Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Gospodin Dragan Todorović. Izvolite.
Pre svega, gospođo predsedniče, postavljam pitanje – kada ću dobiti odgovore na ranije postavljena pitanja? Prosto se i vama čudim, da vi ne insistirate da te odgovore dobijem. Jedno od tih pitanja je vezano za firmu „Morgan Stenli“, koja je izvršila privatizaciju duvanske industrije i za to dobila deset miliona evra, a, po nekim mojim saznanjima, uopšte nije bila registrovana. To je čisto krivično delo i za to neko mora da odgovara. Postavio sam to pitanje republičkom javnom tužiocu i do današnjeg dana nema nikakvog odgovora. Međutim, mene uopšte ne čudi zašto nema odgovora, jer ovo društvo je potpuno kriminalizovano i u ovoj kriminalizaciji, nažalost, učestvuje kompletan politički vrh. Imali ste priliku sinoć da gledate nešto vrlo interesantno na jednoj televiziji, i postaviću neka pitanja, pre svega Ministarstvu unutrašnjih poslova, republičkom javnom tužiocu i Agenciji za privatizaciju, da vidimo šta se dešava sa nekim našim kompanijama. Ovo bi slobodno moglo da se nazove „sad je vidiš, sad je ne vidiš“; to je ona igra sa šibicama, sa onom kuglicom, ali ovde nisu u pitanju kuglice, nego čitave kompanije. Jedna od tih interesantnih kompanija je firma „Novosti“. Kompanija „Novosti“ je privatizovana po Zakonu o svojinskoj transformaciji iz 1997. godine. Radnici su dobili 60% kapitala. Do osnivanja Agencije 2001. godine, odluka o privatizaciji je „poništena“, jer apsolutno ne postoji ni jedan jedini dokument. Akcionari su izbrisani iz baze podataka u Ministarstvu za ekonomsku i vlasničku transformaciju. Mia Petrović, pravnica, tvrdi da nikada nije potpisala odluku o poništavanju i da nema nikakvog osnova za to. Po osnivanju Agencije za privatizaciju, sve firme koje su bile privatizovane po nekom od prethodnih zakona, 1993. godine, 1997. godine, bile su u obavezi da dostave Agenciji za privatizaciju podatke o svojim akcionarima. To je upoređivano sa bazom podataka Ministarstva i pravljen je tzv. privremeni registar. Prilikom privatizacije firmi po zakonu iz 2001. godine, ta baza je konsultovana i radnicima su redukovane akcije, zavisno od toga da li su već ostvarili prava po ZOST-u. Januara 2004. godine baza je predata Centralnom registru hartija od vrednosti, Agencija je nastavila da kontroliše upis akcija i da vrši redukciju istih, jer je jedina imala podatke o svim akcionarima i imala gotov program ko je to radio. Do tada se Agenciji kompanija „Novosti“ nije uopšte javila. Prvo je bila, pa je nema, ali kaže – do 2006. godine „Novosti“ se nisu pojavile da su privatizovane po zakonu iz 2001. godine. Međutim, saznaje se da su „Novosti“ upisane u Centralni registar, ali se ne zna ni kada, ni kako, ni ko je to odobrio. Sada se postavlja jednostavno pitanje, s obzirom na to da smo čuli čijim parama su „Novosti“ kupljene – šta je sa periodom od 1997. do 2006. ili 2007. godine? Kako je moguće da jedna tako velika kompanija bude privatizovana, da radnici dobiju 60% akcija vrednosti firme, da ona potpuno nestane i da se posle skoro deset godina ponovo pojavi? To je prosto nemoguće. Ovom prilikom pozivam sve radnike „Novosti“ koji su dobili te akcije da se udruže, da pokrenu postupak, da uzmu nekog advokata, jer je očigledno da su oni pokradeni, očigledno je da je izvršen veliki kriminal, očigledno je da neko iz političkog vrha ove države učestvuje u ovom kriminalu, očigledno je da je privatizacije izvršena parama koje su takođe zarađene na kriminalan način… (Predsednik: Vreme.) Mislim da bi napokon klupko moralo da počne da se odmotava i da oni koji su odgovorni napokon polože račun ovom narodu. Hvala vam.
Gospodine Todoroviću, kad prođe petnaest dana a poslanik ne dobije odgovor na postavljeno pitanje službe urgiraju. Mi ćemo to, naravno, učiniti ovaj put, s obzirom na to da je prvi deo vašeg izlaganja bio vezan za primedbu u vezi sa nedobijanjem odgovora. To je, nažalost, tačno. Koristim i ovu priliku da sve one kojima su upućena pitanja poslanika podsetim da treba daju odgovor na postavljeno pitanje u roku od dve nedelje. Gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovana ministarka, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, pogotovo vi koji redovno plaćate TV pretplatu, pošto sam jedan od tih i imam slobodu da zastupam građane koji plaćaju TV pretplatu, imam niz pitanja za prisutnu gospođu ministarku finansija. Ako niste obavešteni, pre nekoliko dana sam postavio niz pitanja. Danas imate divnu priliku da odgovorite i meni i svim građanima Srbije. Drug Aleksandar Tijanić, direktor Javnog servisa, u odgovoru na moja poslanička pitanja i upozorenja krajem novembra da se na Javnom servisu putem SMS poruka odigrava, tobože, igra na sreću, jedna velika prevara, odgovorio je da jedan deo sredstava uplaćuje u budžet Republike Srbije. Molim vas da odgovorite građanima Srbije koliko je od ove igre sa Javnog servisa uplaćeno u budžet Republike Srbije. Pošto su neki ljudi uhapšeni, pošto su neki pod istragom, pošto je 160 ljudi privođeno na raznorazne zakonske ili informativne razgovore, kako se to već zove, kako vi, gospođo Dragutinović, ukoliko su uplaćene te pare, mislite da taj novac vratite prevarenim građanima Srbije? O moralnoj poruci – od tih para se, navodno, kupuju i klupe za neke zabačene seoske škole – neću da govorim. Ponavljam građanima Srbije i svima vama, kolege narodni poslanici, koji se još uvek ne javljate, a svi mislite, doduše, u hodnicima, kao ja, da se ovde javite, da ne bi ispalo da kupim ovde neke jeftine političke poene, samo mogu da kažem da je školskog programa bilo i da taj školski program postoji, kao što nažalost ne postoji na Javnom servisu, možda bi direktor Javnog servisa nešto naučio, ne bi se ovako ponašao. Nastavljam sa pitanjima, kao što sam i obećao građanima Srbije. Koliko je koštala ovogodišnja emisija „Tri pa jedan za Oslo“, za izbor našeg predstavnika za evrovizijsko takmičenje, a pogotovo koliko je koštala Evrovizija 2008. godine, koja je organizovana u našem glavnom gradu Beogradu? Dakle, pozivam direktora Javnog servisa da odgovori na ova pitanja – koliki su bili honorari, ko su ljudi kojima su isplaćeni honorari i da li su poštovani svi zakonski propisi? Za ovo javljanje, u utorak 16. marta, pitam – da li je tačno da je urednik RTS-a Sandra Šuša, odnosno urednica zabavnog programa, da li je to tačno? Da li je tačno da je njena rođena sestra Ana Šuša urednik muzičkog programa? Ponavljam pitanje, pošto imam podršku najmanje 90% zaposlenih u Radio-televiziji Srbije, kolike su plate u Radio-televiziji Srbije, na Javnom servisu, od portira do direktora? Predstavljam građane koji plaćaju TV pretplatu. Većim delom verujem da se Javni servis finansira i od novca prikupljenog od TV pretplate, i ako ovde narodni poslanici, svi državni funkcioneri i direktori javnih preduzeća moraju i treba da podnesu građanima izveštaj za svaki dinar koji su potrošili, ne vidim razlog zašto ne bi i Javni servis podneo račune građanima Srbije, da vidimo kako se taj novac troši. Nova Srbija će, nadam se uz saradnju svih kolega narodnih poslanika, pokušati da pomogne građanima Srbije koji su prevareni putem slanja SMS poruka. Pozvani su sa Javnog servisa da učestvuju u „nagradnoj igri“. Pokušaćemo da organizujemo timove narodnih advokata, da udružimo te tužbe i da zajedno pokušamo da ostvarimo pravo, odnosno da se građanima Srbije vrate pare. S obzirom na to kako građani Srbije žive, odnosno većina njih, i da postoje najave da će se povećati TV pretplata (ili TV taksa, kako je neko zove), utoliko je važnije ovo što pitam. Sada hoću nešto da kažem u svoje lično ime. Ne plašim se nikoga osim Gospoda Boga i sina njegovoga, i uvek sam se, koliko sam znao, mogao i umeo, vladao prema načelima Hristove vere. Tirade i uvrede komunističkih histerika me uopšte neće zaplašiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što je gospođa ministarka Dragutinović tu, pozdravljam i nju. Poslednjih nekoliko godina bilo je vrlo poučno; čitav svet je shvatio da integracija i globalizacija donose mnogo toga dobrog, ali i da sve ono negativno što se desi u nekoj velikoj ili maloj zemlji može ozbiljno da ugrozi finansijski sistem. Juče je dobar deo sveta pažljivo čekao rezultate sastanka u Briselu, gde se odlučivalo o tome na koji način će se pomoći Grčkoj u ozbiljnoj finansijskoj krizi. Ta kriza se već prenela i na Portugaliju, Španiju i pitanje je gde će se zaustaviti. Tako je čitava Srbija pažljivo pratila prošlonedeljni skup na Kopaoniku i zaključila da je taj skup, umesto da da odgovore, doneo samo novo pitanje – da li uopšte Srbija ima ekonomsku politiku i, ako ima, koja je to politika? Poslednja ekonomska kriza je u kasno leto ili ranu jesen 2008. godine zahvatila Srbiju. Prvo su na udaru bile banke. Sećate li se reakcije Srbije i Vlade Republike Srbije tada? Demokratska stranka Srbije, poslanički klub, već početkom oktobra predložila je Zakon o osiguranju depozita, da bi se zaustavio odliv štednje iz banaka. Vlada je tek posle petnaestak ili dvadeset dana prihvatila takvo rešenje i zaustavila reakciju građana. Za to vreme je više od milijardu evra otišlo iz banaka. Drugi korak krize je zahvatio preduzeća. Za poslednjih godinu dana više od 200.000 ljudi je ostalo bez posla. Ozbiljan problem je sa likvidnošću, ozbiljan problem je sa funkcionisanjem naše privrede. Treći korak ili deo krize je uveliko počeo i on ponovo udara na banke. Svako sedmo preduzeće u Srbiji nije u stanju da servisira svoje obaveze. Sve više građana ne može da servisira obaveze koje ima prema bankama. Problem će biti sa rastom docnje, jer će u periodu koji je pred nama preduzeća i dalje kasniti sa otplatom svojih dugova. Mislim da finansijski sektor neće biti ugrožen, ali može da ima ozbiljnih problema. Neću ulaziti u razloge zbog kojih je Grčka u problemu, ali je osnovno pitanje da li kriza koja je zahvatila Grčku može da ima bilo kakve veze sa Srbijom, kao što ima sa nekim drugim zemljama, i da li su povezane Srbija i Grčka? Odgovor je – može, naravno. Ako ništa drugo, u vlasništvu grčkih banaka je 17% bankarskog sistema Srbije. U zavisnosti od načina i modela rešavanja problema u Grčkoj i načina na koji će EU, možda i MMF, odlučiti da rešavaju probleme u Grčkoj, ti problemi mogu u ozbiljnoj meri da se odraze i na finansijski sistem Srbije, time i na privredu Srbije i na funkcionisanje Srbije u celini. Imam pitanje za predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Cvetkovića i guvernera Narodne banke Radovana Jelašića – na koji način se posmatra analiza u Grčkoj i na koji način će, u slučaju da se pogorša finansijsko stanje u Grčkoj, stanje banaka, bankarskog sistema u Grčkoj, reagovati Narodna banka, odnosno Vlada Republike Srbije? Hvala.
Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da je narodni poslanik Nikola Lazić sprečen da prisustvuje sednici, kao i da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija, sednici prisustvuju i: Vesna Kreljac-Ivanović i Nataša Kovačević, pomoćnici ministra finansija, Višnja Kuzmanović iz Uprave za javni dug i Dragiša Martinović iz Javnog preduzeća „Srbijagas“. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG CARINSKOG ZAKONA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nikola Savić, Dragan Stevanović, Milorad Buha, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Petar Jojić, Momir Marković, Sreto Perić, Momčilo Duvnjak, Dušan Marić, Aleksandra Ilić, Dejan Mirović, Mirko Munjić, Nemanja Šarović, Milan Škrbić, Dragan Živkov, Nenad Popović, Arsen Đurić, Marina Raguš, Milan Avramović, Bojan Mladenović, Vladan Jeremić, Gordana Pop-Lazić, Boris Aleksić, Dragan Aćimović, Srboljub Živanović, Paja Momčilov, Gordana Rajkov i Vitomir Plužarević, kao i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Narodni poslanik Gordana Rajkov, pisanim putem, povukla je amandman I i amandman II na član 216. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika, Zakonodavni odbor je kao neblagovremene odbacio amandmane grupe od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo na čl. 5, 16, 35. i 193. Saglasno istom članu, stav 3, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga carinskog zakona i ovim svojim amandmanom sam tražio da se u tekstu reč „ovim“ zameni rečju „carinskim“. Smatrao sam da moj amandman i ono što njime tražim preciznije definiše tekst samog zakona, tako da jednostavno svima onima koji tumače i gledaju taj tekst bude jasno o čemu se radi. Međutim, Vlada je u svom obrazloženju navela da se ovaj amandman ne prihvata zato što se koristi ustaljena terminologija i višedecenijska praksa koja je prisutna i u drugim državnim organima. Možda bih i mogao da prihvatim ovo obrazloženje Vlade, da je Vlada dosledna ovim principima u svakoj situaciji i na svim poljima. Međutim, znamo kako se Vlada ponaša kada su u pitanju principi ove vrste, znamo da se donose zakoni koji se menjaju svake godine; imamo tekst zakona, a nakon toga vršimo izmene, pa opet izmene. Jednostavno, smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je u principu sličan amandmanu Nikole Savića. Vlada je u obrazloženju zašto odbija amandman navela da poštuje višedecenijsku praksu, metodologiju izrade propisa. Naravno, naši amandmani nisu bili nešto što bi trebalo tupraksu da prekine ili da je uruši i da to obesmisli. Smatramo da su ova predložena rešenja bila samo malo preciznija. Jer, vi jeste potpuno u pravu, gospođo Dragutinović, kada kažete da je ovaj zakon tehnički. Ovo nije zadiralo u tehniku koja se definiše carinskim propisima, ciljeve i sve ono što ovaj zakon obuhvata i u sebi sadrži. Mislim da niste imali razloga da ovo ne prihvatite. Bilo bi samo preciznije i korektnije. Iskoristio bih priliku da se osvrnem na završetak naše načelne rasprave. U svojoj završnoj reči ukazali ste mi na jednu grešku, koju zaista jesam ovde napravio. Rekao sam da je Kosovo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Bili ste u pravu, zaista sam napravio lapsus, ali je Kosovo član Svetske banke, MMF-a. Stiče se utisak da je tom prilikom zaobiđeno da govorimo o suštini, zbog koje sam i insistirao na članstvu Kosova, greškom u Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a to je da u ovaj zakon ugrađujete standarde koje ta organizacije piše odnosno predlaže, standarde EU, odnosno direktive koje dolaze iz Evrope. Srpska radikalna stranka smatra da je ovaj zakon jedan od zakona koji će staviti na ispit Vladu, da li će kroz finansijsku politiku, odnosno fiskalnu politiku carina da zastupa stav koji deo, bar deklarativno, govori, a to je da će Kosovo i Metohija biti sastavni deo Republike Srbije i da Vlada Republike Srbije nikada neće od te borbe, ideje i takvog stava odustati. Nas sada interesuje da nam kažete da li će ovaj zakon apsolutno biti u funkciji takvog stava Vlade, ili ćete ipak podleći pritiscima, ili međunarodnim ugovorima, za koje će se ova država opredeliti, a koji se nekako ovde latentno provlače kroz ovu tačku 3), gde se kaže da će se ovaj zakon primenjivati i primenjuje se jedinstveno na celom carinskom području Republike Srbije, osim ako nije drugačije propisano ovim zakonom, drugim zakonom ili međunarodnim sporazumom koji je potvrdila Republika Srbija. Vidite, u ovaj zakon se ugrađuju standardi organizacija koji nam u suštini ne dozvoljavaju da zakone primenjujemo na celoj teritoriji Republike Srbije. Ono što smo hteli tom prilikom da postavimo kao pitanje – kojim će mehanizmima Vlada, recimo, ovaj zakon primenjivati na graničnom prelazu, odnosno u carinskoj ispostavi Đeneral Janković na Kosovu i Metohiji? Interesuje nas kakvi su mehanizmi kojima ćete pokušati da ovo primenjujete na području Kosovai Metohije. S druge strane, Evropska komisija je rekla da je granica sa Kosovom i Metohijom u kontekstu carina labava i da se očekuje od Srbije da se taj carinski aparat osnažuje upravo na punktovima prema Kosovu i Metohiji. Mi u tom kontekstu postavljamo pitanje da li ćete se kao država i u ovom smislu držati principa i stava, koji bar deklarativno promoviše ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić, da od borbe za Kosovo i Metohiju i kroz institucije nećete odustati, ili ćete omogućiti da se jača, osnažuje i afirmiše granica u odnosu na Kosovo i Metohiju? Kakav tretman će imati roba koja dolazi na Kosovo i Metohiju, koja sa Kosova i Metohije ulazi u Srbiju? Kakvi će biti prelazi? Kakav tretman će imati roba koja iz Srbije ulazi na Kosovo i Metohiju? Čini nam se da će EU, u koju nas vodite i čijim ćete se direktivama rukovoditi, obesmisliti ponovo ono što vi pričate i promovišete i na jedan ozbiljan način će vas staviti na ispit i test. Bojimo se da ste latentno i u ovom zakonu stvorili za sebe prostor da na neki način idete naruku, prvo, EU, odnosno međunarodnoj zajednici, koja želi da uspostavi državu na jednom delu naše teritorije. Takođe, pitanje koje je vrlo interesantno: da li Svetska trgovinska organizacija, kada tretira Srbiju kao posmatrača, tretira Srbiju sa Kosovom i Metohijom, ili će Kosovo, tzv. država Kosovo, imati svoj odvojeni put, integrativni put u organizaciju, odnosno u Svetsku trgovinsku organizaciju? To su neka pitanja na koja u načelnoj raspravi nismo dobili odgovore, pa bi bilo lepo da nam sada kažete kakav je stav Vlade i kako će se Vlada boriti, kojim mehanizmima, da ovaj zakon primenjuje na teritoriji Republike Srbije u celini, odnosno i na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Zahvaljujem. Samo ćete mi reći da li je ovo vreme preko dva minuta od poslaničke grupe od ovlašćenog predstavnika? (Da.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 1. stav 2. tačka 1) Predloga carinskog zakona i predložio da se reči „uz propise iz ostalih oblasti koji se odnosi na trgovinu robom“ brišu. Naime, radi se o pravno-tehničkoj korekciji kojom se traži brisanje dela regulative, jer smatram da je ova regulativa nepotrebna. Zašto nepotrebna? Zbog toga što se, kako ministar finansija Diana Dragutinović reče, radi o tehničkom zakonu. S obzirom na to da je tehnički zakon, on se generalno odnosi na postupak, on je generalni zakon, a u ovom slučaju se radi i o regulativi koja se nalazi u mnoštvu drugih pravnih propisa Republike Srbije i nema potrebe ponavljati određene stvari koje su definisane drugim zakonima, odnosno drugim pravnim propisima koji su već sastavni deo pravne regulative Republike Srbije. Ono što je bitno naglasiti, to je da je sam sistem carine u periodu od 2009. godine, pa nadalje... S obzirom na to da smo jednostrano prihvatili u 2009. godini primenu Trgovinskog sporazuma i sve negativne reperkusije koje se odnose na primenu tog trgovinskog sporazuma, ovde ću sa nekoliko finansijskih pokazatelja ukazati na štetne posledice koje imamo od jednostrane primene. U budžetu za 2009. godinu plan je bio da se od carina ubere 72 milijarde. Na kraju godine vidimo da je ubrano svega oko 46 - 47 milijardi, što znači da je otprilike u budžetu trista miliona evra manje. To su ogromna sredstva. Vlada nije našla rešenje za namirenje nedostajućih prihoda u budžetu. (Predsednik: Vreme. Hoćete li od poslaničke grupe?) Da. (Predsednik: Morate ponovo.) Vlada nije našla rešenje za nedostatak sredstava za 2009. godinu; isto je u 2010. godini. Nije problem samo direktna šteta, koja iznosi oko trista miliona evra. Radi se o indirektnoj šteti, koja je direktno pogubnija po srpske nacionalne interese. Koja je to indirektna šteta? Smanjenje carinskih stopa. Mi nismo samo smanjili te stope, mi smo smanjili prihode, ali smo, s druge strane, omogućili nelojalnoj konkurenciji da dođe na naše tržište sa obiljem razne robe. Prema pokazateljima SRS za 2009. godinu, na tržištu se našlo između milijardu i dve milijarde evra manje robe nego u 2008. godini. Takav trend će biti i u 2010. godini. Zašto manje? Zbog toga što smo dozvolili da kroz spoljnotrgovinsko poslovanje lobistički krugovi preduzeća koja se bave uvozom ubace na tržište daleko više stranih proizvoda, tako da su naši proizvođači i domaća industrija ostali oštećeni, nisu mogli prodati, materijalizovati na domaćem tržištu domaći proizvod. U prometu smo imali između milijardu i dve milijarde evra robe koju je trebalo da proizvedu naša preduzeća. Zbog toga imamo ovako ogroman broj nelikvidnih preduzeća u poslovanju u Republici Srbiji. Znamo i sami da je oko 67.000 blokiranih preduzeća; ali, ne samo blokirana preduzeća, na desetine hiljada preduzeća ovog trenutka su nelikvidna. Jedan od razloga, možda i jedan od najbitnijih razloga jeste upravo jednostrana primena Trgovinskog sporazuma. S druge strane, mi nemamo adekvatnu politiku praćenja ulaska robe, prometa robe, i sa zdravstvenog, sanitarnog aspekta i sa svih drugih aspekata, tako da na domaćem tržištu imamo nelojalnu konkurenciju. Mi domaćeg proizvođača nismo zaštitili. To su štetne posledice. To je indirektna šteta o kojoj Vlada ne razmišlja. Ova mera izazvaće pogubne posledice za domaće proizvođače, one su već prisutne. U 2010. godini, 2011. godini imaćemo daleko veće probleme. Kako se boriti protiv svega toga? Ministarstvo finansija ima jednu politiku, odnosno ne postoji nikakva politika. Narodna banka Srbije zagovara priču o smanjenju određenih troškova koji se odnose na javnu potrošnju. S druge strane, Vlada ne preduzima mere da stvarno dođe do smanjenja javne potrošnje. To je jedna konfuzija u vladajućoj koaliciji, koja ne vodi dobrom u našim domaćim tokovima, jer mi nemamo adekvatnu politiku da pomognemo izvoznike, nemamo stimulanse za naše proizvođače koji izlaze na strana tržišta. S druge strane, sada ću vam pročitati na koji način uvoznici rade na domaćem tržištu, bez ikakvih ograničenja, bez adekvatne vladine politike koja će zaustavljati uvoz i pomoći našim izvoznicima. U 2001. godini uvoz je bio 4.759.000.000 evra, u 2003. godini 6.580.000.000, u 2005. godini 8.439.000.000, u 2007. godini 13.506.000.000, u 2008. godini 15.494.000.000. Iz godine u godinu trend rasta uvoza je od 20 do 30%. Svaka projekcija Vlade koja se odnosila na uvoz bila je obećavajuća u tim godinama, u smislu smanjenja uvoza, preduzimanja određenih mera, zaustavljanja uvoza, međutim, sve te mere su bile jalove, nisu davale nikakav rezultat i mi smo iz godine u godinu imali povećanje uvoza. S druge strane, dolazilo je do povećanja izvoza. Međutim, to je bilo stihijski, bez ikakve državne organizacije. Šta smo na kraju imali? Imali smo enormno visok deficit u spoljnotrgovinskom poslovanju, sa svim negativnim implikacijama koje se odnose na povećanje tog deficita, odnosno odvlačenje deviznih sredstava sa domaćeg tržišta i izbacivanje zdravih deviza na spoljno tržište. O svemu tome Vlada ćuti. Vlada nema adekvatnu politiku pomoći izvozu. Hvala vam.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja ima reč. Hoćete li da se prijavite, Vjerice?
Danas imamo raspravu o jednom zakonu u pojedinostima. Radi se o jednom naoko velikom zakonu, koji ima preko trista članova i koji bi trebalo da ostavi utisak ozbiljnog zakona. Tema koju ovaj zakon reguliše jeste veoma ozbiljna, ali ovo što je u ovom zakonu predviđeno uglavnom je nekakva lakirovka. Suština nije u samom zakonu. Videli ste i kroz amandmane, mi nemamo preteranih suštinskih primedaba na sam zakon, ali imamo ogromne primedbe na funkcionisanje carinskog sistema, na primenu dosadašnjeg zakona i na primenu budućeg, odnosno zakona koji će biti usvojen u parlamentu. Radi se o tome da je opštepoznato u državi Srbiji da i građani (ne volim da kažem obični građani, svi smo mi valjda obični ljudi), kada govore o carini, znaju šta su suštinski problemi. Suštinski problemi su u tome što je u Srbiji na delu neselektivni uvoz. Svi znamo višegodišnju priču o uvezenim jabukama, o tome da naše ne mogu da se prodaju. Izvoz je u Srbiji takođe pod znakom pitanja zbog same činjenice da je danas u Srbiji izvoz tri puta manji od uvoza. To je ono što je suštinski problem ovog zakona i primene zakona, i suštinski problem onih institucija sistema koje su vezane upravo za ovaj zakon. Srpska radikalna stranka smatra da država mora da stimuliše izvoz, i to određenim državnim subvencijama. Još veći problem, koji teško da ova vlada može da reši, jeste to što u Srbiji, nažalost, nema proizvodnje, a dok nema proizvodnje teško da može da se govori o ozbiljnom izvozu. Ali, ono gde bismo vrlo lako mogli da dođemo do određenih proizvoda za izvoz jeste naša poljoprivreda, o kojoj Vlada Republike Srbije apsolutno ne vodi računa i ne da joj određene stimulacije da bismo mogli da povećamo izvoz, ili da ga bar izjednačimo sa uvozom, za početak, a naravno, u nekim budućim vremenima da izvoz bude veći od uvoza. To bi trebalo da je cilj svake, pa i ove vlade, jer dok se ta ravnoteža ne postigne, gospođo ministre, vi ste svakako svesni da nema ništa ni od izlaska iz krize, ni od povećanja proizvodnje, ni od boljeg života građana Srbije. Vi o tome sve više pričate – izlazimo iz krize ove godine, iduće godine. Naravno, još uvek nemate jedinstven stav i u okviru Vlade Republike Srbije, to smo čuli ovih dana dok ste zimovali na Kopaoniku, i to je zaista veliki problem ne samo za Vladu Republike Srbije, to je problem za građane Srbije. Kada je u pitanju ovaj amandman, kao i svi amandmani koje su podneli poslanici SRS, oni su uglavnom pravno-tehničkog karaktera i zaista bi bilo dobro da ste ih prihvatili, jer biste bar formalno imali dobar zakon. Hvala.
Vlada je prihvatila vaš amandman, to znate. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Gospodin Dragan Stevanović želi reč.
Na početku bih, gospođo predsedniče, da vas ispravim. Ovo je bio amandman na član 2, koji je Vlada prihvatila, a ne na član 3, kako ste rekli, pošto Srpska radikalna stranka na član 3. nije podnosila amandmane. Radi javnosti, Vlada je ovaj amandman prihvatila. Što se tiče amandmana mog kolege Aleksandra Martinovića, čini mi se da je Vlada ovaj amandman mogla da prihvati. On se odnosi na ciljeve ovog zakona. Moj kolega Aleksandar Martinović je predložio da se doda tačka 5), koja bi predstavljala još jedan cilj ovog zakona, a to je povećanje konkurentnosti domaće privrede kroz modernizaciju carinske administracije i razvoj IT sistema. Ono što smo dobili kao obrazloženje, da ne čitam sve, kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je predložena tačka 5) već sadržana u odredbama čl. 2, 4, 22. Ako pogledate šta je definisano kroz ciljeve u članu 2, onda možete slobodno da kažete da je i tačka 3) sadržana u svim ovim članovima, da je tačka 4) sadržana u svim ovim članovima, bezbednost i zaštita ljudi i životne sredine, olakšavanje međunarodne trgovine itd. Ako bismo se rukovodili logikom kojom je amandman odbijen, mogli bismo slobodno da kažemo da je u odredbama ovog zakona sadržano i ono što se nalazi u tačkama 3) i 4). Ideja Srpske radikalne stranke je bila da kroz ovaj cilj definitivno pokažemo da želimo da sve ono što može da bude u funkciji povećanja konkurentnosti domaće privrede, pa i zakon o carinama, postupci i sve ono što reguliše te postupke, bude u funkciji razvoja, odnosno konkurentnosti, povećanja konkurentnosti domaće privrede. Ovo je nešto na čemu insistiraju tela koja se nalaze u okviru Privredne komore Srbije. Oni traže i vape za administrativnim uređenjem, olakšavanjem carinskih postupaka zbog afirmacije domaće proizvodnje, odnosno povećanja konkurentnosti domaće privrede. Gospođo Dragutinović, ono što ste govorili u poslednjih nekoliko dana gotovo je na neki način podudarno sa stavovima SRS. Ovo što smo predložili ovde jeste naše opredeljenje da Srbija ne može više da insistira na postojećem modelu rasta, modelu koji zagovara onaj drugi deo vaše vlade, a to je povećanje potrošnje; da ironija bude veća, povećanje potrošnje kroz nova zaduživanja. Srbija ima problem u ovoj godini jer će deo sredstava iz banaka biti povučen u njihove matice zato što novac nije bio angažovan, a novac nije bio angažovan zato što ni privatna ni pravna lica nisu kreditno sposobna. Model rasta u Srbiji definitivno mora da bude drugačiji. Vlada Republike Srbije mora da prestane da obmanjuje javnost. Srbija u svojoj perspektivi ne može da razmišlja kroz politički pragmatizam, pa ćete donositi odluke koje će doneti političku korist u narednih šest ili sedam meseci ili do prvih narednih izbora. Sve odluke koje Vlada donosi u poslednjih nekoliko godina i sve odluke koje se sada predlažu, a odnose se na privredni rast, isključivo su u funkciji političkog pazara i političkog, da kažem, rejtinga stranaka koje učestvuju u Vladi. Sve što Srbija planira, a tiče se finansija, ona mora da planira najmanje na srednji rok, što će dati efekte u narednih pet odnosno deset godina. Sve ostalo svodi se na presipanje iz šupljeg u prazno. Vlada, odnosno deo Vlade nudi nova zaduživanja. Ko će to da vraća? Ko će da povuče te kredite? Na konto čega? Malopre ste čuli da su moje kolege govorile o izvozu u ovoj državi. Kakav je izvoz ove države? Svaki dinar koji se uloži u ovoj državi mora da ide u realni sektor, sektor koji će da izvozi, a da se kroz ovaj zakon izvoz, a eventualno i uvoz, obezbedi, odnosno olakša i stimuliše, da privreda konačno počne da diše, da se kroz rast privrednih aktivnosti urealnom sektoru stvara prostor da ljudi mogu da obezbeđuju povećanje potrošnje. Povećanje potrošnje na konto kredita je besmisleno. Rekao sam da 20% naše privrede učestvuje u izvozu; 20% našeg izvoza je u BDP-u. Da biste bili zdravi i stabilni, to mora da bude najmanje 60%. Ko nam garantuje da će takav model rasta kakav nam Vlada nudi dati efekte potrošnje? Ko garantuje da će se trošiti za prave stvari? Ko garantuje da ćemo trošiti u stvari koje će podizati domaću privredu i domaće privredne aktivnosti? Pogledajte šta se dešava – prave se procene u ekonomskom svetu da će se u Srbiji u narednih ne znam koliko godina najviše trošiti na hranu, jer ljudi za drugo nemaju. Ko garantuje da ćemo domaću hranu da kupujemo? Uđite u svaki market. Opet se svodi na carine i uvoz. Jedemo hrvatski ajvar, hrvatsku cveklu. Samo se smejte; na pet tegli hrvatskog ajvara imate jedan „Dijamantov“ ili leskovački. Za koga donosimo zakon kojim ćemo pojednostaviti carinske procedure? Za uvoznički lobi. Pa ćemo davati pare u potrošnju da bismo omogućili napredak i razvoj uvozničkog lobija, odnosno privreda zemalja u okruženju. S tim ne možemo da se saglasimo, a čini mi se, u skladu sa vašim izjavama, da ne možete ni vi, ili ne želite. Čini nam se da ste zbog toga kao jedan od ciljeva ovog zakona mogli da prihvatite da to bude povećanje konkurentnosti domaće privrede. Ništa vas ne bi koštalo. Ali, da se na to obavežete i kroz ovaj zakon, pa da sutra neko ko će trpeti posledice neodgovornosti Vlade može da se pozove na zakon i kaže – zašto kroz ovaj zakon nije obezbeđeno to i zašto zakon nije u ovom smislu u funkciji? Ovako, čini nam se da se i na ovaj način beži od odgovornosti. Ovo ne bi urušilo koncept zakona, niti bi dovelo vaše evropske direktive u pitanje, ali bi dalo prostora onima koji čine domaću privredu i domaći realni sektor da traže, s pravom, pozivajući se na zakone, unapređenje domaće privrede, odnosno njene konkurentnosti na tržištu u okruženju, pa zašto ne i u svetu. Pazite, poražavajuća činjenica: juče slušamo da je vrednost godišnje razmene sa Kuvajtom milion evra. Toliko jedan prosečni tajkun zaradi za mesec dana ovde. Da ne govorimo o tome koliko troše ovi narkodileri, Šarić itd. To su cifre koje pokazuju gde je Srbija danas realno i koliko je poražavajuća istina koja se krije iza vaših priča o evropskim direktivama, evropskim standardima i evropskoj perspektivi Srbije. Kada su granice i carine u pitanju, gospođo Dragutinović i vi gospodo koji ćete glasati za ovo, nema Evropske unije dok Srbija ne sredi svoje granice. Ta ista Evropska unija ne da da sredimo svoje granice i da na teritoriji cele Republike postavimo mogućnost da primenjujemo zakon o kojem danas razgovaramo. Posle gorkog iskustva Kipra, nikoga Evropa neće primiti u svoje granice a da nije rešio problem svojih granica. Da li ćete ići naruku njima ili ćete braniti ono što deklarativno pričate i u Srbiji i u svetu, vreme će pokazati. Ono na čemu insistiramo jeste da prestanete da pričate bajke građanima Srbije o evropskoj perspektivi, a da iza svega toga stoje veliki, ogromni problemi, za vas nerešivi, jer ste spremni na kompromise svake vrste, koje pred vas stavljaju EU i međunarodna zajednica. Hvala.
Zahvaljujem, i zahvaljujem što ste me ispravili. Pogrešila sam, imali ste amandmane na član 2. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji ima reč. Izvolite.
Članom 2. stav 2. predlagač carinskog zakona izašao je iz ovlašćenja koja pripadaju carinskom organu, pa sam zbog toga zatražio brisanje ovog stava. Naime, u članu 2. stav 2. kaže se da carinski organ kontroliše međunarodni promet robe doprinoseći slobodnoj trgovini, sprovođenju spoljašnih aspekata domaćeg tržišta i principa koji se odnose na trgovinu, kao i opštoj bezbednosti u lancu trgovine. Smatram da je ovakvim predlogom predlagač izašao iz konteksta nadležnosti carinskog organa zato što im se ovom projekcijom zakona, ovim stavom, daju veća ovlašćenja nego što bi normalno u pravnom sistemu Republike Srbije trebalo da ima carinski organ. Ono što je bitno naglasiti jeste da naša država nema nacionalnu strategiju u zaustavljanju negativnih tokova u oblasti uvoza i izvoza. Ako smo konstatovali da od 2001. godine imamo konstantan, i to drastičan, ogroman, rast uvoza, svaka vlada mora se zapitati šta učiniti i kako usporiti uvoz i stimulativnim merama poboljšati izvoz. To se radi nacionalnom strategijom. Da li ova država ima nacionalnu strategiju? Nema. Da li radi na toj nacionalnoj strategiji? Ne radi. Da li možemo reći za ovu Vladu da je ozbiljna? Ne možemo reći. Ako Vlada konstatuje desetak godina da imamo negativnu tendenciju, da imamo ogroman deficit, da se on iz godine u godinu povećava, šta čini onda ozbiljna vlada? Zaustavlja tu tendenciju. Čime? Nacionalnom strategijom, zakonskim projektima, stimulisanjem izvoznika, beneficijama, subvencijama itd. Da li to radi naša vlada? Ne radi. Moramo reći da je ovo neozbiljna vlada. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč.
Ovim amandmanom smo samo hteli da skrenemo pažnju na nešto što član 4. reguliše, a to su informacione tehnologije, ma šta one značile u smislu ovog zakona. Naravno, samo da skrenemo pažnju o čemu se radi. Ovaj zakon, pre svega, ima za cilj da zaštiti naše tržište. On mora da uvaži neke tekovine imperijalizma, a to je spoljnotrgovinski promet. On treba da omogući ostvarivanje prava, obaveza, interesa, kako onima koji izvoze, tako i onima koji uvoze i svima onima koji učestvuju u tom postupku. To je, praktično, sadržina ovog zakona. To bi morala da bude sadržina ovog zakona, čijim donošenjem se praktično stavlja van snage nešto što je urađeno već 2003. pa menjano 2005. i 2006. godine. Želeli smo da skrenemo pažnju na te informacione tehnologije. Samo da vas podsetim, kao veliki stručnjaci za informacione tehnologije zaposlili su se ljudi u Agenciji za privatizaciju; sada je četvrta grupa u toj agenciji, a gde su one tri prethodne? Raspodelili su se u ministarstvima, u javnim preduzećima, u privatnim firmama. Uzmite njihove radne knjižice, pa vidite šta su tamo radili ti mladi eksperti, stručnjaci za dva-tri jezika, japi deca. Vidite gde su danas raspoređeni i šta danas čiste u tim preduzećima, i to povežite sa ovim što radite već mesec dana, gde želite da uđete u trag organizovanom kriminalu. To je veza sa informacionim tehnologijama. Vi znate šta sve pružaju te informacione tehnologije. Inače, što se tiče onoga što reguliše član 4, smatram da to treba da bude jedna načelna odredba, a svi tehnički aspekti tih povezivanja i mogućnosti korišćenja elektronske veze itd. materija su za podzakonski akt, jer carinski zakon nije tehnički propis. On nije tehnički propis, ma kako da ste ga vi predstavili kao tehnički propis. Mora da reguliše prava i obaveze onih koji učestvuju u prometu, ali i da da dimenziju gde je tu država, koja je uloga države. Proverite malo te vaše carinske ispostave i carinske organe. Sećam se da je, beše u Kraljevu, carinjena neka jahta, kao da je Kraljevo u Barseloni. Svašta se dešava. Pročačkajte malo te vaše carinske organe. Sećam se da su svojevremeno neke knjižili kao medicinske medikamente, znate šta, „mercedese“ za Delhi. Razrešite te afere. Odavno su te afere otvorene. Ako imate snage.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Izvolite, gospodine Jojiću.
Još nešto da dopunim. Naime, kolega Krasić je dao detaljno obrazloženje i ukazao na određene činjenice koje su bitne, a vezane za ove odredbe zakona. Međutim, gospođo predsedniče, ukazala mi se retka prilika, jer me veći broj građana Pančeva pitao da li će ministar za zdravstvo da poštuje Ustav i zakon o zdravstvu i da li će građani južnog Banata, opština Kovin, Pančevo, Bela Crkva, Plandište, Alibunar, Kovačica i Opovo, imati pravo da se leče uBeogradu. Trudnica iz Vršca koja se kao hitan slučaj porodila u Beogradu nije mogla da dobije refundaciju troškova od filijale u Pančevu. Do kada će, gospođo predsedniče... A, vi ste ugledan lekar i specijalista i znate više nego što znam ja, ali moram da vam prenesem veliko ogorčenje građana Pančeva, jer godinama muku muče i iz Pančeva idu da se leče u Vrbas, Novi Sad, Sremsku Kamenicu, a Beograd im je na 15 kilometara, pred nosom. Da li je ovo dozvoljeno? Tri puta sam postavljao pitanje i ne dobijam adekvatan odgovor. Da li ćemo u tom slučaju, pošto se radi o projekciji regiona, stići do Pešte; da li će naši građani imati carinske olakšice kada iz Budimpešte budu unosili lekove u Srbiju, odnosno Vojvodinu, odnosno južni Banat? Molim vas, preduzmite odgovarajuće mere. Građani Pančeva su obezvređeni, građani Pančeva su poniženi, diskriminisani u odnosu na njihovo zdravstveno stanje i na uživanje prava koja im Ustav Republike Srbije i zakon o zdravstvu garantuju. Direktor fonda za zdravstvo Republike Srbije digao je njegovo uputstvo iznad Ustava i iznad zakona, a vi dobro znate da je to protivustavno i protivzakonito. Tražim odgovornost te ličnosti koja je ovakva uputstva donela i time uskratila pravo građanima Pančeva i južnog Banata da dođu i da se u Srbiji, u njenom glavnom gradu, leče. Hvala.
Poslanik je dužan da se drži tačke dnevnog reda. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslednja rečenica gospodina Krasića je jasno stavila do znanja građanima Srbije da je mnogo zdravo voziti se u „mercedesu“, s obzirom na to da je „mercedes“ carinjen kao sredstvo zdravstvene zaštite. Podneo sam amandman na član 4, zadnji stav: „Direktor Uprave carina određuje uslove pod kojima privredni subjekti mogu da se obraćaju Upravi carina elektronskim putem.“ Tražio sam da se ovo „Uprava carina“ zameni rečima „Ministarstvo finansija“ jer smatram da Ministarstvo finansija treba da određuje ove uslove pod kojima će se privredni subjekti obraćati Upravi carina elektronskim putem. Ovako će biti – kadija te tuži, kadija ti sudi. Ovako će moći direktor Uprave carina da odredi koji će privredni subjekti moći da im se obraćaju elektronskim putem, a koji neće. Ovako će mnoge privredne subjekte usporiti i ovo je način da se jednom državnom organu daju ingerencije koje mu ni po čemu ne pripadaju. Ministarstvo finansija je dužno da obezbedi preduslove i uslove za sprovođenje ovog, inače nakaradnog, zakona. Ukoliko se amandmani SRS i ostali amandmani narodnih poslanika ne budu usvojili, ovaj zakon će biti samo prazno slovo na papiru i biće zakon za fioku ili zakon za policu. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo najboljeg primera rogobatnosti ovog zakona, a to je član 5. On se nalazi na četiri stranice. Pojedini zakoni i nemaju više od četiri stranice. Ne tvrdimo da kod carinskog zakona može da se reguliše ta oblast na toliko strana, ali ovo bi trebalo da bude jedan zakon koji Vlada mora da afirmiše. Kako i zbog čega? Jednostavno, da pospeši izvoz, a samim tim i da stvori uslove za nova radna mesta. To bi onda bila prava stvar. U članu 5. su definisani određeni pojmovi, bolje rečeno pojmovi koji se koriste u ovom zakonu. Primetili smo u članu 5. stav 1. tačka 1) definisanje lica: „Lice je fizičko lice ili pravno lice...“. Mi smo predložili da se tu stavi tačka, a ostali deo teksta u tački 1) ovog stava da se briše, jer sledi: „... udruženje lica i preduzetnik kome je u skladu s propisima priznata sposobnost preduzimanja pravnih radnji“. Lica uopšte mogu da se dele na pravna i fizička. U okviru pravnih lica veliki je spektar pravnih subjekata, uopšte državnih organa koji se svrstavaju tu, a vi sad želite da podelite još tu i udruženje lica, da kažete: pored pravnih i fizičkih, postoje i udružena fizička lica i preduzetnici. To je bilo potpuno bespotrebno i besmisleno. Uostalom, to najbolje potvrđuje tačka 25) stava 1. člana 5: „Podnošenje deklaracije je podnošenje deklaracije...“. Ima to i produžetak: „... nadležnom carinskom organu, u propisanoj formi i na propisan način, u cilju sprovođenja carinskog postupka.“ Znači, podnošenje deklaracije je podnošenje deklaracije nadležnom organu. Mislim da oni ljudi koji se bave uvozom ili izvozom nisu znali da to treba podneti nadležnom organu, nego su možda licu nadležnom za upis u matične knjige rođenih podnosili te carinske deklaracije, koje inače treba podneti, kako vi kažete. Ovo me pomalo podseća na besposlenog čoveka koji uđe u livadu i počne da broji travu; umesto da je kosi, on je prebrojava. Tako i ova vlada, otprilike, da bi pokazala da joj je potrebno četiri ili više godina da odradi određen deo posla, ona se bavi besmislicama. Hvala.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani poslanici, podneo sam amandman na član 5. stav 1. tačka 1) Predloga carinskog zakona – posle reči „fizičko“ reč „lice“ briše se. Amandmanom se predlaže pravno-tehnička korekcija kojom se upotpunjuje stvarni naziv državnog organa. Pošto su danas na dnevnom redu amandmani o zakonu o carini, pitam ministra kada će Kruševac dobiti carinu, pošto sada ima carinsku ispostavu, a sedište carine je u Kraljevu? Zašto ovo pitam? Zato što u poslednjih šest godina DS i državni sekretar Miodrag Đidić za svake izbore, da li to bili lokalni, republički, predsednički, u kampanji građanima Kruševca obećavaju carinu, a još je nismo dobili. Kruševac ima velikih problema sa carinskom ispostavom. Poslednjih pet godina carinska ispostava se selila tri puta. Poslednja lokacija je bila u „Metalprometu“ (vlasništvo Amze Kaplanija), i tu je bila dve godine. Pre četiri meseca se preselila u Jug Bogdanovu ulicu, kancelarije, a kamioni i šleperi se carine na otvorenom, pored železničke stanice, bez video nadzora, i to najviše predveče i noću. U privatizaciji „Metalprometa“ učestvovali su gospodin Miodrag Đidić i Goran Krasić, članovi DS-a, i pomogli Amzi Kaplaniju da kupi „Metalpromet“. Gospođo ministre, tamo se dešavaju velike zloupotrebe. Mi smo na to ukazivali poslednje dve godine i rekli smo da carina ne može biti u privatnoj firmi, kad-tad će nastati problemi. Problemi u DS-u u Kruševcu su nastali zbog carine i istupanja 1900 članova iz Demokratske stranke. U maju 2009. godine sa carine su nestala dva šlepera epruveta. Epruvete služe za proizvodnju plastične ambalaže. Vrednost je preko 200.000 evra. Da li je slučajno to što sadašnji koalicioni partner DS-a jedini proizvodi plastičnu ambalažu u Kruševcu? To što vam pričam, evo vam dva CD-a, koja ću vam predati posle mog govora, sa dve emisije lokalne televizije – Patrola 1 i 2, posvećene carini. Za ovo neko mora da odgovara, ili državni sekretar Miodrag Đidić ili vlasnik privatne firme „Metalpromet“ Amza Kaplani ili ljudi koji rade na carinskoj ispostavi. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega građani Srbije i građani Kruševca, predlažem da se ovaj amandman odbije, jer ovde smo čuli sijaset optužbi u skladu sa politikom jedne stranke koja je tužna i ljuta zato što je ostala bez vlasti u gradu Kruševcu, a za vreme svog mandata nije nijednu investiciju dovela u taj grad. Sada kada Ministarstvo finansija planira da izgradi savremenu carinarnicu i kada je tenderski postupak u toku, kada su već izvršeni svi radovi koji će bitno doprineti razvoju grada Kruševca i Rasinskog okruga, kada građani Kruševca više neće morati da idu u Kraljevo da svoju robu carine, već će moći sve poslove da obavljaju u svom gradu, sada vidimo napad na jednu takvu investiciju, i to neargumentovani napad, napad koji ne odgovara činjeničnom stanju i koji ima za cilj da kompromituje ovu ideju. Znam da ima ljudi koji imaju rezervne gradove, znam da ima ljudi koji imaju rezervni zavičaj, znam da ima ljudi kojima je Kruševac samo usputna stanica, ali ima nas kojima je Kruševac najlepše mesto na svetu u galaksiji, ima nas kojima je Kruševac na prvom mestu, iznad stranke, iznad političkog interesa, iznad ličnog interesa. Mi takvi kakvi smo, kakve nas je bog dao, volimo taj naš grad i trudimo se da nešto u njemu uradimo i da to nešto iza nas ostane. Samo ću da napomenem da je carinjenjem u privatnoj carinarnici privreda grada Kruševca mesečno gubila 50.000 evra. Svakog meseca 50.000 evra su privatni preduzetnici grada Kruševca ostavljali nekome ko je imao neki interes i sada kada toga više nema vidim plač, jecaj i kmečanje nekih koji su ostali bez 50.000 evra. Razumem da svako ima pravo da štiti svoj lični materijalni i ekonomski interes, ali niko nema pravo da svoj lični materijalni i ekonomski interes stavlja kao opšti interes grada Kruševca. Niko nema pravo da zbog propasti sopstvene stranke (nekadašnji potpredsednik mu je u jednoj stranci, predsednik opštine u drugoj stranci) i zbog sopstvene političke propasti upire prstom u drugoga i kaže da mu je drugi kriv. Možda su krivi i građani Kruševca zato što umeju da prepoznaju rad i nastojanja da se Kruševac izvuče iz gliba u kom se nalazi? Pitaću ovog gospodina koji mi dobacuje, a koji je u vlasti u Priboju, koji je tvrdio zajedno sa svojom strankom kako će pokrenuti Priboj, da li se Priboj pokreće tako što se pokrene klizište u Priboju, pa Pribojska banja nestane, zato što neko kopa bazen bez dozvole? Kruševac i Priboj se pokreću tako što tu dolaze investicije, a investicije dolaze tako što Vlada Republike Srbije kaže – dobro je da Kruševac ima svoju carinarnicu. Još jedanaest gradova Srbije imaju svoju carinarnicu. Vrednost te investicije koju Ministarstvo finansija odobrava za grad Kruševac je preko tri miliona evra. Te radove će izvoditi kruševački privatni preduzetnici, koji za vreme mandata prethodnog govornika nisu imali prilike da rade u Kruševcu, osim ako ne daju neki procenat nekome, nego su radove izvodili i po 200 km daleko od Kruševca. Kao Kruševljanin, veoma sam ponosan na sve aktivnosti gospodina Miodraga Đidića i na sve aktivnosti koje Demokratska stranka u Kruševcu preduzima da bi grad izvukla iz krize, u kojoj se našao krivicom nekih ljudi koji su vršili vlast i doživeli je kao unosan posao. Zahvaljujem.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta, Poslovnik.
Gospođo Đukić-Dejanović, upravo je prekršen član 27. Bojim se da niste pratili šta je kolega Milivojević malopre ovde govorio. Naravno, ima pravo da zastupa interese svoje stranke, kao i svako od nas, jer to jeste suština ovoga što mi ovde radimo. Nikom od nas nije palo na pamet, kao ni kolegi Duvnjaku, da spominje gospodinu Milivojeviću da je 300 ljudi iz njegove stranke iz Kruševca došlo da demonstrira protiv njega i ostalih funkcionera ovde pred strankom. To nas ne interesuje, to je unutrašnja stvar Demokratske stranke, ali ono što treba da interesuje i nas i vas... Zaista sam iznenađena zbog načina na koji je kolega Milivojević govorio o tome da kolega Duvnjak ima neki rezervni zavičaj, rezervni grad itd. Gospođo Đukić-Dejanović i kolega Milivojeviću, Momčilo Duvnjak i stotine hiljada Srba su silom prilika došli u neke druge gradove i u neke druge zavičaje zato što su ih odande oterali prijatelji stranke gospodina Srđana Milivojevića. Zaista mislim da je neprimereno da se na taj način vređaju stotine hiljade Srba, koji ne mogu danas da žive na svojim ognjištima, ponavljam, voljom velikih sila, voljom hrvatske ustaške države, voljom muslimanskih vlasti, svih zajedno prijatelja Borisa Tadića i Demokratske stranke. Hvala.
Gospođo Radeta, mislim da nema povrede Poslovnika. Tendencija govornika je bila da kaže da je kompletan svoj život, politički angažman i planove za budućnost vezao prevashodno za Kruševac. Tako sam shvatila. Ne mislim da je hteo bilo koga da potceni na bilo koji način, posebno ne u smislu u kojem ste vi to protumačili. Ako se ne slažete i ako mislite da je povređen Poslovnik, možemo se u danu za glasanje izjasniti. (Vjerica Radeta, s mesta: Da.) Izjasnićemo se u danu za glasanje. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Gospođo predsednice, nažalost, moram da ukažem na to da ste možda u trenutku kada niste prekinuli prethodnog govornika povredili Poslovnik, zato što je u prethodnom govoru zaista izneto niz neprihvatljivih uvreda utemeljenih na potpunoj neistini. Mislim da je u političkoj argumentaciji koja se prethodno vodila provokacija za reakciju gospodina Milivojevića bila takođe neargumentovana optužba, kleveta i iznošenje nekih podataka koji apsolutno nisu utemeljeni na činjenicama. Ako niste tada reagovali pozivajući se na čl. 101. i 104, mislim da ste morali da reagujete u slučaju izlaganja gospođe Vjerice Radete. Ne želim sada da se vraćam u tu prošlost čije posledice trpimo svi, pa i gospodin Duvnjak, ali ne samo on, i neću da kažem da je saveznik te politike bila vaša politika. Dakle, najveći saveznik te politike čije posledice mi danas trpimo je bila vaša politika. Posledica je položaj tih ljudi, koji su morali da napuste svoja ognjišta. Nijednom rečju niko nije u tom smislu pravio nejednakost između građana Srbije, ali je ipak nedopustivo da govorite da su oni koji su vodili politiku kao odgovor na vašu politiku, ili politiku sa kojom ste se vi odlično razumeli u to vreme i vodili je zajednički na štetu ljudi, da su to prijatelji Demokratske stranke, najmanje predsednika Borisa Tadića ili bilo koga ko se sve to vreme zalagao i borio za to da se na miran način rešavaju problemi, a ne ratnim huškanjem.
U principu, uvek kada u vaša kazivanja unesete i političke stavove ne samo da se udaljite od teme, nego zapravo ne radimo posao zbog koga smo u parlamentu i tu bih uvek mogla prekinuti govornike, a onda bi to izazivalo replike i uticalo bi na efikasnost rada. Slažem se da ima elemenata i da se može shvatiti da je zaista u političkim kvalifikacijama bilo uvreda. Ako mislite da sam time prekršila Poslovnik, predlažem da se u danu za glasanje izjasnimo. (Nada Kolundžija, s mesta: Ne.) Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ako pažljivo pročitate moju diskusiju iz stenograma, videćete da nijednog trenutka nisam ukazao da gospodin Duvnjak ima rezervni zavičaj. Ako ga je gospođa Radeta prozvala i prepoznala u mojoj diskusiji, onda je to njihov problem, ne moj. Kao Kruševljanin mogu samo da vam kažem da postoji jedna lepa pesma o gradu Kruševcu: „Nedaleko od reke Rasine i Jastrepca, visoke planine, kao bašta rascvetanih ruža grad Kruševac svima ruke pruža“. Svi smo pružili ruke stotinama hiljada ljudi koji su prošli kroz taj grad kroz njegovu istoriju. Posle NATO agresije u gradu Kruševcu pruženu ruku dobilo je 20.000 ljudi sa Kosova i Metohije. Dok su ih neki trpali, iz stranke koja se malopre oglasila, u neke kolektivne centre, mi smo im dali posao, obezbedili egzistenciju, brinuli o njima. Oni su naši sugrađani i na to smo veoma ponosni. Nikada ljude nismo delili na pridošlice i starosedeoce. Kada kažem da neko ima rezervni zavičaj ne mora on da bude van granica Srbije, može da bude i u Srbiji. Moj deda je iz Čačka, došao je u Kruševac a nikada se nije odrekao Ovčara i Kablara. To takođe može biti rezervni zavičaj. Ako je neko nekoga prepoznao u mojoj diskusiji, to je njegov problem, a ne moj. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Momir Marković.
Replika na prvu diskusiju gospodina Milivojevića jer je rukom pokazao na mene – gospodin itd. Sam sam sedeo ovde. Bukvalno se odnosilo na mene. Dame i gospodo, neću pominjati onih trista demokrata koji su došli ovde da protestuju, jer smatram da je to unutrašnje pitanje. Neću da kažem da su protestovali protiv gospodina Srđana Milivojevića i njegovog odnosa u Demokratskoj stranci u Kruševcu. Sve je rekao gospodin Milivojević, ali ne reče, ne dade odgovor na jedno pitanje – ko je ukrao dva šlepera epruveta za PET ambalažu i ko je oštetio državu Srbiju za 200.000 evra upravo u tom vašem Kruševcu, gospodine Milivojeviću. Hvala.
Gospodin Dragan Stevanović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Imate dva minuta kao ovlašćeni predstavnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista se otvori poneka diskusija i onda padnu teške reči. Uopšte neću ulaziti u to ko je rekao kakvu tešku reč. Neko ko predstavlja danas većinu daje sebi za pravo da opoziciji spočitava licemerje. Predstavnici većine u svom licemerju počnu da govore o investicijama, o radnim mestima, o ponuđenom poslu itd., a ta vlada koju podržava ta većina između sebe ne može da nađe konsenzus kako ćemo izlaziti iz problema, kako ćemo izlaziti iz gliba, kako obezbediti život dostojan građana u 21. veku. Znate, politika je proces, nekada radite dobro, nekada radite loše. Nije sporno prihvatiti ni izborni poraz, još je manje sporno prihvatiti izbornu volju građana. Da li znate šta je licemerje? Licemerje je posle deset godina vlasti opterećivati pričom da je neko ko je vodio nekada neku politiku kriv za ono što mu se danas dešava. Srpska radikalna stranka je dve godine tokom devedesetih učestvovala u vlasti i nikada se te dve godine neće odreći, ali je zaista licemerno da se pozivaju saveznici iz devedesetih a da vam ti isti saveznici SRS danas ne smetaju u Vladi i da sa njima sedite u Vladi, da krojite ekonomsku politiku i stvarate probleme koje Srbija danas ima. Ono što je takođe neprihvatljivo za nas jeste da naši bivši saveznici ćute na takve konstatacije. Zbog čega ćute? Ćute, to njima na dušu. Zaista je neukusno da nas danas, posle deset godina vlasti tzv. DOS-a nekouverava da je bolje nego što je bilo devedesetih… (Predsednik: Potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika.) Imam vreme poslaničke grupe. (Predsednik: Možete, ali uopšte ne govorite o temi. Baš ste daleko otišli od teme.) Znate, neko je pričao o rezervnim otadžbinama povodom amandmana koji je podnet na carinski zakon. Tada nije otišao daleko zato što je poslanička grupa imala vremena. Nemam ništa protiv, ali onda budite jednaki u aršinima, pa ih primenjujte i na Srđana Milivojevića i na Dragana Stevanovića. Momčilo Duvnjak, poslanik SRS, sve što je izneo potkrepio je diskovima, sa dva CD-a koja će predati predstavnicima Vlade, odnosno Ministarstva. Gospođo Dragutinović, ovoj državi je trebalo pet ili deset godina da skupi hrabrosti, ne zato što ima političku volju, nego zato što je izražen određeni politički interes, da se posle deset godina onako stidno obračuna sa nekima koji su kreirali ekonomske odnose u tih istih deset godina unazad. Zato nije loše da pogledate ovaj disk, možda ćete tu naći tragove činjenica o kojima je govorio Momčilo Duvnjak, a ne da ih neko diskvalifikuje samo zato što je lični prijatelj izvesnog gospodina Đidića, sa kojim je delio neprijatnost, koga je zajedno sa Đidićem prozivalo trista članova Demokratske stranke ispred odbora u Kruševcu.
Minut i četrdeset pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, član 5. objašnjava značenje pojedinih pojmova iz ovog predloga zakona. Podneo sam amandman na tačku 5) koja definiše značenje pojma „domaća roba“: „Domaća roba je roba u celini dobijena ili proizvedena na carinskom području Republike Srbije, koja ne sadrži robu uvezenu iz država ili sa teritorija van carinskog područja Republike Srbije i roba uvezena iz država ili sa teritorija van carinskog područja Republike Srbije, koja je stavljena u slobodan promet“. Mislim da je ova odredba „roba iz država ili sa teritorija van carinskog područja Republike Srbije“ nedorečena i da je kao takva nepodesna za zakonsko rešenje. Molim ministra gospođu Dragutinović da uzme Predlog zakona i da obrati pažnju na sledeće. Prva činjenica, sve države, osim države Srbije, jesu van carinskog područja Republike Srbije. Ako vi kažete „iz država koje su van carinskog područja Republike Srbije“, onda se nameće logičan zaključak da postoje države koje su unutar carinskog područja Republike Srbije, a takvih država nema. Kada sam pročitao ovaj predlog zakona zaključio sam da je u pitanju jedna tehnička greška. Iskren da budem, pomislio sam da će ta greška biti otklonjena samim podnošenjem amandmana i da će amandman biti prihvaćen. Međutim, prevario sam se. U obrazloženju za odbijanje amandmana, koje je potpisao premijer Mirko Cvetković, ponavlja se ista greška – opet se pominju države i teritorije koje su izvan carinskog područja Republike Srbije. Po meni, ovde postoje dva logična rešenja. Prvo rešenje je da se prihvati ovaj amandman i da ostane samo formulacija „roba uvezena sa teritorija van carinskog područja Republike Srbije“. Tom formulacijom je obuhvaćeno sve. Znači, ne pominju se države. Postoji drugo rešenje, koje je bolje čak i od ovog rešenja koje sam predložio amandmanom, a to je da se ubaci reč „drugih“. U tom slučaju, formulacija bi glasila: „Domaća roba je roba uvezena iz drugih država ili sa teritorija van carinskog područja Republike Srbije“. Zašto je ovo bolje rešenje? Zato što imamo Kosovo i Metohiju, koje za Srbiju nije druga država, to je sastavni deo Republike Srbije, ali je to područje praktično vancarinsko područje Republike Srbije. Mislim da bi ovim bila zadovoljena forma i predlažem ministru da iskoristi svoje pravo i da prihvati ili odbije amandman, kao što je to i učinila, ali da ispred reči „država“ ubaci reč „drugih“. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, predložio sam da se u članu 6. stav 1. brišu reči „pod uslovima predviđenim članom 89. st. 2. i 3. ovog zakona“. Reči čije brisanje predlažem su suvišne, potpuno bespotrebne. U članu 89. stav 2. kaže se: „Kada prihvatanje deklaracije nameće posebne obaveze za određeno lice deklaraciju mora da podnese to lice ili drugo lice u njegovo ime i za njegov račun“. U istom članu sledeći stav kaže: „Deklarant mora da ima sedište ili prebivalište u Republici Srbiji“. Član 6. stav 1, na koji sam podneo amandman, govori o pravu svakog lica da imenuje svog zastupnika koji će ga zastupati u carinskom postupku, u postupku koji vodi carinski organ. U pitanju je jedno vrlo jasno određenje. Znači, član 6. govori o jednoj široj stvari, o carinskom postupku, a član 89. govori o samo jednom segmentu carinskog postupka, o tome ko može da podnosi deklaraciju za carinski postupak. Iz tog razloga smatram da amandman treba prihvatiti. Koristim priliku da ukažem na činjenicu da su nam carinski zakon i carinska politika nedorečeni i loši, umnogome zahvaljujući tome što nam je zemlja preplavljena robom iz inostranstva, a spoljnotrgovinski deficit je zastrašujuće veliki i bukvalno svakodnevno zastrašujuće raste. Kada su stranke koje se sada nalaze na vlasti, izuzimajući SPS, svojevremeno rušile Miloševića, podsećam da su pravile, narodski rečeno, sprdnju sa njegovom saradnjom sa Republikom Kinom. Sada tvrdite da je Kina jedan od četiri noseća stuba spoljne politike Republike Srbije, i dobro je ako je tako. Međutim, nije dobro to što su nam prodavnice bukvalno zatrpane kineskom robom lošeg kvaliteta, pre svega mislim na tekstilnu robu, a vi ste istovremeno zatvorili, praktično, kompletnu tekstilnu industriju Srbije i više od 200.000 radnika, stručnih ljudi koji su pravili robu koja je bila cenjena u Evropi, izbacili na ulicu. Loše je što mi u Srbiji ne proizvodimo ništa. Juče sam čuo podatak, za koji ranije nisam znao, da Srbija čak ne proizvodi ni čačkalice, nego ih uvozi iz Kine! Uništili ste mesnu industriju, pa sada piliće, teletinu i drugo meso, treće ili četvrte kategorije, uvozimo iz Brazila. Jedini pomak ste napravili u oblasti poljoprivrede, pa sada na našim pijacama ne možete više kupiti pasulj iz Tetova, nego kupujemo pasulj iz Kazahstana!
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Izvolite, imate reč.
Poštovani poslanici, podneo sam amandman na član 6. stav 4. Predloga carinskog zakona da se reči „osim u slučajevima iz člana 89. stav 3. tačke 1) i 2) ovog zakona“ brišu. Amandmanom se predlaže pravno-tehnička korekcija, kojom se predlaže brisanje nepotrebnih reči. Povodom prethodnog amandmana pričao sam o carini u Kruševcu i reći ću vam još neke stvari u vezi s carinom u Kruševcu, pa će i ministar i ljudi iz Vlade videti da li govorim istinu ili neistinu. Grad Kruševac je pre sedam-osam godina dao na poklon zemljište stare „Merime“ u centru grada za carinsku ispostavu. Od toga je carinska ispostava u Kruševcu odustala. Zašto, ne znamo, a građani Kruševca hoće da znaju i traže odgovor od ministra ili Vlade Republike Srbije. Onda su počele velike igre oko carinske ispostave u Kruševcu. U februaru 2009. godine dogovoren je sastanak u Ministarstvu finansija da se carinska ispostava preseli u Hemijsku industriju „Župa“, pošto je „Župa“ posle propale privatizacije postala državna. Sastanku su prisustvovali: gospodin Miodrag Đidić, sekretar Ministarstva finansija, gospodin Petronijević, direktor Uprave carina, gospodin Radosavljević, direktor Poreske uprave. Na sastanku je dogovoreno (i urađeno je): deo upravne zgrade Hemijske industrije „Župa“ preuređen je za upotrebu carinarnice u Kruševcu, urađena je kompletna šalter sala, sa svim potrebnim elektronskim priključcima za nesmetan rad. Obezbeđene su kancelarije za carinske radnike, kao i pomoćne prostorije. Sređeno je prizemlje zgrade za rad špeditera. Završen je parking za 80 kamiona. Svaki ulazak kamiona u krug firme „Kaplani“, gde je bila carina, vlasnik je naplaćivao 1200 dinara. Dnevno je bilo između 80 i 90 kamiona, preračunato na nivou meseca to je oko tri miliona dinara. „Župa“ je prihvatila da taj ulazak kamiona bude besplatan. Od „Župe“ se odustalo, ne znamo zašto. To nije radila Srpska radikalna stranka, nego Demokratska stranka, gospodo. Nismo mi ni na republičkom nivou bili u vlasti tada, ni na lokalu. Ko je odustao od „Župe“, ne znamo. Sada je nova lokacija zemljište iza „14. oktobra“. Čije je to zemljište? Otvoreno vam tvrdim, oko carinarnice u Kruševcu se vrši velika zloupotreba. Tu učestvuje DS. Ako sam nešto slagao, ovde imate dva CD-a koja sam predao. U tome nije učestvovala Srpska radikalna stranka. Samo sam izneo ono što građani traže. Još samo da kažem, da gospodin poslanik ne bi o meni govorio laži, ja sam Momčilo Duvnjak, zanatlija 31 godinu, privatnik, u Kruševcu živim od 1982. godine. U bivšoj Jugoslaviji, ne valja kada čovek priča o sebi, to je mnogo loše, četvorostruki prvak u autogenom zavarivanju. Ponosim se što sam Moma Bosanac, što me tako zovu. Tačno je što je rekla gospođa Vjerica Radeta, rat u Republici Srpskoj počeo je napadom Hrvata na selo Donji Malovan, gde sam rođen, 2. aprila 1992. godine. Tačno je da je tog dana izginulo 16 moje braće, rođaka, prijatelja, kumova. Nikada o ovome nisam govorio i ne bih govorio. Mnogi su odvedeni u zloglasnu luku Loru. Bio sam na ratištu, opet ću ići, ako me pozove bilo vlast Milorada Dodika, bilo koja, jer tamo su moji dedovi, očevi, stričevi, svi živeli. Hvala.
Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, koristiću vreme Poslaničke grupe ZES. Kada sam kazao malopre da predlažem da se ovaj amandman odbije držao sam se onoga čega se drži svaka stranka kada donosi zakone koji su u interesu građana ove zemlje. Zakon se zasniva na razumu, istini i znanju. Ako govorimo o zemljištu stare „Merime“, da bi se stara „Merima“ porušila, očistila i da bi se tu napravila carinarnica, to bi koštalo kao tri carinske ispostave. Naravno da mi u Demokratskoj stranci odgovorno razmišljamo o Republici Srbiji, o gradu Kruševcu, o svakom delu Republike Srbije i kao odgovorni ljudi koji odgovorno razmišljaju o svojoj zemlji ne možemo da se neodgovorno ponašamo prema njenoj imovini. Onaj ko nije u stanju da čuva državnu imovinu ne treba da se bavi javnim poslom, neka se drži aparata za autogeno zavarivanje. Onaj ko ne ume da štedi i čuva državnu kasu, neka se tako ponaša prema svojoj kasi, a ne prema državnoj. Onaj ko ne ume, ne želi i neće da vidi šta mu oči govore... Da li onome kome oči nisu pomogle mogu pomoći trepavice? Naravno da ne mogu. Jer, nikada nije napravljen ugovor sa Hemijskom industrijom „Župa“ da se tamo napravi šalter sala. Možda je tamo napravljen nekom stelt tehnologijom, istom onom tehnologijom kojom su SRS i njihovi koalicioni partneri u gradu Kruševcu, kada su vodili grad Kruševac, napravili 200 radnih mesta, 2.000 radnih mesta ili ne znam koliko radnih mesta. Ne verujem CD-ovima, verujem svojim očima. Moje oči mi kažu da u „Župi“ ne postoji šalter sala, da ne postoji parking. To možemo da proverimo odmah, da odemo i vidimo na licu mesta. Niti je pravljen takav ugovor između Uprave carina i grada Kruševca i Hemijske industrije „Župa“. Tačno je samo da je od „14. oktobra“ uzeto zemljište po vrlo povoljnim uslovima, da je u toku tender i da će se tamo napraviti carinarnica, jedna od najsavremenijih u Republici Srbiji. Tačno je da su neki koji su ostali bez svog novca, koji su uzimali od kruševačke privrede, od onih ljudi koji tamo rade, sada u velikom problemu jer ih Zakon o finansiranju političkih stranaka ograničava kako mogu da uzimaju novac. Kada nestane novca iz privatnih fondova, kada se oslonite samo na broj poslanika, onda to može da bude nedovoljno u odnosu na potrebe i apetite. Ako domaćinski gazdujete onim što vam je povereno i dato na upravljanje, onda nemate problema ni sa savešću ni sa novcem. Meni je mnogo žao ako se neko prepoznao u mojoj diskusiji, da nije dobrodošao u grad Kruševac. Svako ko hoće da radi i da se profesionalno ostvari i da živi u tom gradu je dobrodošao, ali svako ko grad Kruševac doživi kao privatnu svojinu, svako ko vlast doživi po principu „uzmi, zgrabi, nosi sad i nikad više“, nije dobrodošao ni u Kruševac ni na bilo koju javnu funkciju. Podvlačim, onaj ko ne ume da čuva državnu imovinu ne treba da se bavi javnim poslom. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dragan Stevanović, u okviru vremena poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista je tačno da odgovornost prema javnom interesu, prema svojini i uopšte prema državi treba da se pretače u svaki zakon koji ova skupština donese. Tu niko nema dilemu. Ali, čudno je da se na odgovornost pozivaju predstavnici vlasti, koji su promovisali, afirmisali upravo neodgovornost u poslednjih nekoliko godina u ovoj državi. Sada se ovo govori radi javnosti. Zaista je neprimereno da se na odgovornost pozivaju predstavnici stranke za vreme čije vlasti su se sprovele najgore, najkriminalnije privatizacije u Republici Srbiji. Evo, navešću jedan primer odgovornog odnosa države u poslednjih osam-devet godina, otkako je DOS došao na vlast, prema državnoj i javnoj svojini. Čini mi se, gospođo ministre, jednom prilikom sam to govorio, ali nije loše da to ponovim. Neću se pozivati na ove priče o radnim mestima, obećanja, šta znam šta smo sve imali u poslednjim akcijama, reći ću nešto konkretno. Ovo je ugovor između jedne banke i jedne firme čiji je vlasnik visoki funkcioner stranke koja je zajedno sa Demokratskom strankom i ostalim strankama bila u vlasti poslednjih nekoliko godina. Vidite, ta firma uzme i u privatizaciji kupi jednu drugu firmu; za katastarske parcele jedan, dva, tri, četiri, pet, šest ili sedam plati svega 1.057.000 dinara. Onda tako odgovorni pojedinci, koji čine odgovornu vlast u poslednjih deset godina, na konto tog zemljišta kod jedne banke podignu kredit od 230.000.000 dinara, a ta ista banka zemljište koje su platili milion dinara proceni na 480.000.000 dinara. Ovo je samo jedan od primera odgovornosti o kojoj se danas ovde priča, na koju se predstavnici vlasti danas u Srbiji pozivaju. Nisam hteo da budem banalan i da ponavljam ono što svakodnevno pričamo i sa čime se svakodnevno susrećemo, ali da nije bilo ovakve odgovornosti, verovatno bi danas, gospođo Dragutinović, nivo investicija u Srbiji bio veći. Ne biste kuburili sa prihodnom stranom budžeta, ne biste krpili rupe tamo gde ne možete da ih potkrpite, uz sve vaše znanje i uvažavanje znanja koje imate. Ne možete da savladate probleme, uz sve svoje znanje, zbog ovakvog „domaćinskog“ ponašanja, i vi ste toga svesni. Problem i pitanje je samo još koliko ćemo svi zajedno moći da trpimo ovako odgovornu i domaćinsku vlast. Hvala.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ispred Poslaničke grupe Nova Srbija podnela sam amandman na Predlog carinskog zakona da se u članu 7. između drugog i trećeg stava ubaci novi stav, koji glasi: „Za posredno zastupanje u carinskom postupku posredni zastupnik je dužan da pored ovlašćenja za zastupanje ima i zaključen ugovor sa licem koje zastupa u kome će biti definisana odgovornost kod eventualnog carinskog prekršaja“. U članu 7. Predloga carinskog zakona je navedeno pod kojim uslovima pravno lice može da obavlja posredno zastupanje u carinskom postupku i obaveza pohađanja obuke i polaganja posebnog stručnog ispita u Upravi carine, što znači da mora biti stručno osposobljeno i kvalifikovano za obavljanje posrednog zastupanja u carinskom postupku. Za sve radnje koje posredni zastupnik preduzima u ime i za račun lica koje zastupa mora i da snosi odgovornost za propuste i za greške učinjene na štetu lica koje zastupa u carinskom postupku. Zbog toga mora postojati pisani ugovor o zastupanju, u kome će biti definisana odgovornost kod eventualno učinjenog carinskog prekršaja, što je razlog podnošenja ovog amandmana. Ako posredni zastupnik prilikom carinjenja robe pogrešno istarifira istu, i zbog toga dođe do primene niže stope pri carinjenju, dolazi do carinskog prekršaja i kazne, koju definisanom odgovornošću u ugovoru treba da snosi isključivo i jedino posredni zastupnik, a ne i lice koje se zastupa. Posredni zastupnik se i angažuje i plaća zbog nesumnjive stručnosti u poznavanju carinskih propisa. Ovo je samo jedna od primera u velikom broju situacija u kojima može da dođe do carinskog prekršaja. Hvala.
Na naslov iznad člana 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, gospođo predsedniče, ovaj zakon reguliše, pre svega, unos i iznos robe koja pristiže i izvozi se iz Republike Srbije. Ono što je važno i treba reći kada je u pitanju poljoprivreda jeste da država ne preduzima odgovarajuće mere da zaštiti poljoprivrednike, voćare, stočare i povrtare. Naša vlada je sklona da uvozi otpad iz EU, kada su u pitanju meso, mesne prerađevine, koje izvlače iz hladnjača, a ležale su po dvadeset godina, u stanju su raspadanja, umesto da se stočarstvu, voćarstvu, povrtarstvu, vinogradarstvu posveti veća pažnja nego što to Vlada čini. Pošto uvozimo sve i svašta, rekao sam, slobodno iz EU, ugrozili smo proizvodnju mesa i stočarstva u Srbiji, najviše. Uvozi se ono što je najgore i najlošije na tržištu. Ova vlada i država zaboravljaju da imaju ogromne resurse i područja na kojima se može proizvesti ogromna količina zdrave hrane, zdravog mesa. Uzmimo samo veliki Zlatibor, koji je nekada imao 300.000 ovaca, a sada pod ovom vladom nemate da prebrojite ni 50 ovaca na stotinama hiljada hektara, koje niko ne obrađuje, ne koristi. Uzmite u obzir i Taru, Zlatar, Murtenicu, Jasenovo, Kućane, Belu Reku, Javor, Goliju, Pešter, Ljubiš, Krivu Reku, Ravni, da ne nabrajam. Ministarstvo za poljoprivredu, a tu je i Ministarstvo za finansije, koje drži onu malu kožnu torbicu kao ikonu, u koje se slivaju sredstva u budžet od strane poreskih obveznika, trebalo bi da obrate veću pažnju na to da se stočarima pomogne da proizvode zdravu hranu za naše potrebe i za izvoz, da oni koji proizvode zdravu hranu, zdravo meso, zdravo voće na taj način mogu državi dati veći doprinos, i sebi i državi, da imamo za izvoz. Mislim da država ne preduzima adekvatne mere kada je u pitanju podsticaj za razvoj stočarstva. Samo sam vam rekao, uzmite sada Maljen, Povlen, Mučanj, Deliblatsku peščaru, uzmite samo koliko pašnjaka sada tajkuni koriste, a nisu vraćeni pašnjaci onim selima i naseljima u Srbiji kojima je po zakonu odavno trebalo vratiti. Srpska radikalna stranka smatra da država tj. Vlada Republike Srbije mora da izdvaja sredstva za podsticaj poljoprivede, za podsticaj stočarstva, voćarstva, povrtarstva i ostalih grana koje mogu dati veliki doprinos ovoj državi i pomoći u ovoj krizi građanima da lakše izađu iz krize i da na taj način svi imamo koristi. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem. Amandmanom na član 9. stav 1. traženo je da se reči „ovlašćenog privrednog subjekta“ zamene rečima „ovlašćenog privrednog društva“. U obrazloženju Vlade zašto nije prihvatila ovaj amandman stoji, otprilike, da izraz „privredni subjekt“ obuhvata privredna društva i preduzetnike, tako da, kako Vlada kaže, ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman, preduzetnici ne bi mogli uživati povlastice koje im donosi status ovlašćenog privrednog subjekta, što nije intencija carinskog zakona. Gospođo ministre, objašnjenje Vlade da termin „privredni subjekt“ obuhvata kako privredna društva, tako i preduzetnike, a da privredna društva istovremeno ne obuhvataju i preduzetnike jednostavno ne stoji. To bi se moglo prihvatiti kao tačno samo u jednom slučaju, a to je ukoliko bi Zakon o privrednim društvima imao pun naziv – zakon o privrednim društvima i privrednim subjektima. Međutim, pošto je ovo Zakon o privrednim društvima, to je adekvatnije ovo što je predviđeno mojim amandmanom. Istovremeno, posmatrajući stvari i terminološki, opravdano se može postaviti pitanje šta je to privredni subjekt? Šta bi bila negacija toga? Da li postoji nešto drugo što je suprotno tim rečima „privredni subjekt“? Zato kažem da bi adekvatnije bilo rešenje koje je predviđeno mojim amandmanom. Zahvaljujem.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Kao i amandman na član 5. i amandman na član 10, koji u ime SRS podnosim, jeste više tehničke nego suštinske prirode. Član 10. je definisao uslove radi primene kriterijuma, koje treba Vlada da utvrdi, kojim se obezbeđuju povlastice privrednim subjektima ili privrednim društvima. U članu 10. stav 1. tačka 1) kaže – uslovi za odobravanje statusa ovlašćenog privrednog subjekta. Predložili smo da stoji: „ovlašćenog privrednog društva“. Da vam kažem, u Srbiji se neće bolje živeti ni sa ovakvom definicijom privrednog subjekta, ni sa drugačijom. I da je prihvaćen amandman, ništa ne bi bilo bolje ni sa ovakvim rešenjem. Zadržavanjem ovakvog rešenja kao što je u Predlogu zakona takođe ništa neće biti bolje, ali nismo uspeli da prepoznamo volju Vlade, ili spremnost i mogućnost, da se ovim zakonom bori za povećan izvoz proizvoda iz Srbije i da omogući zapošljavanje nezaposlenih lica u Srbiji. Jedan od kolega [[naravno, diskutujući više na repliku, nego što se odnosilo na amandman]] kaže da je u jednom lepom gradu, u Kruševcu, u nekom periodu zaposleno 200 - 300 radnika. Svako zapošljavanje bi trebalo da bude dobro i da služi vlasti na ponos, ali ono zapošljavanje koje stvara nove vrednosti. Izlišno je govoriti o bilo kakvom zapošljavanju i kritikovati bilo koju lokalnu vlast, ako se zna da je od 2000. godine do danas, znači, za deset godina, republička administracija povećana za 20.000 ljudi. Pokušali smo, zbog uticaja MMF-a, da razgovaramo o predlozima tih zakona koji su bili na dnevnom redu u ovom parlamentu krajem decembra meseca i u zakonu je preciziran broj od 28.400, maksimalan broj zaposlenih. Sada ova vlada iznalazi mogućnosti, da li osnivanjem ili uspostavljanjem novih agencija ili republičkih organa i organizacija, kako zadržati taj broj zaposlenih, a ne da se u realnom sektoru pokušaju stvoriti uslovi da se zaposli što veći broj građana. Mi očekujemo i građani Srbije žele stvaranje uslova za nova zapošljavanja, a ne za prepucavanje da li će nešto imati naziv privrednog subjekta ili privrednog društva. Kao pravniku, potpuno su mi jasne intencije onoga što je Vlada htela da postigne ovim, kao i onog što smo mi podneli kao amandman. Uradite nešto, pošto niste spremni, ne pokazujete dovoljno volje za prihvatanje amandmana, za pravno-tehničko sređivanje ovog, po nama bitnog, zakona; pokušajte bar da stvorite uslove da on može adekvatno da se primenjuje. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Živkov ima reč.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman ispred SRS na član 10, stav 1. tačka 5) koja glasi – uslove pod kojima se status ovlašćenog privrednog subjekta može ukinuti, kao i postupak ukidanja tog statusa. Moj amandman je tehničke prirode, kao što je gospodin Munjić malopre obrazložio. Vlada je na moj amandman odgovorila istim tekstom kao i kolegi Munjiću. Smatram da su ovakvi odgovori, kao što je vladin, nesuvisli i da biste, gospođo ministre, mogli prihvatiti amandmane koje smo podneli gospodin Munjić i ja ispred SRS. Smatram da amandman koji sam podneo, da se reči „ovlašćenog privrednog subjekta“ zamenjuju rečima „ovlašćenog privrednog društva“... „Ovlašćenog privrednog društva“ je širi pojam i ovim zakonom obuhvatili bi se i preduzetnici i sva ostala društva i preduzeća koja se bave ovim poslom. Smatram da je to suštinska stvar, koja je tehničke prirode. Zakon koji donosimo, i koji će biti sigurno izglasan, jeste potreban, ali smatram da bi država, Vlada i resorna ministarstva koja su zadužena za razvoj i privredu ove naše zemlje trebalo malo više računa da povedu, što se tiče izvoza. Ovde smo čuli par komentara da je daleko veći uvoz nego izvoz iz naše zemlje (odnos je jedan prema tri), a to je postignuto raznim zakonima koje ste u prethodnom periodu donosili, kao što je jednosmerni zakon o trgovinskom sporazumu, koji je osnovni krivac za veći uvoz robe. Smatram da bi sve one afere koje ste proizveli od 2000. godine pa do danas, a nisu rešene (voleo bih da čujem koju ste aferu rešili), mogli brendirati, pa izvoziti na tržište Evrope, koja nas očekuje, da nas prihvati u zagrljaj, pa da sve te afere brendirane izvozite, sigurno biste popravili privredu ovog društva. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vlatko Ratković ima reč.
Zahvaljujem. Smatram da amandman uvaženog kolege ne treba prihvatiti, kao ni set ovih amandmana koje su podneli poslanici Poslaničke grupe SRS, upravo iz razloga i obrazloženja koje je dala Vlada. Dakle, ne smatram da je, kao što je to kolega rekao, obrazloženje Vlade nesuvislo. Smatram da je obrazloženje koje su podnosioci amandmana dali potpuno neosnovano i neutemeljeno. Naime, Zakon o privrednim društvima jasno razgraničava privredna društva kao društva lica, društva kapitala, tako da tu imamo i društva sa ograničenom odgovornošću, komanditna društva, akcionarska društva itd., ali imamo i preduzetnike, tako da pojam „privredni subjekt“ sublimira i obuhvata i privredna društva i preduzetnike. Intencija ovog carinskog zakona, i uopšte intencija bilo kojeg carinskog zakona u bilo kojoj zemlji, treba da obuhvati i postupak kontrole delatnosti koju obavljaju ne samo privredna društva, firme, ono što se kolokvijalno zove, već i preduzetnici. Prema tome, predlažem da se ovaj amandman ne prihvati, polazeći, između ostalog, i od obrazloženja koje je dala Vlada Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Arsen Đurić želi reč. Gospodine Živkov, vi ste se javili ponovo? (Ne.)
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Nenad Popović i ja podneli smo amandman na član 12. Predložili smo da se prvi stav tog člana menja i glasi: „Protiv prvostepene odluke carinarnice može se uložiti žalba komisiji za žalbe Uprave carina. Komisiju, predsednika komisije, kao i članove komisije imenuje ministar na predlog direktora Uprave carina. Bliži uslovi vezani za rad komisije utvrđuju se poslovnikom o radu Komisije.“ Mi smo ove izmene predložili jer smatramo da je nepotrebno navoditi da se postupak pred carinarnicom vodi po pravilima upravnog postupka, jer je to već navedeno u članu 11. Predloga zakona. Takođe smatramo da je dovoljno navesti da komisiju za žalbe Uprave carina, kao i članove te komisije, imenuje ministar nadležan za poslove finansija, a na predlog direktora Uprave carina. Ovim amandmanom se preciznije obrazlaže da se bliži uslovi za rad komisije i njeno postupanje regulišu poslovnikom o radu. Mi smatramo da je naš predlog i naša formulacija ovog stava 1. člana 12. preciznija i jasnija i pozivamo vas da prihvatite ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodin Đurić želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, mi smo podneli amandman na član 28, kojim smo predvideli da se član 28. briše. Pročitaću iz Predloga zakona član 28: „Vlada propisuje u kojim se slučajevima i pod kojim uslovima mogu pojednostaviti carinske formalnosti i kontrola“. Mi smatramo da nije primereno da se Vladi daje ta vrsta ovlašćenja. Mislimo da se oblast carinskih procedura reguliše zakonom i na taj način se omogućava puna pravna sigurnost. Mislim da nije logično dozvoliti izvršnoj vlasti da samostalno i na osnovu kriterijuma koje sama propisuje definiše uslove pod kojima se pojednostavljuju carinske formalnosti i carinska kontrola. Smatramo da ovaj amandman treba prihvatiti jer mislimo da nije u redu da Vlada ima tu vrstu ovlašćenja.
Zahvaljujem. Gospodin Vlatko Ratković ima reč.
Amandman ne treba prihvatiti jer član 28. ne daje ovlašćenja Vladi da ona odlučuje o ukidanju, menjanju i izmenama procedura carinskog postupka, kako to tvrde podnosioci amandmana. Shodno članu 5. i članu 28, radi se o ovlašćenju Vlade da se pojednostave carinske formalnosti i kontrola u tačno propisanim slučajevima. Prema tome, amandman je neosnovan i ne treba ga prihvatiti.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, ministre finansija u Vladi Republike Srbije, ovim članom 28. obuhvaćen je deo koji se tiče pojednostavljenja carinskih formalnosti i kontrola. Kao što smo mogli u dosadašnjem toku rasprave da čujemo, reč je o predlogu zakona koji ima više tih tehničkih karakteristika, iako bi valjda, imajući u vidu aktuelnu ekonomsku situaciju i ono što bi trebalo da reguliše, a pri tom mislim na stavku koja se tiče povećanja konkurentnosti domaće privrede, smanjenja uvoza, povećanja izvoza, regulisanja onoga što sa čime je danas nažalost Srbija suočena, a to je izuzetno jak uvoznički lobi koji očigledno diktira određena kretanja, pa i u zakonskoj regulativi, a da ne ulazimo u monetarnu sferu o kursu dinara... Smatrali smo da bi ovim amandmanom bila izvršena isključivo pravno-tehnička korekcija, kojom bi se na pravi način, a uz nekakva utemeljenja ili potporu koja se pronalazi pre svega u Ustavu RS, upotpunio stvarni naziv jednog državnog organa, a to je da se posle reči „Vlada“ dodaju reči „Republike Srbije“. Smatrali smo da apsolutno nema nikakvih drugih barijera usled kojih bi ovakav amandman bio odbijen. U obrazloženju koje je dato povodom odbijanja ovog amandmana stoji da je uporište u Zakonu o Vladi itd. Imajući u vidu mnogo nerazjašnjenih stvari koje su u domenu ovog predloga zakona, smatram da bi ovakav amandman, pravno-tehnička korekcija, mogao da naiđe na razumevanje predlagača zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Vlatko Ratković ima reč.
Amandman uvaženog kolege je identičan grupi amandmana koje su podneli drugi narodni poslanici. Traži se da se posle reči „Vlada“ dodaju reči „Republike Srbije“. Na Zakonodavnom odboru smo razmatrali pravnu mogućnost ovog amandmana i nesporno je da je to pravno moguće. No, prihvatanje ovog amandmana značilo bi jedno prenormiranje sadržaja zakona. Čak Ustav Republike Srbije u poglavlju o uređenju vlasti govori o Vladi, a ne o Vladi Republike Srbije. Neke stvari se podrazumevaju. Zamislite situaciju kada bi, recimo, član 125. stav 2. Ustava, koji govori o predsedniku Vlade, koji glasi: „Predsednik Vlade vodi i usmerava rad Vlade“ itd., glasio ovako: „Predsednik Vlade Republike Srbije vodi i usmerava rad Vlade Republike Srbije, stara se o ujednačenom političkom delovanju Vlade Republike Srbije, usklađuje rad članova Vlade Republike Srbije i predstavlja Vladu Republike Srbije“. Sa normativno-pravnog aspekta, ovakav amandman ne treba prihvatiti. Hvala.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić, koji želi reč. Izvolite.
Otprilike je ista priča, ista argumentacija koja je izneta prilikom podnošenja prethodnog amandmana. Ponovo je reč o jednoj pravno-tehničkoj korekciji. Ono što sam izneo prilikom izlaganja prethodnog amandmana smatram da apsolutno stoji i da ono što je i gospodin Ratković u malopređašnjem obraćanju izneo kao argumentaciju ili to pravno normiranje... Po našem mišljenju, apsolutno se ne bi ništa izgubilo na ovakvom predloženom zakonskom rešenju u odnosu na ono što bi donelo prihvatanje amandmana koji smo podneli.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 35. amandman je podneo Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
Zahvaljujem. Tražio sam, slično kao kolege, da se posle reči „Vlade“ dodaju reči „Republike Srbije“. Smatram da objašnjenje kolege Ratkovića, da bi došlo do prenormiranja, zaista ne stoji. Činjenica je da ovo ne bi promenilo suštinu ni ovog člana ni zakona. Amandmani koji su podneti apsolutno ne bi promenili suštinu zakona u celini, niti ovog člana. Traženo je nešto što je logično, da naša vlada u jednom članu Predloga zakona dobije odrednicu koja joj pripada, koja joj logično pripada, a to je – Vlada Republike Srbije. Mislim da je ovo u potpunosti logično i da je trebalo prihvatiti ovaj, kao i ove druge amandmane. Ukazao bih na nešto drugo, a to su dvostruki aršini koje Vlada primenjuje u primeni ovih carinskih propisa. Kako objašnjavate, gospođo ministre, činjenicu da državni organ, carina, u jednom momentu, na osnovu validne dokumentacije koju je sama tražila, ocarini određen broj predmeta, na primer dve ili tri hiljade vozila, a da posle izvesnog vremena (šest meseci) ta ista carina oglasi, kao i drugi nadležni državni organi i MUP, da takvo carinjenje ne važi, da je tačno da je carina odradila svoj deo posla, tačno je da je država uzela određenu sumu novca od tih ljudi koji su ocarinili svoje stvari, međutim, da to sada ne važi zbog drugih zaključaka do kojih se došlo, da se to poništava, da se ta vozila oduzimaju itd.? Ne ulazim u neke druge stvari koje su relevantne za ovu situaciju, ali kažem da je to primena dvostrukih aršina kada su u pitanju ove odredbe, odnosno carinski propisi. Ne možete u jednom momentu kazati da je nešto u redu, naplatiti od građana Srbije određenu sumu novca i staviti ih pred svršen čin da su svoj deo posla završili, a posle određenog broja meseci reći da to nije u redu; neko je pogrešio, ne oni ljudi koji su platili, nego državni organi koji su naplatili, a možda nije trebalo da naplate. To su ti dvostruki aršini u primeni carinskih propisa. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Ovaj amandman ne treba prihvatiti, a obrazloženje je kao i za prethodne amandmane, koji su potpuno identični. Ne radi se o sličnim amandmanima, nego o identičnim; svuda se spominje reč „Vlada“, a dodaju se reči „Republike Srbije“. Ilustracije radi, koliko bi to bilo besmisleno, u 14 članova Ustava Republike Srbije 108 puta se spominje reč „Vlada“ i nijedanput se ne kaže „Republike Srbije“, što se prosto podrazumeva. Ceneći smisao ovih amandmana jedino možemo da zaključimo da je zakon dobar i da opozicija nije imala pravu argumentaciju da osporava ovaj zakon, s jedne strane, a s druge strane da su ovi amandmani podneti samo da bi se omogućilo vreme za raspravu, što je legitimno, ali to ni na koji način ne daje smisao amandmanima koji su podneti.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč.
Ovaj amandman je sličan prethodnom, međutim, moraju neke stvari da se objasne. Mi smo amandmane podneli upravo da bismo skrenuli pažnju. Kao što je besmisleno pričati evropska Nada, evropska Kolundžija, evropski Vlatko, evropski Ratković, tako je besmisleno i ovo obrazloženje da se radi o nečemu što je prenormirano ili podnormirano. Apsolutno nema veze, promašili ste temu totalno. Međutim, ono što provejava kroz ovaj zakon, a to je svojevrsna zaraza od 2001. godine naovamo, kada su svi počeli da pišu zakone, mi sada ne znamo gde se završava i gde počinje nešto što je u nadležnosti ministra kao inokosnog organa ministarstva, gde počinje i gde se završava nešto što je nadležnost ministarstva, gde počinje i gde se završava nešto što je nadležnost Vlade. U poslovima državne uprave, a ovo jesu poslovi državne uprave, sa svojom specifičnošću, jer ceo taj carinski postupak izvire iz upravnog postupka, mora da se kaže da ne postoji nešto što se može nazvati podeljenom nadležnošću, ali ne stvarnom ili mesnom, nego normativnom. Ovde je totalna zbrka. Ovde za gotovo identične ili slične stvari može da propisuje ministar, može ministarstvo, može Vlada. Možete da klimate glavom do mile volje, ali nekoliko uredaba sam vam oborio na Ustavnom sudu, jer ste za uredbe kao osnov uzimali ranije član 2. stav 2. Zakona o Vladi. Taj član glasi da Vlada donosi uredbe. Tom uredbom ste regulisali i promet derivata nafte i neke druge oblasti koje po svojoj materiji treba da se regulišu zakonom. Vladali ste uredbama. Dobili ste preko Ustavnog suda packu da to tako ne može da se radi. Doduše, jedna od tih uredaba i dan-danas je na snazi. Svrha ovih amandmana jeste da se skrene pažnja. Ne može sve da se stavi u uredbu. Ne može sve da se stavi u pravilnik. Ne može sve da se stavi u uputstvo. Ne može sve da se stavi u preporuku. Tačno se zna šta gde može da ide. Kako ste krenuli, moguće je da zakon o carinskoj tarifi prebacite u uredbu o carinskim tarifama. Kod vas je moguće i da pitanja postupka, način i uslove, sve prebacite u uredbu, ili ne znam u koji drugi podzakonski akt. Mi smo ovim amandmanima hteli samo da otvorimo temu – podzakonski akt i nadležnost organa za donošenje podzakonskog akta. Samo smo to hteli da otvorimo, da vi vidite da nemate kriterijum, ne samo kod ovog zakona. Ovaj zakon je posledica, a uzrok je to što u Sekretarijatu za zakonodavstvo verovatno ne mogu da se izbore sa navalentnim ministrima koji žele da po svaku cenu drže kompletnu oblast u podzakonskoj regulativi, u njihovim rukama i u njihovoj nadležnosti. Na to smo hteli da vam skrenemo pažnju ovim amandmanima. Tako da je podnormiranje, prenormiranje potpuno promašena tema povodom ovih amandmana. Nekada je za bivšu SFRJ važio princip da je bila prenormirana, da su sve oblasti društvenog života regulisane zakonima i podzakonskim aktima, na način šta treba da se uradi od kada se otvore vrata dok se ne izađe posle osam sati iz te kancelarije. Rečeno je – u propise treba ubacivati samo ono što je zabranjeno. Da li znate ko nas je kritikovao? Evropska zajednica. Pogledajte sada sistem evropske zajednice i to novo evropsko pravo i tu novu evropsku nauku – za sve postoji standard, za sve postoji norma, ali su otišli ispod svakog nivoa. Zbog čega? U svakoj od država članica EU različiti organi su nadležni za istu stvar. Negde je to u nadležnosti skupštine, koja treba da donosi zakon, a negde je u nadležnosti vlade, koja treba nekim svojim aktom da reguliše, a negde je u nadležnosti preporuka ministara. Od države do države imamo različitu normativnu nadležnost pojedinih državnih organa. Ovo je bilo samo još jedno upozorenje da shvatite da postoji ne samo dijalektika između reči ministar, ministarstvo, vlada, nego da postoji neka pravna logika između toga šta treba da se reguliše kojim podzakonskim aktom. Nije sva materija za podzakonske akte.
Gospodin Vlatko Ratković ima reč.
Zahvaljujem. Iz izlaganja kolege Krasića i amandmana, izreke amandmana i obrazloženja proizilazi, bar je to moj zaključak, da kolega Krasić smatra da je ovaj član 57. i pravno korektan i celishodan. Amandmanom kolega Krasić ne nudi alternativu ovakvom rešenju koje je normirano u članu 57. Ovaj član se odnosi na bliže uslove i način utvrđivanja carinske vrednosti. Predlog zakona propisuje da Vlada propisuje bliže uslove i način utvrđivanja carinske vrednosti robe. Vi ste amandmanom tražili da se dodaju reči „Vlada Republike Srbije“. To je suština vašeg amandmana. Vi ste u raspravi o amandmanu proširili temu i to vam niko ne spori, pravo na to. Vi niste amandmanom dali suštinski drugačije rešenje od onog kakvo je u Predlogu Carinskog zakona.
Nema osnova za repliku. Sve je jasno i nema ničeg uvredljivog. To je subjektivni doživljaj, žao mi je, nije objektivni. Na član 58. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja ima reč.
Uz obrazloženje ovog amandmana samo kratak osvrt na ove prethodne amandmane i na to koliko se poštuje ili ne poštuje struka, kada je u pitanju Vlada Republike Srbije. Kada se govori o terminologiji iz Ustava Republike Srbije mora da se ima u vidu da se govori upravo o Ustavu Republike Srbije. Naravno da se podrazumeva da će se svi organi koje reguliše Ustav Republike Srbije odnositi na Republiku Srbiju. Mi ovde govorimo o Predlogu Carinskog zakona. Ono što je pravno-tehnički trebalo da se uradi jeste da kada se prvi put pomene Vlada Republike Srbije da se napiše „Vlada Republike Srbije“, a u zagradi – „u ostatku teksta: Vlada“. Onda bismo znali o čemu se radi. Toliko o tome. Kada je u pitanju član 58, ovaj član govori o graničnom prelazu, o ulasku robe u carinsko područje Republike Srbije. To se reguliše sa aspekta prava. To jeste tema ovog zakona i to treba da bude tema ovog zakona. Zaista je neprimereno da se u okviru ovog člana stavi stav 2, koji mi mislimo da treba da se briše, zato što taj stav 2. kaže: „Za projektovanje, izgradnju i rekonstrukciju službenih prostorija na graničnim prelazima potrebna je saglasnost ministra, uz prethodno pribavljeno mišljenje direktora Uprave carina“. Ovome zaista nije mesto u ovom zakonu. Ovo što je regulisano stavom 2. člana 58. treba da bude u nadležnosti ministarstva koje se bavi urbanizmom. Granični prelazi, odnosno objekti na graničnim prelazima moraju da se postave na mesta koja predviđaju generalni urbanistički plan i prostorni planovi. Kako će izgledati ti objekti, o tome stručno mišljenje treba da da određeni ovlašćeni arhitekta ili neka projektantska kuća koja se time bavi. Svakako da to ne može da radi ministar finansija. Svakako da to ne može da radi direktor Uprave carina. Pored toga što sam uverena da su ministri u Vladi Republike Srbije mnogo pametni, tvrdim da ovo niti mogu da rade, niti je u njihovoj nadležnosti. Hvala.
Gospodin Vlatko Ratković ima reč. Izvolite.
Smatramo da je celishodno da rešenje koje daje stav 2. člana 58. ostane u tekstu zakona, s obzirom na to da granični prelazi moraju da ispunjavaju određene standarde, kako arhitektonske, ekološke i sve druge standarde. Dakle, ne daje se ovde stavom 2. ekskluzivitet ministru da on projektuje, izgrađuje, rekonstruiše ili da daje saglasnost u smislu Zakona o planiranju i izgradnji. Ovde se daje ovlašćenje ministru da proceni, uz prethodno pribavljeno mišljenje direktora Uprave carina, da li takav konkretan projekat graničnog prelaza ispunjava sve propisane standarde sa aspekta ostvarivanja funkcije koju ima carina. Naravno da se izgradnji takvih objekata ne može ni pristupiti dok se ne ispune svi uslovi predviđeni Zakonom o planiranju i izgradnji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Vjerica Radeta, od vremena poslaničke grupe.
Zaista ne znam šta je celishodno ili šta nije celishodno za skupštinsku većinu ili za Vladu Republike Srbije, govorim rečnikom pravnika i kolega Ratković je upravo malopre potvrdio ono što sam ja pre toga rekla i što je sadržina našeg amandmana. Dakle, ako kažete da za projektovanje, izgradnju i rekonstrukciju službenih prostorija na graničnim prelazima saglasnost daje ministarstvo, ovo ministarstvo u čijoj je nadležnosti carina, onda ne vidim kako možete da kažete da će... Naravno, neko drugi će to da projektuje, neko drugi će to da gradi, neće baš ministar da uzme mistriju i da gradi, nismo to ni očekivali, ni rekli, ali niti može, niti je nadležan, odnosno vi ćete ovde da mu stavite u nadležnost, ali nije stručan i ne može biti odgovoran ni za projektovanje, ni za izgradnju, ni za rekonstrukciju.Postoje ovlašćena lica koja to rade, postoje nadzorni organi koji to rade, i sve to pod kapom i šapom ministarstva koje se bavi urbanizmom. Hvala.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) ` Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 121. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 126. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 128. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 128, ali pošto imaju još dva amandmana, skoro vezana, jedan iza drugog, zamolio bih kolegu Ratkovića da malo komentariše da bih mogao imati više inspiracije za obrazlaganje ovih amandmana. I dalje držim onu nit i predlažem da se u stavu 4, odnosno u stavu 3. člana 128. posle reči „Vlade“, dodaju reči „Republike Srbije“. Kolega Ratkoviću, kažete da to ne bi bilo dobro, između ostalog, zato što bismo imali jedan prenormiran zakon. Za jedan predlog zakona koji ima 310 članova ne možete reći da bi, ako nekoliko puta samo precizno definišemo o kojoj se vladi radi, bio prenormiran zakon. Ako se prisetite šta je sve pisalo u Predlogu zakona o Narodnoj skupštini, a kada kažem šta je sve pisalo, mislim da je tu najveći broj odredaba bio iz domena Poslovnika o radu Narodne skupštine, onda ćete biti potpuno sigurni, kao što sam i ja, da se ne radi ni o kakvom prenormiranju, nego samo o potrebi da preciziramo koja vlada daje određena uputstva ili donosi određene akte. Desetak članova se odnosi na to da posle reči „Vlada“ treba dodati reči „Republike Srbije“. Već je objašnjeno i iz reda Poslaničke grupe SRS da u Ustavu (jer Ustav treba jasno razlikovati od bilo kog zakona, kao najviši pravni akt) posle prvog pominjanja Vlade Republike Srbije u zagradi stoji – u daljem tekstu: Vlada. Vi to ni u jednom momentu niste u Predlogu ovog zakona rekli, nego ste samo nastavili da obrazlažete kako bi bilo prenormirano i kako je ovo u skladu sa Ustavom, što apsolutno nije tačno. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Opet se vraćamo na staru temu. Mislili smo da smo razrešili da je namera ovih amandmana zapravo da se priča o nečemu drugom, a ne zaista opravdanost potrebe da se uz reč „Vlada“ svaki put stavlja „Republike Srbije“. Dakle, nije tačno da Ustav kaže u prvom članu – Vlada Republike Srbije, pa onda – u daljem tekstu: Vlada. To prosto nije tačno. Istovremeno, ne stoji činjenica da samim tim što je ovo Ustav Republike Srbije, zbog toga se ni uz „Vlada“ ne stavlja „Republike Srbije“, ni uz Narodnu skupštinu ne ide stalno Republika Srbija, jer ovo jeste zakon Republike Srbije i u mnogim odredbama se ovde govori o carinskom prostoru, području Republike Srbije itd. Prema tome, po analogiji sa Ustavom, svaki zakon je zakon Republike Srbije i organ Republike Srbije ne zahteva da se uz njega stavlja „Republike Srbije“. Uostalom, Narodna skupština Republike Srbije donosi zakon i samim tim to jeste zakon Republike Srbije, pa je i Vlada koja ima nadležnost po tom zakonu Vlada Republike Srbije. Prosto se podrazumeva.
Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 138. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Kolundžija, ne znam da li sada da vam čitam član 1. Ustava Republike Srbije, ali neću, preskočićemo to, to nije toliko sad ni bitno, da vas podsećam šta piše u tom članu 1. Ustava. Dobro je kolega Krasić rekao, mi ne možemo da verujemo ako se određene stvari ne definišu, jer i građani Srbije i mi znamo s kim imamo posla. Da vam postavim sad jedno pitanje, pošto volite da polemišete sa poslanicima SRS, što uopšte nije loše, dobijamo kvalitetniju raspravu, pa možda u danu za glasanje kolege narodni poslanici koji u ovom momentu ne smatraju da treba da podrže određene amandmane i glasaju za njih. Da vam postavim jedno prosto pitanje. Vi stalno tvrdite, kad kažem vi, ne mislim lično na vas, nego vaša Demokratska stranka, da Kosovo i Metohija nemaju nikakve veze prilikom evropskih integracija sa ostalim delom Srbije. Ali, kad budete popunjavali upitnik sa tri-četiri hiljade pitanja, šta ćete vi tamo da navedete, kolika je površina Republike Srbije, koliko ima stanovnika? Hoćete li smeti da napišete ono što je istina ili ćete da uradite nešto drugo, odnosno na drugačiji način da date odgovor? Mi želimo da sve bude potpuno jasno precizirano i definisano, ne zbog nas, mi smo vaše namere poodavno razumeli, one su nama savršeno jasne, vaše finte više ne prolaze ni kod građana Srbije; želimo samo da vas isprovociramo da i njima kažete kako i na koji način vodite politiku i kako i na koji način vodite brigu o građanima Srbije. Carinski zakon nam je samo došao kao „šlag na tortu“ da produbimo ta pitanja, na koja vi kad-tad morate dati potpuno jasan i precizan odgovor i onda će vaša politika biti potpuno poražena i u Srbiji neće imati podršku, čak ni u lepom Kruševcu. Hvala vam.
Narodni poslanik Nada Kolundžija ima reč.
Pošto je očigledno da ovi amandmani nisu imali za cilj da popravljaju zakon, zaista mogu da zaključim da vi smatrate da je ovaj zakon dobar. Namera podnosilaca ovih amandmana je da se u parlamentu otvaraju neke druge teme, koje veze sa ovim zakonom nemaju. Po našem poslovniku to nije legitimno. Mi treba ovde da se držimo teme i mislim da svi oni koji izlaze iz te teme na neki način krše Poslovnik. Želim da kažem, kada pokušavate, kao mnogo godina ranije, da politički zloupotrebite Kosovo i Metohiju, onda morate da znate da jedina posledica koja iz toga može da izađe jeste nevolja kakvu je Srbija doživela zahvaljujući takvoj politici. Kosovo i Metohija za nas jeste pitanje očuvanja suvereniteta i državnog integriteta. Što se nas tiče, jedina polazna osnova sa koje, nažalost, moramo da pođemo u tome jeste Rezolucija 1244 i od tog polazišta polazimo u svemu onome što pokušavamo da ostvarimo i da popravimo u borbi za očuvanje teritorijalnog integriteta. Bolju poziciju, nažalost, nemamo. Imali smo je nekad. Neko drugi je tu šansu propustio. Došli smo u jednu tešku poziciju, u kojoj naša mogućnost da utičemo na to jeste mnogo manja nego što je bila ranije. Neću nikoga da okrivljujem. Ne želim da govorim o tome, ali hoću da kažem da naše evropske integracije jesu prioritet politike Vlade Srbije koju smo mi ovde podržali i izabrali, duboko uvereni da to jeste najbolji interes građana Srbije. Očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta je takođe prioritet Vlade Republike Srbije, koju smo ovde izabrali i čiju politiku podržavamo i dalje. Smatramo da u izuzetno teškim okolnostima ova vlada na tim poljima postiže mnogo bolje rezultate nego što se dalo očekivati, s obzirom na polazište, odakle je pošla. Takođe, potpuno smo sigurni, kada je u pitanju politika prema Kosovu i Metohiji, da je politika koju sada ova vlada vodi zaista jedina moguća. Svako ko pokušava da tu politiku vrati na neka vremena iz devedesetih, kada su rezultati te politike bili gubitnički, zapravo ne želi dobro ni građanima na Kosovu i Metohiji, ali ne želi dobro ni Republici Srbiji. Ako je pokušaj da se na toj temi dobije neki politički poen, onda morate da se suočite sa činjenicom da ne prelazite cenzus. Građani razumeju da to nije tema na kojoj se jeftinom politizacijom smeju skupljati politički poeni.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, politizacija i manipulacija temom Kosova i Metohije upravo je ovo što ste vi sada govorili. Sto puta sam rekao za ovom govornicom, zaista nemamo problem da prihvatimo izbornu volju građana, kakva god da je. Nema potrebe da to ponavljate iz javljanja u javljanje, iz dana u dan. Politika je proces. Videćemo šta će vreme doneti. Gospođo Kolundžija, da li znate šta je manipulacija? Da predstavljate da je prioritet i EU i Kosovo i Metohija. Te dve stvari su nespojive. Morate da prihvatite činjenicu – onog trenutka kada kažete iskreno građanima šta je suštinski vaš prioritet, tada ćemo videti kakva će izborna volja građana biti po vašu stranku. Dok god ponavljate priču da su i jedno i drugo vaši prioriteti, a da se suštinski u pozadini odvijaju procesi koji to demantuju na vrlo konkretan način, vi ćete moći da trijumfujete, bar kroz priču. Sada vas pitam kako je moguće da prioritet Srbije budu i evropske integracije i Kosovo i Metohija kada institucije EU od vas traže ne da prihvatite nezavisnost Kosova, ali vam kažu da ne smete učiniti ništa što će integrativne procese kosovskih institucija da ospori i poremeti? Objasnite nam to, ipak je to vređanje inteligencije. Niko nije lud, da ne kažem nešto teže. To znači da ćemo mi sada činiti sve. Od nas se traži da gradimo partnerske odnose i dobre regionalne odnose, odnosno regionalnu saradnju sa institucijama sa Kosova, a vi nas uveravate da su i Kosovo i EU prioriteti. To je nespojivo i to ne može. Na početku današnje diskusije sam lepo rekao da ne želimo da osporavamo u tehničkom smislu suštinu ovog zakona. Nemojte to da spočitavate, jer to nijednog trenutka nismo rekli. Ono što smo smatrali da može i treba da se menja, predložili smo. Možemo da budemo maliciozni pa da kažemo – znate, u Srbiji danas postoje dve vlade. Vi ste izglasali u ovom parlamentu da u Srbiji postoje dve vlade, imate Vladu Vojvodine i Vladu Republike Srbije. Na koju se to vladu ovde odnosi? Možemo tako da vas pitamo, ali nismo išli ni tom tehnikom, niti tim metodama. Pitam vas jednostavno – kako je moguće da za vas prioritet predstavljaju razgovori sa institucijom koja vam direktno urušava suverenitet, i ustavni poredak na koji se pozivate i u koji se zaklinjete? Te dve stvari su nespojive. Jednog morate da se odreknete. Srpska radikalna stranka jasno kaže – nismo za evropske integracije dok za Srbiju ne budu važili svi oni međunarodni standardi koji važe za Španiju, Italiju, Grčku, Portugaliju ili bilo koju drugu zemlju koja je danas u EU, a koja ima slične probleme kao i Srbija na Kosovu i Metohiji. Njima je pod okriljem EU sve dozvoljeno, ali Srbiji to nije. Mi se razlikujemo od vas zato što to otvoreno govorimo, a vi to nećete da kažete otvoreno. Recite – nama je EU prioritet, po cenu ne znam ni ja čega. Kao što mi kažemo da smo spremni da platimo svaku cenu, ali da sačuvamo ustavni poredak i teritorijalni integritet Republike Srbije. Zato pitamo, na početku smo lepo pitali – da li će ovaj zakon biti primenljiv na teritoriji cele Republike Srbije, kao što ovde piše, jer je ovde definisano šta je carinsko područje Republike Srbije, a EU ima dijametralno drugačiji stav o carinskom području ove države od nas u SRS, ili deklarativno vas koji danas rukovodite Vladom? Hvala.
Narodni poslanik Vlajko Senić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, uključio bih se u ovu raspravu o Kosovu i Metohiji. Mislim da je neka pitanja gospodin Stevanović postavio i da na ta pitanja postoje odgovori. Ti odgovori su dati na izborima u maju 2008. godine. Za nas u vladajućoj koaliciji ne postoji nikakva dilema da su građani na tim izborima praktično glasali o tome šta je za njih prioritet Vlade koju žele da vide nakon parlamentarnih izbora. Podsetiću vas da su izbori održani samo nekoliko meseci nakon jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, da je koalicija ZES jasno u fokus svoje izborne kampanje stavila evropsku budućnost Srbije i evropske vrednosti Srbije, da ste vi, tada doduše jedinstveni, i neke druge koalicije i stranke neke druge stvari stavili u fokus i ponudili građanima. Građani su u najtežem momentu, samo nekoliko meseci nakon proglašenja nezavisnosti Kosova, podršku na izborima dali nama, relativnu, ne apsolutnu, toliko relativnu da smo mogli da formiramo koaliciju koja u fokus svoga rada, delovanja, angažovanja stavlja evropski put Srbije. To je tada bilo, to je tako danas, to će tako biti dok ova vlada na tim principima bude postojala, a uveren sam da će to biti do kraja njenog mandata. Moram da kažem da za nas ne postoji nijedna dilema. Ako me pitate šta je naš prioritet, naš prioritet je evropska budućnost Srbije, ali smo isto tako uvereni da evropska budućnost Srbije može da se osvoji i da se odbrani vodeći računa o onome što je na neki način, sami ćete priznati, nasleđeno, ne kažem samo od vas, to je nasleđeno i od vlada koje su vodile zemlju od 2000. do 2007. godine, kada su održani izbori. Svi moramo biti realni i odgovorni i prihvatiti rezultate, odnosno početno stanje sa kojim se ova vlada suočila. Da li postoji pritisak EU? Postoji, ali postoji jedna tačka gde možemo u principu da se složimo, a to je da će, što se Srbije tiče, kosovska nezavisnost biti legitimizovana onog trenutka kada bismo mi kao vlada ili svi zajedno kao Skupština doneli odluku da priznajemo Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu, poslali ambasadora, uspostavili diplomatske odnose itd. Duboko sam uveren, ako Srbija brzo bude išla ka EU, verujem i ka NATO, da bismo mogli da uđemo u EU bez potrebe da se uopšte bavimo tom temom kosovske nezavisnosti, kosovske državnosti itd. Ako budemo sporo išli ka EU, nisam siguran da i ta tema neće biti na dnevnom redu. Ali, sve ono što je ova vlada radila u protekle dve godine nas uverava da idemo maksimalno brzo ka EU i da možemo, vodeći računa o tome da je evropski put Srbije prioritet, da obezbedimo ulazak Srbije u EU i da se, u skladu sa raspoloživim mogućnostima, borimo za Rezoluciju 1244, koja nam je pravna osnova i koja nam omogućava da se borimo protiv jednostrano proglašene odluke o nezavisnosti Kosova i Metohije. Onako kako je sada, mislim da je to maksimum, vodeći računa o onome što naša spoljna politika često kaže, a verujem da će tako i biti u budućnosti i da je centralni strateški prioritet za Srbiju EU. Dakle, mi ostajemo na tom kursu, uvereni da imamo podršku građana. Složićete se da nije bilo goreg vremena da se održe izbori nego 2008. godina, kada su građani ipak rekli – mi sve prihvatamo, razumemo sve, ali podršku dajemo koaliciji koja će se boriti za evropsku budućnost Srbije. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, oni koji nisu dobronamerni prema Republici Srbiji i prema njenom zalaganju za očuvanje teritorijalnog integriteta i istovremeno za ostvarivanje njenog evropskog cilja, vrlo često ponavljaju da te dve teme ne možemo da razdvojimo. Kada se to čuje iz Srbije, kada se iz Srbije ponavlja to da mi treba da spojimo te dve teme po svaku cenu, onda mi možemo opravdano da kažemo – ali, to nije u interesu građana Srbije. Dakle, u interesu građana Srbije jeste da mi te dve teme držimo kao odvojene teme i da nikome u svetu ne dopustimo da nam te dve teme spoji, uslovljavajući nas. Mi vrlo uspešno vodimo tu priču, te tako pretpostavljam da je greška kada vi kažete da te teme treba spojiti, da to svakako treba da bude povezano ili da mi treba sami da kažemo da se odlučujemo za ovo ili za ono. Mislim da je svaka od tih pozicija vrlo štetna po interese Srbije i po njene građane. Ono što je za nas važno jeste da evropske integracije jesu politički, bezbednosni, ekonomski, socijalni interes građana Srbije. Duboko smo uvereni da Srbija izvan EU ima neuporedivo manje šanse za rešavanje svakog svog problema, pa i problema teritorijalnog integriteta. Kamo sreće da je 2007. godine... Zoran Đinđić je 2001. godine govorio da Srbija može 2007. godine da uđe u EU i tada je, po meni zaista politički zlonamerno sa stanovišta interesa građana Srbije, bilo govoreno – kakav vam je to plan, gde je 2007. godina? Podsećam vas da smo mi sada u 2010. godini. Da smo tada ostvarivali taj cilj, da tada nije ubijen premijer, koji je želeo da taj cilj ostvari za Srbiju, danas bismo na drugačiji način govorili i o teritorijalnom integritetu i o Kosovu i Metohiji, u tom sam duboko uverena. Što brže budemo išli ka EU i što čvršće budemo držali ta dva koloseka odvojena, ne dovodeći ni sebe ni druge u situaciju da nas uslovljavaju ni na jednom od tih koloseka... Dakle, ono što je politika jeste da mi tražimo da nas ne uslovljavaju ni na jednom od tih koloseka, ni na koloseku evropskih integraciju a ni na koloseku očuvanja teritorijalnog integriteta. Dok budemo vodili takvu politiku svim kapacitetima koje ova zemlja ima, verujem da su naše šanse veće. One nisu velike, nisu bile velike 2000. godine, ali verujem da su veće. Zato mislim, ne sumnjajući nijednog trenutka u najbolju nameru da i vi budete neko ko je podrška tom cilju, ma kako se razlikovali u tome kako vidimo ostvarenje tog cilja, da nije dobro da se odavde čuju glasovi koji pokušavaju ta dva koloseka da smeste u jedan i na taj način Srbiju dovedu u situaciju u kojoj je ucenjena donošenjem odluke kojom, bojim se, može da izgubi i jedan i drugi cilj. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Kolundžija. Gospodine Stevanoviću, nema razloga za repliku, možete u okviru vremena. Obratili su vam se, ali nije bilo ničeg uvredljivog i nejasnog. Zaista nema osnova za repliku. Uz krajnje uvažavanje vaših političkih stavova, ali izneli su svoje stavove. Imate reč, ali u okviru svoje poslaničke grupe.
Gospođo Kolundžija, za razliku od vas, gospodin Senić je samo malo više hrabrosti pokazao i malo je otvorenije pričao o stavu koji suštinski ta vlada ima. Nemojte da dovodite u kontekst nas i ovu priču o ubistvu premijera. Zoran Đinđić je ubijen u atmosferi koju ste vi stvarali u Srbiji. Vi ste bili vlast, nismo bili mi. Nemojte me prekidati, dozvolite mi da završim. Vi ste otvorili tu temu. Ne želim da se na bilo koji način to dovodi u vezu sa Srpskom radikalnom strankom. Možda niste imali lošu nameru, kao što ni ja nisam hteo na početku, niti sam u jednom trenutku govorio o spojivosti priča. Govorim da hoćete u instituciju koja jednostavno zatvara oči pred činjenicom da Srbija Kosovo neće da prihvati. Sada me vi ubeđujete da to treba odvajati. To su dva različita puta. Ostavite se vi toga kakav je vaš stav, hoćete u EU, koja ne želi da prihvati Srbiju sa granicama na kojima vi insistirate. Vi ćete prihvatiti društvo koje nameće standarde koje morate kao član tog društva da poštujete. Pre ili kasnije ćete morati to da prihvatite i da priznate. Za razliku od vas, mi hoćemo sada da kažemo da će tako biti. Ali, vi nemate politički interes ili iz politički pragmatičnih razloga o tome ćutite. Gospodine Seniću, 2008. godine evropski put Srbije je dobio veliki broj glasova, ali se govorilo i o Evropi i o Kosovu, s jedne strane, ali, s druge strane, nedovoljan broj glasova da formira Vladu. Da li treba da vas podsetim šta je Socijalistička partija Srbije u svojoj kampanji za majske izbore 2008. godine govorila? Da li je govorila i promovisala politiku i vrednosti koje promovišu DS i G17 plus? Onda su se opet evropske institucije uključile, od Socijalističke internacionale, pa do ko zna kakvih političkih pritisaka, i naterale ih da uđu u Vladu sa vama. Gospodine Seniću, na završnoj konvenciji SPS-a, kako oni kažu, Ratko Mladić je bio heroj. Za nas je bio tada, za nas je i sada. Nemojte da govorite o izbornom uspehu i trijumfu evropske Srbije 2008. godine. To je bio politički pritisak i to je bilo nešto potpuno drugačije u odnosu na ovo što imamo danas. Samo hoću, u ime SRS, da kažem da vi ne možete građanima da obećavate evropsku perspektivu sa celovitošću Republike Srbije. Evropa ne želi da Kosovo ostane u sastavu Republike Srbije i to treba da prihvatite. Ako već znate, onda skupite hrabrosti i recite građanima. Mi ništa nemamo protiv standarda. Nije put Srbije u EU ove godine brz zato što ste ispunili standarde, nego zato što je to politička volja EU. Napravili su presedan. Posle Bugarske i Rumunije, teško je bilo očekivati da će ovakve političke odluke da se donesu, kao što su odluke vezane za Srbiju, ali su to napravili. Kakav ćemo ceh zbog toga da platimo, to tek treba da vidimo, račun će nam biti ispostavljen. Nemojte da me ubeđujete, vrlo dobro znate, kao i ja, kao i gospođa Nada Kolundžija, standardi u Srbiji nas diskvalifikuju da do 2017 - 2018. godine uđemo u EU. To dobro znate. Šta je danas u Srbiji sporno? Da li su evropski standardi da neko pet godina radi i da mu se ne isplati plata, porezi i doprinosi i da država ne može da pokaže mehanizme i da natera čoveka koji duguje da to plati radnicima? U čemu je spor? Da li su to evropske prakse i standardi? Da li je u Evropi to moguće? Da li je u Evropi moguće da se donese Zakon o planiranju i izgradnji, a posle njega nikne još stotine i hiljade bespravno sagrađenih objekata i da država nema mehanizam da to zaustavi? To nisu standardi EU. Ne dovodite u kontekst ono što ste radili poslednjih deset godina, u smislu standarda i našeg evropskog, odnosno vašeg evropskog i uopšte evropskog puta Srbije. Te dve stvari su u debeloj diskrepanciji, odnosno razlici. Vaš put danas isključivo je politička volja evropskih institucija i, ponavljam, za to ćemo račun tek da dobijemo. Koliki će i kakav biti, ne znam, ne bih voleo da bude onakav kakav pretpostavljam da će biti, ali ne možete da čuvate Kosovo i Metohiju i da nas vodite u EU, jer EU ne želi da nas primi pod svoje okrilje zajedno sa Kosovom i Metohijom. Hvala.
Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Vi ponavljate nešto što niko iz EU još nikad nije izgovorio. S krajnjom zabrinutošću slušam to što se čuje odavde. Navikli smo na to da su poruke o tome koliko smo mi loši uvek gore ovde, nego one poruke koje dobijamo od sveta, i to je dobra okolnost. Oni nas vide objektivnije od naših političkih protivnika, koji svaku crnu tačku žele da pretvore u potpuni mrak u ovoj zemlji. Na sreću, to građani vide i svaki put kada izađu na izbore ocenjuju to zamračivanje stvarnosti u odnosu na stvarnost kakvu smo nasledili. Ako ćemo da merimo dubinu tame u koju smo ušli 2000. godine, i ovu koju želite da proizvedete, a nije stvarno takva, onda mislim da smo odavno u sunčanom danu u odnosu na tamu iz koje smo izašli 2000. godine. Vi tvrdite da mi ne možemo da se borimo i za jedno i za drugo. Mogu da uzmem to kao vaš politički program, zato što vi ne želite EU, onda kažete – EU nam ne treba, a izgovor je Kosovo i Metohija. Vi ne želite u EU. Smatrate da je uvođenje standarda i prihvatanje nekih vrednosti protivno onome što vi zastupate kao svoju politiku, makar to bilo korisno za građane Srbije, ali vi se držite svoje politike i to je legitimno, s tim neću da se sporim. Ako govorim o tome da ovde ne ispunjavamo standarde i da je to samo nekakva politička volja, a toliko smo ružni, prljavi i zli da ne bismo zaslužili da nas ta Evropa pogleda, moram da vam kažem da ste deo tih standarda koje mere i vi. Ako ima negativnih ocena, deo tih negativnih ocena ide i vama. Nemojte misliti da ste nevini u tome. Ako mi želimo da izgradimo te standarde, ako radimo sve što je u kapacitetu Srbije da te standarde gradi, onda čak i oni koji misle da put u Evropu nije interes ove zemlje... Jer, tada će biti mnogo manje prostora za demagošku politiku, za politiku nejasnih ciljeva, koja je apstraktna, a građani nepostojeći. Kada dođemo na prag Evrope građanin će biti merilo svake politike, a ne neka apstraktna ideja, kakvih smo bili prepuni u jednoj deceniji i čiju cenu smo platili enormno visoko. Ako vi smatrate da ne treba da idemo u EU, to je vaše legitimno pravo, ali ono što nije dobro jeste da se ne smatrate nimalo odgovornim za klimu i situaciju, ne samo danas, nego upravo za onu klimu i situaciju u kojoj je Zoran Đinđić platio životom. Mislim da nije pošteno amnestirati se od toga.
Narodni poslanik Vlajko Senić.
Mislim da smo se gospodin Stevanović i ja odlično razumeli. Nisam rekao da smo mi pobedili apsolutno i formirali Vladu, jer da je tako bilo ne bi bilo potrebe da pravimo koaliciju sa koalicijom SPS-PUPS-JS. Što se tiče SPS-a, oni će vam dati odgovor na pitanje kakvu su kampanju vodili, šta su radili, šta su govorili. Lično, hoću da im odam priznanje za odluku koju su doneli. Da li su bili pod pritiscima EU, ne znam. Da su bili pod pritiscima nekih ovde, to dobro znam, i da im nije bilo lako da donesu odluku, to takođe dobro znam. Uvek sam o toj stranci govorio otvoreno šta sam mislio, ali hoću i sada da kažem da je odluka koju su tada doneli, posle majskih izbora, što se mene tiče, za Srbiju dobra. Što se njih tiče, njima će politička budućnost pokazati da li jeste ili nije dobra za njih. Poštovali smo volju građana i uvek ćemo poštovati volju građana Srbije, kakva bude na izborima. Još uvek nismo u situaciji i nadam se da ako budemo brzo radili nećemo biti u situaciji da građane na izborima pitamo – da li hoćete u EU, a da moramo da priznamo Kosovo i Metohiju ili hoćete da zauvek ostanemo crna rupa na Balkanu zato što nećemo priznati Kosovo i Metohiju, a nažalost, došli smo u situaciju da nam je to uslov da uđemo u EU. Krajnje iskreno vam kažem, to nije uslov danas da uđemo u EU i nadam se da to neće biti uslov ni tada, 2017 – 2018, kada je, slažem se, realan rok da Srbija, ako bude brzo išla, uđe u EU. Mislim da svi zajedno možemo da doprinesemo da to ne bude uslov ni tada. Možda ćete vi tada biti u situaciji da donosite takvu odluku i ne bih se radovao vašoj tadašnjoj poziciji. Mislim da, bez obzira na ogromne razlike koje postoje između nas, postoje neke stvari koje možemo da uradimo zajednički. Verujem da bi i vama i nama sigurno odgovaralo da odluku o ulasku u EU donesemo tako što nećemo biti opterećeni temom priznanja, odnosno nepriznanja Kosova. Kažem vam da to sad tako nije, da određena saradnja mora da postoji. Nemam ništa protiv toga. Sve što će ljudima koji žive na Kosovu i Metohiji da pomogne da žive bolje, ako je cena toga saradnja sa nekim ljudima koji vode vlast na Kosovu i Metohiji, ako je ljudima na terenu bolje, nemam ništa protiv toga. Postoji ta tačka koja se zove priznanje nezavisne države Kosovoi Metohija. To mi nećemo, to od nas niko ne traži. Ali, sve što može država da uradi da bi ljudi živeli bolje... Da li će Srbi na Kosovu i Metohiji živeti bolje od našeg nacionalizma ovde iz Skupštine Srbije ili će živeti bolje od toga ako uspemo da im omogućimo da u svakodnevnom i realnom životu žive bolje? Verujem da građani daju podršku takvoj politici i da će na narednim izborima dati. Ako smatraju da je bolje ovo što vi predlažete, oni će dati vama podršku. Ali, i vi treba da se zapitate, jer je deo građana koji je glasao za vas... Evo, vaše kolege sede danas ovde, pa se zalažu za EU. Ipak su promenili mišljenje, i to je to, dešava se, to su normalne stvari u životu. Zato verujem da Vlada ima podršku građana za politiku koju vodi i da ako budemo išli brzo napred nećemo doći u situaciju o kojoj vi pričate, a ako dođemo, onda će se o tome neka vlada i neki parlament izjašnjavati na pravi način. Hvala.
Ovo je sve bilo u okviru vremena poslaničke grupe, i gospođa Kolundžija, i gospodin Vlajko i gospodin Dragan Stevanović, kome dajem reč. (Dragan Stevanović, s mesta: Koliko imamo vremena, izvinjavam se?) Imate još trideset minuta i pet sekundi.
Gospodine Seniću, samo vrlo kratko, te promene koje su se desile posle pokušaja puča u SRS najmanje veze imaju sa ideološkim opredeljenjima ili evolucijom, ali to ne treba da bude stvar razgovora. Uopšte nije bitno. U ime Srpske radikalne stranke govorim ovde kako mi vidimo taj put kojim Vlada Republike Srbije vodi Srbiju u Evropu. Za nas je neprihvatljivo sa aspekta Kosova i Metohije, ali to nema veze sa standardima. Apstrakcija je ono što je govorila gospođa Kolundžija, to je apstrakcija, to je priča za pamflet u predizbornoj kampanji, ali kada se okrenete i izađete iz ove zgrade odmah se sapletete o svakodnevni život. Idite u Klinički centar danas, kao običan građanin iz Surdulice, a ne kao šef poslaničke grupe u parlamentu Republike Srbije, pa ćete da vidite kako ćete da prođete. Da li su to evropski standardi? Idite danas kao običan građanin u sud. Pa, ovde smo poludeli pričajući, optužujući jedni druge, šta će se desiti sa reformom u pravosuđu za koju glasate. Danas čovek iz Bosilegrada, da bi overio ugovor o doživotnom izdržavanju, biću slobodan da kažem, treba da rodi majmuna da to uradi, 200 km treba da prođe, pa da li će naći nekog ili neće! Vi ste to radili u ime evropskih standarda. Ali, to je život. To je život, ono što svaki dan susrećete na ulici, na prugama, gospodine Seniću, u vranjskom „Zamberu“, u Trgovištu. Da vam ne pokazujem parametre po kojim kriterijumima se na jugu Srbije deli socijalna pomoć (to ću vam posle pokazati), da vidite ko može da dobije, i to opet u ime evropske perspektive i evropske budućnosti Srbije. Pohvalite se investicijama u 2008. i 2009. godini. Ne možemo da se hvalimo. Evropske institucije nas kvalifikuju da smo na dnu, maltene. Nismo stvorili preduslove. Poslovni ambijent nije takav kakav treba. Znate li zašto? Zato što su kreatori haosa sedeli pet dana na Kopaoniku i definisali nam put kako ćemo sutra. Oni koji upravljaju Srbijom. Pri tom ne mislim, naravno, na gospođu Dragutinović ili nekog drugog predstavnika Vlade. Vrlo dobro znate na koga mislim. Recimo, mislim na vlasnika firme koji duguje 150.000.000 radnicima, ima sudska izvršna rešenja i neće to da plaća. Jednostavno, neće, šta ga briga! Neće, baš ga briga, neće da plaća. Ministarstvo trgovine i usluga jednom javnom preduzeću na lokalnom nivou dva puta piše rešenje i traži da vrati cene komunalnih usluga, a na konto tih komunalnih usluga građani su obespravljeni za dvadeset miliona dinara. Neće. Znate li šta kažu? Nisu nadležni da kontrolišu cene, to rade opštinske inspekcije. To je država, to je stvarnost u kojoj živimo i to nema veze sa evropskim putem. Ovo je život, a ovo što se priča iz Demokratske stranke, to je apstrakcija. Niko nije protiv toga da Srbija ide napred i da uvodi red, ponajmanje mi u Srpskoj radikalnoj stranci. Ne možemo da se stavljamo u istu ravan kada je u pitanju odgovornost. Kada vlast treba da se uzme i kada treba da se formira Vlada, onda je sve dozvoljeno, a kada osetimo posledice političkog silovanja i nastajanja vlada, od lokalnih do državnih, u atmosferi političkog silovanja, onda ćemo svi da delimo odgovornost, onda smo i mi krivi za to. To tako ne može. Tu se razlikujemo. Još jednom ponavljam, Evropska unija, u čije članstvo želite, neće vam dati podršku da sačuvate Kosovo u okviru ustavnog poretka i teritorijalnog integriteta Republike Srbije. Slažem se da dole žive Srbi i da im treba pomoći na svaki način, ali podsećam vas da je dole i naša imovina, naše tapije, naše crkve i sve ono što se kroz vekove i godine unazad stvaralo. To je naše, to nam pripada i to niko ne može da nam ospori i da nam uzme. Nažalost, Evropska unija, gde nas vodite, prava na tako nešto nam ne priznaje. Hvala.
Na član 144. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi uvek (žao mi je što gospođa Kolundžija nije tu, ali to nije toliko ni bitno za potrebno vreme da obrazložim ovaj amandman) amandmane podnosimo da bismo popravili tekst zakona. Sada, da li su amandmani upućeni na suštinske izmene, da li na pravno-tehničke, to toliko nije ni bitno. Ovo je najbolji način kako se otvaraju neka zagonetna pitanja. Zbog čega se vi, gospodo, plašite reči Srbija? U dva amandmana, jedan iza drugog, govorio sam da posle reči „Vlada“ ubacimo reči „Republike Srbije“. Onda su nastupile bezbrojne polemike, replike i neke političke priče. Ne znam da li je kolega Vlatko Ratković sada tu, on je objašnjavao da ubacivanje reči „Republika Srbija“ posle reči „Vlada“ nema smisla, nepotrebno je, biće prenormirano. Kada dobijam saziv ili materijal za sednicu Skupštine ovde piše moje ime kao narodnog poslanika i kaže – narodni poslanik u Narodnoj skupštini, a piše i – Republike Srbije. Ako je to prenormirano, zbog čega to uopšte stavljate? Hajde da počnemo od ovoga, da ovde pokažemo svu svoju praktičnost. Gospodo, vi putujete na dva koloseka. Vozite se sa neka dva vozila; jedno je kada ste izvan Srbije, a jedno je u Srbiji. Kolega Seniću, čini mi se da ste vi spremni da kažete čiki iz NATO pakta i ovima iz EU – nemojte samo od nas tražiti da mi priznamo Kosovo i Metohiju, a vi radite šta god hoćete, samo nemojte od nas tražiti, ne smemo to zbog onih građana. Sada, da vam kažem šta je nama na prvom mestu. Nama je teritorijalni integritet i celovitost države uvek na prvom mestu, nama u Srpskoj radikalnoj stranci. Zbog čega? Pretpostavljamo da se delimično životni standard može popraviti i samo voljom jednog čoveka, aktivnostima, njegovom upornošću, njegovim veštinama, znanjem i svim onim što je vezano za karakteristike jedne ličnosti. Teritorijalni integritet i celovitost jedne države može samo da sprovodi Vlada, ovaj parlament, iako imamo još nekih državnika, to bi oni mogli, zbog toga uostalom, građani i izlaze na izbore. Zbog toga, uostalom, i daju nekim političkim strankama poverenje. Mi se borimo za standard građana, ali svih. Na ovom primeru ću, pošto je ovo carinski zakon, pokazati kako vi samo kada su izbori, da li ovde ili u Republici Srpskoj, lepo pozivate u goste premijera Republike Srpske, pa se sa njim slikate i kažete – mi smo sada unapredili odnose, a najbolji primer (koleginice, je li tako) jeste da u dužini od oko 200 kilometara na reci Drini nemamo drumske prelaze, nego imamo samo saobraćajni prelaz. Znate li zbog čega je to, kolega Seniću? Zato što međudržavne komisije ne sarađuju na najbolji način. Ne tvrdim da komisija Republike Srbije ne želi da svojim građanima, Srbima i drugim državljanima Srbije, i sa jedne i sa druge strane Drine, popravi ionako težak život, ali vlasti iz Sarajeva verovatno žele nešto drugo. Ne dozvoljavaju da se stanovništvo koje je vezano za Srebrenicu, Bratunac, Zvornik, Višegrad integriše na jedan kvalitetniji način sa građanima Srbije. Zbog toga nema prelaza. Otvorili smo to pitanje i pre nekoliko dana, kada je ovde bio gospodin Dačić, ali ne kao ministar policije, nego kao prvi zamenik predsednika Vlade. Vi od takvih stvari, od konkretnih stvari, bežite. Još jedna stvar, nemojte se vi nikada brinuti za cenzus Srpske radikalne stranke. Ovi ljudi koji su ovde i oni koji širom Srbije podržavaju politiku i ideologiju SRS neće menjati političku stranku, bez obzira na cenzus. Nekako se danas poklopilo da je govorilo nekoliko vas koji kada osetite da vam političke stranke kojima trenutno pripadate neće proći taj cenzus, nađete okrilje u nekoj drugoj političkoj stranci. Ovde smo zbog sprovođenja programa, zbog potreba građana Srbije, da im mi kao učesnici u vlasti omogućimo bolji život, a ne zbog toga i prioritetno nismo opterećeni nikakvim cenzusom. Uvek smo poštovali volju građana Srbije. Hvala vam.
Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 148. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 158. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 169. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 173. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 175. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 188. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 188. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 201. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 208. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 216. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, na član 216. amandman je podneo Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 225. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 227. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 236. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 236. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 260. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković, koji želi reč. Izvolite. Samo se prijavite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo opet pitanja gde se predlagači ovog zakona stide da kažu – Republika Srbija. Amandmanom sam tražio da se u članu 260. Predloga zakona iza reči „Vlada“ upiše „Republike Srbije“. S ponosom bi trebalo da pripišete to, nije višak, a jasno ocrtava i vaše opredeljenje da ste za Republiku Srbiju. Gospodin Sreto Perić je rekao da u obrazloženju kažete da će biti višak reči. Podsetite se koliko ste predloga zakona doneli ovde sa gomilom reči koje ništa ne znače i zahvaljujući vaših 126 usvojili te zakone, pa ste posle mesec, dva, tri donosili predloge za izmenu i dopunu tih zakona. Smatram da ovaj amandman treba usvojiti i da svuda gde se u ovom zakonu i svim budućim zakonima pojavljuje reč „Vlada“ treba da stoji „Vlada Republike Srbije“. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, čuli smo ovde jedno interesantno izlaganje. Ovde zaista ne vidim želju da se popravi zakon, jer zakon je jedan funkcionalan i razuman akt i u zakonu nije dovoljna samo volja države, potrebna je i volja naroda. Mislim da je u ovako egzaktno napisanom zakonu, kristalno jasnom, jasno da se zakon odnosi na Republiku Srbiju. Ovaj amandman, kao i prethodni amandmani, nema za cilj da popravi kvalitet zakona, već da popravi rejting onih stranaka koje su posustale. Nama su spočitali ovde da se plašimo reči Srbija. Ja Srbiju volim, ali ljubav prema Srbiji se ne dokazuje busanjem u grudi i stalnim ponavljam – ja volim Srbiju. Ljubav prema Srbiji se dokazuje tako što se radi u interesu države Srbije. Da li treba neko da se plaši danas Srbije? Srbije ne treba da se plaši ni onaj ko živi u Srbiji, ni onaj ko živi u njenom okruženju. Srbiju treba poštovati i treba je zaista voleti. Da li neko od nas oseća reč strah kada se pomene reč Srbija? Šta je uopšte strah? Kao čovek koji je bio u „Otporu“, jako dobro znam šta je strah. Strah je ono što vidim u očima naših političkih protivnika, koji nisu u stanju da pređu cenzus, kada Boris Tadić kaže da će se u ovoj zemlji održati izbori tek 2012. godine. Neko ko cenzus ne prelazi 2010. godine, svakako je u strahu za cenzus 2012. godine. Ali, ja se zaista ne plašim ni Srbije, ni zakona, ni primene zakona. Podvlačim, ko ne želi da sluša zakon, neka pogleda knjige koje se koriste kao udžbenici na pravnom fakultetu. Profesor Ljubomir Jović napisao je „Parlamentarno procesno pravo“. Tu kaže – zakon je funkcionalan i razuman akt. Slobodan Jovanović, naš veliki, istaknuti pravnik, takođe kaže – u zakonu nije dovoljna volja države, potrebna je i volja naroda. Mi imamo volju i građana i države i Republike Srbije da se ovaj zakon donese i da se sprovodi u praksi, da bude živ zakon, da ne bude mrtvo slovo na papiru. Svaka suvišna pravna norma opterećuje ovaj zakon, ali ne govori o pokušaju da se popravi zakon, govori o propalom i neuspelom pokušaju da se popravi rejting. Hvala.
Na član 268. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Nema osnova za repliku. Nema uvreda, nema ničeg nejasnog, ali ako želite, možete od vremena poslaničke grupe, ili hoćete da obrazložite amandman na član 268?
Isto obrazloženje kao i za amandman 266. jer je i suština ista. Tražio sam amandmanom da se pored reči „Vlada“ dodaju i reči „Republike Srbije“. Da iskoristim ovo vreme da pojasnim neke nejasnoće gospodinu koji je kritikovao moj amandman. Gospodine Milivojeviću, mi srpski radikali ljubav prema otadžbini, prema Srbiji, dokazujemo, dokazivali smo i dokazivaćemo uvek. Doktor Vojislav Šešelj ljubav prema Srbiji dokazuje u Haškom tribunalu. Mnogi od nas ovde ljubav prema Srbiji dokazali su sa oružjem u rukama, za vreme bombardovanja, kada su nas vaši prijatelji bombardovali. Ja sam, mnogi od nas su dokazivali, neko sa puškom u ruci, neko u civilnoj zaštiti, a vi ste, gospodine Milivojeviću, ljubav prema Srbiji dokazivali tako što se lokatore po Kruševcu delili. Da vas podsetim, tada vas je uhapsila vojna policija i tada ste mnogo pretrpeli, ali čini mi se da se niste opametili i da je i to bilo malo. Hvala.
Zamolila bih samo da ne koristimo kvalifikacije „niste se opametili“. Nemojte, molim vas. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Koristim vreme Poslaničke grupe ZES, a ono je, u skladu sa brojem poslanika, prilično veliko. Broj vaših poslanika nije toliki koliki je broj poslanika ZES-a, pa vam ni vreme nije toliko, a posle Negotina vreme vam je još i kraće. Hajde da se malo, kao diplomirani inženjer poljoprivrede za stočarstvo, pozabavim pravom i pravnom naukom i da ne repliciram, ali da kažem šta mislim. Profesor Ljubomir Jović u „Parlamentarnom procesnom pravu“ kaže: „Zakonopisac treba da je pismen, pravičan i pošten“, ali to se isto očekuje i od onih koji kritikuju zakon. Hvala.
Na član 287. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 288. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 289. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 292. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo, malopre je ovde pokrenuta jedna polemika, a odnosila se na član 138, odnosno amandman na taj član, i to je svakako dobro i to jeste način parlamentarnog rada. Jedino je šteta što moramo svaki čas da pitamo predsedavajuću koliko nam je još vremena ostalo. Za takve i uopšte za polemike u parlamentu … (Predsednik: Dvadeset minuta.) Hvala, nisam pitala. Gospođo Đukić-Dejanović, očigledno niste pratili šta sam govorila. Dakle, htela sam da kažem i ponavljam da bi bilo dobro da narodni poslanici mogu da govore o svim temama i da mogu da govore sa neograničenim vremenom. To je bila primedba, gospođo Đukić-Dejanović. Zašto je pomenut član 138? Zato što se mi ovde očigledno, nažalost, ne slušamo. Gospođa Kolundžija je rekla, prošlo je već poprilično vremena od toga, ali moram pre svega radi javnosti i radi zapisnika na to da skrenem pažnju, da sam ja u obrazloženju amandmana na član 58. objašnjavala da u članu 1. Ustava Republike Srbije piše – Republika Srbija, pa dalje, u daljem tekstu, odnosno Vlada Republike Srbije, u daljem tekstu: Vlada. To jednostavno nije tačno. Govorila sam da ne može da se upoređuje tekst u Ustavu Republike Srbije i Carinskom zakonu zato što se Ustav Republike Srbije upravo zove Ustav Republike Srbije. Obaveza je samo da Carinski zakon, kao i svi zakoni, bude u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Takođe nam je skrenuta pažnja od strane kolega iz vladajuće koalicije da mi otvaramo nove teme i da zato pišemo amandmane, da bismo otvarali nove teme. Mi srpski radikali smatramo da su sve teme za parlament i da o svim temama društvenog života treba upravo ovde da se raspravlja. Oni koji nam prebacuju da otvaramo nove teme dođoše odjedanput na temu prelaska ili neprelaska cenzusa. Moram da kažem da se ne brinemo o tome da li ćemo preći ili nećemo preći cenzus. Mi se odavde obraćamo građanima Srbije, i to je tačno. Uvereni smo da ćemo, između ostalog, i sa ovog mesta uveriti građane Srbije da je SRS, program i politika SRS, jedina opcija za opstanak Srbije i bolji život građana u Srbiji. Moram da kažem da se malo brinem za sve vas koji ste na prethodnim lokalnim izborima bili znatno iznad cenzusa. Sinoć u jednoj emisiji čujem da su vam se posvađali finansijeri oko nekih pedeset miliona evra, Stanko Subotić Cane, Mišković, Beko. Bojim se da više neće biti para – mislim na sve one koje su finansirali ovi tzv. biznismeni – da se nose žuti paketi, da se kupuju mobilni telefoni, sunčane naočari, šporeti, kišobrani, plazma televizori itd. Znaju građani koji su dobijali te poklone od koga su ih dobijali. Bojim se da za Aranđelovac nećete imati tih para, ako ne nađete nekog novog finansijera. Kolega Vlajko Senić je rekao nešto što moram da prokomentarišem. Imala sam utisak da kolega Senić misli isto što i poslanici Srpske radikalne stranke. Govorili ste o majskim izborima 2008. godine. Najpre, mislim da ni vi, kolega Seniću, ne verujete da je jedan jedini građanin Srbije na tim majskim izborima 2008. godine glasao za to da u istoj vladi budu, recimo, PUPS i G 17. Dobro, neću da se vraćam na to ko je formirao Vladu, kakav je uticaj tajkuna bio u to vreme na formiranje Vlade, kakav zapadnih sila itd. Hoću da kažem nešto drugo. Pominjali ste, gospodine Seniću, neke koji više ne misle kao SRS. Nas oni ne interesuju. To što su oni promenili mišljenje, baš nas briga. U vašoj diskusiji sam prepoznala da ste i vi prepoznali da je u maju 2008. godine 32% građana Srbije glasalo za program i ideologiju SRS i da svi mandati koje je Srpska radikalna stranka tada osvojila na izborima pripadaju i dalje SRS. Ovi što su promenili mišljenje mogli su da dele mandate i sa vama, jer su se mišljenjem približili vama. Još jedna primedba, vezana za primedbu gospođe Nade Kolundžije, koja je rekla, i iznenađena sam da to vi, gospođo Đukić-Dejanović, niste primetili, da poslanici SRS obrazlažući svoje amandmane nisu dobronamerni prema Republici Srbiji. To je ozbiljna optužba. Možemo da se sukobljavamo sa programom i delovanjem Vlade RS i dozvoljavamo da nam se stavi primedba na naše amandmane i naš stranački i ideološki program, ali reći da smo mi nedobronamerni prema Republici Srbiji je uvreda. Pošto to niste konstatovali kao uvredu, sada ću da kažem šta mi srpski radikali mislimo ko nije dobronameran prema Republici Srbiji. Tvrdimo da je to onaj ko je doveo Euleks na Kosovo i Metohiju, da nije dobronameran prema Republici Srbiji onaj ko je prihvatio SSP, gde je lažna država Kosovo jedan od potpisnika. Smatramo da nije dobronameran prema Republici Srbiji onaj ko mesečno daje desetak hiljada otkaza građanima Srbije; da nije dobronameran onaj ko obmanjuje građane Srbije u izbornim kampanjama dajući lažna obećanja, pa posle od tih obećanja nema ništa. Nije dobronameran prema Republici Srbiji onaj ko besomučno zadužuje građane Srbije i ko nas sigurno već vodi u dužničko ropstvo. Nije dobronameran prema Republici Srbiji onaj ko je spreman na to da se povuče poternica protiv Ejupa Ganića, čuli smo ga pre dve večeri. Nije dobronameran prema Republici Srbiji ni onaj ko nam priprema rezoluciju o Srebrenici itd. Mislim da ne moram da naglasim, ali je očigledno ko bi trebalo da se prepozna u ovome što sam malopre rekla. Ili je bolje da kažem da je to Demokratska stranka, i njeni sateliti? Jasno je svakako, kolega Periću. Što se tiče amandmana na član 292, on je u odeljku koji se odnosi na kaznenu politiku koju predviđa ovaj zakon. Konkretno, član 292. govori o kaznama za odgovorno lice: ako se roba unosi ili iznosi van graničnog prelaza; ako se izuzima roba ispod carinskog nadzora; ako ne prijavi robu na graničnom prelazu; ako u deklaraciji ne upiše svu robu; ako ne prijavi robu koju iz slobodne zone unosi u ostali deo carinskog područja. Za sve ove prekršaje pravno lice ili lice koje to direktno radi kažnjava se novčanom kaznom od jednostrukog do četvorostrukog iznosa vrednosti robe. Predvideli ste u članu 290. stav 2. da se odgovorno lice za iste ove prekršaje kažnjava kaznom od 5.000 dinara do 25.000 dinara. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da je ovo zaista smešno. Ovo je izrugivanje. Šta će vam zakon, gospođo Dragutinović, ako ćete za ovako teške prekršaje nekoga da kaznite kaznom od 5.000 dinara? Ovaj zakon i ovakve kaznene odredbe stimulišu šverc. Zato mislimo da je bilo neophodno da se ove kazne povećaju na iznos od 15.000 do 150.000 dinara, možda čak i više od toga, ali smo hteli da predložimo nešto što biste eventualno mogli da prihvatite i što je u skladu sa Zakonom o prekršajima. Volela bih, gospođo Dragutinović, da nas slušate pa da kažete zašto niste prihvatili amandman. Hvala.
Na član 293. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li želite reč? (Da.)
Član 293. je u odeljku – kaznene odredbe. Član 293. je, po mišljenju SRS, suviše blag kada su u pitanju kaznene odredbe, na šta se odnosi ovaj član. Interesantno je zbog čega Vlada nije prihvatila amandman. Kažete: „Amandman se ne prihvata iz razloga što bi visina kazne mogla da bude neprimereno visoka u odnosu na učinjeni prekršaj i visinu kazne propisanu u stavu 1. ovog člana, u slučajevima kada se radi o visini dažbina. Visina kazne u konkretnom slučaju, uzimajući u obzir težinu prekršaja i propisane raspone novčanih kazni iz člana 35. Zakona o prekršajima, primerena je propisanom prekršaju.“ U ovom slučaju, dame i gospodo i gospođo ministre, odnosi se na prekršaje za odgovorno lice ako se roba unosi ili iznosi van graničnog prelaza, za izuzimanje robe ispod carinskog nadzora, ako se ne prijavi roba na graničnom prelazu, ako se u deklaraciju ne upiše sva roba, ako se ne prijavi roba koja se iz slobodne zone unosi u ostali deo carinskog područja. Da li je moguće da ovo smatrate nekim blažim prekršajem? Molim vas, gospođo Dragutinović, ili izađite ili slušajte narodne poslanike. Da li je moguće da ovo smatrate nekim lakšim prekršajem? Ovo se, gospođo Dragutinović, zove šverc i zbog neodgovornosti države i zbog nedovoljno ili loše organizovane carinske službe danas imamo na delu duvansku mafiju, narkomafiju. Treba li da kažem da su u pitanju Stanko Subotić Cane, da su u pitanju braća Šarić? Dakle, da se vodilo računa u nadležnim službama i da se pratio njihov rad i šverc duvana, odnosno duvanskih proizvoda i šverc narkotika, ne bismo došli u situaciju u kojoj smo danas, jer ne bismo došli u situaciju da vlastima ispred nosa pobegnu i Stanko Subotić Cane i braća Šarić i da se neki od njih tamo negde u „Ricu“ sastaju sa nekima koji nisu na poternici, dostupni su nadležnim organima, ali su zato i Cane i Šarić pobeglii nisu dostupni nadležnim organima. U ovom zakonu, toliko najavljivanom, o kome se toliko pričalo, kako će dobro doneti carinski zakon, vi za šverc predviđate (jer ovo jeste šverc, ovo što je predviđeno članom 293, gospođo Dragutinović) kaznu od 5.000 do 25.000 dinara. Zamislite, ala će da se uplaši neko ko se bavi švercom ovako opasnih stvari, pa i manje opasnih, koliko će da se uplaši kada mu kažete da mora da plati kaznu od 5.000 dinara! Dakle, neprimereno je i zato sam vas malopre upozorila i zamolila da nas slušate, da vam skrenem pažnju da bi bilo dobro da prihvatite ove amandmane, da, koliko god je moguće u okviru Zakona o prekršajima, povećamo ove kazne. Vi niste baš nešto dobrog srca, ne mislim na vas lično, gospođo Dragutinović, nego na Vladu Republike Srbije, niste bili mekog srca kada ste ovde povećavali administrativne takse, sudske takse, ono što mora da plaća svaki građanin Republike Srbije iz ovog ili onog razloga, ali kada se štite potencijalni šverceri onda ste skloni da kažete da bi bilo neprimereno povećati kaznu koju ste vi predvideli, a ona je od 5.000 do 25.000 dinara. Dakle, molim vas, ili molim kolege poslanike da u danu za glasanje glasaju za ove naše amandmane, zaista su dobronamerni. Mi na ovaj način pokazujemo da želimo i da smo spremni da se borimo protiv korupcije, kriminala, šverca i protiv svih znanih i neznanih mafija u Srbiji. Hvala.
Na član 294. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Jeremić. Izvolite.
Hvala. Ovaj amandman je zapravo samo nastavak ove materije koja se tiče kaznene politike u ovom predlogu zakona. Moram da konstatujem da mi je prilično nejasno usled čega Vlada, odnosno predlagač ovakvog zakonskog rešenja, nije prihvatila argumentaciju koja je izneta povodom prethodnih amandmana i ovog koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SRS, a tiče se nekih prekršaja, odnosno visine kazne koja je određena za odgovorno lice u okviru pravnog lica za prekršaje tipa: podnošenje carinskom organu dokumentacije koja sadrži netačne podatke i pod uslovom da takvo činjenje podrazumeva ili može podrazumevati oslobađanje od plaćanja uvoznih dažbina; nedostavljanje dokumentacije; neprenošenje informacije koja je neophodna carinskom organu; neunošenje u deklaraciju svih podataka o robi i tako dalje. Jednostavno se zadržava rešenje koje je u Predlogu zakona, a to je da se odgovorno lice kažnjava novčanom kaznom u iznosu od 5.000 do 25.000 dinara. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo u principu uvek imali u vidu i aktuelnu ekonomsku situaciju u kojoj se nalazimo, ali kada su u pitanju neke stvari koje se tiču uvođenja reda, odgovornosti, poštovanja nekih standarda i zakona, smatramo da je neophodno izmeniti predviđene novčane kazne. Prekršaji koji bi mogli biti napravljeni, prekršaji kojima bi pojedinci u ovom slučaju mogli naneti štetu državi, odnosno budžetu možda nisu tih razmera kao ono što je Vlada Republike Srbije napravila, primera radi, prihvatanjem odnosno jednostranom primenom Trgovinskog sporazuma, ali smatram da je ovo zaista jedan korak koji bi trebalo da doprinese uvođenju reda i odgovornosti za neka nedela koja se čine. Zaista je neprimereno – ako se zna, kako smo krenuli, da se budžet sve više puni raznim taksama, kaznama itd. – da se u obrazloženju neprihvatanja amandmana navode reči „neprimereno visoka u odnosu na učinjeni prekršaj“; znači, visina kazne koju smo mi predložili, a reći ću da se radi o iznosu od 10.000 do 50.000 dinara. Ako se ni ovo ne prihvati, pitanje je gde ovo dalje vodi. Budžet se, kao što sam rekao, puni isključivo taksama i kaznama; budžetski deficit u nekom narednom periodu neće moći da se popunjava kreditima, tako da zaista smatram da celokupna situacija, odnosno da sve ovo vodi u jedan prilično veliki problem.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi da da završnu reč? Da. Izvolite, gospođo ministre.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, završena je rasprava u pojedinostima o Carinskom zakonu i ona je, kao i uvek, bila otvorena. Moj lični utisak jeste da nije bilo ovog puta one žestine u raspravi, možda zbog tehničke prirode zakona. U svakom slučaju, zahvaljujem se velikom broju poslanika na stručnoj podršci, ali i na postavljenim pitanjima koja nemaju direktne veze sa ovim zakonom. Iskoristila bih ovu priliku da naglasim da stvarno smisao ovog zakona jeste da standardizuje procedure, da pojednostavi carinske postupke i procedure i na taj način smanji troškove spoljnotrgovinskog prometa. Međutim, kada se radi o sprovođenju postupka nad robom, neophodno je, pored ovog zakona, primenjivati i druge propise. Carinski organ mora da sarađuje i sa drugim organima. Konačno, mora da koristi ne samo informacionu tehnologiju, nego i ostalu dokumentaciju kojom raspolaže. Najveći broj amandmana odnosio se na definicije, termine, na neke suvišne reči ili pak na dodavanje nekih reči. Neko je rekao da su takvi amandmani više tehnički nego suštinski. Za mene i Vladu je najvažnije bilo da formulacije ne izazivaju nedoumice. Interesantan je bio amandman na član 5, kada su se smatrale suvišnim reči „iz država“. Samo bih podsetila poslanike da carinsko područje može da se proširi i da se formira carinska unija, te ne bih ove reči zvala suvišnim rečima. Otprilike četrdeset amandmana se odnosilo na dodavanje reči „Republike Srbije“. Znači, nakon reči „Vlade“ dodaju se reči „Republike Srbije“. Neke stvari se podrazumevaju, a negde je uporište za ovo i sam Ustav Republike Srbije. Neko je rekao da se time ne bi ništa izgubilo. Dobilo bi se verovatno na veličini zakona, ali se ne bi dobilo na preciznosti i kvalitetu samog zakona. Neki predloženi amandmani su bili u suprotnosti sa ATA i TIR konvencijom, dakle, onemogućila bi se primena Konvencije o transportu robe u drumskom saobraćaju, kao i Konvencije o olakšicama kod privremenog uvoza. Dakle, roba u tranzitu bi prosto zaobilazila Srbiju i zato se takav amandman nije mogao prihvatiti. Neki amandmani nisu bili u skladu sa Carinskom tarifom, neki sa međunarodnim prihvaćenim standardima, zato što se ne može, na primer, prihvatiti da carinski organ u svim slučajevima utvrđivanja vrednosti robe zahteva podnošenje svih dokumenata. Konačno, tri amandmana odnosila su se na visinu kazne. Traže se veće kazne. Mogu da kažem da negde propisane kazne jesu u skladu sa Zakonom o prekršajima, međutim, u samom predlogu zakona predviđena je stroga kaznena politika za počinioce prekršaja, jer se kazne za najteže prekršaje uvek određuju na osnovu vrednosti robe. U odnosu na odgovorna lica kazne su nešto blaže, ali u skladu sa Zakonom o prekršajima. Još jednom vam se zahvaljujem na diskusiji.
Gospođa Vjerica Radeta se javila. Šta je osnov javljanja?
Očigledno nisam dobro shvaćena od strane ministra kada su u pitanju ove kaznene odredbe. U dve ću rečenice, molim vas.
To ćete morati van ove procedure, upravo je završnu reč dala gospođa ministar, tako da ne mogu sada da vam dam reč, ali vi znate da je spojena rasprava, da imate još devet minuta iz opšteg vremena i možete to iskoristiti i po sledećem zakonu.
Ministar može da kaže da ja ne znam šta piše u Zakonu o prekršajima, a ja ne mogu da kažem da ona ne zna šta piše u tom zakonu?
Nemate reč.
Hvala, rekla sam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOBIT PREDUZEĆA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nenad Popović, Arsen Đurić, Dragan Stevanović, Mladen Grujić i Vladan Jeremić i amandman Odbora za finansije. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije i mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres u pojedinostima podsećam vas da je narodni poslanik Suzana Grubješić pisanim putem povukla amandman na član 10. i da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnog poslanika Vladana Batića na članove 10. i 21, a odbačeni amandman ne može biti predmet rasprave i o njemu se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Vlajko Senić.
Poštovana predsednice, poštovani članovi, samo ću kratko, kao ovlašćeni predstavnik Odbora za finansije, da se zahvalim članovima Odbora i predsedniku Odbora gospodinu Krasiću zbog toga što smo napravili dogovor i što smo omogućili da Odbor za finansije Republike Srbije podnese amandman kojim ćemo priznati da se umesto dosadašnjih 1,5% preduzećima omogućava da kao izdatke za kulturu evidentiraju 3,5%. Mislim da je to na inicijativu Ministarstva za kulturu, ali mnogo važnije od svega toga je da ovaj amandman dobije podršku republičke skupštine, jer je to u ovom trenutku, kada se suštinski zemlja nalazi u krizi i kada su budžetska sredstva prilično ograničena, jedan važan potencijalni izvor za finansiranje kulture u Srbiji. Kažem, samo se javljam kao ovlašćeni predstavnik da se zahvalim članovima Odbora koji su omogućili da se ovaj amandman podnese i da se na taj način ta pitanja regulišu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Seniću. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u ime Poslaničke grupe DSS podneli amandman na član 10. kojim smo predložili da se stav 2. menja i da glasi: „Izdaci za reklamu i propagandu priznaju se kao rashod u iznosu do 5% od ukupnog prihoda ili do 10% od ukupnog prihoda ostvarenog od izvoza roba u poreskom periodu, ukoliko je to povoljnije za poreskog obveznika“. Mi smo ovim amandmanom predložili da se poveća udeo izdataka za reklamu i propagandu koji se priznaju kao rashod radi veće podrške izvozno orijentisanim pravnim licima. Mi smo svesni činjenice da imamo izuzetno skromne rezultate kada je izvozna privreda u pitanju, znamo koliki nam je spoljnotrgovinski deficit i zbog toga smo i predložili ovaj amandman. Ukoliko je on povoljniji po privredne subjekte, s obzirom na to da su troškovi marketinga na stranim tržištima daleko veći nego kod nas, mislimo da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti, jer, kažem, imamo vrlo skromnu izvoznu privredu i mislim da bi ovo bio značajan podsticaj za njih. Pozivam vas još jednom da prihvatite ovaj amandman.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za finansije podneo je amandman na član 10. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Đurić.
Mi smo podneli amandman i na član 11, tako da se u članu 11. dodaje novi stav, koji glasi: „Na teret rashoda priznaje se otpis vrednosti pojedinačnih potraživanja koja su manja od 100.000 dinara svih pravnih lica, izuzev javnih preduzeća, bez neophodnosti da poreski obveznik pruži dokaze o neuspeloj naplati potraživanja sudskim putem“. Mislim da je ovaj iznos od sto hiljada dinara koji smo predložili krajnje skroman i da bi trebalo da se ovaj amandman prihvati. S obzirom na to da su vrlo često sudski troškovi, advokatske usluge i sudske takse veće od samog iznosa potraživanja, vrlo je teško pravnim licima i subjektima da dostave dokaze o neuspelosti naplaćivanja tih potraživanja, pa smo ograničili taj iznos na sto hiljada dinara. Mislim da bi to trebalo prihvatiti, s tim da smo ovim amandmanom izuzeli javna preduzeća, kako ne bismo došli u situaciju da javna preduzeća otpisuju dugove do sto hiljada dinara, jer bi to bilo na teret građana, privrede i onih koji redovno izmiruju svoje obaveze. Mislim da je ovo ujedno i zahtev privrede i pozivam vas da prihvatite ovaj amandman.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Mladen Grujić i zajedno narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milan Lapčević želi reč.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, na član 22. podneli smo amandman kojim se ovaj član briše. Obrazloženje za to je sledeće: potreba za prebijanjem kapitalnih gubitaka kapitalnim dobicima, kao vid podsticaja preduzećima da se izbore sa trenutnom krizom, mnogo je izraženija danas nego prethodnih godina, s obzirom na to da su svi pokazatelji uspešnosti poslovanja preduzeća u ranijem periodu bili mnogo izraženiji nego što su danas. Smatramo da je skraćivanje roka prebijanja kapitalnih gubitaka na račun budućih kapitalnih dobitaka za pet godina neprimerena fiskalna mera, jer će mnoga preduzeća u godinama krize nagomilati gubitke, ne svojom krivicom ili krivicom menadžmenta, već pre svega zbog pada tražnje, državnih investicija i uopšte zbog globalne svetske ekonomske krize. Prihvatanjem ovog amandmana omogućilo bi se preduzećima koja ponovo dostignu pozitivno poslovanje da uštede koje bi ostvarila na ovaj način usmere na investiranje i otvaranje novih radnih mesta, što je mnogo značajniji cilj od kratkotrajnog punjenja budžeta države. Mislimo da ovaj amandman ima smisla i da treba da bude prihvaćen iz prostog razloga što obaveza države jeste da na sve moguće načine, naročito kroz zakonodavnu aktivnost, pomogne najviše onima koji su glavni punioci državnog budžeta, a to je pre svega privreda. U godinama koje su obeležile svetsku ekonomsku krizu u Srbiji svedoci smo da je privredni pad značajan i da su mnoge firme u blokadi, da skoro da nema investicija ili ih ima u vrlo malom obimu, što se direktno odrazilo i na budžet Republike Srbije, ali se odrazilo drastično i na standard stanovništva. U svakoj normalnoj zemlji zakonodavna aktivnost treba da bude usmerena pre svega na to da smanji unutrašnje protivrečnosti koje vladaju u jednoj državi. Ovi zakoni iz oblasti poreske politike moraju da budu takvi da te protivrečnosti smanjuju, odnosno da podstiču najviše one koji su najuspešniji i koji u najvećem obimu pune budžet jedne države. U tom smislu smo očekivali da će Zakon o porezu na dobit preduzeća imati niz mera koje će značajnije uticati na to da se takve nelogičnosti i ekonomske razlike u razvoju pojedinih delova Srbije prevaziđu, odnosno da se vremenom smanje. Nažalost, kao ni u Zakonu o regionalnom razvoju, nismo dobili skoro nikakvu konkretnu meru ili imamo vrlo simbolične mere kojima će biti podsticani oni koji ulažu u nedovoljno razvijena područja, tako da je danas potpuno sumorna slika u Srbiji na strani siromašnih, koji pre svega žive na teritoriji jugoistočne Srbije i opština u kojima je prosečno primanje od 13.000 do 15.000, poput Kuršumlije, Bele Palanke, Vlasotinca, Blaca i drugih opština u kojima je broj penzionera i nezaposlenih daleko veći od onih koji su zaposleni, i to uglavnom u nekim državnim institucijama, što je očigledan pokazatelj drastičnog siromaštva. S druge strane, u delovima koji su najrazvijeniji, pre svega u glavnom gradu i njegovoj okolini (za poslednje dve-tri godine skoro 80% investicija u ovoj državi bilo je baš na toj teritoriji) podaci o primanjima, o broju zaposlenih, o broju nezaposlenih lica drastično su bolji; i do četiri puta su veća primanja u Beogradu i u okolini nego u najnerazvijenijim delovima Srbije. To direktno implicira posledicu da se svake godine u ovaj deo Srbije, odnosno glavni grad i njegovu okolinu, doseli preko 50.000 hiljada ljudi, a isto toliko ili čak i više se iseli iz najugroženijih delova Srbije, pre svega mislim na jugoistočnu Srbiju. Vlada je preko svojih zakonskih predloga, ako želi da spreči dalje taj negativan tok koji je zadesio Srbiju, pre svega preko poreskih zakona, morala da podstiče ulaganja u najnerazvijenija područja, jer je to način da se tamo ljudi uposle. Kada imate investiciju u nekom nerazvijenom području, ako se ljudi uposle, onda će tamo ostati da žive. Ovako, osnovna posledica takvog stanja je potraga za radnim mestom i ekonomska migracija, koja potpuno menja demografsku sliku Srbije. Očekivali smo da će u ovom zakonu da budu mnogo konkretnije mere podsticaja, odnosno smanjenja poreza na dobit ili potpunog ukidanja za najnerazvijenija područja i da ta skala poreza na dobit bude klizna u odnosu na stepen razvoja određenog područja. Nije normalno da u jednoj državi ista stopa poreza na dobit bude u gradu koji ima jedva 6% (za Srbiju je to jedva 6%) nezaposlenih, u kome su prosečna primanja preko 50.000 dinara, i u najnerazvijenijem području, gde imate najveći broj nezaposlenih i gde je prosečno primanje oko 15.000 dinara. Takođe, i drugim podsticajnim merama Vlada može preko svojih uredaba i zakonskih propisa da značajnije podstiče iz državnog budžeta investicije u određena područja, pre svega nerazvijena područja, tako što bi, na primer, dodaci za otvaranje novog radnog mesta u najnerazvijenijem području bili proporcionalno veći u odnosu na ona mesta gde tih investicija ima najviše, gde su parametri razvijenosti daleko povoljniji. Svaka država bi trebalo da bude, pre svega, servis svojih građana, odnosno državni organi bi trebalo da budu servis građana, da im omoguće da na najefikasniji način ostvare svoja prava. Da li je tako u praksi? Naravno da nije. Takvih primera imate na pretek. Malopre pomenuti, završeni zakon o carinama će, nadam se, tu praksu, koja se u prethodnom periodu pokazala kao vrlo loša, promeniti, ali evo jednog od primera kako državni organi, kako državna birokratija maltretira svoje građane. Privatni preduzetnik koji se bavi špedicijom je pre izvesnog vremena bio blokiran od strane carine, na osnovu sumnje koju je carina izrazila da određena roba koju je ocarinio taj privatni preduzetnik nije izašla iz zemlje. Blokirala je firmu, skinula je sa računa skoro milion dinara, na zaprepašćenje ljudi koji se tim poslom bave. Na osnovu podnetih dokaza koji su dobijeni od carinskih ispostava gde je roba izašla, carina je odblokirala račun, ali nije vratila novac koji je skinula sa računa; uputila je firmu da tuži državu, odnosno da tuži carinu i da u postupku pred sudovima povrati taj novac. Naravno, pošto su naši sudovi toliko efikasni, firma je već tri godine u potpunom rasulu, ne može da povrati svoj novac, ne može dalje da posluje. To je jedan od drastičnih primera kako država može potpuno da uništi pre svega one od kojih živi. Drugi primer se odnosi takođe na maltretiranje ljudi koji se bave biznisom, od strane države. U oktobru mesecu prošle godine jednom preduzetniku iz Niša je došla opomena da uplati doprinose za zdravstveno i socijalno osiguranje koje nije uplatio prethodnih meseci. Čovek je odmah po dobijanju opomene sva zaostala dugovanja platio, i platio je unapred do kraja godine sve što je trebalo da izmiri za sebe i za svoje radnike. Krajem godine se promenio referent koji je vodio tu firmu i početkom ove godine je čovek dobio rešenje da u roku od tri dana uplati sva dugovanja ili će mu biti blokiran račun. On je odmah narednog dana otišao u Poresku upravu sa dokazima da je uplatio unapred, sa izvodima da je to skinuto sa njegovog računa i uplaćeno na račun Poreske uprave, a oni su ga uputili da može da ne bude blokiran, ali zato mora da piše žalbu nadležnom poreskom organu i da za to plati taksu 15.000. Evo, vidite kako država može da maltretira svoje građane, odnosno poreske obveznike i kako ona destimuliše one koji treba da privređuju i da ostvaruju dohodak u svojoj državi. Još jedan od načina kako država odnosno poreski organi bez potrebe maltretiraju svoje građane jeste upravo aktuelni, juče završeni rok da se prijavi porez na dohodak građana. Svi građani koji imaju primanja oko 1.500.000 dinara treba da prijave, na vrlo komplikovanim obrascima, sva svoja primanja, da popune silne podatke; ako to ne urade, Poreska uprava će podneti prekršajne prijave. Na osnovu kojih podataka to Poreska uprava radi? Na osnovu onih podataka koje ima. To u prevodu znači da poreski organi imaju podatke o svakom građaninu na osnovu matičnog broja i o svim njegovim primanjima. Zašto onda, ako već imaju podatke o tim istim građanima, ne izdaju automatski rešenje o poreskoj obavezi, da plate ljudi, a ne da ih maltretiraju, da svi popunjavaju poreske prijave, da čekaju u redovima, da gube svoje vreme, da radnici tamo bez potrebe budu maltretirani od istih sugrađana jer su besni dok čekaju u redovima, a da onda sila birokratije tu silnu papirologiju pregleda i naknadno šalje obaveštenje da li neko podleže poreskoj obavezi ili ne? Da li je to normalna procedura za jednu normalnu državu? Mislim da nije. Mislim da Ministarstvo finansija, da Vlada u celini služi upravo za to da organizuje državnu birokratiju, da ne maltretira svoje građane, već da donese takve zakone i takve procedure koje će na najefikasniji način organizovati život jedne države i omogućiti svakom njenom građaninu, koji svojim porezima izdržava tu državu, tu birokratiju, da to radi na najefikasniji način, bez gubljenja vremena i bez maltretiranja. Ovako je državna birokratija iznad građana. Jedan od klasičnih primera jeste tzv. nacionalni javni servis. Svi građani ove države, po zakonu koji je donela Skupština, u obavezi su da plaćaju RTS. Svaka porodica u ovoj zemlji odvaja 434 dinara za televizijsku pretplatu. Zauzvrat dobija „objektivno informisanje“ o javnom životu, treba da dobije kvalitetan naučni, obrazovni, kulturni program, koji druge komercijalne TV stanice nemaju obavezu da emituju. Po meni, to je apsolutno normalno i ima takvih primera svuda u svetu. Šta imamo od ta 434 dinara, što svakog meseca izdvajamo? Pored onoga što se zove „objektivno informisanje“, imamo jedan vrlo oskudan kulturno-obrazovni program, naučni da ne pominjem, ali zato obavezno imamo na svakih sat vremena obaveštavanje građana da još sat vremena, još pola sata, još deset minuta traje licitacija za nagradnu igru – licitirajte za „punto“ iz Kragujevca. Dakle, mi finansiramo nacionalni servis da bi nas terali da se kockamo sa državom i da bismo gubili novac šaljući SMS poruke. Da li je to normalno? Da li je normalno da nacionalni servis, koji izdržavaju svi građani Srbije, treba da navodi svoje građane da se bave kockom? To je u prevodu kocka. Mislim da jedna odgovorna vlast sve ove protivurečnosti, a takvih ima na pretek, poput čuvene priče o plaćanju unapred PDV-a, za svakog preduzetnika, treba da eliminiše što pre. Mi smo prošle godine podneli predlog za izmenu Zakona o porezu na dodatu vrednost, po kome bi se taj porez plaćao onda kada se izvrši transakcija, a ne onda kada se fakturiše. U vremenima ekonomske krize, kada je jedini poslodavac država, terati firme koje rade za državu da onog trenutka kada ispostave fakturu određenom ministarstvu, na primer za NIP, Ministarstvu prosvete ili bilo kom drugom, za izvršene radove, a te firme su morale da se zaduže kod banaka, da plaćaju ljude unapred, da plaćaju robu, da istog trenutka plate PDV toj istoj državi, a onda će naplatiti ta svoja potraživanja za nekoliko meseci, s obzirom na to da nam je država tako likvidna da su plaćanja za dva, tri, pet, šest meseci, pa i duže... Naravno, onaj ko ima ta potraživanja, i za nekoliko meseci i po osnovu kursa izgubi određenu vrednost, nema prava da tuži tu istu državu za kamatu ili da traži kamatu od te iste države na osnovu toga što je izgubio od svog potraživanja i na osnovu toga što je platio bankama kamate, s obzirom na to da je morao da uzme kredit. To su stvari koje nisu dobre u ovoj državi i zbog toga i vama, gospođo ministarka, još jedna napomena i sugestija – takve stvari, koje su čista životna praksa, kroz zakone i kroz uredbe morate da menjate, da bismo dobili državu u kojoj građani neće biti maltretirani od svoje državne birokratije koju izdržavaju, nego će ona biti pravi servis tih građana. Hvala.
Zahvaljujem. Određujem pauzu do 15.10 časova. Obaveštavam vas da ćemo, u skladu sa članom 85, raditi i posle 18.00 časova, na onoj tački na kojoj budemo u to vreme. Zahvaljujem. [[Posle pauze – 15.15]] Nastavljamo rad. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Izvolite, gospodine Jeremiću.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan, ako mogu tako da kažem, tehnički amandman. Suštinski se ništa bitno ne menja u Predlogu zakona izmenama i dopunama Zakona o porezu na dobit preduzeća. Poslanička grupa SRS je predvidela da se u članu 29. stav 1. menja i glasi – U članu 38. stav 2. menja se i glasi: „Poslovna godina je kalendarska godina, osim u slučaju prestanka ili otpočinjanja obavljanja delatnosti u toku godine, statusnih promena pravnog lica, pokretanja postupka stečaja ili likvidacije.“ Smatramo da je u odnosu na ono što je predloženo u ovom Predlogu izmena i dopuna Zakona o porezu na dobit preduzeća ovakvo amandmansko rešenje sa te pravno-tehničke strane jasnije i preciznije, što se uostalom najbolje i vidi, odnosno potvrdu ima u ovom obrazloženju zašto se amandman ne prihvata, jer ovde predlagač, odnosno Vlada smatra da je u Predlogu zakona sve jasno i bez prihvatanja amandmanskog rešenja. „Naime, na osnovu predloženog rešenja u okviru Predloga zakona koje se odnosi na izmenu člana 38. stav 2. važećeg zakona, poslovna godina je kalendarska godina, osim u slučaju prestanka ili otpočinjanja obavljanja delatnosti u toku godine, uključujući i statusne promene, kao i u slučaju pokretanja postupka stečaja i likvidacije, što smatramo dovoljno jasnim, zbog čega nije potrebno prihvatiti amandman.“ Smatram da je ovo dovoljno jasno, i iz tog razloga bi ovakav tehnički amandman bio jasniji i precizniji nego ono što je ponuđeno u Predlogu zakona.
Zahvaljujem. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić, koji želi reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Nenad Popović i ja smo podneli amandman na član 32, odnosno predložili smo da se član 32. predloženog zakona briše. Postojećim Zakonom o porezu na dobit preduzeća bili su predviđeni određeni podsticaji za one obveznike koji zapošljavaju nove radnike i koji doprinose očuvanju zaštite životne sredine. Predlogom ovog zakona, odnosno članom 32. ovog zakona, ti podsticaji se ukidaju. Smatramo da je u uslovima svetske ekonomske krize, koja za posledicu ima to da svakodnevno hiljade ljudi ostaje bez posla, ukidanje poreskih podsticaja za one pravne subjekte i obveznike koji zapošljavaju nove ljude krajnje neprimereno i neprihvatljivo. Potpuno je nelogično da se u ovako teškoj situaciji za privredu ukidaju poreski podsticaji onim pravnim licima koja zapošljavaju nove radnike. Takođe, u vreme kada sve države značajno ulažu u tzv. zelene tehnologije, kada se formiraju posebni fondovi za te namene, kada u direktivama EU o energetici postaje obaveza ulaganje u obnovljive izvore energije, mi ukidamo poreske podsticaje za one koji ulažu, investiraju u neke ekološke projekte. Mislimo da je to neprihvatljivo. Očuvanje životne sredine, zdrava životna sredina, svakako su prednosti za našu poljoprivredu, za naš turizam i za zdravlje stanovništva. Smatramo da svakome ko ulaže i doprinosi tome treba obezbediti određene poreske podsticaje i ovim zakonom ali i drugim zakonima koji regulišu tu oblast. Zato vas pozivam da još jednom razmotrite ovaj amandman i da ga prihvatite.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? Gospodin Đurić.
Poštovano predsedništvo, stigla je i ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 39, odnosno predložili smo da se član 39. predloženog zakona briše. Obrazloženje je slično kao u prethodnom amandmanu. Znate u kakvoj situaciji se Srbija nalazi usled posledica svetske ekonomske krize, da svakodnevno hiljade ljudi ostaje bez posla. Umesto da se Predlogom zakona o porezu na dobit preduzeća predvidi dodatni poreski podsticaj za one koji otvaraju nova radna mesta, ovim zakonom se ti podsticaji ukidaju. Sve države su u vreme svetske ekonomske krize korigovale svoju poresku politiku, u cilju rasterećenja privrede i građana, kako bi se pospešila privredna aktivnost. Vlada Republike Srbije predlaže ukidanje poreskih podsticaja za one privredne subjekte koji otvaraju nova radna mesta. Smatramo da je to potpuno neprihvatljivo. Posledice ove krize najviše utiču na mala porodična preduzeća; ona ne mogu da izdrže nelojalnu konkurenciju, koja je spregnuta sa sivom ekonomijom. Trebalo bi da se vodi računa o tome da poreski sistem treba da se zasniva na tome da se proširi broj poreskih obveznika, odnosno da se krene u odlučnu borbu sa sivom ekonomijom, a da se poreske stope smanje; treba dati poreske podsticaje svima onima koji doprinose otvaranju novih radnih mesta u teškim uslovima. To je jedini način na koji bi država trebalo da funkcioniše. Još jednom vas pozivam da razmotrite ovaj amandman i da ga prihvatite, jer je zaista nelogično da se u ovakvim uslovima ukidaju poreski podsticaji za one koji otvaraju nova radna mesta.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da predstavnik Vlade treba još jednom da razmisli kada je u pitanju ovaj amandman na član 39. Predloga, odnosno na član 49. osnovnog zakona. Ipak, radi javnosti i poslanika koji nisu pregledali zakon, pročitaću samo prvi stav člana 49, čije je brisanje predloženo: „Obvezniku koji na neodređeno vreme“, drugačije rečeno, to je stalni radni odnos, „zaposli nove radnike obračunati porez na dobit preduzeća, umanjuje se u poreskom periodu za iznos jednak iznosu koji čini 100% bruto zarada, odnosno plata, isplaćenih tim zaposlenima uvećanih za pripadajuće javne prihode plaćene na teret poslodavca“. Jedna poreska olakšica, koja je stimulisala otvaranje novih radnih mesta za privredne subjekte u Srbiji. Ovom izmenom i dopunom ova povlastica ili subvencija, nazovite to kako hoćete, prestaje da važi. Vlada na ovaj amandman daje sledeće odgovor: „Amandman se ne prihvata iz razloga što već postoje vrlo stimulativni podsticaji koji se priznaju poslodavcu po osnovu zapošljavanja novih radnika u skladu sa propisima koji uređuju oporezivanje dohotka građana i doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Pored toga, smatramo da bi zapošljavanje novih radnika trebalo regulisati drugim merama ekonomske politike, uz napomenu da značajan iznos po osnovu realizacije ovog podsticaja podrazumeva značajno smanjenje poreskih prihoda.“ Jedino što je tačno, i to delimično, može da bude ovih nekoliko zadnjih reči. Ako već Vlada hoće da ukine određeni podsticaj i smatra da na neki drugačiji način ti podsticaji treba da se ostvare, ne vidim gde su takvi zakonski predlozi u proceduri u Skupštini Srbije ili da postoji bilo kakva priprema u Vladi Republike Srbije. U samom obrazloženju zašto se ovaj član 49. Zakona briše Vlada navodi da su već dovoljne podsticajne mere u vezi s ovom poreskom olakšicom. Svakako da je Vlada kompetentna da da svoje mišljenje iz ove oblasti, svakako da je ministar, koji je ovlašćeni predstavnik Vlade ovde u Skupštini, kompetentan da da svoje mišljenje, ali voleo bih da osim mišljenja dobijemo i činjenice koje će tu njihovu kompetenciju i tvrdnju da potvrde. A činjenice su – broj zaposlenih. Ove podsticajne mere su donošene da bi se povećao broj zaposlenih, odnosno da bi se smanjio broj nezaposlenih na teritoriji Republike. Nažalost, nešto i zbog Vlade, nešto i zbog svetske ekonomske krize, ali čini mi se više zbog Vlade, broj nezaposlenih u Srbiji stalno raste, odnosno broj zaposlenih se stalno smanjuje. Očigledno je da sve ove podsticajne mere koje su postojale zajedno sa ovom merom nisu bile dovoljne da daju rezultat koji se očekivao. Podsticajne mere koje se donose za neku oblast ukidaju se kada se dostignu procene i želje zakonodavca da ima toliko zaposlenih u privredi ili, ako su toliko dobre, kada broj zaposlenih prevazilazi očekivanja zakonodavca za ovu oblast. Čini mi se da je čitava priča ovde kako napuniti budžet, nikako kakve će to posledice imati za privredu. Gospođo ministre, već nekoliko meseci u najavi je racionalizacija državnog aparata ili, običnim, narodskim rečnikom rečeno, biće tehnoloških viškova i u državnoj administraciji. Sada mi objasnite šta će da stimuliše nekog potencijalnog poslodavca da zaposli te ljude. Koju to meru i stimulaciju država predviđa da ti radnici pronađu novi posao? Ne vidim nijednu, jer ni ove postojeće nisu dovoljne, a vi ih ukidate. Čini mi se da zakonodavci, oni koji učestvuju u izradi zakona, pripremi zakona, stručni saradnici, čak i spoljna lica koja se angažuju za pisanje jednog zakona, još uvek nisu prevazišli jedan ozbiljan problem u svojoj profesionalnoj karijeri – nisu naučili kako se novac zarađuje van države, van kabineta, van institucija. Nisu naučili kako se novac zarađuje na tržištu. Očigledno je, kada je u pitanju naše zakonodavstvo u oblasti privrede, fiskalne politike i ekonomije, da je problem baš u tome. Kada se bude spustio u fabriku da vidi kako se stvara nova vrednost, kako se novac zarađuje, kakvi su problemi, pa se tu iskali i sazri za desetak godina, potpuno sam siguran da će nam zakoni biti sasvim drugačiji. Međutim, politike Vlade je da imamo nekakve stručnjake koji, osim diplome sa fakulteta, nemaju neko veliko i ozbiljno iskustvo u privredi. Čak je i fiskalna politika vezana za privredu. Gospođo ministre, ima li Vlada u planu da stimuliše izvoz domaćih poljoprivrednih proizvoda? Pa i po cenu i da se zadužimo, da bismo plaćali te stimulacije. Bolje je i tako se zadužiti, nego se zaduživati da bismo ta sredstva koristili za javnu potrošnju. Jer, kada se na ovaj način zadužujemo imamo izvozni artikal, vraća se novac u zemlju kao devizni novac, imamo radna mesta, imamo novu vrednost, ima svega. Ovako, cilj je samo, da bi država i njen aparat preživeli, napraviti takvu fiskalnu politiku koja ne daje nadu da ćemo iz ove krize ikada da izađemo. Gospođo ministre, ako već imamo neke mere koje su poreske i podsticajne i koje ukidate, zašto ne krenete i nekim drugim pravcem; zašto ne ukidate državne organe koji nemaju ni opravdane razloge postojanja, a ako i imaju, kakvi su im rezultati? Voleo bih jednom da čujem izveštaj o tome kakvi su rezultati, recimo, državne agencije za strana ulaganja i promociju izvoza? Hajde da vidimo u kom su to oni poslu posredovali i ostvarili prihod za plate koje primaju i olakšali nekom potencijalnom izvozniku plasman njegove robe, koje su to strane investicije u državu doneli. Samo na taj način možemo da potkrepimo postojanje jednog aparata koji troši novac. Rezultata nema. Moraćemo nešto drugo da uradimo. Najlakše je – hajde i ovo malo što možemo da presečemo, da ostavimo da se privreda snalazi. U raspravi u načelu sam spomenuo – šta imamo protiv novih radnih mesta? Taj novac se, gospođo ministre, vraća u budžet višestruko. To je novo radno mesto; smanjuje pritisak na fondove penzijskog osiguranja i zdravstvene zaštite; dopunjava budžet kroz veću potrošnju. Ministar Dinkić tvrdi da je izlazak iz krize kroz veću potrošnju. Kako možete veću potrošnju da ostvarite kada nemate radnike koji primaju platu, kada nemate nova radna mesta? To je to, nema više. Mislim da je ovaj amandman dobar, da bi još jednom trebalo da razmislite i da ga prihvatite. Očigledno je, čak i ako ga prihvatite, da niste dovoljno uradili, da je potrebno još stimulacija za otvaranje novih radnih mesta i smanjenje nezaposlenosti.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Đurić.
Podneli smo amandman na član 40. i predložili da se u stavu 1. iznos „800“ zameni iznosom „400“. Ovaj član dokazuje da se otežava poslovanje privrednim subjektima, odnosno smanjuju im se mogućnosti za korišćenje poreskih podsticaja. Naime, Vlada je predložila da se iznos koji određeni investitor treba da uloži da bi ostvario poreske podsticaje poveća. Vrlo je smešno obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana, gde kaže da se „amandman ne prihvata iz razloga što se predloženim rešenjem vrši vrednosno usklađivanje visine potrebnog ulaganja za ostvarivanje prava na poreski podsticaj“. Svi smo svesni činjenice da milion dinara danas vredi kao dva miliona pre dve godine, tako da svakako da nije potrebno povećanje, ako se vrši vrednosno usklađivanje. Nije potrebno povećanje tog iznosa, nego njegovo smanjenje. Našim amandmanom smo predložili da se taj predloženi iznos, koji jedan investitor treba da investira kako bi ostvario poreske podsticaje, sa 800 miliona smanji na 400 miliona. Podsetio bih vas da je i pre početka ekonomske krize investicioni ciklus u Srbiji ušao u fazu opadanja zbog neadekvatne ekonomske politike Vlade. Imali smo priliku pre nekoliko dana da na Ekonomskom forumu koji je održan na Kopaoniku vidimo kakva je ekonomska politika Vlade, da svaki ministar ima neku svoju politiku i da tu nema nikakve usklađenosti, tako da zaista ne znam šta će biti sa ovom državom, šta će biti sa građanima i sa privredom. U prilog tome govori i činjenica da su nakon početka ekonomske krize investicije gotovo potpuno stale. O tome govori činjenica, odnosno podatak banaka da je od 950.000.000 evra kredita u prethodnoj godini samo 2,5% te sume iskorišćeno za nove investicije, a sva ostala sredstva su iskorišćena za očuvanje likvidnosti. Strane direktne investicije u 2009. godini su tri puta manje nego u 2007. godini. Nakon takvih poraznih činjenica i podataka u Srbiji, kada je privreda u pitanju i kada su investicije u pitanju, vi predlažete da se poveća iznos sredstava koja investitor treba da uloži da bi ostvario poreske podsticaje. Smatramo da svako ko uloži 400.000.000 dinara, primi sto novih radnika, odnosno otvori sto novih radnih mesta, treba da uživa maksimalne poreske podsticaje, a ne da mu se taj iznos povećava. Zato vas još jednom molim da pogledate ovaj amandman i da ga prihvatite. Mislim da je zaista bitan za privredu Srbije.
Zahvaljujem. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodine Đuriću, izvolite.
Podneli smo amandman na član 41. u kome predlažemo da se u stavu 1. iznos „osam miliona“ zameni iznosom „pet miliona“. Naime, Vlada je čak i u ovom članu, što je potpuno porazno, predložila da se iznos sredstava koja investitor treba da investira u nedovoljno razvijenim područjima povećava. Takođe, obrazloženje Vlade je da se vrši vrednosno usklađivanje. Već sam ranije rekao da to zaista nije logično, da zaista nema novca, da su privredne aktivnosti svedene na minimum i da treba voditi računa, posebno o nedovoljno razvijenim područjima. Mi smo našim amandmanom predložili da se taj iznos sa osam miliona smanji na iznos od pet miliona. Svi smo svesni činjenice da se Srbija odlikuje veoma različitim nivoom razvijenosti između određenih regiona, a naročito između opština. Kada se uzmu neki pokazatelji u obzir, nivo nezaposlenosti je različit u određenim delovima Srbije, i te razlike su 1:10. Zatim, prosečan lični dohodak u Srbiji se kreće od 14.000 do 57.000. Razlika u ceni zemljišta u određenim delovima Srbije ide čak i do trista puta. Siromašnim se može smatrati samo 4,2% stanovnika Beograda i 23,5% stanovništva jugoistočne Srbije. Želim da napomenem da je u poslednjih nekoliko godina 80% investicija koje su došle u Srbiju investirano u Beograd ili u krugu od 30 km od Beograda, a samo 20% u ostalom delu Srbije. Znači, pored takvih razlika u razvijenosti Srbije, u visini investicija koje se ulažu u određenim delovima Srbije, puna su nam usta priče, tj. Vladi, o ravnomernom regionalnom razvoju. Usvojili smo pre sedam-osam meseci Zakon o ravnomernom regionalnom razvoju, koji još nije počeo da se primenjuje, a već imamo najave izmena tog istog zakona. Naravno, izmene tog zakona se vrše pod pritiskom koalicionih partnera, odnosno predstavnika bošnjačkih stranaka, kako bi svih šest opština u zapadnoj Srbiji u kojima živi bošnjačko stanovništvo bile u jednom regionu. Sada ćemo, barem prema najavama i onome što možemo iz medija da čujemo, dobiti nekakvih pet regiona, koji će biti potpuno nefunkcionalni, da bi se sačuvala nekakva skupštinska većina i da Vlada ima podršku za svoje funkcionisanje. Osim poreskih podsticaja koji su neophodni da bi neko investirao u nedovoljno razvijena područja, svakako su potrebna značajnija ulaganja u infrastrukturu. Dolaskom ove vlade poništena je koncesija za izgradnju autoputa Horgoš-Požega i od tada konstantno imamo priču o tome da će se budžetom Republike Srbije predvideti određena sredstva, da ćemo početi izgradnju autoputa od Beograda ka Čačku; nakon toga imamo najave o izgradnji autoputa od Pojata, preko Kruševca, Trstenika, Kraljeva i Čačka do Požege, pa dalje ka granici sa Republikom Srpskom, da bismo ove godine u budžetu imali oko 20.000.000 evra planiranih za izgradnju autoputa, tako da pretpostavljam da ćemo moći da napravimo nekoliko kilometara autoputa. Tim intenzitetom mi u zapadnoj Srbiji možemo da očekujemo da ćemo dobiti autoput u narednih pedeset godina. Naravno da nijedan ozbiljan investitor neće ulagati i investirati u taj deo Srbije ukoliko nema rešenu saobraćajnu infrastrukturu. Pored toga što nemamo rešenu infrastrukturu u tom delu Srbije, pošto odatle dolazim, postoji dosta opština koje se nalaze u izuzetno teškoj situaciji. Pre svega mislim na opštine Nova Varoš, Priboj, Prijepolje, Sjenicu, gde svakodnevno masa ljudi ostaje bez posla. Navešću vam podatak da u Novoj Varoši ima blizu 3.000 ljudi na evidenciji službe za zapošljavanje, da se godišnje iz Nove Varoši iseli između 400 i 500 ljudi, tako da je broj stanovnika u poslednjih nekoliko godina opao za nekih 20%. Privreda gotovo da ne postoji. U opštini Priboj 6.100 ljudi se nalazi na evidenciji službe za zapošljavanje. Vi ovim zakonom predviđate otežavanje uslova za poreske podsticaje za investitore koji ulažu u nedovoljno razvijena područja. Ko će da ulaže u Novu Varoš, Priboj, Prijepolje, ako ih još dodatno, pored svih ovih teškoća o kojima sam već govorio, opterećujemo i otežavamo im uslove za poreske podsticaje? Ne znam da li znate podatak da je danas Fabrici automobila Priboj (FAP) isključena struja zbog dugovanja od šezdeset miliona dinara? Ti radnici su ostali, danas stoje na ulici. Kragujevačka „Zastava“ duguje milijardu dinara – nije isključena struja. Nemam ništa protiv, treba pospešiti „Zastavu“ da, ukoliko je moguće, proizvodi automobile. Ali, zašto nemamo iste aršine i prema tim nesretnim ljudima u Priboju koji rade u Fabrici automobila Priboj, nego je isključena struja i oni više ne mogu da obavljaju one aktivnosti koje su mogli da obavljaju do sada? Još jednom vas pozivam, ovo neće biti opterećujuće za budžet, neće se izgubiti značajni prihodi u budžetu prihvatanjem ovog našeg amandmana, da ga još jednom pogledate i da ga prihvatite. Jer, ukoliko pored nerazvijene infrastrukture i pored svih problema koji nas prate budemo otežavali investitorima investicije u nedovoljno razvijena područja, tamo zaista niko neće investirati; imaćemo migracije stanovništva iz tog područja ka Beogradu, a neće moći svi da žive ni u Beogradu. Dajte da pomognemo ljudima i investitorima da investiraju i u ta nedovoljno razvijena područja, kako bismo zadržali stanovništvo na tom delu teritorije Srbije. Hvala.
Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Izvolite, gospodine Đuriću.
Mi smo podneli amandman i na član 73, tako da se on menja i glasi: „Propise iz čl. 3, 18, 30, 53. i 59. ovog zakona ministar finansija doneće najkasnije u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona“. Mi smo predložili da se taj rok skrati, pošto je Predlogom zakona predviđeno da se ti akti donesu u roku od dvanaest meseci. Smatramo da se zakoni usvajaju da bi se primenili i da ministarstva i sve državne institucije treba da vode računa o principu efikasnosti, tako da je rok od šest meseci, da se pripreme ti podzakonski akti za primenu ovog zakona, sasvim dovoljan. Ne vidim logiku u tome da je nekome potrebno godinu dana da napiše podzakonska akta da bi se ovaj zakon primenjivao. Mislim da je sasvim dovoljan rok od šest meseci. Mislim da bi ovaj amandman trebalo da bude prihvaćen.
Zahvaljujem. Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Izvolite, gospodine Đuriću.
Mi smo podneli amandman i na član 75, kojim smo predložili da se on menja i glasi: „Utvrđivanje, obračunavanje i plaćanje poreskih obaveza po odredbama ovog zakona vršiće se počev od dana stupanja na snagu zakona“. Mi smo predložili da ovaj zakon počne da se primenjuje od dana stupanja na snagu. U obrazloženju stoji da je neophodno da on počne da se primenjuje od 1. januara 2010. godine. U raspravi u načelu o ovim zakonima pričao sam o tome da Ministarstvo finansija očigledno ima problem sa kalendarom zbog kašnjenja zakonskih predloga koji stižu iz tog ministarstva. Da vas podsetim da zakon i predlozi zakona o budžetu za naredne godine stalno kasne, da su kasnili mesec dana, dvadeset dana, da se grubo kršila budžetska procedura zbog tog kašnjenja, da se vrši pritisak na poslanike da donose zakone za koje nisu sigurni da su baš najadekvatniji i najbolji za državu. Tako je i sa ovim zakonima. Zašto ovi zakoni, zašto Ministarstvo finansija? Potpuno je logično bilo da ti zakoni budu na dnevnom redu Skupštine, da budu pripremljeni krajem prošle godine, kada je usvajan Zakon o budžetu Republike Srbije, pa ne bismo dolazili u situaciju da imamo retroaktivnu primenu zakona zato što je navodno hitan postupak, zato što poreska godina počinje 1. januara 2010. godine. To smo znali i prošle godine. Trebalo je napisati taj zakon i zajedno sa zakonom o budžetu trebalo je da se nađu ovde pred poslanicima i Zakon o porezu na dobit preduzeća i Zakon o porezu na dohodak građana. Podsetiću vas da prihodi koje budžet Srbije ostvari od ova dva poreza iznose oko 15% od ukupnih prihoda budžeta. Znači, to su dva vrlo značajna zakona kada je u pitanju punjenje budžeta Republike Srbije i trebalo je da budu na dnevnom redu kada i budžet Republike Srbije, a ne da se sada donosi odluka o tome da je neophodno da se oni primenjuju retroaktivno. Direktna odgovornost, prema tome, leži na Ministarstvu finansija, koje nije blagovremeno dostavilo ove predloge zakona. Pozivam vas da prihvatite i ovaj amandman.
Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Đurić. Izvolite.
Ovo je sličan amandman. Na član 76. podneli smo amandman kojim predlažemo da se član 76. menja i glasi: „Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije“. Predložili smo da to bude kao i za sve ostale zakone koji se usvoje, koji stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a ne narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Obrazloženje je potpuno isto kao i za prethodni amandman – zbog Ministarstva finansija i njihove neažurnosti sada dolazimo u situaciju da zakon stupa na snagu prvog dana od dana objavljivanja, umesto onako kako je uobičajena procedura, tako da vas pozivam da prihvatite i ovaj amandman.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite.
Samo kratko. Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, zaista verujem da promene Zakona o porezu na dobit preduzeća jesu promene koje su značajno unapredile ovaj zakon. Odbijeno je šesnaest amandmana poslanika. Moram da kažem da su uglavnom amandmani odbijeni zbog toga što se predloženim amandmanima želelo dalje smanjivanje poreske osnovice. Navešću samo neke od ovih amandmana koje je Vlada odbila, sa otprilike istim obrazloženjem. Pojedini poslanici su protiv propisivanja načina obračuna amortizacije u poreske svrhe. Motiv iza toga je jasan, zato što bi na ovaj način, ukoliko bi se prema vlastitom izboru prikazali troškovi amortizacije kao rashod, poreska osnovica bila mala. Takođe, pojedini poslanici su, uprkos tome što smo već povećali izdatke koji se po osnovu reklame i propagande priznaju kao rashod, tražili dalje povećanje ovih rashoda. Nešto što je zaista vrlo neobično i što nisam našla u uporednim poreskim sistemima jeste da se kao rashod priznaje otpis vrednosti pojedinačnih potraživanja ukoliko su manja od 100.000 dinara, vraćanje poreskih podsticaja zapošljavanjima, smanjivanje vrednosti ulaganja za ostvarivanje prava na poreske podsticaje i povratak na staro kada je u pitanju prebijanje kapitalnih gubitaka sa kapitalnim dobicima, znači, umesto predloženih pet godina da to bude kao što je i do sada bilo - deset godina. Nekoliko stvari bih dodala. Poreska politika treba da bude neutralna. Poresku politiku samo u veoma retkim slučajevima treba koristiti za ostvarenje nekih ekonomskih ciljeva. Poreski sistem mora biti jednostavan i sve ove promene jesu promene u povećanju jednostavnosti. Dakle, ako smo se opredelili za nisku poresku stopu, a jesmo kada je porez na dobit u pitanju, naša osnovna poreska stopa je 10%. Pre promena ovog zakona efektivno je bila 5%. Uprkos tome, poslanici traže dalje smanjenje efektivne poreske stope. Ako smo se opredelili za nisku poresku stopu, a jesmo, broj oslobođenja treba da bude što je moguće manji. Veoma je neobična kombinacija – niska stopa i širok spektar poreskih oslobođenja. U svakom slučaju, hvala na sugestijama.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZU NA DOHODAK GRAĐANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nenad Popović, Arsen Đurić, Branka Ljiljak, Dragan Stevanović, Mladen Grujić, Vladan Batić i Dušan Marić. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika, odbacio kao neblagovremene amandmane na čl. 5. i 7. koje je podneo narodni poslanik Vladan Batić, kao nepotpun amandman kojim se posle člana 1. dodaje novi član 1a, koji su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Prema članu 148. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić zajedno su podneli amandman kojim se pre člana 1. dodaje novi član. Da li neko želi reč? (Da.)
Pošto nisam imao prilike da kažem nešto na ministarkino izlaganje, sada ću iskoristiti, pa ćete mi to vreme odbiti od vremena ovlašćenog predstavnika. Osnovni motiv podnosilaca amandmana kada je DSS u pitanju jeste da se investitorima i ljudima koji investiraju ovde obezbedi maksimalni poreski podsticaj, odnosno ništa drastično izmenjeno u odnosu na ono što je bilo u dosadašnjem Zakonu o porezu na dobit preduzeća. Te uslove sada pooštravate i otežavate investitorima da koriste određene poreske podsticaje. To bi bilo normalno da je situacija u Srbiji i svetu normalna, da nema svetske ekonomske krize i da nemamo negativnih posledica te svetske ekonomske krize. Usred ekonomske krize, kada imamo veoma teške posledice te krize po privredu i stanovništvo Srbije, otežavati investitorima i privrednicima da koriste određene poreske podsticaje, mislim da je neshvatljivo. Nemamo druge motive. Kada je u pitanju predlog da se poveća iznos za reklamu, rekli smo da je povećano u odnosu na važeći zakon. Rekli smo da ostane 5% ili do 10% za one izvozno orijentisane. Znamo koliki nam je spoljnotrgovinski deficit; znamo da je izvozna privreda veoma krhka i da imamo veoma mali izvoz, da je potrebno da povećamo izvoz; znamo da su cene reklamiranja na stranim tržištima znatno veće nego kod nas. S tom namerom smo podneli takav amandman i to tražimo. Takođe smo tražili da se za investitore smanje iznosi koje treba da investiraju da bi ostvarili poreske podsticaje, a posebno za investitore koji investiraju u nedovoljno razvijenim područjima. Prihvatanjem tih amandmana budžet Srbije bi zanemarljivo malo bio oštećen. To su zanemarljivo mala sredstva, a to bi dosta značilo investitorima, a posebno nerazvijenim područjima u Srbiji da dobiju investitore, da se tamo otvore neka radna mesta i da se ti ljudi zaposle. Zaista ne mogu da shvatim tu tvrdokornost i da ne želite da prihvatite barem taj amandman koji ne šteti budžetu drastično, a pomaže svim nerazvijenim sredinama u Srbiji da dobiju investitore, koji bi otvorili neka nova radna mesta. Razmislite još jednom. Mislim da to ne bi značajno uticalo na prihode u budžetu za ovu godinu. Da se sada vratim na amandman na član 1. (Predsednik: Moraćete opet.) Pre člana 1. dodaje se novi član koji glasi: „Osnovicu poreza na zarade za zaposlene u smislu zakona koji uređuje rad čini zarada iz člana 13. stav 1. i čl. 14. do 14b ovog zakona, umanjena za iznos minimalne cene rada za određeni mesec.“ Prihvatanjem ovog amandmana bi se stvorili uslovi za rasterećenje privrede dela poreza, čime bi se doprinelo povećanju zarada zaposlenih, novom zapošljavanju ili smanjenju isplata zarada zaposlenima koje se ne evidentiraju u poslovnim knjigama. Postaje već normalna stvar u Srbiji da se minimalni lični dohoci isplaćuju preko računa, a da se sve više radi na crno, čime je država značajno oštećena, odnosno budžet Srbije, pa vas pozivam da razmislite i prihvatite i ovaj amandman.
Ministarka Dragutinović ima reč. Izvolite.
Ponovila bih da poreska konkurentnost nije jedini način kako se privlače strani investitori. Dakle, pretpostavljam da strani investitori veoma dobro znaju zašto negde ulažu, a negde ne. Oni su i napravili listu, tako da kažem, želja ili stvari koje su im bitne za investiranje. Verovali ili ne, poreza tu nema. Za njih je od poreske stope mnogo važnije da poreski sistem bude jednostavan. Dakle, to kažu investitori. Tačno se zna 12 tačaka zašto dolaze da ulažu u neke regione i zemlje, a u druge ne. Zaista ne mogu da verujem da vi mislite da sama razlika između poreske stope i poreza na dobit u Srbiji, koja je nominalno deset, a efektivno pet posto – Srbija je, kad je porez na dobit u pitanju, skoro poreski raj – nije dovoljan motiv za investitore, jer u većini evropskih zemalja prosečan porez, prosečna poreska stopa je 20%. Vi sad kažete da ta razlika između 20 i 10%, odnosno efektivno pet, nije dovoljna i hajdemo još malo da krunimo ovaj sistem. Zaista gubitak ne bi bio veliki, tu se slažem sa vama. Znate zašto? Zato što je efektivna stopa mala i zato što taj poreski instrument ima izuzetno mali značaj, za razliku od većine evropskih zemalja. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, meni je jako žao što jutros slušamo ove predloge amandmana i opozicija pokušava da nešto popravi, da nešto uradi, međutim... Više puta sam danas slušao ministarku kada daje neke odgovore, uvodna izlaganja itd. Gospođo Dragutinović, izgledate izuzetno naivni za jednu ozbiljnu priču kakva je u Srbiji vođenje finansija jedne države. Meni je jako drago da vas slušam. Vi ste, otprilike, žena koja jednostavno prezentira nama nešto što je imaginarno, nešto što biste vi želeli da bude, nešto što je nestvarno. Pokušavate da uzmete tamo gde nema, a tamo gde preliva niko ne sme da dira. Prema tome, ne znam šta vi uopšte radite u Ministarstvu finansija, ako je iole tačna ona konstatacija od sinoć – čovek se javi na televiziji uživo i kaže da je ubrizgao nekim našim privrednicima pedeset miliona evra i da je to regularno ušlo u tokove, kupljene su neke firme itd. O čemu mi dalje da razgovaramo? Pazite, zašto postoje finansije, kakve vi mehanizme kontrole imate itd.? Vi ćete oporezovati nekog nesrećnika tamo koji ima trafiku, piljaru, juriti ga do besvesti, pa će on da plati, da li sedam hiljada ili dve hiljade itd. Naravno, oslobađaćete seljake, jer je na selu sve stalo, tamo nema više ništa da se prodaje, proizvodi, i hvaliti se tim. Pričati o kreditima, o Fondu za razvoj, o velikim investiranjima, novim zapošljavanjima, to je završena priča, kada mesečno između dvanaest i sedamnaest hiljada ljudi ostaje bez posla, kada veliki novac prolazi nekim mutnim tokovima i vi uopšte nemate uvid u neke tokove. Sinoćna konstatacija, koju sam lično slušao, govori jedno. Da sam ja ministar finansija, ja bih podneo ostavku. Šta bih ja radio tamo ako neko javno kaže – ja sam ubrizgao pedeset miliona evra u jednu državu, za jednu stvar, za jedan posao? Da ne kažemo sada, ako se desetine drugih jave, koji su isto tako, da ih sada ne nabrajam, ali vi ćete čuti i to vi znate bolje od mene; ako premijer izađe... Evo, danas gledam naslove, kaže, premijer nije oporezovan. Pazite, sirotinja, ne može da preživi. Hajde da mi skupimo od poslaničke plate neki dinar, nema smisla da premijer bar dinar poreza ne plati. Kako je moguće da čoveka ostavimo sa tako malim prihodima i primanjima? Vi se hvalite tim. Čitam, neke agencije, estrada, pevači, pevačice, snimanje ploča, kaseta, sve je otišlo na neka druga mesta, na neke druge ljude, i sve je izašlo iz regularnih tokova. Kako može 'ladno jedan vaš kolega koji sedi u ministarstvu da bez tendera posao 25 od miliona evra da nekoj fantomskoj firmi koja ima registraciju, ima na računu tri hiljade evra? Kako može vaše Ministarstvo finansija da da saglasnost, vaš prethodnik, EPS-u da podigne kredit, da to isto naplati i zaduži se 32 miliona evra, a vi sada date privatniku to ladno? Hvalite se da ste ubacili u puteve velike pare, a čovek je platio dva miliona evra neke takse, uzima milione evra, ulazi u bazne stanice, ulazi sa optikom u svaku kuću. Da li bi neka država dozvolila da joj neko uđe u telekomunikacije kompletno, u sistem, u magistralne vodove, u bazne stanice, u svako domaćinstvo, tek tako, sa nekom sitnom taksom itd.? Ko gazduje ovom imovinom? Ko raspolaže državnim resursima? Ogromne pare prolaze. Da sam na vašem mestu, ponavljam, da sam ja bio ministar i da se meni javio Cane Subotić da kaže da je 'ladno vodećim srpskim privrednicima ubacio pedeset miliona evra da kupe to i to (i čovek to tvrdi), ne znam zašto bih više sedeo u tom ministarstvu. Šta je svrha funkcionisanja jedne države? Kako ona funkcioniše kada tako 'ladno neko može to da radi? Sada jurimo, pričamo o bogatstvu nekih drugih koji su radili deset grama narkotika, pa su prešli na tone; mi sada ladno pokazujemo njihovu imovinu, a sve je to regularno prošlo, normalno kroz određene državne institucije, i sve se regularno opralo i završilo. Da nije bilo tih Amerikanaca nesrećnih da prozovu i da kažu – ej, bre, šta to vi radite, to bi sve završilo tako. Niko ne bi smeo ništa da kaže. Vi biste opet jurili nekog Žiku, Miku, piljara iz Kuršumlije, Trgovišta, da li je platio, izmirio, zatvorili mu piljaru na sedam dana, petnaest dana itd., dok ne obezbedi sredstva. Prema tome, ova država je svakim danom sve siromašnija, preduzeća sve više propadaju. Hiljade i hiljade firmi uvedene su namerno u stečaj, da bi propale. Jutros smo slušali diskusije koje se tiču uvoza. Uvoznički lobi kreira politiku Srbije. Ovi koji se pominju sinoć da su prali novac, da su učestvovali u svemu, oni su napravili Vladu. Hvalili su se da su sa nekoliko ambasadora seli i napravili Vladu. Na Kopaoniku oni sede u prvom redu, vi im podnosite izveštaj, kao da... Ko je premijer bio na Kopaoniku? Kome ste vi podnosili izveštaje kada ste davali svoj ekspoze? Ko vam je gazda, gospođo ministarka? Zna se ko je gazda – ko je sedeo zavaljen, iz ležećeg položaja slušao u prvom redu, a oni drugi su trčkarali okolo. Ne mogu da razumem, kakvu mi perspektivu očekujemo sa ovom kozmetikom od zakona, kada vi na Kopaoniku... Nedavno izlaze ključni ministri koji vode makroekonomsku politiku, koji vode finansije, sa različitim mišljenjima. Vi se potpuno razilazite. Vi kažete jedno, Dinkić kaže drugo, Đelić kaže treće. Vlahović, kao veliki gazda, samo se smeška, klima glavom i kaže – pričajte šta god hoćete, zna se ko je gazda. Sada, pogledajte, Mišković radi svoj posao, svi rade svoj posao, gospođo ministarka, a mi se ovde zamajavamo. Ovaj narod očekuje da se nešto dogodi ozbiljno. Benzin gura li gura, cene rastu svaki dan, struja raste, gas raste, zadužuje se država svaki dan. Znate šta, imam jednu dokonu babu tamo kod mene u naselju, jako je stara, možemo nju da dovedemo da radi u Ministarstvu finansija. Uzimamo kredite, ne radi privreda, u državi radi ko šta hoće. Zašto vi da dangubite, vi ste mlada žena, pokretna, možete nešto drugo da radite. Glupo je da sedite tamo bez veze, da sedite, a niko vas ne uvažava, a vi ste ministar finansija. Slušao sam vas pažljivo na Kopaoniku. Vi pričate jedno, izađe bivši ministar finansija, gospodin Dinkić, i potpuno anulira sve ono što ste vi rekli. Maltene, on kaže da kriza traje do aprila meseca. April je za petnaest dana. Rekao je – od aprila nema krize. Da li je tako? Vi kažete – smanjujemo javnu potrošnju, nećemo više trošiti nego što zaradimo, a on kaže – u septembru povećavamo plate. Penzije povećavamo; moramo da povećamo potrošnju. Prema tome, mi ništa ne razumemo. Vi ste smešna vlada. Vi ste smešna vlada. Izađe Đelić i očita neku lekciju, Jelašić ima neku svoju priču. Da nije ovih iz MMF-a, oni kad dođu, oni vas skupe i kažu – hajde tišina, sada ništa ne pričajte, sada mi pričamo. Oni vam očitaju slovo i odu, a onda se vi opet razletite svako na svoju stranu, svako u svoju kampanju, u svoju stranku, u svoj atar i svako radi šta hoće. Zato ova država ide ovako kako ide. Mislim da mi nemamo ministra finansija. Dinkić se obraća i kaže da će da pravi puteve. On kaže da naša preduzeća ne valjaju ništa, on pravi nova preduzeća. On pravi institucije koje su paralelne sa onima koje mi imamo i koje su pod vašim ingerencijama. To znači, zašto vi sedite tamo? Šta vi radite? On kaže, lepo pravi preduzeće koje će da gradi, da radi, da uzima kredite, da živi, funkcioniše itd. Je li tako? Vas ne pita može li to da radi. Da li vi poštujete Zakon o ministarstvima? Da li znate šta ko radi tamo? Da li vas neko pita? Da li vi držite ruku na finansijama? Ne, ovde radi ko šta hoće. Neki dan slušam, malo popilo društvo, baš je iz Vlade, bilo je to na jednoj velikoj megalomanskoj proslavi sada za vikend, na Novom Beogradu; tu se dobiju prave informacije i sve se zna gde će šta da se plasira, kome. Nekim nesrećnicima koji se raduju kažu – dobili ste fond za razvoj, ali donesite garanciju banke. Kada oni okrenu telefonom niko od tih koji nisu na spisku ne može dobiti garanciju banke. Zato jedna „Budimka“, kao prerađivač voća i povrća, propada, a bila je najveći izvoznik na rusko tržište. Zato čipsare propadaju, zato „Srbijanka“ Valjevo propada, zato veliki izvoznik vatrostalnih materijala „Magnohrom“, koji je sve izvozio na rusko tržište, propada. Zato propadaju svi oni za koje je neko rekao da moraju da propadnu. Zato JAT propada, jer neko nije hteo da dozvoli privatizaciju. To je sve već bilo završeno, i to na međudržavnom sporazumu sa Rusima; trebalo je već da se potpiše i sve je rešeno. Sve je propalo jer je neko rekao – neću dozvoliti, sećam se odlično na Vladi, od toga nema ništa. Uvodi se avio-kompanija iz Crne Gore, koja počinje da funkcioniše u Srbiji, a naš JAT puštamo niz vodu. Čije su pare u toj avio-kompaniji? Šta vi mislite čije su pare? Nemojte opet da vam se javi telefonom neko direktno u program i da kaže – ja sam kupio te avione tamo; doduše, ne smem da dođem kod vas u vašu državu, ali tamo su moje pare, vrte se, ja radim posao; šta ću ja da dolazim tamo, imam preča posla. Da li je tako? Sada mi imamo jedan sistem koji ovde funkcioniše, ovaj parlament se zamajava nečim; mi pričamo da li će milion tamo, ovamo, da li će da se poveća neki dohodak; vi pričate sada jedan posto, 0,20% itd., a neko 'ladno pedeset miliona, sto miliona evra, milijardu. Gospođo ministarka, da li ste preduzeli nešto kada je predsednik države, koga ja izuzetno cenim kada je dao tu izjavu, rekao – za dve i po milijarde evra je oštećena država Srbija, odnosno vaše ministarstvo i grad Beograd, sa Lukom Beograd i Ušćem? Lično predsednik je rekao. Mislim da su čuli neki poslanici. Valjda je neko čuo kada je bila emisija na tu temu. Šta bi sa te dve i po milijarde? Da li su došle u budžet ili nisu? Kako možemo sad da jurimo za neke javne nabavke u tamo nekoj opštini neke nesrećnike, prave elaborate, sve ovo, dođe čovek i da optički kablovi prođu kroz sve koridore sa nekom taksom od dva miliona evra odjednom? S čijeg računa su uplaćena ta dva miliona evra? Da li mi možemo u Sloveniju da uđemo u sistem telekomunikacija i da ih kompletno kontrolišemo optičkim kablovima? Ne možemo. Ali, ovde je odgrađena avlija, kako ja to često kažem, radi ko šta hoće. Ovde se uvozi šta se hoće, odakle hoće, kako hoće. Da li je tužilaštvo preuzelo nešto povodom one sinoćne izjave? Da li su pokrenuti neki krivični postupci protiv nekih privrednika? Da li je neko danas uradio nešto na tu temu? Nije i ne sme. Mi ćemo se i dalje baviti nekim sitnicama, a onome ko je politički nepodoban ćemo reći – nađite mu tamo nešto da ga mi privedemo, da ga naučimo pameti. Je li tako? Vi ćete ovde doći s jednom lepom pričicom, ispričati nam tu lepu pričicu, mi to saslušati; vi se nama smeškate, mi vama, ova ekipa aplaudira i baš je zabavno. Zabavno. Doduše, nema poslanika iz vladajuće koalicije, oni imaju preča posla, neće ovde da sede. Vi slušate aplauze, ovacije, sve bude lepo i sutra opet – nemoj da vam se jave neki drugi, treći itd. Ja očekujem da se veoma brzo jave još neki i da kažu – mi smo ti. Prema tome, uzmite dizgine u ruke što se finansija tiče, ako umete, gospođo Dragutinović. Ako ne umete ili ako ne možete, morate da odete dostojanstveno, elegantno, fino i da sve završimo lepo, a da na vaše mesto dođe neko ko će stvarno uvesti red i Srbija će krenuti napred.
Iskorišćeno je vreme koje je na raspolaganju predsedniku poslaničke grupe i minut i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Branka Ljiljak podnela je amandman kojim se posle člana 1. dodaje novi član 1a. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić zajedno su podneli amandman kojim se posle člana 1. dodaje novi član 1b. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Mi smo podneli amandman kojim smo predložili da se posle člana 1. doda novi član 1b, koji glasi: U članu 21d, stav 5, umesto „15 dana“ treba da stoji „tri meseca“. Ovim amandmanom se traži produženje roka u kome poslodavac može zaposliti lice sa tržišta rada koje bi zamenilo prethodno zaposlenog sa 15 dana na tri meseca, kako bi zadržao stečeno pravo da dve godine ne plaća poreze na osnovu ovog zakona. Mislim da bi ministarka mogla prihvatiti ovaj amandman. Vratio bih se sada opet na onaj zakon, na našu prethodnu raspravu o porezu na dobit preduzeća. Drago mi je da smo se složili da prihvatanje onog amandmana ne bi uticalo značajno na prihode budžeta. Još jednom apelujem, iz tog razloga prihvatite taj amandman. Mislim da bi to bilo značajno. Složiću se sa vama da to nije presudno za to gde će neko investirati. O tome sam pričao malopre kada sam govorio o tom amandmanu. Govorio sam o potrebi izgradnje saobraćajne infrastrukture. Naravno da će neko pre investirati u Beogradu, Inđiji, Pećincima, Staroj Pazovi, i dobro je što se tu investira, kada imamo dva autoputa koja prolaze kroz te opštine. Šta da radimo mi u zapadnoj Srbiji? Znate da je Zlatiborski okrug jedini okrug u Srbiji koji ima spoljnotrgovinski suficit, ima veći izvoz od uvoza, ali zaista nemamo rešenu saobraćajnu infrastrukturu. Ova vlada je poništila koncesiju za izgradnju autoputa od Beograda do Požege. Imamo najave, već dve godine, još se nije krenulo sa izgradnjom autoputa, koji nam je zaista neophodan da bismo mogli da privučemo bilo kakvog investitora. Za vreme prethodne vlade izvršena je rekonstrukcija puta od Zlatibora do Kokinog Broda, izvršena je rekonstrukcija puta od Nove Varoši do granice sa Crnom Gorom. Prošle godine je krenula rekonstrukcija od Kokinog Broda do Nove Varoši. Stoji pitanje kada će biti završena. Kako da privučemo nekog da investira u te opštine? Namerno ne govorim o opštini iz koje dolazim. Dolazim sa Zlatibora, iz opštine Čajetina. Imamo dosta investicija. Prilično smo razvijena opština i ne govorim o našim problemima, govorim o problemima opština Nova Varoš, Priboj, Prijepolje, Sjenica, koje su nedovoljno razvijena područja. Smatram da zaista ova vlada treba da učini nešto kako bi stimulisala potencijalne investitore da ulažu i u ta područja. Prvenstveno mislim na saobraćajnu infrastrukturu. Da ne govorim o aerodromu Ponikve. Za vreme prethodne vlade, Ministarstvo infrastrukture i čitava vlada su uložili sredstva u uklanjanje zaostalih projektila na pistama aerodroma Ponikve. Presvučene su piste i nakon toga se stalo. Sada imamo proglašenje tog aerodroma u civilne svrhe. To su nekakvi protokoli o tome da će on biti u civilne svrhe. Naravno, nisu predviđena finansijska sredstva za rekonstrukciju tog aerodroma, tako da to ne znači ništa. Ako zaista želite da pomognete tom kraju, za to moraju da se opredele sredstva. Još jednom vas pozivam, složili smo se da će prihodi budžeta biti beznačajno umanjeni prihvatanjem ovog amandmana i apelujem da ga prihvatite.
Iskorišćeno je jedan minut i trideset sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Generalno, ovo je amandman kojim smo želeli da pojednostavimo ono što se nalazi u članu 2. Malopre ste rekli jednu rečenicu, a to je da je interes da poreski sistem bude jednostavan. Eto, ovo može da se uokviri sa tim. Možda smo to što piše u članu 2. hteli da pojednostavimo. Na kraju krajeva, formulacija koju smo predložili definisana je u nacionalnom programu integracija, odnosno izmenama i dopunama tog programa koji je Vlada Republike Srbije usvojila i poslala u skupštinsku proceduru. Ako tamo uđete i pogledate ono što se odnosi na vaše obaveze kada je u pitanju poreski sistem i poreska politika, ono što se odnosi na oporezivanje građana koji se bave poljoprivredom, odnosno šumarstvom, ovako je definisano kako smo predložili. To suštinski neće ništa da promeni u ovome tekstu zakona, ali smatrali smo da je ovako racionalnije i prihvatljivije. Naravno, kada je u pitanju izmena i dopuna ovog zakona, on se može posmatrati sa dva aspekta: jedan je usaglašavanje sa Zakonom o računovodstvu i reviziji, a drugi aspekat jeste obaranje poreskih stopa koje bi trebalo da budu u funkciji afirmacije tržišta kapitala u Srbiji. Po mišljenju Srpske radikalne stranke, subvencije i poreske stimulacije u svakom slučaju jesu prihvatljive i nisu sporne, međutim, smatramo da će ovo o čemu danas govorimo i raspravljamo zaista u neznatnoj meri uticati na afirmaciju tog tržišta kapitala. U suštini, mnogo toga treba da se uredi. Nema zdravog i normalnog tržišta kapitala dok se ne sredi, recimo, kurs, dok se banke ne uvedu u red. To sam spomenuo, niste bili u sali, gospođo Dragutinović. Nemoguće je da država nema mehanizme da utiče na činjenicu da su razlike u kamatama na depozite i kamate na plasmane dinarskih sredstava osamnaest puta, tako da postoji niz drugih stvari koje se objektivno moraju u državi urediti da bi ovakve izmene poreskih zakona dale određene efekte. Lepo ste rekli malopre da investitori dobro znaju šta su razlozi zbog kojih ne dolaze u jednu državu. Pretpostavljam da rukovođeni takvim saznanjima imamo saldo investicionih ulaganja u prethodnoj godini i u godini pre nje. Tu se opet vraćamo na one standarde o kojima smo govorili malopre. Mogu da konstatujem da se, kada je u pitanju naš poreski sistem, usklađivanje tog zakonodavstva sa tom vašom vodiljom EU otišlo najdalje, ali ako se u ovoj oblasti otišlo najdalje, a Evropska komisija kaže da ni to nije dovoljno, onda možete da mislite kakva je situacija u ostalim sektorskim politikama. Da je ovo prihvaćeno, suštinski se ne bi desile neke promene, ali smatramo da je naše rešenje bilo jednostavnije. Što se tiče ovih izmena i dopuna poreskih zakona, mislim da ste nam u načelnoj raspravi ostali dužni jedan odgovor, gospođo ministre. Zašto ne radi Komisija za kontrolu državne pomoći? To je pitanje koje je vezano za standard i koje se postavlja kao problem, kao u vezi sa Državnom revizorskom institucijom. Svaka poreska olakšica koja se tretira kao subvencija može da bude predmet kontrole ove komisije. Zato Komisija ne radi. Nije radila svih ovih godina ni Državna revizorska institucija, pa je počelo da se odmotava klupko. Naše pitanje je – kada će početi da radi, jer je to neophodno za jedan pravičan pristup subvencijama, odnosno poreskim olakšicama za učesnike u tržišnoj utakmici u našoj državi? Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Mladen Grujić podneo je amandman kojim se posle člana 5. dodaje novi član 5a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić.Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Gospođo ministarka, tačno je da se ovim predlogom zakona o porezu na dohodak građana pokušao stimulisati razvoj tržišta kapitala kroz smanjenje poreskih stopa, kroz smanjenje poreske stope na prihode od kapitala i na kapitalnu dobit sa 20 na 10%, kao i na prihode od osiguranja sa 20 na 10%. Želim da vas podsetim na činjenicu da je Poslanička grupa DSS još na samom početku ekonomske krize predlagala tu vrstu poreskih smanjenja. Nismo tada naišli na vaše razumevanje. Bili smo proglašeni pesimistima, ljudima koji šire defetizam i paniku. Nažalost, bili smo u pravu i te mere su stigle sa zakašnjenjem. Želim da kažem da nije tačno da će se u ovoj godini ljudima olakšati, da će te poreske stope biti smanjene, s obzirom na činjenicu da se one prošle godine uopšte nisu ni plaćale. Imali smo uredbu, odnosno zakon o privremenom obustavljanju plaćanja. Nije bilo 20%, nego je bilo 0% do prvog januara ove godine, odnosno 31. decembra 2009. godine, a za ovu godinu je planirano da se ta stopa smanji sa 20 na 10%. Mislim da još nije zrelo da se vrati. Mislim da je trebalo produžiti i na ovu godinu da se ne plaća taj porez, ali to je vaše opredeljenje. U članu 9. smo predložili amandmanom: „Izuzetno od stava 1. ovog člana, stopa poreza na prihode od osiguranja lica iznosi 8%“. Vi ste predložili smanjenje sa 20 na 10%, a mi predlažemo da to smanjenje bude sa 20 na 8%, jer tržište osiguranja, naročito životnih osiguranja, nije dovoljno razvijeno. Mislim da bi prihvatanjem ovog amandmana to tržište osiguranja doživelo ekspanziju. Mislim da bi na taj način i najveći broj građana Srbije bio osiguran, što sada nažalost nije slučaj, pa vas pozivam da prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, Vlada je predložila da se godišnji porez na dohodak građana plaća na sledeći način: na iznos do šestostruke prosečne godišnje zarade 10%; na iznos preko šestostruke prosečne godišnje zarade 10% na iznos do šestostruke prosečne godišnje zarade i još 15% na iznos preko šestostruke prosečne zarade. Suština mog amandmana je uvođenje više poreskih ili platnih razreda i progresivno povećanje poreza za one koji imaju veća primanja. Pročitaću svoj amandman. Predlažem da se na iznos do četvorostruke prosečne zarade plaća dodatni porez od 5%. Da bi građanima bilo jasnije, to je otprilike zarada od 1.600.000 dinara, ili 16.000 evra godišnje ili 48 prosečnih plata. Takođe, predlažem da građani koji za godinu dana prime 60 prosečnih plata, dva miliona dinara ili 20.000 evra, plate dodatni porez od 10%; da građani koji prime 72 prosečne plate, to je oko 2.400.000 dinara, plate 15% dodatnog poreza; i da građani koji prime više od 72 plate, ili preko 2.400.000 dinara, na iznos preko šestostruke zarade plate 20% na iznos do šestostruke zarade, a na iznos preko šestostruke prosečne zarade da plate još 50%. Smatram da bi se uvođenjem ovih platnih razreda i povećanjem poreza obezbedila pravednija poreska politika i uspešnije punjenje budžeta. Skrećem pažnju da bi prihvatanjem ovog amandmana bilo pogođeno nekoliko hiljada ljudi, to su uglavnom ljudi koji rade u uspešnim privatnim kompanijama, u bankama; ima tih ljudi u Skupštini, sekretari raznih odbora, članovi Vlade, savetnici u ministarstvima, koji u proseku primaju preko 100.000 dinara mesečno i većina njih ima veću platu od narodnih poslanika, ministara ili čak i predsednika države. U Srbiji, po zvaničnim podacima, ima 700.000 ljudi koji žive ispod granice siromaštva i koji dnevno imaju manje od jednog evra prihoda, praktično imaju dovoljno da kupe kilogram hleba i jedan litar mleka. Jednostavno, smatram da nema pravednijeg rešenja od toga da država uzme od onih koji imaju previše i da da onima koji nemaju ništa. Zagovornici kapitalizma i tržišta, oni koji brane postojeći sistem, reći će kako su ovi koji imaju bili sposobniji od onih što nemaju. U svakom slučaju, to je tačno, međutim, nije moguće da je neko sposobniji sto ili hiljadu puta od nekog drugog. Pročitaću i prokomentarisati kratko obrazloženje Vlade zbog čega odbija ovaj amandman. Između ostalog, kaže se: „Kod obračuna poreza primenom većeg broja poreskih stopa povećali bi se troškovi administriranja navedene fiskalne forme, zbog čega ne može da se prihvati navedeni amandman“. Smatram da ovo obrazloženje nije ozbiljno. Troškovi su, u svakom slučaju, zanemarljivi u odnosu na sredstva koja bi se dobila prihvatanjem amandmana, odnosno dodatnim oporezivanjem prihoda građana koji za godinu dana imaju enormne zarade. Hvala vam.
Minut i četrdeset pet sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Podneli smo amandman na član 17, odnosno predložili smo da se član 17. briše. Želeo bih samo da dam pojašnjenje da se pogrešno ne shvati, s obzirom na to da se ovim članom predlaže za 2011. godinu da se ne utvrđuje i ne plaća porez na prihode od poljoprivrede i šumarstva na katastarski prihod. Znači, to je predlog Vlade. On se ne plaća od 2004. godine. Naš amandman je podnet u smislu da je nelogično da u zakonu stoji da se za jednu godinu ne plaća ta vrsta prihoda. Znači, to je toliko beznačajan prihod za budžet da bi možda trebalo doneti odluku da se on neće plaćati uopšte ili da se neće plaćati dok se na osnovu nekih kriterijuma ne napravi procena da bi trebalo da se plaća. Mislim da je ovako rogobatno i pravnički malo nestručno napisano, možda će neko čitati ovaj zakon za 20 godina i u zakonu će pisati da se taj porez ne plaća za 2011. godinu. Znači, u tom smislu je podnet amandman i mislim da bi mogao biti prihvaćen.
Narodna poslanica Branka Ljiljak podnela je amandman kojim se posle člana 18. dodaje novi član 18a. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Podneli smo amandman na član 21. da se član 21. menja i glasi: „Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Republike Srbije“. Obrazloženje je slično kao i za prethodni zakon. U odgovoru Vlade zašto nije prihvaćen amandman stoji da je budžetom za 2010. godinu projektovano da se prihodi od poreza na dohodak građana evidentiraju, odnosno da se to primenjuje od 1. januara 2010. godine. Znači, razlog je takođe kašnjenje Ministarstva finansija, odnosno čitave Vlade, jer je i ovaj zakon, kao i Zakon o porezu na dobit preduzeća, takođe trebalo da se nađe na dnevnom redu Skupštine kada i budžet i da počne da se primenjuje od 1. januara, a mi danas, 16. marta, raspravljamo o njemu, a on će biti usvojen tek krajem marta. Tu se vidi neodgovornost Ministarstva i Vlade kada su ti rokovi i kalendari u pitanju. Pošto završavamo i ovaj zakon, ostalo je još samo nejasno da li je ministarka prihvatila onaj amandman na porez na dobit. Voleo bih da to čujem.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč? Reč ima ministarka Diana Dragutinović. Izvolite.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, ministarka, odnosno Vlada nije prihvatila 11 od 13 amandmana koji se odnose na Zakon o porezu na dohodak građana. Same izmene Zakona su stvarno kozmetičke i imaju dva cilja; jedan je da se malo oživi i pokuša oživeti tržište kapitala. Možda još važniji cilj jeste smanjenje broja nominalnih i efektivnih poreskih stopa. Znamo da je ovo sistem cedularnih poreza, koji ne postoji nigde u svetu, da ima četiri nominalne i osam efektivnih poreskih stopa. Jedna od ideja koja leži iza ovih manjih promena Zakona jeste da se makar harmonizuju poreske stope koje se odnose na prihode od kapitala, dakle, da se sa 20 spusti na 10%, i na taj način izjednače sa porezom na dobit. Bile su tu dve vrste amandmana. Jedan broj amandmana je imao za cilj da se smanji poreska osnova; dakle, da poresko opterećenje, makar kad su zarade u pitanju, bude manje. Drugi amandmani odnosili su se na tzv. zalaganje za veće administriranje poreza. Kada su u pitanju oni amandmani koji se odnose na smanjenje poreske osnove, to mi je blisko i nadam se da ćemo uskoro pred ovim parlamentom moći o tome odlučivati, to je taj porez neoporezivog dela, bio je predlog da se neoporezivi deo poveća sa sadašnjih, da kažem najgrublje, šest na šesnaest hiljada dinara. Ta ideja je odlična, ali ne bi mogla da se izvede bez promene nekih drugih zakona, odnosno u sklopu poreske reforme koja je pred nama. Nadam se da ćemo o ovoj promeni vrlo brzo razgovarati, na zadovoljstvo i jedne i druge strane. Što se tiče administriranja poreza, bila je jedna ideja koja deluje privlačno, a to je da se poveća broj stopa koje se odnose na porez na godišnji dohodak građana. Znamo da danas postoje dve stope. Bio je predlog da postoji četiri ili pet stopa, što deluje pravedno, zato što ljudi koji su bogatiji treba da plaćaju više i može da se uvede neka proporcionalnost. Međutim, kada dođemo na teren brojeva, od poreza na zarade na godišnjem nivou se obično skupi oko sto četrdeset milijardi dinara, od toga ovim godišnjim porezom, koji je dodatni porez nad ovim cedularnim porezom koji se plaća, svega dve milijarde, tako da bi bilo suviše veliko administriranje za relativno mali efekat. U svakom slučaju, hvala za amandmane i nadam se da ćemo relativno brzo promeniti ovaj zakon na način da se poveća konkurentnost naše radne snage. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Šami je prijavljen. Nemate prava na reč. Nakon rasprave u pojedinostima … Ne. Član 144. Poslovnika Narodne skupštine – rasprava u pojedinostima, nažalost, samo predlagač, ali nastavićemo, tako da ćete i vi imati priliku. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD ERSTE GCIB FINANCE I.B.V. AMSTERDAM, SA ERSTE BANK A.D. NOVI SAD KAO AGENTOM, MARFIN BANK A.D. BEOGRAD I VOJVOĐANSKE BANKE A.D. NOVI SAD (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Zakonodavni odbor je odbacio kao neblagovremene amandmane koje su na član 1. i član 4. zajedno podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslaniče Zorane Šami, ako sada želite reč, možete. Izvolite.
Zahvaljujem. Nemam ništa da dodam ovome da je amandman prihvaćen, ali sam na kraju protekle rasprave o zakonu koji je bio na dnevnom redu osetio potrebu da nešto kažem gospođi ministarki. Jako mi je drago da Srbija živi u poreskom raju. Sumnjam da građani Srbije, kada se ujutru dignu i pogledaju svoj novčanik, dele to mišljenje. Kada smo već kod raja, verujem, gospođo ministarka, da ste vi osoba sa dobrim namerama. To stvarno verujem. Jedina nevolja je u tome što je jedan italijanski pesnik pre nekoliko stotina godina napisao da je put u pakao popločan dobrim namerama. Hvala.
Jedan minut iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Ministarka Diana Dragutinović ima reč.
Nisam nikad rekla da Srbija živi u poreskom raju. Ne mislim da je poreski raj dobar i da bilo koja ozbiljna zemlja ima poreski raj. Zna se koje zemlje imaju poreski raj. U toj grupi zemalja ne vidim Srbiju. Samo sam rekla da kada je u pitanju visina poreza na dobit, visina poreske stope, nominalna 10%, efektivna 5%, to deluje kao da Srbija jeste zemlja poreskog raja, samo po visini poreske stope. Inače, nadam se da vi ne mislite da je dobro da Srbija bude u redu onih zemalja koje su poreski raj.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Erste GCIB Finance I.B.V. Amsterdam, sa Erste bank a.d. Novi Sad kao agentom, Marfin bank a.d. Beograd i Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST „BANCA INTESA“ A.D. BEOGRAD PO ZADUŽENjU JAVNOG PREDUZEĆA „SRBIJAGAS“ NOVI SAD (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Aleksandar Martinović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković i Dragan Čolić. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za finansije, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pa narodni poslanik Miloš Radulović.
Način na koji je zakazana sednica, vreme koje smo imali za podnošenje amandmana i to što su oni odbačeni kao neblagovremeni govori o dignitetu Narodne skupštine, o poštovanju parlamentarnog rada i o našoj mogućnosti da iz najboljih namera popravimo nešto od ovih zakona koji su na dnevnom redu. Jedan od retkih zakona povodom kojih čovek uopšte uspe da se javi, koristeći makar svoje vreme, iako mu je amandman kao poslaničkoj grupi odbačen, jeste ovaj, prosto na način da se dobije vreme da se razgovara o ovako važnim temama u okviru spojene rasprave kakva je bila i ova o kreditnim zaduženjima. Mislim da je ovo prilika da još jednom ponovimo da je neophodno da kad nam u Skupštinu dostavite zakon kojim tražite od nas garanciju, koja je uvek bezuslovna, neopoziva, sa svim pratećim troškovima, dobijemo i osnovni ugovor o kreditu na koji dajemo garanciju. Kako možemo da garantujemo za nešto, a da ne znamo šta je osnov za tu garanciju? Razlog za to je, ponoviću, obnova „Gazele“ i obilaznica oko Beograda. U ovom domu smo usvojili garanciju, a da niko od nas nije imao pojma da je uslov za dobijanje tog kredita raseljavanje romskog naselja, koje je bilo podvedeno pod– socijalni i ekološki uslovi koji moraju da budu obezbeđeni da bi se povukao taj novac. Pod te socijalne i ekološke uslove bilo je podvedeno nešto što se ni od koga, nigde i nikad ne traži. Ako EU, a ovo su evropski fondovi, nema kriterijume za garanciju ovih i ovakvih standarda, od nas se očekivalo (i očekuje se još uvek, vrlo mali deo sredstava smo povukli) da bilo gde, ikada primenjene najviše svetske standarde u tom smislu moramo da ispunimo, kao garanti, da bismo povukli sredstva. Da li je to primereno dostojanstvu jedne zemlje koja dobija kredit pod ovakvim uslovima? Da li je to primereno dostojanstvu narodnih izabranika koji o tome treba da se izjašnjavaju? Tvrdim da nije. Ono što smo zahvaljujući vašoj ozbiljnosti pristupa, vašoj ličnoj, gospođo Dragutinović, uspeli da dobijemo – posle odobravanja kredita za ono što su namene koje nikad nećemo odobriti, a to je da za budžetski deficit, odnosno rasipnu Vladu, odobrimo zaduživanje, na šta vi lično ne možete da utičete – jesu ugovori o kreditu sa tim bankama sa kojima ste zaključili aranžman i da vidimo da to ni izbliza nisu tako laki i dobri uslovi. Zašto je za nas sporno da garantujemo za kredit čije uslove ne znamo? Na primer, građani su jutros imali priliku da čuju u radijskim emisijama, povodom Dana zaštite prava potrošača, da je na stotine i na hiljade zahteva fizičkih lica koja su se žalila na neadekvatnu bankarsku uslugu usledila takva reakcija i da se proverom da li banke zaista kriju od svojih komitenata uslove pod kojima daju kredite došlo do zapanjujućih rezultata. Jedan čovek koji je hteo da od banaka unapred dobije ugovor o kreditu, da bi seo kući da izračuna šta to za njega znači, krenuo je u nemoguću misiju. Nijedna od poslovnih banaka, komercijalnih, domaćih, domaćih sa prefiksom strane, nije htela da dostavi mogućem, potencijalnom korisniku kredita ugovor o kreditu! Razlog zašto to njima nisu dostavili je isti onaj zbog kojeg mi ovde nemamo ugovor o kreditu za koji treba da izdajemo garanciju, odnosno da se saglasimo da vi stavite u funkciju garanciju koju je neko već parafirao, potpisao ili obećao. Da se u takvim ugovorima o kreditu ne kriju sporne stvari, one bi bile javne. Nije reč o skrivenim manama, reč je o namerama koje se u startu stave kao uslovi takvim kreditima, bilo da ih uzima fizičko lice ili mi kao država. Ovo mi je novi povod da podsetim na dve stvari sa „kopaoničke ispovedaonice“, kako sam razumela nastupe mnogih ranijih ministara, večitih savetnika, zakletih reformatora koji su se posipali pepelom zbog toga što su napravili strašnu grešku i one kredite u dolarima konvertovali u evre, danas svesni da je to za nas kao državu teško. Da li nam je neko uz ovu garanciju rekao šta znači težina ovakve devizne klauzule? Ne. Njihova je krivica što su tada nekritički izvršili prevođenje iz dolarskih obaveza u evre. Danas pričaju da je najbolje zaduživati se u dinarima. Čak su i krediti koje je Vlada davala, najpodsticajniji, ovde sam čitala za ovom govornicom, bili sa valutnom klauzulom. Oni koji veruju da su izuzetno inteligentni, da se iza rogobatnih stranih, neprevedenih reči, za koje postoje lepe srpske reči, krije njihova inteligencija, zaboravljaju da je ovaj narod imao dovoljnu razboritost i mudrost da shvati da se iza ovih dobrih namera, kako neko reče maločas, u stvari krije površnost jedne vlade koja nije bila u stanju čak ni da povuče sve odobrene kredite. Nažalost, vi ste, gospođo Dragutinović, zbog bolesti morali da se vratite u Beograd. Mi koji smo ostali na Kopaoniku imali smo priliku da čujemo gospodina Đelića koji je izjavio pred svima da od Svetske banke vučemo manje kredita nego što imamo prava po našem ulogu, po kontribucijama. Umesto da stavi zarez, pa da kaže – a greškom Vlade nismo ni povukli sva odobrena sredstva, on to prećuta i prežive pred predstavnikom Svetske banke koji je sedeo u sali. Da li treba zbog nekog ko je hteo sebe da pohvali ili da izigrava zaštitnika nacionalnog interesa da sad trpi neko ko računa na te kredite, neko ko nije rekao činjenicu da smo u 2007. godini platili milion evra kaznenih kamata na odobrene a nepovučene zajmove Vlade Republike Srbije? I, danas reći da dobijamo manje kredita nego što imamo pravo s obzirom na kontribuciju, a ne reći da nismo povukli ni odobrene, pa onda još dodati da nemamo projektantske kuće, nemamo one koji projektuju tunele, govori o tome da vama, kao jednom čestom primeru jedne žene koja hoće ozbiljno da se bavi svojim poslom, nije lako izaći na kraj u takvoj vladi, koja je i tamo nastupala kako nastupa i ovde. Dođe i priča ko šta hoće, na bilo koju temu, disonantno ili, što bi rekli, tri mišljenja, od kojih, nažalost, ono profesionalno, ono ekonomsko, koga je bilo u vašem referatu, koji nigde nije objavljen... Samo vaš nije nigde objavljen, iza njega neće stati ni potpredsednik Vlade, ni Demokratska stranka, ni Vlada cela. Nemam problem da priznam da ste jedino vi imali kvalitetnu elaboraciju stanja i mogućih izlazaka iz krize, a da sam se kao ekonomista stidela onih koji su u isto vreme pričali da treba istovremeno da razvijemo državni kapitalizam i da smanjujemo ulogu države uopšte. Ugled ekonomske struke i ugled Vlade na Kopaoniku nije postignut, ali oni dobri tonovi i odgovorni tonovi koji su se tamo čuli, a bilo ih je malo, moraju ovde da budu preneti. Jedan od njih je, na primer, i taj da mi svoj razvoj moramo da baziramo na štednji, a ne na kreditima. Kako da štedi onaj ko ne prima platu i ne može da preživi? Da li je baš toliko teško prihvatiti inicijativu Srpske napredne stranke, koja je još za budžetski sistem i o memorandumu govorila da ne može osnovni cilj da bude stabilnost cena, inflacija, nego zaposlenost i razvoj zasnovan na zaposlenosti. Jer, ako kažete – tražnja je potrebna da se razvija privreda, da neko ima novaca da kupuje, to je tražnja, odakle ta tražnja? Hoće li neko da otvara slamarice gde je ušio ne znam iz kojeg vremena zarađene evre? Ta tražnja može da se ostvari jedino zaposlenošću, primanjem plate i trošenjem u radnjama i kupovinom naše robe. U toj „ispovedaonici“ su oni koji su otvarali carine, ukidali sve granice, prepreke i vršili potpunu liberalizaciju plakali nad činjenicom da danas nemamo industriju ili, kako su to zvali, nemamo razmenjive robe i nemamo čime da izađemo pred svet. Istovremeno, imamo reklamu gospodina Dinkića, koji je javno i jasno rekao – promeniće stav, pristup, mišljenje, šta god treba, samo sa osnovnim razlogom, on kaže, da pomogne narodu, a ja kažem – da ostane u fotelji u kojoj je. I, nudio je potrošačke kredite reklamirajući štednju. Želimo da ostvarimo održiv razvoj, a reklamiramo potrošnju. Kažemo da treba da se razvijamo na štednji, a ne obezbeđujemo ljudima radna mesta. Neko traži od Srpske napredne stranke još i konkretan program. Zar konkretan program nije sve ono što ovde iznosimo stavljajući primedbe na ovakva zaduživanja, za koja, ni za jedno jedino, nemamo efekat? Osnovali smo Upravu za javni dug, 2004. godine doneli zakon, u 2010. još ne znamo ko sedi ovde iz Uprave za javni dug da nam obrazlaže šta ovo znači za budućnost naše zemlje. Reći ćete mi – demagogija, kada kažem – zadužiće se moja deca i sva ostala deca, pa i moja deca. Ne, odgovorna država mora da kaže šta je kreditni rizik, iz čega će puniti budžet ove države, koja će to industrija, proizvodnja, koje usluge, razmenjive usluge moći da obezbede profit, pokriće troškova, pa onda i punjenje budžeta, a vraćanje ovih kredita? U šta će biti uloženi ovi krediti? Da li imamo isplativost onoga što smo već uzeli ili zbog Kopaonika propustih priču o zaduživanju kod KfW banke? Ne bih da propustim da pomenem kao principijelno i gde ti i takvi krediti idu, ali imam jedan od realizovanih projekata u snabdevanju vodom, odnosno ono što se zvalo projekat „Vodovodi i osavremenjavanje vodovoda i kanalizacije“, gde se u materijalu koji postoji... Originalan je, neka kamera zumira, da vidite u šta su utrošeni ti i takvi krediti. Znači, ogromne milione smo ovde prihvatili da budu deo javnog duga, onog koji niko ne sme da spori, deo ukupnog duga, koji takođe ozbiljna država ne može da spori, iako ga naziva komercijalnim, jer ga i metodološki obuhvata kao ukupan dug; narastao je na 34 milijarde evra, a cela bivša Jugoslavija je pred raspad imala 14,6 milijardi dolara duga. Znate koliko imaju danas bivše republike te Jugoslavije? Sto milijardi duga, odgovorno tvrdim. Znači, na sceni je dužničko finansiranje, kao postmoderni način života. Umesto da preispitamo da li zaista treba da se zadužimo, koliko je to isplativo, kako ćemo vraćati, hoćemo li imati od čega, ne, samo li vidimo priliku da se negde zadužimo... To vam je kao bolesna zavisnost žene koja izlazi u grad i vidi rasprodaju i utrčava u radnju, bez obzira na to da li to njoj treba ili ne. Jedan od takvih kredita je KfW kredit, gde je od ukupne sume, pročitaću vam samo nekoliko namena, novac uložen za: zakup prostora u kojem će sedeti stručnjaci KfW, home office trade; troškove za odlazak i dolazak kući; nabavku računarske opreme; vozila koja će biti uzeta u lizing i korišćena za ovaj projekat; evaluaciju projekta i kontrolu kvaliteta. Reći ću vam, zove se cost breakdown, analiza finansijske, proposal... Na primer, od 886.000 evra, ukupnih troškova za Novi Sad, Niš, Kragujevac i Beograd, verovali vi ili ne, svega nekih 85.000 evra ide u rezervne delove kojima će se osavremeniti ovaj vodovod i kanalizacija! Sve ostalo je ono što se podvodi pod konsultantske usluge, u stvari: troškovi života i boravka u Beogradu, Nišu, Kragujevcu i Novom Sadu, plaćanje visoke struke onih koji nam ovde pričaju o dobroj i kvalitetnoj vodi, načinu kako mi to treba da organizujemo, kako da međusobno razmenjujemo iskustva, pratimo svetske trendove itd. Verujte da ne karikiram, daću vam prilog. Znači, od 886 miliona kredita bez kamate, 90% tih sredstava ide na ono što se zove „protočni bojler“, srpski budžet ili lokalna samouprava, država Srbija kao garancija, dug našim generacijama. A efekti? Cena vode (neka znaju građani kolika im je po kom gradu), priča o tome da treba da uđemo u privatizaciju javnih preduzeća, jer nam je to preostalo. Niko neće da kaže da je plata kolege Bajatovića u Upravnom odboru od 8.000 evra deo cene gasa, da je plata direktora (njihove slike, njihova letovanja, njihovi odmori, njihovi seminari) ugrađena u cenu struje. Hoće li neko da uđe u analizu troškova tih koji su dnevni troškovi nas koji plaćamo komunalne usluge i ja koja radim u jednom javnom preduzeću uspevam da ih platim na vreme? Šta rade oni drugi, znaju mnogi građani Srbije. Znači, nemojte da se povodimo za svetom pričom o rogobatnoj kreditnoj politici, o svetskim trendovima. Mi vrlo lepo možemo da budemo moderni ako smo, pre svega, odgovorni, štedljivi i pošteni prema svojim građanima i kažemo im – ovaj infrastrukturni projekat će koštati toliko miliona, uslov da dobijemo kredit koji košta toliko i toliko dinara jeste da izvršimo raseljavanje romskih porodica. Niko vam neće zameriti. Laž se, ma kako dobru nameru imala, nikada dobro ne završi. Ovi krediti, ovakvog tipa, bez obzira na to što su takođe pokriveni dobrom namerom, gotovo su tajni podaci, koji, vi to znate, pre ili kasnije ipak iscure u javnost i obezvrede i dobre projekte iza kojih stoji Vlada ili čak, na primer, lično vi. I sami znate da smo na tom kopaoničkom forumu dobili jedan vrlo neprijatan „šamar“ od gospodina Konuzina, diplomate, koji je rekao da se u ovoj državi za dve godine baš ništa nije promenilo i da prilikom prodaje NIS-a nije znao ni kupac šta kupuje, ali čak ni prodavac šta prodaje. Ja sam se ni kriva ni dužna, kao mnogi, osećala odgovornom i postiđenom zbog toga što je neko iz Vlade, obećavajući brzinu i lakoću nekih međunarodnih projekata, doveo zemlju u takvu situaciju. Mi to sebi ne smemo da dozvolimo. Na kopaoničkom forumu sam bila od prvog do poslednjeg predavanja, i na svakom panelu; ni na jednom koktelu, ni otvorenog ni zatvorenog tipa. Ovo su bili otvoreni sastanci i razgovori, ali moj vrhunski utisak je, gospođo Dragutinović, prenesite kolegama iz Vlade, da nam Miodrag Kostić drži lekciju o tome kako se pošteno obogatio kupujući šećeranu za tri evra a da niko od prisutnih ne kaže čoveku da može da se falsifikuje ili da nije predvidiva budućnost, ali da neko može da falsifikuje prošlost, to je zaista nedopustivo, čak i u ovoj državi. Zahvaljujem vam se. Nećemo ni slučajno glasati za ovo.
Vreme predviđeno za ovlašćenog predstavnika Poslaničke grupe Napred Srbijo je utrošeno. Tri minuta i trideset pet sekundi je ostalo od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Radulović Miloš, sa sedam minuta i pedeset sekundi preostalog vremena.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospođo Dragutinović, kada vi dođete u ovo skupštinsko zdanje verovatno svi građani Srbije osete zebnju, jer, da budemo iskreni, ovo je još jedan od naših pokušaja da vas ubedimo da prestanete sa zaduživanjem za pokrivanje kratkoročnih obaveza, za refinansiranje dugova koje ste već nametnuli građanima, za pokrivanje likvidnosti i za pokrivanje budžetskog deficita. Gospođo Dragutinović, jadna je država koja koristi kredite da bi vratila već uzete kredite, da bi pokrila likvidnost i budžetski deficit. Mi smo, kao što znate, već u toku ove godine iskoristili jedan kredit za pokriće budžetskog deficita, to je ruski kredit od dvesta miliona dolara. Ova dva kredita koja se upotrebljavaju za refinansiranje kratkoročnih obaveza prema komercijalnim bankama, za finansiranje i održavanje tekuće likvidnosti i za pokrivanje budžetskog deficita teška su 330.000.000 evra. Imamo još dva kredita o kojima se vodila rasprava ovde u načelu, tako da je ukupna „težina“, tako da nazovem, tih kredita 700.000.000 evra, samo za januar i februar mesec ove godine, i to kod komercijalnih banaka, sa kamatama koje prelaze 7%. Poslanička grupa DSS već vas je upozoravala, gospođo Dragutinović, da privredni subjekti u zemljama EU za kreditiranje uzimaju kredite sa kamatom od 1,8 do 2%. Gospođo Dragutinović, kako vi pokrivate budžetski deficit? Kreditima. Koliki je ukupni javni dug? To konačno očekujemo, i od vaše Uprave za javni dug trebalo bi da dobijemo tačne podatke. Ako kažete da je ukupni javni dug 31% BDP-a, ako predsednik države kaže da je preko 35%, ako već imamo ova zaduženja, očigledno je da taj ukupni javni dug prelazi 40% BDP-a. Spoljni dug je verovatno, ako se saberu dugovi privrednih subjekata i banaka, već preko 70% BDP-a, i to je ono što uznemirava sve građane Srbije. Gospođo Dragutinović, koliki je dug koji država Srbija treba da vrati samo u ovoj godini – 5,6 milijardi evra ili, prevedeno na dane, sedam miliona evra dnevno. Odakle ćete? Ako imamo proizvodnju koja beleži pad u odnosu na prošlu godinu, samo za prva dva meseca, 12,1%, iako zdušno ponavljate da je povećanje proizvodnje u prva tri meseca 3,7%, a znamo da su prošle godine zbog ekonomske krize to bili mrtvi meseci, jasno je svakom građaninu Srbije da ove godine ne možemo da očekujemo boljitak i povećanje proizvodnje. To ćemo da obrazložimo prostim činjenicama. Imate stalno smanjenje broja zaposlenih za prva dva meseca. U januaru mesecu je za 14.000 smanjen broj zaposlenih; u februaru mesecu je broj zaposlenih smanjen za preko 16.000. To su podaci sa kojima je izašao Savez samostalnih sindikata Srbije. Ako smo prošle godine imali 172.000 onih koji su ostali bez posla, to debelo premašuje cifru od 200.000 nezaposlenih, odnosno onih koji su ostali bez posla. Podsetiću građane šta ste obećali svima kada ste dolazili na vlast, a to je 200.000 novih radnih mesta. Umesto 200.000 novih radnih mesta imamo, gospođo Dragutinović, preko 200.000 ljudi koji su ostali bez posla. Koliko imate siromašnih koji žive ispod granice siromaštva? Preko 700.000. Koliko njih prima socijalnu pomoć? Koliko njih zavisi od narodnih kuhinja? Koliko imate prosečno dnevno štrajkova? Prošle godine ste imali prosečno 25 štrajkova dnevno. Ove godine se taj broj utrostručio, svakodnevno imate oko 75 štrajkova u Srbiji. Na kraju, hteo bih da vas pitam – šta je vaša politika? Jer, ako gospodin Dinkić kaže da je politika u potrošnji, u kreditima, ako je vaša politika i ono što vi kažete, gospođo Dragutinović, da treba da se poveća PDV, da se na taj način reguliše potrošnja, ako imamo gospodina Jelašića koji kaže da treba prestati sa olakim zaduživanjem jer ćemo ući u dužničko ropstvo, ono što nas brine je upravo ova slika na kojoj se vidi kako sedite na samitu na Kopaoniku, gde ste rekli, time završavam, zašto volite Kopaonik – zato što ste svi zajedno, a ne jedan protiv drugog. Ovo što sam izneo upravo pokazuje da vi, iako možda niste toga svesni, radite jedan protiv drugog, a i protiv Srbije.
Hvala. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kako smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O PREDŠKOLSKOM VASPITANjU I OBRAZOVANjU (pojedinosti) Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine povodom pretresa u pojedinostima 6. i 7. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, pozvala da sednici prisustvuju i dr Želimir Popov, pomoćnik ministra prosvete, Zoran Trninić, pomoćnik ministra prosvete, Miroslava Radikić i Ljiljana Nenadović, viši savetnici u Ministarstvu prosvete. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Saša Maksimović, Jelena Budimirović, Nikola Savić, Aleksandar Pejčić, Donka Banović, Slobodan Vuković, Nikola Lazić, Radiša Ilić, Milan Dimitrijević, Zoran Popović, Marina Raguš, Slađan Mijaljević, Goran Mihajlović, Sreto Perić, Radica Jocić, Milica Vojić-Marković, Dušan Marić, Olena Papuga, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Aleksandra Janković i Zoran Šami, kao i Odbor za prosvetu. Primili ste izveštaj Odbora za prosvetu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Nemam običaj da često opominjem na povredu Poslovnika, ali ću vas upozoriti na član 149: „Predlagač zakona, nadležni odbori i Vlada dužni su da pre sednice Narodne skupštine razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije.“ Nažalost, Odbor je svoj deo posla odradio još prošle nedelje i nešto malo danas. Međutim, nismo dobili zvanično mišljenje Vlade o amandmanima, ni koje prihvata, ni koje odbija, a samim tim nismo dobili ni obrazloženje. Odbor je, doduše, radio zahvaljujući prisustvu gospodina ministra, a to odbor može; bojim se da na plenarnom zasedanju bez mišljenja Vlade to ne možemo da radimo. Naprosto predlažem da date neku pauzu ili eventualno da sutra pređemo na tu tačku dnevnog reda, ali prvo moramo dobiti mišljenje Vlade. Poslanici ne znaju zvanično mišljenje Vlade, ni obrazloženje za tako nešto. Zahvaljujem.
Gospodine Šami, nema povrede Poslovnika. Saglasno članu 141. stav 5, Predlog zakona će se razmatrati i bez izveštaja nadležnih odbora i mišljenja Vlade. Moje je da obavestim da je na sednici Odbora neposredno izjašnjavajući se o svakom pojedinačnom amandmanu predstavnik Vlade iznosio svoje mišljenje, odnosno mišljenje predlagača, i usvojio ili nije usvojio, i to je u izveštaju Odbora. To postoji. (Zoran Šami, s mesta: Nije stvar Odbor. Odbor je radio posao, nego je problem u tome što ostali poslanici ne znaju.) Razumem, ali sam vam lepo pročitao da se i bez mišljenja Vlade raspravlja o predlogu, beše, 6. tačke, koja je trenutno na dnevnom redu. (Zoran Šami, s mesta: Gospodine predsedavajući, da li mislite da je to korektno?) Dakle, svoje mišljenje ću zadržati. Kao predsedavajući samo sam dužan da vam pročitam i dam objašnjenje što se tiče povrede Poslovnika na koju je ukazano. Ako niste zadovoljni, svakako imate pravo da to tražite u danu za glasanje, Skupština će se izjasnite. Kažite, gospodine Šami. (Zoran Šami, s mesta: Poslanici nemaju mišljenje Vlade. Ne insistiram da se Skupština izjasni, jer niko neće glasati za to. Znam mišljenje Vlade, ali moje kolege tomišljenje Vlade ne znaju.) Shvatam da niste zadovoljni mojim objašnjenjem, pa će se Skupština u danu za glasanje izjasniti da li sam učinio povredu ili ne. Izvinjavam se, hvala. (Zoran Šami, s mesta: Nije korektno da vi od Vlade nemate…) Gospodine Šami, počeli smo, molim vas. Počeli smo raspravu po toj tački. Zahvaljujem. Gospođa Donka Stančić reklamira povredu Poslovnika. Donka Banović, izvinite molim vas, izvinjavam se i gospođi Banović i gospođi Stančić. Samo se prijavite.
Hvala, gospodine Novakoviću. Reklamiram povredu članova 27. i 31. U članu 31. se govori o obavezama koje imaju potpredsednici Narodne skupštine, pa kaže: „Potpredsednici Narodne skupštine pomažu predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga“. To upućuje na član 27, gde se između ostalog kaže: „Predsednik Narodne skupštine se stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine“. U članu 149, koji je moj kolega Šami reklamirao, jasno stoji da rasprava u pojedinostima ne treba da počne pre nego što dobijemo mišljenje Vlade, a poslanici koji su podnosili amandmane mišljenje o tome da li je amandman prihvaćen ili odbijen. Veoma se razlikuju diskusije, moja, a i mojih kolega koji su podnosili amandmane, u odnosu na to da li je Vlada prihvatila neki amandman ili ga je odbila. Kad je amandman prihvaćen mi onda čak i ne razgovaramo o tome. Znači, mi ćemo sad da pretpostavimo da nijedan amandman nije prihvaćen i onda ćemo da ulažemo energiju da ubedimo ministra koji je predstavnik Vlade da prihvati taj amandman. Još jedna stvar, bila sam na tom Odboru za prosvetu, iako nisam član; jedini sam poslanik koji je bio a da nije član tog odbora. Ostali poslanici nemaju pojma koje je ministar, kao predstavnik Vlade u tom slučaju, prihvatio ili odbio. Uostalom, to nije mišljenje Vlade, nego je to mišljenje ministra prosvete, a da ne pričam da nemamo obrazloženja. Hvala.
Hvala. Nema povrede odredaba članova 27. i 31, na koje ste se pozvali. Želite li da ponovo pročitam stav 5. člana 141, koji glasi: „Ukoliko nadležni odbori ne dostave izveštaje, odnosno Vlada mišljenje o predlogu zakona, predlog zakona će se razmatrati i bez tih izveštaja, odnosno mišljenja“. Ovde je prisutan ministar, koji se i prijavio za reč. On je ovlašćen da u svakom momentu prihvati, kaže obrazloženje itd. Ministre, da li želite da govorite? Samo se prijavite.
Poštovane kolege narodni poslanici, najpre bih želeo da kažem nekoliko reči. Poslanicima sam, članovima Odbora za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije, saopštio koje amandmane Vlada prihvata i koje amandmane Vlada ne prihvata. Ako ima razlika, postoje četiri amandmana odbora koje smo mi predložili Vladi da ih prihvati. To je danas urađeno u toku popodneva. Nama tehnički nedostaje papir. Ako je to prepreka za rad, onda... Dozvolite da završim, ako je to prepreka za rad, onda je to jedna stvar. Ovlašćen sam kao predstavnik Vlade, ministar prosvete, da saopštim stav Vlade na ovoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije i on se neće razlikovati u odnosu na ono što sam već saopštio članovima Odbora za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije. U toku obrazlaganja prihvatanja, odnosno neprihvatanja pojedinih amandmana ja ću reći kakav je stav Vlade o amandmanima narodnih poslanika. Hvala.
Dakle, u izveštaju Odbora za prosvetu, koji ste primili, jasno je naznačeno koje amandmane su i Odbor i predstavnik predlagača prihvatili, a koje Odbor ni predstavnik predlagača nisu prihvatili. Povreda Poslovnika, gospođa Radica Jocić.
Povreda člana 141. Bez obzira na to što ste vi, gospodine potpredsedniče, nama pročitali stav broj 5, u stavu 4. stoji da Narodnoj skupštini nadležni odbori i Vlada dostavljaju izveštaje, odnosno mišljenje, po pravilu u roku ne kraćem od pet dana pre dana početka sednice Narodne skupštine na kojoj se predlog zakona razmatra. Naravno, mi jesmo dobili izveštaj Odbora i mi znamo da je gospodin ministar ovlašćen ispred Vlade da prihvati određene amandmane. Međutim, u mišljenju koje je trebalo da dobijemo do početka ove rasprave o amandmanima od Vlade, pored toga da li su amandmani prihvaćeni ili nisu, imamo i obrazloženje zbog čega su neki odbijeni, a zbog čega su neki prihvaćeni. Na primer, meni kao ovlašćenom ispred poslaničke grupe SRS je vrlo bitno da imamo to obrazloženje ispred sebe da bih mogla da diskutujem o amandmanima i o svemu. Hvala.
Hvala vama. Nema povrede odredbe člana 141. Da ste nastavili, sledeći stav 5. kaže – ukoliko se ne dostavi izveštaj, Skupština će raspravljati o predlogu zakona. Da li ste zadovoljni ovim obrazloženjem ili niste? Ako niste, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o tome da li sam učinio povredu Poslovnika ili ne. Hvala. Gospodine Šami, niste dobili reč i nemojte dobacivati, molim vas. Ovim bismo iscrpili sve, nadam se, povrede Poslovnika. Ukoliko neko... Gospođa Donka Banović reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Rizikujem da zaradim opomenu, jer ću se pozvati na član na koji smo se već pozivali, ali vi rizikujete da dobijete opomenu..
To, naravno, nije dozvoljeno Poslovnikom. Zloupotrebljavate pravo na reč reklamirajući povredu Poslovnika, a pogotovo što sami kažete da ste već tu povredu reklamirali. Zahvaljujem vam. Nemate reč. Gospodin Šami se javio za reč ili? (Zoran Šami, s mesta: Gospodin Šami je besan.) Hvala. Dakle, na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu nisu prihvatili amandman. Reč ima gospodin Popović. Izvolite. Ministar uvek ima prednost. Ukoliko se javite za reč, istog momenta ćete dobiti reč. Reč ima gospodin ministar prosvete Obradović, izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, kao i na sednici Odbora za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije ja ću izložiti stav Vlade o pojedinim amandmanima, koje smo amandmane prihvatili, a koje nismo i zašto nismo. Naime, Vlada je prihvatila amandmane sledećih narodnih poslanika, a reč je o devet amandmana: amandman narodnih poslanika Zorana Šamija i Aleksandra Pejčića na član 5. Predloga zakona, amandman narodnih poslanika Milice Vojić-Marković i Donke Banović na član 8. stav 1. Predloga zakona, amandman narodnih poslanika Milice Vojić-Marković, Donke Banović i Zorana Šamija na član 13. stav 2. Predloga zakona, amandman narodnog poslanika Dušana Marića na član 13. stav 2. Predloga zakona, amandman narodnih poslanika Donke Banović, Zorana Šamija i Milice Vojić-Marković na član 14. stav 1. Predloga zakona, amandman narodnog poslanika Srete Perića na član 38. st. 1. i 2. Predloga zakona, amandman narodnog poslanika Slađana Mijaljevića na član 39. stav 2. Predloga zakona, amandman narodnog poslanika Radice Jocić na član 41. Predloga zakona i amandman narodnog poslanika Slobodana Vukovića na član 44. stav 1. Predloga zakona. Predložili smo takođe Odboru da usvoji četiri amandmana kao svoje, a potom Vladi, koja ih je prihvatila. Reč je o amandmanima Odbora na član 4. Predloga zakona, na član 52. Predloga zakona, na član 21. Predloga zakona i na član 50. Predloga zakona. To su amandmani koje je Vlada prihvatila od prispelih amandmana na Predlog zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju. Sada nekoliko reči o amandmanima koji nisu prihvaćeni. Postoji nekoliko razloga zbog kojih Vlada nije mogla da prihvati predložene amandmane. Ti razlozi su sledeći. Najveći broj amandmana nije mogao biti prihvaćen jer nisu u skladu sa Zakonom, odnosno ta pitanja koja amandman tretira su već uređena Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Pojedinačno mogu, kada se poslanici budu javljali, i to da kažem, nije ništa sporno. Druga grupa razloga: predloženi amandmani nisu mogli biti prihvaćeni zato što nisu u saglasnosti sa ostalim propisima, bilo da je reč o odredbama koje nisu u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, sa Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, sa drugim zakonima iz oblasti obrazovanja u osnovnoj i srednjoj školi i zato što nisu u saglasnosti sa Zakonom o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Postoje, takođe, amandmani za koje smo cenili da su pedagoški opravdani, ali da ne mogu biti prihvaćeni iz finansijskih razloga. Rekli smo da ovaj zakon ne podrazumeva dodatna finansijska sredstva. Jedan broj amandmana je podrazumevao izmene u broju grupa koje su predmet predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Mi smo na Odboru, kolege iz Ministarstva i ja smo to predočili poslanicima i pomenuli zašto te amandmane ne možemo da prihvatimo. Njihovo prihvatanje bi iziskivalo dodatna finansijska sredstva, a Vlada nije u mogućnosti da ta sredstva pribavi i to je razlog odbijanja. Sledeća grupa razloga se odnosi na neprihvatanje tri amandmana iz formalnih razloga, jer su predložena zakonska rešenja jednostavno preciznija, bolje su pravno-tehnički uređena i za nas su celishodnija. Na kraju, postoji jedna grupa amandmana koje nismo prihvatili iz drugih razloga, bilo da je reč o pitanjima koja tangiraju dve različite oblasti, pa mi smatramo da je postojeće rešenje u zakonu celishodnije, funkcionalnije, primerenije, bilo da je reč o amandmanima koji jednostavno praktično nisu mogući, odnosno nisu primenjivi. Njihovo prihvatanje i primena bi stvorili konfuziju u radu ustanova predškolskog vaspitanja i obrazovanja. To je jedan kratak izveštaj o amandmanima koje smo prihvatili i koje nismo. Naravno, biću slobodan i kada poslanici budu izlagali da iznesem stav neprihvatanja amandmana i o konkretnim amandmanima. Hvala.
Hvala vama, gospodine ministre. Pre nego što dam reč gospodinu Popoviću nešto ću da kažem. Potpuno se slažem sa primedbom o korektnosti ili nekorektnosti. Mislim da objektivnog opravdanja da od 9. marta do danas ne dobijemo obrazloženja prihvaćenih ili neprihvaćenih amandmana od strane Vlade jednostavno nema, nema naročitog logičkog opravdanja. To je pitanje odnosa Vlade prema Skupštini, ali i odnosa Vlade prema prosveti. Pri tom, nije mi ni na kraj pameti da ovde prisutnog ministra na bilo koji način prozivam, naprotiv, ali nadamo se da ćemo to u skorijoj budućnosti promeniti. Što se toga tiče, mislim da bi gospodin Šami tu mogao da bude potpuno u pravu. Nažalost, ili na sreću, takvih odredaba u Poslovniku nema. Gospođica Jovanović, potpredsednica Skupštine, po Poslovniku.
Gospodine Novakoviću, javljam se na osnovu člana 27, a vezano za član 31. koji tretira i mene i vas kao potpredsednike Skupštine. Vas član 27. … [[Isključen mikrofon.]]
Izvinjavam se, ako ste pratili, ti članovi su već bili, gospođa Donka Banović je upravo reklamirala. Ako ćemo poštovati Poslovnik, ne možete dalje dobiti reč. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, to nije trajna povreda. Molim vas da zamenika generalnog sekretara gospodina Pudara, a sad se javljam na osnovu člana 104, zamolite da vam objasni tumačenje Poslovnika. Naime, član 100. vam lepo kaže da se narodni poslanik javlja za povredu Poslovnika nakon što je ona učinjena. Ne javljam se na osnovu članova 27. i 31. Ne mislite valjda da se jedan poslanik, gospodin Šami, gospođa Banović, gospođa Jocić, javlja po članu tog poslovnika, pa onda narednih pet sati niko ne sme? Ako vi tako tumačite Poslovnik, onda vi morate da potražite pravnu pomoć, najpre zamenika generalnog sekretara koji će vam reći da sam u pravu i da malopre nije trebalo da mi isključite mikrofon. Sada reklamiram član 104. zbog toga što ste vi na izvestan način ovakvim tumačenjem povredili dostojanstvo Narodne skupštine, jer ste vi, baš kao i ja, član Radne grupe za prava deteta. Moja je dužnost da obavestim ostale narodne poslanike da smo vi i ja bili u privilegovanom položaju u odnosu na sve druge narodne poslanike, i u odnosu na gospođu Radicu Jocić, koja je naš ovlašćeni predstavnik, pa čak i na članove Odbora za prosvetu. Mi smo, kao što gospodin ministar zna, kao članovi Radne grupe za prava deteta mnogo ranije razmatrali ovaj Predlog zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, tako da smo mi znali šta Vlada hoće, a šta neće da prihvati. Sada su u neravnopravnom položaju naše kolege koje nisu članovi te radne grupe, koje nisu članovi Odbora za prosvetu, koje tek danas mogu da saznaju od gospodina ministra, ne na osnovu pisanog izveštaja Vlade, već na osnovu njegovog autentičnog izlaganja, šta to Vlada hoće, a šta neće. Prema tome, vi ste dužni pre svega da ovde branite ne stav Vlade, nego stav narodnih poslanika, i da ne dovodite, na kraju krajeva, ni mene ni sebe u privilegovan položaj zato što smo mi imali prilike da ranije od ostalih poslanika čujemo stavove Vlade.
Nema povreda odredaba Poslovnika, naročito ne člana 104. Dakle, Odbor je 9. marta dostavio svim narodnim poslanicima izveštaj koji je na današnjoj sednici ministar samo ponovio. Nadam se, konačno, da prelazimo na amandman na član 2. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Izvolite, gospodine Popoviću.
Član 2. stav 1. na koji sam podneo amandman glasi: „Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja je delatnost od neposrednog društvenog interesa i ostvaruje se kao javna služba.“ U ime SRS podneo sam amandman kojim predlažem da se reč „neposrednog“ zameni rečju „posebnog“. Neposredno i posebno nije isto. Mislim da formulacija da su predškolsko obrazovanje i vaspitanje delatnost od posebnog društvenog značenja preciznije odražava smisao ovog predloga zakona nego što to čini formulacija koju je predložila Vlada. Apelujem na ministra... Ministre, molim vas, apelujem na vas da još jednom razmotrite i prihvatite ovaj logičan amandman. Hvala.
Hvala, gospodine Popoviću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Maksimović i Jelena Budimirović. Reč ima gospodin Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 2. stav 4. koji smo podneli koleginica Jelena Budimirović i ja upotpunjuje član 2. Predloga zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, koji definiše delatnost predškolskog vaspitanja, s obzirom na to da predviđa i onaj deo koji ovaj predlog zakona, barem u ovom delu, nije predvideo, a to su ustanove socijalne zaštite, kao što su ustanove za smeštaj dece ometene u razvoju, domovi za decu i omladinu bez roditeljskog staranja i zavodi za vaspitanje dece i omladine. Radi informacije, trenutno su u Srbiji hiljadu sto dvadeset dva deteta bez roditelja. Trećinu te dece čine bebe i deca do tri godine. Poseban problem čine deca ometena u razvoju, za koju će država, bez obzira na intencije ka gašenju domova, realno teško iznaći rešenje. Srpska napredna stranka smatra da je neophodno da ova kategorija dece bude obuhvaćena ovim zakonom. Podsetiću vas na vaše reči, gospodine ministre – usvajanje predloženog zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju će omogućiti bolju osnovu deci za početak školskog obrazovanja. Mislim da ste to za neke medije, da ih ne spominjem sada, izjavili. Iz kog razloga, gospodine ministre, vršite diskriminaciju dece? Deca bez roditeljskog staranja ili deca ometena u razvoju svakako nisu odgovorna za svoj položaj. Razumeo bih da priznate da je pisac ovog zakona zaboravio na ovu decu ili da imate drugačiji plan, ali ako taj plan postoji, on očigledno javnosti nije poznat. Dokle god ne prihvatite amandman ili potvrdite da postoji plan za rešavanje problema dece u ustanovama zdravstvene zaštite, ovo bi se, gospodine ministre, moglo smatrati diskriminacijom, i to diskriminacijom u najgorem obliku diskriminacije koju sprovodi država. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da treba prihvatiti amandman koji je obrazložio gospodin Maksimović. U prilog tome želim da u okviru rasprave koja se tiče osnovnih odredaba zakona ukažem na nekoliko stvari koje su jako važne za funkcionisanje predškolskih ustanova. Prvo, nigde se u Predlogu zakona ne spominje prostor u kome deca borave, u smislu minimuma uslova, već samo uzrast i normativ po uzrastu. U praksi imamo situaciju da je normativ za decu od dve do tri godine šesnaestoro dece ili za decu od četiri i po do pet i po godina dvadeset dvoje, a borave, na primer, u prostoriji od 30 metara kvadratnih, a često je i manja kvadratura u pitanju. U takvim prostorijama deca se hrane, imaju svoje aktivnosti, spavaju itd. To znači da u tom prostoru treba da bude i četiri-pet stolova, dvadeset i nešto stolica, da ima prostora između igračaka i da bude dvadesetak kreveta za odmor, što smanjuje i samu bezbednost dece. Dakle, zanemaruje se kvadratura prostora, koja je i te kako bitna i koja treba kao standard da bude propisana zakonom, da bude deo kriterijuma koji će ući u statut te predškolske ustanove kada se formiraju vaspitne grupe. Druga bitna stvar, na predlog pedijatra u vrtiće se upisuju deca sa smetnjama u razvoju. To nije sporno, jer će to pomoći ovoj deci, na taj način da ih grupa stimuliše, da se i kod njih vidi određeni napredak. Ali, o čemu mora da se vodi računa? To što se umanjuje broj dece u grupi nije nikakva olakšavajuća okolnost, zbog vaspitnog osoblja koje nije edukovano, nepostojanja razvojnih grupa u vrtićima, zbog neprilagođenosti samih ustanova, pa vaspitači moraju da, recimo, nose decu. Ako imate vaspitača koji je 40% svog vremena sam u grupi, a nekad i duže, a uz to i dete sa smetnjama u razvoju (da ne navodim te strašne zdravstvene probleme koji su mogući i koji postoje), onda se postavlja pitanje za koga je inkluzija ovakve dece dobra? Vaspitač nije u mogućnosti da takvom detetu pruži adekvatno vaspitanje i pomoć i nije u mogućnosti da obavlja vaspitanje, vaspitno-obrazovni rad sa ostalom decom na način kako to zakon nalaže. Često se događa, i zakon daje tu mogućnost da u grupi može biti dvoje dece sa smetnjama u razvoju. Zbog svega ovoga je neophodna drugačije podrška zakonodavca, bezrezervna, kada su u pitanju deca sa smetnjama u razvoju, jer ta deca moraju da imaju potpunu podršku i države i društva. Treća stvar koja je izuzetno bitna, što se tiče finansiranja predškolskih ustanova, dosadašnji zakon i uredba su dali mogućnost da vaspitno osoblje može imati koeficijente do visine koeficijenata u obrazovanju. Na taj način lokalne samouprave određuju koeficijente i cenu rada po svojoj želji, tretirajući ih najčešće kao javne službe, pa smo došli u situaciju da u nekim opštinama vaspitači imaju platu od 20.000 dinara, a u nekim i 40.000 dinara, sve za istu stručnu spremu, obrazovanje i istu delatnost kojom se bave. U lokalnim samoupravama koje su finansijski stabilnije, gde postoji politička volja osnivača, plate su kao u obrazovanju, na primer, kao u Beogradu. U većem delu Srbije, nažalost, situacija je mnogo gora, kao da svi zanemaruju činjenicu da zaposleni u predškolskim ustanovama brinu o našoj deci, o čemu mora da se povede računa jer je takvo stanje neprihvatljivo. Predškolske ustanove se smatraju prvom karikom u obrazovanju. Poznato je da se 70% celokupnog razvoja ličnosti završava sa sedam godina. Razvoj je trajan, ne može se kasnije poboljšati, ostaje za ceo život. Naučno je dokazano da ono što dete propusti do svoje sedme godine ne može nikad više u tom smislu da nadoknadi. Zbog toga na početku ove rasprave u pojedinostima apelujem na vas da o ovim temama i predlozima razmislite i pronađete način da ih implementirate u ovaj zakon, možda kroz brze izmene i dopune zakona, jer se ne mogu na jednostavan način amandmanima uneti u postojeći predlog. Hvala vam.
Iskorišćeno je četiri minuta i pedeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar. Izvolite.
Odmah na početku da kažem nekoliko reči. Možda se neka pitanja ponavljaju. Amandman poslanika kolege Zorana Popovića nismo mogli prihvatiti zato što je predloženo rešenje u skladu sa članom 137. Ustava Republike Srbije. Kada je reč o amandmanu narodnih poslanika Saše Maksimovića i Jelene Budimirović, moram reći da je ovo pitanje rešeno Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i to čl. 27. i 69. stav 4. Kada je reč o broju dece koja su u grupama, ovaj zakon je napravio jedan korak napred zato što je Zakonom o društvenoj brizi o deci propisan veći broj dece unutar grupe, i već smo smanjili broj dece u pojedinim grupama. To je, po nama, napredak i to se mora znati. Postoji još jedna stvar. Rekao sam da je Odbor prihvatio određene amandmane; jedan od amandmana koje je Odbor prihvatio odnosi se baš na lična primanja zaposlenih u predškolskim ustanovama, zato što je to objektivno veliki problem. Hteli smo da nađemo rešenje gde će se napraviti donja granica tako da svi zaposleni u predškolskim ustanovama u odnosu na stepen stručne spreme koji poseduju na nivou cele Srbije imaju odgovarajuća primanja, a da lokalnim samoupravama damo mogućnost, ukoliko budu imali novca, da mogu povećati plate. Ponovo se vraćam na temu o broju dece u grupama. Zakon takođe predviđa rešenje da ukoliko se u nekoj grupi nalazi neko dete sa posebnim potrebama, broj dece u toj grupi se smanjuje, baš zato da bi sva deca dobila pažnju koju zaslužuju. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Reč ima dr Zoran Šami.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo poslanici, amandman Demokratske stranke Srbije valja prihvatiti, a gospođa Banović će nešto posle mene da vam obrazloži i zašto. Sada mi samo dozvolite da malo pojasnim stav DSS-a i moj stav sa početka rasprave o ovoj tački. Naravno, ne radi se o tome da mi zameramo vama kao predsedavajućem da ste kršili Poslovnik. Niste ga kršili. Isto tako se ne radi o tome da nešto zameramo prisutnom ministru prosvete, jer je on svoj deo posla odradio. Ali, zameramo Vladi Republike Srbije, što ste vi dobro primetili, i to iz dva razloga. Prvo, zato što nam nije dostavila ovo mišljenje isključivo i samo iz lenjosti, jer ne vidim nijedan politički razlog da to ne uradi. Drugo, zato što time pokazuje nepoštovanje ovog parlamenta. Zameram, izvinjavam se vladajućoj većini, razumem da oni podržavaju Vladu, to je sve lepo i krasno, ali zameram im da ne brane dignitet ovog parlamenta i dopuštaju da se Vlada ponaša onako kako se ponaša. Ponavljam, gospodin ministar, ovde prisutni predstavnik Vlade, očigledno ne saziva Vladu. Prema tome, nije on odgovoran za to. Sad stvarno tražim podršku od svih poslanika, i vladajućih stranaka i opozicije, da se ovakve stvari principijelno ne dešavaju, jer nema razloga da se dešavaju. Ako je pre nedelju dana ovde prisutni ministar prosvete na Odboru za prosvetu izrekao stav Ministarstva, dakle i Vlade, po logici stvari, svi znamo kako se stvari rešavaju na tom polju, onda nema nikakvog razloga da Vlada u međuvremenu nije mogla da sačini ni jedan izveštaj od tri strane ili pet strana, koji bi poslala poslanicima. Zato sam besan, ne zato što mislim da gospodin Obradović ovde neće znati da nam kaže zašto je nešto prihvatio, zašto nešto nije prihvatio. Može on to da kaže, ali takvo ponašanje Vlade pokazuje šta Vlada misli o Skupštini, koja je tu istu vladu birala, pa će tu istu vladu sutra možda i da smeni. Molim vas, ovo što govorim uopšte nije upereno, ponavljam, ni prema predsedavajućem, ni prema gospodinu ministru; upereno je prema jednoj vladi koja se u najtrivijalnijim stvarima pokazuje kao neodgovorna. Da ne govorim da je i u mnogo ozbiljnijim stvarima neodgovorna.
Minut i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Poštovani kolega Šami, molim vas, i vas i ostale poslanike, kada je o ovoj temi reč, da ne svaljujete krivicu na Vladu. Nije Vlada kriva, nego mi u Ministarstvu i ja kao ministar. Vlada sa ovim nema veze i ne treba joj nezasluženo deliti krivicu koju stvarno nema. Jednostavno, postojali su određeni tehnički razlozi i bila je najava da ćemo održati još jednu sednicu povodom drugog zakona. Mi smo danas imali vanrednu sednicu Odbora. To što niste dobili izveštaj Vlade do danas, to nije krivica Vlade, nego nas u Ministarstvu i, naravno, moja odgovornost kao ministra.
Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Pre nego što pređem konkretno na amandman, čini mi se da je moj kolega Šami malo tolerantniji od mene. Vama ne zameram toliko kršenje Poslovnika zato što mi imamo nekoliko članova koji su kontradiktorni. Vi ste nama, čini mi se, čitali član 141. a mi smo navodili član 142. Kad hoćete različito da tumačite neku pojavu onda možemo da se uhvatimo za neki od članova i da budemo u pravu. Međutim, zameram vam zato što smatram da ste vi potpredsednik ovog doma, pa ste ujedno i moj potpredsednik, iako sam poslanik opozicije, i smatram da je vaša dužnost da zaštitite dostojanstvo i dobar rad u ovom domu. Očekivala bih od vas da kažete – nema potrebe, nije nikakva žurba, da li će početi rasprava u pojedinostima u pet popodne ili sutra u 10.00, dakle, zaista ne postoji žurba; mojim kolegama poslanicima je potrebno mišljenje, kako bi znali kako će da obrazlažu amandmane. No, do toga nije došlo. Ministru zameram zato što je bio u našoj koži, odnosno bio je mnogo godina poslanik i on zna kako je biti poslanik, da nije lako pisati amandmane, niti ih obrazlagati, a da pri tom ne znate od čega polazite. Dakle, nisam tolerantna kao moj kolega Šami, zaista vam zameram te stvari koje Poslovnik ne reguliše, dakle, ljudski. Član 2. govori o delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Moje kolege i ja podneli smo amandman na stav 4. U predlogu stoji: „Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja obavlja se u predškolskoj ustanovi, a izuzetno može da se obavlja i u školi, u skladu sa Zakonom i ovim zakonom“. U čemu se sastoji naša intervencija? Sastoji se u tome da mi predlažemo da se posle reči „školi“... Dakle, i u školi može obavljati i na drugim mestima koja su adekvatno opremljena i ispunjavaju zakonom propisane uslove. Kasnije se u nekim članovima govori o tome da se predškolska delatnost može obavljati i na nekim drugim mestima. Međutim, mislim da je to trebalo navesti kao mogućnost i u ovom, da kažem generalnom, članu, koji govori o tome. Znači, zakon nije dosledan. Vi u jednom članu (čini mi se da je član 21) čak govorite da se predškolski program može ostvarivati i u putujućem vrtiću, a u zagradi piše da je to namenski opremljen autobus. Ako ne postoji drugo rešenje, to je nekakvo rešenje. Međutim, zar ne treba podstaći lokalnu samoupravu, ako u nekom selu postoji mesna zajednica i ima prostoriju koja se ne koristi, ili dom kulture ima prostoriju koja se ne koristi, da se ona adekvatno i po zakonu opremi kako bi se koristila? Plašim se da lokalne samouprave ne procene da su putujući vrtići, iako je i to rešenje ako ne postoji drugo rešenje, rešenje kojem će se pribegavati. Mislim da lokalne samouprave treba podsticati da opreme neke druge prostore, gde neće biti u pitanju izgradnja potpuno novog objekta nego preuređivanje postojećeg objekta.
Četiri minuta i petnaest sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Ovlašćeni predstavnici po ovoj tački dnevnog reda, po poslaničkim grupama su: gospodin Nikola Krpić – PUPS; gospođa Zlata Đerić – Poslanička grupa Nova Srbija; gospodin Nebojša Ranđelović – LDP; gospodin Miletić Mihajlović – SPS-JS; gospodin Milan Knežević – Napred Srbijo; gospođa Donka Banović – DSS-Vojislav Koštunica; gospođa Snežana Stojanović-Plavšić – G17 plus; gospođa Radica Jocić – SRS i gospodin Jon Magda – ZES. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, imam informaciju da više nemamo direktnog prenosa ove sednice, iako još uvek nije 18.00 časova, o tome nismo obavešteni, ali to me uopšte ne čudi. Kada je prosveta na redu i kada se u ovoj skupštini raspravlja o zakonima iz ove oblasti radimo noću, radimo nedeljom, radimo subotom po podne i pre podne, kada su neke važne utakmice, kada su neke olimpijade i slično, tako da ova vrlo važna delatnost, za koju su sigurno zainteresovani svi građani Srbije jer imaju decu, ako nemaju nikog drugog, ima ovakav tretman u Narodnoj skupštini. Osim toga, interesantno je da taj papir, kako reče gospodin ministar, koji očigledno nema vremena da čuje sve, jer očigledno nije odrađen posao kako treba, odnosno da je svako dobio izveštaj Vlade... Velika je razlika između tehničkog papira i izveštaja Vlade, u kome stoje vrlo jasna obrazloženja zbog čega je nešto prihvaćeno a zbog čega nešto nije prihvaćeno. Svi mi koji smo podnosili amandmane imamo potrebu da dođemo direktno do ministra, pa se istovremeno sad pravi konfuzija, gospodin Magda priča, ja pitam. To je apsolutno neadekvatan način da se radi na ovako važnim zakonima. Tražim od vas kao predsedavajućeg danas, od gospodina ministra i od gospode iz Ministarstva da se zaista ovoj oblasti posvetimo danas na pravi način, a ne da pravimo ovakav haos od samog početka. Podneli samo amandman na član 3. stav 2. Vi ste u zakonu predvideli da bliže uslove i način ostvarivanja ishrane, nege i preventivno-zdravstvene zaštite propisuju zajedno ministar nadležan za poslove zdravlja i ministar nadležan za poslove obrazovanja. Smatramo da je ovaj koncept davno prevaziđen. Na kraju krajeva, neprevaziđen je i koncept da se predškolsko vaspitanje... Pravo da upravljaju ovom važnom oblašću do 2003. godine imala su tri ministarstva i tri ministra su rukovodila ovom oblašću. Taj koncept je zbog neefikasnosti i glomaznosti napušten. Nema razloga da ga vi sada zadržavate u delovima, manjim ili većim. Predložili smo da bliže uslove i način ostvarivanja ishrane, nege i preventivne zdravstvene zaštite propisuje ministar zdravlja. On je za to nadležan i potpuno je stručan za to. Nema razloga da pitanje nege, preventivne zdravstvene zaštite propisuje ministar prosvete; on ima svoj deo u ovom poslu i treba da ga zadrži. Hvala.
Dva minuta i pedeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Smatram da mi poslanici opozicije treba da radimo svoj posao. Ove amandmane smo napisali upravo zato što imamo ideju da ovaj zakon popravimo. To što nema prenosa, što ćemo večeras u noćne sate, kada sva deca sigurno gledaju program, i naročito njihovi roditelji, koji nemaju druga posla jer ne idu sutra na posao, pa mogu posle dvanaest, kada bude prenos i gospodin Tijanić pusti ovu sednicu u odloženom prenosu… Mi ćemo svoj posao raditi kako treba, branićemo svoje amandmane onako kako smo smatrali da treba kada smo ih pisali. „Bliže uslove i način ostvarivanja socijalne zaštite sporazumno propisuju ministar nadležan za poslove socijalne politike i ministar“. Niste napisali koji, podrazumeva se da je ministar prosvete, jer se radi o ovom zakonu. To je vaš predlog. Ponovo ovde dolazimo do jednog neefikasnog sistema; zašto bi pitanja socijalne nadležnosti, socijalne zaštite trebalo da rešava ministar prosvete? On je ministar prosvete, treba da rešava ono što je u njegovom domenu. Zbog toga smo... Opet se pozivam na koncept koji smo napustili, ne samo mi, nego su napustili mnogi u svetu. Zbog efikasnosti sistema, a pre svega zbog nadležnosti, molim vas, za ovo pitanje je nadležan ministar za socijalnu zaštitu, nije nadležan ministar za prosvetu, nemojmo ga trpati tamo gde on ne može da rešava ništa. Hvala vam. Prosveta ima dovoljno problema da ministar prosvete treba da se bavi njom. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za prosvetu prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Nikola Lazić. Reč ima gospodin Pejčić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, obratio bih se i građanima Srbije, samo ne znam da li sa „dobro veče“ ili „dobro jutro“, ne znamo kada će ići ovaj prenos, Poslanička grupa DSS u raspravi u načelu je govorila da je ovaj zakon i te kako bitan za buduće generacije i u tom smislu je obradila ovaj zakon na taj način što je predložila određen broj amandmana koji bi promenili tekst zakona. Član 4. odnosi se na ciljeve i zadatke predškolskog vaspitanja i obrazovanja. U stavu 2. tačka 1) glasi: „stvaranje uslova za kvalitetan život, igru, učenje, i to ...“. Predložili smo da se u članu 4. stav 2. posle reči „igru“ dodaje zapeta, a posle reči „učenje“ dodaju se reči „učestvovanje“. Ostali tekst ostaje isti. Hteli smo da usaglasimo ovaj član zakona sa Konvencijom UN o pravima i zaštiti deteta. Znamo da su osnovna četiri stuba te Konvencije o pravima i zaštiti deteta preživljavanje, zaštita, razvoj i učestvovanje. Mislimo da je amandman suvisao i osnovan i da ga treba prihvatiti. Gospodine ministre, razmislite još jednom, jer ovaj zakon se na taj način usaglašava sa Konvencijom UN o pravima i zaštiti deteta. Zahvaljujem.
Hvala i vama, gospodine Pejčiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić.Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnelanarodni poslanik Donka Banović. Reč ima gospođa Donka Banović.
Član 5. govori o upotrebi jezika u vaspitno-obrazovnom radu. Predložili smo amandman na stav 2. On glasi: „Za pripadnike nacionalne manjine vaspitno-obrazovni rad ostvaruje se na maternjem jeziku, a može i dvojezično ili na srpskom ako se za to opredeli najmanje 50% roditelja, odnosno staratelja dece.“ Predlažemo dopunu ovog stava, i to pod uslovom da na tom jeziku postoji organizovana nastava u osnovnoj školi. Zašto? Ovde sam konkretno imala na umu decu pripadnike romske manjine zato što se veoma često dešava da, na primer, jako loše govore srpski kada krenu u pripremni predškolski. Ukoliko se u toj grupi odluči da se kompletan rad odvija na romskom jeziku, postoji opasnost da će ta deca umesto da budu bolje pripremljena za osnovu školu biti lošije pripremljena, zašto što je veoma malo osnovnih škola gde se nastava izvodi na romskom jeziku. Kada je bila rasprava o ovom amandmanu na Odboru za prosvetu pomoćnik za predškolsko i osnovno gospodin Popov je rekao – kako, postoji u Obrenovcu osnovna škola. Da, u Obrenovcu i u kojim još to gradovima? Umesto da nam pripremni predškolski, da govorimo o tome, o toj godini, što bolje to dete pripremi, između ostalog, i za to da što bolje savlada jezik na kome će se odvijati nastava u osnovnoj školi, odnosno srpski, na ovaj način pravimo medveđu uslugu toj deci. Da ne govorimo o tome koliko je (i biće ih još više) dece iz readmisije, romske nacionalnosti, pa dobijamo dete (to su situacije iz realnog života, to se u Nišu već godinama dešava) koje ne zna srpski, a odlično govori npr. nemački. Tu je potrebno da se nastava odvija na srpskom, kako bi se i obrazovanje odvijalo. Bilo je nekih primedaba kako je ova intervencija na ovaj član takva da sužava prava nacionalnih manjina. Nije tačno. Uopšte mi nije jasno zašto ste ovo odbili, kao da niste svesni da ne postoji toliko osnovnih škola u Srbiji gde se nastava izvodi na romskom jeziku i da će ta deca biti u lošijem položaju kada krenu u prvi razred osnovne škole. Hvala.
Hvala vama. Jedan minut od vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Vojić-Marković.
Hvala, gospodine potpredsedniče. U Predlogu zakona u članu 5. stav 2. glasi: „Za pripadnike nacionalne manjine vaspitno-obrazovni rad ostvaruje se na maternjem jeziku, a može i dvojezično ili na srpskom, ako se za to opredeli najmanje 50% roditelja, odnosno staratelja dece.“ Vi ste zaboravili da ste predvideli inkluziju. Kada govorimo o tome, imamo jednu grupu dece koja koristi jezik znakova a vi se jednostavno u ovom zakonu niste setili da im na bilo koji način date prava koja im pripadaju. Zbog toga smo smatrali da je potrebno da se posle stava 2. u članu 5. doda novi, treći stav koji treba da glasi: „Vaspitno-obrazovni rad sa decom koja koriste jezik znakova ostvaruje se po prilagođenom ili posebnom programu i izvodi se na jeziku znakova i pomoću sredstava tog jezika, zavisno od potreba i mogućnosti dece.“ Na ovaj način, ubacivanjem ovog stava, praktično svi sledeći stavovi menjaju redosled i postaju stavovi 4, 5. itd. Mislim da ovaj amandman treba prihvatiti. Iz ovoga ovde vidim, piše – Odbor za prosvetu nije prihvatio amandman. Volela bih od ministra da čujem razlog zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ministar.
Hvala. Tehnika je počela da funkcioniše. Rado ću odgovoriti, govorio sam i na Odboru, a govoriću i sada. Ovaj amandman nije prihvaćen zato što je to pitanje uređeno Zakonom o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja, članom 9. stav 4.
Hvala. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik gospođa Donka Banović.
Ovo objašnjenje koje ste sada dali za prethodni amandman je u najmanju ruku neobično. Zašto? Zato što su mnoga rešenja iz ovoga predloga zakona prepisana iz osnovnog, odnosno krovnog zakona, kako ga nazivamo. Ne bi bilo normalno da ovaj zakon u mnogim delovima ne kopira taj osnovni, krovni zakon, tako da ovo obrazloženje nije prihvatljivo. Predlažemo da se doda novi stav u ovom članu 5. koji govori o upotrebi jezika, i to: „Način dvojezičnog ostvarivanja vaspitno-obrazovnog rada, kao i rada na jeziku nacionalne manjine, propisuje ministar“, odnosno propisuje ministar prosvete. Vi u ovom članu, ovako kako je dato, nigde niste naveli ko to propisuje, a logično je da to propisuje ministar.
Iskorišćeno vreme je minut od poslaničke grupe. Reč ima ministar.
Samo bih dalje obrazložio ono što sam rekao, da je ovo pitanje uređeno članom 9. stav 4. Zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja. Stav 4. tog člana glasi: „Obrazovno-vaspitni rad za lica koja koriste znakovni jezik, odnosno posebno pismo...“ itd.
Hvala vama. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Pejčić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Koliko smo čuli od ministra, ovaj amandman je prihvaćen.
Izvinjavam se. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Svakako, ako želite reč, molim vas samo da se još jednom prijavite, zbog vremena.
Da budemo malo pragmatični, da smo imali papir, mišljenje Vlade, možda ovo sada ne bih komentarisao. Podneli smo amandman na član 5. Predloga zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, sa novim stavom koji glasi: „Način i uslove ostvarivanja programa vaspitno-obrazovnog rada na stranom jeziku propisuje ministar.“ Upravo ovo što je pričala gospođa Donka Banović, treba apostrofirati da je ministar taj koji će precizirati način upotrebe jezika nacionalnih manjina i da je to njegovo apsolutno pravo kao inokosnog organa. Zahvaljujem.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 5. Predloga zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju odnosi se na upotrebu jezika na kome se izvodi vaspitno-obrazovni rad u predškolskim ustanovama. Zvanično, u upotrebi je srpski jezik, osim za pripadnike nacionalnih manjina, kojima ovaj član omogućuje upotrebu maternjeg jezika; ili, ako je dvojezična nastava, u slučaju da se 50% roditelja i više izjasni za to. Moguća je i ta varijanta da se deo programa predškolskog vaspitanja ili ceo program izvode na nekom stranom jeziku. Vidimo da ovaj član 5. daje čak četiri različite mogućnosti za upotrebu jezika. Kada bi se pustilo da svaka vaspitno-obrazovna ustanova ponaosob odlučuje o tome na kom će se jeziku izvoditi program, to bi bilo krajnje neracionalno i nepraktično. Stoga sam predložio da se posle stava 4. doda novi stav 5. koji bi glasio: „Na deo statuta predškolske ustanove kojim se utvrđuje jezik na kome se ostvaruje vaspitno-obrazovni rad saglasnost daje Ministarstvo.“ Smatramo da ne treba pojedinačno svaka predškolska ustanova da odlučuje o tome na kom će se jeziku realizovati program, nego da saglasnost treba da da Ministarstvo, kao nadležna institucija. Malopre je gospodin ministar, kada je dao obrazloženje zašto su neki amandmani odbijeni, između ostalog rekao da neki nisu u skladu sa Zakonom o osnovnom obrazovanju i vaspitanju, drugi nisu u skladu sa Ustavom. Dodao bih da je ovaj stav 5, koji predlažem da se umetne u zakon, potpuno u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Podsetiću vas, član 10. Ustava Republike Srbije izričito propisuje da je u službenoj upotrebi u Republici Srbiji srpski jezik i ćirilično pismo, dok se službena upotreba drugih jezika i pisama uređuje posebnim zakonom, koji mora biti u skladu sa Ustavom. Želeo bih da kažem još par reči. U ovakvim situacijama, kada se umesto srpskog jezika koristi neki drugi, u praksi se mogu javiti neki dodatni problemi. Neki od njih bi bili programi predškolskog vaspitanja, koji moraju da budu u skladu kako sa preporukama Nacionalnog prosvetnog saveta, tako i sa zahtevima lokalnih zajednica koje su specifične u ovim lokalnim sredinama. Postavio bih pitanje – na kom jeziku bi se izvodila predškolska nastava kod tzv. putujućih vrtića ili namenski opremljenih autobusa, ako, recimo, 50% roditelja želi da to bude srpski jezik, a 50% jezik manjine, čemu onda dati prednost? Ili, recimo, kako vršiti inspekcijski nadzor i pedagoško-stručni nadzor ovih ustanova? Problematika je u ovim slučajevima, kada se osim srpskog koristi neki drugi jezik, specifična i stoga smatram da resorno ministarstvo treba da da konačnu reč o tome da li će neka predškolska ustanova raditi na srpskom ili nekom drugom jeziku. Zahvaljujem.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Pejčić ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovano predsedništvo, poslanici, ministre, kao što i sami vidite, poslanici DSS-a su i te kako dobro radili na ovom zakonu. Meni je žao što ste, gospodine ministre, prihvatili samo pet naših amandmana, mada ste mogli svih tridesetak, koliko smo predložili. Naime, mi smo predložili još jedan amandman na član 6, stav 4, koji glasi (radi se o evidenciji i javnim ispravama): „Na osnovu evidencije koju vodi, predškolska ustanova, odnosno škola koja ostvaruje program pripreme pred polazak u školu (u daljem tekstu: pripremni predškolski program), izdaje javne isprave o pohađanju pripremnog predškolskog programa, i to: prevodnicu o prelasku deteta iz jedne u drugu predškolsku ustanovu, odnosno školu, koja ostvaruje pripremni predškolski program, i uverenje o pohađanju pripremnog predškolskog programa.“ Mi smo tražili da se reč „uverenje“ zameni rečima „uverenje o završenom pripremnom predškolskom programu“. Zbog čega? Naime, veliki broj pripadnika romske populacije upisuje decu i na osnovu toga ostvaruje socijalnu pomoć. Da bismo ih motivisali da ta deca i dalje idu u školu, mi tražimo da u tekstu člana 6. stoji – uverenje o završenom pripremnom predškolskom programu. Veliki je broj škola za osnovno obrazovanje odraslih gde su najveći početnici upravo iz romske populacije. Da se ovo ne bi dešavalo i da vas ne bi na taj način uslovljavali, očekujem da prihvatite ovaj amandman, upravo iz ovog razloga koji sam obrazložio. Zahvaljujem.
Gospodine ministre, imate reč.
Poštovani kolega, ja uopšte ne sumnjam u vaše dobre namere i namere vaše poslaničke grupe, vezano za amandman koji ste podneli, ali mislim da je ovde reč o jednoj suštinskoj razlici, koju možda ne vidimo dobro ili mi ili vi, ali mi ne želimo da se pripremni predškolski program sprovodi i da ima dimenziju provere znanja, jer bi se onda možda desilo da nekoga sprečimo da bude učenik prvog razreda. Čekajte, ovde stoji vaša formulacija – uverenje o završenom predškolskom… Po našem mišljenju, reč „završenom“ podrazumeva određenu proveru, pa se onda postavlja pitanje šta je suština pripremnog predškolskog programa. Mislim da većina ljudi u obrazovanju pod pripremnim predškolskim programom podrazumeva deo obrazovanja gde se dete socijalizuje i priprema za početak, naravno, i uči, i uverenje da je pohađalo pripremni predškolski program mu daje osnovu da bude đak prvog razreda osnovne škole. Mislimo da bismo ovakvim rešenjem možda napravili jednu prepreku za dalje pohađanje škole. Možda bi baš za pripadnike te zajednice to bio ograničavajući faktor. Možda smo u pravu, možda nismo, ali mi smo vaš amandman cenili na ovaj način.
Gospodin Pejčić ima reč, od vremena poslaničke grupe.
Vi ste, gospodine ministre, napomenuli da na taj način želite da određenu decu socijalizujete. Znači, kvalitetnija bi bila socijalizacija ako oni završe pripremni predškolski program, vremenski da ga završe. Postoji namera određenih ljudi da upisuju decu samo da bi ostvarili socijalni dodatak i dečiji dodatak. Znači, mi ih ovim uslovljavamo da njihova deca završe taj pripremni period i na taj način se socijalizuju.
Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Pošto je ovo suštinski važan amandman, mislim da mi i ministar treba da pokušamo da se razumemo. Mi nismo tu napisali da treba da ima položeno, niti postoji ispit koji se polaže, da se razumemo, ni u osnovnom zakonu, niti u ovom zakonu. Dakle, nismo mi na nekim drugim pozicijama. Mi samo hoćemo da motivišemo roditelje i ljude koji rade u obrazovanju, i ministre i nas poslanike da radimo na većem obuhvatu dece koja idu u pripremni predškolski program. Nemojte da vas demantujem ako vam govorim činjenice i podatke iz analize koliko nam je dece obuhvaćeno ovim. Mi se dičimo da je nekih 95%, ali mi imamo samo 60% dece koja u zakonskom minimumu vremena pohađaju predškolski program. Upravo te grupe koje su manjinske, koje su ranjive, koje zaista treba da pohađaju ovaj program, pohađaju ga u nekom tako malom i zanemarljivom procentu da je naš zadatak da im i zakonski omogućimo da pohađaju i da imaju veći obuhvat. Zato mislim da smo mi vrlo precizno ovde napisali da se to oročava vremenski; da vremenski završe, makar i sa minimalnim brojem časova. To je naša ideja i mislim da smo je mi dobro usmerili. Možda niste dobro razumeli naš amandman, ali ja sam zato i smatrala da nam je potreban onaj papir, kako vi kažete, da vidimo kako ste razumeli naš amandman. Mi tražimo da se vremenski završi program, a ne da se položi ispit pa da se to računa. Jer, taj ispit ne postoji.
Reč ima gospodin ministar. Izvolite.
Hvala, koleginice Vojić-Marković. Sve ovo što ste rekli pokazuje, po meni, da je ovo rešenje u zakonu apsolutno svrsishodno. Rešenje u zakonu je: „uverenje o pohađanju pripremnog predškolskog programa“, a vi predlažete da se to briše i da se zameni rečima „uverenje o završenom…“. Ako je uverenje o pohađanju, pa naravno da je pohađao; a o završenom može podrazumevati nešto drugo. Zato mislimo da se amandman ne može prihvatiti.
Gospođa Vojić-Marković.
Mi upravo insistiramo na tome da ne bude ono – ja sam pošao u predškolski program, bio sam sedam dana, dobio sam uverenje i sad sam miran. Niti tražimo da onaj ko ne dobije takvo uverenje ne može da ide u prvi razred, to bi bila karikatura toga što vi hoćete da nam kažete. Mi tražimo da on makar minimalan broj časova bude u tom predškolskom pripremnom programu. Zbog toga mislimo da je naše rešenje bolje.
Izvolite, gospodine ministre.
Pošto u ovim našim razgovorima uvek nedostaju neki delići cele rečenice, kaže se – vodi se evidencija o pohađanju. Ne može se reći da je neko pohađao, a da nije bio. Ukoliko ima zloupotrebe, to je onda već neko drugo pitanje.
Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Ja mislim da mi sada zaista vodimo jednu suštinsku diskusiju i da treba da nastavimo u tom pravcu. Vodi se evidencija, tako je. Hoćete li da mi kažete da onaj ko je mnogo izostajao neće imati uverenje da je pohađao pripremni program? Naravno da ne. Dakle, potpuno smo u pravu kada vam kažemo – omogućite deci, naterajte roditelja koji ne želi da se na pravi način bavi svojim detetom, naterajte ga da dete pohađa pripremni program. Od toga ima korist i dete, i roditelj, i Ministarstvo i država Srbija. To je naša ideja.
Gospođo Vojić-Marković, 97% dece pohađa.
Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Ministar očigledno sada pravi karikaturu od ovoga što mi pričamo. Tačno je da 95% pohađa, ali hoću da vam kažem da mi ovde govorimo o ranjivim grupama i da nam je vrlo važno da upravo one koje su u tom procentu od 95% obuhvaćene sa 40, 37, 60% budu obuhvaćene ovim obuhvatom od 90% ili 95%. Vi kažete – 95% pohađa, a da li je pohađalo godišnji program u trajanju od devet meseci, da li je minimalni godišnji program pohađalo, vi to ne znate. U tih 95% ide sve zajedno, pa đuture. Nas interesuju posebne grupe dece, jer one treba da budu obuhvaćene ovim programom, one imaju dobit od ovoga. Vaši procenti, moji procenti ne interesuju romsko dete koje nije pohađalo ovaj program i ima problem da se u prvom razredu na bilo koji način prilagodi prvom razredu i njegovim zahtevima. Procenti služe tome da vi i ja mašemo za ovom govornicom, ali oni nisu realni u realnom životu.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospodin Dimitrijević ima reč.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospodine ministre, ja bih jako voleo da imam pred sobom obrazloženje za neprihvatanje amandmana. Nažalost, nemam ga. Naša ideja je bila da malo popravimo ovaj član zakona, odnosno stav 2, da se i druga dokumentacija čuva trajno, pogotovu kada se radi o matičnim knjigama o upisanoj deci, o knjigama rada vaspitača i tako dalje. Smatramo da su to vrlo važna dokumenta. Mi danas živimo u 21. veku, gospodine ministre, i nije potreban ogroman prostor, postoje drugi metodi čuvanja dokumentacije (diskovi, filmovanje određenih dokumenata) za buduće naraštaje, o radu vaspitača, broju upisane dece itd. No, nemamo obrazloženje zbog čega je amandman odbijen, a smatram da je to vrlo važno. S druge strane, gospođo predsednice, pre vašeg dolaska desila se jedna vrlo interesantna rasprava. Postavili smo pitanje na početku rasprave u pojedinostima o ovom zakonu zbog čega nemamo izveštaj Vlade. U toj polemici gospodin potpredsednik, koga trenutno ne vidim ovde u sali, citirao je poslednji stav člana 141. i obrazložio da je to dozvoljeno. Jeste dozvoljeno po tom članu. Član 149. potpuno isto govori šta je obaveza Vlade. Šta se desilo? Desilo se to da je gospodin potpredsednik prosto „spalio“ ovaj dokument koji se zove Poslovnik o radu Narodne skupštine. Za njega ne postoji ništa izvan člana 141. Zato dolazimo u ovakvu vrstu rasprave, jer nemamo obrazloženje, ne znamo razlog odbijanja amandmana. Imamo ozbiljan problem. Nije prvi put da se na ovaj način primenjuje tako gruba sila, da se Poslovnik tumači onako kako odgovara vladajućoj većini. Upozoravamo vas na neke stvari koje su napisane jasno u Poslovniku. Znate, slova mogu biti spaljivana, sve se može raditi, ali se ne može zatrti put i način ostvarenja demokratije. To je suština ove priče. Ne možete raditi nešto na silu. Možete, ali je pitanje dokle. Pozivamo se na Poslovnik, na kršenje Poslovnika, uskraćuje se reč kada se prekrši Poslovnik; a kada onaj ko je predlagač zakona ne poštuje ovu Narodnu skupštinu, omalovažava je, potpuno je obesmisli svojim nečinjenjem, onda se tome ne pridaje važnost. I sama činjenica da nema prenosa, znate, da će neko gledati u dva, tri ili četiri sata, govori o tome kakav odnos ima izvršna vlast prema Narodnoj skupštini.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Gospođa Vojić-Marković.
Samo da se zahvalim što ste našli načina da prihvatite amandman i da vam skrenem pažnju na one koje smo podnosili, a niste ih prihvatili. Tvrdim vam da su kvalitetni i pokušajte da nađete način da prihvatite još neke. Sigurno će zakon biti bolji.
Na član 9. amandman su zajedno podneli Aleksandar Pejčić i Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ministri, predstavnici Vlade, iako je ovaj zakon rađen devet godina, sistematično analizirajući ga vidimo da ima neke nedostatke. Naime, Poslanička grupa DSS uložila je amandman na član 9. stav 1. koji kaže: „Jedinica lokalne samouprave osniva predškolsku ustanovu za najmanje pet, a najviše sto vaspitnih grupa, u skladu sa aktom o mrežama predškolskih ustanova.“ Mišljenja smo da bi zbog kvalitetnije i racionalnije nastave trebalo smanjiti na pedeset, jer su ovo uslovi samo, a to bi trebalo posebnim aktom propisati, za glavni grad Beograd, eventualno Novi Sad. Naime, određene lokalne samouprave zloupotrebljavaju sredstva koja im šaljete i vaspitači koji se bave ovom problematikom nisu motivisani. Tog dana sam razgovarao, pričam za slučaj u Leskovcu, sa direktorkom ove ustanove, koja je kazala da njeni vaspitači nisu primili platu šest meseci. Dobio sam podatak od vas da redovno servisirate i transferišete sredstva prema lokalnim samoupravama. Na vama je, gospodine ministre, da sada proverite gde ta sredstva idu. Očekujem da i vi adekvatno reagujete, možda nekom budžetskom inspekcijom, da proverite ove nedostatke u ustanovama. Što se tiče amandmana, mislim da je amandman suvisao i da treba da ga prihvatite, a da posebnom uredbom, što se tiče vaspitnih grupa, propišete za glavni grad Beograd, ili možda Novi Sad, Niš ili veće gradove gde možete da organizujete i do sto vaspitnih grupa. U manjim sredinama to može do pedeset. Zahvaljujem.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić, koji želi reč.
Dame i gospodo, član 11. glasi: „Strana država, strano pravno ili fizičko lice može da osnuje predškolsku ustanovu radi ostvarivanja predškolskog programa, u skladu sa zakonom.“ To je stav 1. Stavom 2. izjednačava se njihovo pravo da osnivaju predškolske ustanove pod istim zakonskim uslovima kao lokalne samouprave, domaća pravna ili fizička lica. Ponoviću ono što sam rekao u raspravi u načelu. Srpska radikalna stranka smatra da drugim državama, stranim pravnim i fizičkim licima ne treba dozvoliti da osnivaju predškolske ustanove u Republici Srbiji. Iz tog razloga sam predložio brisanje ovog člana Predloga zakona. Smatramo da su deca u Srbiji već i suviše izložena teroru od strane SAD i drugih razvijenih zapadnih zemalja, pre svega preko elektronskih medija, publikacija, a najviše preko crtanih filmova i video igrica. Taj teror ostavlja trajne posledice po zdravlje naše dece, posebno po njihovo psihičko zdravlje. Svedoci da za posledicu imamo porast fizičkog nasilja u najmlađoj populaciji. Smatram da se usvajanjem ovog rešenja koje je priložila Vlada čini medveđa usluga ovom društvu i budućim naraštajima srpske dece. Iako nema televizijskog prenosa, koristim priliku da još jednom gospodinu Obradoviću skrenem pažnju na protivzakonit pokušaj Vlade Republike Srbije i Ministarstva za životnu sredinu da u nekadašnjem vojnom objektu iznad Krnjeva kod Velike Plane, u naseljenom mestu od 4.000 stanovnika, u blizini seoske škole otvore skladište opasnog otpada, a o tome ću govoriti više sutra kada bude rasprava o studentskom i učeničkom standardu. Hvala.
Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Zoran Šami. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Samo hoću da predlagaču, odnosno gospodinu ministru, koji je u ime Ministarstva predložio ovaj zakon, ukažem na to koliko u njegovim obrazloženjima nema doslednosti. Ovaj amandman ste prihvatili, iako je ovo što smo napisali potpuno sadržano u krovnom zakonu. Kada smo vas prozvali da iz krovnog zakona niste uneli neke druge stvari ovde, onda ste rekli da to niste uneli zbog toga što je to sadržano u krovnom zakonu. Mislimo da je vrlo važno da ovo što se odnosi na osetljive grupe zaista ima smisla, odnosno da te osetljive grupe iz ovoga što ovde piše dobiju dobit. Hvala vam.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Želite reč, gospodine Mariću? Izvolite.
Na početku želim da se zahvalim gospodinu ministru i njegovim saradnicima na dobroj volji. Smatram da su učinili pravu stvar. Reći ću nekoliko reči zbog građana Srbije da znaju o čemu se radi. Ranije je postojala praksa i zakonska obaveza da prilikom upisa u vrtić prednost imaju deca zaposlenih roditelja i ta obaveza je bila sadržana i u Predlogu ovog zakona. To je rešenje koje je zaostalo iz prethodnih, kako ih nazivamo, komunističkih vremena. Pravdano je obrazloženjem da roditeljima koji rade nema ko da čuva decu. Ja sam u obrazloženju amandmana naveo da ovo obrazloženje nije prihvatljivo zato što oni roditelji koji nemaju stalno zaposlenje u svakom slučaju moraju da se bore za egzistenciju, moraju da nalaze povremene sezonske ili dnevne poslove i jednostavno nisu u situaciji da vreme provode sa svojom decom. Smatrao sam da imaju potpuno jednako pravo kao i roditelji koji se nalaze u stalnom radnom odnosu da pod istim uslovima konkurišu za smeštaj dece u vrtić. Još jednom izražavam zadovoljstvo zbog toga što je Ministarstvo prihvatilo obrazloženje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Zoran Šami i Milica Vojić-Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Mislim da je dobro što je ministar, odnosno što je Vlada imala sluha da prihvati ovaj amandman. Reč je o deci iz osetljivih grupa bez dokaza o prebivalištu i drugih ličnih dokumenta. Ovo je, inače, tema o kojoj bi trebalo ozbiljnije razgovarati. Znam da postoji model zakona o ljudima koji su bez ličnih dokumenta. Nedavno je na Odboru za smanjenje siromaštva i predstavljen taj model zakona. Postoji veliki broj ljudi koji žive u Srbiji, a da nemaju nikakvih ličnih dokumenata. Ne mogu da imaju ličnu kartu, nemaju uverenje o državljanstvu. Ovo je jedna vrlo ozbiljna tema. Mnogo je ljudi, naših sugrađana, odnosno naših građana koji žive svakodnevno sa ovim problemima i ne mogu da ostvare ona prava koja bi inače mogli, da poseduju neku vrstu ličnih dokumenata. Ovaj će problem postajati još aktuelniji kako budu pristizale grupe na osnovu ugovora o readmisiji koje je Srbija potpisala sa mnogim evropskim državama. Ovaj problem bi trebalo sveobuhvatnije rešiti nekim drugim zakonom.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona o predškolskom obrazovanju i vaspitanju, koji glasi – u stavu 2. dodaju se reči „posle pribavljenog mišljenja saveta roditelja“. Član 19. se odnosi na posebne i specijalizovane programe u okviru predškolskog programa koji se tiču, kako bi bilo jasnije, rekreativnih aktivnosti i odmora dece, negovanja jezika i kulture nacionalnih manjina, kulturnih aktivnosti itd. Kako bi se izbeglo da svaka ustanova tumači kako joj odgovara proces ostvarivanja i finansiranja posebnih i specijalizovanih programa, neophodno je da te uslove propiše ministar, ali posle pribavljenog mišljenja saveta roditelja. Namera je da se ovim amandmanom zakon prilagodi opštoj potrebi da savet roditelja može ministru dati sugestiju oko nekih programa i kako ti uslovi treba da se formulišu. Mnoge stvari je bolje u začetku sprečavati. Svedoci smo da je baš zbog raznih zloupotreba oko rekreativnih aktivnosti i odmora dece Ministarstvo prosvete optuživano za nečinjenje, odnosno za ćutanje povodom pojedinih slučajeva koji su obelodanjeni u dnevnoj štampi ili u drugim medijima. Dešavale su se zloupotrebe, jer je zaobilažen savet roditelja, pa je dolazilo do nekih aranžmana u ličnoj režiji direktora ili upravnika, s tim da su neke povoljnije i praktičnije opcije namerno zaobiđene. Savet roditelja može da pruži dragocene predloge i ideje kako da se dođe do najboljeg rešenja, koje će ministar ili uvažiti ili odbiti. Ono sa čime se roditelji susreću u radu sa ustanovama koje brinu o njihovoj deci i njihovom obrazovanju i vaspitanju svakako je najbolji put da se iznađe najbolje rešenje za jednu jedinu stvar, a to je propisivanje uslova o načinu ostvarivanja i finansiranja specijalizovanih programa koji će zadovoljiti i ustanove i roditelje.
Na član 21. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, gospodo narodni poslanici, ministre, očekivao sam, gospodine ministre, da ćete prihvatiti ovaj amandman na član 22. Poslanička grupa DSS je reagovala na ovaj član u stavu 2, koji glasi (zarad građana, radi se o pripremnom predškolskom programu): „Pripremni predškolski program za decu koja nisu obuhvaćena redovnim programom predškolske ustanove organizuje se u predškolskoj ustanovi, izuzetno u školi, u skladu sa zakonom i statutom predškolske ustanove, odnosno škole.“ Mišljenja smo, gospodine ministre, da u ruralnim sredinama gde nemamo škole a imamo domove kulture možemo adaptirati određene prostorije, da deca ne bi pešačila i po deset kilometara do vrtića ili predškolske ustanove. Sela su nam ostala prazna, veliki broj ljudi emigrira. Dobro je da prihvatite ovaj amandman, kako bismo zaustavili migraciju. Između ostalog, mi ovim amandmanom zaustavljamo migraciju i omogućavamo deci iz nekih ruralnih sredina da budu deo tih predškolskih ustanova baš u svom mestu, a ne da odlaze kilometrima i kilometrima daleko, u neko drugo selo. Zahvaljujem.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Maksimović i Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođica Jelena Budimirović, izvolite.
Zahvaljujem. Poštovane kolege, kolega Saša Maksimović i ja smo u ime SNS podneli amandman na član 28, koji se odnosi na vremenske okvire u kojima se ostvaruje predškolski program. Zakonopisac je predvideo da se predškolski program ostvaruje u toku radne godine od 1. septembra tekuće godine do 31. avgusta naredne godine. Mi smatramo, ujedno prenosim stav Srpske napredne stranke, da je naše rešenje prihvatljivije, te smo amandmanom predložili da se predškolski program ostvaruje u toku radne godine od 1. septembra tekuće godine do 30. juna naredne godine. Dakle, naše rešenje predviđa da se u periodu od 1. jula do 31. avgusta prelazi na rad po posebnom, letnjem programu koji donosi organ upravljanja predškolske ustanove, a po prethodno pribavljenom mišljenju saveta roditelja i uz saglasnost nadležnog organa osnivača na planirana materijalna sredstava za njegovo ostvarivanje, u skladu sa zakonom. Slažemo se da cilj ovog zakona treba da bude podsticanje intelektualnog, socijalnog i emotivnog razvoja dece, ali isto tako smatramo da je potrebno da deca imaju prostora za odmor. Deci je potrebno ostaviti vremena da se slobodno igraju, bez pritisaka i organizacije, kako bi imala dobar fizički, emotivni i socijalni razvoj. Naučnici navode da roditelji upadaju u zamku ambicija da im deca budu savršena, ali to može da bude kontraproduktivno i veoma stresno za decu predškolskog uzrasta. Dakle, zakonodavac je predvideo obavezno predškolsko obrazovanje i vaspitanje u trajanju od 365 radnih rada, ne ostavljajući mogućnost za odmor dece, s obzirom na to da je članom 25. ovog zakona predviđeno da dete može da izostane sa pohađanja nastave samo u izuzetnim slučajevima. Još jednom vas pozivam da prihvatite naš amandman. Hvala.
Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radica Jocić.
Amandmanom na član 30, koji je odbijen, Srpska radikalna stranka je tražila da se smanji broj dece po grupama. Predočiću vam samo jedno od mišljenja roditelja: „Mnoge moje drugarice su se odlučile za privatne vrtiće jer su grupe manje, vaspitačica lakše brine o sedmoro-osmoro dece, nego o dvadesetoro. Nismo bili u mogućnosti da za vrtić mesečno izdvajamo do sto evra, koliko je potrebno za privatno obdanište. Takođe, verujemo u državni sistem rada sa decom u predškolskim ustanovama, ali nam nije prijatno kada zbog velikog broja dece vaspitačica našem detetu ne može da se posveti.“ U mnogim vrtićima broj dece po grupama je mnogo veći nego što je sadašnjim zakonom predviđeno. Jasno je svima da je u ovakvim slučajevima smanjivanje grupa moguće jedino izgradnjom novih objekata. U mnogim gradovima vrtići nisu građeni poslednjih dvadeset, a negde i trideset godina. Jedan od svetlijih primera je, recimo, u Aranđelovcu gde je Srpska radikalna stranka bila na vlasti. Za vreme tog mandata izgrađena su dva vrtića. U načelnoj raspravi ministar nam je odgovorio da za privatne vrtiće koji su izgrađeni Ministarstvo nije dužno da proverava poreklo para. Naravno da mislim na vrtić čiji je vlasnik Lana Popović, ljubavnica, sada već svima poznatog narkobosa, Darka Šarića. Gospodine ministre, roditelje i te kako interesuje poreklo para kojima se grade vrtići, naročito ako lokalna vlast preko takvih investicija opere nešto para. Kako, na primer, mene da ne interesuje poreklo novca kojim se u Beloj Palanci uređuje dvorište u vrtiću „Dragica Lalović“? Ako vlast dva puta pusti u rad postrojenje za preradu otpadnih voda u koje je uloženo milion evra, a ono i dalje ne radi, izražavam osnovanu sumnju da i ovakva investicija može vlasti da posluži za malverzacije. Ne možete me ubediti da Ministarstvo nije obavezno da proverava poreklo svih para koje se ulažu u predškolske ustanove.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Kada bi Ministarstvo prosvete imalo nadležnosti da proverava sve finansijske transakcije u ovoj državi onda ne bi bilo Ministarstvo prosvete, nego bi se drugačije zvalo. Rekao sam na prošloj sednici, kada smo govorili o zakonima u načelu, da mi uređujemo standarde i ispunjenost tih standarda, a stvarno nismo u situaciji, postoje drugi državni organi koji to rade, da ispitamo poreklo novca i da se vidi odakle taj novac potiče i ako je, naravno, nezakonito stečen, da se preduzmu odgovarajuće, zakonom predviđene mere. Kada je reč o broju dece, slažem se da bi najbolji način da zbrinemo našu decu koja su u predškolskim ustanovama bio da se poveća broj ustanova, ali sami ste rekli da dugi niz godina u velikom broju opština, lokalnih samouprava do toga nije došlo, a razlozi su ekonomske prirode. Mi nismo krili ni na Odboru ni u načelnoj raspravi naš stav, i ovog puta ga ja vama saopštavam – mi ne smatramo da taj amandman nema pedagošku osnovu, smatramo da ga ne možemo prihvatiti jer jednostavno nema finansijskih mogućnosti za njegovu realizaciju. Pošto sam jedanput govorio o tome, ali nisam pominjao brojke, želeo bih da vam kažem da ovaj zakon ipak pravi korak napred u odnosu na postojeća rešenja, vezano za broj dece u grupama. Naime, prema Zakonu o društvenoj brizi o deci, broj dece u vaspitnoj grupi je: kada je reč o deci do 18 meseci - desetoro dece; od 18 meseci do dve godine - petnaestoro dece; od dve godine do tri godine - osamnaestoro dece; od tri godine do četiri godine - dvadeset troje dece; od četiri godine do pet godina - dvadeset petoro dece; od pet godina do sedam - tridesetoro dece. Kada je reč o izuzetku iz stava 2. ovog člana, broj dece u mešovitoj grupi je dvadesetoro; na bolničkom lečenju dvadesetoro; sa smetnjama u razvoju osmoro; smešteno u drugu porodicu desetoro, i osnovnoškolskog uzrasta u mešovitoj grupi - trideset četvoro. Prema ovom našem predlogu zakona, broj dece u vaspitnoj grupi uzrasta od šest meseci do jedne godine je sedam; od jedne do dve godine je dvanaest; od dve godine do tri godine je šesnaest; od tri do četiri godine je dvadeset; od četiri do polaska u školu - dvadeset četiri. Broj dece u grupi pripremnog predškolskog programa je dvadeset šest. Izuzetno od ovog stava, broj dece koja se upisuju je: na bolničkom lečenju - do petnaest, i sa smetnjama u razvoju - grupa od četiri do šest. Znači, vidi se jedno poboljšanje, ali jednostavno u ovom trenutku zbog ekonomskih mogućnosti (ne pedagoških, nego ekonomskih mogućnosti) nismo u situaciji da i ovaj amandman prihvatimo, odnosno da primenimo drugo rešenje, sa manjim brojem dece u grupama.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Nikola Lazić i Zoran Šami. Gospođa Donka Banović ima reč.
Ovaj amandman se takođe odnosi na član 30. U tom članu je definisano koliki je broj dece u pojedinim vaspitnim grupama. Mi predlažemo da se ovde u trećem stavu doda reč „maksimalno“, pa onda da se kreće sa nabrajanjem. Dakle: broj dece koja se upisuju u vaspitnu grupu istog uzrasta jeste maksimalno ili najviše, pa onda to. Ono što smo primetili, mene čudi da vi niste to popravili, a mogli ste, da ste prihvatili naš amandman, to je da na jednom mestu kažete – od četiri godine do polaska u školu broj dece je 24, a onda u sledećoj rečenici kažete – broj dece u grupi pripremnog predškolskog programa je 26. Dete pohađa pripremni predškolski program pred polazak u školu. Dakle, vi ovde praktično dajete dve mogućnosti. Mi smo vam sugerisali amandmanom da maksimalan broj dece u grupi pripremnog predškolskog programa bude takođe 24, zato što vi dajete tu mogućnost u ovom nabrajanju. Kažete – od četiri do polaska u školu, a pripremni predškolski period jeste period pred polazak u školu. Hvala.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Đerić.
Poslanička grupa Nova Srbija je podnela amandman na član 30. Takođe smo želeli da intervenišemo, što se tiče broja dece u grupi, jer smatramo da je grupa dece predškolskog uzrasta grupa koja traži posebnu vrstu pažnje i stručnog pristupa kako bi rad zaista bio efikasan. Manja grupa je daleko uspešnija u postizanju svih onih zadataka koji su predviđeni ovim zakonom i vaspitno-obrazovnim ciljevima. Bez obzira na uštede koje se čine pri angažovanju kadra, pri korišćenju prostora, opremanju prostora na ovaj način, šteta koja se proizvede, ili korist koja se postigne ako je grupa manja, u kasnijem periodu odrastanja zaista je značajna. Međutim, ovaj amandman ima dva dela. Ako je ovaj prvi deo amandmana neprihvatljiv zbog standarda koji je već na neki način zacrtan u reformi obrazovanja, mislim da je bar ovaj deo amandmana koji se odnosi na decu na bolničkom lečenju bio potpuno prihvatljiv, jer deca na bolničkom lečenju su deca koja su u posebnom emotivnom stanju, posebnom emotivnom stresu, uz objektivne zdravstvene teškoće koje prate oporavak. Smatramo da je tu objektivno imati grupu do desetoro dece i da se samo sa tom grupom u takvom stanju može efikasno raditi; dakle, grupa koja bi maksimalno brojala desetoro dece u tom uzrastu i u takvom stanju. Dakle, smatram da je bar ovaj drugi deo amandmana bio prihvatljiv (mogli smo intervenisati nekim amandmanom sa ispravkom), jer to je ono što praksa sigurno pokazuje i opravdava. Čak i deset je preveliki broj za takvu situaciju, ali smatram da je to nešto što može da bude opravdano i ekonomski izvodljivo i da je moglo biti prihvaćeno. Hvala vam.
Na član 32. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođica Ilić.
Hvala. Poslanička grupa Nova Srbija je podnela amandman na član 34. stav 3. Predloga zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, koji glasi: U članu 34. stav 3. reč „dva“ zamenjuje se rečju „jednog“. Član 34. Zakona o predškolskom vaspitanju i obrazovanju se odnosi na decu sa smetnjama u razvoju i njihovo ostvarivanje prava na predškolsko vaspitanje i obrazovanje u vaspitnoj grupi, u vaspitnoj grupi uz dodatnu podršku i individualni vaspitno-obrazovni plan i u razvojnoj grupi, na osnovu individualnog vaspitno-obrazovnog plana, u skladu sa zakonom. Kao što se vidi, za decu sa smetnjama u razvoju predviđene su posebne vaspitne i razvojne grupe. Izuzetno, u vaspitnoj grupi bez navedenih posebnosti može biti i dete sa smetnjama u razvoju, što je predviđeno u stavu 3. u kojem se navodi da u jednoj vaspitnoj grupi ne može biti više od dva deteta sa smetnjama u razvoju. Stručna iskustva pokazuju da je jedno dete sa posebnim potrebama u grupi ovog uzrasta maksimum sa kojim može kvalitetno da se radi i da se u grupi ostvari vidljiv napredak. Svaki veći broj, pa i dva deteta sa posebnim potrebama, istinski u praksi pokazuje da rad ne može biti kvalitetan i da su napori koji se ulažu vanredno uvećani. Sam kriterijum da se broj dece u vaspitnoj grupi u koju je upisano jedno dete sa smetnjama u razvoju umanjuje za tri deteta u odnosu na broj dece utvrđen ovim zakonom, kako je propisano u stavu 4. istog člana, ukazuje na opravdanost ovog amandmana. Po Predlogu zakona, ukoliko bi bilo upisano dvoje dece sa smetnjama u razvoju, u toj vaspitnoj grupi bi došlo do umanjenja za šestoro dece u odnosu na broj dece utvrđen ovim zakonom, što govori o izuzetnoj potrebi angažovanja prema toj deci. U ovom slučaju, ili dvoje dece sa smetnjama u razvoju ne bi imalo neophodne uslove za razvoj, ili bi ostala deca bila uskraćena u sprovođenju programa neophodnog za njihov razvoj.
Na naziv glave V iznad člana 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić, Donka Banović, Milan Dimitrijević. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, mi smo podneli amandman da se menja naslov glave V tako da se posle reči „vaspitač“ dodaju reči „pedijatrijska sestra - tehničar“. Zbog čega smo podneli amandman na naslov glave? Gospodine ministre, da li znate da u medicini postoji specijalizacija iz pedijatrije? To traje četiri godine. To postoji. Zbog čega je ta specijalizacija uvedena? Zato što su deca specifična, u smislu načina na koji se određena oboljenja ili urgentna stanja dešavaju kod njih. Navešću samo jedan primer. Da li vam je poznato šta znači febrilno stanje kod deteta? To su stanja koja se vrlo često i brzo razvijaju i koja mogu dovesti do vrlo ozbiljnih komplikacija, kao što su konvulzivna stanja. Ne želeći da „skinemo“ sestru tehničara iz glave, mi smo tražili da se doda i pedijatrijska sestra zato što je ona edukovana da takva stanja prepozna, da reaguje adekvatno i da pruži odgovarajuću uslugu u tom trenutku. Ovo ne menja suštinu zakona, ovo samo daje mogućnost da, ukoliko postoji osoba sa takvim obrazovanjem, bude u toj ustanovi upravo da bi reagovala u ovakvim kriznim momentima. Mislim da je to dovoljan razlog da ovaj amandman prihvatite.
Gospodine ministre, imate reč.
Kolega Dimitrijeviću, uopšte ne sumnjam u to što ste rekli, verovatno ste u pravu, ali moram vam reći da u javnoj raspravi koju smo povodom ovog zakona vodili nekoliko meseci stručna javnost nije reagovala na način na koji vi to nama predočavate, pogotovo nije imala takve stavove koje vi večeras imate; nije možda prepoznala značaj tog zanimanja i tog profila. Inače, u obrazloženju odbijanja ovog amandmana rekli smo da jednostavno nije u saglasnosti sa članom 116. st. 1. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja gde se kaže ko je u predškolskoj ustanovi. Status svih postojećih zaposlenih, pa smo onda nabrojali, rešili smo članom 59. stav 1. ovog zakona. Ne dovodi se u pitanju rad onih koji su sada, ali vam kažem, ovaj prvi deo možda nismo u pravu, ali dužan sam da vam saopštim i taj stav.
Gospodine Dimitrijeviću, imate reč.
Gospodine ministre, ovo je potpuno dobronamerna sugestija. Moguće je da stručna javnost nije prepoznala, ili u toj stručnoj javnosti nije bio neko ko je na ovaj način razmišljao. Govorim vam iz iskustva. Takve stvari se dešavaju i te stvari mogu da budu vrlo dramatične. Vi ovim rešavate problem. To je suština našeg predloga. Dakle, ništa što bi bilo u suprotnosti sa ovim, sem što vas pokriva u nekim situacijama.
Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Zoran Šami. Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, član 36. se odnosi na aktere delatnosti predškolskog vaspitanja i obrazovanja i u Predlogu zakona se kaže: „Delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja ostvaruju vaspitač i stručni saradnik, a delatnost predškolske ustanove kojom se obezbeđuju ishrana, nega, preventivno-zdravstvena i socijalna zaštita ostvaruju saradnici.“ Tražili smo da se posle vaspitača i stručnog saradnika kao akter koji izvodi delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja unese i pedagoški asistent, jer vi u članu 46. dajete tu mogućnost: „Pedagoški asistent pruža pomoć i dodatnu podršku deci...“. Dakle, on vrši delatnost, sem ako niste smatrali da se pod ovom pomoći i podrškom deci podrazumeva, recimo, nošenje ranca. To niste sigurno, jer je ovde očigledno – pruža pomoć i dodatnu podršku deci. Dakle, oni ostvaruju ovu delatnost i u redu je da ih stavite ovde u red onih kojih ostvaruju delatnost predškolskog vaspitanja i obrazovanja. Mislim da je uopšte pedagoški asistent korak napred. To je kvalitativni korak napred i nema razloga da ga ostavite, žargonski da kažem, da visi. Nema ga nigde. Jeste tu, ostvaruje delatnost, ne samo u tom smislu, nego on radi i sa vaspitačima, i sa roditeljima, i sa starateljima, sa direktorom nadležne ustanove. On učestvuje u tom procesu i onda hajde da nazovemo stvari pravim imenom i da ga stavimo ovde kao aktera delatnosti.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Donka Banović. Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Poštovani ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću i ja da budem dobronameran, kao i kolega Dimitrijević, pošto su amandmani slični. Naime, zbog reforme školstva smo predvideli da u nekoj budućoj nomenklaturi stoji upravo ova sestra tehničar jer smatramo da svojom kompetencijom osigurava uvažavanje opštih principa obrazovanja i vaspitanja, kao i unapređivanje vaspitnog rada i nege. Kao što rekoh, pošto je u toku reforma srednjeg obrazovanja, postoji mogućnost da se ovo zvanje ugradi u ovaj zakon; to zvanje bi i te kako unapredilo rad predškolskih ustanova. Iskoristiću šansu da vas obavestim, pošto nisam dobio to saznanje što se tiče školskog odbora u Leskovcu, ekonomska srednja škola, da je urađen ponovo izbor iz Saveta roditelja i da očekujemo da na narednoj sednici lokalni parlament potvrdi ovaj izbor Saveta roditelja, kako bi direktorka mogla da radi u skladu sa zakonom, i da će skupština da se ponaša i da više neće kršiti Zakon o osnovama sistema obrazovanja... Vratiću se na amandman. Mislim da je amandman osnovan i da ga treba prihvatiti kako bismo poboljšali tekst zakona. Zahvaljujem.
Na naslov iznad člana 38. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Hoćete vi prvo? Izvolite.
Niste videli, ali sam se javila da govorim takođe o amandmanu na član 37. Ministar nije prihvatio da se doda „pedijatrijska sestra - tehničar“, ali čini mi se da Ministarstvo ili ministar nisu dovoljno pažnje obratili na drugi deo ovog amandmana, gde se predviđa – i svi drugi obrazovni profili koje propisuje ministar. Zbog čega? Zato što smo mi pre par godina doneli Strategiju o srednjem stručnom obrazovanju, zato što su mnogi ogledi u toku u srednjim stručnim školama u Srbiji i zato što se beleži izvestan uspeh. Naime, u nekim školama se kroz oglede obrazuju određeni stručni profili i postoje podaci da učenici koji završe takve profile u čak 90% slučajeva odmah nalaze zaposlenje, odnosno radno mesto. Vi kroz ovaj zakon uopšte niste ostavili mogućnost da će se kroz srednje stručno obrazovanje pojaviti možda neki drugi profili koji nisu obuhvaćeni ovim zakonom, a moći će da rade u predškolskim ustanovama, tako da smo mi ovaj deo amandmana i podneli imajući u vidu reformu srednjeg stručnog obrazovanja.
Gospodin Milan Dimitrijević želi da obrazloži amandman 38. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dakle, gospodine ministre, pred sobom imam jedan dokument – zdravstveno vaspitanje i uloga predškolske ustanove, i šta to sve čini. Onda kaže – pružanje detetu osnovnih informacija o zdravlju i njegovom značaju, razvijanje kod deteta odgovornosti za očuvanje i unapređenje zdravlja, formiranje pravilnih navika, usmeravanje odgovarajućih modela i uzora ponašanja itd. Onda kaže – zdravlje kao pojam, lična i opšta higijena, nega usta i zuba itd. Sve ovo što sam nabrojao govori u prilog tome da u naslovu ove glave mora biti ubačeno i – pedijatrijska sestra, zato što je to ta osoba koja svoje znanje može upotrebiti da bi ovaj program bio ostvaren. Ne sumnjam u kvalitete vaspitača, medicinske sestre opšteg smera, ali ovo je nešto što je prilagođeno, dakle, ta osoba je edukovana da svoja znanja prenosi baš tom uzrastu i toj populaciji. Mislim da je stvarno razumno da vi ovaj amandman prihvatite, jer to ne menja suštinu zakona, ali omogućava da onaj ko se školovao za to, ko je naučio određena znanja i veštine može to da primeni u ustanovama predškolskog obrazovanja. To je, ništa drugo.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Gospodin Sreto Perić želi da obrazloži.
Uopšte nisam ni sumnjao da ovaj amandman neće biti prihvaćen, ali ovo je dobra prilika za mene kao podnosioca amandmana da nekoliko stvari koje su za mene bile dilema sada iznesem, možda podelim sa ministrom. Dobro je što se donosi ovaj zakon, mislim da će zaposlenima u predškolskim ustanovama, deci i njihovim roditeljima omogućiti kvalitetniji rad i sve ono što se tiče predškolske ustanove. Do sada smo mi tu oblast regulisali drugim zakonima, vrlo često su i neka podzakonska akta morala da se primenjuju da bi se ova oblast uredila. Možda je šteta, ali o tome ne može sada niko da govori, što ovaj zakon nije usvojen prošle godine, čini mi se u julu ili avgustu, kada su bili na dnevnom redu i ostali zakoni iz oblasti obrazovanja, ali ni sada nije kasno. Kada je u pitanju član 38, on kaže: „Zadatak vaspitača jeste da svojim kompetencijama osigura uvažavanje opštih principa obrazovanja i vaspitanja, ciljeva vaspitanja i obrazovanja, ostvarivanje i unapređivanje vaspitno-obrazovnog rada“. To važi kako za vaspitače, tako i za sestru vaspitača. Verovatno je Ministarstvo prosvete uvidelo da reči „svojom kompetencijom“ nemaju nikakvo ozbiljno značenje, jer one u sebi verovatno sadrže i lični stepen obrazovanja koji je neophodan po važećim propisima da bi neko mogao da bude vaspitač ili sestra vaspitač; verovatno i licence. To je sasvim dovoljno za obavljanje ove delatnosti, a sve drugo što treba da krasi jednog vaspitača ne može da bude sadržano u bilo kojem propisu; to je nešto što mora svako od onih koji rade sa decom... Neko od kolega koji se bolje razumeju u ovu problematiku od mene je to definisao, da se u najvećoj meri mlada osoba tokom otprilike šest i po ili sedam godina, koliko je neophodno da se provede u predškolskoj ustanovi, formira kao ličnost. Zaista je potrebno ne samo da ljudi ispunjavaju određene zakonske uslove, nego da pre svega vole ovaj poziv, da bi mogli kvalitetno da ga obavljaju. Ostalo je još nekoliko dilema i na to će možda gospodin ministar moći da odgovori. Čitajući ovaj zakon mi nigde nismo pronašli koliko je potrebno vaspitnih grupa jednoj predškolskoj ustanovi da bi mogla da uvede organizatora u sistem rada. Koliko je meni poznato, oni koje to mnogo više zanima kažu da su potrebne 42 grupe da bi se uveo pedagog. A koliko je potrebno da bi se uveo organizator? Meni je poznato da u jednoj predškolskoj ustanovi koja, čini mi se, ima 11 vaspitnih grupa, postoji organizator. Da to nije preuranjeno? Da li će se biti nekih efekata koje ne možemo da dobijemo na ovakav način organizovanja ovih vaspitnih ustanova? Ako nije problem da nam gospodin ministar da odgovor.
Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nikola Lazić i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Pejčić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Zoran Šami. Najpre gospođa Donka Banović.
U članu 39. se govori o obrazovanju vaspitača, dakle svih onih koji učestvuju u predškolskom obrazovanju i vaspitanju, u tom procesu. U stavu 3. se kaže: „Izuzetno, u nedostatku vaspitača sa znanjem jezika nacionalne manjine, može se, uz vaspitača koji ne ispunjava uslove zbog nepoznavanja jezika, angažovati pomoćni vaspitač sa znanjem jezika i najmanje srednjim obrazovanjem, do okončanja postupka po raspisanom konkursu, a najduže do 31. avgusta naredne godine. Program polaganja ispita za proveru znanja jezika utvrđuje odgovarajuća visokoškolska ustanova, u skladu sa zakonom“. Mislimo da ovaj poslednji stav nije dobar i da ga treba dopuniti, i to rečima: „pod uslovom da za taj jezik postoji visokoškolska ustanova. U slučaju da ne postoji odgovarajuća visokoškolska ustanova, program i ustanovu koja organizuje proveru znanja“, dakle, jezika, „propisuje ministar“. Dok smo pisali ovaj amandman imali smo u vidu vaspitače ili pomoćne vaspitače, vi ih ovde tako nazivate; znači, ovo nisu pedagoški asistenti, da se razumemo. Imali smo u vidu vaspitače ili pomoćne vaspitače za decu romske nacionalnosti. Prvo, ne postoji visokoškolska ustanova koja bi bila u stanju. Ne postoji katedra, još uvek, za romski jezik. Ta katedra ne postoji, pa ona ne može da izvrši proveru znanja tog vaspitača ili pomoćnog vaspitača. Ovde predviđamo da ustanovu i način i program po kojem će se polagati propiše ministar. Ukoliko to ostane ovako, imaćete potpuno nepokrivenu tu oblast.
Gospodin Milan Dimitrijević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Opet ja o finansijskim sredstvima. Moram reći jedno svoje lično iskustvo. Pre sedam-osam godina je u gradu Beogradu preko Gradskog zavoda za javno zdravlje uvedena jedna služba koja se zvala – Halo do zdrave bebe i zdravog deteta. U toj službi, koja je finansirana iz budžeta Skupštine grada, bile su zaposlene isključivo pedijatrijske sestre. Znate li zbog čega? Zato što su upravo ta lica znala kompletnu problematiku zdravstvene zaštite i probleme koji se javljaju kod dece, da bi svojim znanjem i edukacijom pomogla roditeljima da prevaziđu neke probleme. Zbog čega to tražimo? Upravo zbog toga što bi ta sestra koja je zaposlena u vrtiću mogla da izvrši delimičnu ili potpunu edukaciju, što se tiče ponašanja, načina ishrane, načina vaspitanja dece koja borave u predškolskim ustanovama. To je jedan ozbiljan problem koji smo uočili. Ja sam kao gradski sekretar zdravlja insistirao da se taj program uvede upravo iz ovih razloga, da one osobe koje su školovane da rade taj posao, da se bave zaštitom zdravlja dece i da prepoznaju određena stanja budu pedijatrijske sestre. Mislim da shvatate zbog čega toliko insistiram na ovome. Uvažavam znanje sestara opšteg smera i nimalo ne umanjujem njihov značaj, ali ovo je sestra koja je edukovana, školovana, koja ima predmet pedijatriju kroz svoje školovanje, do tančina poznaje tu vrstu problematike; ne samo da će obratiti pažnju na decu, nego će pomoći i ostalim zaposlenima u predškolskim ustanovama i roditeljima da shvate suštinu problema u pravilnom odgoju dece.
Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospođa Donka Banović.
Član 46. nosi naslov Pedagoški asistent. Ovo je, barem što se tiče zakona i zakonske regulative, novina, iako se u praksi već koriste usluge tzv. pedagoškog asistenta. Imate nekoliko projekata koji su u toku, npr. u Bujanovcu, Medveđi itd., gde su i pedagoški asistenti uključeni u rad predškolskih ustanova za decu romske nacionalnosti. U zakonu niste nigde predvideli minimum obrazovanja koje treba da ima jedan pedagoški asistent. Mi smo, znajući kakva je realna slika i kakvo je stanje u Srbiji trenutno, predložili da u ovom članu stoji da pedagoški asistent mora imati najmanje trogodišnje srednje obrazovanje. Znam da ovo „trogodišnje“ zvuči malo neobično, ali takve su okolnosti, takva je realna situacija. Bilo bi bolje da je četvorogodišnje srednje obrazovanje, ali takvih osoba je malo. Još nešto, kada sam govorila o ovom zakonu u načelu sam ukazala na jedan problem, a to je da Ministarstvo finansija ne prepoznaje ovo zanimanje, u žargonu, ne postoji šifra za to zanimanje, tako da postoji problem kod isplate plata, odnosno prebacivanja novca, kako se to kaže. Jedan od prvih zadataka Ministarstva prosvete, kada usvojite ovaj zakon, jeste da donesete jednu vrstu pravilnika, pa bi onda Ministarstvo finansija moglo da prepozna ove ljude koji rade u predškolskim ustanovama. Hvala.
Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić, koja želi reč.
Složićete se sa mnom da vam pedagoški asistent u zakonu nije baš nešto precizno definisan iz više razloga, od kojih smo neke već čuli iz prethodnih izlaganja. Srpska radikalna stranka je tražila ovim amandmanom da bude propisan i stepen stručne spreme za pedagoškog asistenta, s obzirom na to da mu je ovde opis posla jako širok. U članu 46. stoji da on treba da daje dodatnu podršku deci, u skladu sa njihovim potrebama, da sarađuje sa vaspitačima i stručnim saradnicima, roditeljima i starateljima, sa direktorima, da sarađuje sa nadležnim ustanovama, organizacijama i udruženjima, jedinicama lokalne samouprave i obavlja sve druge poslove, u skladu sa zakonom. Ispada da čovek treba da bude i menadžer i ne znam šta sve da bi mogao ovo da ispuni, a nigde ne stoji koju stručnu spremu treba da ima. Žao mi je što ovaj amandman nije prihvaćen, mada mogu da izrazim zadovoljstvo zbog toga što je skoro trećina amandmana Srpske radikalne stranke na ovaj predlog zakona prihvaćena, ali mislim da bi trebalo da prihvatite i intervenciju vezanu za stručnu spremu.
Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović. Izvolite.
Izvinite, izvadila sam karticu pa me niste videli. Ovde se govori, u čitavoj ovoj glavi, o nadzoru nad radom predškolske ustanove. Član 48. govori o inspekcijskom nadzoru i stručno-pedagoškom nadzoru nad radom predškolskih ustanova i da se taj nadzor vrši u skladu sa zakonom. Predlažemo dopunu, a to bio novi stav: „Za mešovite grupe i grupe koje pohađaju dece iz osetljivih grupa obezbeđuje se pojačani nadzor nad sprovođenjem vaspitno-obrazovnog programa.“ Smatramo da je u jednoj mešovitoj grupi i u grupi koja je sastavljena od dece koja dolaze iz osetljivih grupa mnogo teže raditi. Ne smatramo da je inspekcijski rad jedino kontrola te ustanove ili određenog vaspitača, već je to pre češća saradnja, gde bi se vaspitačima ili predškolskoj ustanovi pomoglo kako da neke probleme reše, zato što se takve predškolske ustanove i vaspitači u takvim grupama susreću sa problemima sa kojima se neke druge predškolske ustanove ne susreću. Ovde nije u pitanju nekakva stroga inspekcija, da se samo kontroliše rad, već je cilj da tu bude bolja saradnja.
Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Maksimoviću.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman se odnosi na član 50. koji glasi: „Roditelj, odnosno staratelj deteta učestvuju u obezbeđivanju sredstava za ostvarivanje delatnosti predškolske ustanove, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave u visini 20% od ekonomske cene po detetu, u skladu sa zakonom.“ Amandman koji sam u ime Srpske napredne stranke podneo na ovaj član glasi: U članu 50. stav 1. nakon reči „jedinica lokalne samouprave u visini“ dodaju se reči „do najviše“. Kakve bi se mogućnosti otvorile usvajanjem ovog amandmana? Pre svega, mogućnost da lokalne samouprave smanje dotiranje roditelja, ukoliko su, naravno, lokalne samouprave u toj mogućnosti, odnosno ne samo lokalne samouprave, već i osnivač, što je predviđeno stavom 2. člana 50. ovog zakona. Ono što mene sve više zabrinjava je u stvari neodgovornost ili nezainteresovanost Vlade Republike Srbije za većinu problema vezanih za decu. Pitam se da li je sledeći korak zakon o porodiljskom od šest meseci? Nažalost, svi potezi koje država povlači će kao posledicu imati prosek od pola deteta po jednoj porodici. Nažalost, ni Ministarstvo prosvete, gospodine ministre, ne čini ništa više od Vlade za svoje građane, što je verovatno intencija Vlade ka uništenju porodice i, na kraju krajeva, nacije. Zašto? Ovo je jedan dobar primer. Za primer ću da uzmem Predškolsku ustanovu „Suncokreti“ iz Vladimiraca, opština Šabac. Osionost lokalne samouprave je možda najočiglednija na primeru ove predškolske ustanove, a da pri tom Ministarstvo prosvete, pogotovo vi, gospodine ministre... Jer, sva ova dokumentacija koja je ovde ispred mene bila je i na vašem stolu, ali ako je verovati ljudima iz vašeg neposrednog okruženja, niste je ni pogledali. Prema tome, činjenice su sledeće: lokalna samouprava je smenila nepodobne članove Upravnog odbora, računajući predstavnike roditelja, ignorišući sve predloge koje je predškolska ustanova dostavila lokalnoj samoupravi kao predlog iz reda zaposlenih, i to u više navrata, pa čak i različite predloge. Podsetiću vas, gospodine ministre, na vaše reči u trenutku obrazlaganja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Odgovarajući na pitanje jednog od poslanika, citiram vaše reči, rekli ste: „Nemojte mi reći da lokalna samouprava može imati presudan uticaj na izbor direktora sa samo tri člana.“ Pošto je u zakonskom roku raspisan konkurs za izbor direktora te predškolske ustanove, tada, gospodine ministre, sledi vrhunac bezobrazluka lokalne samouprave ili vladajuće strukture u toj lokalnoj samoupravi – predsednica Upravnog odbora donosi rešenje o izboru direktora, i to bez održane sednice Upravnog odbora, samoinicijativno. Podsećam vas još jednom da je sva dokumentacija bila na vašem stolu, bilo je dostavljeno sve ovo što vidite ovde ispred mene (nadam se da ćete prihvatiti to, daću vam ovo ponovo, iako vam to nisam dostavio ja, nego vam je dostavila ta predškolska ustanova), a da Ministarstvo prosvete, sa vama na čelu, nije preduzelo baš ništa. Pitam se šta to treba da poruči građanima Srbije o angažovanju na problemima predškolskih ustanova i na problemima u radu sa decom? Hvala.
Ministar Obradović.
Potrudiću se da sutra dam odgovor na to vaše pitanje i da vidimo stvarno šta se to dešavalo, da li se podaci koje posedujemo mi u Ministarstvu poklapaju sa onim što ste vi večeras rekli, pošto se dešava mnogo puta da se barata različitim podacima. S jedne strane su poslanici, s druge strane su lokalne samouprave, a treći su ljudi koji su u predškolskim ustanovama. U svakom slučaju, kolega Popov je zapisao ime predškolske ustanove; ako je reč o Vladimircima, to je posebna opština, to nije deo Šapca. U svakom slučaju, to ćemo sutra proveriti. Inače, što se tiče odgovornosti, mislim da ste upotrebili malo krupne reči u vezi s demografskom situacijom i odgovornošću ovog ministarstva i ove vlade, jer demografska situacija u Srbiji je jako loša decenijama unazad. Ako hoćemo da pričamo o toj temi, ja sam jedan od ministara koji misle da bi država trebalo da donese strategiju demografskog razvoja, jer tu ne može nijedno ministarstvo, nijedna vlada ili jedna generacija, potrebno je malo više da se uradi da bi nam se demografska situacija u Srbiji popravila. Ne verujem da ijedna mera koju smo mi preduzeli ovde može biti na štetu porodice. Znate li zbog čega? Mislio sam da to kažem u završnoj reči. Ovaj zakon, svidelo se to nekom ili ne, naravno, neko je učestvovao a neko ne, više ili manje, pravilo je suštinski pet vlada i sedam godina je to trajalo. To može da bude i negativno i pozitivno. Mislim da je to bilo dovoljno vremena da se utvrdi sadržaj ovog zakona i da se predvide moguće pozitivne i negativne posledice. Ako je ovo do sada bilo rešeno nekim drugim zakonom, ako donosimo ovaj zakon prvi put, ako smo prihvatili dosta kvalitetnih amandmana, čini mi se da smo na najboljem putu da imamo jedan dobar zakon. Neću reći sjajan zakon, jer nijedan zakon nije sjajan, to sam video i kao poslanik, jer uvek postoje pozitivne i negativne strane, ali makar jedan dobar zakon, koji se onda može u hodu dalje menjati. Sada ćemo prvi put imati zakon o predškolskom obrazovanju i vaspitanju koji je posvećen ovoj veoma važnoj oblasti kao delu sistema obrazovanja Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Narodni poslanik Saša Maksimović ima reč.
Hvala, slažem se, gospodine ministre, sa vašim planom demografskog razvoja i mislim da je to svakako neophodno. U pravu ste, Vladimirci su posebna opština, mislio sam na šabački srez ili okrug ili kako hoćete. Što se tiče ove dokumentacije, nadam se da ćete mi dozvoliti da vam je dostavim, s obzirom na to da ovo nisam ni izmislio, niti svojeručno napisao. Ovo su sve dokumenti Skupštine opštine, sa važećim pečatima, takođe, dokumenti Upravnog odbora, a bogami, kako rekoh, i lokalne samouprave i predškolske ustanove. Nadam se da ćete prihvatiti ovo, pošto ću vam dostaviti ovaj komplet sada. Hvala.
Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović.
Glava osma govori o finansiranju. Predlažemo da se u članu 50. doda novi stav koji glasi: „Pripremno predškolsko vaspitanje i obrazovanje dece je besplatno.“ Pretpostavljam da biste vi meni odgovorili, da ste odgovorili, samo što nismo dobili taj odgovor, da se ovo podrazumeva ili da je sadržano u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Pretpostavljam da je takav odgovor. Mislim da u ovom zakonu treba da stoji jasno, pre svega zbog roditelja, da je pripremno predškolsko vaspitanje i obrazovanje dece besplatno, kao što je, na primer, osnovno obrazovanje, barem na papiru, besplatno. Znamo da roditelji imaju i te kakve troškove. Kada je finansiranje u pitanju, postoji jedan problem sa kojim se suočavaju lokalne samouprave; one su te koje plaćaju vaspitače u predškolskim ustanovama. Koliko znam, ranije je postignut dogovor da se za vaspitače koji rade u pripremnom predškolskom daje novac iz budžeta, odnosno da novac prevodi Ministarstvo prosvete. Žale se ljudi iz lokalnih samouprava da se ta sredstva neredovno prevode, da oni imaju probleme sa plaćanjem tih vaspitača. Postavlja se onda pitanje – koliko su u stvari ti vaspitači motivisani da rade kvalitetno sa decom, ako mesecima ne primaju platu? Neke lokalne samouprave su u stanju da izdvoje novac za njihove plate, pa onda verovatno čekaju od vas da vi to prevedete, ali neke lokalne samouprave nemaju sredstava, tako da je to problem. Znam da je nedavno, čini mi se, onako grubo, 50% lokalnih samouprava, ali od tih 50%, da im je 50% sredstava prevedeno... Ima još lokalnih samouprava koje očekuju novac za vaspitače koji rade u pripremnom predškolskom vaspitanju. Tako da smatram da ova rečenica treba da stoji u ovom zakonu – da je pripremno predškolsko besplatno.
Gospodine ministre, imate reč.
Hvala. Mislim da je ovo pitanje postavio kolega Pejčić. Nisam tada vama saopštio podatke koje mi ovde u Ministarstvu imamo, ali mislim da je stvarna potreba, pogotovo sada nakon ovog izlaganja, koleginice Banović, da vas upoznam sa finansijskom situacijom, vezano za transfer sredstava koje je Ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije izdvojila za pripremni predškolski program. Stvari stoje ovako, nemojte se ljutiti, pročitaću, da ne bih citirao, odnosno da ne bih prepričavao ono što smo mi ovde u Ministarstvu uradili. Na početku školske godine, da bi i ljudi koji gledaju ovo znali kakva je procedura utvrđena za plaćanje ovog pripremnog predškolskog programa, da bismo izbegli moguće nedoumice, na početku školske godine Sektor za predškolsko i osnovno obrazovanje i vaspitanje, Odsek za predškolsko vaspitanje i obrazovanje dostavlja Sektoru za finansije, i to Odeljenju za pripremu budžeta, plan realizacije pripremnog predškolskog programa za školsku godinu u organizaciji predškolskih ustanova i osnovnih škola. Plan sadrži broj grupa po opštinama. Na osnovu pomenutog plana i izveštaja o realizovanom pripremnom predškolskom programu, koji dostavljaju opštine, predškolske ustanove i škole, svakog meseca vrši se finansiranje pripremnog predškolskog programa po grupama. Sredstva se transferišu opštinama, koje zatim prebacuju sredstva predškolskim ustanovama i školama. Finansiranje se vrši jednom mesečno za prethodni mesec. Tačno, bilo je problema, jer do pred kraj 2009. godine finansiranje, usled nedostatka sredstava, vršimo za dva meseca unazad. Predračunom je utvrđeno da do kraja 2009. godine ima dovoljno sredstava za isplatu, tako da je zaostatak smanjen. Septembar mesec je plaćen 5. 11. 2009. godine, oktobar mesec – 30. 11. 2009. godine, novembar – 18. 12. 2009. godine, decembar – 18. 01. 2010. godine i januar – 19. 02. 2010. godine. U toku je priprema isplate za februar. To je kompletna informacija, vezano za naše obaveze. Hvala.
Gospođa Donka Banović ima reč. Izvolite.
Nisam govorila napamet. Lokalne samouprave se žale. Međutim, iz ovoga što ste vi rekli zaključujem da vi svoje obaveze prema lokalnim samoupravama izvršavate kako treba. Onda mogu jedino da zaključim da lokalne samouprave ne ispunjavaju svoje obaveze prema predškolskim ustanovama koje organizuju pripremni predškolski rad. To mogu da zaključim iz onoga što ste vi rekli. Onda vam način na koji vršite plaćanje nije dobar, jer kada se prebacuje novac za neku srednju ili osnovnu školu ne ide se preko lokalne samouprave. Zbog čega se ovde sada pojavljuje lokalna samouprava kao posrednik, bez obzira na to što ja znam da je to nadležnost lokalnih samouprava? Međutim, ako vi u praksi primetite da se te stvari dešavaju, a vama kao ministru prosvete je, pretpostavljam, veoma stalo da ti ljudi koji rade u predškolskim ustanovama budu motivisani, ne vidim da je potrebno da se tu lokalna samouprava pojavljuje kao posrednik, pa da onda oni zadržavaju novac i opet, što ne bi trebalo, to onda koriste u druge namene. Hvala.
Koleginice Banović, mogao bih se u velikom delu složiti sa onim što ste rekli, ali, znate kako, prvo, vi ste postavili pitanje da li Republika izvršava svoje obaveze i ja sam vam saopštio; na osnovu ovoga se vidi da mi jesmo u zaostatku, ali da nije mnogo i da se trudimo da ispunimo sve svoje obaveze. Vrlo svesno i namerno sam vam pročitao celu proceduru, da bi se moglo videti kako ide transfer sredstava, koji je uslov za transfer sredstava i kako se obavlja transfer sredstava. Ali, mi nismo u situaciji da možemo kontrolisati lokalne samouprave i način distribucije sredstava koja mi njima prebacujemo, vezano za pripremni predškolski program.
Na član 50. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Jelena Budimirović, koja želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo bih kratko da konstatujem da je prihvatanjem amandmana koji je podneo Odbor za prosvetu u suštini prihvaćen i moj amandman, jer su oni napisani u gotovo istovetnom tekstu. Najbitnije je da se od obaveza plaćanja iz stava 1. ovog člana, osim dece bez roditeljskog staranja i dece ometene u razvoju, izuzimaju i deca iz materijalno ugroženih porodica, što je i bila svrha mog amandmana. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 50. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za prosvetu prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 52. amandman je, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za prosvetu. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za prosvetu prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre. Prijavite se.
Želeo bih da kažem samo nekoliko rečenica. Hvala vam na strpljenju da zajedno razgovaramo o sadržaju ovog zakona i o predloženim amandmanima. Obrazložio sam, u ime Ministarstva prosvete i Vlade Republike Srbije, zašto smo bili u situaciji da neke amandmane prihvatimo, a neke ne. Neki amandmani će biti deo razrade kroz podzakonska akta koja ćemo mi usvojiti. Želim da vam kažem da ne bih voleo, kao ministar, ne verujem ni vi ovde prisutni u Narodnoj skupštini Republike Srbije, koji stvarno sa velikom žestinom govorite o predškolskom vaspitanju i obrazovanju, da se u slučaju ovog zakona desi nešto što je bila odrednica jedne stare srpske poslovice – mnogo babica, kilava deca, jer ovaj zakon je pravljen dugo, pet vlada, sedam godina i nisam slučajno rekao da su mnogi učestvovali u njegovoj izradi. Mislim da je on jedan kvalitetan korak napred u odnosu na postojeća rešenja, da će nam pomoći da neka pitanja rešimo, ali najviše od svega značaj ovog zakona vidim u tome što se afirmiše oblast predškolskog vaspitanja i obrazovanja i što ćemo kroz one amandmane koje smo usvojili na Odboru i materijalno pomoći ljudima koji su zaposleni u predškolskim ustanovama. Želim da vam kažem da ćemo neka pitanja rešiti kroz akte koje donosi ministar, u vezi sa stručnom spremom pedagoškog asistenta; znate da je to rešeno članom 121, čini mi se, stav 11. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Mislim da smo brojna druga pitanja rešili. Naravno, moram to da pomenem sasvim na kraju, mi ćemo imati obavezu da u sledeće dve godine na osnovu odredaba ovog zakona donesemo osam podzakonskih akata koji treba bliže da urede ovu oblast. To smo predvideli, a to ćemo i uraditi. Još jedanput, hvala svima na strpljenju i na doprinosu da ovaj zakon bude kvalitetan. Hvala vam.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, zahvaljujem, posebno zato što smo kraj današnjeg radnog dana ispunili dijalogom o vrlo značajnoj zakonskoj materiji, o vaspitanju i obrazovanju dece predškolskog uzrasta. Gospođa Donka Banović se javila posle predstavnika predlagača, ali mislim da je korektno da joj damo reč, s obzirom na zaista više nego aktivno učešće u ovoj delikatnoj i složenoj materiji. Izvolite, gospođo Banović.
Hvala vam, ali ja nisam htela da se osvrćem na Predlog zakona, nego da vas pitam koliko poslaničke grupe imaju vremena, jer sutra ide drugi zakon i ne znamo sa koliko vremena raspolažemo. Hvala.
Vi kao ovlašćeni predstavnik imate šest minuta i četrdeset pet sekundi, a grupa osam minuta i trideset sekundi, SRS – trideset devet minuta i trideset sekundi, Napred Srbijo – osamnaest minuta, a ostali nisu iskoristili veliki deo svog vremena. Sutra u 10.00 časova nastavljamo rad, i to raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o učeničkom i studentskom standardu. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, prisutno 98 narodnih poslanika i da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da je narodni poslanik Milica Radović sprečena da prisustvuje sednici, kao i da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, pozvala da sednici prisustvuju Želimir Popov i Zoran Trninić, pomoćnici ministra prosvete, zatim Miroslava Radikić i Ljiljana Nenadović, viši savetnici u Ministarstvu prosvete. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UČENIČKOM I STUDENTSKOM STANDARDU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su … (Zoran Nikolić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Verovatno ste hteli da reklamirate Poslovnik u smislu da još uvek niste dobili izveštaj, koji se umnožava, pa određujem pauzu do 11.00 časova, kada ćete imati izveštaj. Niste to hteli? Izvolite.