odredaba zakona, uneti u tumačenje nešto i šire zahteve koje smo juče izložili na sednici odbora, a takođe i putem amandmana koje smo podneli na ovaj zakon. Pa, da ponovim. Smatramo da je ovaj zakon trebalo i ranije doneti i mislim da produžavanje roka za još sedam meseci za njegovu primenu će donekle doprineti da još ovaj dužnički lobi, kako sam ga nazvao u prethodnom periodu ili period zelenašenja, imaće i pružiće negativne pipke na sprovođenje ovog zakona. Njegova primena neće zaživeti bez donošenja zakona o registrima, tako da mislim i sugerišem ministru da, s obzirom da smo doneli zakon o finansijskom lizingu i uvođenju u registar, a takođe donošenjem ovog zakona mora se oformiti registar. Mislim da moramo odmah požuriti da donesemo zakon koji će regulisati oblast upisa u registar. Još jedna sugestija. Nemojte da nam ministar Boža Đelić kaže odmah, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu u budžetu nema para za registar zaloge, zaposlene službenike, iako ne znamo koliko ih je, a oni su vrlo značajni i vrlo bitni, kao i organizacija koja će voditi registar zaloge. Znači, potrebno je u zakonu o budžetu, odnosno memorandumu o budžetskom sistemu za naredne godine obezbediti sredstva za funkcionisanje ovog zakona. Ovim zakonom, moram da kažem, čak ni država nije privilegovana, imajući u vidu član 34, gde se kaže, potraživanja poreza i drugih dažbina, red prvenstva se određuje prema vremenu upisa založnog prava. To znači da ni Boža, kao poreski organ, Ministarstvo finansija, ako je zakasnilo sa upisom založnog prava, ono nema pravo na naplatu zaloge pre nekoga ko je upisao zalog na toj stvari. Takođe, nikakve sankcije nisu predviđene za tzv. službenike registra, koji su u ovom zakonu bog i batina za upis založnog prava. Ako vam službenik registra kaže da ne može da se upiše, nemate nikom pravo žalbe, već u tom slučaju morate predvideti i neku odgovornost za službenika registra, kao i za mene koji sam skidao sako. U prvom delu sam rekao da ne treba dozvoliti da neki lokalni službenik bude nekom majka, a nekom maćeha. Dužnik uvek rizikuje, odnosno rizikuje ako nema zakona, ako nije upisan u založno pravo, u registar zaloga. Da li ovaj zakon reguliše, odnosno znači legalizaciju zelenaštva, koje je u ovim smutnim vremenima sve prisutnije? Da li će ugovorom propisana novčana potraživanja legalizovati zelenaške kamate i fenomen pozajmica koje ugovor ne priznaje? Znači, u ugovoru se izražava samo vrednost u domaćoj, a vi ste napisali i stranoj valuti. Mislim da će uterivači dugova svoj posao i dalje raditi pre sudova i naplatiti svoja potraživanja mimo ovim zakonom propisanog sudskog postupka. Kada uterivač dugova počne da defiluje kroz vašu firmu, kroz vašu kuću, propašće porodica. Mislim da ne smemo i ovim zakonom dozvoliti da nam stradaju porodice. Zbog toga, mislim da obaveznost sudskog izvršenja i izvršnog postupka mora imati prioritet, a što se i do ovog trenutka dešavalo. Mislim da nijednim ugovorom, složićemo se koliko nas ima ovde, a i vi ministre i svi, deca nisu predmet založnog prava. Kod uterivača dugova ako nije vlasnik tu, uglavnom predmet zaloge i ucene su deca ili porodica. Mislim da se moramo izričito složiti da ne smemo dozvoliti da nam zbog jedne dobre ideje stradaju porodice. Da li će nešto što predstavlja krivično delo i što je strogo sankcionisano Krivičnim zakonom ovim zakonom biti ublaženo. Založno pravo, a ono najčešće nastaje ugovorom, ali sam po sebi ugovor ne znači da je stvoreno založno pravo ako se ne upiše u registar zaloge ili stvar zaloge ne pređe kod založnog poverioca. Zbog toga, mislim da će dosta doprineti i rasprava u pojedinostima o predloženim amandmanima i na kraju, naš predlog će biti da donesemo jedan dobar zakon koji smo čekali. Hvala.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li želi reč neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Reč ima ministar Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, koncentrisaću se u ovom delu komentara na ono što je ostalo na neki način nerazjašnjeno, jer u ovoj komunikaciji među poslanicima, bilo je međusobno i odgovora na neka pitanja i komentare koje smo čuli. Zahvaljujem se onima koji su mi pomogli da pojasnimo materiju i odgovorili na one komentare koje su neke kolege poslanici postavljali i na taj način nadam se da smo neke stvari razjasnili. Međutim, moram da prokomentarišem neke stvari koje su rečene na temu ogromnog straha ili bojazni za propast porodica. Razumem neke komentare, ali neke i ne razumem, jer mislim da su ipak različito motivisani, npr. da će doći do pregrupisanja bogatstva, ili kako uopšte izgleda voditi biznis i brinuti se o tome kako će neko da koordinira ili da ulazi u određeni rizik svog poslovanja. Da li će se onaj koji danas ima novca više obogatiti i da li je, kao što je rekla gospođa Pop-Lazić, zakon skrojen po meri onih koji imaju šta da založe. Znači, odjednom se plašimo zelenaša, a plašimo se i dužničkog lobija; plašimo se i poverioca, a plašimo se i onih koji imaju šta da založe. Ipak, negde moramo da se opredelimo šta je duh ovog zakona i da li stvarno razumemo kakvi su rizici od toga. Što se tiče propadanja porodica, mislim da smo daleko odmakli u propadanju porodica u poslednje vreme. Kao što vam je poznato, retko se bavim istorijom na taj način, a bavim se onim što može da pomogne da se osnaže porodice. Ovaj zakon tačno unosi moguću varijantu rizika za one koji se opredele da uđu u taj rizik. Nemojmo da sprečavamo ljude, koji žele da uđu u taj rizik i da ostvare profit u najvećoj meri, da ostvare profit ulazeći u određeni poslovni rizik, nemojmo njima to da onemogućavamo i da grade svoju porodicu zarađujući na onome što imaju da ponude kao predmet zaloge. Briga za porodicu nema samo ovaj element koji je primarno poslovni odnos, mi govorimo o vekovnom pravu i mogućnosti da tržište reguliše ono što treba da se dešava u privredi ako ste vi skloni riziku. A ako niste skloni riziku, nemojte da ulazite i dajete svoje stvari kao predmet zaloge. Ako smatrate da ćete izgubiti to što imate kao predmet zaloge i upropastiti porodicu, nemojte da idete kod poverioca i da tražite kredit. I danas imate, to je rekla gospođa Pop-Lazić, mislim da je malo konfliktno, s jedne strane ste rekli da treba da se daju krediti, da bi moglo da dođe do investicija. S druge strane, hajde da lišimo ovaj element davanja kredita, jer ovo je davanje kredita kroz oblik onoga što može da se stvori kao vrsta dužničko-poverilačkog odnosa. Znači, ovo jeste u funkciji oslobađanja potencijala. Za one, koji ovde pominju razne ljude, koje neko prepoznaje, neko je koristio termin - kontroverzni biznismen, svako ko dobro poznaje biznis i ko se bavi stvarnim biznisom, taj će se opredeliti i za ovakvu varijantu, u kome gubi u trenutku najbolji oblik likvidnosti onoga što ima, a to je keš. Ako dajem svoj keš i preko toga idem na varijantu kredita, da bih imao eventualno mogućnost naplate preko predmeta zaloge, to će raditi oni koji imaju razumevanja za biznis i dugoročno sebe traže da pozicioniraju u poslovnim odnosima. Oni koji su se eventualno obogatili na drugi način u periodu 90-tih godina, kada nije bilo prostora za ovakvu vrstu komunikacije i pravljenja zakona, koji pokušavaju da regulišu materiju u tržišnim varijantama, ti neće sebe tu pronaći. Ovo nije zelenašenje i ovo nije davanje novca, da biste vi nekom davali 10% mesečno na bazi tog novca. Ovo je jedan poslovni odnos, za one koji imaju predmet da daju u zalogu, žele da uđu u varijantu poslovnog rizika, žele da ostvare profit, vide sebe u određenom preduzetničkom duhu i razumeju da na ovaj način ulaze u šansu da preko jačanja tog biznisa snaže svoje porodice, a time u suštini dobijamo novu strukturu. Svestan sam da ovaj zakon sigurno kao ni jedan zakon, separatno posmatran, ne predstavlja neki temelj, "kapitalac", u smislu da će baš on doprineti da se odjednom otvore ne znam kakvi horizonti razvoja Srbije i proizađu neke poslovne šanse. Ali, svaki od ovih zakona, o kojima smo govorili u poslednjim danima, sklapa taj mozaik pravljenja poslovnog ambijenta, u kome oni, koji do sada nisu imali šanse da na ovakav način realizuju svoje poslovne interese i ideje, dobijaju sada šansu da ih realizuju. Da li će to biti u hiljadama poslovnih aranžmana ili će biti u desetinama hiljada, to je upravo taj segment sklapanja tog mozaika. Siguran sam da će ovaj zakon doprineti da se građani Srbije u značajnom delu prepoznaju kao oni koji imaju tu šansu. Oko tih rizika skoro je neko komentarisao i sjajan je argument, pogledajte potrošačke kredite, kao institucija su razvijeni od 2000. godine, pošto su zamrli u 90-tim godinama, osim za programe. Znači, otvorena institucija potrošačkih kredita za sve, siguran sam da ste i vi korisnik nekog potrošačkog kredita i da ste vi u kategoriji probranih, jer u svim bankama ne gledaju po političkim linijama, nego gledaju po potencijalnom bonitetu. Verujem da i vi imate šta da ponudite u pogledu ličnog boniteta. Ogroman je procenat naplativosti tih kredita, u kojima se iskazuje da li građanin Srbije poštuje obavez kada ulazi u određenu varijantu porodičnog rizika. A porodični rizik je isti kao što prepoznajemo u ovom zakonu. Što se tiče zemljoradnika, bilo je pitanje i želim za govornicom i zbog gospodina Rajka Baralića, kome sam na odboru rekao da treba nabrojati niz elemenata u pogledu toga koja vrsta iz osnovnog stada za zemljoradnike može da bude predmet zaloge, da kažem: sve može biti predmet zaloge, zato što se kaže - osnovno stado i drugi oblici; znači ono što je amandmanski dato podrazumeva se u okviru onoga što je dato zakonom. Drugim rečima, zemljoradnicima se daje širok prostor da kao predmet zaloge ponude ne samo istrajale traktore i mašine, nego i ono što imaju u svom okućištu. Žao mi je što tu nije gospodin Krasić, nemam običaj da polemišem sa ljudima koji nisu tu, ali imam potrebu i pošto ćete mu vi preneti, jer sam siguran da ćete razumeti ono što ću reći. To se odnosi na sledeće. Mislim da su nekorektne njegove primedbe koje su se odnosile na neusklađenost ovog zakona sa Zakonom o obligacionim odnosima. Čak je naveo član 966. Zakona o obligacionim odnosima, koji apsolutno nije neusklađen sa članom 2. i ostalim članovima u ovom zakonu. Naprotiv, taj član 966. odnosi se na državinsku zalogu, a ovaj zakon reguliše nedržavinsku zalogu i siguran sam da oni, koji poznaju Zakon o obligacionim odnosima, i te kako dobro znaju da taj zakon ne reguliše nedržavinsku ili neposesornu zalogu. Zbog toga je i te kako bilo potrebno da se to reguliše novim zakonom. Samo još dve stvari a propo toga. Što se tiče njegovog komentara, koji je, moram priznati, bio malo maliciozan, a odnosio se na to šta treba da znaju studenti Pravnog fakulteta i da ne postoji pravo na zbirnu stvar, igrom slučaja ovde imam jedan izvod iz knjige profesora Orlića. To je knjiga sa druge godine Pravnog fakulteta, gde se definiše šta znači pravo na zbirnoj stvari. Upućujem ga na drugu godinu Pravnogfakulteta, gde može da pronađe kako se definiše pravo na zbirnoj stvari. A propo Zakona o obligacionim odnosima, možda za vašu informaciju, pošto do sada nisam imao prilike da to kažem, ali neko je napomenuo, jedan od autora ovog zakona o založnom pravu na pokretne stvari je i profesor Orlić, a on je bio jedan od autora Zakona o obligacionim odnosima. Hvala. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, pravo na repliku.
Zahvaljujem se ministru što se osvrnuo na naše diskusije, ali bih htela samo da kažem bez polemike da ste pogrešno protumačila gospodina Krasića, kada je govorio o članu 966. Povodom zaloge iz Zakona o obligacionim odnosima, on je samo predložio da bi bilo dovoljno da se iza člana 966. doda član 966a i 966b, koji bi obuhvatili sve one specifičnosti koje propisuje ovaj zakon i na taj način, bez posebnog zakona, znači kroz izmene postojećeg Zakona o obligacionim odnosima, mogli smo svima da omogućimo da se koriste ovim pravom zaloge bez državine, kako ste vi to namerili, odnosno upisom u registar založnog prava. Dakle, to je bilo potpuno pogrešno protumačeno. Pored toga, bilo bi korektno, ministre, to sam od vas očekivala da, kada govorite o kontroverznim biznismenima i kada pominjete neke godine, kažete, na primer, od 1990. do danas. Ne znam kada biste mogli da izvršite presek. Ali, ima i onih za koje znam, koji su se obogatili, kao recimo Dragan Marković, koji je bio pilićar do 1999. godine, pa se pred 2000. godinu naglo počeo da bogati. On je na opštini Zemun, znam da je proizvodio jaja i piliće. Sada je odjednom čovek biznismen, sa tolikim bogatstvom da ne možemo da zamislimo koliko je to bogatstvo. Zatim, znamo kako su pojedinci došli do šećerana, sa koliko para i koliko su tu kapitala i rezervi stvorili, odnosno koliko je na lageru šećera bilo kada su te šećerane kupili za tri evra. Dajte da govorimo o tome, naročito 2000. godine su postojali uslovi za bogaćenje pojedinca. Kada budemo govorili o Predlogu u pojedinostima, onda ćemo da ukrstimo pravničko znanje i pošto smo mi slušali i učili po knjigama gospodina Orlića, mislim da ćemo moći da vas ubedimo da ga veoma dobro razumemo.
Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136, stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na nasloviznad člana 1. i na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rade Bajić i Bora Stanimirović. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na isti član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.Podnosilca amandmana želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandman na član 1. Predloga zakona, koji predviđa da se posle reči "pokretnih stvari" dodaju reči "na kojima postoji pravo svojine". U čemu je tu suština; upravo je vezano za pomenuti član 966. Zakona o obligacionim odnosima, koji, kako rekoste gospodine ministre, govori o predmetu zaloge, gde poverilac dolazi u posed, odnosno u državinu predmeta zaloge odnosno pokretne stvari. Međutim, ovde je još veća potreba da zalogodavac ima pravo svojine na pokretnoj stvari, jer upravo taj predmet ostaje u državini zalogodavca. Znači, manje je prisutno obezbeđenje založnog poverioca, jer kod eventualno sudskog spora, a to i kažete u članu 4, ako je zalogodavac založio stvar na koju nema pravo svojine ili ako zaloga nije punovažna iz drugih razloga, upis u Registar zaloge ne proizvodi pravno dejstvo. Koja tu pravna situacija nastaje? Stvara se jaka pravna nesigurnost u ovom dužničko-poverilačkom odnosu između zalogodavca i založnog poverioca. Zbog toga mi, u Srpskoj radikalnoj stranci, imajući u vidu stvaranje pravne sigurnosti u pravnom poslu kod dužničko poverilačkih odnosa, a što je predmet ovog zakona koji ste predložili Narodnoj skupštini Republike Srbije, amandmanom predlažemo svojinsko obezbeđenje. Za to smo da dođe do liberalizacije odnosa putem kojih se sklapaju razni poslovi, s tim što mi u Srpskoj radikalnoj stranci, naravno smatramo da će ovde doći do takvih poslova gde će zajmodavci da dođu u određeni poslovni i finansijski rizik, gde će naravno doći do propadanja porodice u tom finansijskom smislu. Zbog toga vam predlažem da prihvatite ovaj amandman, imajući u vidu i odredbu člana 17, gde kažete da je zalogodavac, u smislu ovog zakona, dužnik u slučaju da je istovremeno dužnik, a ne treće lice, koji ima pravo svojine na pokretnoj stvari u svojstvu imaoca nekog prava kojim može slobodno raspolagati. Znači, s jedne strane, pominjete pravo svojine, koje treba da ima zajmodavac, a ne stavljate ga u osnovne odredbe kao princip, kao pravilo, kao načelo koje će da važi u tekstu celog zakona i da se podrazumeva kod sklapanja ovog posla da postoji pravo svojine na strani zajmodavca. Pored člana 17, a ima još nekih članova koji su međusobno kontradiktorni po pitanju prava svojine na predmetu zaloge, recimo član 35: "Ako dužnik ne ispuni svoju obavezu o dospelosti, založni poverilac stiče pravo na državinu po samom zakonu". Šta ako na predmetu zaloge ima pravo svojine treće lice? Doći će do sudskog spora, gde će treće lice zadržati državinu, s obzirom da ima pravo svojine - neće moći da dođe do realizacije potraživanja od strane poverioca prema zalogodavcu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi da uzme reč? Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika, poslanička grupa SRS.
Gospodine ministre, mi smo i u načelnoj raspravi postavili kao problematično to što u članu 1. ne stoji pravo svojine na stvari koja se daje u zalog. Da li se to podrazumeva ili se ne podrazumeva, mi to ne možemo da vidimo iz Predloga zakona. Moguće da je tako, čak i kada treće lice zalaže neku pokretnustvar radi obezbeđenja duga za drugo lice koje je, praktično, zalogodavac, on mora da ima neko pravo svojine. Kako vi da obezbedite nekoga ko dođe do neke stvari, evo, recimo, meni se više dopada vaš sat, pa kažem, dajte mi ga malo da ga prošetam, odem i založim ga. Šta onda biva? Govorim malo slikovito, zato je potrebno da postoji ovde da je u pitanju dokazano pravo svojine. Vi možete da dokažete pravo svojine na opremi koju imate, na robi koja vam je na zalihama, na osnovu papira, možete intelektualnu svojinu, možete da dokažete svojinu na automobilu, možete čak i za umetničke slike, imate neke sertifikate, ili već kako ste ih nabavili, na osnovu toga da ste platili porez za nešto što posedujete, dobili ste u nasledstvo određene relikvije, na to ste možda platili porez, jer niste naslednik u prvom redu, znači sve je to dokazivo. Zato je, po nama, ne samo zbog toga što to stoji u Zakonu o obligacionim odnosima, koji tretira ručnu zalogu, bilo umesno da se nađe i u ovom zakonu. Ako mislite da amandman nije na mestu, trebalo bi da nam date adekvatno obrazloženje da ne bismo eventualno bili u zabludi.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ako niko ne želi, prelazimo na sledeći amandman koji su zajedno podneli narodni poslanici Nebojša Jović i Dragan Jovanović. Predstavnik Vlade i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnoslaca amandmana, reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, kao što je rečeno u diskusiji, a i to piše u Predlogu zakona o založnom pravu na pokretnim stvrima upisanim u registar, zakonom se uređuje zaloga pokretnih stvari i prava radi obezbeđenja potraživanja poverioca i u tom smislu se ugovorom o zalozi obavezuje zalogodavac prema poveriocu da mu pruži obezbeđenje za njegovo potraživanje, tako što će se povriočevo pravo na stvari zalogodavca upisati u registar založnog prava. Ugovorom o zalogu uređuju se prava i obaveza zalogodavca i poverioca, a sadržina i forma ugovora regulisana je članom 3. Predloga zakona o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Kolega Dragan Jovanović i ja u ime poslaničkog klub SPS amandmanom predlažemo da se stav 1. člana 3. menja i glasi: "Ugovor o zalozi sadrži: ime i prezime, naziv firme, tačno prebivalište ili boravište, odnosno sedište poveriocai zalogodavca, kao i dužnika, kada su to različita lica, predmet založnog prava sa potrebnim obeležjima i identifikacijom, podatke o potraživanju, koje se obezbeđuju založnim pravom, kao i dan i mesto zaključenja ". Mi smo ovim amandmanom želeli da preciznije definišemo obavezu i sadržinu ugovora o zalozi. Naime, u članu 3. stav 1. Predloga zakona stoji - imei prezimeili firma. Amandmanom predlažemo da stoji - ime i prezime, naziv firme. Smatramo da se na ovaj način transparentnije određuje kada se piše ime i prezime, kada je zalogodavac, poverilac ili dužnik fizičko lice, a naziv firme kada je to pravno lice ili preduzetnik. Takođe predlažemo da se sem toga što u ugovoru piše, uz predmet založnog prava sa potrebnim obeležjima treba dodati reč "identifikacijom", iz razloga preciznijeg određivanja predmeta založnog prava. Recimo, ako je predmet zaloga automobil onda mora da piše marka automobila, broj motora, broj šasije itd. Na kraju, sem danazaključenja ugovora treba da stoji dan i mesto zaključenja, i to iz razloga ako dođe do sudskog spora da se po mestu zaključenja ugovora odredi mesna nadležnost trgovinskog suda koji bi rešavao nastali spor, ako zalogodavac dobrovoljno izvrši svoju obavezu predaje predmeta založnog prava založnom poveriocu.
Za danas završavamo raspravu i rad nastavljamo sutra u 10,00 časova. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, a u raspravi u pojedinostima o amandmanu na član 3.