Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Nenad Čanak, Velimir Ilić, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Čedomir Jovanović, Ivan Andrić, prof. dr Žarko Korać, Slobodan Maraš, Nenad Milić, Nataša Mićić, Zoran Ostojić, dr Vesna Pešić, Judita Popović, Nenad Prokić, dr Nebojša Ranđelović i Kenan Hajdarević. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju: gospodin Zlatko Petrović, savetnik u Ministarstvu pravde, i gospođa Jasmina Benmansur, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Pozdravljam ih, kao i gospodina Homena. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O MEĐUNARODNOJ PRAVNOJ POMOĆI U KRIVIČNIM STVARIMA (nastavak u pojedinostima) Gospodin Vladan Batić se javio za reč. Izvolite. Gospodo poslanici, u skladu sa članom 235, gospodin Vladan Batić ima poslaničko pitanje.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, danas je 12. mart. Danas se navršava šest godina od ubistva prvog demokratskog premijera Srbije, posle 60 godina, dr Zorana Đinđića. S tim u vezi, tražim obaveštenje i objašnjenje od v.d. republičkog tužioca Slobodana Radovanovića i specijalnog tužioca za organizovani kriminal Mirka Radisavljevića. Kada će započeti istraga protiv onih koji su bili inspiratori, inicijatori, organizatori, nalogodavci, finansijeri, podstrekači ubistva Zorana Đinđića? Kada će početi istraga oko onoga što se kolokvijalno naziva političkom pozadinom ubistva Zorana Đinđića? Zoran Đinđić je bio političar. Njegovo ubistvo je političko ubistvo. Kada je o političkim ubistvima reč, uvek treba videti ko je imao interesa da više na političkoj sceni Srbije ne bude Zorana Đinđića. Zna se ko je imao interes. Odgovor je da, navodno, nema dovoljno elemenata za sprovođenje istrage. Elemenata ima i suviše, samo se ne može izolovano posmatrati 12. mart. Oni koji su optuženi i pravosnažno osuđeni, oni su samo povukli oroz. To sam pre šest godina rekao na odru Zorana Đinđića. Drugi su ga ubili i to moramo da utvrdimo i otkrijemo. Zato se ne može posmatrati izolovano 12. mart, nego se mora posmatrati kao proces čija je završna faza i konačni epilog bio 12. mart. Mora se poći još od pobune ''crvenih beretki'', ili još pre, od upornog zadržavanja na mestu šefa državne bezbednosti Miloševićevog šefa ''eskadrona smrti'', Radeta Markovića, koji je pratio, prisluškivao, snimao lidere DOS-a, uništavao dosijee, pa onda preći na pobunu ''crvenih beretki'', na one koji su je podržavali, koji su je razumeli, podsticali, odobravali, pa onda na svu onu silnu medijsku kampanju istih onih političara kojima je bilo milo da čuju da je Zoran Đinđić najveći kriminalac i najveći izdajnik, a nije greh ubiti najvećeg kriminalca i najveće izdajnika, pa onda poći od obznanjenih i neobznanjenih susreta ljudi na vlasti, šefova kabineta, savetnika, s ubicama iz ''zemunskog klana''. Zato kažem da dokaza za pokretanje istrage ima bezbroj. Zato to ponavljam i tražim objašnjenje danas i od Mirka Radisavljevića i Slobodana Radovanovića tražim da počnu da rade svoj posao. Ne može Srbija imati budućnost ako će njeni temelji i dalje biti natopljeni krvlju Zorana Đinđića, a njegove prave ubice ostati nekažnjene za njegovu smrt. Takva Srbija nema budućnost. Hvala.
Tužilaštvo je dužno da vam da objašnjenje u pisanom obliku, najkasnije u roku od 15 dana. Da li još neko želi reč? Gospodin Markićević, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, tražim od vas, poštovana predsednice, nekoliko obaveštenja u ovih pet minuta na koje imaju pravo šefovi i zamenici šefova poslaničkih grupa po novom Poslovniku, dakle, utorkom i četvrtkom. Prvo, da li neko od vladajuće koalicije oseća obavezu, ili vi, ili gospođa koja trenutno nije ovde, pa ne bih hteo da pominjem njeno ime, da reaguje nakon izjave republičkog javnog tužioca da u istupima za govornicom šefa Nove Srbije, gospodina Velimira Ilića, nije bilo elemenata krivičnog dela, dakle, nije bilo govora mržnje? Da li je neko ko je osuđivao ovde Velimira Ilića, u stvari, na pravi način provocirao versku i nacionalnu mržnju? Mogu da vam svedočim da je kuću Velimira Ilića, za ovih mesec dana, posetilo na desetine Bošnjaka, da smo dobili na desetine pisama i telegrama u kojima su ljudi rekli da se ne slažu s nekim istupima ovde, nekih koji su hteli da zloupotrebe i da pogrešno tumače ono što je gospodin Velimir Ilić rekao. Ja hoću da upozorim da ovu govornicu, po mom skromnom mišljenju, ne treba koristiti za takve stvari, ne treba tumačiti nešto što je neko rekao jasno i glasno i što su, nadam se, celokupna javnost i svi građani Srbije, bilo koje vere i nacije da su, sasvim dobro razumeli – šta je gospodin Velimir Ilić rekao. Takođe, koristim priliku da kažem svim našim članovima, svim građanima Srbije koji su ovih dana bili zabrinuti za njegovo zdravlje, da budu spokojni i mirni. On se dobro oporavlja i uskoro će biti s nama ovde, u Narodnoj skupštini. Drugo, obaveštenje koje hoću da dobijem od vas, predsednice, jeste sledeće. Da li možemo mi narodni poslanici da budemo obavešteni o toku radova na renoviranju Doma Narodne skupštine? Koliko ti radovi koštaju? U kojim sredstvima informisanja je bio tender, odnosno oglas za izvođenje tih radova i kako se zove firma koja izvodi te radove? Dobacuje mi kolega – zbog čega u krizi? To politički neka objašnjava predsednica i oni koji su tu odluku doneli. Što se mene tiče i poslanika Nove Srbije, imali smo i ovde izvanredne uslove, možda i bolje, da radimo, nego u novoj sali, gde ćemo biti za neki dan. Treće, obaveštenje koje hoću da dobijem od vas jeste sledeće. Da li vi smatrate da ste dezavuisali Skupštinu, omalovažili i dodatno urušili njen ugled, davanjem plaćenog odsustva jednom narodnom poslaniku koji učestvuje u radu lude kuće "Velikog brata", ili kako se to već zove? Da li ste na taj način, pred celokupnom javnošću Srbije, na indirektan način priznali da i vi učestvujete u radu ''velike kuće''? Mislim da ste dužni da nam na ova tri pitanja date obaveštenje. Da li to znači da pojedini narodni poslanici mogu zatražiti plaćeno ili neplaćeno odsustvo da prisustvuju, recimo, u Prištini, proslavi dana nezavisnosti takozvane lažne države Kosovo? Da li mi dodatno urušavamo ugled takvim postupcima ove institucije i da li to važi za sve narodne poslanike? Da li bi zbog njihovih ličnih opredeljenja, privatnih egzibicija, odnosno zbog takvog njihovog istupa u javnosti, trebalo svi da trpimo ovde i da dodatno kod građana, svi zajedno, budemo sankcionisani? Ja se odlučno, u ime Poslaničke grupe Nove Srbije, ograđujem i od tog narodnog poslanika i od vašeg postupka, kojem ste dali plaćeno odsustvo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Markićeviću. U ime poslanika i u svoje ime, želim brzi i uspešan oporavak gospodinu Iliću, a što se tiče potrebe bilo koga da mu se izvini, to je stvar odluke pojedinca koji to želi ili ne želi da učini. To da nije bilo elemenata krivičnog dela, o tome je javnost obaveštena, a evo, i vi ste to danas učinili, dodatno, ovde. O radovima u Skupštini, odnosno u Domu Narodne skupštine, o načinu kako su oni izvođeni i svim detaljima, bićete u pismenoj formi svi obavešteni od sekretara Skupštine, u roku od 15 dana, kako to Poslovnik i predviđa. Plaćeno odsustvo je odobrio Administrativni odbor. Svako od poslanika, posebno onih koji su na stalnom radu ovde, ima pravo iz radnog odnosa da traži neplaćeno ili plaćeno odsustvo. U ovom slučaju je gospodin Čanak tražio neplaćeno odsustvo i odluka Administrativnog odbora je bila pozitivna. Gospodin Nikolić želi reč. Izvolite. Izvinite, gospodine Nikoliću, samo trenutak. Molim poslanike SRS-a da ne ometaju gospodina Nikolića dok govori. Biće izricane mere. Znate da me na to Poslovnik obavezuje.
Svojim odgovorom, podstakli ste me da postavim još jedno pitanje. Neka bude prvo, a nije najvažnije. Morate da mi odgovorite – kada je bila ta sednica Administrativnog odbora na kojoj je gospodin Nenad Čanak tražio plaćeno odsustvo? Pošto sam prisustvovao poslednjim sednicama Administrativnog odbora i na njima nije doneta takva odluka, molim vas,ako vas je neko pogrešno obavestio, da potražite pravo obaveštenje, a ako ste to danas smislili, da nas ne obmanjujete, pošto Nenad Čanak neće imati problema, čak i da izgubi stalni radni odnos. Čim izađe iz one ''ludaje'', može da podnese zahtev da bude primljen u radni odnos i ponovo će da zasnuje radni odnos, tako da ne morate da ga pravdate. Sam njegov čin dovoljno govori o tome na koju on populaciju cilja svojim ponašanjem. Ja imam problem, koji verovatno imaju i predstavnici drugih opozicionih poslaničkih grupa – da poštujem ovaj vaš poslovnik, time što vam postavljam ova pitanja. Pošto je to jedina mogućnost da se nešto sazna od vas, pa makar i pogrešno, ja se ponašam u skladu s ovim vašim novim promenama Poslovnika. Samo se nadam da će jednog dana biti stvorena dovoljno snažna i moćna skupštinska većina koja neće ograničavati prava poslanika opozicije i koja će vratiti Poslovnik – negde na nivo ''diktatorskog režima Slobodana Miloševića'', u 1991. godinu, na primer, kada je jedan poslanik ovde govorio tri ili četiri dana bez prekida i nije bio ni opominjan, ni prekidan. Tada se ni kolege poslanici nisu bavili kujundžijskim zanatom u sali, nego su sedeli i slušali šta njihove kolege govore. Vama ponavljam pitanje, gospođo Đukić-Dejanović, kada će na dnevnom redu sednice Narodne skupštine Republike Srbije biti Statut Vojvodine? Smatram da uopšte nema razloga, posle svega što je sprovedeno u Vojvodini, posle svega što je odlučeno u Skupštini Vojvodine, da se i mi u Narodnoj skupštini Republike Srbije o tome ne izjasnimo. Ne verujem da vi možete, ovim odugovlačenjem, svojevrsnim pritiscima i ucenama, da stvorite potrebnu većinu da bi taj statut ovde bio izglasan. Zato vam i sada kažem da oni koji su se izjasnili da su protiv tog statuta sigurno ne mogu da promene svoje mišljenje, a tu ima i stranaka iz vladajuće koalicije, koje ozbiljno o ovoj državi misle. Žele joj sve najbolje. Ne žele joj da bude cepana, ne žele joj da bude deljena, ne žele podele i svađe u ovoj našoj Srbiji. Zato vas molim, jer mislim da i vi imate stav veoma sličan stavu Poslaničke grupe ''Napred Srbijo'', da to dođe na dnevni red, da to raščistimo jednom konačno i da nastavimo da radimo, kao što smo radili do sada u jedinstvenoj Srbiji, koja ima svoje dve autonomije – jednu u kojoj može da sprovodi svoju vlast, i drugu, koju je prepustila međunarodnoj zajednici do nekih boljih i srećnijih vremena. Druga tačka je to sporno povlačenje, odnosno drugo moje pitanje je sporno povlačenje zakona o zabrani diskriminacije. Dajte nam barem obaveštenje šta se to dešava i zašto taj zakon nije na dnevnom redu? Zašto ne insistirate da se zaustavi ova kakofonija, rekao bih, protivnika suprotstavljanja zakonu, ova ofanziva asocijalnih grupa koje bi želele da dominiraju nad ljudima koje je Bog stvorio o svom liku? Dakle, ako hoćete savet, nemojte da ostavljate po strani nijedan problem. Prebacite ga na nas narodne poslanike, na Skupštinu, odnosno prebacite ga da mi ovde o tome raspravljamo. Nas je narod sve poslao da raspravljamo o tome. Nemojte da dozvoljavate Vladi Republike Srbije da godinu dana priprema zakon, a da ga onda, za samo jedan dan, povuče iz procedure, da bi ga, s kozmetičkim izmenama, kako sami kažu, u proceduru vratili ponovo. Izazvao je mnogo interesovanja u javnosti taj zakon i mislim da bi trebalo da obezbedite, kako je god moguće, da hitno bude na dnevnom redu, a, kao verujuća žena, videli ste stav svih crkava koje u Srbiji deluju i propovedaju, posebno moral, pa se nadam da ćete tako i glasati. Ja vas molim samo za deset sekundi. Kako smo obavešteni na Administrativnom odboru, dalji rad Narodne skupštine Republike je ugrožen zbog toga što iz budžeta ne stiže dovoljno finansija za rad Narodne skupštine, pa vas molim da zaštitite autonomiju Narodne skupštine. Mi ne smemo da zavisimo od Vlade, od ministra finansija, od budžeta. Naš rad ne sme da bude zaustavljen...
Zahvaljujem.
Znači, bojite se odgovora. Hvala. (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, poslanici SRS-a su lupali u klupe.)
Vaše prvo pitanje je bilo vezano za Statut Vojvodine. Kao što znate, Statut Vojvodine jeste u skupštinskoj proceduri, a ono o čemu ste javnost i vi informisani, taj statut treba da bude usklađen sa zakonom o nadležnostima koji se upravo radi, Vlada ga radi. Biće dostavljen i ta dva akta će biti na istoj sednici predmet našeg rada. Što se tiče zakona o sprečavanju diskriminacije, na sutrašnjoj sednici Vlade će se definitivno utvrditi tekst i mi ćemo ga imati već sledeće nedelje kao tačku dnevnog reda. Dakle, radićemo, raspravljati i izjasnićemo se o tom zakonu. Što se tiče finansijskih sredstava, imam informaciju da će danas biti obezbeđen novac za sve što nije bilo izmireno u prethodnom periodu. Što se gospodina Čanka tiče, Administrativnom odboru sam uputila njegov zahtev, a on donosi pojedinačni akt o tome. Bićete sigurno informisani o svim detaljima vezanim za to pitanje. Vaša konstatacija je sasvim ispravna, da neko ko je u stalnom radnom odnosu ima pravo na neplaćeno odsustvo. On nije naveo razloge zbog kojih je tražio odsustvo, nama su ti razlozi poznati nakon momenta podnošenja njegovog zahteva. To je njegovo lično pravo. Gospodin Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Imam pitanje za vas, a formulisaću ga na kraju. Prvo, da dam jedan malo širi uvod. Dakle, juče smo prvi put imali prilike da se suočimo s novim članom 143. Poslovnika Narodne skupštine. Suočili smo se s vašom arogancijom prilikom sprovođenja tog poslovnika. Suočili smo se s krajnje arbitrarnim tumačenjem onog što je ovde napisano, što, na kraju, nije ni čudno, s obzirom na to da je to izuzetno loše napisano. Način na koji je vladajuća koalicija pristupila promeni Poslovnika, bez obzira na motive, smatram skandaloznim. Imali smo jednu komisiju koja je radila na tome. Trebalo je da to bude proizvod dogovora većine narodnih poslanika. Ne kažem da to uvek moraju biti svi, ali barem ogromna većina, mnogo veća nego što pokriva vladajuća većina u Parlamentu, da bi se došlo do teksta koji ne izaziva nikakve sporove. Što je brzo, to je i kuso, i to se pokazalo, pa ovo što ste napisali ne znači ništa. U nedoumici šta da uradite i kako da primenite odredbe Poslovnika, vi ste to počeli, kao što sam rekao, arbitrarno da tumačite. Dogovorili ste se kakvo značenje imaju pojedini izrazi i rečenice upotrebljene u članu 143. Mi smo pokušali da vam skrenemo pažnju da se to može tumačiti na različite načine, ali vaša se ne poriče. Tako ste došli do sledeće ideje, genijalne, da prvo spojite tačke u raspravi o pojedinostima, iako za to nemate nikakav osnov, jer u stavu 1. člana 143. ovo što piše uopšte to ne znači. Tu se govori o ukupnom vremenu trajanja rasprave i nigde nije zasnovan bilo kakav osnov za spajanje tačaka u pojedinostima. Najbolji način da se to dokaže, da je to čak i suštinski nemoguće, bila je situacija u kojoj ste se vi opredelili da spojene tačke u pojedinostima razmatrate posebno. Sada ćemo, nakon ovog uvoda, ja ga namerno vezujem za raspravu u pojedinostima, a postaviću i poslaničko pitanje vama, koje ću na kraju formulisati, videti da to ima veze s tim, jer ćemo uskoro krenuti na dalju raspravu u pojedinostima, jer se vidi da je greška u tome što vi namerno delite raspravu po pojedinim tačkama. Šta je proizvod toga? Proizvod toga je da mi, zapravo, sve tačke dnevnog reda, kada je reč o amandmanima, razmatramo posebno, s tim što je vreme moguće rasprave za amandmane po tim tačkama skraćeno, podeljeno na tri segmenta. Dakle, imali smo tri tačke dnevnog reda, spojenu raspravu u načelu o sva tri zakona od pet sati, i sada je pet sati rasprava o te tri tačke u pojedinostima, ali se svaka razmatra posebno. Kod rasprave u načelu, ne postoji takvo pravilo. Rasprava u načelu služi da se tačke razmatraju zajedno, upravo zbog njihove međusobne uslovljenosti i povezanosti, kako to stoji u članu 142. Ovde mi njih razmatramo posebno. Nije u prirodi rasprave o amandmanima spajanje tačaka. Kako možemo spojiti tačke rasprave u pojedinostima kada je reč o amandmanima na konkretne predloge zakona? To je suprotno pameti. Na kraju se pokazalo, kroz praktično rešenje, kroz ovo što vi radite trenutno u Parlamentu u raspravi o pojedinostima, da je to spajanje nemoguće. Ponavljam, jedini rezultat tog spajanja je ukupno skraćenje rasprave. Ionako je rasprava obogaljena, ionako je ovo jedna od najkraćih rasprava o amandmanima u nacionalnim parlamentima Evrope, ovo što ste vi sada uradili. Nemojte se pozivati na parlamentarne skupštine, konglomerate nacionalnih parlamenata, jer tamo su pravila sasvim drugačija. Tamo je prirodno da rasprave traju kratko. U nacionalnim parlamentima, ovakvog skandala nema, to što ste vi usvojili. Sada vam to nije dovoljno, pa tako možete, kad spajate tačke u načelu, vi to, inače, krajnje arbitrarno radite kao vladajuća većina, da spojite koliko god hoćete tačaka, bez ikakve veze. Ukazali smo vam na tu povredu Poslovnika na samom početku. Tako možete proizvesti da rasprave u pojedinostima, praktično, i nema. Dakle, moje pitanje za vas je, jer ste to najavljivali ranije, vi i neki ljudi iz vladajuće koalicije ovde, u Skupštini Srbije, javno toliko niste, mada se u nekim novinama i to pojavilo – da li vi mislite, s obzirom na nadležnosti Administrativnog odbora, da bi taj odbor, makar, trebalo da zaseda, da nejasnoće i kontradiktornosti u ovim stavovima koje ste usvojili, ovih novih članova Poslovnika, razmotri i kaže neki svoj sud o tome kako se primenjuju? Naravno, do donošenja novog poslovnika, jer ovo što ste napravili je skandal.
Zahvaljujem. Administrativni odbor prati primenu ovog poslovnika, razmatra i daje predloge za njegove izmene i dopune i daje mišljenje Narodnoj skupštini, na njen zahtev, o primeni pojedinačnih odredaba Poslovnika. Dakle, mislim da može, i treba da se primeni član 73, i to njegov poslednji stav. Lično ću predložiti Skupštini da se opredelimo za to da tražimo da nam Administrativni odbor pojasni nešto o čemu smo juče u više navrata razgovarali, s tendencijom razumevanja ili nerazumevanja, nenamernog ili namernog. Reč ima gospođa Gordana Pop-Lazić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da, na osnovu mogućnosti koje mi Poslovnik daje, na današnji dan, četvrtak je, pred početak sednice, postavim neko pitanje, bolje rečeno, da dam jedan predlog predsednici Skupštine, obzirom na to da je dobila predlog akta od strane Poslaničke grupe SRS-a da zakaže jednu sednicu na kojoj bi poslanici mogli da postavljaju pitanja određenim ministrima na temu – posledice saradnje države Srbije s Haškim tribunalom. Kako se bliži 24. i godišnjica NATO bombardovanja, predlog SRS-a je da tu sednicu organizujete, ako je moguće, na taj dan, ako ne možete pre, ali na taj dan bi bilo vrlo simbolično, čini mi se, i dobro za sve nas, i to na području Kosova i Metohije. Na taj način bismo pokazali onima koji su nas bombardovali pod izgovorom da se radi o humanitarnoj katastrofi na KiM-u, da je ugrožen albanski živalj, da je Kosovo i Metohija u sastavu države Srbije, da se humanitarna katastrofa dešava pred našim očima i da su žrtve, pre svega, nealbanski živalj, svi oni koji su smogli snage da godinama odlevaju svim nedaćama i da žive u nemogućim uslovima, gde im život stalno visi o koncu, da danima budu bez struje, bez elementarnih sredstava za život. Država nije pokazala naročitu brigu, ili nije odgovorila na sve izazove koju su pred nju postavljeni u ovim teškim vremenima, kada se i Euleks razmestio i kada gotovo da nemamo nikakve mogućnosti da reagujemo putem državnih organa na zbivanja na samoj teritoriji KiM-a, ali i spoljna politika koju vodimo i izjave koje naši državni funkcioneri daju o tom pitanju, sve ono što su učinili da bismo došli u ovu situaciju, jeste nešto što može da bude predmet razgovora na toj sednici. Ne zaboravite da je nakon bombardovanja započeto isporučivanje naših građana Haškom tribunalu, počevši od bivšeg predsednika SRJ Slobodana Miloševića, koji je kidnapovan i poslat u Hag, da je u poslednjih deset dana izrečena i presuda najvišim funkcionerima ove zemlje iz policijskog, vojnog i političkog vrha, koji su dobili ogromne kazne zatvora, koje treba da predstavljaju presudu koju bi verovatno Milošević dobio da je kojim slučajem ostao u životu i da bismo morali da pokažemo više državotvornosti, više odgovornosti, više zrelosti, imajući u vidu ovaj istorijski trenutak u kome se država Srbija nalazi, a da bi to bio i podstrek onima koji su ostali na KiM-u. Na taj način bismo poslali poruku i zapadnim zemljama, pogotovo SAD-u, a i Haškom tribunalu, da nećemo dozvoliti da na ovaj način budu abolirani od odgovornosti za sve ono što su učinili od 24. marta, pa do završetka agresije u tih 78 dana 1999. godine. Posledice te agresije, pored toga što na jednom delu svoje teritorije imamo ograničeni suverenitet, ili gotovo nikakav, jesu i brojne druge posledice koje naši građani trpe. Pre neki dan je gospodin Paja Momčilov govorio o zdravstvenim posledicama, a to sigurno nije od masnih kolača, nego od onih bombi s osiromašenim uranijumom. Dajem vam predlog. Mogli bismo da pokažemo zrelost, dostojanstvo i da tu sednicu održimo na području KiM-a, ali na vama je da o tome odlučite.
Zahvaljujem. Vaša poslanička grupa, gospođo Pop-Lazić, dostavila je uredan predlog meni, vezan za sednicu s aktuelnom temom. Taj predlog je prosleđen poslanicima Narodne skupštine i nadležnim ministrima i u vremenskom roku, a to je rok od mesec dana, upriličićemo jednu takvu sednicu, to je poslovnička obaveza. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 45, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravunisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 46, amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 46. zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Vaša vlada je rešila da i ovu oblastu privede nameni Evropske unije, koja će se vrlo brzo raspasti u paramparčad. Izdvajanje jednog dela Zakonika o krivičnom postupku iz celine je neprihvatljivo. Govorile su moje kolege o detaljima vezanim za ovo izdvajanje. Danas se već vidi da članice Evropske unije, kao što su Nemačka, Francuska i druge, uslovljavaju svakodnevno Srbiju ne bi li nas priveli njihovim krajnjim ciljevima. Zar nismo to osetili u prošlim ratovima i kriznim godinama, da nam odvode, da im dajemo naše građane, odnosno da smo im predali kompletan vojni, policijski i politički vrh Srbije? To su oni drakonski osudili i rekli nam – nemojte više nikada da branite svoju državu, jer ona nije vaša, već naša. Valjda ste to videli. Kakva je to međunarodna pravna pomoć? Nikakva. Sve što su oni želeli, mi smo uradili – uništili privredu, uništili vojsku, uništili policiju, sudstvo, prosvetu. Zato smo mi srpski radikali protiv ovog zakona, a vidite iz priloženog da smo podneli 104 amandmana. To vam dovoljno govori o svemu. Niko, pa ni javni tužilac, nije dužan da u Srbiji bude tuđ sluga i da izvršava tuđe naloge. Nažalost, takvih u Srbiji danas ima dosta. Bilo bi nesmisleno da javni tužilac preuzme krivično gonjenje po zahtevu neke druge države.
Zahvaljujem, gospodine Plužareviću. Ako hoćete, možete da nastavite u okviru vremena, imate još devet minuta i 30 sekundi kao Poslanička grupa. Izvolite.
Bez obzira na pravosnažnost odluke donete u krivičnom postupku, javni tužilac, u slučaju da dobije takav zahtev, po tom zahtevu ne treba da postupi, već treba da spise i zamolnicu vrati državi molilji, bez ikakvog upuštanja u proceduru. Svi državni organi u Republici Srbiji moraju se pridržavati načela zakonitosti u međunarodnom krivičnom pravu, načela legitimnosti i načela individualne, subjektivne odgovornosti međunarodnih ugovora i konvencija. Sve ovo što smo naveli ima za cilj da zaštiti naš pravosudni i sudski sistem. Međutim, mi trčimo uvek ispred nečijih želja i obećanja. Valjda će i tome, nadam se, doći kraj. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 47, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, reč je o amandmanu na član 47. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Predložio sam da se taj član briše. Zašto? Zato što je ova materija već definisana u glavama 32 i 33 Zakonika o krivičnom postupku. Na ovaj način bismo uveli haos, uveli bismo još jedan izvor prava, zbunili bismo građane, zbunili bismo državne organe. Nema potrebe to da se radi, nema potrebe da ovu materiju, koja treba da ostane u Zakoniku o krivičnom postupku, vadimo iz nje i premeštamo negde drugde. Moram da se složim s predstavnicima Vlade da je ovo zaista po najvišim standardima EU; nije po najvišim standardima Evrope, ali jeste EU. Podsetio bih vas na Lisabonski sporazum i događaje koji su se tada odvijali. Naime, u pitanju je Sporazum EU koji, kada je sastavljen, dobijena je verzija od osam i po hiljada reči više. Po nalogu Sarkozija, oni su morali da smanje toliki broj strana i, zamislite čuda, smanjili su font. Nije bio problem što niko nije mogao da pročita taj sporazum, koji je smanjen za neke 62 strane, problem je bio u tome što su nakon toga odlučili da integralna verzija Lisabonskog sporazuma nikada ne bude objavljena. Lisabonski sporazum čini oko 300 strana amandmana na 3.000 stranica prethodnog sporazuma. Taj sporazum niko živ ne može da pročita. O čemu se radi? Vi možete da pročitate amandman, ali ne možete da pročitate ono na šta se on odnosi. U Evropskom parlamentu, Komitet za konstitutivna pitanja je doneo odluku da se objavi integralna verzija. To nikada nisu učinili.
Da li još neko želi da govori o amandmanu gospodina Aleksića? (Ne) Na član 48, amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?Gospodin Popović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 48. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, koji glasi: ''Član 48. briše se''. Član 48. odnosi se na zahtev za pritvaranje pre podnošenja zamolnice, u okviru tačke 3. predloženog zakona – Preuzimanje i ustupanje krivičnog gonjenja. Sam član je neprimeren, konfuzan i u potpunoj je u suprotnosti s Ustavom Republike Srbije. To se naročito odnosi na stav 1. ovog člana, koji glasi: "U hitnim slučajevima, nadležni organ države molilje može podneti zahtev za pritvaranje pre podnošenja zamolnice". Očigledno je da je Predlog ovog zakona motivisan dnevnopolitičkim potrebama režima Borisa Tadića, jer treba hapsiti naše građane, kao u slučaju Kovačevića, jer je to palo na pamet Hilari Klinton, koja, tobože, štiti jednu uglednu američku porodicu čiji je član izazvao incident pod dejstvom droge i alkohola. Ko će da zaštiti interese radnika koji su prevareni i opljačkani u procesu privatizacije? Boris Tadić štiti jednog člana jedne američke porodice, a ne pada mu na pamet da zaštiti radnike Turističko-ugostiteljskog preduzeća "Sloboda" iz Ljiga, koje je oteto i opljačkano od strane ''Beogradskih elektrana'', na bazi falsifikovanih dokumenata. Boris Tadić štiti tog drogiranog, a neće da zaštiti interese radnika "Tamnavca" iz Uba. Mogu samo za ovih 15-ak sekundi da pokažem kako je to rađeno. Brokerska kuća je 2004. godine sklopila ugovor sa čovekom; "Tamnavac" Ub zahvaljuje tom čoveku na datim deonicama, a taj čovek je umro godinu dana pre toga. Ne znam sa kim su oni mogli da zaključe ugovor.
Gospodin Zoran Krasić. SRS-u je ostalo još osam i po minuta.
Naravno, iskoristiću ovih osam minuta da bi građani mogli da shvate o čemu se, u stvari, radi i na šta se odnose amandmani, pošto se ovaj demokratski poslovnik i u raspravi u pojedinostima ne razlikuje od onoga kada je dan za glasanje. Svi glasaju, a niko ne zna za šta se glasa. Sada se raspravlja o amandmanima, a niko ne zna kakav je taj amandman. Vidite koliki doprinos daju ovi ljudi iz većine. Šta je prekršeno u ovom predlogu zakona? Ovi se zaklinju da nijedan građanin, državljanin Republike Srbije, neće biti isporučen stranom sudu. Drugi princip, koji, takođe, navode, jeste da u svim odredbama ovog zakona provejava nešto za šta se može reći da je uzajamnost. Treći princip jeste da se u toj međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, u nekoliko odredaba ovog predloga zakona, vidi da se ne odnosi samo na krivičnu materiju, već da ima i nečeg malo šireg; istupa, pre svega, Ministarstvo pravde, pošto pravosudni organi završe neki posao, pre svega, utvrđivanje da li su ispunjeni uslovi. Onda se postavlja pitanje: zar je moguće da u Srbiji do sada nije postojao institut međunarodne pravne pomoći? Postojao je. Nekoliko posebnih delova Zakonika o krivičnom postupku regulišu tu materiju. Međutim, predlagač ne želi to da doradi, da se nekim odredbama preciziraju, pre svega, ovlašćenja nadležnih organa. Kad kažem, nadležnih organa, mislim i na tužilaštvo, i na policiju, i na sudski deo. Ne, nego se ide s posebnim zakonom kako bi se kukurikalo. Bela šengen lista ne može bez ovakvog zakona. Da budem precizniji, ako bi se dogradile odredbe Zakonika o krivičnom postupku, ne znam zašto bi to bila smetnja za tu vašu belu šengen listu. Od te bele šengen liste nema ništa. To treba da se zna. Pre dve godine je potpisan jedan sporazum o readmisiji. U osnovi tog sporazuma se nalazi opredeljenje država EU koje, otprilike, ovako glasi – biće liberalizovan vizni režim prema onim građanima Republike Srbije koji imaju pare, koji mogu da dođu i koji mogu da potroše svoje pare, a sve ono što je, na neki način, otišlo u neku od tih država EU, a što nema para, vratiće se u Srbiju. Oni finansiraju povratak našim parama, nikada ne finansiraju svojim param, kao što se i Euleks finansira našim parama. Po kom osnovu? Donet je Carinski zakon, otvoreno je naše tržište, njihova roba ulazi po damping cenama, uništava našu proizvodnju, a ona razlika koja se ostvari, navodno, kod njih, služi za finansiranje Euleksa, odnosno okupacije dela teritorije Republike Srbije. Kao što vidite, tu nema priče o beloj šengen listi, nema priče o međunarodnoj razmeni studenata, već se sve svodi na goli interes i na pare. Pare, pare, pare. Oni nađu jednu ekipu, instališu takvu vlast, daju im po pet-šest hiljada evra mesečno, oni ih stave u džep i onda ovde glume neku vlast. Glumci. Glume da su vlast, da sprovode neku politiku, da imaju tu evroatlantsku putanju, samo što se ne udave u Atlantskom okeanu, i pripremaju teren da nas ponovo prevare na nekim izborima. Nekada je to bela šengen viza, pa lepo može da se putuje, pa će onda opet one Mlađine reklame o kupovini kola, kupovini stanova, iz 2001. godine, pa će opet krizni štabovi, koji će da upadaju u preduzeća koja više ne postoje, pa će opet dinar na listi stabilne valute, pa će opet transformisani bankarski sistem koji je pouzdan, smo što nema para, već banke služe da bi se oprao kriminalni novac, pošto on ne može u Nemačkoj da se opere, pa će opet naše devizne rezerve da budu u američkoj centralnoj banci, u engleskoj banci, u nemačkoj banci, s nekom beznačajnom kamatom, kao sredstvo obezbeđenja i garancije da, ako Srbija ne vraća kredite, oni mogu lepo da pokupe naše pare tamo, a vi, građani, budite spokojni, blaženi u neznanju, u medijskim manipulacijama, u navodnoj borbi za vaša prava od strane ovih koji vas isteruju s posla, koji vam gase firme, koji vam svaki dan zagorčavaju. Naravno, mi smo opozicija jednoj takvoj vlasti. Naravno, opozicija ne sme da se čuje, još nekoliko meseci, i neće biti ni prenosa, onda ćemo morati na ulice. Ova godina će biti teška za prehranu, zato je potrebno da se nakrše pritke, radi poljoprivrede, jer paradajz lepo raste uz pritku. Za neke druge stvari su potrebni malo ozbiljniji predmeti. Verovatno ćete za mesec dana, za elementarno pravo za život, morati svi da dođete u Beograd, ali ne ispred ove zgrade, nego one u Nemanjinoj. Tamo je obećanje i za "Fiat", tamo je obećanje i za Bor, tamo je obećanje da se sadi kikiriki, da se pravi nameštaj, tamo je rešenje onog pitanja o kome Jojić priča već šest meseci – da je neko pokupio u zakup i uzeo neko zemljište. Ne plaća se zakupnina. Tamo je odgovor na sva vaša pitanja i na sva vaša očekivanja. To je mesto gde traba da se traži ispunjavanje obećanja. Vidite i sami, Boris Tadić više voli da pobegne kod španskog kralja nego da porazgovara s onima preko puta njega koji četiri meseca štrajkuju. Demonstriraju ljudi. Traže neko osnovno pravo, niko ih ne podržava. To znači, građani, da sutra, kada vi budete u toj situaciji, ni vas neće imati ko da podrži. Zašto? Sve je relativizovano u Srbiji. Zato služe mediji. Da operu nečiju savest, da smire nečiju savest, da kažu, može da bude nešto gore. Da li može da bude nešto gore nego kada su demokrate na vlasti? Osam godina agonije. Napravite popis šta je bilo 25. oktobra 2000. godine i napravite popis šta je danas, pa vidite koliki je minus u životu, u ekonomiji, u finansijama. Naravno da ne možemo da glasamo za ovakav zakon. Vlajko Stojiljković je zbog nekog sličnog izvršio samoubistvo i nije hteo oproštajno pismo da da ljudima iz SPS-a, nego Filipu Stojanoviću iz SRS-a. Znao je Vlajko Stojiljković kuda srlja i SPS i šta znači kada se pomire oni koji su se posvađali na Osmoj sednici.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 49, amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 50, amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i većini poslanika SRS-a, moj amandman glasi da se ovaj član briše. Toliko je malo vremena po ovom diktatorskom poslovniku za obrazlaganje amandmana da je to bilo najjednostavnije, što bi u prevodu značilo da ovaj zakon treba da se povuče iz procedure. Niti će nas približiti evropskim integracijama, niti će nam omogućiti brži ulazak na belu šengen listu. Gospođo Đukić-Dejanović, sinoć nisam, u poslepodnevnom zasedanju, bio u sali. Bio sam u svojoj opštini Odžaci, gde ima pomalo problema kada je vaša partija u pitanju, jer je naređeno OO SPS-a da izađe iz koalicije sa SRS-om. Zbog čega vam ovo kažem, gospođo Đukić-Dejanović? Zbog toga što je gospodin Ružić sinoć rekao da SPS ne vrši pritisak ni na jedan opštinski odbor, što nije tačno. Dušan Bajatović je naredio Opštinskom odboru SPS-a da izađeiz koalicije sa SRS-om, inače, opština Odžaci neće dobiti ni dinara iz pokrajinskog budžeta. Pitam vas, da li građani opštine Odžaci treba da zavise od volje Bojana Pajtića da selektivno troši budžet AP Vojvodina? Iskreno se nadam, pošto je u Odžacima trenutna situacija 14:14, da će Opštinski odbor PUPS-a, koji ima sa SRS-om izuzetnu saradnju, dobiti odrešene ruke da odabere svog koalicionog partnera. Takođe se iskreno nadam da će DSS ući u razgovore sa SRS-om i napraviti narodnjačku koaliciju i ne dozvoliti da se desi da diktatura Borisa Tadića uđe u svaku opštinu. Zahvaljujem.
Gospodine Preliću, niste govorili o pitanju koje je na dnevnom redu. Upozoravam vas u vezi s tim. Što se tiče kritika vezanih za SPS, pretpostavljam da razmišljate o ponuđenoj koaliciji s partijom ''Napred Srbijo'' i da zbog toga sada napadate druge političke protivnike, tj. SPS. Mislim da vam to nije dobro, ali nije tema, naravno. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 51, amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima predložila sam da se briše član 51. navedenog zakona koji se odnosi na pretpostavke za ustupanje krivičnog gonjenja. Već sam istakla da je međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima u našem pravnom sistemu regulisana odredbama Glave 32, postupkom za pružanje međunarodne pravne pomoći, u okviru ZKP-a, i odredbama Glave 33, koja obuhvata postupak za izdavanje okrivljenih i osuđivanih lica. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima je regulisana i odredbama ratifikovanih međunarodnih konvencija i bilateralnim sporazumima Srbije sa pojedinim državama. Pored svega toga, predlagač zakona, besomučno prepisujući stotine i stotine normi koje vode poreklo iz prava EU, uvodi još jedan izvor za međunarodnu pravnu pomoć u krivičnim stvarima. Umesto da stvorimo kodifikovano zakonodavstvo u oblasti krivično-procesnog prava, mi uvodimo partikularizam i nered u pravni sistem Republike Srbije. Umesto da Vlada Srbije poštuje našu ustavotvornu i zakonodavnu tradiciju, koja vodi poreklo još od početka 13. veka i ''Zakonopravila'' svetog Save, našeg prvog zakonika s ustavnim elementima, režim Borisa Tadića, prostim prepisivanjem propisa EU, stvara haos u našem pravnom sistemu, da bi sprečili da uređeni pravni sistem ustupi mesto neredu i partikularizmu. Pozivam vas da prihvatite moj amandman.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 52, amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, dame i gospodo, podneo sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Predložio sam da se briše član 52. navedenog zakona, koji glasi: "Rešenje o pokretanju postupka za ustupanje krivičnog gonjenja donosi: 1) javni tužilac, pre pokretanja krivičnog postupka; 2) istražni sudija, na predlog javnog tužioca, do stupanja optužnice na pravnu snagu; 3) vanpretresno veće, po pribavljenom mišljenju javnog tužioca, do početka glavnog pretresa; 4) veće, po pribavljenom mišljenju javnog tužioca, do završetka glavnog pretresa. Protiv rešenja iz stava 1. tačke 1. ovog člana osumnjičeni ima prvo da izjavi prigovor neposredno višem tužiocu, u roku od tri dana. Protiv rešenja iz stava 1. tačka 2. do 4. ovog člana okrivljeni i javni tužilac imaju pravo žalbe neposredno višem sudu, u roku od tri dana". Najpre, želim da vam skrenem pažnju na citiranu tačku 3) u kojoj se uvodi pojam ''vanpretresno veće''. Međutim, u našem pravu se koristi naziv ''vanraspravno veće'', koji je pravilan. Zbog čega neko uvodi u ovaj predlog zakona novu terminologiju? Možda zato što ona toliko podseća na termine koje koriste ozloglašeni u Tribunalu u Hagu. Oni imaju pretpretresna i pretresna veća. Dalje, kao što je poznato, međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima je regulisana odredbama Glave 32 – Postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći, u okviru ZKP, i odredbama Glave 33 – Postupak za izdavanje okrivljenih i osumnjičenih lica, istog zakonika. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima je regulisana i odredbama ratifikovanih međunarodnih konvencija. Sada nam predlagač zakona uvodi još jedan izvod za međunarodnu pravnu pomoć u krivičnim stvarima. Umesto da dobijemo kodifikovano zakonodavstvo u ovoj važnoj oblasti, oblasti krivično-procesnog prava, mi uvodimo partikularizam i haos u pravni sistem Republike Srbije. Da bismo dokazali da smo država u kojoj se poštuje red, a odbacuje haos, pozivam vas da prihvatite moj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 53, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako sam dobro razumeo intencije ove vlade, mi ćemo ući u EU, pod uslovom da iscepkamo i da atomizujemo naš pravni sistem. Već sad imamo jednu zbrku u krivičnom zakonodavstvu. Postoji čitav niz zakona koji uređuju ovu materiju, a Vlada nam kaže da s tom atomizacijom treba da nastavimo dalje, jer je to uslov za brže priključivanje Srbije EU. Ako je to već tako, a nemam razloga da sumnjam u ovu poštenu i odgovornu Vladu, koja je građanima Srbije obezbedila takvu blagodet i koja je, čak, uspela da svetsku ekonomsku krizu pretvori u svoju korist i da svetska ekonomska kriza u svim državama sveta izaziva štetne posledice, samo će u Srbiji, zahvaljujući poštenjacima i ekspertima u ovoj vladi, da donese neke dobre posledice. Kad Vlada kaže da je atomizacija pravnog sistema uslov za brže priključivanje EU, ja to podržavam i predlažem gospodinu Homenu i ministarki pravde, koja trenutno nije ovde, da započnu pripreme za donošenje zakona o krivičnoj prijavi, zakona o optužnici, zakona o pritvoru, zakona o dostavljanju u krivičnom postupku, zakona o žalbi, zakona o zahtevu za zaštitu zakonitosti itd., pa da onda ova oblast bude zaista uređena s hiljadama različitih zakona. Što budemo imali više zakona, što ti zakoni budu lošiji, međusobno sve manje usklađeni, Srbija će, verovatno, krupnim koracima da nagrne u EU. [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 54, amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, predložio sam brisanje člana 54, a sada predlažem povlačenje iz procedure Predloga zakona, iz razloga što smatram da njime nije na pravi način obuhvaćena problematika pružanja pravne pomoći građanima Srbije protiv kojih se u inostranstvu vodi krivični postupak. Ovo je posebno značajno iz razloga što je pružanje pravne pomoći često selektivno, a imamo i primere da zavisi od političke podobnosti optuženog. Navešću slučaj Vojislava Šešelja. Optužnicu protiv Vojislava Šešelja, građanina Srbije, naručio je premijer Srbije. Podsećam na izjavu Karle del Ponte – Zoran Đinđić mi je rekao – vodite Šešelja i ne vraćajte ga u Srbiju. Sledeća optužnica protiv Vojislava Šešelja napisana je u Beogradu. Država Srbija nije preduzela apsolutno ništa povodom činjenice da je njen državljanin, Vojislav Šešelj, pet godina proveo u pritvoru Haškog tribunala bez suđenja. Država Srbija nije pružila apsolutno nikakvu pravnu pomoć svom građaninu Vojislavu Šešelju, nije mu obezbedila nijednog svedoka, ali je zato, ista ta država, primorala nekoliko svojih državljana da idu u Hag i svedoče protiv Vojislava Šešelja. Na kraju, država Srbija ne preduzima apsolutno ništa povodom ovog najnovijeg terora Haškog tribunala prema Vojislavu Šešelju, u vidu pokretanja sudskog postupka zbog nepoštovanja suda. Zamislite, Vojislav Šešelj ne poštuje Haški tribunal. Haški tribunal je optužio sve srpsko što je mogao optužiti, zarezao 920 godina robije Srbima, a oslobodio Ramuša Haradinaja i Nasera Orića. Taj isti Haški tribunal šest godina, bez ikakvog osnova, protivpravno, Vojislava Šešelja drži u pritvoru, a taj Vojislav Šešelj ne poštuje Haški tribunal. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Mariću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 55, amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Lidija Vukićević.
Poštovani građani, pošto nam je skraćeno vreme na dva minuta da obrazlažemo amandman, mislim, kao i svi poslanici SRS-a i opozicije, da to nije u redu. Prvo, želim da kažem da smatram rad u Parlamentu nesvrsishodnim i ne znam dokle će ovo dovesti, ako se svi amandmani SRS a priori odbijaju. Ponekad pomislim da se ti amandmani i ne čitaju, jer toliko ima amandmana koje bi trebalo prihvatiti, pa je takav i ovaj koji ću sada da obrazložim. Ostajem u celosti kod sadržaja ovog amandmana na član 55, s tim što bih želela posebno da naglasim,jedino što mogu da kažem u ova dva minuta, to je neka suština, da građani razumeju o čemu se radi, da ne bih čitala sve ono što stoji u obrazloženju ovog amandmana. Prema Ustavu Republike Srbije, nije moguće da se iko pritvori pre dostavljanja uredne i potpune zamolnice i garancije zemlje molilje, odnosno nadležnog suda. Prema Zakoniku o krivičnom postupku Republike Srbije, pritvor može da odredi samo sud, a to je normirano i u članu 30. stav 1. Ustava Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 56, amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 57, amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 58, amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 59, amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ne želi niko reč. Nemate reč. Juče vam je izrečena mera oduzimanja reči. Trebalo je da bude samo da vas udaljim, kao upozorenje, ali ste i dalje nastavili. Pogledajte stenogram. Na član 60, amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime SRS-a sam podneo amandman na član 60. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i predložio njegovo brisanje, jer SRS smatra da se jedna šira pravna oblast, kao što je predloženi zakon, razbija na više malih celina i da se za svaku od tih celina donosi poseban zakon. Krajnje nerazumnim ponašanjem vladajuće koalicije, razbija se pravni sistem Republike Srbije i jedinstvo pravnog sistema Republike Srbije. Umesto da korigujete ili izmenite Zakonik o krivičnom postupku, vi ste pristupili inoviranju sistema kroz ovaj zakon. Zbog svega navedenog, SRS smatra da je neprihvatljivo komadanje pravnog sistema i da je ovaj predlog štetan, pa predlaže brisanje člana 60, kao i povlačenje iz procedure Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Petkoviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 61, amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 62, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Dejan Mirović ima reč.
Dame i gospodo, amandman sam podneo na član 68. Predloga zakona i u obrazloženju predlagača zakona se navodi da se amandman ne može prihvatiti jer je, navodno, to uslov za prevenciju u oblasti međunarodnog kriminala. Ipak, u obrazloženju zakona se navodi da se on donosi po hitnom postupku, jer je to, navodno, neophodan uslov u procesu pridruživanja EU i Briselu. Dakle, Vlada nije usaglasila šta je prioritet u ovom slučaju, Brisel, ili prevencija u oblasti kriminala. Mi iz SRS-a smatramo da su ova objašnjenja netačna i da skrivaju pravi razlog za donošenje ovog zakona, jer je upravo, podsetiću vas, Oli Ren, 2. 02. 2009. godine, izjavio da Srbija ne treba da podnosi kandidaturu za EU. Dakle, hitnosti postupka za pridruživanju EU nema u praksi, čak ni u najavi birokrata iz Brisela. S druge strane, prema istraživanju Biroa UN-a za borbu protiv kriminala, nivo kriminala na Balkanu je isti, ili čak, u nekim slučajevima, niži nego u Zapadnoj Evropi. Dakle, ni ovaj razlog se ne može navesti kao razlog za hitnost postupka. Pravi razlog je, očigledno, izbegavanje rasprave o ekonomskoj krizi i pogubnim ekonomskim uslovima MMF-a, koje je javno izneo u jučerašnjim novinama gospodin Jager, šef Misije MMF-a za Srbiju, iako je te uslove odbacila i Ukrajina, što gospodin Homen, kao ekspert za Ukrajinu, sigurno zna. Uostalom, on je kao takav poznat i u Rusiji, prema knjizi "Narandžasta mreža", koja se bavi antiruskom revolucijom u Ukrajini iz 2004. godine. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 63, amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodine Vukoviću, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS-a, podneo sam amandman na član 63, s predlogom da se briše. Kao što vidite, Vlada je dala isto obrazloženje za sve amandmane koje smo podneli, od prvog do ovog, pretpostavljam i za naredne, zašto ih odbija. Međunarodna pravna pomoć, pored krivičnopravne, obuhvata i poslove u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i slično. Predlagač zakona je izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora (Haški proces, ''slučaj Kovačević'' i slično), ne mogu biti valjana osnova za opravdanje propusta koji se čine u pravnoj regulativi. Srpska radikalna stranka smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Vukoviću. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 64, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Pretpostavljam da želite da obrazložite. Izvolite, gospodine Markoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam da ubedim poslanike vladajuće većine da prihvate ovaj moj amandman, jer je izuzetno konstruktivan, međutim, kada sam pogledao ovu stranu, pa fali im još 120, da bi imali 126 i da bi mogli da prihvate ovaj amandman. Zato ću ubeđivati vas iz opozicionih partija da u danu za glasanje glasate za ovaj amandman. Naime, tek kada bi se usvojili amandmani, i ovaj moj i svi amandmani SRS-a, ovaj zakon bi bio najbolji zakon. Svi amandmani SRS-a glase jednostavno – briše se. Razlog je vrlo jednostavan. Zakon je neprimenljiv, neprihvatljiv, nešto čime nam zamazujete oči, govoreći da je to evropski zakon; čak ni to nije. Zato predlažem da vlast konačno dostavi spisak svih evropskih zakona, svih zakona koje nam traži Evropa, da bi nam dozvolila da na otiraču obrišemo noge i da zakucamo na vrata Evrope, ne bi li nas primili. Ovako, provlačite sve i svašta, u formi – to je evropski zakon i to je potrebno. Ovaj zakon, kao i mnogi zakoni koje ste doneli, jesu zakoni za ormar, zakoni za policu, zakoni za radni sto ministra, da se sutra, kada ode s ministarske funkcije, hvali i kaže – evo, usvojio sam ovaj zakon. Sve što je potrebno iz krivičnopravne oblasti, može i treba da bude samo u dva zakona, Krivičnom zakonu i Zakoniku o krivičnom postupku. Šta će se desiti ako u šumi zakona donesete dva zakona čije su odredbe dijametralno suprotne? Ko će urediti, ko će dokazati, ko će doneti odluku koji je zakon važniji i odredbe kog zakona treba usvojiti? Dovodite sudije, tužioce i sve ostale u situaciju da, gledajući u dva zakona, ne znaju koji zakon da primene. Zato predlažem da sve amandmane koje su podneli poslanici SRS-a usvojite i onda će to biti jedan od najboljih zakona, čak i evropski zakon. Hvala i izvinite za ovo prekoračenje.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 65, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 65, amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Poštovani građani Srbije, amandmanom koji sam podneo u ime Poslaničke grupe Nove Srbije na član 65. stav 2. smatrao sam da je celishodno da se rok od šest meseci zameni rokom od tri meseca. Mislim da je to povoljnije i nisam zadovoljan obrazloženjem koje je Vlada dala. Pre svega, Vlada se tu poziva na troškove postupka, da je izuzetno skupo ako se vrši premeštaj osuđenih lica i pominje se i to da je minimalna kazna od četiri meseca u tim slučajevima. Međutim, kazna može da bude i mnogo veća i smatram da građani imaju pravo da u svakom trenutku, a najmanje tri meseca pre isteka kazne, budu pušteni, odnosno da se premeste u državu Srbiju, ukoliko žele da izdržavaju kaznu. Ne vidim razlog zašto je ovaj amandman odbijen kada je, po meni, moguće da se ovako nešto prihvati, iz razloga koje sam naveo u obrazloženju. Izuzetno je teško u ovom vremenskom periodu, mada ću iskoristiti mogućnost dužeg izlaganja, reći i prihvatiti ove stavove Vlade. Ne može se sve podvoditi pod troškove postupka, postoje osnovna prava koja ima osuđeno lice koje želi da se premesti u državu izdržavanja kazne, da mu se izađe u susret. Dakle, država, pre svega, mora da zaštiti svoje građane i takav jedan zahtev ne treba odbijati zbog troškova postupka. Nisu to tako česte situacije, ali Vlada nije prihvatila, mada je bilo očekivano da se ovaj amandman prihvati. (Predsednik: Gospodine Spasojeviću, vaše vreme za amandman je isteklo, ali imate još deset minuta i osam sekundi, nastavite.) Iskoristiću vreme, gospođo predsednice, da postavim u ovom trenutku i neka pitanja koja su izuzetno važna za funkcionisanje ovog parlamenta. Gospođo predsednice, kao član Radne grupe za izradu zakona o Narodnoj skupštini i Poslovnika, moram da iskažem svoje veliko nezadovoljstvo zato što se ne ispunjava ustavna obaveza donošenja zakona o Narodnoj skupštini. Ta radna grupa je potpuno prekinula rad još pre Nove godine, a i Radna grupa za izradu novog poslovnika je prekinula rad. Zbog čega je to tako? Da li je izmena ovih nekoliko članova, praktično, presuđena stvar ovde i taj poslovnik je sada Sveto pismo? Šta znači sada, ono što ste vi potpisali da poslanici iz različitih partija ovde mogu da učestvuju u radu, to da nema Radne grupe ni za izradu zakona o Narodnoj skupštini, a u roku od 30 dana, i donošenje novog poslovnika? Meni se čini da ste postigli svoj cilj. Radna grupa, apsolutno, nije učestvovala u izmenama ovog poslovnika, ovih članova. Tačno je da je Parlament to prihvatio, ali, praktično, mimo Radne grupe, mimo bilo kakvog dogovora i to je pravno nasilje u Narodnoj skupštini. Ovo što je učinjeno time da se amandmani obrazlažu dva minuta, nešto je što ne postoji ni u jednoj zemlji u Evropi, u bilo kom parlamentu. To je nešto što će se sigurno jednog dana preispitati – ko je to uradio, ko je učestvovao u donošenju ovakvog poslovnika, procedure, mimo Radne grupe i mimo bilo kakve osnove. Podsetiću još jedanput, mora da se donese zakon o Narodnoj skupštini, a onda, u roku od 30 dana, i novi poslovnik. Rokovi su odavno, gospođo predsednice, prekršeni. Moram da vam kažem da vi kršite Ustav RS koji jasno predviđa da se mora doneti zakon o Narodnoj skupštini. Pošto ministar nije ovde, naravno, tu je državni sekretar, iskoristiću to da vas upozorim da Visoki savet sudstva ne funkcioniše, da od nove godine mora da se primeni novi zakon o sudovima, ono što smo jesenas u Narodnoj skupštini doneli. Potpuni je haos, gospodine državni sekretaru, u sudovima. Nama je trenutno u v.d. stanju predsednik Vrhovnog suda, tužilac, određeni sudovi u Nišu i Kragujevcu su u v.d. stanju. Veoma je velika zabrinutost i u drugim područnim, okružnim i opštinskim sudovima, totalna neizvesnost oko reizbora sudija i mislim da to nije dobro. Mi donosimo ovde neke zakone, pod plaštom toga da ćemo u Evropu, ali nismo uredili našu pravnu državu i nemojte misliti da ćete za nekih pet-šest meseci sve to uspeti da uradite. Potpuno sam siguran, evo, u martu vam kažem, da ćemo na jesen prolongirati sve te zakone, odnosno njihovu primenu, jer nećemo biti u stanju, kao što nismo ni sa državnim službenicima na položaju uspeli to da uradimo. Ponovo vam kažem da se ne poštuju konkursi ni kod državnih službenika na položaju, jer se ljudi postavljaju po partijskoj liniji, a bojim se da ćete tako uraditi i sa sudovima. Dakle, ovde sam dobronameran. Želim da vam ukažem na to, da vam preporučim da hitno krenete u realizaciju onoga na šta nas obavezuje zakon koji smo smo ovde doneli. Ono što se pokušava ovim sledećim zakonom, gde se advokati stavljaju u jednu vrlo nezahvalnu ulogu, molim vas da povedete računa o tome, jer advokati imaju svoje diskreciono pravo za odbranu, diskreciono pravo, kojim su stranke zaštićene nečim što u advokaturi prenesu, i kada je odbrana u pitanju, i kada je u pitanju ovo što pokušavate, da, ako je sklapanje nekog ugovora, praktično, treba da istražujemo poreklo imovine, što je potpuno neprihvatljivo. Mislim da advokatska delatnost mora da bude zaštićena. Kao što nas advokate, odnosno advokate u Srbiji, obavezuje kodeks advokature, tako molim i državu da vodi računa o tome kakav je odnos prema advokatima, pre svega, kada su u pitanju zakoni. Još jedanput podsećam da je Poslanička grupa Nove Srbije podnela ovaj amandman u cilju da se prihvati. Apelujem na vas da ovaj amandman, ipak, prihvatite jer je dobar za stranke. Prema tome, ne mogu da prihvatim da ste tako olako, pod plaštom troškova postupka, ovaj amandman odbili. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Spasojeviću, posebno na sugestijama vezanim za poštovanje naše ustavne obaveze da što pre donesemo zakon o Skupštini, iz koga će proisteći i novi poslovnik o radu. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 66, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor ga smatra pravno mogućim. Da li, gospodine Munjiću, želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo, ovaj amandman Vlada Srbije nije prihvatila, s istim obrazloženjem kao i za prethodni moj amandman, tako da to obrazloženje neću čitati, već ću nešto drugo reći povodom obrazloženja Vlade. Građani Srbije treba da znaju da se ovde radi o jednom pravnom teroru, o pravnom nasilju i o slepom prihvatanju i kopiranju svih zapadnih kvazivrednosti. Međutim, ono što je važnije, građani Srbije treba da znaju da država više njima ne može da obezbedi ni jeftinog lekara, ni jeftinog učitelja, ni jeftinu struju, ni jeftinu vodu, ni bilo šta drugo, makar da su ostali i nezaposleni u slučaju neke od mafijaških privatizacija. Ulof Palme, u svojoj knjizi „Švedski model“, kaže, otprilike, da izuzev rata i elementarnih nepogoda nema ničeg drugog čega bi se ljudi više plašili od nezaposlenosti. Znajte, građani Srbije, da su loši pastiri propast za stado. Kaže se da je bolje da na čelu ovaca ide lav, nego da ispred lavova ide ovca.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 67, amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospođice Jovanović.
Dame i gospodo, gospođo Đukić-Dejanović, gospodine Homen, retki su slučajevi da, zbog strane krivične presude, državljani Srbije izdržavaju, odnosno imaju premeštaj u Srbiju. Ako već govorimo o tome, moram da vas podsetim da postoje i takvi slučajevi koji su isključivo politički motivisani, zbog činjenice da su neki ljudi odavde, iz Srbije, osuđivani su u nekim zemljama Zapadne Evrope, navodno, zbog krivičnih dela koja su učinili, suprotstavljajući se teroru i beskrupuloznosti albanske mafije i onoga što je ona radila početkom 90-ih, ili krajem 80-ih godina, a ni od 5. oktobra, u tim prvim danima vaše vladavine, koliko vidimo, ni danas, vi ne prepoznajete kakva je to opasnost. Ne vidite ono što sada vide i zemlje Zapadne Evrope, pre svega, Nemačka, Italija – da je u pitanju najbeskrupuloznija i najorganizovanija teroristička banda, s konkretnim političkim ciljevima, u funkciji otimanja južne srpske pokrajine, KiM-a. Prema tome, i sam stav u sledećem članu je besmislen, zbog činjenice da takvu saglasnost treba da da ministar. Ja vas upozoravam na te slučajeve o kojima sam govorila s početka ove priče. Koliko je veliko stradanje našeg naroda i kakav je paradoks rad ovog parlamenta po ovom novom, diktatorskom poslovniku, a kako nam o glavi rade evropski parlamentarci, govori i jučerašnje zasedanje, gospođo Đukić-Dejanović, završiću uskoro, Evropskog parlamenta, koji je doneo odluku da zatraži od UN-a da se za još dve godine produži rad antisrpskog Haškog kazamata. Naravno, sve to u funkciji da bi dobili još vremena da se osude nedužni srpski heroji, kao što je to učinjeno s našim političkim, vojnim i policijskim vrhom pre 10 dana.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 68, amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodine Mijaljeviću, izvolite.
Poštovano predsedništvo, kolege, ja sam podneo amandman u ime SRS-a na član 68 – da se taj član briše. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku i uskladiti ga s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Naime, ovaj zakon ima veliki broj kontradiktornosti. Nema reciprociteta i u direktnoj je suprotnosti s ugovorom SOFA i s Ugovorom o prolasku stranih trupa kroz Srbiju. Samo će država Srbija morati da isporučuje svoje građane, a kada ćemo, i po kom sporazumu, mi moći da tražimo Amerikance da malo dođu ovde da robijaju – teško, gotovo nikad. Recimo, drugi slučaj. Šta ćemo ako Gruzija, Ukrajina, Belorusija, Rusija, slučajno budu zatražili vođe ''Otpora'' da im tamo sude? Kako ćemo i po kom osnovu moći da sprečimo da gospodin Homen ne ode da odgovara za ono što je ''Otpor'' tamo radio? Gospodin Homen kaže – teško, jer on tamo nikada nije bio. Međutim, gospodine Homen, da vas obavestim – ni Emir Šišić nikada nije bio u Italiji, ali je uhapšen, osuđen i robijao je tamo, tako da pretpostavljam da vaše vreme tek dolazi. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 69, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Aleksiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, reč je o članu 69. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, a predlog je da se taj član briše. On se, pre svega, odnosi na sporni član 62, koji dozvoljava prepisivanje delova stranih presuda, presuda stranih sudova i njihovo uključivanje u presude domaćih sudova. Zašto je to sporno, već sam govorio. Sada ću još jednom pojasniti. Pre svega, mislim da je sporno iz ugla saradnje režima Borisa Tadića s režimom Republike Hrvatske. Verovatno vam je poznato, a nekima izgleda i nije, da je Županijski sud, to je Okružni sud u Gospiću, osudio povratnika Svetozara Karana, Srbina, na 13 godina zbog nekog učestvovanja u tuči, s obrazloženjem da je 500 godina, zajedno sa precima, bio na grbači Hrvata. Ovo ljudi ne mogu da veruju, tako da ću predsedniku Skupštine da dostavim ovu presudu, koja je fotokopirana, pa će moći da se uveri da je ovo istina. Dakle, Županijski sud, Okružni sud u Gospiću je naveo da je Svetozar Karan došao u Republiku Hrvatsku s namerom da proširi granice Republike Srbije, do one poznate granice – Karlobag-Ogulin-Karlovac-Virovitica, ali da je kriv zbog toga što je bio 500 godina, zajedno sa svojim precima, na grbači Hrvata; da je zajedno s osmanlijama došao u Hrvatsku. Kada je otišao iz Hrvatske, on je odneo sve što ima, a sada se vratio da naplati štetu. Dakle, ako imate imalo mozga u glavi, nikada vam neće pasti na pamet da primenjujete, tj. da uključujete delove ovakvih presuda u presude sudova Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 70, amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Stojanoviću.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, dame i gospodo, podneo sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Predložio sam da se briše član 70. navedenog zakona, koji glasi: "Izvršenje krivične sankcije izrečene presudom domaćeg suda može se zahtevati od strane države, u skladu sa odredbama ovog zakona". Već sam skrenuo pažnju da je međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana odredbama Glave 32, postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći, u okviru Zakonika o krivičnom postupku, i odredbama Glave 33, postupak za izdavanje krivičnih i osumnjičenih lica istog zakonika, kao i odredbama ratifikovanih međunarodnih konvencija. Sada nam predlagač zakona uvodi još jedan izvor za međunarodnu pravnu pomoć u krivičnim stvarima. Umesto da dobijemo kodifikovano zakonodavstvo u ovoj važnoj oblasti, oblasti krivičnoprocesnog prava, mi uvodimo partikularizam i haos u pravni sistem Republike Srbije. Ovakva praksa može da dovede do različite primene zakona. Umesto da novi zakon olakšava primenu prava, on ga otežava, opterećujući pravni sistem normama koje su već utvrđene u drugim zakonima. Obratite pažnju kakav zakon vi nama nudite. U članu 62. stav 2. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, izričito se daje mogućnost da deo presude stranog suda bude prepisan i u izvornom obliku uključen u presudu domaćeg suda. Da li to znači da ćete prepisivati presude hrvatskih sudova u kojima se Srbi povratnici optužuju za velikosrpsku agresiju, četničku agresiju i slično? Zbog svega ovoga vas pozivam da još jednom preispitate ovaj zakon i da usvojite moj amandman, kojim se traži brisanje člana 70. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 71, amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 72, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, i to na njegov 72. član, s namerom da se taj član briše. Naime, ovo je jedan veoma važan zakon, jer odnos svake zemlje prema njenim građanima predstavlja i ogledalo te zemlje u svetu. Međutim, kakav je odnos ove vlasti i ove vladajuće većine prema građanima Srbije, vama zaista ne treba nijedan zakon. I one zakone koje ste doneli, i koje imate nameru da donesete, niste poštovali, niti ćete poštovati, jer evo, i ovaj Poslovnik, oktroisani Poslovnik, koji ste nedavno doneli i po kome trenutno radimo, imao je za cilj da uspostavi efikasnost rada ovog parlamenta kako bi se neki zakoni, koji čekaju, uskladili s Ustavom, ali vama to nije cilj. To pokazuje i ovaj zakon, jer nije u skladu s Ustavom. Prema Ustavu, imate obaveze prema građanima Srbije, ali to u praksi nikada niste pokazali. Videli smo kako se odnosite prema našim građanima koji su u Haškom tribunalu. Za nauk vam može poslužiti samo naš obližnji komšiluk, da vidite kako se država Hrvatska odnosi prema svojim generalima kojima se tamo sudi. Oni imaju svaku moguću logistiku države Hrvatske da zaštite sebe i svoje interese, dok naši građani pred Haškim tribunalom ne da nemaju pomoć države Hrvatske, nego im se direktno odmaže, kao što je to slučaj i sa prof. dr Vojislavom Šešeljem. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 73, amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona, tj. na član 73. podneo sam amandman u kome tražim da se ovaj član briše. Da bih pojasnio, pročitaću kako glasi član 73. Inače, odnosi se na oblast izvršenja domaće krivične presude. Član 73. kaže: ''Rešenje o pokretanju postupka za izvršenje domaće krivične presude u stranoj državi donosi vanpretresno veće suda koji je doneo presudu u prvom stepenu, po pribavljenom mišljenju javnog tužioca''. Ovo je jedan predlog koji nema nikakve veze s realnošću, sa stvarnošću, nešto što je, da ne kažem, totalno glupo. Ako neko i bude osuđen na bilo kakvu krivičnu sankciju, valjda će tu krivičnu sankciju da odsluži u našoj zemlji i nema potrebe da se za takve slučajeve traži da služe kaznu u nekoj stranoj državi. Sam taj postupak, proces transfera tih koji su osuđeni krivičnom presudom, iziskivao bi mnogo sredstava, a ta sredstva bi se na mnogo bolji način mogla utrošiti, nego da se mole neke države da bi oni koje smo mi osudili krivičnom presudom služili zatvorsku kaznu u tim državama. Ili sve ovo pripremate pošto ćete verovatno brzo da odete sa vlasti, a pošto imate svoje ljude u pravosuđu, da zaštite ove koji će kasnije, verovatno, kao što su Đelić, Dinkić i ostali, biti osuđeni na krivične kazne, da im omogućite da, preko javnog tužioca, služe zatvorske kazne koje su zaslužili u stranim državama, da bi imali mnogo bolji tretman. Ne može, te zatvorske kazne moraju služiti upravo u državi Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospodine Krasiću, ne možete, vaša poslanička grupa je potrošila vreme. Na član 74, amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, Marko.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneti amandman odnosi se na brisanje člana 74. vašeg predloga zakona, jer je ova materija izvršenja domaće krivične presude i podnošenja zahteva nadležnih organa za pritvaranje preko Interpola već regulisana Zakonikom o krivičnom postupku i drugim odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih ugovora koji su postali deo našeg pravnog sistema. Politički pritisci od strane vaših zapadnih mentora ne mogu biti opravdani razlog za puko prepisivanje i usvajanje zakona, koji su, uzgred, mnogo puta i neprimenjivi u našem državno-pravnom mehanizmu, posebno u delu haških procesa, s katastrofalnim rezultatima i posledicama vaše dosadašnje saradnje s Haškim tribunalom. Dokaz za ovo je neverovatno veliki broj procesuiranih Srba u Tribunalu, kojima se izriču neprimereno velike kazne u odnosu na druge narode, čime se istorija falsifikuje, a Tribunal u svetskim intelektualnim krugovima definiše kao izrazito antisrpski sud. Kao prilog tome, stoji 912 godina kazne za pripadnike srpske nacionalnosti, a setimo se i protivustavnog i protivpravnog izručenja, a onda i ubistva bivšeg predsednika Srbije i SRJ Slobodana Miloševića. Svedoci smo ovih dana i sramnih presuda srpskom policijskom i vojnom vrhu, ukupno 96 godina, bespravnog obustavljanja, bez limita, procesa protiv najvećeg srpskog junaka modernog doba, dr Vojislava Šešelja, a usled njegove savršene odbrane i raskrinkavanja svedoka Tužilaštva, a, na drugoj strani, oslobađajuće presude za kriminalce tipa Nasera Orića i Ramuša Haradinaja.
Zahvaljujem. Na član 75, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 76, amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, danas se smenjujemo za ovom govornicom, u nadi da ćemo da ubedimo poslanike vladajuće većine da u amandmanima koje je predložio SRS ima dobrih i pametnih amandmana, ali, nažalost, radili smo skoro do malopre pred praznom salom, sem gospodina Milivojevića i par poslanika; praktično, niko od vladajuće većine nije bio prisutan. Bez obzira na to, mi nastavljamo obrazlaganje naših amandmana. Podneo sam amandman koji se odnosi na zahtev nekoj stranoj državi da izvrši sankcije po osnovu presude domaćeg suda, konkretno, na posledice preuzimanja i izvršenja domaće presude. Radi se o članu 76. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, koji glasi: ''Ako zamoljena država preuzme izvršenje domaće krivične presude, postupak izvršenja krivične sankcije u Republici Srbiji se obustavlja. Ako zamoljena država ne preuzme izvršenje domaće krivične presude ili ako osuđeni izbegne izvršenje krivične sankcije u zamoljenoj državi, nadležni sud u Republici Srbiji nastaviće postupak izvršenja presude. Ministarstvo nadležno za pravosuđe obaveštava inostrani organ o svakoj odluci suda ili drugog državnog organa koja ima uticaj na izvršenje domaće krivične presude.'' Naš predlog, kao i za sve ostale amandmane, jeste da se član 76. briše, jer je na ovaj način Vlada pokazala da ovako važnim problemima pristupa na epizodičan način, što razbija jedinstvo pravnog sistema Republike Srbije.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospodin Krasić se uporno javlja, ali, gospodine Krasiću, znate da je vreme potrošeno i da nemate pravo, kao ni gospodin Martinović. Na član 77, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Mariću da li želite da obrazložite amandman? (Da)
Dame i gospodo, predložio sam brisanje člana 77, iz istih razloga zbog kojih sam predložio brisanje člana 54. Iskoristiću ovu priliku da podsetim na obavezu države Srbije, koja proizilazi iz važećeg ustava, da pruži svu pravnu pomoć svom državljaninu generalu Ratku Mladiću, protiv kojeg je podignuta lažna haška optužnica. Kao što znate, Haški tribunal je pokazao da je zločinačka institucija, politički sud, koji ima samo jedan zadatak, da svu krivicu za izbijanje ratova na prostoru bivše Jugoslavije, za sve zločine koji su počinjeni u tim ratovima, prebaci na Srbe i Srbiju. Haški tribunal je, direktno ili posredno, ubio 12 Srba. Osudio je kompletno političko, vojno i policijsko rukovodstvo Srbije, Republike Srpske i Republike Srpske Krajine na ukupno više od devet vekova robije, ali je zato oslobodio Ramuša Haradinaja, odgovornog za smrt 400 Srba na Kosovu, oslobodio je Sefera Halilovića, koji je odgovoran za smrt nekoliko hiljada Srba u Sarajevu i u srednjoj Bosni, oslobodio je Nasera Orića, koji je direktno ili posredno odgovoran za smrt preko 3.500 Srba u Podrinju. Ako želi da bude ozbiljna država, a verujem da želi, Srbija mora da zaštiti sve svoje građane, uključujući i Ratka Mladića, od takvog suda. U postojećim okolnostima, jedina pravna pomoć, jedina efikasna pravna zaštita koju država Srbija može da pruži Ratku Mladiću jeste da prekine dalju saradnju s ovom zločinačkom institucijom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 78, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Dragan nije prisutan. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 79, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 80, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 81, amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 82, amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 83, amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Poštovano predsedništvo, narodni poslanici, poštovani ministri, juče sam izneo, imam amandman ovde u pisanoj formi, ali se desilo nešto što smatram da je od opšteg interesa za građane i našu državu Srbiju. Juče je bio gost na romskom radiju u Staroj Pazovi bivši predsednik, gospodin Komazec, i govorio o svojim aktivnostima kada je bio predsednik. U njegovom govoru na romskom radiju, rekao je da je ukinuta emisija i zabranjeno odavde da radi taj radio. Pitam se, da li mi Romi imamo pravo na nešto u ovoj državi i da li smo građani teritorije ove države, ili smo građani van njene teritorije? Ukinuli ste nam jednu, pa drugu televiziju, radio, ukidate sada i druge radio-stanice. Molim vas, javno informisanje je za sve građane od značaja, govori o aktivnostima, o potrebama itd. Sve ste ukinuli romskoj populaciji. U najvećoj demokratiji države, rušite nam kuće, ne dajete nam medije, ugnjetavate nas na svaki način. Danas, kada je izglasana dekada u Dekadi, ništa se ne dešava, para je mnogo došlo, nigde ih nema, i pitam se šta ova naša država radi? Ne kažem da to radi državni vrh i država, ali pojedinci u državi, sigurno, vrše veliku diskriminaciju. Ovo nije samo diskriminacija, ovo je velika odmazda i prema romskom narodu i prema medijima. Apelujem ponovo na vrh države da omogući naša prava, ono što nam sleduje po međunarodnim konvencijama koje je naša država potpisala i koje su obavezne.
Zahvaljujem, gospodine Damjanoviću. Nije bilo u skladu sa sadržajem amandmana, tako da vas upozoravam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 84, amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 85, amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Vukićević.
Zakonodavni odbor uvek smatra da je amandman pravno moguć, jedino pozicija uvek smatra da naši amandmani nisu pravno mogući, da se ne prihvataju. Prosto, ne mogu da verujem da neko iz vladajuće koalicije ne veruje stručnjacima, svojim kolegama pravnicima i svima onima koji su kompetentni da razmatraju ove zakone koje treba da donesemo. To je tako kako jeste. Dakle, još jedan amandman SRS-a nije prihvaćen. Ostajem u potpunosti pri ovom amandmanu koji sam podnela na član 85, s tim što ističem sažeto, zbog vremena koje je ograničeno, predloženo načelo specijaliteta s osnovnim načelima međunarodnog prava, i to, pod brojem 1 – načelo zakonitosti, pod brojem 2 – načelo individualne subjektivne krivične odgovornosti i 3 – načelo humanosti i načelo pravednosti i srazmernosti. Mislim da bi trebalo malo da se pozabavite ovim amandmanom i da vidite da vam, ako biste prihvatili ovaj amandman, ništa ne bi štetilo, samo bi moglo da koristi. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 86, amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 87, amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada se kao najznačajniji razlozi za donošenje zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima navode razrešenje problema nastalih u primeni zakonskih odredaba koje uređuju ovu oblast, unapređenje saradnje Republike Srbije sa drugim državama u krivičnim stvarima i omogućavanje ubrzanja krivičnih postupaka koji se vode za krivična dela organizovanog kriminala koja imaju transnacionalni karakter, a sve to s ciljem hitanja ka evrointegracijama, jasno je da se država Srbija nalazi u prilično nezavidnoj situaciji. Dakle, ili usvajamo ne preterano potrebne zakone, ili, pak, donosimo neka zakonska rešenja koja u roku od par meseci pokušavate da popravite izmenama i dopunama. Ovaj koji je danas predmet ovako ubrzane skupštinske rasprave spada u najpre pomenutu kategoriju. U ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman kojim je predloženo brisanje člana 87, a koji se odnosi na neprimenjivanje mera prinude. Naime, svedok ili veštak koji se ne odazove na poziv nadležnog organa države molilje, neće biti podvrgnut bilo kakvoj sankciji ili meri prinude, čak i ako je poziv sadržao takvu naredbu. Dakle, apsolutno nelogično utemeljenje, koje neće voditi daljem uređenju i razrešenju problema, kako je to navedeno u obrazloženju Predloga zakona, već naprotiv, nastavku jedne pravne anarhije u Republici Srbiji, za koju je najzaslužnija vladajuća koalicija okupljena oko DS-a.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 88, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Periću, izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 88. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, kao logičan sled amandmana na član 7, koji je podneo dr Nikola Žutić. Mi u SRS-u nemamo problema sa logikom i sasvim je logično, ako se predlaže da se briše član 7, da član 88, koji se poziva na taj član, takođe, treba da se briše. Ovaj zakon ima samo jedan cilj, a to je da se pomogne neprijateljima srpskog naroda, od strane ''Vlade propasti'', u borbi protiv patriotskog srpskog naroda, prilikom hapšenja i isporučivanja. Kada je, s druge strane, u pitanju saradnja s Haškim tribunalom, onda se Nacionalni savet za saradnju s Haškim tribunalom, u slučaju kada se dr Vojislavu Šešelju podigne optužnica za pokretanje postupka zbog nepoštovanja suda, mlako oglasi: "Nije bilo uticaja na svedoke", i tu nema nikakvih problema, a nema ni saradnje. Ovom prilikom želim da upozorim građane Srbije da se samo još malo strpe, jer narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, potpredsednik SRS-a, priprema ekspoze za izglasavanje nepoverenja ''Vladi propasti'' Republike Srbije, a kada ona to radi, onda od te vlade ne ostane kamen na kamenu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 89, amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, koji nije u sali. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko od ostalih poslanika želi reč? (Ne) Na član 90, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Pop-Lazić, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, interesantno je koliko Narodna skupština, poslanička većina, ne vodi računa o tome kakav stav Ustavni sud zauzima o raznim predstavkama i inicijativama koje se upućuju, a tiču se, recimo, našeg poslovnika. Mi nismo bili u mogućnosti da više poslanika potpiše jedan amandman, recimo, da bi neko mogao da izađe i da obrazlaže taj amandman umesto poslanika koji, možda, nije trenutno ovde, zbog toga što član 147. stav 2. izričito kaže da podnosilac amandmana ne može da sam ili zajedno s drugim narodnim poslanicima podnese više amandmana na isti član predloga zakona. Imate sudsku praksu i Ustavni sud Republike Srbije, koji kaže da Ustav ne ograničava pravo predlaganja zakona od strane narodnih poslanika, već, naprotiv, predviđa da svaki narodni poslanik može da predloži zakon i drugi opšti akt, da su amandmani na predlog zakona oblik izmene ili dopune predloga zakona u procesu donošenja zakona, da ih usvaja Narodna skupština i da, nakon usvajanja, postaju sastavni deo zakona. Ustavni sud, takođe, ocenjuje da se pravo na podnošenje amandmana ne odnosi samo na način ostvarivanja prava i dužnosti narodnih poslanika u Narodnoj skupštini, već i na ostvarivanje Ustavom garantovanog položaja i uloge narodnog poslanika, a naročito pravo na predlaganje iz člana 76. Ustava i pravo na predlaganje zakona iz člana 80. stav 2, pa stoga i ocenjuje da osporena odredba, Odlukom 52/01, nije u saglasnosti s navedenim odredbama Ustava, a predviđeno je tom odlukom da narodni poslanici, koji su članovi iste poslaničke grupe, mogu da podnesu samo jedan amandman na jedan član zakona.
Zahvaljujem, mada ne govorite o amandmanu zbog koga ste dobili reč. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 91, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Jojić nije u sali. Da li neko drugi želi reč? (Ne) Na član 91, amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 92, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Krasiću, izvolite.
Naravno, i ovim amandmanom tražimo da se ukloni mogućnost, mada je član 92. nedorečen; po tom članu, ispada da bi svako ko izdržava kaznu zatvora mogao kao svedok da bude predat. Moram da obavestim javnost da između ekstradicije i predaje, ovi iz "Otpora", koji su pisali zakon, ne znaju, postoji velika razlika, ogromna razlika, kao što je ogromna razlika i u nazivu nekog nazovinezavisnog i samostalnog suda. U Hagu postoji Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju i u njegovom punom nazivu se već prejudicira da su lica protiv kojih se podigne optužnica odgovorna i tamo samo mogu da dođu da im se kaže koliko su kažnjeni. Ali, oni su prihvatili nove termine i komemoracija za državu nastupa onog trenutka kada "Otpor" preuzme da je vodi. Vidite, ovu državu vodi "Otpor". Američka ambasada je mikročipovala neke osobe; nisu mogli pod Montgomerijem da prođu i da budu od strane naroda prihvaćeni, makar u cenzusu, kao Mlađan Dinkić, ali su došli preko "žutog preduzeća" i zavladali. Evo ga Homen, evo ga Milivojević, eno ga Konstantinović, da ne ređam šta je sve u državnim strukturama, kao državni sekretar, pomoćnik ministra itd. Znači, dragi građani, glasajući za Borisa Tadića, vi ste glasali, u stvari, za Bila Klintona, jer njihovi predstavnici vode državu. Oni kreiraju vaš život. Zato, ako u toku ove godine bude izbora, nemojte za živu glavu da se opredelite za ovu žutu boju, jer onda ste apsolutno sigurni u negaciju. Znači, vi u dobroj meri glasate ...
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 93, amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Martinoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u sali trenutno nema, gospođo Đukić-Dejanović, ni ministra pravde, a ni državnog sekretara. Možda bi ljudi prihvatili moj amandman, a ne mogu da čuju moja obrazloženja, odnosno obrazloženje SRS, pa vas molim da privremeno prekinete sednicu i da obezbedite prisustvo ovlašćenih predstavnika Vlade, kako narodni poslanici ne bi pričali u vetar. Reč je o izuzetnom važnom amandmanu. Inače, gospođo Đukić-Dejanović, za vašu informaciju, zli jezici kažu da gospodin Homen i ovo društvo iz ''Otpora'' nisu prisustvovali ''Biznis forumu'' na Kopaoniku, zato što je prisustvovao Aleksandar Lukašenko, predsednik Belorusije. Budući da su hteli da svoj patent protivustavnog rušenja vlasti, iz Srbije, izvezu i u Ukrajinu i u Belorusiju, a nisu uspeli u Belorusiji, bilo ih je sramota da čoveka gledaju u oči. U Srbiji su uspeli, ne znam zašto sada nemaju hrabrosti da gledaju u oči poslanike SRS-a. Vi, gospodine Milivojeviću, imate svoj laptop, igrajte se dok traje rasprava o amandmanima, a pustite nas da radimo posao narodnih poslanika. Ovde se radi o tome da Vlada Srbije sistematski laže građane. Dovoljno je da samo pročitate obrazloženje ovog zakona, odnosno zašto ga treba doneti po hitnom postupku – da bi se izbegle štetne posledice i da bi se ubrzalo priključivanje Srbije EU. Dakle, govore o ZKP-u, jer kada su ga donosili 2001. godine, rekli su da ga baš iz ovog razloga treba...
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 94, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, zahvaljujem što ste mi omogućili, ili želeli da mi omogućite, pošto sam juče obrazlagao amandman na član 45. i jutros ste me ponovo prozvali da ga obrazložim. Toga u Poslovniku nema, da se jedan član obrazlaže dva puta, da li u toku dana, ili već sledećeg dana. Drago mi je što imate simpatije prema SRS-u i meni kao članu te poslaničke grupe, nadam se da neću sesti na onu klupu "Trenutak istine", koju imamo na jednoj od televizija. Podneo sam amandman na član 94. gde se govori o privremenoj predaji. Privremena predaja, kao pojam, nije potpuno definisana. Na taj način se uvodi arbitrarnost i nesigurnost u naš pravni poredak. Kako bi, na primer, izgledala privremena predaja, to jest predaja na revers nekog lica SAD-u. Amerikanci su imali i imaju tajne zatvore CIA-e širom Evrope. O tome se vodila istraga u Evropskom parlamentu, ali bez uspeha. Amerikanci nisu prezali od toga da otimaju građane zemalja EU i da ih odvode u SAD. Dakle, šta će njih ubediti da privremeno predato lice vrate? Da li će oni poštovati ovaj naš zakon koji vi predlažete, a mi ga osporavamo u 104 amandmana? Kako ćemo mi tek poštovati ovaj njihov, koji je van svih mogućih pravnih normi i demokratije u svetu? Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 95, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Milosavljević.
Poštovani građani Srbije, SRS je, u ime vas i radi zaštite vaših prava i interesa, podnela 103 amandmana na Predlog zakona o međunarodnoj pomoći u krivičnim stvarima. Stvarno je simptomatično da, od 103 amandmana, nijedan amandman nije usvojen od strane vladajuće koalicije, pa se zapitajte da li vladajuća koalicija ne voli vas, građane Srbije, koje ovaj zakon, ukoliko se usvoji, u velikoj meri može da ošteti, ili ne voli SRS. U ime poslaničke grupe SRS-a sam podnela amandman na člana 95. SRS smatra da treba brisati sve članove ovog zakona i da je ovaj zakon neprihvatljiv, necelishodan i da parcijalno definiše prava. SRS smatra da ne treba izručivati nijednog građanina Srbije. Sva prava predsednika SRS-a dr Šešelja krše se u Haškom tribunalu od prvog dana, 24. marta 2003. godine, znači, više od šest godina. Tužilaštvo je ovih dana, shvativši da ne može da pobedi dr Vojislava Šešelja i da ne može da se pomiri s činjenicom da on pobeđuje, podnelo još jednu optužnicu protiv Vojislava Šešelja, zbog nepoštovanja Haškog tribunala. Već jednom sam za ovom govornicom, pre nekoliko meseci, pitala...
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 96, amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) (Dragan Todorović, s mesta: Mi želimo da govorimo.) Od onih koji imaju pravo, nemojte dobacivati s mesta. Na član 97, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 98, amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 98. i tim amandmanom predlažemo da se ovaj član briše, a on se odnosi na dostavljanje podataka bez zamolnice. Ni pod kojim uslovima domaći pravosudni organi ne smeju, bez potpune zamolnice i opravdanog obrazloženja, dostavljati nadležnim organima strane države podatke o krivičnim delima i učiniocima. Bez obzira na uzajamnost, smatram da bez autentičnih dokaza niko ne može da daje podatke stranoj državi. Ovo tim pre što su moguće brojne zloupotrebe i prekoračenja ovlašćenja, a posebno kršenje Ustava. Zamolnica mora da sadrži punu garanciju za tačnost i dobru nameru, da bi se po njoj moglo postupiti, u skladu s međunarodnim ugovorom. Zašto Amerika nije potpisala Međunarodni statut o osnivanju Međunarodnog krivičnog suda, a taj statut je potpisalo 198 država, 1998. godine? Amerikanci ga nisu potpisali kako njihovi teroristi i kriminalci ne bi odgovarali za krivična dela koja počine na teritoriji druge države. Čuli ste šta je ovih dana poručila i Hilari Klinton. Ona je poručila i nama i svim poštenim građanima da nije završila svoju priču s Balkanom, pa u to ime predlažem da Ministarstvo inostranih poslova razmotri ovu poruku koja je upućena i nama, kao poslanicima. Zašto Amerikanci, širom sveta, mogu da ubijaju, siluju, pale, žare, a da nikom ne odgovaraju? To pitanje je vezano za ovaj član 98. zakona, za koji smatramo da nije u skladu s tradicijom i paritetom našeg pravosudnog sistema. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Plužareviću. Na član 99, amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospođa Lidija Dimitrijević želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, o Predlogu zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i o još dva predloga zakona, danas imamo zajednički pretres u pojedinostima. Nadam se da sam ispravno izgovorila ovaj novi naziv iz novog poslovnika o radu Narodne skupštine. Na član 99. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima sam podnela amandman kojim sam predložila njegovo brisanje, kao što su i svi ostali narodni poslanici SRS-a podneli amandmane na sve ostale članove Predloga zakona i predložili njihovo brisanje, samim tim i neprihvatanje čitavog Predloga zakona. To je naš generalni stav prema ovom zakonu. Član 99. ovog predloga glasi: "Izuzetno od odredbe člana 11. ovog zakona, od države molilje može se zahtevati naknada troškova koji su nastali povodom veštačenja i privremene predaje lica". Vlada Republike Srbije je odlučila da ne prihvati ovaj moj amandman, uz obrazloženje koje je istovetno za neprihvatanje svih amandmana. Ovo obrazloženje je prepisano, od reči do reči, iz obrazloženja razloga za donošenje zakona. Tu se, između ostalog, kaže da, pored toga što je neophodno da ispunimo obavezu implementiranja potvrđenih evropskih konvencija i konvencija UN-a u svoj pravni sistem, postoje i neka sporna pitanja u Zakoniku o krivičnom postupku i da je njime delimično regulisana materija međunarodne pravne pomoći u krivičnim stvarima. Umesto da izvrši usklađivanje novih odredaba, koje bi bile utemeljene na Ustavu Republike Srbije, predlagač želi da donese novi zakon. Možda glavni problem leži u tome što je odredbama Zakonika o krivičnom postupku definisano da izdvanje građana Republike Srbije nije dozvoljeno, a ovoj vlasti je, izgleda, baš to bitno. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 100, amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Mladenović želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, podneo sam amandman da se član 100. zakona briše. Što se tiče zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, Suda u Hagu, isporučivanja građana Srbije drugim državama, stav SRS-a je poznat javnosti, on je jasan i nepromenjen od osnivanja stranke, pa sve do danas. Nismo za bilo kakva isporučivanja, ticalo se to ''slučaja Kovačević'', ili potraživanja Haškog tribunala, ili sličnih potraživanja. SRS nikad ne bi dozvolio izručenje ni generala Pavkovića, ni Ojdanića, ni Slobodana Miloševića, ni Milana Milutinovića, ni Šainovića, ni Šljivančanina, ni Lukića, niti bilo kog drugog Srbina, bez obzira na njihovu političku pripadnost. Samo ću kratko da napomenem da je jedan od njih izručen baš 28. juna, na Vidovdan, koji je izuzetno bitan datum za sve nas Srbe. Videli smo najnovije presude za Srbe, od 15 do 22 godine, što je za većinu, zbog njihove starosti, uglavnom, doživotna robija. Nakon oslobađajućih presuda za neke šiptarske teroriste, naš stav je još jasniji i čvršći prema ovom haškom kazamatu. Samo se Srbi osuđuju, dobijaju dugogodišnje kazne. Šta mogu očekivati Ratko Mladić i Goran Hadžić posle svih ovih presuda? Zato je SRS predložio da se svi članovi ovog zakona izbrišu, da se zaštite građani Srbije; ako treba nekom da se sudi, to treba da bude u Srbiji. Ne smemo da dozvolimo i ne želimo da više niko ode u Hag, u nepravedan sud koji sudi samo Srbima. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 101, amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Nije tu. Da li još nekoželi reč? (Ne) Na član 102, amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč, od onih koji nisu potrošili vreme? (Ne) Na član 103, amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, predložila sam da se član 103. Predloga zakona briše, jer je protivustavan, kao i ceo Predlog zakona. Nikakva konvencija, niti međunarodni ugovor, čak i da počiva na principu uzajamnosti, ne može poništiti Ustavom zagarantovanu pravnu sigurnost državljana Srbije. Svaka zemlja potpisnica ima pravo da aneksom isključi one odredbe koje idu na štetu povoljnijih sopstvenih zakonskih rešenja. Čak ni Konvencija o ljudskim pravima ne dozvoljava isporučivanje stranih državljana zemljama u kojima postoji smrtna kazna, kao što je npr. Amerika. U obrazloženju Predloga zakona, kao ustavni osnov jenaveden član 97. tačke 2. i 16. Ustava. Ovo obrazloženje je potpuno neprimereno, jer tačka 2. ovog člana govori o nadležnosti Republike u ostvarivanju i zaštiti sloboda i prava građana, ni o kakvom izručivanju drugim državama, a tačka 16 – da Republika obezbeđuje nadležnost i rad republičkih organa. Kakve veze to ima s izručenjem naših državljana stranim sudovima? Očigledno je da u Ustavu Republike Srbije ne postoji uporište za donošenje ovakvog zakona. Donošenjem ovog zakona stavio bi se van snage deo Zakonika o krivičnom postupku koji se odnosi na pružanje međunarodne pravne pomoći, koji reguliše ovu oblast u skladu s Ustavom Srbije. Najvažnija izmena, u odnosu na važeći zakonik, ogleda se u terminu "lice", umesto "stranac", u delu pretpostavki za izručenje. Međunarodna pravna pomoć naših organa i sudova mora se ograničiti na tehničko-pravnu pomoć, nikako na bezrezervno prihvatanje optužnica ili, čak, presuda stranih sudova, kako je to predviđeno ovim predlogom zakona.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 104, amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospođa Jocić želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, na član 104, koji glasi, kao i amandmani na mnoge druge članove ovog zakona, da se briše taj član. U ovom članu je predviđeno da Zakon stupa na snagu osam dana posle usvajanja. Ovim zakonom, kao i mnogim drugim koje pokušavate da donesete, obezbedili biste državi pod čijim uticajem donosite sve ove zakone, SAD-u, da zaštiti svoje građane, koji mogu na teritoriji naše države da rade šta god hoće i da za to ni na jedan način ne odgovaraju, a da mi moramo, pod njihovim pritiskom, da izručimo naše građane, da se njima sudi u sudovima stranih država. Srpska radikalna stranka smatra da nijedan državljanin naše države ne treba da bude izručen drugim državama i da svima, ako imaju bilo kakvu odgovornost, treba suditi u Srbiji. Zato je, kao i mnogim drugim amandmanima, i ovim amandmanom predloženo da se briše član 104. i ceo ovaj zakon, koji nijednim svojim članom ne doprinosi da pravna regulativa u našoj državi bude bolja. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu od sat vremena. Nastavljamo rad u 13.30 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, očekujemo dolazak ministra Milana Markovića u 14 sati, pa pomeram početak popodnevne sednice za 24 minuta, dakle, u 14 sati. Hvala na razumevanju. [[Posle pauze – u 14.00]] Počećemo popodnevno današnje zasedanje, na osnovu člana 83. Sednici su pozvani da prisustvuju gospodin Miodrag Đidić, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Aleksandar Vujičić, direktor Uprave, Milovan Milovanović, načelnik Odeljenja, a ministar Milan Marković će nam se priključiti za jedno sedam minuta. Hvala na razumevanju. Na putu je dovde. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SPREČAVANjU PRANjA NOVCA I FINANSIRANjA TERORIZMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Petković, Jovan Palalić, Slobodan Maraš, Mićo Rogović, Ljubomir Kragović, Dušan Marić, Boris Aleksić, Ljubiša Petković, Jadranko Vuković, Gordana Pop-Lazić, Filip Stojanović, Milica Radović i Zlata Đerić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Boris Aleksić, podnosilac amandmana. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, smisao amandmana na član 2. jeste da se identifikuju najopasnije terorističke organizacije po bezbednost i interes Republike Srbije i svih građana Republike Srbije. Dakle, u ovom predlogu zakona, Vlada nije našla za shodno da imenuje neke od najopasnijih terorističkih organizacija sa KiM-a, pre svega, tzv. Oslobodilačku vojsku Kosova, tzv. Oslobodilačku vojsku Preševa, Bujanovca, Medveđe, koja deluje i na Kosovu i na jugu centralne Srbije, kao i druge terorističke organizacije. Da ironija bude veća, 2003. godine, na sajtu Vlade Srbije objavljen je spisak terorističkih organizacija koji sadrži i ove organizacije. O čemu se radi? Vlada Srbije je rekla, u svom obrazloženju zbog čega je odbila amandman, da, budući da je zakon opšti akt, oni, jednostavno, ne mogu da pobroje sve terorističke organizacije. Niko od vas nije tražio da pobrojite sve terorističke organizacije, već samo one najopasnije terorističke organizacije, koje su pobile najveći broj građana Republike Srbije, koje i dan-danas ugrožavaju bezbednost Republike Srbije. Ako ne verujete nama, pogledajte izveštaje Džozefa Bodanskog, koji je bio prvi čovek američkog Kongresa za borbu protiv terorizma, nekonvencionalno ratovanje, u periodu od 1998. godine, pa nadalje. On vas je upozorio i u oktobru 2003. godine da se sprema 17. mart. Najavio je te terorističke akcije, koje će terorističke organizacije šiptarskih terorista da preduzmu, a vi ništa povodom toga niste preduzeli. Međutim, da bih pokazao koliko je kontradiktorno ovo obrazloženje, pozvaću se na član 73, obrazloženje Vlade Srbije vezano za taj član. U ovom članu, tj. u obrazloženju zbog čega odbijaju jedan od amandmana na taj član, oni kažu – jedan od najvažnijih faktora rizika u tom smislu, vezano za terorizam, jeste tzv. geografski rizik, tj. rizik koji proističe iz činjenice da određeni klijent kod obveznika dolazi sa teritorije koja je poznata po visokoj stopi kriminala i po terorističkim aktivnostima. Dakle, zbog čega niste posebnu pažnju obratili na KiM i terorističke organizacije koje tamo deluju? Hvala.
Hvala i vama. Po Poslovniku, prvo se javio gospodin Aligrudić.
Hvala vam. Član 27. u vezi s članom 143, kroz jedno pitanje da se razjasni postoji li tu povreda Poslovnika ili ne. Moram da reagujem, čisto proceduralna stvar. Vi ste maločas rekli da prelazimo na drugu tačku. Možete li to da nam razjasnite? Šta znači preći na drugu tačku u situaciji kada su spojene rasprave u pojedinostima? Kako smo prešli na drugu tačku? Na kakvu smo to drugu tačku prešli? Da li možete to da objasnite? Mislim da je tu povreda Poslovnika u pitanju.
Hvala, ako je to sve. Dakle, prvo smo raspravljali o Predlogu zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i to smo, u okviru objedinjene rasprave, završili. Potom, prelazimo na Predlog zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma, u kontinuitetu. Prekida nema i prelazimo na raspravu o ovom predlogu u pojedinostima. Gospođa Gordana Pop-Lazić ima reč. Izvolite.
Gospodine Aligrudiću, imate jedan mutant od Poslovnika, pa morate malo više energije da utrošite da to protumačite. Pozivam se na član 88. stav 2.koji mi daje ovlašćenje, daje mi pravo da od vas zahtevam da date potrebno objašnjenje u vezi s radom sednice i drugim pitanjima. Gospodin Aligrudić je započeo jednim pitanjem na koje je nemoguće dati odgovor, s obzirom na to da je Poslovnik takav kakav jeste, napravljen samo da obesmisli rad Parlamenta i rad po amandmanima, kako nikome ne bi bilo jasno šta, u stvari, poslanici, na osnovu prava koja crpe iz Ustava, žele da poprave u bilo kome zakonu. Ja hoću da vam postavim drugo pitanje. Odložili ste sednicu za dodatnih pola sata, u želji da nam se pridruži neko od ovlašćenih ministara, troje ih je navedeno za ovu raspravu, a nema nijednog. Mislim da je to zaista neprimereno, jer bi, opet na osnovu ovog poslovnika, neko od njih mogao da izađe za ovu govornicu da odgovori na pitanja koja poslanici postavljaju, vezano za amandmane, ili da ih ubeđuju da ti amandmani treba da budu prihvaćeni, a ovde nemamo nikoga ko bi to mogao da učini. Dakle, ako ćemo od Parlamenta da pravimo provizorijum, možemo da nastavimo ovako da radimo. Ako hoćemo da to uozbiljimo, mada vidim da ni poslanici poslaničke većine nisu zainteresovani za rad Parlamenta, evo, pogledajte, ima ih ukupno četvoro ovde i četiri sekretara nekih ministarstava, onda je najbolje da prekinemo današnji rad i da sačekamo neko vreme, kada će ministri biti ovde i kada će poslanici shvatiti da imaju dužnost da budu prisutni na sednicama, jer ih Poslovnik, takođe, na to obavezuje.
Hvala. Niste bili u sali kada sam kazao ko je prisutan i rekao da svakog momenta očekujemo dolazak gospodina Milana Markovića, koji je tu, ali koji se javio da je sada na putu. Mislili smo da možemo da krenemo s raspravom. Ako vas ovo ne zadovoljava, ja ću odrediti pauzu, pošto gospodin Zoran Krasić kaže u čemu vidi povredu Poslovnika.
Gospodine Novakoviću, ovo je forma u kojoj bih mogao da dođem do ove govornice da vas upozorim na nešto i da tražim odgovor, u ime svih poslanika. Hajde, ovamo ih nema (pokazuje rukom na svoju levu stranu), ali makar s ove strane ih ima. Mi se sada nalazimo u stvarno nezgodnoj situaciji u pogledu primene člana 143. ovog novog poslovnika, posle ovih izmena. Pazite, vi ste rekli da smo prešli na 2. tačku dnevnog reda, a to je, znači, drugi zakon. Povodom tog zakona postoji dvadesetak amandmana, pretpostavljam. Sada se postavlja sledeće pitanje. Pošto je ta rasprava objedinjena, kako vi to kažete, da li ta kategorija, logički, uopšte može da postoji, to je drugo pitanje, ali mi sada postavljamo pitanje – ako podnosioci amandmana imaju pravo do dva minuta da pričaju, da li predstavnici poslaničke grupe mogu da koriste ono drugo vreme, konkretno, predstavnik stranke – 15 minuta, a SRS, još 68 minuta, koliko ima po nekim principima koji važe? Treba da nam to objasnite vrlo jednostavno – da li imamo ili nemamo pravo, da bismo izbegli ove situacije, da ''kokate'' ovde opomene i da pokazujete solidarnost, humanost i brigu za nezbrinute tako što nekome otmete iz džepa. Ne želimo nikakve konflikte s vama. Samo želimo da nam se, vrlo prosto, objasni. Kako god da vi objasnite, nema logičkog objašnjenja, zbog nakaradnog Poslovnika i onoga što je ugrađeno u taj poslovnik. Uopšte je nemoguće objediniti raspravu u pojedinostima povodom tri zakona, nemoguće je. Jer, ako to radite, onda mi možemo da krenemo s amandmanima na treći zakon. Mi to ne želimo, već želimo da se samo to razjasni, jedanput za sva vremena. Verovatno će ovaj poslovnik malo da traje, jer ćete i vi, bogami, malo da trajete. Hvala.
Hvala. Dakle, nema povrede Poslovnika. Vreme svake poslaničke grupe je direktno, nedvosmisleno pročitano na samom početku. Koliko ja znam, vreme Poslaničke grupe SRS po ovoj raspravi je isteklo i nema ga više. Znači, to je vreme za vas, za objedinjenu raspravu o prve tri tačke dnevnog reda, za razliku od drugih poslaničkih grupa, koje imaju još jedno određeno vreme. Pošto ministra nema u sali, nije još došao, određujem pauzu od 15 minuta. Nastavićemo rad u 14.30 časova. [[Posle pauze – u 14.30]] Nakon pauze od 15 minuta, nastavljamo s amandmanom na član 2... Izvinjavam se. Gospodin Šormaz se javio povodom amandmana na član 2. koji je podneo gospodin Boris Aleksić.
Javljam se povodom amandmana kolege Aleksića. Mislim da nije bilo daleko od logike da bude usvojen, jer ceo ovaj zakon, jedina važnost ovog zakona i zašto ga usvajamo jeste to što je on jedan od onih na listi potrebnih za ulazak u šengen zonu, ili za dobijanje tih čuvenih viza koje naši građani očekuju. Inače, oni koji se bave tom delatnošću u Srbiji, znaju da, kad je reč o samom sprovođenju zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma, značaja praktično, nema. Prvo, ovi koji se bave krivičnim delom pranja novca u Srbiji to rade iz ličnog interesa, iz lične koristi. Ne postoje podaci da se time finansira bilo koja teroristička organizacija u svetu, a i na našem delu teritorije, u južnoj srpskoj pokrajini, Kosovu i Metohiji, svi znaju da je 80% privrednih aktivnosti, u stvari, u sivoj zoni, tako da malo što ide kroz neke redovne kanale koje sprovodi Euleks, koji je dovela ova nesposobna vlast na Kosovo i Metohiju, i nešto malo preko izvršne vlasti koju imaju kosovski Albanci. Od tog novca, koji je toliko mali, ne finansira se terorizam, koji je, inače, prisutan među onima koji danas čine vlast u našoj južnoj pokrajini KiM. Te terorističke organizacije, koje mogu da ugroze bezbednost u Srbiji, a prave ih kosovski Albanci, finansiraju se na potpuno drugačiji način. One se finansiraju, pre svega, trgovinom heroina. Mislim da to već jednom treba da bude izgovoreno i za ovom skupštinskom govornicom i zato sam se i javio povodom ovog amandmana. Ako mi, kao država, bez obzira na ovaj zakon, želimo zaista da se borimo protiv terorizma, onda moramo u našim bezbednosnim službama, u našoj policiji i vojsci već jednom da se organizujemo na takav način, naravno, i u našoj državi, našom diplomatijom, da upoznamo ne samo naše građane, nego da se organizujemo i od toga branimo, jer to je opasnost koja Srbiji visi nad glavom za naredni period. Moramo da se organizujemo. Trgovina heroinom. Reći ću vam, kratko, neke podatke, u jedan minut, koji se znaju u svetu, da se 93% ukupne proizvodnje heroina u svetu obavlja u državi koja se zove Avganistan. U Avganistanu se nalazi 70 hiljada NATO vojnika. Od kada je NATO tamo, 20 puta je povećana proizvodnja heroina u Avganistanu. Dovoljno bi bilo, da ta država hoće da se bori protiv proizvodnje heroina, da digne poljoprivredne helikoptere i da isprska ta polja s makom, uz zaštitu 70 hiljada NATO vojnika, i da ne bude više proizvodnje heroina. Najveće tržište u blizini Avganistana je, naravno, Evropska unija, tri miliona zavisnika od heroina ima u EU, ne korisnika, korisnika ima mnogo više, već zavisnika; lečenih zavisnika heroina ima tri miliona. Na to dodajte nas koji nismo članice EU, velika tržišta kao što su Turska, Rusija, Ukrajina, Švajcarska itd., i onda možete misliti o kolikom novcu se radi. Najveći prodavci heroina u Evropi su Albanci s Kosova i Metohije. Zvanično, po podacima UN-a, albanska mafija je postala četvrta mafija po snazi u svetu. Oni za najveće neprijatelje smatraju Srbiju i srpsku državu, a mi se za to ne spremamo. Moramo se spremati i u našoj diplomatiji ove podatke moramo da počnemo da iznosimo. Avganistan je, inače, prva država koja je priznala nezavisnost KiM-a. Naravno, komplementarne su im privrede, ovi proizvode a ovi prodaju. Povezani su i na takav način se finansiraju terorističke organizacije u svetu. Ponavljam, 70 hiljada NATO vojnika u Avganistanu. U bazi Bondstil ima 16 hiljada, otprilike, NATO vojnika, pola od toga su Amerikanci, američki vojnici na teritoriji južne srpske pokrajine, Kosova i Metohije. Ne može me niko ubediti da to nije povezano. U našim diplomatskim aktivnostima, morali bismo da počnemo i o tome da govorimo, a ne da na konstataciju predsednika Vlade Španije da Španija nikada neće priznati nezavisnost Kosova i Metohije, naš predsednik odgovori onako žustro – gospodine predsedniče Vlade Španije, ni Srbija nikada neće priznati Kosovo i Metohiju. Tako se ne radi, nego mi moramo da stvorimo i u policiji i u vojsci bezbednosne službe koje će se tome odupreti i koje će početi protiv toga da se bore i van teritorije Republike Srbije, jer su oni opasnost za nas. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, na Predlog zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma podneo sam amandman, koji glasi: "U članu 2. stav 5, posle tačke 3, dodaje se tačka 4), koja glasi: ''Terorističkom organizacijom, u smislu ovog zakona, smatra se i tzv. Nacionalni komitet za oslobođenje i odbranu svih albanskih teritorija, tzv. Oslobodilačka vojska Kosova, tzv. Albanska nacionalna armija, tzv. Oslobodilačka vojska Preševa, Medveđe i Bujanovca i druge terorističke organizacije koje su identifikovane od strane nadležnih državnih organa i službi Republike Srbije. Terorističkom organizacijom, u smislu ovog zakona, smatraju se i tzv. Kosovske bezbednosne snage." Obrazloženje za podnošenje amandmana je da Republika Srbija ima višegodišnje iskustvo u borbi protiv terorizma, naročito na Kosovu i Metohiji. Stoga je neophodno da se u ovom članu posebno navedu pripadnici najozloglašenijih terorističkih organizacija, koji su činili i čine veliki broj krivičnih dela, bave se pranjem novca i finansiranjem svojih aktivnosti na teritoriji naše države. Tzv. Kosovske bezbednosne snage čine i pripadnici tzv. Nacionalnog komiteta za oslobođenje i odbranu svih albanskih teritorija, tzv. Oslobodilačke vojske Kosova, tzv. Albanske nacionalne armije i tzv. Oslobodilačke vojske Preševa, Medveđe i Bujanovca, koje je Vlada Srbije definisala kao terorističke i u knjizi "Albanski terorizam i organizovani kriminal na Kosovu i Metohiji", izdatoj septembra 2003. godine. Zbog toga je neophodno da se u ovom članu posebno navedu pripadnici najozloglašenijih terorističkih organizacija, koji su činili i čine veliki broj krivičnih dela, bave se pranjem novca i finansiranjem svojih aktivnosti na teritoriji naše države. Uz to bih hteo da se pomenu i pripadnici tzv. terorističkih organizacija ''Rosa'' i ''Vehabije'', koje možete da vidite slobodno ukoliko dođete na prostor Kosova i Metohije. Naša država bi morala da učini sve da spreči da se te organizacije šire i jačaju, da spreči da se takvim pripadnicima izdaju dokumenta države Srbije kako bi mogli nesmetano da putuju.
Hvala, gospodine Kragoviću. Da li još neko želi reč? Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Milica Radović. Izvolite. Uz dva minuta koja imate kao podnosilac amandman, još 13,5 minuta ima Poslanička grupa DSS-a.
Koristiću vreme za amandman i koristiću nešto vremena koje je opredeljeno za Poslaničku grupu. Na početku, moram da kažem da se ne slažem s načinom na koji vladajuća koalicija tumači nove odredbe Poslovnika koji je donet u ovoj skupštini, prvenstveno u delu koji se odnosi na objedinjenu raspravu u pojedinostima. Na stranu to da je vreme od dva minuta koje podnosilac amandmana ima na raspolaganju prekratko, verujem da među nama postoje poslanici koji su u stanju da u roku od dva minuta sažmu svoje misli i da potpuno obrazlože svoj amandman, ali sam mišljenja da ovakvo neprimereno ograničenje diskusije ne ide u prilog kvalitetnoj raspravi. Sada da nešto kažem i o amandmanu. Amandman sam podnela na član 3. Predloga zakona, koji reguliše, ili bi trebalo da reguliše sve pojmove koji se upotrebljavaju u Predlogu zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma. Konkretno, amandman se odnosi na proširenje pojma imovine, na taj način što bi se proširio rečima: umetnička dela, plemeniti metali i druge dragocenosti. Mislim da bi na taj način pojam imovine bio, u svakom slučaju, detaljnije opisan. Takođe sam mišljenja da svoje mesto u članu 3. treba da nađe i Uprava za sprečavanje pranja novca. Tačno je da je definisana članom 52, ali ako govorimo o samim pojmovima, onda bi bilo sasvim celishodno da on bude preciziran i definisan u svim delovima, odnosno na onom mestu u zakonu gde su definisani ostali pojmovi. Kada sam govorila o kvazibanci u načelnoj raspravi, rekla sam da se ne slažem da je taj izraz adekvatan, da je bilo potrebno pronaći neki izraz koji više odgovara duhu našeg jezika. Pored toga što se ne slažem sa samim izrazom, ne slažem se ni sa definicijom koja je upotrebljena za kvazibanku, jer kvazibanka ne znači ono što je opisano u samom Predlogu zakona. Kvazibanka nije banka koja je registrovana u jednoj državi, a u kojoj ne vrši svoju delatnost, već je kvazibanka banka koja je registrovana u jednoj državi u kojoj fizički ne postoji. To je mnogo preciznija definicija. Mislim da bi predlagač ovog zakona trebalo da uzme ovo u obzir. Takođe, smatram da je izraz "bezgotovinska transakcija i elektronski novac" trebalo da nađe svoje mesto u određivanju pojmova u smislu ovog zakona. Sve ovo ukazuje da zakon nije na najbolji mogući način regulisao pojmove koji se primenjuju u njemu, samim tim, ono što mogu da iznesem kao generalnu primedbu, zakon nije koncizan, nije jasan na mnogim mestima i u određenim situacijama je preobiman. Mogu da kažem da ovo, konkretno, iznosim kada je u pitanju, recimo, član 91. ovog predloga zakona. Meni je, kao diplomiranom pravniku, s položenim pravosudnim ispitom, bilo vrlo teško da ga shvatim i u potpunosti sagledam, zato što sam član 91. Predloga zakona upućuje na 10 različitih članova. Da biste bili u mogućnosti da sagledate šta je sve propisano u članu 91, njegovu pravu suštinu, koji se, usput govoreći, bavi prekršajnim kažnjavanjem advokata, bilo bi neophodno da uzmete u obzir svih 10 prethodnih članova na koje on ukazuje. Smatram da ovo nije dobro i da je sada vreme da ovakve stvari ispravimo, jer će, u krajnjem slučaju, izazvati mnoga dodatna tumačenja u samoj praksi, a mislim da to nije cilj predlagača zakona.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Jadranko Vuković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS-a, podneo sam amandman na član 6. stav 2. Međutim, Vlada Srbije je taj amandman odbila, s obrazloženjem da ga ne prihvata iz razloga što su u članu 6. stav 2. Predloga zakona pobrojane radnje i mere, tj. obaveze koje obaveznici imaju u skladu s tim predlogom zakona. Vlada kaže da je donošenje interne procedure za izvršavanje tih mera samo jedan od načina, ili metoda na koji će obveznik te mere vršiti i nije celishodno propisati je kao posebnu obavezu. Predlagač, takođe, kaže da je nepodeljena praksa svih obveznika koji imaju više zaposlenih da donesu interne procedure kojima detaljnije regulišu obaveze iz Zakona o sprečavanju pranja novca, koji je na snazi. U članu 6, dame i gospodo narodni poslanici, stav 2, posle tačke 6), dodaje se nova tačka 7, koja glasi: "Izrada procedure (internog pravilnika) za postupanje zaposlenih u slučajevima u kojima postoje sumnje da se radi o pranju novca ili finansiranju terorizma". Dosadašnje tačke 7), 8) i 9) postaju tačke 8), 9) i 10). Obrazloženje ovog predloga amandmana. Bez postojanja određene procedure, odnosno internog pravilnika, zaposlena lica kod obveznika u smislu ovoga predloga zakona neće znati kako da se ponašaju i postupaju u slučajevima u kojima postoji sumnja da se radi o pranju novca ili o finansiranju terorizma.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, ovaj amandman sam podneo iz čisto humanih razloga, da bih, možda, usporio usvajanje zakona i odložio njegove štetne posledice. Ako ovaj zakon bude usvojen i ako bude striktno primenjivan, biće uhapšeno kompletno rukovodstvo države Srbije. Evo zbog čega. Srbija već osam godina posredno, preko Haškog tribunala, učestvuje u finansiranju međunarodnog terorizma. Evo dokaza. Šta je NATO nego teroristička organizacija, koja je 1999. godine, grubo kršeći povelje UN-a, grubo kršeći međunarodno pravo, izvršila teroristički napad na SRJ i Republiku Srbiju, ubila hiljade ljudi, razorila privredu i, na kraju, otela Kosovo i Metohiju. Šta je Haški tribunal nego sud NATO pakta, sud te terorističke organizacije. Kao što znate, Srbija učestvuje u finansiranju tog suda. Prvi dokaz – samo ovogodišnjim budžetom za saradnju s Haškim tribunalom predviđeno je skoro milion evra. Drugi dokaz – drugi milion evra predviđen je za nagradu onome ko izda proslavljenog srpskog generala Ratka Mladića. Treći dokaz – nedavno smo čuli izjavu jednog visokog zvaničnika za ratne zločine da dnevno nekoliko hiljada ljudi učestvuje u potrazi za Ratkom Mladićem i da to državu dnevno košta 30.000 evra, puta 30, to je 900.000 evra za mesec dana; za godinu dana, to je 10 miliona evra za NATO i njegov sud. Iz ovih nespornih činjenica, iz ovih premisa, sledi samo jedan jedini logičan zaključak: Srbija učestvuje u finansiranju međunarodnog terorizma. Da bismo sprečili kršenje zakona, da bismo sprečili, ne daj Bože, hapšenje državnog rukovodstva, imamo samo dva moguća rešenja. Prvo rešenje je da Vlada povuče ovaj zakon, drugo rešenje, bolje rešenje, jeste da prekinemo saradnju s Haškim tribunalom.
Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, dame i gospodo, podneo sam amandman na član 7. Predloga zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma. Predložio sam da se posle stava 1. člana 7. doda novi stav 2, koji glasi: "U smernicama organa nadležnog za vršenje nadzora nad primenom ovog zakona, naročita pažnja će se posvetiti analizi rizika od pranja novca i finansiranja terorizma na teritoriji južne srpske pokrajine – Kosova i Metohije." Naime, u članu 7. stav 1. Predloga zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma se navodi: "Obveznik je dužan da izradi analizu rizika od pranja novca i finansiranja terorizma, u skladu sa smernicama koje donosi organ nadležan za vršenje nadzora nad primenom ovog zakona". Smatram da je naša država, Republika Srbija, naročito ugrožena delovanjem terorista i terorističkih organizacija koje su organizovane od strane šiptarskih terorista u našoj južnoj pokrajini – Kosovu i Metohiji. Podsećam vas da je Al Kaida, kao poseban oblik finansiranja, svojevremeno oformila tzv. komitet nevladinih organizacija. Podsećam vas da su, od strane SAD i EU, nevladine organizacije, poput Agencije za pomoć trećem svetu, proglašene za finansijere terorizma. Takođe vas podsećam da se u izveštaju državne komisije SAD, koja je formirana da bi ispitala događaje od 11. septembra 2001. godine, izričito pominje Halid Šeih Muhamed, kao jedan od glavnih organizatora terorističkog napada na SAD. U istom izveštaju se ističe da je Halid Šeih Muhamed boravio na teritoriji Kosova i Metohije, gde je pomagao teroristima u borbi protiv Srba...
Hvala. Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 19, amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, u ime SRS-a sam podneo amandman na član 19. Predloga zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma. Ono što na početku želim da naglasim, jeste da smo mi, inače, policijska država i primenom člana 19. predloženog zakona samo bismo stavili pečat, kao potvrdu policijske države. Obraćam se demokratama, odnosno vladajućoj koaliciji – kako vam kada padne na pamet, tako namećete obavezu da utvrđujete identitet. Kakva je onda uloga policije? Povrh svega, Zakonom o igrama na sreću je već propisana obaveza utvrđivanja identiteta lica koja ulaze u igračnicu. Dakle, vi tu istu materiju sada ponovo regulišete ovim zakonom, prepisujete, bez ikakve logike, propise birokrata iz EU i na taj način uvodite haos u naš pravni sistem. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20, amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 23, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Jovan Palalić podneo je amandman, s ispravkom, kojim predlaže da se Glava 3 – Radnje i mere koje preduzimaju advokati, članovi 46, 47, 48. i 49. brišu. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, s ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana Jovan Palalić, uz dva minuta kao podnosilac amandmana, a kao ovlašćeni predstavnik imate još 8 minuta i 30 sekundi.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je vrlo značajan deo zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma, o čemu smo mnogo više govorili u načelnoj raspravi. Želim da iskoristim ovu priliku da ukažem na vrlo loše posledice koje primena ovakvih rešenja u ovom zakonu može izazvati, ne samo kada je u pitanju ugled i dostojanstvo advokatske profesije, nego, uopšte, pravosudni sistem u Srbiji. Kada se pogledaju efekti primene zakona koji se odnose na radnje i postupke koje treba da čine advokati, u vezi s čitavim sistemom promena u pravosuđu, koje su definisane na osnovu zakona koje smo usvajali tokom jeseni, onda je vrlo jasno da ulazimo u ozbiljnu i problematičnu situaciju, koja se odnosi na stabilnost pravosudnog sistema. S jedne strane ćete imati situaciju da se ukidaju sudovi u preko 100 opština, a primena ovog zakona izazvaće u velikom broju malih opština zatvaranje advokatskih kancelarija, čime će i dostupnost pravde velikom broju građana biti otežana i, sasvim sigurno, s obzirom na to da je advokatska profesija samostalna delatnost, ugrožavanje egzistencije velikog broja građana. S druge strane, kao što smo rekli i u načelnoj raspravi, odredbe ovog zakona, pogotovo odredbe koje se odnose na evidencije definisane u članu 81, faktički, od advokata prave sistemske doušnike, ljude koji treba da svoje klijente proveravaju, da utvrđuju poreklo imovine, da to prijavljuju Upravi za sprečavanje pranja novca i finansiranje terorizma, da ti podaci budu tajni, da sve ono što treba da predstavlja poverenje između advokata i klijenta koji dođe da zaključi npr. jedan kupoprodajni ugovor, bude ovde narušeno. Postavlja se suprotno pitanje, a šta radi poreska uprava, koja bi trebalo da bude nadležna da se ovim poslom bavi? Svako ko je advokat, a ovde ima advokata i iz vladajuće koalicije, i iz opozicionih stranaka, znaju da se, nakon zaključenja kupoprodajnih ugovora u sudu i overe tih ugovora, iz suda ide u poresku upravu i poreska uprava nema nikakvu obavezu u smislu provere porekla imovine koja je definisana ovim zakonom; taj posao se stavlja na teret advokata. Postavlja se pitanje, zašto je advokat taj koji to treba da radi i kojim metodama da utvrđuje? Da li će ikada moći da utvrdi podatke o tome odakle određena količina novca stranci koja želi da kupi stan ili stranci koja ga prodaje, dakle, na koji način je došao u posed tog stana? Bojim se da će se sve te stranke, kada saznaju da to advokati rade, razbežati od svih advokatskih kancelarija, pa ćemo podsticati nešto protiv čega smo se deklarativno ovde borili, jednu vrstu promocije nadripisarstva onih ljudi koji po kućama, po stanovima, negde po pisarnicama sudova, prave kupoprodajne ugovore, uzimaju novac. Time se još više podstiče mito i jedan ozbiljan i odgovoran posao kao što je zaključenje kupoprodajnog ugovora izmešta iz advokatskih kancelarija. Znači, primena ovih odredaba može da ima ozbiljne posledice na ugled advokatske profesije, pogotovo kada se zna da su zaprećene prekršajne kazne do 500 hiljada dinara za nedostavljanje tih podataka ako postoji osnovna sumnja. Advokati će, u strahu, da dostavljaju sve podatke Upravi za sprečavanje pranja novca, jer će se bojati da, eventualno, Uprava ne nađe mogućnost ili osnovnu sumnju da je stranka koja je zaključila ugovor, možda, prala novac preko njegove kancelarije. Onda ćete imati jednu opštu histeriju prijavljivanja svih klijenata koji uđu u advokatsku kancelariju. Ne želim da govorim o tome da nijedna stranka neće da kaže advokatu podatke koji su definisani članom 81. Dodatno opterećenje za male advokatske kancelarije, u malim mestima, jeste član 77, kojim se advokatu nameće obaveza da ima ovlašćeno lice, da ga zaposli, da mu plaća edukaciju, da mu obezbedi sve tehničke uslove. Pitanje je, koja advokatska kancelarija u ovom trenutku, a govorimo o manjim mestima, to može da izdrži? S jedne strane, imate ukidanje sudova, a, s druge strane, imaćete zatvaranje advokatskih kancelarija u velikom broju mesta i promociju nadripisarstva, jer će stranke zaključivati ugovore na drugim mestima, a ne u advokatskim kancelarijama i s advokatskim pečatom. Znači, molim vas da tražite mišljenje o ovome, jer je vrlo relevantno da čujete mišljenje advokata, advokatskih komora, da li advokatske kancelarije ovaj posao mogu da sprovedu i da li je to u interesu jedne ozbiljne i ugledne profesije u Srbiji. U tom smislu, pozivam sve advokate iz vladajuće koalicije, naravno, i iz opozicionih stranaka, da podrže ovaj amandman i da se ova obaveza ne stavlja na teret advokatima. Ima poreska uprava dosta mogućnosti da, preko svojih kapaciteta, utvrdi poreklo imovine, utvrdi podatke i takvim merama spreči pranje novca i finansiranje terorizma i da otkrije one koji to žele da čine. Ne mislimo da oni koji treba da budu ljudi od najvećeg poverenja za građane, kada stupe u poseban odnos s njima, advokati to treba da rade. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 50, amandman je podneo poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima poslanik Jovan Palalić, kao podnosilac amandmana.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je, isto, jedna od neverovatnih odredaba u ovom zakonu, koja se odnosi na obavezu advokata da utvrđuje indikatore osnova sumnje da je neko prao novac i finansirao terorizam. Znači, stavlja se u obavezu advokatima da utvrde nekakvu listu indikatora na osnovu kojih će, kada mu stranka uđe u kancelariju, proceniti da je on osoba koja pere novac preko njegove kancelarije ili finansira terorizam. Zaista, veliko je pitanje, bez ikakvih daljih preciznih odredaba, kakvi su to indikatori i da li je iko u mogućnosti da tako nešto sačini. U načelnoj diskusiji sam rekao da treba da se pozovemo, između ostalog, i na teorije uglednog italijanskog teoretičara Čezara Lombroza, gde je on na osnovu fizionomije utvrđivao da li je neko kriminalac ili nije. Jednostavno, sve advokatske kancelarije treba da dobiju da ponovo prouče Čezara Lombroza i da utvrde kakve su to fizionomije koje kriminalci imaju i na osnovu toga da pristupe proceni onih koji ulaze u kancelariju, da li finansiraju terorizam. Vrlo neozbiljno, s obzirom na to da se daju velike nadležnosti Upravi za sprečavanje pranja novca, koja ima, a mi smo to u jednom amandmanu definisali, mnogo nadležnosti, mnogo velikih administrativnih kapaciteta i mnogo sredstava. Neka Uprava definiše koji su to indikatori, a ne da se ostavlja raznim advokatskim kancelarijama po Srbiji da one to procenjuju, pa da ih onda neko, na osnovu nadzora, opominje, kritikuje. Ili, ne daj Bože da propuste da utvrde neki indikator, pa se stranka pojavi, pa tog indikatora nema, pa pošto nema indikatora, ona nije sumnjiva, a taj građanin je, u stvari, prao novac, pa to utvrdi Uprava za sprečavanje pranja novca i kazne advokata s 500 hiljada dinara! Ovaj posao treba da radi Uprava za sprečavanje pranja novca, a ne da se još jedan teret stavlja na leđa advokatskoj kancelariji. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 51, amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milica Radović, kao podnosilac amandmana. Pored dva minuta, kao podnosilac, imate još 11 minuta u vremenu Poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman na član 51. predstavlja deo iste celine s amandmanom koji je podneo gospodin Palalić na član 50. Mi smo mišljenja da bi indikatore za prepoznavanje sumnjivih lica i transakcije trebalo da sastavlja Uprava za sprečavanje pranja novca. Samim tim, vrlo je osetljivo i sporno da li advokati, odnosno advokatske komore treba da učestvuju u izradi indikatora za prepoznavanje lica i transakcija za koje postoji osnovana sumnja da se radi o finansiranju terorizma i pranju novca, s obzirom na prirodu advokatskog poziva i na jedan specifičan odnos poverenja koji vlada između samog advokata i njegovog klijenta. Razumem da se ovde radi o zaštiti opšteg interesa, ali postavlja se pitanje koliko će uopšte taj interes moći da bude zaštićen ukoliko lica, koja su obavezna u smislu ovog zakona, nerado sprovode nametnute obaveze? Pretpostavljam da predlagač ovog zakona nije želeo da nas vrati na primenu odbačenih teorija kada je govorio o tome šta sve advokat treba da ima u vidu da bi za neko lice rekao da je sumnjivo. Smatram da nije bila njegova namera da nas uputi na polje kriminalne antropologije, jer je to nešto što je zastarelo i nešto što, apsolutno, nije primenljivo u našem pravnom sistemu. Smatram da bi bilo mnogo uputnije da se advokati oslobode ove obaveze i da ovu obavezu preuzme Uprava za sprečavanje pranja novca, jer to i po prirodi stvari predstavlja njen delokrug. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 52, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, kao podnosilac amandmana, s upozorenjem da imate 11 minuta u okviru vremena Poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala najlepše. Uvaženi potpredsedniče, poštovana gospođo Dragutinović, interesuje me da li ste vi pročitali ovaj predlog zakona, s obzirom na to da sam razgovarao s ministrom Markovićem, koji neće večito biti ministar; verovatno će u neko dogledno vreme biti advokat. Suprug ministarke Malović je, takođe, advokat. Ono što je DSS predložio jeste brisanje Glave 3 predloženog zakona, kojom vi, praktično, advokatsku profesiju pretvarate u špijunsku profesiju. Jedan kolega, ugledni advokat iz Čačka, mi je rekao, to sam rekao i u načelnoj raspravi, da će na svoju firmu staviti natpis ''Advokat Petrović'', a ispod – ''špijun i uhoda''. Ako mislite da se na ovaj način razračunavate s advokatima, da njima uvodite neke obaveze koje, apsolutno, nisu u stanju da sprovedu, mislim da ste na pogrešnom putu. Ministarka Malović se jasno ogradila u ovoj sali od svog učešća u pisanju ovog zakona. Ako vi predviđate da advokat i njegovi saradnici treba da sastave listu indikatora, da stranku koja im uđe na vrata skeniraju i procene da li je povezana s finansiranjem terorizma ili nije, mislim da je to potpuno van pameti. Predložili smo da se ovaj posao utvrđivanja lista indikatora prebaci na poresku upravu, odnosno na Upravu za sprečavanje pranja novca. Šta ti ljudi rade? Ako im to nije posao, zašto to prebacivati na advokate? Možemo da pričamo o velikim ili malim mestima, ali ako se poreska uprava i Uprava za sprečavanje pranja novca time ne bave, mislim da jedna časna i ugledna profesija u ovoj zemlji ne može biti degradirana na taj način kako ste vi predvideli ovim zakonom. Hvala najlepše.
Hvala vama. Na član 79, amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Zlata Đerić. Imate i 4 minuta i 48 sekundi, kao vreme Poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovaću vreme. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, smatram da se ovaj amandman koji sam podnela na član 79. zaista mogao uvažiti u toku zasedanja Odbora, jer on predviđa da se podaci do kojih se dođe u toku istraživanja radnji, kriminalnih radnji koje su nastale pri pranju novca, pranju, sušenju, štirkanju i sve ostalo što ide s novcem, čuvaju najmanje 10 godina. Bilo bi uputno da se takvi podaci bar na jednom mestu, pre svega, u Upravi, čuvaju trajno. Mora postojati jedno mesto gde će se takvi podaci sačuvati trajno, a današnja tehnologija zaista to omogućava, zbog svih onih kasnijih radnji do kojih ćemo sigurno doći, a ta radnja će se, verovatno, i dalje, na različite načine, ponavljati u kriminalnim postupcima ili u kriminalnim pokušajima različitih subjekata. Važno je da se takvi podaci bar na jednom mestu mogu trajno sačuvati, da bi se mogli pratiti, porediti i u nekim sledećim vremenima, na pravi način sankcionisati. Hvala lepo.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? Na član 81, amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospodin Miroslav Petković. Izvolite.
Hvala najlepše. Poštovani potpredsedniče, gospođo Dragutinović, kolege narodni poslanici, ovaj amandman DSS-a sledstveno prati ono što smo predložili, od brisanja Glave 3, do prebacivanja nekih nadležnosti koje su predviđene za advokate na Upravu za sprečavanje pranja novca. Voleo bih da dobijem odgovor od ministra finansija povodompitanja da, koliko čujem, Vlada Srbije predlaže da uvede fiskalizaciju advokata, uredbom od 1. oktobra ove godine. To će biti vrlo interesantno i, nakon usvajanja ovog zakona, jer pretpostavljam da je vladajuća većina obezbedila broj potrebnih glasova, ne znam kako će kolege advokati glasati protiv sebe prilikom usvajanja ovog zakona, zaista me interesuje – ukoliko ne budete imali sedam hiljada advokata u ovoj zemlji ispred zgrade Vlade, kada ih proglasite špijunima, sigurno ćete ih imati kada im budete uveli fiskalne kase. Ne zaboravite da advokati rade po tarifi koja je predviđena zakonom, da se tu određene usluge pružaju u iznosu "od – do", da je nemoguće to definisati na način kako vi predviđate. Prema tome, prihvatite amandmane DSS-a i ispoštujte jednu uglednu profesiju u ovoj zemlji, da ovaj zakon, koliko-toliko, dobije neki smisao, inače, mislim da je ovo prazna priča i da ćete, kao i povodom mreže sudova i seta pravosudnih zakona, o kojima smo razgovarali pre nekoliko meseci, ponovo doći u ovu skupštinu, ne vi, nego gospođa Malović. Na ovaj način, jednu svoju koleginicu sprečavate da dođe u neprijatnost i da pravda nešto što je nemoguće braniti u ovom trenutku.
Hvala, gospodine Petkoviću. Reč ima gospodin Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-a. Izvolite, pet minuta.
Predsedavajući, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je taj član koji definiše evidencije koje treba da vode advokati. Zarad javnosti ću da pročitam, između ostalog, koje evidencije treba advokati da vode i da prijave Upravi. Kaže se ovako: "Podatke i informacije o poreklu imovine koja je predmet ili koja će biti predmet poslovnog odnosa ili transakcije". Pitam ovde, verujem da veliki broj advokata gleda ovaj prenos – kako će oni da utvrde poreklo imovine i na koji način, ukoliko nijedna stranka koja je došla u advokatsku kancelariju da uspostavi poslovni odnos ili transakciju to ne želi da uradi? Šta će advokati onda da rade? Pogotovo ova evidencija – razlog je za sumnju da se radi o pranju novca ili finansiranju terorizma. Za ove obaveze koje su nametnute članom 81. advokatima, pored niza drugih, ima tačno 13 evidencija koje treba da vode, ne bih ih ovom prilikom čitao, čitam ove koji su najproblematičnije, pogotovo utvrđivanje porekla imovine, advokatske kancelarije treba da imaju čitavu špijunsku mrežu doušnika, prijatelja, razna lica koja treba da jure tu ličnost, da utvrđuju odakle mu novac da kupi stan, nekom građaninu Srbije, da bi ga mogli prijaviti, da bi on na osnovu toga izvestio Upravu za sprečavanje pranja novca. Naravno, ta informacije ne sme nipošto biti saznata od strane klijenta koji dolazi u advokatsku kancelariju, to treba da bude tajna, a advokat će vrteti telefonom i prijavljivati svakog ko mu padne na pamet. Želim da vidim koji su to metodi, načini da se utvrdi poreklo imovine stranke koja dođe u advokatsku kancelariju. Hvala.
Hvala i vama. Poštovane kolege i koleginice, narodni poslanici, ozbiljnost teme zaslužuje malo više pažnje prema govorniku koji se obraća sa govornice. Molim vas za tišinu. Po Poslovniku, gospođa Gordana Pop-Lazić.
Gospodine predsedavajući, izašla sam za govornicu da potvrdim upravo to što ste vi rekli. Ova tema, zaista, zaslužuje mnogo veću pažnju nego što poslanička većina to pokazuje. Pogledajte koliko poslanika ima na ovoj strani. Ima li to smisla? O čemu mi raspravljamo? Rekli ste – važni su zakoni. Zbog čega su važni? Beli šengen. Ko je zainteresovan ovde za beli šengen? Izgleda, ova strana i iskreno jeste, samo što ovo neće da nam donese beli šengen. Kad sam već izašla, koristim priliku da danas čestitam rođendan generalu Ratku Mladiću i poželim mu dobro zdravlje, da ga Bog čuva i da nikad ne padne u ruke onih koje sigurno možemo da nazovemo teroristima, koji bi ga hapsili.
Hvala. Nema povrede Poslovnika i hvala na razumevanju. Na član 91, amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Milica Radović.
Koristiću vreme za amandman i vreme koje ima Poslanička grupa.
Izvinite, samo da vam kažem da imate još 11 minuta Poslaničke grupe, slobodno ga iskoristite.
Hvala vam. Amandmanom koji sam podnela tražim brisanje člana 91. Predloga zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma, jer, kao što sam ranije iznela, ne smatram za opravdano da advokati budu izjednačeni s obveznicima u smislu ovog zakona, niti nalazim bilo kakvo opravdanje da oni budu prekršajno kažnjavani ukoliko na propisan način ne utvrde identitet lica, odnosno ukoliko ne provere lica i sve transakcije. Te provere nekada mogu da budu toliko teške da zadiru u same lične, odnosno najličnije sfere samog klijenta, a nekada, i pored najbolje volje, advokat nije u mogućnost da dođe do određenih dokumenata, odnosno samih dokaza. Član 91. Predloga zakona predviđa da će advokat da bude prekršajno kažnjen ukoliko na propisan način ne utvrdi identitet stvarnog vlasnika pravnog lica, odnosno ukoliko to ne utvrdi na propisan način, i to uvidom u dokument koji nije stariji od tri meseca. Postavlja se pitanje, da li se zna šta sve advokat treba da učini da bi došao do stvarnog vlasnika pravnog lica? Po sada važećem zakonu, on treba da utvrdi sve vlasnike koji imaju udeo preko 10%, pa zatim da u okviru tih 10% utvrdi sve druge vlasnike koji potpadaju pod taj iznos i, na kraju, da dođe do konačnog pojedinca, svih onih koji imaju vlasništvo iznad 10%. Dobro je, moram da priznam, što je ovaj predlog zakona predvideo promenu iznosa vlasništva sa 10 na 25%, ali se postavlja pitanje – da li to na bilo koji način olakšava obavezu kako advokata, tako i drugih obveznika u smislu ovog zakona? Kada sve to učini, onda treba da vodi računa da izvrši uvid u original dokument, ili overenu kopiju dokumenta, izvoda iz javnog registra, koji ne sme da bude stariji od tri meseca. Prvo, sama odredba u praksi nije našla svoje utemeljenje i mnogi odstupaju od njene primene, prosto se gleda kroz prste ukoliko je taj izvod stariji od tri meseca, jer je to vrlo problematično kada se radi, recimo, o stranom pravnom licu. Ovaj član će toliko da optereti advokatsku profesiju da će advokati biti prinuđeni da, umesto da budu koncentrisani na ono što predstavlja njihov delokrug, izigravaju privatne detektive ili istražne sudije, kako ne bi došli pod udar ovog člana. Hvala vam.
Hvala vama. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 95, amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Dali neko želi reč? (Da) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Rogović.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministre, podneo sam amandman na član 95. predloženog zakona. Član 95. glasi da se odredbe od člana 67. do 70. zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma primenjuju 180-og dana od dana stupanja na snagu ovog zakona i da će od tog datuma, odnosno do tog dana važiti odredbe člana 9. zakona o sprečavanju pranja novca. Član 95, moja primedba – zašto 180 dana, a ne 60, kao što sam predložio, povezan je s članom 98, u kome stoji da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Iz svega proizilazi nedovoljna koordinacija i nespremnost određenih državnih institucija da predloženi zakon, koji će voljom vladajuće većine sigurno biti i usvojen u ovom poštovanom domu, u istom trenutku sprovedu u delo. Zbog građana koji prate zasedanje Skupštine, moram da napomenem da od člana 67. do člana 70. zakon predviđa prijavu prenosa fizički prenosivih sredstava plaćanja, pa se u članu 67. navodi da je dozvoljena suma predviđena za prenos preko državne granice u fizički prenosivim sredstvima – do 10.000 evra, i to građani treba da znaju. Preko 10.000 evra, sva prenosiva sredstva plaćanja se evidentiraju na državnim granicama, s tim što u članu 69. stoji izuzetak da nadležni carinski organi mogu zadržati fizički prenosiva sredstva plaćanja u iznosu ispod 10.000 evra, u situaciji ako su iz ne zna se kojih razloga sumnjivi nadležnim carinskim organima, koji taj novac zadržavaju, preko prekršajnog postupka koji se vodi kod NBS, do okončanja postupka kod Deviznog inspektorata, na računima NBS-a. Moram da napomenem i da se članom 81. ovog zakona predviđa lista evidencije, koja za sve organe i za sva lica, između ostalog, i za nadležne carinske organe, predviđa da se vode razlozi zbog kojih se sumnja u verodostojnost ili transakcije ili ovog puta vezanog za onaj amandman o prenosivim sredstvima preko državne granice. Nigde ne stoji koji su to razlozi. Znamo da je Uprava za plaćanje od 2003. godine... Gospodine predsedavajući, ako vi mislite da mogu da pratim, a mogu da pratim, ko lupa, i da istovremeno govorim o ovako važnom zakonu, zaista, svaka čast na tome. Uprava za plaćanje je od 2003. godine članica "Egmont grupe", a moram da napomenem da je to organizacija 108 zemalja, preko koje naša uprava za praćenje pranja novca, a to je veliki proces, odnosno proces u kome Republika Srbija, u sprečavanju pranja novca, pogotovo sprečavanja finansiranja terorizma, ne bi mogla sama da učestvuje, sarađuje sa za to nadležnim svetskim službama, a radi se o finansijsko-obaveštajnim službama. Neobjašnjiva je činjenica, kad je reč o datumu stupanja na snagu, odnosno raspravi o ovom predlogu zakona, nesposobnost državnih institucija i svih onih koji su o tome vodili računa da u periodu od skoro šest godina ovako bitan zakon ne stave u skupštinsku proceduru, odnosno ne dovedu ga do realizacije. Vezano za pomenuti zakon, ne mogu a da ne kažem i to, ne zbog nas poslanika, koji imamo ovaj zakon pred sobom, nego zbog građana Srbije, da sesve gotovinske transakcije od 15.000 evra moraju evidentirati. Vas, gospođo ministre, posebno pitam – šta ćete uraditi sa sistemom velikih marketa, koji u dosadašnjem poslovanju posluju isključivo, čak na veleprodajni način, sistemom gotovine? Ne želim da reklamiram nijednu od tih kuća. Znate da, recimo, jedna mala radnja, ili srednja radnja koja se bavi prodajom bele tehnike, u tako velikom trgovinskom lancu može isključivo za keš, za gotovinu da kupi robu za prodaju u svom maloprodajnom objektu. Verujte da je suma od 15.000 evra vrlo simbolična za takvu radnju, koja se bavi, recimo, prometom, odnosno maloprodajom bele tehnike. U dosadašnjem iskustvu, ti sistemi na teritoriji Republike Srbije isključivo posluju kešom, odnosno gotovinom; ne postoji mogućnost uplate ni preko žiro-računa, ni preko svih drugih načina poslovanja, izuzev keša, tj. kartica. Da li će se po pitanju tih zakonom predviđenih mera, vezano za poslovanje tih lanaca, preduzeti određene mere? Meni je drago što je dosta kolega ovde obratilo pažnju na sistem, odnosno odredbe koje se odnose na poslovanje advokata i njihovih advokatskih kancelarija. Moram da naglasim da su u potpunosti u pravu. Međutim, advokate ima ko da brani, oni sami sebe mogu da brane. Ovde se radi, recimo, o sistemu obveznika koji imaju obavezu da budu praćeni čak i preko svojih knjigovodstvenih agencija. Znači, ceo sistem obveznika je u toj situaciji obaveštajan. Zato sam napomenuo maločas Upravu za plaćanje, jer se ovim zakonom ceo sistem, mimo zvaničnih državnih organa, sistem koji isključivo služi pomoći poslovanja, svodi na finansijsko-obaveštajnu, tj. špijunsku delatnost. Hvala lepo. (Za vreme izlaganja narodnog poslanika Miće Rogovića, poslanici SRS-a su lupali o klupe.)
Hvala, gospodine Rogoviću. Da li još neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnici predlagača žele da daju završnu reč? Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O MATIČNIM KNjIGAMA (pojedinosti) Gospodine Popoviću, okrenite se pristojno i sedite kako treba. Gospodine Nikoliću, molim vas da ne ometate gospodina Popovića u praćenju rada Skupštine. Hvala. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona o matičnim knjigama podneli narodni poslanici: Vlatko Ratković, Milan Avramović, Mirko Munjić, Sulejman Spaho, Radiša Ilić, Nikola Savić, Zoran Krasić, Nikola Žutić, Milovan Radovanović, Tomislav Ljubenović, Lidija Dimitrijević, Marko Milenković, Dušan Marić, Milan Škrbić, Paja Momčilov, Vladan Jeremić, Bojan Mladenović, Gordana Paunović-Milosavljević, Srđan Mijaljević, Gordana Pop-Lazić, Momir Marković, Milan Dimitrijević, Mićo Rogović, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Primili ste ispravku koju je dostavio narodni poslanik Milan Dimitrijević na amandman koji je podneo na deo II Zajedničke odredbe i ispravku koju je dostavio narodni poslanik Mićo Rogović na amandman koji je podneo na član 11. Predloga zakona. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, s ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik gospodin Mićo Rogović.
Gospodine predsedavajući, vezano za Predlog zakona o matičnim knjigama i za njegovo svrstavanje u redovnu proceduru i nelogičnost svrstavanja prethodna dva zakona u redovnu proceduru, već smo o tome pričali, ne bih želeo ponovo o tome da pričam, hoću da kažem šta sam želeo da se postigne članom 11. Većinom zakona koji su u skupštinskoj proceduri, između ostalog, imali smo pre neki dan zakon o poreskoj upravi i poreskoj administraciji, predviđeno je da je za taj deo posla, vrlo bitnog posla, vezanog za obavljanje poslova utvrđivanja, evidentiranja i sistema naplate poreske uprave, potrebna visoka stručna sprema. U članu 11. Predloga zakona o matičnim knjigama, predloženo je, takođe, da poslove matičara ili zamenika matičara, u daljem tekstu matičara, tj. u isti kontekst su stavljeni i matičar i zamenici matičara, mogu obavljati lica ''koja imaju visoko obrazovanje stečeno na studijama drugog stepena (diplome akademske studije – master, specijalističke akademske studije, specijalističke strukovne studije) u obrazovno-naučnom polju društveno-humanističkih nauka, odnosno na osnovnim studijama u trajanju od najmanje četiri godine društvenog smera, položen poseban stručni ispit za matičara i ovlašćenje za obavljanje poslova matičara''. Moj predlog je da se u članu 11. briše: "zamenik matičara", tj. da matičar i zamenik matičara ne budu ista kategorija lica, barem ne definisana, ni po stepenu obrazovanja. Posle stava 1. člana 11, predlog je da se doda stav 2, koji glasi: "Zamenici matičara koji nemaju propisani stepen obrazovanja iz uslova navedenih u stavu 1. ovog člana, mogu biti i matičari (zamenici matičara) koji na dan stupanja ovog zakona ne ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana, a te poslove obavljaju najmanje tri godine, s tim da su dužni da u roku od tri godine od dana početka primene ovog zakona polože poseban stručni ispit za matičara". Nadam se da i gospođa ministar primećuje ono što sam hteo ovim predlogom zakona da razdvojim, tj. da se kategorija – matičar i zamenik matičara, makar po ovoj specifikaciji, tj. po stečenom obrazovanju, razlikuju. Određene kategorije, odnosno određeni članovi ovog zakona negiraju član 11. Predloga ovog zakona; ono što član 11. isključivo navodi šta matičar treba da poseduje, određeni članovi zakona, o kojima ću kasnije, povodom svojih amandmana, pričati, negiraju. Može da se desi jedna banalna situacija, recimo, u praksi, da je neko postao matičar pre dve godine, da ima 23 godine života i da do kraja života ostaje matičar ili zamenik matičara u stepenu stručne spreme u kojoj se trenutno našao, s tim da mora položiti poseban stručni ispit za matičara. U preostalom vremenu ću pričati o nekim drugim stvarima, ali moram da kažem da su nedonošenjem ovog zakona do današnjeg datuma posebne kategorije lica bile pogođene, a to su uglavnom izbegla i interno raseljena lica, povodom svih dešavanja koja su nas u poslednjih 20 godina na teritoriji eks-Jugoslavije, nažalost, snašla, svih dešavanja sa srpskim narodom i sa drugim građanima koji se nalaze na tom području sada, odnosno građani su Republike Srbije, a pre toga su živeli u nekim drugim krajevima. Nelogičnost je da stari zakon preko 35 godina postoji, a samo su neke kategorije, odnosno neke odredbe starog zakona promenjene, 2000. godine, ako se ne varam, pojedine odredbe koje se isključivo odnose na interno raseljena lica sa KiM-a, a kategorije izbeglih lica, do trenutka donošenja ovog zakona, nisu bila u situaciji da deo svojih evidentnih problema mogu rešavati na ...
Izvinite, gospodine Rogoviću, samo jedan sekund. Molim narodne poslanike, pogotovo iz dela sale koji zauzimaju predstavnici SRS-a, da, pre svega, ugase mobilne telefone, prestanu da emituju muziku koja se evidentno čuje i da se ponašaju pristojno, kako dolikuje jednom narodnom poslaniku u ovoj sali. Hvala unapred.
Sve vreme od te 1970. i neke godine, pojedine odredbe su bile neusaglašene sa Zakonom o matičnim knjigama, s nizom promena u odredbama pojedinih zakona, prvenstveno, nesaglasne sa zakonima o državnoj i lokalnoj samoupravi, teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, državljanstvu, pogotovo s pitanjima iz oblasti teritorijalnog uređenja Republike Srbije i uređenja sistema lokalne samouprave, utemeljenim Ustavom Republike Srbije i postojanjem zakona iz ove oblasti. Ovo tim pre što, recimo, pre 35 godina nismo u bivšoj SFRJ imali kategoriju gradova, a u poslednjih nekoliko godina znate da je Beograd, kao teritorijalna jedinica, grad, i svi drugi gradovi koji su u međuvremenu dobili tu kategoriju, odnosno taj status. Samim tim je primena i donošenje ovog zakona o matičnim knjigama, konačno, posle tog izvesnog perioda, za svaku pohvalu. Nadam se da ste, gospođo ministre, zaista uvideli šta sam predloženim promenama člana 11, tj. pomenutim amandmanom, želeo, pogotovo u kategoriji obrazovanja lica koja se bave matičnim knjigama, kod matičara i zamenika matičara. Hvala lepo. (Sve vreme govora narodnog poslanika Miće Rogovića, narodni poslanici SRS-a su lupali o klupe.)
Hvala. Na član 12, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, izvolite. Reč ima gospodin Mirko Munjić, podnosilac amandmana. Istovremeno vas obaveštavam, na osnovu člana 85, da ćemo produžiti rad i posle 18 sati, do završetka tačke koja tog momenta bude na dnevnom redu.
Dame i gospodo, ovaj amandman se odnosi na član 12. Tražio sam da u stavu 1. i stavu 2, tamo gde piše "ministar", stoji "Ministarstvo". Očigledno je da Vlada ceni i voli svoje ministre, pa nije uslišila ovaj amandman. U odnosu na obrazloženje Vlade, ja bih hteo da kažem nešto drugo. Očigledno je da je kod vas na vlasti jedna apsolutno obrnuta situacija. Kod vas je pojedinac na vrhu ledenog brega. Upravo je zbog toga i ovakvo obrazloženje Vlade. Kod vas taj pojedinac, pa makar on bio i ministar, može biti nadležan i za ono za šta celokupna logika predviđa da ne bi mogao biti nadležan. Kod vas su mnogi pojedinci, prosto, uzurpirali vlast. Oni su nedodirljivi. Oni misle da mogu sve i zaista se ponašaju po jednoj finoj ukrajinskoj izreci, koja kaže – izraste li tvome teletu srebrno vime, lako ti je iz njega da dobiješ zlatno mleko. Međutim, ovde se jedno zaboravlja, a to je da svi ti nedodirljivi ne vide bujicu gladnih, nezaposlenih, obespravljenih, osiromašenih, a davno je rečeno da kad siromah postane sudija, vreme je da bogati napuste selo. Hvala na pažnji.
Hvala, gospodine Munjiću. Ima reč gospođa potpredsednica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, zato što i vi i ja, s tog mesta predsedavajućeg, možemo da vidimo da neki narodni poslanici krše Poslovnik, a vaša je obaveza, kao predsedavajućeg, da to ustanovite, izražavam sumnju na osnovu onoga što vidim, kako vi sada delite strane i kažete – strana na koju sede srpski radikali i gde sede neki drugi. Ovde gde sede stranke vladajuće koalicije, ima više identifikacionih kartica, ili nema kartica, ali s manirom koji je poznat gospodinu Markoviću, pošto je on preko klupe preskakao dva sedišta, pa je ubacivao karticu kada se glasalo o Zakonu o radu. Sećate se one ''afere Solun'', gospodine Markoviću. Ništa se nije promenilo, sistem isto funkcioniše, s tim što s te strane ima više onih koji su identifikovani, a dužni su, po Poslovniku, da sa sobom ponesu kartice. Zamoliću gospodina ili gospodu iz režije Radio-televizije Srbije, pošto ide direktan prenos, da malo uslikaju ovu stranu levo od govornice i da vide da tu uopšte nema pripadnika, pre svega, DS-a, ima ih samo nekoliko, i stranke G17 plus, tek toliko da se zna ko ovde radi, a ko vrši opstrukciju Skupštine. Skandali se nastavljaju dalje. Naime, desio se neviđeni skandal. Ja sam više puta rekla da i ptice na grani i mala deca znaju da je Zoran Krasić institucija u ovom najvišem zakonodavnom telu. Tako juče, osobe koje sede ispred sale, nisu popodne videle da je Zoran Krasić u sali i da se, uopšte, nalazi ovde, a s njim se sinoć završila sednica Skupštine, odnosno on je bio poslednji govornik. Sve vam je to doneo novi diktatorski poslovnik Narodne skupštine.
Hvala, vreme je isteklo.
Znači, nije ovo završeno. Vi možete, pritiskom na dugme, da uradite šta god. Isključuju i Srbima u Šilovu struju, pa se oni bore, i hvala im na tome, bore se za sve nas. Vi pozovite službu ovde da dođe da vidi šta je s karticama, a u danu za glasanje da se izjasnimo – da li ste vi prekršili Poslovnik, jer niste reagovali zato što su neki ''duhovi'' prisutni u sali. Hvala.
U danu za glasanje bismo se mogli izjasniti da ste se pozvali na odredbu Poslovnika za koju smatrate da je prekršena. Pošto se niste pozvali, vi ste zloupotrebili Poslovnik, i to stav 4, pa vas upozoravam da to više ne činite. Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Nema podnosioca. Hvala. Na član 15, amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević. Izvinjavam se samo još jednom, molim službu da resetuje sistem, kako bi se tačno znalo koliko poslanika ima u sali. Hvala.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, na član 15. Predloga zakona o matičnim knjigama podneo sam amandman, predviđajući da se u našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima uvede treći primerak matičnih knjiga, s tim da se taj treći primerak čuva u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, dakle, u vašem ministarstvu. Nadam se da ste pročitali obrazloženje, jer me vaš odgovor dovodi u jednu nedoumicu. Dakle, vi ste mi u obrazloženju odgovorili – da je to u praktičnom delu dosta neprecizno. Ja ne vidim šta je tu neprecizno. Postoji samo jedna stvar – uvođenje trećeg primerka matičnih knjiga. Kako to može biti neprecizno? U daljem obrazloženju ste naveli da se odstupa od opšteprihvaćenog pravila u uporednom pravu, koje je uvedeno u naš pravni sistem donošenjem Zakona o državnim matičnim knjigama iz 1946. godine. Dakle, mi idemo u Evropu sa zakonom iz 1946. godine. Suština problema je, čini mi se, pošto malo vremena ima da se ovakve sporne stvari raščiste, u jednoj drugoj stvari. Suština problema je u Poslovniku. Primena ovakvog poslovnika svodi se na bezobzirnu primenu isključivo jednopartijskog ''bukvara''. Tako mogu nazvati Poslovnik. Ne otvara ovaj poslovnik ideje vodilje za ostvarivanje novih stvari, ovaj poslovnik otvara ideje gonilje. Ne otvara on demokratske procese, ovakav poslovnik zadužuje. U ovom poslovniku se ne objavljuje rat nevoljama u kojima se nalazi država, nego se rat objavljuje onima koji se žale i traže da Vlada vodi razumnu i odgovornu politiku. Protiv kojih ljudi se, uopšte, vodi hajka da se oni ućutkaju? Ako su oni manjina, čemu onda tolika galama i zabrinutost? Ako su većina, pa, da li je moguće da ta većina misli zlo sebi, državi i kompletnom narodu? Dakle, stvari ne stoje tako. To je, čini mi se, pitanje kako ideološko, tako i moralno. Stvara se ovim poslovnikom jedna politička pozornica, čiji je smisao u zatiranju svega onoga što ne može da se upodobi u ovakav jedan poslovnik, koji predstavlja jednopartijski bukvar. Gospodo narodni poslanici, poslovnici mogu biti uništavani, knjige spaljivane, ideje i ljudi proganjani, ali će život teći samo po onim zakonima koje nameće stvarnost, a stvarnost se ne može spaliti, ali se može demokratija, ovakvim poslovnikom, zatrti. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 17, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpard Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18, amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, s obzirom na to da ste prihvatili prethodni amandman koji se odnosi na isti član, član 18, mislim da je bilo moguće i pravno izvodljivo da se i ovaj amandman prihvati, ili da se bar s onim prethodnim amandmanom na neki način inkorporira, jer glasi ovako – u članu 18, iza reči: "pisma", dodaju se reči: "i originalni naziv prema pismu i pravopisu države za koju se upisuje". Da budem jasnija, odnosi se na one građane Republike Srbije koji se rođenjem nađu u nekoj drugoj državi. Upravo zbog toga što postoje različita govorna područja, različita jezička područja, zamislite, recimo, anglosaksonsko područje, germansku grupu jezika, romansku grupu jezika, ako se sve to upisuje kasnije u naše matične knjige ćiriličkim pismom, prema pravopisu i standardima srpskog jezika, onda to vrlo često bude prilično smešno, a moramo znati i da naš jezik, pogotovo u određenim lokalitetima, ima veliku raznolikost dijalekata. Onda, prevođenje takvih imena i upisivanje u matične knjige učini sam dokumenat prilično, da kažem slobodno, smešnim. Stoga bi paralelno upisivanje originalnog naziva prema pravopisu i pismu države u kojoj je činjenica nastala podrazumevalo, u stvari, ozbiljnost dokumenta. Znam da se dokumenta kasnije, u primeni u nekim drugim državama, mora nostrifikovati, prevoditi, ali u ovom slučaju je to važno za sam izvorni dokument, da ovde bude tako upisano. Građana s takvim slučajevima nema previše i mislim da bi to bilo potpuno izvodljivo. Hvala lepo.
Na član 19, amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Zoran Krasić, kao podnosilac amandmana.
Omaklo mi se pa sam napisao amandman na član 21. Tako vam i izgleda, da mi se omaklo? Evo, vidite, kako ja nađem, odmah se pacijent javi. Član 21. reguliše šta sve treba da se uradi pre nego što se neki podatak upiše u matične knjige i taj član na nivou načela definiše tu materiju. Naravno, oslanja se na odredbe Zakona u opštem upravnom postupku. U poslednjem stavu predloženog člana, stoji da je matičar dužan sve to da proveri, ako dođe do nekih drugih podataka. Naravno da sve to mora po službenoj dužnosti da se uradi, zato što postoji prezumpcija tačnosti svakog podatka koji se upiše u matične knjige. Greh SRS-a je taj što je, posle 3. stava ovog člana, tražio da se upiše još jedan novi stav, koji omogućava da i svako drugo zainteresovano lice koje želi da ukaže na nešto, ili da da neki podatak od značaja za vođenje javnih knjiga, može da se uključi u taj postupak. Međutim, Ministarstvo to ne želi, oni kažu da je sve to regulisano Zakonom o opštem upravnom postupku. Usput da vam kažem, verovatno 70% zaposlenih na ovim ili sličnim prostorima, u jedinicama lokalne samouprave gde se rade povereni poslovi, ovo je državni posao, ali u prvom stepenu to rade opštinske uprave, znači, radi se o poverenom poslu, za njih sam apsolutno siguran da i ne znaju da primene sve one odredbe Zakona o opštem upravnom postupku koje omogućavaju da se javi i zainteresovano lice s nekim podatkom. Ovim amandmanom se ništa ne prejudicira, nego se samo daje upozorenje da i to treba uzeti u obzir pre nego što se izvrši formalno-pravni upis, koji postaje neka prezumpcija tačnosti.
Hvala vam. Na član 21, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Nikola Savić, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o matičnim knjigama, takođe, na 21. član, kao kolega Krasić, i mogu da kažem da je ovaj amandman kompatibilan s prethodnim amandmanom. Citiraću amandman. ''U članu 21. posle stava 3. dodaje se novi stav 4, koji glasi: “Rok za proveru podataka na koje je kao netačne ukazalo zainteresovano lice ne može biti duži od 15 dana od dana prijave“. Da bi amandman bio jasniji, moram da citiram i poslednji stav Predloga zakona: „Ako postoji osnovana sumnja da je podatak koji se upisuje u matičnu knjigu netačan, matičar je dužan da ga proveri pre upisa“. Sumnja je individualna stvar. Sumnja vrlo često može dovesti do zloupotreba. Na koji način se može sprečiti ta zloupotreba kada je u pitanju sumnja? Samo na način da se ograniči vreme u kojem ta sumnja mora da se dokaže ili da se otkloni. Zato u amandmanu lepo stoji da 15 dana treba da bude rok u kome mora da se otkloni ova stvar. Ova sumnja može biti zloupotrebljena, posebno u mestima gde postoje nacionalne manjine. Želeo bih da navedem nekoliko primera. Znate, desi se da dođe, recimo, neki pripadnik nacionalne manjine, neki Rom ili iz bilo koje druge nacionalne manjine, i službenik mu kaže – znate, sumnjam da je podatak koji ste naveli tačan i moram to da proverim, a ta provera može da traje godinu dana, pet godina ili ne znam koliko. To je jedan od razloga zbog čega se ovaj rok mora ograničiti na 15 dana. Hvala.
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, da ne bih učinio, po vama, neku novu povredu, pa da nam vi to vreme zaračunavate od onog vremena koje nemamo, stvarno mislim da je krajnje vreme da nam neke stvari objasnite. Kakav je to način da isključite mikrofon dok čovek ne završi rečenicu? Ako već tako radite, da li možete da mi kažete u kom se to članu nalazi ovog našeg poslovnika? Moram građanima Srbije da ukažem da na teritoriji KiM-a postoji nešto što se zove KEK – Kosovska energetska korporacija. Ona isključuje struju Srbima. Sada se pojavio gospodin Nikola Novaković, KEK naše demokratije, isključi lepo struju, isključi mikrofon, da narod ne može ništa da čuje. Verovatno ste danas sahranili parlamentarizam i demokratiju u Srbiji, jer ovo je neshvatljivo. Ranije je bilo 15 minuta po amandmanu, pa nismo mogli da vam uteramo u mozak, verovatno bi u sledećoj promeni to trebalo da bude 20 minuta, da biste bolje shvatili. Ne, skinuli ste na dva minuta. I šta kažete? Nas to uopšte ne interesuje. Vaš cilj je da se to nešto završi. Molim vas, kažite, po kom osnovu isključujete mikrofon, da li je to, možda, ova Lazarevićeva, Hamovićeva struja s većom frekvencijom, pa narušava energetski sistem? O čemu se radi? Ovako anonimno nas prekidate, omalovažavate Skupštinu, omalovažavate javnu reč, omalovažavate pravo da čovek ima drugačije mišljenje. Nekada je demokratija bila forma, nekada je demokratija bila alternativa, danas je demokratija većina. Nekada niste prihvatali demokratiju kao većinu, pa ste palili Skupštinu, palili Beograd, uništavali sve. U svim varijantama, sve uništavate. Objasnite nam, molim vas, po kom osnovu isključujete mikrofon?
Odredba člana 143. stav 4. kaže: “Svaki podnosilac amandmana ima pravo da obrazloži svoj amandman u trajanju do dva minuta“. Veoma pazim da svaki podnosilac amandmana u tom vremenu obrazloži i završi misao. Isključio sam vam, to možete proveriti, zato što ste završili prethodnu misao, a počeli novu, iako je uveliko prošlo dva minuta. Dakle, to je osnov po kojem isključujem mikrofon. Vas upozoravam da se, kada reklamirate povredu Poslovnika, pozovete na odredbu koju smatrate da sam prekršio, što ovaj put niste učinili, iako je to vaša obaveza po članu 100. stav 4, pa ubuduće nemojte to da činite. Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, u danu za glasanje ćemo odlučiti o tome. Izvolite, imate reč da mi odgovorite na pitanje.
Upravo ovo što ste rekli i način na koji radite, pokazuje da ste povredili član 104; odnosi se na dostojanstvo, ali na elementarno dostojanstvo svake osobe koja se tretira da je pismena. U malopređašnjem odgovoru niste rekli koji stav kog člana Poslovnika vama daje pravo da pipnete dugme da se isključi struja. Pričali ste o imaginarnim odredbama, do dva minuta. Gde je nastavak? U dva minuta i jednoj sekundi predsednik je dužan da isključi struju. Nema toga. Tako nešto ne postoji. Vi okrećete stvari, kao da vas je učila Gordana Čomić kako se vodi sednica Narodne skupštine. Lepo sam vas pitao koji član vama daje mogućnost, pravo, ovlašćenje da pipate taj taster? Taj taster nije poslanička kategorija, nema ga u Poslovniku. Zbog tog tastera je nekada bio okupan Radovan Božović. Nadam se da se i vi tuširate svakodnevno, da nema potrebe da vas na kraju sednice tuširamo. Nađite mi odredbu gde se kaže da je predsedavajući dužan da pipne taster i da isključi struju. Nema te odredbe. Ne znam kako ćete ovaj poslovnik da primenite od 17, kada pređete u onu veliku zgradu. Kako ćete odredbu o tome da primenite da poslanika treba kazniti što je prišao govornici, a svi će da govore sa svog mesta? Nešto nenormalno se dešava kod nas. Šta je s ovom demokratijom? Ovo je demokratija sa felerom. Žuta boja je neka posebna nijansa. Uništavate sve. Stanite malo, ljudi. Valjda se ove matične knjige odnose i na vas, nije valjda da ste svi rođeni u inostranstvu? Uradite nešto dobro za ovu državu. Na sve moguće načine hoćete sve da uništite. Kažite mi koji je to član gde se kaže da možete da pipnete taster? Bez obzira na vaš odgovor, tražim da se u danu za glasanje izjasnite o tome i da javnost vidi kako ćete da glasate protiv toga, a svi znamo da ne postoji odredba o pritisku na taster.
Hvala lepo. Mnogo pre isteka ova dva minuta, bilo mi je jasno da ne uvažavate moje objašnjenje i naravno da će se Skupština u danu za glasanje izjasniti. Inače, tri puta dnevno se tuširam. Hvala na pitanju. Na član 23, amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23, amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 24, amandman je podneo Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 27, amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević, podnosilac amandmana na član 27.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. novoizmenjenog poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, ispred Poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na Predlog zakona o matičnim knjigama, i to na član 27, koji se odnosi na način vođenja matičnih knjiga. U članu 27. stav 1. kaže se: "Ako matičnu knjigu u koju treba uneti zabelešku o promeni podatka o ličnom stanju građana vodi drugi matičar, matičar koji je izvršio upis dužan je da odmah, a najkasnije sledećeg radnog dana od dana upisa, dostavi o tome izveštaj matičaru koji vodi matičnu knjigu u koju treba uneti naknadnu zabelešku". Amandmanom sam predložila da se u članu 27, posle stava 1, doda stav 2, koji glasi: "Izveštaj matičaru koji vodi matičnu knjigu dostavlja se po propisima o ličnoj dostavi". Ovaj amandman podnet je u cilju postizanja maksimalne ažurnosti u vođenju matičnih knjiga. Ovom prilikom, moram da istaknem prevelike probleme sa kojima se u poslednjih godinu dana suočavaju građani Republike Srbije koji su rođeni u selu Dol u opštini Bela Palanka. U selu Dol odavno nema žitelja, pre nekoliko godina postalo je vikend naselje, a matične knjige prenete su odatle. Kada neko ko je rođen u Dolu želi da uzme biometrijsku ličnu kartu ili pasoš, mora da priloži izvod iz matične knjige rođenih i uverenje o državljanstvu. U ovim dokumentima sada piše: mesto rođenja – Dolac. To je mesto na teritoriji iste opštine, ali nema nikakve veze s mestom Dol. S neispravnom dokumentacijom nije moguće dobiti lična dokumenta, a neistinite podatke prijaviti kao tačne – to ne ide. Građani su više puta intervenisali u MUP-u, u Skupštini opštine, ali problem nije rešen. Isteklo je vreme za obrazlaganje mog amandmana. Hvala.
Na član 35, amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Marko Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo na Predlog zakona o matičnim knjigama odnosi se na izmenu člana 35. stav 1, koji definiše čuvanje drugog primerka matičnih knjiga. Amandmanom se predlaže da se drugi primerak matičnih knjiga čuva u Ministarstvu, a ne, kako je predviđeno u Predlogu zakona, i izvan sedišta Ministarstva, jer je opštepoznat stav SRS-a da svaku evidenciju treba čuvati na službenom mestu, a ne na nekom nedefinisanom, jer to onda ostavlja prostor za razne zloupotrebe. Iz prakse vrlo dobro znamo da sve ono što zakonom nije precizno i jasno regulisano, ostavlja prostor za razne manipulacije. Ubedio bih poslanike vladajuće većine da glasaju za ovaj amandman, ali Poslovnik, s obrazlaganjem amandmana u roku od dva minuta, to ne dozvoljava, jer nije donet u duhu negovanja demokratije i svojevrsnog dijaloga vlasti i opozicije, u cilju iznalaženja najboljih zakonskih rešenja za naše građane, već uskraćuje vreme za govor opozicije, da vas ne bismo opominjali, kontrolisali i terali da budete bolji i odgovorniji. Postavlja se pitanje motiva za donošenje ovog zakona. Da li je on nastao iz potrebe, da bi se uredila materija, ili zbog žurbe u Evropu, stavljanja na belu šengen listu, pa su, u želji da se posao uradi što pre, nastale određene nedorečenosti, koje može da ispravi prihvatanje svih amandmana SRS-a. Na kraju, izvinjavam se građanima Srbije što zbog diskriminatornog Poslovnika nisam imao dovoljno vremena da objasnim predloženi amandman. Hvala.
Hvala vama. Narodni poslanik Milan Dimitrijević podneo je amandman, s ispravkom, kojim predlaže da se u delu II Zajedničke odredbe, posle tačke 5, doda tačka 6. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, s ispravkom.Zakonodavni odbor smatra da je amandman, s ispravkom, pravno moguć. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u drugom delu sam predvideo da se posle tačke 5. doda tačka 6, čiji naslov glasi: "Treći primerak matične knjige", automatski da onda bude član 37, da se treći primerak uvodi u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, s tim što se vođenje i čuvanje trećeg primerka vrši kao u članovima koji uređuju čuvanje i vođenje drugog primerka. Shodno tome, tačka 6. postaje tačka 7, a član 37. postaje član 38. i tako redom. Dakle, suština priče, kao i u onom amandmanu na član 5. zakona, jeste da je potrebno da se u našim diplomatsko-konzularnim predstavništvima uvede treći primerak. Zbog čega je to tako? Svakako i zbog ažuriranja biračkog spiska i zbog onih ljudi koji iz inostranstva dolaze u našu matičnu državu, da ne bi išli u Ministarstvo inostranih poslova, nego u nadležni organ, kakav je državna uprava, da na taj način dobiju izvod iz matične knjige ili biračko pravo ili nešto drugo. Dakle, cilj ovih amandmana nije bio da se bilo šta remeti u zakonu, da se ruši koncepcija zakona, nego samo da se našim građanima olakša način dolaska do određenih dokumenata, a i da se jednom konačno uredi taj birački spisak. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Dimitrijeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 44, amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Škrbić nije tu. Narodni poslanik Dušan Marić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 42. doda novi član 42a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da) Reč ima gospodin Dušan Marić.
Podneo sam amandman kojim predlažem da se posle člana 42. doda novi član i da on glasi: "Po odbijanju zahteva za uvid u matične knjige, kao i spisa na osnovu kojih je izvršen upis u matične knjige, lica iz člana 41. mogu, po isteku roka od šest meseci od pravosnažnosti rešenja o odbijanju, podneti novi zahtev, ako postoje nove činjenice i podaci koji nisu isticani u prvobitnom zahtevu". Kada se jednom rešenjem organa iz člana 6. st. 2. i 4. odbije uvid u matične knjige, kao i spisi na osnovu kojih je izvršen upis u matične knjige, mogu se pojaviti nove okolnosti i činjenice koje zainteresovano lice ističe i treba mu omogućiti, ako se oceni opravdanim, uvid u matične knjige. Vlada je odbila ovaj amandman, uz sledeće obrazloženje: "Amandman se ne prihvata, s obzirom na to da se, saglasno članu 42. Predloga zakona, po odbijanju zahteva za uvid u matične knjige, kao i spisa na osnovu kojih je izvršen upis u matične knjige, donosi rešenje u postupku uređenom Zakonom o opštem upravnom postupku. Predloženo rešenje nije u skladu sa članovima od 239. do 250. navedenog procesnog zakona". Smatram da obrazloženje Vlade nije razumno. Vi znate šta se događalo na prostoru bivše Jugoslavije, znate da ste imali 10 godina ratova, znate da je došlo do preseljenja više od tri miliona ljudi, da je došlo do uništenja ogromne dokumentacije. Konkretno, znam da na području BiH, a verovatno toga ima na KiM-u, postoje opštine gde su kompletno uništene matične knjige. Znači, sasvim je logično da se u takvim okolnostima mogu pojaviti neki novi podaci. Mislim da je sasvim razumno i logično, tim pre što ne košta apsolutno ništa, da se ljudima omogući da ponovo podnesu ovaj zahtev, a ako to nije u redu, ako nije u skladu s nekim članom zakona, taj član zakona se može promeniti. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 44, amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođica Aleksandra Ilić, kao podnosilac amandmana.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, matične knjige spadaju u najznačajnije istorijske dokumente jednog naroda. Samim tim, one su, u istorijskom fundusu, svojevrsno nacionalno blago. Ni pod kojim okolnostima se ne sme dopustiti njihovo uništavanje ili nestajanje. Član 6. ovog zakona upravo objašnjava kolika opasnost Srbima na Kosovu i u Republici Srbiji preti od albanskog terorizma, te je vođenje tih knjiga izmešteno u opštine na teritoriji jugoistočne ili centralne Srbije. Tu činjenicu je trebalo stalno koristiti u našoj diplomatskoj borbi protiv priznavanja lažne države Kosovo. Narod koji mora da izmesti vođenje matičnih knjiga, jedinih knjiga u koje se tačno i detaljno unose svi podaci i sva kretanja rađanja, života i smrti onih koji su građani Srbije, ima ozbiljan problem i trpi ozbiljnu agresiju. Sve ono što nismo izmestili ispred besa, ognja i mača separatista i terorista na Kosovu, uništeno je. Zato je važno da se o uništenju, nestajanju i obnavljanju matičnih knjiga vodi posebna dokumentacija, što jeste predviđeno podzakonskim aktima. Smatram da, upravo, zakon, u članu 44, na koji sam podnela ovaj amandman, mora predvideti zapisnik o okolnostima uništenja ili nestajanja koji će postati sastavni deo same matične knjige. Iz takvog zapisnika, u koji bi se odmah, sa samom matičnom knjigom, mogao imati uvid, bitne istorijske okolnosti bi mogle biti tačno i detaljno rekonstruisane. Matične knjige, osim što predstavljaju lični registar građana i njihovu ličnu dokumentaciju, jesu značajna istorijska građa i pružaju kompletan uvid u najznačajniji resurs jednog naroda i jedne države, ljudski resurs. Ne sme se zaboraviti da matične knjige predstavljaju svojevrsni most među državama i mogu biti značajan resurs u uspostavljanju dobrih bilateralnih odnosa. To je slučaj tzv. podunavskih Nemaca, koji rado dolaze u Vojvodinu i istražuju svoje poreklo i porodično stablo, uvidom u sačuvane matične knjige. Zbog ovakvog društvenog i istorijskog značaja matičnih knjiga, veoma je važno da se usvoji ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 47, amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li je tu gospodin Momčilov? (Nije) Na član 56, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospodin Jeremić želi reč? (Ne) Na član 58, amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, član 58. Predloga zakona o matičnim knjigama glasi: "Brak koji nije zaključen pred matičarem upisaće se u matičnu knjigu venčanih samo na osnovu pravnosnažne odluke suda o utvrđivanju postojanja braka". Ovim članom se omogućava da se brak koji je sklopljen u nekim vanrednim okolnostima upiše u matične knjige, ako postoji pravosnažna odluka suda o utvrđivanju postojanja braka. Međutim, ovim članom se ne precizira kada i u kom roku to matičar mora da uradi. Svako odlaganje može naneti štetu. Stoga smatram da ovaj rok mora biti kratak i mora se precizirati tačno do kada matičar mora da izvrši upis. Predložio sam amandman na ovaj član, tačnije, da se doda stav 2, koji glasi: "Ovako zaključen brak matičar upisuje u matičnu knjigu venčanih odmah po dobijanju pravosnažne odluke suda, a najkasnije sutradan". Usvajanjem ovog amandmana, dobili bismo tačan i precizan stav člana 58, gde bi se matičar obavezao da završi upis najkasnije sutradan. U obrazloženju zašto je amandman odbijen stoji: "Amandman se ne prihvata, jer je ovo pitanje već uređeno članom 23. stav 1. Predloga zakona". Međutim, član 23. stav 1. glasi: "Matičar je dužan da prijavljeni podatak upiše u matičnu knjigu bez odlaganja". Šta to znači – bez odlaganja? Ako matičar ima dosta upisa tih dana, može se desiti da upis u knjige potraje nekoliko dana. Smatram da je neophodno usvojiti ovaj amandman kojim bismo dobi jasan i precizan rok upisa u matične knjige ovako sklopljenog braka, tj. da se upis mora izvršiti najkasnije sutradan. Hvala.
Hvala, gospodine Mladenoviću. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 61, amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović, podnosilac amandmana.
Gospodine predsedavajući, nadam se da ćete se ovog puta, u skladu sa svojim ovlašćenjima i u skladu s važećim Poslovnikom Narodne skupštine, pridržavati obaveze iz člana 105, a u vezi sa čl. 104. i 103, pogotovo posle vraćanja u proceduru zakona o diskriminaciji, za koji SNS očekuje da će poštovati, pored pravnih okvira, i običaj i tradicije ovog naroda i u tom segmentu biti promenjen, da ćete se sigurno pozivati na član 105. Sve vreme dok poslanici SNS-a, tj. Poslaničke grupe ''Napred Srbijo'' za govornicom izlažu, vrši se svojevrsni vid diskriminacije od strane određene političke grupe. Gospodine ministre, predlažući promene člana 61, tj. njegovog prvog stava, nisam zahtevao da se taj stav briše, a obrazloženje Vlade je više nerazumljivo nego moj predlog. Zbog svih ostalih, moram da napomenem da član 61. stav 1.Predloga zakona glasi ovako: "Činjenicu smrti dužni su da prijave članovi porodice s kojima je umrli živeo, a ako ovih lica nema ili nisu u mogućnosti da to učine, druga lica s kojima je umrli živeo ili drugi članovi porodice koji su saznali za smrt, odnosno lica u čijem je stanu smrt nastupila, a ako nema ni ovih lica, činjenicu smrti dužno je da prijavi lice koje je prvo za smrt saznalo". Na osnovu kojih dokaza i kojih razloga je u predloženom stavu 1. člana 61, poslednji stav, činjenicu smrti dužno da prijavi lice koje je prvo za to saznalo? Na osnovu kojih dokaza nadležni organi mogu u, eventualnoj, istrazi ili nepostupanju vezanom za član 61. stav 1. da dođu do zaključka koji ste vi meni dali u obrazloženju? Predloženom promenom člana 61. stava 1. predvideo sam da sučinjenicu smrti dužni da prijave članovi porodice ili druga lica s kojima je umrli živeo, odnosno lica u čijem je stanu ili objektu smrt nastupila. Tu se automatski pozivate na pravo vlasništva, vezano za stambeni objekat, za poslovni objekat i sve ostalo. Još jednom napominjem, nisam u predviđenim promenama člana 61. stava 1. predvideo da se taj stav briše, već da organi koji odlučuju povodom nepostupanja vezanih za stav 1. člana 61. mogu da otkriju eventualne počinioce, odnosno ljude koji su prekršili ovaj stav. Ne vidim nijedan argument u obrazloženju koje ste mi dali da vaš predlog člana 61. stava 1. obuhvata sva lica, odnosno sve objekte u kojima je nastupila smrt. Zaista, još jednom apelujem na saznanje vezano za poslednji stav člana 61 – ne mogu se utvrditi radnje, a ne može se ni utvrditi lice o kome vi govorite u pomenutom predlogu člana 61. stav 1. Hvala.
Hvala vama. Nekad zvuci više govore o onima ko ih proizvodi, nego o onome kome su namenjeni. (Tomislav Nikolić, s mesta: O amandmanu na član 61.) Na prethodni? Izvinjavam se. Izvolite, imate reč. Imate još 14 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću kratko da govorim. Želeo bih da ubedim ministra koliko je apsurdan ovaj stav za koji tražimo da bude obrisan, zato što traži od onoga ko prvi sazna za smrt da je prijavi. To je uvek lekar. Niko od nas nema pravo da konstatuje smrt. Možete da budete potpuno ubeđeni da ste zatekli čoveka mrtvog, ali vi niste taj koji konstatuje smrt. To mora lekar da uradi. Apsurdno je obavezivati prolaznike, koji to ne mogu da konstatuju, koji nemaju pravo da to konstatuju. U svakom slučaju, smrt konstatuje lekar, a ne neko lice.
Hvala. Na član 66, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, gospođa Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam u ime SRS-a podnela amandman na Predlog zakona o matičnim knjigama, na član 66. Član 66. je jedan od članova koji se odnose na matične knjige umrlih. Ovaj član ima tri odeljka, tri stava, i amandman koji sam podnela glasi da se posle stava 3. dodaje novi stav 4, koji glasi: "U uputstvu o vođenju matičnih knjiga Ministarstvo propisuje i taksativno navodi koje su to vanredne okolnosti u kojima se činjenica smrti upisuje u smislu stava 3. ovog člana". U obrazloženju sam navela da se ovakvim rešenjem izbegava proizvoljno tumačenje šta se smatra vanrednim okolnostima u kojima se vrši upis u matičnu knjigu umrlih matičnog područja u čijem sastavu je naseljeno mesto gde se umrli sahranjuje. Time se postiže i potrebna pravna sigurnost za ovakav upis. U obrazloženju Ministarstva zbog čega se odbija ovaj amandman, navodi se da se amandman ne prihvata jer je odredbom člana 66. stav 3, opštim pojmom, obuhvaćen svaki mogući oblik vanredne situacije, već propisan Ustavom Republike Srbije i drugim zakonima. Gospodina ministra bih, ne vređajući i uvažavajući sve matičare, bez ikakve maliciozne ideje, pitala – da li on veruje da matičari znaju koje su to vanredne okolnosti po Ustavu i po zakonu koje treba da koriste prilikom upisa u matične knjige umrlih? Mislim da ovaj amandman treba da se uvaži baš zbog toga, jer, u suprotnom, može da dođe do povrede i pogrešnog tumačenja vanrednog stanja, tako da stranke budu na neki način oštećene. Hvala.
Hvala. Na član 71, amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Naravno, izvolite, gospodine Mijaljeviću.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege, naravno da ću obrazložiti amandman. Ne želim da vas ne udostojim mog govora s govornice. Podneo sam amandman u ime SRS-a na član 71, koji se menja i glasi: ''O ispravci greške u matičnim knjigama koje se vode u diplomatsko-konzularnom predstavništvu rešava šef diplomatsko-konzularnog predstavništva, o čemu se vodi posebna evidencija''. Vlada je odbila amandman, uz obrazloženje – amandman se ne prihvata, budući da se o aktima koji su predmet člana 71. Predloga zakona vodi evidencija saglasno propisima o kancelarijskom poslovanju. Ovim amandmanom omogućavamo da se u svakom momentu u diplomatsko-konzularnom predstavništvu ima uvid u ispravljene greške u matičnim knjigama koje se tamo vode. Da li je ta greška napravljena slučajno ili namerno? Ako je ta greška napravljena namerno, znači da je neko hteo da prikrije neki podatak, da prikrije da se ti podaci zloupotrebe, možda za neki terorizam, možda za sticanje nekih privilegija koje neko ne zaslužuje. S obzirom na to da se provera diže na viši stepen, naravno da treba da o tome bude neka evidencija. Ne može se samo kratko proveriti, ispraviti greška, i da neko ko treba da proverava, posle nekoliko godina, istu osobu, ne zna o čemu se radi. Dodatak u amandmanu je samo o čemu se vodi posebna evidencija – to je posebna knjiga, jer se radi i o posebnim greškama, koje ispravlja viši organ od ovoga koji je to upisao u knjige, te smatramo da je bolje imati evidenciju više, nego evidenciju manje. Hvala.
Hvala, gospodine Mijaljeviću. Na član 72, amandman je podneo Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nešto što se proteže kroz ceo zakon, to je amandman na član 72, gde se kaže da se uvodi treći primerak evidencije matičnih knjiga, koji se čuva u ministarstvu nadležnom za poslove državne uprave. Odbili ste taj amandman, s obrazloženjem kao i na prvi amandman koji sam podneo. Za nešto više od sat vremena smo protrčali kroz tridesetak amandmana na jedan vrlo važan zakon, i to nešto govori. Govori o stanju duha u Srbiji i govori o stanju u Skupštini Republike Srbije. Šta je to što je stanje u Skupštini Republike Srbije? Jedna bahatost vlasti, neodgovornost, nečitanje materijala, pa zato dobijamo ovakve odgovore kakve dobijamo, razloge zbog čega se ti amandmani odbijaju. Da podsetim i poslanike vladajuće koalicije i javnost Srbije na neka dešavanja o kojima sada govorim, a to su amandmani u istovetnom tekstu koje su podnosili poslanici pozicije i opozicije. Šta se tada dešavalo? Dešavalo se da amandman poslanika pozicije bude prihvaćen, a da amandman, u istovetnom tekstu, poslanika opozicije bude odbijen, s ovakvim obrazloženjima – pozivanjem na zakonske odredbe iz 46. godine itd. i pričom o ulasku u Evropu. Da li se sa zakonom iz 1946. godine ide u Evropu? Da li je to razlog za odbijanje amandmana? Da li amandmani zahtevaju neke dodatne napore i finansijska sredstva? Ne zahtevaju. U čemu je problem? Problem je jasan. Ne postoji komunikacija, niti vladajuća koalicija hoće bilo kakvu komunikaciju, pogotovo ne onu dobronamernu, pogotovo ne onu koja dovodi do poboljšanja zakona, i to dovoljno govori o vlasti kakva je trenutno u Srbiji. Sve se to pamti, sve to ostaje zabeleženo, i o izlaganjima poslanika opozicije, i o navođenju konkretnih stvari zbog čega zakoni ne valjaju, i na vama će biti ta odgovornost. Odgovornost je ta što svaka vrsta politike ima svoje ishodište, a ishodište takve politike je loš život građana Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 89, amandman je podneo poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodine Rogoviću, izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo, kolege narodni poslanici, ne mogu da se setim da li je u trenutku kada sam obrazlagao amandman na član 11, zbog amandmana na član 89, koji je u direktnoj povezanosti s predlogom za izmene člana 11, ministar bio tu. S obzirom na tu činjenicu, zamolio bih vas, gospodine ministre, da pogledate obrazloženje vezano za član 11, na osnovu čega se podnose promene na predloženi član 89. ''Matičari i zamenici matičara koji na dan stupanja na snagu ovog zakona nemaju visoko obrazovanje stečeno na studijama drugog stepena u obrazovno-naučnom polju društveno-humanističkih nauka, odnosno na osnovnim studijama, u trajanju od najmanje četiri godine društvenog smera, nastavljaju da obavljaju poslove ako polože poseban stručan ispit za matičara, u roku od tri godine od dana početka primene ovog zakona. '' S obzirom na predložene izmene člana 11, predloženi član 89. je u direktnoj vezi s tim i pretrpeo bi izmene, pa iza reči: "poslove" treba dodati reči: "zamenika matičara", zato što su to svi argumenti koji obuhvataju razloge za podnošenje izmena člana 11, koje su direktno u vezi s promenama u članu 89. Razlog promene člana se ne može shvatiti bez direktne povezanosti promene člana 11. u njegovom prvom stavu. Iskoristio bih vreme koje je preostalo Poslaničkoj grupi SNS-a "Napred Srbijo" da iznesem još neke detalje. Pored osnovnih stvari, zbog nepostojanja zakona u izuzetno dugom vremenskom periodu, s obzirom na sve navedene argumente koji su, prvenstveno, u suprotnosti s Ustavom Republike Srbije, a koji podrazumevaju teritorijalno uređenje i organizovanje lokalne samouprave, svi ostali razlozi koje smo navodili po tim osnovama, pomenute kategorije lica su zadovoljne što će ovaj zakon stupiti ovih dana na snagu, s obzirom na to da će more problema vezanih za te kategorije ovim predlogom zakona, odnosno, tada već zakonom, moći da reše. Ono što je evidentno, a sukobljava se s delom problematike u ovom zakonu, jeste određena procedura propisana za uslove za lica koja obavljaju matične poslove, tj. matičari i zamenici matičara treba da poseduju u zemlji, odnosno Republici Srbiji, i lica koja te poslove obavljaju u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, određenu spremu. Moguće je, eventualno, uvođenje nekog testa za proveru tih lica, čak i elektronskim putem, jer se odredbama vezanim za diplomatsko-konzularna predstavništva kaže da se ovim poslovima u tim institucijama, odnosno ambasadama, bave lica koja ambasadori ovlaste za obavljanje tih poslova. Pitanje stručnosti nikada nije utvrđeno, izuzev direktne odgovornosti tih lica, da li zaista poseduju kapacitete u tim institucijama za obavljanje ovakvih poslova, i njihova povlašćena pozicija u odnosu na lica koja na teritoriji Republike Srbije moraju da polože poseban stručni ispit, pa mogućnost uvođenja reda u primeni ovog zakona i u tim institucijama, tj. diplomatsko-konzularnim predstavništvima, treba sagledati i, eventualno, kasnije, raznim podzakonskim aktima, preduzeti neke mere. Građani Srbije treba da budu zadovoljni zbog primene ovog zakona, pogotovo što se dosadašnje muke vezane za pribavljanje dokumenata iz matičnih knjiga, koje su imali, primenom ovog zakona neće javljati, ali, čini mi se, koliko me pamćenje služi, da ste u svojoj uvodnoj reči rekli da će ova procedura biti pet godina, zbog svih informacionih sistema. Mislim da i u tom segmentu može da se skrati vreme, jer, kao i neke druge konsekvence vezane za ovaj zakon, može staviti pod znak pitanja ovaj zakon, tim procesom od pet godina za uvođenje informacionih tehnologija. Bilo bi poželjno, u ime svih građana, u ime svih nas, da ovaj proces što pre ubrzate, da taj proces izdavanja dokumentacije iz oblasti kancelarijskog poslovanja, tj. matičnih knjiga, u praksi zaživi u što kraćem roku. Hvala vam. (Sve vreme izlaganja narodnog poslanika Miće Rogovića, poslanici SRS-a su lupali o klupe.)
Zahvaljujem, gospodine Rogoviću. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 90, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li gospođa Pop-Lazić želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 90, koji propisuje da će ministarstvo nadležno za poslove uprave preuzeti od ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove drugi primerak matične knjige, najkasnije u roku od pet godina od dana početka primene ovog zakona, smatrajući da je to predugačak rok ako hoćemo da se što pre ovaj zakon implementira u praksi i da se građanima olakša izdavanje raznih uverenja. Stoga sam predložila da taj rok bude tri godine. Pitanje je, zašto ste tražili ovako dug rok? Možda zbog toga što je procena da je za ovu namenu potrebno izdvojiti 350 miliona dinara, jer ste rekli da će ova sredstva biti delom iz budžeta, a delom iz Nacionalnog investicionog plana. Očigledno je da para nema i ne računate baš na to da ćete ih imati, ali mogli ste da ih nađete na drugoj strani. Jedan od mojih kolega je danas izneo činjenicu da se dnevno troši 30 hiljada evra samo za potragu, za hapšenje generala Mladića, što na mesečnom nivou iznosi negde oko 900 hiljada evra, a na godišnjem – 10 miliona evra. Ako biste prestali da se bavite tim nečasnim poslom, imali biste para ne samo za ovo, nego i za mnogo što šta. Drugo, pošto niste našli za shodno, umesto vas ću dati odgovor jednom od prethodnih diskutanata, koji je očigledno završio neke dopisne škole – da konstatovanje smrti vrši lekar, a da prijavljivanje smrti može da vrši neko drugi. Dakle, konstatovanje smrti i prijavljivanje smrti nije jedno te isto. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Pop-Lazić. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 91, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Gospodin Marković nije u sali. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Gospodine Rogoviću, izvolite. Predlog da se posle člana 94. doda novi član 95. podneo je narodni poslanik Vlatko Ratković, i to da se posle člana 94. doda novi član 95. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mogu samo da zahvalim na pažnji koju ste ukazali u raspravi o ovom zakonu i da izrazim svoje uverenje da je ovo, bez obzira na to što nije politički atraktivan zakona, jedan od najvažnijih zakona kada je u pitanju reforma državne uprave i naš korak ka onome što se zove elektronska uprava. Naime, ovaj zakon ne da će lišiti građane nepotrebnih opterećenja, kao što je vađenje izvoda svakih šest meseci, odnosno korišćenje izvoda ne starijeg od šest meseci, i moći će da vade izvod u bilo kojoj opštini, nezavisno od toga gde se matične knjige vode, nego je, u stvari, osnov za stvaranje matične evidencije kao osnovne evidencije na državnom nacionalnom nivou, osnovne evidencije građana. Matična evidencija je osnov iz koga se dolazi do evidencije građana, a zatim ide sve drugo mnogo lakše; birački spisak će jednoga dana biti podskup evidencije građana, itd. Dakle, ovaj zakon je, zaista, po mnogo čemu značajan, veoma značajan. Ne samo što će olakšati građanima mnoge poslove, nego će olakšati i organima državne uprave mnoge poslove, a kažem, on je prvi istinski korak ka uvođenju elektronske uprave u Republici. Zbog toga mi je drago što ste, ovako praktični, kroz svoja izlaganja podržali ova nova rešenja, istina, nakon 20 godina. Žao mi je što to ranije niko nije uradio, ali došli smo u priliku da to uradimo, da donesemo nova rešenja, koja će umnogome promeniti procedure, pa i način života u Srbiji u budućem periodu. Hvala vam još jednom na iskazanom razumevanju i pozivam da svi glasate za ovaj zakon, jer on nema nikakav politički predznak. Ovo je zakon koji treba da pomogne našoj državi i našim građanima u realizaciji brojnih procedura koje nas sada opterećuju i vrlo često nerviraju i zagorčavaju svakodnevni život. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona o matičnim knjigama u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona, u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O EKSPROPRIJACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milica Vojić-Marković, Sreto Perić, zajedno Jovan Palalić i Miloš Aligrudić, Gordana Pop-Lazić, zajedno Milica Radović i Miloš Aligrudić, Milan Dimitrijević, Zoran Popović, Đuro Mučenski, zajedno Miloš Aligrudić i Miroslav Petković, Mirko Munjić, Radica Jocić, Goran Mihajlović, Ljubomir Kragović, Milan Avramović, Radiša Ilić, zajedno Miloš Aligrudić i Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, zajedno Miroslav Petković i Miloš Aligrudić, Dragan Šormaz i, zajedno, Miloš Aligrudić i Milica Radović.Narodni poslanici Miloš Aligrudić i Miroslav Petković, pisanim putem, povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 7. stav 5. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Gospodin Aligrudić se javio po Poslovniku. Izvolite.
Ne znam kako ovo da rešimo. Moram da se pozovem na opštu odredbu o onome šta su vaše obaveze iz člana 27. Kada smo, kako vi kažete, ''po ovoj tački'', premda su one spojene, a nisu spojene, jer se odvojeno raspravljaju, a kada se odvojeno raspravljaju, onda je vreme podeljeno kroz tri, ili na nejednake intervale vremena. Znači, nikome nije jasno šta mi, zapravo, ovde radimo, ali to nije ni bitno, to se očigledno ne možemo dogovoriti. Interesuje me ovo – u materijalu koji smo dobili od Vlade Republike Srbije, vaše je da vodite računa o tome šta dobijamo od materijala, šta se deli narodnim poslanicima i kako raspravljamo o pojedinim amandmanima, prikazana su dva amandmana Miloša Aligrudića i Miroslava Petkovića na član 7, jedan na stav 2, a drugi na stav 5, prikazani su kao dva odvojena amandmana, a može da bude samo jedan amandman. Mi smo napravili jednu ispravku kojom smo spojili ta dva amandmana u jedan. To je trebalo, regularno, da prođe Zakonodavni odbor i trebalo je da se razmatra kao jedan amandman. Mi ovde imamo dva amandmana, a to je nemoguća situacija. Vi ste morali da vodite računa o ovome. Meni nije jasno kako uopšte možemo da vodimo raspravu o dva amandmana istih narodnih poslanika na isti član zakona; to ne može da bude. Postoji jedan amandman i taj amandman nama nije podeljen. Znači, narodni poslanici nisu mogli da dobiju materijal Vlade u kome piše da je Vlada dala mišljenje na jedan jedini amandman na član 7. koji su podneli Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Molim vas da se ovo pitanje prvo utvrdi, da bismo uopšte mogli tehnički da postupamo dalje, jer ne vidim kako ćemo, ili da zastanemo onog trenutka kada stignemo do člana 7, pa da tada napravimo pauzu i da vidimo šta će da bude. Nema ni predstavnika Vlade ovde.
Gospodine Aligrudiću, vi ste podneli dva amandmana na jedan član, posle toga ste spojili to. Vlada je razmatrala, nije morala, ali je to razmatrala kao da ste imali dva amandmana na jedan član. U svakom slučaju, mislim da nema povrede Poslovnika u skupštinskoj proceduri. To što je Vlada uradila, obavestićemo je da raspravljamo o tome kao o jednom amandmanu. Izvolite, gospodine Petkoviću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pridružujem se reklamaciji Poslovnika, člana 27, na koji je ukazao kolega Aligrudić. Mislim da je svim poslanicima jasno kako se sprovodi određena procedura ovde. Mi smo podneli jedan amandman na jedan član, onda je Vlada to nešto razdvojila. Ne vidim ministra i predstavnika Vlade koji bi mogao da nam da odgovor na to pitanje, tako da vas molim da nam obezbedite prisustvo ministra, da bismo mogli da razjasnimo ovu situaciju i da dalje raspravljamo u pojedinostima o ovom zakonu. Hvala najlepše.
Odgovor je vrlo sličan. Tražićemo da Vlada objasni to što se dogodilo. Nema povrede procedure ovde u Parlamentu. Tražićemo od Vlade da u pisanoj formi objasni kako je analizirala vaše amandmane, to je jedino što ja mogu. Dobićete odgovor, svakako, i od njih, u onom vremenskom periodu koji je poslovnički predviđen. Gospođa ministar prati ovo preko televizije, molim vas, ima temperaturu preko 39. Znači, prati sve, biće u prilici da odgovori na sve vaše primedbe. Dajte da mi danas radimo. Ona to prati, ali, iz zdravstvenihrazloga, nije u mogućnosti da prisustvuje. Izvolite.
Član 143. član 27. i ostali članovi koji se odnose na prisustvo lica u Narodnoj skupštini koja su neophodna za raspravu o zakonima. Rasprava zakona u pojedinostima pretpostavlja raspravu o amandmanima. Iz razloga celishodnosti i racionalnosti daljeg pretresa, zaustavljam ovo što sam počeo da pričam, jer je gospođa ministar upravo ušla u salu.
Mislila sam da smo mogli da dopustimo da gospođa ministar gleda, prati i da dođe da odgovara, da sedi i da pije čaj u sobi gore, ali ako se ne slažete, neka bude ovde. Izvolite.
Dakle, član 104. Najlepše vas molim, nemojte nas vređati. To sam vas molio i juče, pa ste onda opet posprdno odgovorili na moje molbe i sad nastavljate to da radite. Šta to znači da gospođa ministar može da sedi i pije čaj? Što onda ja, kao podnosilac amandmana, ne odem da sedim i pijem čaj i da se telefonskim putem, ili ne znam na koji način, uključim, putem televizora, i da vam objašnjavam šta je u mom amandmanu? To nema smisla. Ako nisu stvoreni uslovi za debatu i raspravu, dajte da odložimo za sutra, kada ministru bude bolje, i da radimo kao ljudi.
Zahvaljujem, gospodine Aligrudiću. Navela sam poslanicima i javnosti zdravstveni razlog zbog koga sam smatrala da možemo i drugačije. Kad smo se god dogovorili, to sam od vas naučila, mogli smo da strogo ne poštujemo proceduru, koja nije išla na uštrb kvaliteta. U redu, gospođa ministar je tu i nastavljamo rad. Na član 1, amandman je podnela narodni poslanikMilica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Dali neko želi reč? Gospodin Krasić, po Poslovniku. Gospodine Krasiću, sve vreme dobacujete s mesta. Zamolila bih vas da to ne činite, inače ću morati da vam izreknem meru Izvolite.
Dobacio sam vam da 16 minuta držim ruku u vazduhu i da sam se prijavio za povredu Poslovnika.
Nije vam sat dobar.
Nije mi sat dobar? Sad mi ličite na Boška Ristića, pošto je on tražio zvanično državno vreme i zvanični državni sat. Pozvao sam se na član 27. O čemu se radi? Ovo je stvarno nezabeleženo u praksi od 1991. godine do danas. Molim vas, mora ovde da bude predstavnik Vlade. Ko će biti predstavnik Vlade? Videli ste i sami za proteklih nekoliko meseci da se vrše leteće zamene. Objasnili ste da gospođa Dragutinović ima nekih zdravstvenih problema. Naravno da mi ne insistiramo da ona bude ovde prisutna. To mora neko da zna. To mora javnost da zna. Postoje potpredsednici, drugi ministri itd. Ako gospođa ima zdravstvenih problema, ne treba da bude prisutna ovde. Zašto bi pogoršavala svoje zdravstveno stanje i pored ovako teške finansijske situacije u zemlji i toga što je svi prozivaju kao ministra finansije? Stalno fali u Trezoru 40 i nešto milijardi, svakodnevno. Ne želimo da stvarate sada situaciju da javnost posumnja da mi ovde zdravstveno uništavamo članove Vlade. Ne pada nam na pamet to. Mi želimo da pričamo o amandmanima i želimo da bude bilo ko od predstavnika Vlade. Nekada ste ovde dovodili i onog Bradića, iako je bilo nešto drugo, pa onog za vere, pa smo onda zaključili da je on ovlašćen, jer samo vera može da nas spasi, pa ste dovodili onog Dulića, ortopeda, i on je, jadnik, ovde glumio nešto itd. Molim vas, nemojte nas da vređate. Vlada ima svoje probleme, DS ima svoje probleme, neka ih rešavaju na drugom mestu. Ima toliki broj ministara, bilo kog da su poslali, nema nikakvih problema. Ovako ste stvorili situaciju da mi imamo nešto lično protiv gospođe koja je ministar finansija. Ne, nemamo ništa protiv. Mali je broj ministara u ovoj vladi koji ima elementarno poštovanje prema Narodnoj skupštini, kao što je to slučaj sa gospođom.
Vaše poslednja rečenica je potpuno tačna i ja je podržavam. Dakle, gospođa Dragutinović zaista uvažava Parlament i zato sam mislila da ćemo moći i mi njene zdravstvene razloge da uvažimo. Uverena sam, gospodine Krasiću, da bi, da vi imate zdravstvenih problema, gospođa Dragutinović ispoljila veliko razumevanje. Već sam dala reč gospođi Milici Vojić-Marković. Odmah posle nje ćete dobiti reč, gospodine Krasiću.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo poslanici, pošto dolazim iz jedne konzervativne stranke, DSS-a, ovom prilikom ću se obratiti iz skupštinske sale sa skupštinske govornice, a ovim modernijim poslanicima ću ostaviti, tzv. evropskijim, da se obraćaju iz Bodruma, da piju čaj, da gledaju Evroviziju i da Skupštinu pretvaraju u Evroviziju, dajući poslanicima dva minuta da ozbiljno obrazlažu ozbiljne amandmane. Dakle, moj amandman je na član broj 1. stav 2, koji glasi – nepokretnosti se mogu eksproprisati ili se svojina nad njima može ograničiti samo u javnom interesu, utvrđenom na osnovu zakona, uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne. Zbog čega sam napisala ovaj amandman? Prosto, želela sam da amandmanom preciznije odredim prirodu naknade, jer naknada po svojoj prirodi ne može biti tržišna, jedino cena može biti tržišna. Zbog toga sam, posle reči "tržišna", koja je u ovom članu, dodala reč "cena". Ono što je potpuno jasno, to je da je zakon, koji je iz 1995. godine, čini mi se, prilično neadekvatan za današnje uslove, pa sam očekivala da rezultat tog novog zakona bude više kvalitetnijih odredaba, da promene budu celishodnije i kvalitetnije. Ono što vidim, jeste da zakon izaziva jako mnogo nedoumica, naročito se te nedoumice odnose na to što nije usaglašen sa Zakonom o planiranju izgradnje, zbog toga što se ovde kose neke odredbe jednog i drugog zakona. U ovom prvom, imamo potrebu da se odredi planski akt, a u drugom, imamo situaciju da Vlada procenjuje šta je to javni interes. Dalje, ono što, takođe, izaziva problem, jeste da se krug korisnika eskproprijacije širi i da je zbog toga velika mogućnost zloupotrebe. Zbog toga mi se čini da treba da budemo vrlo precizni i ja to mojim amandmanom nudim.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodine Krasiću, hoćete vi? Reklamirali ste Poslanik. Izvolite.
Da se ne bi desilo da protumačite da se nešto ponavlja u mom izlaganju, ja ću sad da vam kažem da ste prekršili čitav niz odredaba ovog poslovnika, počevši od člana 27, pogotovo onaj treći stav, odnosno treća alineja, pa član 104, do člana 143. Sad ću da obrazložim o čemu se to radi. Nemate vi potrebe, gospođo Đukić-Dejanović, da tumačite ono što sam ja rekao, pogotovo da tumačite moje emotivno stanje i emotivno stanje gospođe Dragutinović, šta bi ona da se kojim slučajem meni desi da imam temperaturu 39 stepeni, ili šta bih ja da se kojim slučajem njoj desi. Vi to možete da radite s vašim pacijentima, kad obučete mantil i kad odete u zdravstvenu instituciju. Ovde ste predsednik Narodne skupštine, spiker koji daje reč i koji kanališe raspravu, redosledom prijavljivanja. Moje izlaganje nije bilo povodom gospođe Diane Dragutinović, nego povodom Vlade, koja je u nekim drugim, možda i neopravdanim situacijama, nalazila po tri-četiri zamene, a sad, u očigledno opravdanoj situaciji, nisu u mogućnosti; verovatno su otišli na neki banket. Nemojte vi mene da konfrontirate s gospođom Dragutinović i nemojte vi da me hvalite što ja nju cenim što je ovde bila nekoliko puta kad su bili njeni predlozi zakona i što uvažavam probleme koje država ima s javnim finansijama. Vi, jednostavno, niste ovlašćeni da tumačite moje emotivno stanje. Kada bi, kojim slučajem, ja trebalo da izražavam svoje emotivno stanje, verovatno moj govor ne bi trajao ni tri sekunde.
Gospodine Krasiću, nema povrede Poslovnika. Ja jesam spiker i neko ko daje reč i kanališe atmosferu, ali nekada moram dati i neko objašnjenje da bi to bilo i logično, inače bi mogao da bude i robot na ovom mestu kad bi to bilo tako kako vi kažete. Prema tome, nema povrede Poslovnika. Ako niste zadovoljni, u danu za glasanje se možemo o tome izjasniti. Na član 2, amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, želim da vam temperatura što pre padne, da možete normalno da obavljate svoje aktivnosti. Hvala što ste došli. Gospođo predsedniče, vi jeste lekar, ugledan, veoma cenjen profesor na Medicinskom fakultetu, ali ovde ste predsednik Narodne skupštine; nema potrebe, a zaista ste stvorili jedan jaz između poslanika SRS-a i ministra finansija. Nismo tražili da bude prisutan ministar finansija, mogao je i gospodin Ilić, obožavaju ga ovi iz DSS-a, jedva čekaju kada će se pojaviti. Gospođo predsedniče, da vas upozorim, po isteku dva minuta ću govoriti kao ovlašćeni predstavnik SRS-a, tako da imam i to vreme. Podneo sam amandman na član 6. zakona, a moram, gospođo predsedniče, da vam kažem da sam iznenađen. Možda ćete me učiniti i uvređenim, jer prilikom diskusije u načelu, vezano za zakon o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, gospođica koja je sedela pored vas i vi ste najveći broj primedaba koje sam izneo na ovaj zakon odobravali. Međutim, nijedan amandman SRS-a nije prihvaćen. Znali smo kako se ponaša ''Vlada propasti Republike Srbije'', više smo verovali vama, nažalost, pokazalo se da su naše poverenje, ili vera bili isuviše naivni. Nismo zadirali u koncepcijske razloge zakona, nego samo u ono što bi ubrzalo proces prilikom eksproprijacije, sam postupak. To nije bio dovoljan razlog za prihvatanje tih amandmana. Moram da pročitam sadržaj člana 6. zakona o izmenama i dopunama Zakona, da bi oni koji prate ovaj prenos mogli da razumeju o čemu pričamo. ''Zemljište koje treba da služi određenoj potrebi u vezi s izgradnjom objekata'', to je tekst važećeg zakona, dodaje se: ''i ustanovljenjem službenosti, za koje je u skladu s ovim zakonom utvrđen javni interes'', to je novina, ''(radi smeštaja radnika, materijala, mašina i sl.) može se privremeno zauzeti, a najduže do tri godine (privremeno zauzimanje). Privremeno zauzimanje će se ukinuti čim prestane potreba zbog koje je određeno i zemljište vratiti u prvobitno stanje.'' Predložio sam da ograničenje ne traje tri nego dve godine. Vrlo je zanimljivo obrazloženje Vlade zbog čega se ne prihvata taj amandman. Kaže se – amandman se ne prihvata iz razloga što se rok propisan članom 6. stav 1. Zakona o eksproprijaciji, u daljem tekstu Zakon, ocenjuje kao primeren. Molim vas, da li je nekome od vas, na vašim nepokretnostima, vršena eksproprijacija, da vidite kako to izgleda u praksi, pa da možete sada da procenjujete da je to primereno vreme? Treba videti u praksi kojeje to primereno vreme i koje posledice, ili štete trpe vlasnici na nepokretnostima koje se privremeno eksproprišu. I ovaj član ukazuje da imamo redovnu, ili trajnu eksproprijaciju, i mogućnost privremene eksproprijacije. Dalje se dodaje, ''s obzirom na to da se privremenom merom ne menja svojinski odnos na zemljištu, već se privremeno ograničavaju prava vlasnika zemljišta''. Ovde vređate inteligenciju i našu mogućnost da razumemo o čemu se tu priča. Nama je potpuno jasno, i tada i sada govorim – privremeno, a ne trajno, i nismo želeli da se rok skrati. Dakle, da ne bude tri, nego dve godine, jer je to sasvim dovoljno. Ubrzava se vreme potrebno za izvođenje radova, zbog kojih je država i izvršila eksproprijaciju, a, podsećanja radi, eksproprijacija je prinudno oduzimanje vlasništva, prava svojine na nepokretnostima, ako se pre toga utvrdi javni interes. Garanciju da svojina kod nas ima ozbiljnu zaštitu daje član 58. Ustava Republike Srbije, gde se jemči mirno uživanje svojine i drugih imovinskih prava stečenih na osnovu zakona i kaže se da pravo svojine može biti privremeno ograničeno samo u slučajevima predviđenim zakonom, ako postoji javni interes. Stav 3. člana 58. Ustava Republike Srbije ukazuje da je moguće i privremeno ograničenje svojine na određenim nepokretnostima, znači može se ograničiti na određeno vreme. U razlozima za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, obrazlagali ste da se oni mogu podeliti u dve grupe, odnosno u dve kategorije. Prva kategorija jeste, kako ste rekli, pravno-tehničke prirode, gde upravo odredba člana 58. Ustava Republike Srbije govori da se ''opšti interes'' zamenjuje rečima ''utvrđivanje javnog interesa'' i naveli ste suštinske razlike. Te suštinske razlike i jesu problematične za nas iz SRS-a, jer moram da vam ukažem, poštovani građani Srbije, da vi koji ste imali veliki ideološki otpor prema komunističkom režimu imate sada razlog više. U vreme komunističkog režima, eksproprijacija se vršila da bi se nad privatnom svojinom uspostavila društvena svojina. Istina, naš odnos prema društvenoj svojini je bio kao odnos prema Alajbegovoj slami, nije ničije, ali sada će se vrlo često pojavljivati u praksi. Gospođo ministre, pretpostavljam da niste za to, ali su ovo vama podmetnuli, da budete predstavnik Vlade po ovom zakonu. Ovde će se vršiti eksproprijacija nepokretnosti privatne svojine, da bi kasnije mogla da bude realizovana ne za javni interes, nego, upravo, za privatni interes, tako da će profitirati pojedinci koji su i do sada to činili, zauzimanjem zemljišta, o čemu vam je gospodin Petar Jojić vrlo često govorio, pašnjaka, utrina i ostalog, uz simboličnu naknadu, bez ikakve naknade. Sada ćete pokušati, na osnovu ustavnih ovlašćenja, a preko ovog zakona, da kvalitetno poljoprivredno i drugo zemljište uzimate od njihovih stvarnih vlasnika i da ga predajete tajkunima u Srbiji, kako bi oni uvećavali cenu poljoprivrednog zemljišta višestruko. Gospođo ministar, dešavaće se to, jer ako neko u lokalnoj samoupravi zna šta će se raditi na određenoj teritoriji, on će vrlo aktivno i intenzivno da uđe u akciju pretvaranja poljoprivrednog zemljišta u građevinsko zemljište, a uvek može da se nađe razlog da tu postoji javni interes. Kada se završi postupak oduzimanja od stvarnih vlasnika, onda će doći do prenosa vlasništva i onda ćemo imati jedan veliki problem i veliku prevaru građana Srbije. Ovde se izriču opomene ni za šta, rekao bih. Ko treba da bude kažnjen zbog toga što neko ko je predložio donošenje ovog zakona kaže – razmatranje mogućnosti rešenja problema bez donošenja zakona? U obrazloženju ovog zakona stoji – razmatranje mogućnosti problema a da se ne donese zakon. To je zaista vređanje inteligencije, vređanje zdravog razuma svakog normalnog građanina, ako je Ustav rekao da je privatna svojina zagarantovana, da se može ograničiti samo pod uslovima predviđenim zakonom, a neko se našao ovde da ponudi varijantu mogućnosti rešenja problema bez donošenja zakona. Onda se u obrazloženju kaže – videli smo da nema druge mogućnosti, da nema bolje mogućnosti nego da se donese zakon. Ovo vam se dešava vrlo često, ne znam da li u svim zakonima čiji ste ovlašćeni predstavnik ovde, ili predstavnik u ime Vlade, ali ovo se dešava u skoro svakom drugom predlogu zakona. Ovo je besmisleno. Ne znam da li ti ljudi koji pišu te predloge, koji vam pomažu u radu, razmišljaju, i o čemu, dok ovo rade? Poslanici SRS-a ne samo da čitaju ove predloge zakona, nego prate kako se primenjuju i u praksi. Nema Srbija problem s malim brojem zakona, s lošim pravnim sistemom. Juče, kada smo imali na dnevnom redu Prosvetni savet, videli ste da postoji zakon koji je dobro regulisao tu problematiku, ali ste videli da je u izveštaju stajalo: "Veliki su problemi, nadilaze naše mogućnosti". Tamo ima 42 člana, ali problematika, odnosno donošenje strategije o razvoju školstva nadilazi njihove mogućnosti i oni ne mogu to da reše. Upozoravam još jednom vas, najmanje ste vi krivi, vaš odnos prema Narodnoj skupštini i prema poslanicima je korektan, ali pretpostavljam da morate aktivno da učestvujete u Vladi, kao njen član, ne samo po pitanju zakona čiji ste predstavnik, nego i po drugim stvarima. Pomoćnik ministra, ili državni sekretar, mada za mene svi državni sekretari nisu i državni izdajnici, manipuliše javnost, manipuliše proizvođače duvana i njihovo udruženje, daje neku informaciju da se dogovorio nešto s predstavnicima proizvođača duvana, što, apsolutno, nije tačno. Ako ne možete da pomognete građanima Srbije da u ovom momentu malo bolje žive, što ste obećavali u predizbornoj kampanji, bar ih nemojte obmanjivati, nemojte ih lagati, jer to ne može da vam služi na čast. Umesto da usredsredimo svoje snage, da zaista radimo ono zbog čega smo ovde, mi to ovde ostavljamo po strani. Imam veliku zamerku poslanicima koji podržavaju ovu vladu. Potpuno sam siguran da zakonski predlozi koje razmatramo, način na koji mi radimo u Narodnoj skupštini u poslednja 2-3 dana, posebno od juče, nisu ni po vašem poimanju demokratije i parlamentarizma sasvim u redu. Više deluje kao nešto iščašeno, ali vi ostajete nemi posmatrači. Nemate vi pravo na to. Vi morate da imate aktivnu ulogu, isto kao što je imaju poslanici SRS-a. Kad odete negde na teren, vas će da pitaju oni koji su vas podržavali: "Zbog čega mi ne živimo sada bolje, kada ste ranije to govorili", a vi ćete reći da je kriv neki zakonodavac. A, pošto ste vi svemoćni, poznajete mnogo ljudi i funkcionera, oni će vas pitati da li poznajete i tog čoveka. Šta ćete im reći – to smo mi? Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Krasić. Izvolite.
Pre nego što bih pokušao da vam objasnim o čemu se radi, moram da skrenem pažnju da je 1995. godine donet Zakon o eksproprijaciji. Kada su došli ovi što su zapalili Narodnu skupštinu, a sada se nešto renovira, oni su 2001. godine napravili jednu dekorativnu izmenu tog zakona o eksproprijaciji i rekli su da je to moderan evropski zakon. Kao što vidite, od 1995. godine je to najbolji zakon. Sada se postavlja pitanje: zašto se u 2009. godini taj zakon menja? Donet je novi ustav Republike Srbije, više ne postoji opšti, nego javni interes, pa je ta pravno-tehnička redakcija potrebna, ali nije ona suštinska. Onda se postavlja pitanje: čemu teži predlagač kada menja ove druge odredbe, tim pre što je eksproprijacija zakoniti način prelaska privatne svojine u državnu svojinu? Pošto je u svim pravnim sistemima i zagarantovana je svim konvencijama o ljudskim pravima, privatna svojina je svetinja i građani Republike Srbije treba da znaju: kada se poštuje vaše pravo svojine, to je materijalna pretpostavka za vaše pravo na život, za vašu slobodu, za vašu slobodu kako ćete da birate, jer ne zavisite ni od koga, ne zavisite ni od države, ne zavisite ni od poslodavca, nego je vaša imovina garancija vaše slobode. Gospodin Sreto Perić je tražio da se u izvornom tekstu člana 6, stav 1. promeni i da privremeno zauzeće zemljišta, zato što se na susednom zemljištu, koje je eksproprisano, gradi neki objekat, ne traje tri, nego dve godine. Zašto? Pa, ako je nešto privremeno, onda i vremenski okvir trajanja tog privremenog treba da odgovara onome zbog čega je uspostavljeno, uz poštovanje onoga što je privatna svojina kao svetinja. Oni kažu: ne, biće tri godine, s tendencijom, ako može, da bude i 20 godina. Sada moram da se okrenem nečemu što je još značajnije u ovoj operaciji izmene Zakona o eksproprijaciji. Pazite, postojeći zakon i oni prethodni zakoni omogućavali su, recimo, Republici, opštini, da pokrene postupak da se izvrši neka eksproprijacija, da neka nepokretnost, pre svega se misli na zemljište i na objekte, pređe u državnu svojinu, uz neku pravičnu naknadu, koja može da odgovara i tržišnoj ceni, što i nije sporno. Ukoliko se u upravnom postupku ne dogovore, postoji mogućnost u vanparničnom postupku, tako da je opština, formalno-pravno, postajala i korisnik i onaj ko upravlja tim eksproprisanim zemljištem koje se privodi nekoj nameni, a onda, u procesu privatizacije, to opet postaje privatno, ali nije više onog starog, pravog, autentičnog vlasnika, nego je, posredstvom opštine, kao korisnika eksproprijacije, postalo vlasništvo Miškovića, "Delte", Drakulića, Hamovića, Lazarevića, ovih tajkuna koji finansiraju ovu stranu Narodne skupštine. Šta su oni predložili u članu 2. izmena i dopuna Zakona o eksproprijaciji? Da se ovo privremeno zauzeće, zbog izgradnje objekta u susedstvu, proširi i na uspostavljanje službenosti na susednom zemljištu. Znači, oni idu dalje, oni su pravi, dosledni ideološki sledbenici, od 1945. naovamo. "Svoje ne dam, tuđe diram, to je, bato, komunizam". To je Demokratska stranka. Osma sednica je završena bratskim pomirenjem obe frakcije. Jednaje postala žuta u međuvremenu, jedna nije više onako crvenkasta, pa se to spojilo u vidu boja "Jugopetrola", crveno-žuto. To je ideološka posledica. Ovo sam poneo da bih pokazao. Većina je žuta, do su demokrate, a ova manjina su socijalisti. Tačno odgovara srazmeri. Naravno, ovde je "cedevita", zbog stresa koji se dešava svakodnevno u Skupštini kada se čovek drzne da napiše amandman, jer je velika jeres napisati amandman. To je zabranjeno. Zapamtite, građani Republike Srbije, za 2-3 meseca neće biti više ni prenosa, a onda ćemo da se viđamo na trgovima, na ulicama, da se borimo za pravo na život. Ovi nam ugrožavaju pravo na život. Pravo koje se tiče suverenosti i teritorijalnog integriteta, to i ne znaju, oni su to već rasprodali. To više nemojte da potencirate, to prihvatite kao prezumpciju da su uništili, znači, sada se borimo za pravo na život. Naravno, opozicija služi za to da bude opozicija onima koji uništavaju život u Republici Srbiji, uništavaju strateške vrednosti ovog naroda. Borimo se za pravo na život. Naravno, mi poslanici prvi dobijamo po grbači i treba da dobijamo po grbači, ove kazne i ovo. Teška je borba za demokratiju. Mora krv da se pusti za demokratiju, od muke. Moraju da se isprobaju te nove palice. Nekada je bilo – "kondomom protiv kordona", a sada će – "narod protiv kordona". O tome se radi. Ove izmene su potrebne upravo zbog toga. Lokalna vlast se sada menja zbog toga što je potrebno da se sprovede eksproprijacija, formalno-pravno, za jedinicu lokalne samouprave, a suštinski – za tajkuna koji je doveo te na vlasti. Pričao sam u Zemunu, prodao je čovek lokaciju pre izbora, obezbedio da njegov pajtaš bude gradonačelnik, i mafija traži svoje, dali smo pare. Gde je lokacija? Preko puta Gerontološkog centra. Moraju da se menjaju propisi o eksproprijaciji. To su propisi o otimanju. Ovde se otimanje stavlja u zakonski okvir. Ono postaje legalno. Građani Republike Srbije, otimanje će postati legalno zato što traži većina, zato što ona podržava otimanje, jer ovde nije data kazna za oteto - prokleto. Kada se jednom ne kazni otimanje, onda to više nije presedan, postaje pravilo ponašanja i ide u zakonski okvir. Kada uđe u zakonski okvir, onda ćemo kasnije morati da vas lustriramo. To je zloupotreba u razmišljanju kako će da se donese neki zakon i kako će da se primeni, sa skrivenom namerom da se krše ljudska prava. Ovo je priznanje da se krše ljudska prava. Nema to veze s Koridorom 10, nema to veze s izgradnjom gradova, nema to veze s pobratimstvom sa Ljubljanom, da oni preko naših potvrda izvoze, navodno, u Rusiju. Đavola, nema od toga ništa. Ruska carinska služba ne dozvoljava to. Ima lični interes, jednog gradonačelnika i drugog gradonačelnika, jer ovde se lični interes predstavlja kao javni interes. Zato smo pisali amandmane i zato vas upozoravamo, građani Republike Srbije, ovo privremeno postaće trajno trpno stanje. Ko može da promeni ovo stanje? Samo građani Republike Srbije. Kako? Bežite dalje od ove dve boje. Izbegavajte Borisa Tadića. Organizuje skup, bežite kući i zatvarajte se. Šta su ostvarili od onoga što su obećali. Samo negativno u odnosu na ono što su obećali – 300.000 ljudi će izgubiti posao, a on je obećao 500.000 da zaposli. Banke su nam stabilne, gledamo, nijedna sada nije stabilna, sve se rasturaju. Gde su nam devize? U Americi, Engleskoj i Nemačkoj. Zašto? Ni oni ne veruju u ove svoje, oni znaju njihovu specifičnutežinu. Kako ne bi propali njihovi krediti, oni drže to tamo, to sam vas upozoravao još od oktobra i niste verovali. I pre nekoliko dana su nas prozivali, prozivali su nas – imajte respekta prema državnim bankama. Pre dva dana, gospođa Dragutinović je pozvala ovde da imamo nekoliko državnih banaka i da vratite pare. Nemojte da vratite pare. Odneće vam sve, sve ima da vam odnesu. Pričali smo za "Crvenu zastavu", nemojte da selite one mašine za ''jugo'', nema ništa od ovoga, pa sam još molio neke, dajte, sačuvajte te mašine, nemojte da idu u staro gvožđe itd. Kaže – veliki projekat. ''Fiat'' puko u Italiji. Sve su prevarili. Vi što ste čekali za besplatne akcije, koje, navodno, treba da vrede, pozovite Mlađana Dinkića. Šta je s onim Babinim Zubom, kako se zove, babin kuk, Babin Zub, kod Knjaževca, šta beše, ko je otkupio zemljište za nove hotele? Znate šta, druga strana priče o eksproprijaciji je Zakon o uređenju i izgradnji. To prilagođavaju sebi. Nije im dobar onaj Šumarčev zakon iz 2003. godine, koji garantuje za 15 dana građevinsku dozvolu. Ko je dobio za 15 dana građevinsku dozvolu? Dobio je Mišković, dobio je Beko. Ko je dobio još? Eksproprijacija simbolički ide kroz ovaj zakon i odnosi se na nepokretnosti. Kada se kaže – nepokretnosti, misli se na zemljište i na građevinske objekte. Suštinski, ovaj zakon šire i na vodu i na vazduh i na vaše živote. Građani Republike Srbije, vodite računa šta radite i bežite od žuto-crvene koalicije.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 3, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, izvolite. Reč ima gospodin Aligrudić, možete da govorite 17 minuta.
Kao što smo rekli u načelnom pretresu, tako ćemo i u ovom spojeno-razdvojenom pretresu u pojedinostima da naglasimo da se ovde radi o predlogu zakonu koji, po našem viđenju, bitno narušava elementarna prava zagarantovana Ustavom Republike Srbije, a to je pravo svojine. Može se ograničiti samo zakonom, iz razloga kada to nalaže javni interes, a javni interes se može propisati samo na osnovu normi koje su utvrđene zakonom i na način kako to zakon propisuje. Međutim, svrzimantija u čitavoj ovoj priči je u sledećem, ako vi zakonom narušavate osnovni princip i dozvoljavate da se putem zakona naruši bazični princip, koji je zaštićen Ustavom, onda ste izvrgli ruglu ceo pravni sistem i sam zakon i sam Ustav Republike Srbije. Kada se kaže da je to neprikosnoveno pravo koje se samo izuzetno može ograničiti, pa zakonodavac je u obavezi da ga izuzetno ograničava, a ne da se doseća i domišlja raznih mera koje može da primeni, ili zakonskih rešenja, ne bi li se u što većoj meri ta eksproprijacija sprovela, ne bi li se što više proširio osnov za utvrđivanje tzv. javnog interesa, a opet radi nasilnog, jer država jeste po samoj prirodi u nekom delu nasilje nad pojedincem, ne bi li se nasilnim putem neko naterao da se liši svog vlasništva ili prava korišćenja. Tako ste u članu 3. uveli pojam privrednog društva koje može biti osnovano od strane javnog preduzeća. Mogu biti privredna društva sa većinskim državnim kapitalom osnovana od strane Republike Srbije i autonomne pokrajine, grada, grada Beograda i opštine, koji bi mogli biti korisnici eksproprijacije. U dosadašnjem zakonskom tekstu ta mogućnost nije postojala. Ovde se postavlja ključno pitanje, koga ste to imali u vidu? Državu? Ne bih rekao, zato što ste za jedan kasniji amandman, koji ste nam odbili, u obrazloženju napisali sledeće, pošto je bilo reči o tome da li trebi prihvatiti kumulativni uslov kod pokretanja postupka eksproprijacije, dakle, i planski akt, jer se tu uvek nešto gradi. Eksproprijacija se vrši zbog izgradnje objekata, ili se vrši zbog iskopavanja rudnih blaga, minerala itd. Potreban je planski akt. E, nije vam potreban planski akt, navodno, zbog toga što je ovde suština eksproprijacije obezbeđenje nenovčanog uloga Republike Srbije prema ugovoru o zajedničkom ulaganju – privredno društvo. Sada to izgleda kao pas koji juri sebi rep, vrti se u krug i nikako da ga uhvati. Uhvatiće ga u jednom trenutku kada nam odgovorite na pitanje, koga ste to imali u vidu? Ovde niste imali u vidu državu. Da ste imali u vidu državu ili javna preduzeća, ne biste ni pisali ovu izmenu. Imali ste u vidu privatni kapital, za koji znate unapred čiji je, da biste mu obezbedili posao i da biste obezbedili da država svoj nenovčani ulog u privredno društvo, u kome će biti privatnog kapitala, obezbeđuje na takav način što će izvršiti eksproprijaciju nečijeg zemljišta i nečijih objekata. Drugim rečima, uz tržišnu naknadu, oduzeti mu, jer tom nekom nikada palo na pamet ne bi da proda kuću i da se liši svog zemljišta. To mora da uradi, jer mu je neko prethodno utvrdio da postoji javni interes. Ovde ćete javni interes utvrđivati tako što nećete ni planski akt podneti. To je drugi amandman, ali ovo ukazuje na nameru, namera je naopaka, očigledno je, i mislim da ovaj amandman morate prihvatiti i morate se lišiti te naopake namere da uvodite privredno društvo, pojam privrednog društva koje će biti osnovano od strane javnog preduzeća ili, većinski, od strane države sa, naravno, privatnim kapitalom, jer drugačije ne može biti u toj kombinaciji, a da pri tom potpuno izostavite poslednju liniju sigurnosti i bezbednosti za sve građane ove države koji mogu da strepe od vašeg ponašanja, a to je da to privredno društvo makar bude registrovano, odnosno da delatnost bude registrovana u javnom interesu. Ovo što ste napisali, verujte mi, nije dovoljno i nije pleonazam ovo što smo predložili. Molim vas da prihvatite ovaj amandman.
Gospodin Palalić ima reč.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko Dragutinović, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od zakona koji proširuje opšte razloge koje nam je ova vlada predočila prilikom predlaganja niza propisa, koji su loši po posledicama koje će uslediti nakon njihove primene. S jedne strane, imali ste niz propisa gde se kaže – oni se predlažu zbog evropskih integracija. Ova sednica je bila u duhu propisa zbog bele šengen liste, a sada imate jedan novi opšti razlog, a to je zbog privlačenja stranih investicija. Ovaj zakon se predlaže zbog privlačenja stranih investicija, ali Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji koji je na dnevnom redu ne daje odgovore, niti osnov za ozbiljniji pristup privlačenju stranih investicija. Ovaj zakon dolazi iz Ministarstva finansija, ali ima jedno prethodno pitanje, koje može i te kako da se tiče privlačenja stranih investicija na nivou lokalne samouprave. Zato, ovom prilikom želim da postavim pitanje uvaženoj ministarki Dragutinović – šta je s propisima koji definišu pojam javne svojine, što je ustavna kategorija, svojine opština, gradova, pokrajine i Republike? To su propisi koje čekaju naše lokalne samouprave, kako bi se na osnovu tih propisa, na osnovu finansijskih kapaciteta koje bi dobile lokalne samouprave, ozbiljnije pristupilo stranim investicijama. Nemamo odgovor na te zakone, a obaveza je, po Ustavu, da ti zakoni ovde dođu i da se javna svojina konačno definiše. Sasvim sigurno, donošenjem tih zakona, lokalne samouprave moći će da ozbiljnije planiraju i definišu svoje strategije razvoja i da ozbiljnije privlače strane investicije. Ovaj zakon, sasvim sigurno, nije u interesu, niti može dati odgovor na pitanje investicija na nivou lokalnih samouprava, pogotovo što ovaj član, o čemu je govorio predsednik naše poslaničke grupe, ima niz nepreciznosti koje mogu u primeni da dovedu, upravo, do ove suštinske stvari, da se ovaj zakon iskoristi da se jedno privatno preduzeće proglasi za javni interes i uđe u nešto što se zove eksproprijacija, zadiranje prava svojine. U obrazloženju kojim se odbija naš amandman dobijamo odgovor da uopšte nije potrebno, kada su u pitanju privredna društva s većinskim državnim kapitalom, to znači da u tim preduzećima postoji privatni kapital, da se definiše da je njihova delatnost od javnog interesa, jer je to, navodno, definisano u članu 7. Postavljam pitanje – zašto se izbegava da se ova norma precizira? Da ne bismo posle, u primeni, došli u situaciju da privatni interes postane javni interes, da privatna privredna društva, privatna lica koja imaju određeni udeo u određenim mešovitim preduzećima sa državnim i privatnim interesom, u stvari, guraju svoje interese i zadiru u prava svojine građana. Podsećam, eksproprijacija je ograničenje privatne svojine, koja je svetinja po svim ustavima i koja je svetinja po našem ustavu. Zato predlažem da ovaj amandman prihvatite i podsećam ministarku Dragutinović – što pre sa zakonima koji definišu javnu svojinu, da time omogućimo lokalnim samoupravama da se ozbiljno razvijaju i da iskoriste finansijske kapacitete. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, izvolite. Gospodin Miloš Aligrudić.
Povreda člana 143. Po Poslovniku, vrlo kratko. Predsednice, trebalo bi, ipak, s dužnom pažnjom da pratite izlaganje narodnih poslanika, a ne da telefonirate mobilnim telefonom, jer da to niste radili, primetili biste da se narodni poslanik Jovan Palalić javio u svojstvu podnosioca amandmana, da ima pravo dva minuta po tom osnovu da govori; niste ga upozorili na istek vremena, jer niste to mogli ni da primetite zbog telefoniranja. Postavlja se pitanje – da li imate pravo, a mislim da nemate, da, automatski, njegovo prekoračenje vremena od dva minuta pripišete Poslaničkoj grupi DSS-a? Čovek nije ukazao na tu mogućnost. Prema tome, trebalo je da ga prekinete. Ne postoji, za takvu vrstu preraspodele vremena, nikakvo ovlašćenje izričito po Poslovniku, osim za jednu drugu situaciju, koja je regulisana u Poslovniku. Pitam vas – šta ćete sada da uradite? Da li ćete nam oduzeti minut i po kao poslaničkog grupi, da bismo raspravljali o ovim amandmanima na Predlog zakona?
Gospodin Palalić zna Poslovnik, isto kao i vi i ja. Zna da je dva minuta vreme koje je predviđeno za amandman, a pošto se podrazumeva i postoji prećutni dogovor… Gospodine Palaliću, da li ste se obratili Skupštini, odnosno da li ste govorili u okviru vremena koje je predviđeno za vašu poslaničku grupu? (Jovan Palalić, s mesta: Kao podnosilac amandmana.) Onda ste prekršili Poslovnik i ja vas upozoravam da to više ne činite. Izvolite ponovo, o amandmanu.
Opet o amandmanu na član 3, ovog puta u svojstvu člana grupe DSS-a. Skrenuo bih pažnju samo na još jednu stvar ovde, oko utvrđivanja javnog interesa. Reč je o osnovnom tekstu zakona, članu 20, koji se menja. Obrazloženo je da je ovo pleonazam u našem amandmanu, kada smo rekli da tražimo da privredno društvo bude registrovano za obavljanje delatnosti od javnog interesa i da se kaže da se članom 7, u stvari, članom 20, pošto član 7. ovog predloga izmena i dopuna menja član 20, kaže za šta se sve može na Vladi Republike Srbije utvrditi javni interes, pa se, između ostalog, kaže – za izgradnju objekata u oblasti obrazovanja, zdravstva, socijalne zaštite, kulture, sporta, saobraćaja, energetske, komunalne infrastrukture itd. Postoje oblasti kod kojih je zamislivo da se može utvrditi javni interes. Ako sad povežete ovu priču s unošenjem privatnog kapitala u čitavu igru i znate da objekti koji se mogu koristiti za interes zdravstva, čak, ne mogu biti državni, mogu biti privatni, čak se delatnost zdravstva može obavljati kao privatna, takođe, obrazovanja, a za kulturu i da ne govorim, onda je vaše obrazloženje, kojim ste negirali potrebu definisanja delatnosti od javnog interesa kada je reč o privrednim društvima, uskočilo sebi u trbuh. Upravo ste time potvrdili da, verovatno, za nekoga spremate dobar privatni posao i da je to jedini razlog podnošenja ovakvih izmena i dopuna Zakona.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospođice Jovanović, izvolite.
Samo ću kratko, gospođo predsedniče, da podržim ovaj amandman kolega iz DSS-a, zato što se izmenom Zakona direktno zadire u ustavnu materiju i nepovredivost privatne svojine, ali najpre zbog činjenice da se osnivanjem tog privrednog društva iz javnog preduzeća dolazi u situaciju da to privredno društvo, samim tim što više nije u okviru javnog preduzeća, izmiče državi kontroli. Navešću potencijalni slučaj grada Kragujevca i činjenicu da imamo javno preduzeće Sportski centar „Mladost“ nadomak jedne od zaštićenih ekoloških zona, a to je jezero Bubanj, sportsku halu „Jezero“ i nameru gradske vlasti, na čelu sa Veroljubom Stevanovićem, koji je prevario građane Kragujevca oko onog famoznog ugovora sa „Fiatom“, da se na tom mestu, naravno, sve uz priču da je to javni interes grada Kragujevca, izgradi nešto drugo, da tu više ne bude hala, koja je inače u stanju propadanja. On je na vlasti, manje ili više, deset godina, krov samo što se ne sruši, hala uopšte nije u funkciji, tako da mi nemamo mogućnost, kao grad, da konkurišemo za neke velike sportske manifestacije. Jedva je pre dve godine tamo održan ''Kup Radivoja Koraća''. Uostalom, takav je i gradski stadion i svi objekti iz domena poslovanja tog preduzeća, koje je jedan, a naročito sportska hala „Jezero“, od najvećih gubitaša. Moram da vas podsetim, jednom sam pričala o tome povodom drugog zakona, da je davnih 70-ih godina, italijanska vlada pala zbog činjenice da nisu mogli da se dogovore s jednim od vlasnika zemljišta i nekretnine u blizini rimskog aerodroma „Fjumićino“, zbog činjenice da taj privatni vlasnik, građanin Rima, nije želeo, iako je to zakonom bilo utvrđeno po toj tržišnoj ceni, da uz tu naknadu ustupi aerodromu „Fjumićino“ svoju parcelu i nepokretnost koju je imao. Ovim zakonom ćete, o čemu govori i sledeći amandman gospođe Pop-Lazić, da dovedete građane Srbije da se ponašaju, zbog činjenice da hoćete da dovedete neke tajkune, ili nekoga za veliku proviziju, što je namera Veroljuba Stevanovića u Kragujevcu, kada je u pitanju pomenuta hala "Jezero", da strpa pare u svoj džep, po sistemu – uzmi ili ostavi. Očigledno je da će građani Srbije, a naročito oni koji će biti u sredinama, o čemu je govorio i proteklih dana gospodin Jojić, kada je u pitanju ''agrarna mafija'', gde posluju vodeći srpski tajkuni, stavljeni u položaj da se prema njima ponašate gore nego komunisti posle 1945. godine. Uostalom, i sama činjenica da su mnogi od vas, pre svega, u Vladi Republike Srbije, produkt ili deo one osme sednice koju je pominjao gospodin Zoran Krasić, ne iznenađuje nas. Takva je svaka vlada od petooktobarskog puča do danas i građani Srbije, svakako, ne mogu da očekuju da ćete ovakvim zakonom, izglasavanjem, pre svega, ovog nakaznog trećeg člana, da štitite javni interes, već da ćete dati mogućnost lokalnim moćnicima da pljačkaju i otimaju imovinu građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ima reč gospodin Nikolić.
Najpre bih da uputim izvinjenje gospođi ministar, zato što prisustvuje ovoj raspravi, iako bi bilo bolje da je u krevetu i mislim da je humano da u šest sati prekinete; ništa nećemo izgubiti ako skratimo bolovanje gospođe ministar. Izašao sam da upozorim na situaciju koja može vrlo lako da se desi u ovoj našoj Srbiji, dešavala se u proteklih osam godina, pa zašto ne bi i sada – eksproprijacija za potrebe privrednih društava s većinskim državnim kapitalom. Šta biva kada ta privredna društva promene strukturu vlasništva? Imate slučajeve da su mnoge državne banke nestale, otišle u stečaj, i nijedan sudija nije smeo da završi stečaj, pošto su solventne, postoje i dalje; vi o njima govorite kao o živim mrtvacima koji hodaju, skidate polako ono što postoji kod njih. Postoji mogućnost da takvo privredno društvo ode u stečaj i da bude prodato, da to bude u veoma kratkom roku u odnosu na vreme kada je za njegove potrebe izvršena eksproprijacija, da sve to bude zato što neko želi to zemljište. Ne može na drugi način da dođe do njega, nego mora da se predstavi kao da je to interes ustanovljen zbog privrednog društva za koje je zainteresovana država, osnovala ga država. Jesmo li negde predvideli da ono što je osnovala država nikada ne može da promeni strukturu vlasništva? Nismo. Nažalost, nismo. Šta ako "Komercijalna banka" iskaže interes, vi izvršite eksproprijaciju, a ona izađe s akcijama na berzu; država kaže – nećemo ovu banku više da imamo u većinskom državnom vlasništvu, i kupi je neko kome je bilo u interesu to zemljište? Koje je zemljište dragoceno u Srbiji? Neizgrađeno građevinsko zemljište pored autoputeva, ako bog da, i cela desna i leva obala reke Dunav. Sve poljoprivredno zemljište u Vojvodini je na meti danas. Nisu opštine izašle urbanizacijom na tu daljinu, pa sada imate situaciju da tajkuni kupe četiri-pet hektara zemljišta od seljaka, pa onda pronađu korumpiranu opštinsku vlast koja to proglasi za građevinsko zemljište, izvrši nekakvu urbanizaciju, legalizuju mu to što je poljoprivredno zemljište prešlo u građevinsko zemljište. Naravno, i Mišković, i svi ljudi koji vas pomažu, i oni koji nas pomažu, mislim da svako svakoga treba da pomaže ako je to u skladu sa zakonom, a ako nije u skladu sa zakonom, podleže pod druge principe. Vi, mladi gospodine, uvek maramicu koristite da obrišete nos. Dakle, uz mnogo opreza, zato što nam mnogo državne imovine odlazi u privatne ruke...
Molim vas, nemojte ometati gospodina Nikolića.
Dobro ste se setili. ... u ruke stranaca, koji se uopšte ne bave poslom kojim se to privredno društvo, preduzeće, bavilo. Jednostavno, služi im da zatvore preduzeće, da robu koja se u njemu nalazi iskoriste i njenom prodajom isplate cenu koju su dali Agenciji, a koje je pripalo Agenciji, ili na aukcijama na kojima nastupaju solidarno i zajednički, obično uz pretnje onima koji bi, možda, i pošteno licitirali. Dakle, gospođo ministar, nemojte da ostane na vama večita anatema da smo vas upozorili, da ste nešto radili za potrebe bogatih ljudi, a podvodili pod javni interes. Bolje bi bilo da ste prihvatili amandman koji na neki način obavezuje državu da vodi računa kada vrši eksproprijaciju. Ništa teže od eksproprijacije nema. Silom uzimate vekovno vlasništvo. Gledajte da to bude apsolutno u skladu s interesima države, ne pojedinaca. Gledajte da čovek zna, iako mu je otišla imovina od koje je hranio, možda, decu, ili mu je srušena kuća, da je to učinjeno za nešto mnogo važno, da bih vam prihvatio da je vama mnogo važnije da napravite školu, nego da meni ne rodi kukuruz na njivi. Zaista, morate da mi dokažete da će ta škola da bude škola, da će u njoj da bude dece i da je ne gradite samo zato da biste je napustili i prodali, a ja više neću imati njivu s kukuruzom. Moja njiva je meni važnija nego vama vaša škola. Ali, kada ste u većini u Skupštini, izglasaćete da moja njiva nije toliko važna, samo ćete da mi je isplatite, iako nemam nameru da je prodam. Dirate u najtananije osećanje koja čovek ima, a to je vlasništvo koje je sticao vekovima, ili koje je kupio, na kraju krajeva, pa je uknjižio kao svoje. Zbog toga vas molim da još jednom dobro razmislite i da ne pišete formalna opravdanja za odbijanje amandmana, nego da pronađete zaista nešto čime biste nas ubedili da nismo u pravu kada podržavamo ovako dobar amandman.
Zahvaljujem. Replika, gospodin Milan Avramović, kome je, inače, oduzeta reč, ali ima pravo na repliku po ovom poslovniku.
Gospodine Nikoliću, prihvatam činjenicu da maramica služi da se obriše nos, ali vi morate prihvatiti činjenicu da maramica služi i da se obrišu suze. Zato nemojte kukati za Miškovićem s ove govornice. Dobacio sam – Miškovića, zato što je u pitanju otimanje zemljišta u Vojvodini, jer ste vi juče dali izjavu u dnevnoj novini "Pres", u kojoj kažete da treba država da podrži Miškovića da razvija svoj biznis, kako u zemlji, tako i van nje. Kada sam pomenuo Miškovića, ne znam što je to vas zabolelo, zbog čega mi dobacujete s govornice, umesto da nastavite temu s kojom ste počeli? Ali, da vam odgovorim i na to pitanje. Nikad Miroslav Mišković nije pomogao SRS-u, sem vama. Hvala.
Gospodin Nikolić.
Vi ste, gospođo Đukić, grubo povredili Poslovnik, zato što ja nikada prethodniku ne bih rekao "mladi gospodine". Ne znam, uopšte, po kom osnovu ste mu dali pravo na repliku, kada nisam mislio na njega; jedino ako se prepoznao po tome da sam mu dao jednu korisnu lekciju iz bontona.
Nema povrede Poslovnika. Gospodin Avramović se prepoznao, misli da ste njemu to uputili. Zaista nisam u mogućnosti da interpretiram njegovu interpretaciju. Na član 3, amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Martinović. Izvolite. Biće odloženog prenosa tokom večeri. Nastavljamo rad, molim vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje nehumano od Vlade Srbije, a nehumano je i od poslanika DS-a koji mi upadaju u reč, umesto da saslušaju ono što imam da kažem. Dakle, mislim da je nehumano od Vlade Srbije to što je, prosto, naterala gospođu Dragutinović da sedi ovde. Vaš prethodnik, gospodin Novaković, produžio je radno vreme, očigledno je da ćemo raditi i posle 18 časova. Gospođa ministar se, očigledno, ne oseća dobro i mislim da je Vlada mogla da bude makar toliko kolegijalna da pošalje nekog drugog ovlašćenog predstavnika. Recimo, mi iz SRS-a bismo vrlo rado videli ovde na njenom mestu gospodina Božidara Đelića, da vidimo da li je i dalje ubeđen da će Srbija da uđe u EU onim tempom kako je on nameravao kada je prošle godine predlagao ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, pa mahao rukama – hajde svi u EU, samo što nismo ušli, podržite Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Pre nekoliko dana, on, nažalost, i svi građani Srbije, dobili su vruć šamar od Olija Rena, komesara za priključivanje EU, koji je rekao na jedan, koliko toliko, fin način – znate, gospodo iz Vlade Srbije, a i vi gospodine Tadiću, razumem da želite da uđete u EU, ali prijateljski vam savetujem da ne podnosite zahtev ove godine, zato što nema teorijske šanse da taj zahtev bude usvojen. Dakle, sve ove priče, gospođo Dragutinović, o tome da se ovi zakoni donose po ubrzanom postupku da bismo brže ušli u EU, jednostavno, nisu tačne. To ne kaže samo opozicija u ovom parlamentu, to ne kaže samo SRS, to, na vašu veliku žalost, kažu vaši prijatelji sa Zapada. Sada se samo postavlja pitanje, kada ćete vi sami da uvidite da vas EU ne želi? Zašto vas ne želi? Možda vas ne želi zbog toga što predlažete ovakve zakone. Očigledno je da ste pokušali da zamaskirate nečije privatne interese time što ste rekli u Predlogu ovog zakona da korisnici eksproprijacije mogu da budu samo, da tako kažemo, javno-pravne ličnosti, dakle, država, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave, javna preduzeća, itd. To bi bilo sve u redu kada bi Srbija bila dobro uređena država. Nažalost, pod raznim režimima DOS-a, od 2000. godine Srbija to, uglavnom, nije. Svi smo mi svedoci činjenice da su u Srbiji potpuno izmešani javni i privatni interesi, da se više ne zna ko je stvarni predsednik države, a ko formalni, ko su stvarni ministri, a ko samo formalni ministri i ko, u stvari, vlada Republikom Srbijom. Da je to tako, najbolji dokaz je ovaj nedavno održani ''Biznis forum'' na Kopaoniku, gde su uz predsednika države, ministre, predsednika Vlade, sedeli neki ljudi koji su, recimo, u Sremu privatizovali šećerane za tri evra, privatizovali neka druga preduzeća u Srbiji po deset puta nižoj ceni od tržišne i dobrom delu tih ljudi mesto nije ni na kakvim biznis forumima, nego u zatvoru. Ako sada takvi ljudi treba da određuju smernice ekonomske politike Srbije u 2009. godini, koja će, očigledno, biti izuzetno teška, onda zaista sumnjam da će ta ekonomska politika biti uspešna. Biće uspešna sigurno, ali za tih nekoliko pojedinaca koji vladaju Srbijom. Kakvu korist će imati građani od svega toga? Neće imati nikakvu korist. SRS je ovde, gospođo Dragutinović, u jesen prošle godine otvorila pitanje plata direktora javnih preduzeća u Srbiji. Ukazali smo da je samo jedan direktor javnog preduzeća, direktor Aerodroma "Nikola Tesla", Bojan Krišto, iz G17 plus, samo u junu 2008. godine uzeo preko 800.000 dinara na ime neke svoje zarade, na ime plate, bonusa, itd. Vlast je rekla – preduzećemo sve korake da sankcionišemo tog čoveka. Njemu je, očigledno, neko javio da se sprema neka mera protiv njega, pa je pobegao prvim avionom u Nemačku, u Dizeldorf, ostao tamo nekoliko dana, vratio se, verovatno je tamo bio u šopingu, odmarao se; šta je radio, vratio se živ i zdrav. Sada je 12. mart 2009. godine, nisam čuo da se tom Bojanu Krištu bilo šta desilo, ni da je podneta krivična prijava, ni da je neko podigao optužnicu protiv njega, niti da mu je konfiskovana imovina, apsolutno ništa. Čovek je rekao – ne želim više da budem direktor javnog preduzeća ''Aerodrom Beograd'' i – pojeo vuk magarca, kao što se, inače, u Srbiji često dešava. Mi smo u Skupštini Srbije, gospođo Dragutinović, često postavljali pitanje, kolike su stvarne zarade direktora javnih preduzeća u Srbiji? To pitanje smo postavljali u kontekstu onih izjava koje su davale vaše kolege u Vladi Srbije i, naravno, predsednik države, da u 2009. godini svi treba da štedimo, zato što su došla teška ekonomska vremena. To bi bilo u redu kada biste vi iz vlasti prvi tako počeli da se ponašate. Nažalost, vi se tako ne ponašate. Vlada je dostavila odgovor na poslaničko pitanje narodnog poslanika Momira Markovića – kolika su primanja direktora javnih preduzeća u Srbiji, odnosno kolike su nadoknade članovima upravnih i nadzornih odbora javnih preduzeća čiji je osnivač Republika Srbija? To je stiglo 6. marta 2009. godine, dakle, pre šest dana. Odgovor je potpisao prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova i ko zna šta sve ne, Ivica Dačić. Mislim da je Ivica Dačić računao s tim da je narodni poslanik Momir Marković, ipak, čovek u nekim zrelim životnim godinama i da će, verovatno, teško uspeti da pročita ovaj font slova. Pogledajte, gospođo Dragutinović, meni koji sam neuporedivo mlađi od Momira Markovića potrebne su ne naočare, treba mi lupa i mikroskop da bih pročitao brojke koji se nalaze u odgovoru koji nam je dostavila Vlada Srbije, a koji je potpisao Ivica Dačić. Ne znam koji je ovo font, da li šest, četiri itd. Sada se font smanjuje iz stranice u stranicu. Pogledajte, Javno preduzeće ''Resavica'', vama je smešno, i meni je, ali pogledajte – strana 13, naknade članovima Upravnog odbora isplaćene u 2008. godini. Pogledajte koliki je ovo font slova, odnosno brojki. Izuzetno je mali font. Treba čovek da se, što bi se reklo, izbeči da bi mogao da utvrdi koliko su uzeli direktori i članovi upravnih i nadzornih odbora u Srbiji. Koliko su uzeli? Evo, gospođo Dragutinović, iako su brojke male, fizički posmatrano, izuzetno su velike u iznosu. Javno preduzeće ''Skijališta Srbije'', to je ona genijalna ideja Mlađana Dinkića, on je postao, između ostalog, ministar i za skijališta. Evo koliko uzimaju članovi Upravnog odbora Javnog preduzeća ''Skijališta Srbije''. U januaru, predsednik je uzeo 128.892 dinara. Tako se ponašate vi koji poručujete građanima Srbije da treba da stegnu kaiš. U februaru je uzeo isto toliko, u martu isto toliko, u aprilu isto toliko, u maju toliko, u junu, znate, ne pada sneg u junu, ali verovatno se povećava prihod Javnog preduzeća ''Skijališta Srbije'', u junu je, gospođo Dragutinović, predsednik uzeo 173.000 dinara, u julu, kada je sneg još žešćeg intenziteta nego u junu – 174.000 dinara. U avgustu već počinje da kopni sneg, nešto manje – 166.000. U septembru, izgleda, opet počinju padavine – 171.000. U oktobru, 170.000, u novembru – 160.000 dinara. Ovo je dokaz kako se ponašate vi iz Vlade Srbije. Vi se ponašate tako kao da vi iz DS-a, G17 plus i ostalih partija koje su na vlasti u Srbiji imate dvoje-troje usta, tri stomaka itd., a onaj građanin Srbije koji je možda dobio platu od 6.000 dinara, a možda i nije, on izgleda ne treba da ima ni ta jedna usta, ni jedan stomak. Koliko je vama potrebno? Koliko još državu treba da opljačkate, pa da neko ko rukovodi tom vladom kaže – ljudi, sad je dosta? Koliko para još treba da uzmete? Koji je to rok kada ćete prestati da kradete građane? Kažite nam, pa ako je to još godinu dana, da se strpimo još godinu dana, pa će valjda prestati ova muka koju građani Srbije imaju. Hoćete li da vam pročitam, gospođo Dragutinović? Kažu ovi vaši poslanici da neće, ali šta vredi, građani Srbije hoće da čuju. Znam da su vama ovi podaci poznati, ali građani ne znaju. Znate, ima još uvek neupućenih građana koji misle da Vlada radi sve ono što kaže. Naš narod je pošten, naivan, lakoveran, oni misle da ljudi koji su na vlasti moraju prvi da pruže primer kako se štedi u teškim vremenima. SRS pokušava da razuveri te lakoverne građane da ne veruju ovoj vladi, jer nije bitno šta pričate, nego kako se ponašate. Evo, kako se ponašate, brojke govore.Što veće brojke u iznosima, to manji fond. JAT – 113.000, 109.000, 113.000, 115.000, 116.000, 117.000. Onda, direktor JAT-a – 315.000 u januaru. Javno preduzeće "Putevi Srbije", direktor, onaj koji je bio direktor tog preduzeća, u decembru 2008. godine uzeo je 153.000 dinara. "Srbijavode" – direktor Javnog preduzeća je završio godinu sa skoro 300.000 dinara plate. Dakle, to je decembar 2008. godine. Tad se i Božidar Đelić, koliko se sećam, složio da će ekonomska kriza u svetu imati posledice i u Srbiji. U septembru je tvrdio da neće imati nikakvih posledica, da će to imati čak i blagotvorno dejstvo na srpsku privredu. U decembru je, valjda, i on shvatio da će imati negativno dejstvo i u decembru prošle godine, evo, vaši direktori završavaju godinu sa preko 300.000 dinara plate, u vreme kada je pitanje da li običan čovek u Srbiji prima platu i kada penzioneri primaju po četiri-pet ili šest hiljada dinara penzije. Sad pogledajte, Javno preduzeće "Železnice Srbije", decembar – 216.000. Javno preduzeće "Elektroprivreda Srbije", vidite gospođo Dragutinović, u 2008. godini, u decembru, direktor je zaradio 400.000 dinara platu. To je decembar 2008. godine, dakle, pre tri meseca. Tada ste nam predložili budžet za 2009. godinu. Tad ste nam poručivali da gasimo svetlo kad izlazimo iz stana, da ne stavljamo vruću supu u frižider, da stegnemo kaiš itd. Što niste stezali kaiš vi iz vlasti, nego direktor treba da zaradi 400.000 dinara, a neko u 2009. godini treba da ostane bez posla itd.? Gospođo Dragutinović, brojke su poražavajuće, brojke su užasne, brojke govore o tome da, nažalost, Vladu Srbije vode rasipnici, potpuno neodgovorni ljudi, koje ništa drugo ne zanima sem njihovog sopstvenog interesa. Sada ću da se vratim na ovaj zakon o eksproprijaciji, gospođo Dragutinović. Dakle, u uslovima kada je u Srbiji sve izmešano, javno i privatno, tajkuni i ministri, mafijaši i predsednik države, kad se više ne zna ko je ko, vi predlažete izmene Zakona o eksproprijaciji. Zašto? Zato što se, prema podacima kojima raspolaže SRS, budžet puni, od planiranih 100% prihoda, sa 27%. Dakle, očigledno je da državi Srbiji preti bankrot. Pitanje je šta će biti s platama u javnom sektoru, sa svim onim korisnicima budžeta na republičkom, pokrajinskom i lokalnom nivou? Šta će biti s penzijama? To je veliko pitanje. U vreme kada se, na jednoj strani, budžet puni sa svega 27% od planiranih prihoda, vama treba neki dodatni izvor prihoda i našli ste u izmenama Zakona o eksproprijaciji.Hajde još malo da otmemo od tih opljačkanih građana, ali ne da državi bude bolje, nego da bude bolje tajkunima. O čemu se radi? Mi smo vam, gospođo Dragutinović, ne samo vama lično, nego i Vladi Srbije, ovde iznosili primer opštine Stara Pazova. U vreme kada je predsednik opštine Stara Pazova bio gospodin Srđan Komazec iz SRS-a, pojedini tajkuni u opštini Stara Pazova, mafijaši iz belog sveta i ovi domaći tajkuni, kupovali su zemlju od seljaka, poljoprivredno zemljište. Seljacima su nakon potpisivanja kupoprodajnih ugovora isplaćivali 20% kupoprodajne cene, a za onaj ostatak od 80% rekli su – dobićete pare kad mi poljoprivredno zemljište pretvorimo u građevinsko zemljište. Onda su hteli, kada su na vlasti u opštini Stara Pazova bili srpski radikali, da preko predsednika opštine i Skupštine opštine pretvore to poljoprivredno zemljište u građevinsko, da podignu cenu nekoliko puta i da, naravno, zarade na muci tih seljaka. Šta će seljak? Država mu ne pomaže, opljačkan je, mleko prosipa u đubre, a, na drugoj strani, država uvozi mleko u prahu, ne pomažete duvandžijama, stočni fond u Srbiji se zatire, a po novinama čitamo da uvozite svinjske glave iz Brazila stare po 20 i 30 godina, zamrznute u nekim hladnjačama itd. Šta će sad seljak, nego da prodaje to svoje poljoprivredno zemljište. Dok je na vlasti bio SRS, to nije moglo da prođe. Nismo hteli da poljoprivredno zemljište pretvorimo u građevinsko. Kad je došlo do smene vlasti 2008. godine, jedna od prvih odluka koju ste uradili vi u Staroj Pazovi, a to znači DS, zajedno sa svojim koalicionim partnerima, to je da ste ogromne parcele zemljišta, od poljoprivrednog, pretvorili u građevinsko. Ti tajkuni su kupili jeftino poljoprivredno zemljište, sad su postali vlasnici građevinskog zemljišta, ali seljaci nisu dobili obećani deo od 80% od tog preostalog iznosa. Građevinsko zemljište je došlo u ruke mafijaša i tajkuna. Šta ćemo sad? Ništa, ponovo pojeo vuk magarca, kao sa Bojanom Krištom. Tako stvari idu, od jedne do druge opštine. Uopšte nije slučajno, gospođo Dragutinović, što se ovih dana u Srbiji sprovodi otimačina opština gde su na vlasti srpski radikali. To je zato što mi poštujemo Ustav i zakon i zato što se ni u jednoj opštini radikali nisu obrukali. Možete vi da proizvodite neke zvuke, možete da se mrštite itd., ni u jednoj opštini se radikali nisu obrukali, iako im od 2000. godine uopšte nije bilo lako, jer u svakoj opštini gde je SRS bio na vlasti bili smo prepušteni sami sebi. Nismo imali ni svoje ministre u Vladi, niti smo imali svoje izvršno veće, kada je reč o opštinama u Vojvodini. Nismo imali svog predsednika države. Radili smo sami, kako smo znali i umeli. Nismo imali ni pomoć iz inostranstva, ni silne kredite, ni donacije itd., i nismo se obrukali. Ne možete da nađete nijednu opštini u Srbiji u kojoj je na vlasti bio SRS da je bilo lopovluka, da je bilo kriminala, da je bilo korupcije. Zato sada treba srušiti radikalske opštine. Zato sva vlast u Republici Srbiji treba da bude ''žuta'', od republičkog nivoa, preko pokrajinskog, do nivoa opština, gradova i mesnih zajednica. To bi bilo u redu, gospodine Milivojeviću, kad bi se to desilo na izborima, ali to se ne dešava na izborima, to se dešava tako što, recimo, u Leskovcu kupujete i kidnapujete jednog odbornika SRS-a, u Zemunu se dešava tako što Skupština grada Beograda, na predlog Gradskog veća, koje još uvek nema Poslovnik i koje održava telefonsku sednicu, mimo Zakona o lokalnoj samoupravi i mimo Zakona o Glavnom gradu, raspušta Skupštinu gradske opštine Zemun. To se dešava tako što na Kosovu i Metohiji Vlada hoće jednim aktom da raspusti sve skupštine opština gde je na vlasti SRS. Tako se to dešava zato što sledite logiku naših ljudi –imamo mi naše ljude u Vladi, možemo na lokalu da radimo šta hoćemo, mogu građani da glasaju kako hoće, tu je naša vlada, tu su naši ministri, oni će nas da zaštite, mi ćemo da raspustimo sve skupštine opština koje nam ne odgovaraju i onda će u Srbiju da bude definitivno uvedena politička diktatura. To je prava istina zašto sada kidišete na opštinu Zemun, zašto kidišete ovih dana na Leskovac, zašto kidišete na opštinu Odžaci, zašto kidišete na sve opštine na KiM-u, a ima ih, hvala Bogu, dosta u kojima je na vlasti SRS. To je prava istina, da bi u Srbiji bila zavedena diktatura na svim nivoima i da bi građani Srbije imali samo jednu partiju koja treba njima da vlada, a to je Demokratska stranka sa svojim raznim satelitima. Gospođo Dragutinović, znam da vam zdravstveno stanje nije baš najbolje, imate moje lične želje da se što pre oporavite. Mislim da ste, uprkos činjenici da sedite u Vladi s takvim ljudima, da ja sedim pored njih, sedeo bih zašivenih džepova i gledao bih da nemam na rukama skupocene satove, vi jedna čestita dama, stručna, kulturna i zaista ne želim više da vam oduzimam vreme. Pre neki dan su novinari na RTS-u pitali gospodina Dragana Todorovića, zašto SRS nema program za izlazak Srbije iz ove krize? Postoji taj program i reći ću vam da je taj program vrlo jednostavan. Ima dva dela, jedan je ekonomski, a drugi politički. Ekonomski deo programa, gospođo Dragutinović, glasi: kriminalce u zatvor, a politički deo programa glasi: sloboda Vojislavu Šešelju i sloboda Srbima.
Reč ima gospodin Miloš Aligrudić, zatim gospodin Krasić. Htela bih da vas obavestim da će odloženi prenos biti završen pre 23 časa večeras, a radićemo do 19 časova, da bismo mogli da se uklopimo da odložen prenos bude pre 23 časa, kako bi mogli svi zainteresovani da vide. (Miloš Aligrudić, s mesta: Odustajem od reči.) Gospodine Krasiću, da li i vi odustajete? (Ne) Reč ima gospodin Krasić.
Nikada ne odustajem, to znate, valjda. Sada ću malo da objasnim ovaj amandman koji je podnela gospođa Gordana Pop-Lazić i koji ima nekih dodirnih tačaka s prethodnim amandmanom narodnih poslanika iz DSS-a. To je član 3. Vlada je predložila promene u stavu 1. člana 8. osnovnog teksta, gde se, u stvari, definiše ko je korisnik eksproprijacije. Uopšte ništa nije sporno kada je u pitanju Republika, autonomna pokrajina, grad, grad Beograd, jedinica lokalne samouprave, nije ništa problematično kada je u pitanju javno preduzeće od republičkog značaja ili od nekog drugog značaja, vezano za oblik teritorijalne autonomije ili lokalne samouprave, ali je problematično ono što sledi, a to su privredna društva koja su osnovala ta javna preduzeća, i poslanici iz DSS-a su tražili da se na neki način to promeni njihovim amandmanom, a gospođa Pop-Lazić je tražila da i ta preduzeća obavljaju delatnost od javnog interesa. Nekada je to bila delatnost od opšteg interesa. Zašto je ovo predloženo? Predloženo je iz jednog prostog razloga. Naravno, kao korisnik eksproprijacije treba da se javi onaj ko je na neki način nosilac prava na državnoj svojini, neko ko ima pravo korišćenja, upravljanja, ili ko ima pravo raspolaganja. Raspolaže državnom svojinom Vlada Republike Srbije, a korisnici i oni koji upravljaju mogu da budu i drugi subjekti. Kada se definiše korisnik eksproprijacije, onda mora da postoji ta veza između državne svojine i nekoga ko je titular nekog od tih prava na nepokretnost. Šta je problematično kod javnih preduzeća ili privrednih društava koja su osnovala javna preduzeća? Problematično je što, kada se pogleda njihovo poslovanje, možete da utvrdite da pretežan deo ukupnih prihoda nije po osnovu vršenja javnih ovlašćenja, javnog posla, poslova od opšteg interesa, nego prisustvo na tržištu kapitala. Postavlja se pitanje, šta je uzeto kao kriterijum u definisanju korisnika eksproprijacije, da li status pravnog lica, jer su sve ovo pravna lica, ili njihova svojinska struktura? Moram da vam skrenem pažnju da što se tiče poslova od opšteg interesa, a sada su od javnog interesa, njih mogu da obavljaju kako preduzeća u državnoj svojini, tako i preduzeća u privatnoj svojini. Javni gradski saobraćaj je posao od javnog interesa, obavljaju ga i preduzeća čiji je osnivač grad, a mogu da ga obavljaju i privatna preduzeća, kojima je grad poverio vršenje delatnosti. Šta je osnovni kriterijum? Insistiramo da osnovni kriterijum bude odnos tog pravnog lica ili subjekta prema državnoj svojini, a Vlada insistira na nečemu što je status, da li je preduzeće osnovano od javnog preduzeća republičkog značaja, i tu je kraj, a tu je i početak nečega što se zove zloupotreba, nečega što može biti zloupotreba, a ne postoje mehanizmi kako to da se spreči. Gospođa Pop-Lazić je kao faktor ograničenja ubacila upravo to da se obavljaju poslovi od javnog interesa, i to se već podrazumeva da je predmet eksproprijacije nepokretnost na kojoj treba nešto da se desi, a predstavlja vršenje delatnosti od javnog interesa. Da li je to škola, da li je to obdanište, da li je to zdravstvena stanica, da li je to komunalno uređenje, vodovod, kanalizacija itd., to su sve poslovi od javnog interesa sada, po novoj terminologiji, a nekada je to bilo od opšteg interesa. Ranije je bilo u terminologiji nešto mnogo primerenije, koji su neophodni uslov za život i rad građana u određenom području, sada se izgubilo, jer, u uslovima tržišne ekonomije, imamo onaj neoliberalni koncept koji se zasniva na sistemu – drpi što više možeš, ako je moguće, što jeftinije, i ako je moguće, za džabe, za tri evra cela šećerana, i to je veliki posao itd. Pokušavamo da sputamo prohteve ovih koji trenutno vladaju i odmah moram da vam kažem da ovako nešto ne postoji u Zapadnoj Evropi. Čak, u Francuskoj postoji jedan institut, nije na prodaju. Znači, možete kroz centar Pariza da se šetate, ima velikih zgrada, oblakodera itd., i naiđete na neku straćaru, pa onda postavite pitanje – zar urbanisti nisu mogli to da reše proglašavajući nešto javnim interesom? Nisu mogli da reše, jer je vlasnik rekao da nije na prodaju. Privatna svojina je svetinja, i kraj priče. Naravno, nisam baš zastupnik ni tog stava, ali sam zastupnik toga da se nađu mehanizmi koji će da kontrolišu izvršnu vlast. Ovo vam pričam kao čovek koji je pre 20 godina radio na poslovima eksproprijacije, u ime korisnika eksproprijacije pravio neke zgrade na nekim ledinama, na nekom prostoru. Naravno, mnogo su lepše te zgrade i ti stanovi na Bulevaru nego ono što je bilo, ali se uvek vodilo računa o pravičnoj naknadi i o maksimalnom postupku, i taj proces eksproprijacije je, u mom slučaju, trajao nekoliko godina, što zbog uprave, odnosno Sekretarijata za finansije, što zbog drugih stvari, ali moraju ti mehanizmi maksimalno da se poštuju, jer se ulazi u nešto što je neprikosnoveno pravo pojedinca. Kad ovako definišete korisnika eksproprijacije, po sistemu da javno preduzeće može da pravi svoja privredna društva, ovde ste samo radi dekoracije rekli: "osnovano državnim kapitalom." Zašto kažem "radi dekoracije"? Zato što smo na jednoj od sednica nekog od ovih odbora, kao radnog tela Narodne skupštine, upravo tražili od poverenika, predstavnika Vlade, da se izjasni šta je kriterijum – status tog pravnog lica, tog preduzeća, ili svojinska struktura? Rekli su – status. Kraj priče, završili smo razgovor. Znači, dovoljno je samo da bude preduzeće u nekoj, navodno, državnoj svojini i onda može sve da se radi. Naravno, nije ovo problem samo ovog zakona, taj problem državne svojine i statusa pravnog lica je još izraženiji kod Zakona o privrednim društvima. Tamo postoji nekoliko odredaba koje nisu dorečene do kraja sa gledišta državne svojine. Znači, ništa ne gubite u inicijativi, ako su iskrene namere, usvajajući amandman Gordane Pop-Lazić. Tim amandmanom ona, u suštini, prihvata taj koncept, samo traži jedno ograničenje – da je za vršenje javnih poslova, poslova od opšteg interesa. Na plastičnom primeru sam vam pokazao da imate preduzeća koja su formirala javna preduzeća, kao svoja zavisna ili svoje kćerkice, i oni ne ostvaruju većinu ukupnog prihoda na osnovu vršenja poslova od javnog interesa, nego trgovinom kapitala ili nekim drugim poslovima koje rade, a postojeći propisi dozvoljavaju da 300 delatnosti stavite kao delatnost preduzeća, pa da proberete po kom osnovu ćete da stičete, mahom, svoje prihode. Ovde se, u ekonomskom razmišljanju od 2000. godine, naovamo, pojavilo kao kriterijum: žiro-račun, tekući račun, stanje na računu, solventnost. To se pojavilo. Samo da se zgrabe pare, nije bitno u kakvoj delatnosti. Znači, rezultat poslovanja treba da bude pozitivan, a pošto on mora da bude pozitivan, dozvoljeno je sve da se radi, pa je tako moguće uzeti kredit iz Fonda za razvoj, za razvoj turizma, s kamatnom stopom od 1%. Ako Mlađa zažmuri na jedno oko, pa ta sredstva odu za kompjutere, a tamo kamatna stopa bude 12%, onda vidite koliko je on zaradio, a sve je čisto i uvučeno u jedan okvir koji predstavlja zakonitost. Ko omogućava da se napravi taj okvir? Ova grupacija ljudi. Zašto? Ovakvim predlozima zakona, a da ne pričam još o praksi. Praksa je još gora od onog što mi možemo ovde da zamislimo, kakva bi mogla da se desi na bazi ovakvih rešenja i zakona.
Gospodin Tomislav Nikolić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, teško je izdvajati jedan amandman koji glasi "briše se", pa pričati o njemu, a ne sagledavati celokupni zakon, pa bih da o tom amandmanu govorim na način na koji je govorio i prethodnik. Dakle, molim vas da mi ne zamerite što bih samo ukazao na jedan propust iz odbrane ovog amandmana. Naime, ovde je rečeno da je moguće da, recimo, u Parizu, u centru grada postoji straćara, apsolutno neuređena, zarasla u korov, neodržavana, i da ne može opština, grad ili neki arondisman da preduzme ništa protiv vlasnika koji to neće da održava. Nije tačno. Pošto sam se bavio urbanizmom velikih gradova u Evropi, ne postoji grad u Zapadnoj Evropi koji bi to dozvolio. Jednostavno, vlasniku se ostavi godina, dve, tri, zavisi kako koja država, da izvrši adaptaciju u skladu s uslovima koji mu se daju, ili mu otkupljuje opština kuću po tržišnoj vrednosti; on ne zaslužuje da živi u centru tog grada. Jednostavno, nemoguće je da zamislite takav jedan grad u kome će kuće da propadaju, jedna do druge, ili sporadično, a da država ne preduzme ništa, da opština ne preduzme ništa. Dakle, onaj ko ima novac, može da živi u centru Pariza, može da ima kuću u centru Pariza, onaj ko ga nema, seli se na periferiju, a njegovu kuću održava onaj ko ima novaca. Surovo, ali zato im se ne dešava da zgrada padne ljudima na glavu.
Gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, iscrpen je u današnjem javljanju po Poslovniku taj član, tako da ću da iskoristim samo minut vremena koje nam je preostalo, da kažem da ste vi bili u obavezi da ispravite nekoga ko se javlja da govori o amandmanu gospođe Pop-Lazić, kako taj amandman glasi, pošto je prethodni, uslovno rečeno, govornik rekao da amandman glasi: "briše se". Jednostavno, to nije tačno, jer je kolega Zoran Krasić, kao diplomirani pravnik i čovek koji je 20 godina radio na poslovima eksproprijacije, upravo, iznosio slučajeve vezane za grad Beograd i bulevar koji je pomenuo, i da gospođa Pop-Lazić, kao neko ko je bio i vodeći pravnik u oblasti urbanizma opštine Zemun, pre nego što je birana na mesto predsednika opštine, traži da se ostavi mogućnost dogovora za nadoknadu s vlasnikom, kako je i predložila u ovom amandmanu. Mi smatramo da je to jedino ispravno, s tim što ste vi, odbijajući amandman, gospođo Dragutinović, rekli da je to regulisano članom 53. osnovnog zakona. Nije regulisana i ostavljena mogućnost dogovora, o čemu govori gospodin Krasić, koji je decidno rekao da SRS nije protiv toga da bilo ko od građana, kada je u pitanju zaista procenjeni javni i opšti interes, ucenjuje ni republički, ni organ lokalne samouprave, ali ste u osnovnom tekstu zakona to zaboravili i namerno prećutali u obrazloženju za odbijanje amandmana gospođe Pop-Lazić. Uopšte ne postoji, to sam proverila, mogućnost dogovora, već samo način na koji se utvrđuje visina naknade, odnosno po tržišnoj vrednosti, koju opet procenjuje Republička vlada. Mi se, kao stranka, zalažemo za to da se napravi što je moguće bolji dogovor, kako bi se privatno vlasništvo, koje je neprikosnoveno i koje je ustavna kategorija, zaštitilo. Hvala.
U pravu ste da ovaj amandman ne glasi "briše se", ali preko 100 amandmana SRS-a jeste takvog sadržaja. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Sreto Perić, kao ovlašćeni predstavnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Gordana Pop-Lazić ne samo da želi lepo uređenu Srbiju i dobrobit svim građanima Srbije, ona, znajući ko vlada Srbijom, podnosi jedan veoma precizan amandman, kojim predlaže da postoji mogućnost dogovora prilikom privremenog zauzimanja nepokretnosti. Mi znamo da postoji potpuna eksproprijacija, dakle, kada se izuzima, kad postoji javni interes, i postoji privremena eksproprijacija; ona može dalje da se deli u dve grupe, a to je službenost i zakup. Službenost je prilikom raznih prenosa i ona je, takođe, trajna, ali postoji samo pravo službenosti, a zakup je kada se vrši zakup zemljišta na određeno vreme. Gospođa Gordana Pop-Lazić zna ko vlada Srbijom i kakav će odgovor biti povodom njenog amandmana. Vlada kaže – amandman se ne prihvata, jer je način određivanja visine naknade u slučaju ustanovljenja službenosti posebno uređen odredbama člana 53. Zakona. Član 53. Zakona o eksproprijaciji iz 1995. godine, koji je stupio na snagu 5. januara 1996. godine, a 2001. godine su brisani neki članovi, odlukom Ustavnog suda, jer visina naknade nije bila utvrđena na ustavan način, odnosno predviđena u tom zakonu, kaže – u slučaju ustanovljenosti službenosti, naknada se određuje u iznosu za koji je usled ustanovljenja službenosti smanjena tržišna vrednost zemljišta ili zgrade. Prilikom službenosti, smanjenje nepokretnosti, odnosno smanjenje tržišne vrednosti nepokretnosti ne mora, po pravilu, da postoji. Može da se vrati u prvobitno stanje, a možda, prilikom korišćenja, kako ste vi rekli i ostali izričiti u tome da to traje tri godine, ne mora da umanji vrednost. Vlasnik nepokretnosti nije u mogućnosti da koristi svoju svojinu, recimo, tri godine. Zbog toga mi intervenišemo, odnosno gospođa Pop-Lazić je intervenisala, da postoji mogućnost dogovora za nemogućnost korišćenja te svojine. Najčešće su vlasnici nepokretnosti, odnosno zemljišta, to nije pravilo, poljoprivredni proizvođači, koji koriste to zemljište u svrhu poljoprivredne proizvodnje. Umesto da je ova vlada razmišljala, jer su najčešći slučajevi u Vojvodini, gde su uzorni poljoprivredni proizvođači podizali veoma nepovoljne kredite i sada su došli u situaciju, zbog nemogućnosti da plasiraju svoje mleko, ili meso, ili neki drugi poljoprivredni proizvod, (Predsednik: Nemate više vremena kao predstavnik Poslaničke grupe, ali možete govoriti...) Završavam. Usled nemogućnosti da plasiraju i blagovremeno odužuju svoj dug, oni će doći u ropstvo prema bankama, umesto da Vlada kaže – godinu dana i da iznađe mogućnost...
Zahvaljujem. Po Poslovniku gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, mislim da ste povredili član 104. Poslovnika Narodne skupštine, verovatno ne namerno, ali, prosto, radi faktografije i radi dobrog obaveštavanja građana Srbije, nije tačno da je SRS podnela preko 100 amandmana koji glase – briše se. Dakle, mi sada govoriomo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Podneli smo kao poslanička grupa 9 amandmana i samo jedan amandman, gospodina Mirka Munjića, na član 7. stav 3. glasi – u članu 7, stav 3. briše se. Dakle, nikakvih stotine amandmana, 9 amandmana i samo jedan gde se član 7. stav 3. briše. Ne bih voleo da građani Srbije ovo što ste sada rekli shvate kao neki naš hir, eto, poslanici SRS-a nemaju šta da rade i podnose amandmane koji glase –briše se. Dakle, prosto je nemoguće podneti na Predlog zakona koji nema 100 članova, 100 amandmana. To nije moguće. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, razumem da niste bili tokom celog dana ovde, mogli ste da pitate vaše kolege. Podneli smo 9 amandmana i, od tih 9 amandmana, samo jedan glasi – briše se, a taj amandman je podneo gospodin Mirko Munjić. Inače, svi amandmani su smisleni, osnovani i kamo lepe sreće da ih je Vlada prihvatila.
Gospodine Martinoviću, nema povrede Poslovnika. Danas smo raspravljali o amandmanima na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima gde ste podneli stotinak amandmana sa sadržajem briše se. Rekla sam da smo danas imali prilike da čujemo stotinak vaših amandmana čiji je sadržaj – briše se, a nisam, nemate više reč. Zahvaljujem. Ovo je vama odgovor, rekla sam da nema povrede Poslovnika. Ako niste zadovoljni, jedino možemo to da se Skupština u danu za glasanje izajsni o tome da li sam povredila Poslovnik. Ne bih mogla da kršim Poslovnik. Zahvaljujem. U danu za glasanje ćemo se izjasniti da li sam povredila Poslovnik. Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 4, amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Dali neko želi reč? (Da) Izvolite. Reč ima Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman sam, zajedno s kolegom Aligrudićem, podnela na član 4. Predloga zakona o eksproprijaciji. Smatramo da bi bilo mnogo logičnije da umesto reči – gradskom građevinskom zemljištu, stoji – ostalom građevinskom zemljištu. Ako bi ostalo ovako kao što je predlagač zakona predvideo, onda bi značilo da se ranijem sopstveniku zemljišta isplaćuje naknada za javno zemljište. To nije logično i nije moguće. Ovim amandmanom tražimo da se ranijem sopstveniku isplati naknada za prava koja je prestao da ima kao sopstvenik na ostalom građevinskom zemljištu, koje je prešlo u režim javnog. Naravno da razumemo potrebu za donošenjem novog zakona o eksproprijaciji, s obzirom na to da je 1995. godine donet, da od tada nije menjan u Skupštini, ali smo očekivali da će ovim izmenama i dopunama Zakona biti rešeni svi oni problemi koji su se javili u praksi. Do toga nije došlo. Umesto toga, dobili smo jedan nejasniji zakon, koji će izazvati niz drugih problema u samoj primeni. On je nejasan iz razloga što je u potpunoj suprotnosti sa Zakonom o izgradnji i planiranju. Naime, Zakon o izgradnji i planiranju predviđa modalitete na osnovu kojih zemljište može da bude pretvoreno u državnu svojinu. Jedna od tih mogućnosti i modaliteta jeste eksproprijacija, ali ono što predviđa kao obavezan uslov jeste postojanje planskog akta. S druge strane, izmene i dopune Zakona o eksproprijaciji ne podrazumevaju, kao obavezu, postojanje planskog akta, već dovode do toga i daju mogućnost da zemljište može da bude pretvoreno u državno, ukoliko Vlada, na osnovu ugovora, kaže da za to postoji javni interes. Upravo zbog ove odredbe, mi protestujemo protiv ovakvog zakona, jer smatramo da ova odredba o kojoj sam sada govorila daje mogućnosti za mnoge zloupotrebe. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Radović. Gospodin Aligrudić, izvolite.
Evo kako vi pišete zakone i kakvo obrazloženje dajete. U obrazloženju zbog čega niste prihvatili ovaj amandman kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženom izmenom izvršeno terminološko usklađivanje s Ustavom Republike Srbije i Zakonom o planiranju i izgradnji, u delu u kom se regulišu svojinsko-pravni odnosi na građevinskom zemljištu, s tim da za primenu navedene odredbe nije od uticaja da li se radi o javnom ili ostalom građevinskom zemljištu, već da je građevinsko zemljište u državnoj, odnosno javnoj svojini. Znate šta, jeste došlo do usklađivanja terminologije iz Ustava i iz Zakona o planiranju i izgradnji. Problem je samo u tome što ona kategorija lica na koje se odnosi ovaj član, a kojima se ekspropriše zemljište, odnosno objekat, mogu isključivo i samo biti ona lica koja su vlasnici, odnosno korisnici objekata na ostalom građevinskom zemljištu. Zašto se bojite da upotrebite normalnu terminologiju sa Zakonom o planiranju i izgradnji? Kakve to veze ima? Termin koji ste upotrebili je opšti termin, naslovni termin, krovni termin iz Zakona o planiranju i izgradnji. Vi mislite da u ovoj konkretnoj situaciji to uopšte nije bitno. To samo pokazuje koliko malo pažnje posvećujete usklađenosti terminologije i termina koji u različitim propisima pokrivaju ovu oblast. Šta, recimo, da imamo jednu zbirku propisa koja u sebi sadrži i jedan i drugi zakon i da to predamo studentima pravnog fakulteta da čitaju i da uče? Znači, da se suoče s ovakvim rečenicama u jednom ili drugom propisu i da ne mogu, ljudi, uopšte da se snađu? Da li znate da je, kada eksproprišete neko zemljište, samim činom eksproprijacije ono prešlo u jednu kategoriju? Kako mislite da eksproprišete park? Kako mislite da eksproprišete Trg Republike? Ne možete. To ne možete da uradite. Kakvo je to zemljište? To je javno zemljište. Šta je ono ostalo? Zato ga je zakon i nazvao – ostalo zemljište. Da li vi to shvatate? ''Ostalo'' je zato što nije javno, pa se samo to ostalo može eksploatisati, pa kad utvrđujete neku naknadu, utvrđujete mu ne za gradsko građevinsko zemljište, to ste u pravu, to ste promenili, nego za ostalo. Budite konsekventni u onome što pišete.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Gospođo predsednice, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam podneo amandman na član 6, koji glasi da se član briše. Da biste razumeli, ja ću prvo pročitati član zakona: "Raniji sopstvenik i članovi njegovog porodičnog domaćinstva, čiji je stambeni objekat eksproprisan zbog eksploatacije mineralnih sirovina, imaju pravo da im se, u okviru ukupne naknade, dodeli jedna građevinska parcela, pod uslovom da se zbog te eksproprijacije raseljava naselje ili deo naselja i da su u momentu donošenja rešenja o eksproprijaciji prebivali u tom objektu". Šta je tu problem? Pod pretpostavkom da imam kuću u blizini Zvezdinog ili Partizanovog stadiona, Topčiderskog brda, i da tu neko otkrije rudnik soli ili zlata i kaže – ekspropriše se ta parcela, ja dobijam parcelu. Ali, gde? U Pinosavi, Resniku? Šta da radim s tim? Zašto samo ako se radi o mineralnim sirovinama? Da li to neko može da objasni? Kakav su ekskluzivitet mineralne sirovine? Šta se dešava s tom kućom i delom naselja ako treba da se gradi aerodrom ili pruga? Zašto to ne postoji? Kako se to objašnjava? Da li ima neko objašnjenje za to? Ne pitam više kao poslanik, pitam kao građanin. Kako će biti jasno građaninu, ako nama u sali nije jasno? Na kakav način se rešava ovo pitanje? Kakav je ekskluzivitet mineralna sirovina? Šta se dešava u drugim situacijama? Kako to reguliše zakon? Ovaj član zakona je potpuno bez veze i zato sam predložio da se briše.
Zahvaljujem. Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? Gospodin Aligrudić, izvolite.
Maločas je kolega Milan Dimitrijević postavio prosto pitanje – zašto ste ovo predložili? Imate li jedan jedini rezon zbog čega ste ovo predložili? Da se nekome ekspropriše objekat, to je u redu, zato što postoji javni interes, to je utvrđeno. Ako je eksproprijacija zbog toga što je u pitanju eksploatacija mineralnih ruda itd., pa se samim tim što će se eksploatisati mineralna bogatstva, rude i slične stvari, raseljava naselje, ili deo naselja, onda se, kada se ta dva kumulativna uslova steknu, stvara mogućnost da onaj kome se ekspropriše objekat u kome je živeo, stanovao, traži, u ukupnoj naknadi koju će dobiti po toj eksproprijaciji, i građevinsku parcelu, ne ''ili'', nego ''i''. Čitajte šta ste napisali. Vi ne znate ni šta ste napisali. Piše vam, to je kumulativno, čovek ima pravo da dobije građevinsku parcelu u okviru ukupne naknade. To znači da može dobiti građevinsku parcelu i pare. Onda ne znate šta ste pisali. To je još gore. Znači, sad ste otkrili da je to još gore. To je pet puta gore što ste mi sad izgovorili. Sad mi kažete da umesto novca može da traži građevinsku parcelu. Šta će čoveku kome ste srušili kuću parcela, a on to nije želeo, nego je država htela da otvori rudnik? Čovek je imao kuću na tom mestu, nije mu padalo na pamet da je prodaje. On će sada, po vašem rezonu, da traži građevinsku parcelu za kuću, bez dinara druge naknade. Šta će da radi s tim? Da legne na njivu? Šta da radi na toj građevinskoj parceli? Još je gore to što ste sad rekli. Ne može da se pročita tekst koji ste napisali. Mislio sam da vam je namera bila da u okviru ukupne naknade čovek može da dobije kumulativno, ali u okviru te naknade, i građevinsku parcelu. To ima rezona, da bi, valjda, s ostatkom para nešto sebi podigao. Za koga ste to pisali? Mora da ste imali nešto konkretno u vidu. Neko vas je saleteo s nekim konkretnim predlogom, na konkretnom području, povodom konkretnog slučaja, i vi to pišete u zakonu. Zbog čega ja, kao vlasnik objekta, bilo kog drugog, gde se zemljište privodi nameni po nekom drugom osnovu, nema veze s rudnikom, ne bih imao pravo da mi se da građevinska parcela? To je potpuno nenormalno što ste napisali. Najlepše vas molim da prihvatite amandman, da izbrišete to iz zakona. Nemojte da pravimo nakarade i čuda od propisa.
Zahvaljujem. Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Popović, izvolite. Taman ćete još vi govoriti i zaključićemo današnji rad.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji, koji glasi – u članu 6, tačka na kraju stava zamenjuje se zapetom i dodaju se reči: "čija vrednost ne prelazi jednu petinu utvrđene naknade". Pošto je privatna svojina zaštićena Ustavom Republike Srbije, a samo u izuzetnim uslovima, zakonom tačno predviđenim, može se ograničiti, vaše neprihvatanje ovog amandmana poništava i Ustavom zagarantovano pravo svojine. Amandmanom sam predložio da u slučaju eksproprijacije građevinskog objekta radi eksploatacije mineralnih sirovina, prilikom dodele jedne građevinske parcele, njena vrednost ne sme da prelazi jednu petinu ukupne vrednosti eksproprisane imovine. Srpska radikalna stranka je ukazivala na štetnost jednostrane primene SSP-a sa EU. Ovo je primer koliko je to štetno. Po nekim procenama, budžet Republike Srbije je oštećen za 300 miliona dinara i smatram da se ovim zakonom želi ovaj iznos nadoknaditi od građana Srbije, i kroz zakon o eksproprijaciji. Najbolji primer za to je nezadovoljstvo stanovnika mesta Vreoci oko preseljenja radi eksploatacije uglja u kombinatu "Kolubara". Verovatno ćete uskoro, zbog njihovog nezadovoljstva, imati blokadu Ibarske magistrale i pruge Beograd-Bar.
Zahvaljujem. Ako još neko želi da govori o ovom amandmanu, to će učiniti sutra u 10 časova, kada nastavljamo rad.