Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje85narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno daje u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nenad Bogdanović, Nenad Čanak, Riza Halimi i Pastor Balint. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Srpske radikalne stranke - jedan sat, 37 minuta i 12 sekundi, Poslanička grupa Demokratske stranke - jedan sat, 16 minuta 48 sekundi, Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije - Nove Srbije - dr Vojislav Koštunica - 56 minuta, 24 sekunde, Poslanička grupa G17 plus - 22 minuta, 48 sekundi, Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije - 19 minuta, 12 sekundi, Poslanička grupa Liberalno-demokratske partije - 13 minuta, 12 sekundi, Poslanička grupa manjina - Savez vojvođanskih Mađara, Lista za Sandžak, Unija Roma Srbije, Koalicija Albanaca Preševske doline - 7 minuta, 12 sekundi, Poslanička grupa Vojvođanskih poslanika - LSV, SVM - 6 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Poštovani predsedavajući, cenjeni narodni poslanici, pred nama je zakon koji je po svojoj suštini tehnički, ali samo po suštini. On ima poseban značaj, zato što reguliše putnu ispravu ili, jednostavnije rečeno, prvi put će Srbija dobiti svoj pasoš. Ovaj zakon je nužan sled novog ustava i novog zakona o državljanstvu. Inače, putne isprave, odnosno tehnička zaštita putnih isprava ili pouzdanost putnih isprava je jedan od bitnih uslova, ili preduslova, za približavanje beloj Šengen vizi. Pored svih drugih uslova, kao što je pravna regulativa, harmonizacija zakonodavstva, readmisija, politička i ekonomska stabilnost, i tehnička zaštita putne isprave je jedan od preduslova. Razlozi za donošenje zakona. Ovim zakonom se vrši usklađivanje postojeće regulative o putnim ispravama, dosadašnji zakon o putnim ispravama jugoslovenskih državljana, iz 1966. godine, sa novim ustavom, zakonom i međunarodnim standardima u ovoj oblasti. Pravo na putnu ispravu bazirano je na državljanstvu i na ustavnom načelu da svako ima pravo da se slobodno kreće i nastanjuje u Srbiji, da napusti Srbiju i da se u nju vrati. To pravo zakonom može biti ograničeno samo ako je to neophodno radi vođenja krivičnog postupka, zaštite javnog reda i mira, sprečavanja širenja zaraznih bolesti i odbrane Republike Srbije. Upravo zato se ovaj zakon bavi pitanjima tehničkog karaktera, znači, izdavanjem putnih isprava domaćim državljanima od strane nadležnih organa. Donošenjem novog zakona, dobićemo putne isprave, kao što sam rekao, sa državnim obeležjima Republike Srbije. Ostvaruju se uslovi za uvođenje novog obrasca putnih isprava, koji garantuje, pre svega, pouzdanost, nepovredivost ličnih podataka sadržanih u dokumentu, sprečavanje eventualne zloupotrebe dokumenata i obezbeđuje brzu i jednostavnu identifikaciju pojedinca. Novim putnim ispravama, koje će biti donete na osnovu novog zakona, stvaraju se uslovi za lakše putovanje naših državljana u inostranstvo, bez određenih obaveza, s obzirom na to da su prihvaćene svetske preporuke i standardi u pogledu bezbednosti putnih isprava. To je, isto tako, od nemalog značaja i u borbi protiv međunarodnog kriminala, koji, takođe, ne poznaje granice. Donošenje ovog zakona je u skladu sa Akcionim planom harmonizacije propisa sa propisima Evrope, Evropske unije, i jednom od preporuka predviđenih za zemlje koje su obuhvaćene procesom pridruživanja i uključivanja u evropske integracije. Vrlo kratko bih nešto rekao, samo o nekim suštinskim delovima zakona. Smanjuje se broj putnih isprava, ukida se zajednički pasoš, kao i mogućnost upisa deteta u pasoš jednog od roditelja. To znači da će svako ko putuje u inostranstvo imati lični pasoš. Ukidaju se izlazne vize, a izlazna viza je potrebna samo radi unošenja u brodarsku ili pomorsku knjižicu, čime ove isprave poprimaju karakter i mogu da služe kao putne isprave, što do sada nije bio slučaj. Zbog jedinstvene procedure i tehnologije, pasoš će se izrađivati samo u zemlji. Državljani Republike Srbije u dijaspori, zahtev za izdavanje pasoša će moći da podnesu preko diplomatsko-konzularnog predstavništva. Jednostavnije će biti izdavanje putnih isprava. Dokazi koji će se podnositi, podnosiće se samo prilikom prvog zahteva, a građanin koji poseduje novu ličnu kartu, podnosiće samo zahtev. Predviđa se i jedna novina, a to je zaštita prava na putnu ispravu. Zaštita će se obezbeđivati u upravnom postupku i biće dvostepena, ali ne u okviru istog organa. Rokovi važenja putne isprave se smanjuju sa deset na pet godina, a razlog ovome su brze tehnološke promene u oblasti automatskog očitavanja podataka. Predviđa se da izdavanje novih pasoša, odnosno novih putnih isprava, počne od početka primene zakona, tj. šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, a to znači da će se svi pasoši zameniti do 31. decembra 2008. godine. Ukratko, o ovom zakonu toliko. Sigurno ste svi pročitali Predlog zakona i sada očekujemo raspravu. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za odbranu i bezbednost - gospodin Đorđe Mamula, i Zakonodavnog odbora - gospodin Vlatko Ratković? (Ne) Hvala. Da li narodni poslanici Nataša Jovanović, Jadranko Vuković, Milorad Buha, Petar Jojić i Božidar Delić, koji su na sednici Odbora za odbranu i bezbednost izdvojili svoje mišljenje, žele reč? (Da) Reč ima gospođica narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izdvojila sam mišljenje, kao i ostale kolege srpski radikali, zbog činjenice da tog dana ministar policije Dragan Jočić nije bio na sednici Odbora, pa nije mogao da nam da konkretne odgovore u ime Ministarstva i Vlade Republike Srbije u vezi s našim konkretnim primedbama na Predlog zakona o putnim ispravama. Zato se tog dana nisu stekli uslovi da razgovaramo o Predlogu zakona u pojedinostima, a verujem da ćemo to učiniti već sutra u Odboru. Srpska radikalna stranka je, kao najozbiljnija politička stranka u Srbiji, iako je trenutno opozicija, ozbiljno shvatila posao oko novih putnih isprava. Nažalost, posle separatističkog referenduma koji se desio 21. maja prošle godine i izglasavanja novog ustava Republike Srbije, mi smo u situaciji da moramo da uradimo puno posla. Onaj redosled poteza koji je trebalo da uradi ova vlada, a tiče se ove sednice i onih svih prethodnih, tj. neizglasavanje zakona iz člana 5. Ustavnog zakona a dolazak na dnevni red ovog zakona, koji, takođe, proističe, kao novonastala obaveza, iz Ustava Republike Srbije, daje nam za pravo da uložimo konkretne amandmane i primedbe, zato što ovaj zakon nije samo tehničke prirode. On je veoma važan, jer svaki građanin i svi Srbi koji budu dobili državljanstvo, nadam se da ste, gospodine ministre, dobro razmislili i da ste već u fazi prihvatanja ovog našeg amandmana na član 16. zakona o državljanstvu, dakle, kada se steknu svi ti uslovi i kada dobiju u ruke putnu ispravu države Srbije, moraju da znaju da je taj dokument apsolutno besprekorno urađen, da su svi poslovi, pa iodlučivanje narodnih poslanika o izradi dokumenta, putne isprave kojom treba neko da putuje van granica ove naše zemlje, urađeni na najbolji mogući način. Mi mislimo da ovde to nije slučaj. Najpre, zbog činjenice da vi uopšte niste imali razloga, gospodine ministre, da bežite od toga kako treba da izgleda pasoš Srbije. Ovih dana se mnogo spekulisalo u javnosti oko toga kako samo 11% građana Srbije ima putnu ispravu, pa i mnogi mediji, a naročito oni koji su u službi hajke i harange protiv svega što je srpsko, nacionalno, da ih sada ne pominjem, zlurado komentarišu kako ljudi nisu hteli da uzmupasoš koji je imao ta obeležja; šta će im, kada ne mogu da putuju. Najpre, moram da vas podsetim da je lično Boris Tadić u, kampanji za predsednika Srbije, obećao da će naša zemlja biti na beloj Šengen listi. S druge strane, treba da postavite pitanje sami sebi, vi koji govorite o tome kako je to najveći problem, da li ljudi, uopšte, imaju sredstava za normalan život i da li su danas kupili hleb, mleko, da li su platili račune za struju, jer je to primarno. Tek posle toga će da razmišljaju o tome šta su izjave pojedinih političara i još uvek aktuelnog predsednika Republike o stavljanju zemlje na belu šengensku listu. Nije to glavni prioritet za milione ljudi u ovoj zemlji. Kada već treba da odu u Ministarstvo unutrašnjih poslova i da zatraže putnu ispravu, onda unapred treba da znaju da li smo mi poslanici dobro razmislili kada smo pojedine odredbe u ovom zakonu usvajali, odnosno nismo usvajali. Ovakvi zakoni se u ozbiljnoj državi i u ozbiljnim vladama razmatraju veoma dugo. Primera radi, evo, kolega Mirović je svedok takvog slučaja kada je u pitanju Ruska Federacija, posle raspada SSSR-a. Takav i slični zakoni, kojima se identifikuju građani, evo, kroz putnu ispravu, imaju dva ili tri čitanja pre nego što dođu pred narodne poslanike. Ministar je malopre rekao - svi ste ga dobro proučili i imate zakon ispred sebe. Nisam baš sigurna u to, gospodine Jočiću, možda ovi vaši iz DSS-a jesu, ali ne verujem da su svi. Prvo, pitanje je koliko ljudi ima u ovom trenutku na poslaničkim klupama zakon o putnim ispravama, a, s druge strane, pitanje je koliko je njih do detalja razmišljalo i ulazilo u samu suštinu onoga što je trebalo da se promeni i što nije dobro. Rok za izdavanje novih putnih isprava je vaše dezavuisanje svega u Srbiji, kao što to činite i neusvajanjem zakona iz Ustavnog zakona od sastavljanja ove vlade, koja je skrpljena s koca i konopca. Vi uopšte nemate razloga, gospodine ministre, da kao rok za podnošenje novih putnih isprava stavljate šest meseci. Zašto? Ako su službe dobro uradile svoj posao, nije dobro da samo vi znate i da stoji u članu zakona da ministar određuje obrazac novog pasoša. Moramo da kažemo da smo mi, srpski radikali, da sada ne ulazim u detalje, to precizno napisali, jer znamo kako izgledaju državna obeležja. Znamo kako izgleda grb Republike Srbije, kakve su dimenzije, po svim standardima, i koje oznake i na kojim jezicima moraju da stoje u putnoj ispravi jedne države. Zašto da to uređuje ministar nekim podzakonskim aktom, nema razloga za to. Dakle, o tome treba da razmislite i da se ova sednica završi usvajanjem ovog zakona. Još nešto. Mi mislimo, s obzirom na činjenicu da su ljudi s iščekivanjem gledali, i u vas, kao ministra, i u Vladu, kakav će zakon biti predložen i da to nije samo tehnička stvar, hajde sada, zarad onih preko 11% koji će prvi put otići da uzmu pasoš i da ga zatraže po proceduri od Ministarstva unutrašnjih poslova, da im ne ograničavamo važnost na ovaj rok, nego na 10 godina i da im olakšamo tu proceduru. To ćemo, naravno, sve obrazložiti kroz amandmane koji slede. Veoma je ozbiljno politička grupa SRS-a razmatrala Predlog ovog zakona. Ni ovi, ni mnogobrojni drugi amandmani, koji su na izgled tehničke prirode, nisu to, već su suštinski, zbog toga što mislimo da ovakav zakon treba da bude jedan, pa za sva vremena, a ne da se menja i da se na njemu interveniše kroz nekoliko godina. Već sada treba da uradimo sve kako treba, apsolutno precizno i jasno, da građanima olakšamo da što pre dođu do putne isprave. Hvala vam.
Hvala narodnom poslaniku, gospođici Nataši Jovanović. Da li još neko od poslanika koji žele da izdvoje svoje mišljenje želi reč? Ne. Hvala vam. Ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke je Božidar Delić, a Demokratske stranke Srbije - Nova Srbija - Đorđe Mamula. Dajem reč gospodinu Božidaru Deliću.
Gospodine predsedavajući, gospodo potpredsednici, gospodine ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o jednom zakonu koji nikako ne može biti tehničke prirode, kako to kaže gospodin ministar. Tu se, upravo, radi o jednom suštinskom zakonu, koji za sve građane naše zemlje ima izuzetan značaj. Ja sam, čitajući ovaj zakon i učestvujući u radu odbora koji su raspravljali o ovom predlogu, intimno očekivao da će ministar danas ovde doneti i pokazati, nama, narodnim poslanicima, kako izgleda obrazac novog pasoša. Onda bi mi Predlog ovog zakona bio možda prihvatljiviji. Pošto toga nije bilo, on ni meni, a ni ostalim pripadnicima i poslanicima SRS-a nije prihvatljiv. Gospodo, u ruci držim dva pasoša. Ovaj crveni pasoš je pasoš države koje odavno nema i koja će, posebno za srpski narod, kao i ceo taj period, biti zabeležena po mnogim ružnim stvarima, koje i danas osećamo. Ovo je pasoš sa kojima su građani Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije mogli da putuju po celom svetu. Bio je jako cenjen u svim državama, a posebno je bio cenjen kod onih sa kojima gospodin Jočić ima problema i koji spadaju u njegovu nadležnost, jer je bio vrlo skup i omiljen među pripadnicima tih grupa. Ovo je drugi pasoš, koji je nadživeo tri države i koji, ukoliko prihvatimo ovaj zakonski predlog, treba da bude zamenjen. Svakako, svi se mi slažemo da ne možemo više putovati po svetu sa putnom ispravom države koje više nema. Zašto kažem da je ovo suštinsko pitanje? Putujući, u raznim prilikama, po Evropi, video sam kako se ljudi odnose prema pasošu. To je jedina putna isprava koju oni imaju i koju pokazuju u bilo kojoj državi. Gledam kako to neki čine s ponosom, jer kada pokažu taj pasoš i kada se na njemu vidi grb njihove države, ako je to Amerika, Rusija, Nemačka, Engleska ili Francuska, vi u tome građaninu odmah vidite i državu koju on reprezentuje, odnosno njegov pasoš. Znam da svi mi koji smo u ovoj sali, kao i svaki građanin, smatramo da treba da imamo savremeni pasoš, pasoš koji će zadovoljiti sve važeće standarde u Evropi i svetu i koji će omogućiti jednak tretman svih naših građana sa građanima drugih evropskih država, i to u pogledu brzine prelaska granice i carinskih kontrola. Međutim, ovo ne znači da je SRS spremna da podrži ovaj zakonski predlog. Poslanici SRS-a su u odborima, kojima su prisustvovali, dali više amandmana na pojedine članove ovog zakona. Ukoliko bi se oni uvažili, ili bar veći deo njih, uključujući posebno amandmane na čl. 24, 25, 35. i 49, mi bismo onda bili spremni da podržimo ovaj zakonski predlog. Naša prva primedba bila bi na član 9. stav 3, u kome piše da diplomatski pasoš može biti izdat i članu uže porodice lica kome je izdat takav pasoš, koji s njim živi u zajedničkom domaćinstvu i s njim putuje u inostranstvo ili boravi u inostranstvu. Smatramo da se ovim previše širi broj imalaca diplomatskog pasoša. Smatramo da ovaj deo - ''s njim putuje u inostranstvo'', ali samo ovaj deo - ''putuje u inostranstvo'', treba izbaciti, jer članovi porodice koji žive u zajedničkom domaćinstvu i koji sa tim licem borave i u inostranstvu treba da imaju pasoš, ali nikako i članovi porodičnog domaćinstva koji samo nekom prilikom, pa bilo to i turistički, putuju u inostranstvo. Sledeća primedba, na osnovu koje smo, takođe, predvideli amandman, odnosi se na član 19. i vezana je za rok važenja pasoša. Predviđeno je da pasoš važi pet godina. Mi smatramo da je rok predviđen u članu 20. trenutno aktuelnog zakona, rok od 10 godina, prihvatljiviji i da treba da ostane i u novom rešenju. Naglašavam da prilikom donošenja zakonskih rešenja moramo voditi računa i o tome da građani Srbije moraju svoje važeće pasoše da zamene najdalje do 31. decembra 2008. godine,kako je to predviđeno u članu 53. predloženog zakonskog rešenja. To je sve finansijsko opterećenje za građane i zato treba izbeći obavezu da se zamenjuju svake pete godine. Tražili smo objašnjenje i od gospodina Todorovića i on nam je rekao da je rok važenja pasoša povezan sa rokom važenja lične karte. Smatram da to ne stoji, jer to su dva različita dokumenta, predviđena u dva različita zakona. Potvrdu mojih reči dobićete ako pročitate član 30. ovog predloga, gde se kaže da se uz zahtev za izdavanje putne isprave stavlja na uvid lična karta ili druga isprava iz koje se može utvrditi identitet. Jutros smo čuli od gospodina ministra sasvim drugačije objašnjenje - da je rok važenja od pet godina povezan sa tehnološkim napredovanjem biometrijskih čipova. To je, svakako, prihvatljivije rešenje. Međutim, i u Evropi, svi koji rade na tome, pa i mi, moramo voditi računa da tehnologija koju ćemo uvesti od marta sledeće godine bude ona koja je trenutno najsavremenija, da ne bismo kroz pet godina, upravo zbog toga što je to finansijsko opterećenje za građane, morali da menjamo pasoš. Posebne primedbe imamo na član 24. stav 2. u kome je predviđeno da obrazac pasoša, diplomatskog pasoša, službenog pasoša, putnog lista i vize propisuje ministar nadležan za unutrašnje poslove. Zašto donosimo zakon o putnim ispravama ako nismo njime predvideli kako će ta putna isprava da izgleda, šta će da sadrži, za šta mislim da je najvažnije? Zašto mi, a uočio sam da je to postala praksa, svoje nadležnosti prenosimo na bilo koga, ako to nije neophodno, a u ovom slučaju nije? Zašto ovim predlogom stavljamo ministru unutrašnjih poslova u zadatak da svojim aktom, odnosno uredbom, propiše izgled pasoša, a ta uredba je pravni akt nižeg nivoa od zakona koji mi usvajamo? Kako ćete, gospodo, ako vas građani budu pitali sutra da li ste usvojili zakon o novoj putnoj ispravi i kako ta putna isprava izgleda, vi to objasniti građanima? Ovo rešenje nije ni praktično, jer, formalno-pravno gledano, omogućava svakom novom ministru da menja izgled našeg pasoša. Ako bi se to desilo, ne bismo nikako smeli kriviti ministra, jer smo mi predložili rešenje u članu 24. koje to omogućava. Drugi mogu reći da je to kod nas praksa i da je tako predviđeno i u trenutno važećem zakonu. Odmah da vam kažem da u važećem zakonu nije propisano ko određuje izgled obrasca pasoša, a moglo je, između ostalog, to da bude u čl. 29. i 30. posebno u članu 31. Pošto nam predlog ovog zakona dolazi od Vlade Srbije, a u njegovoj neposrednoj pripremi se najviše angažovalo Ministarstvo unutrašnjih poslova, zbog toga je ovde, na kraju krajeva, prisutan i ministar unutrašnjih poslova, smatram da je to podvala nama, poslanicima, da blanko ovlastimo ministra da sam utvrdi izgled pasoša. Smatram da nije korektnoda ministar ovim predlogom sam sebe ovlašćuje na nešto na šta nema pravo, a mi ne treba na to da nasednemo. Ukoliko se ovo ne ispravi, to može biti razlog da SRS ne glasa za Predlog ovog zakona. Želim da napomenem da smo u dva odbora skrenuli pažnju na ovaj stav iz člana 24. predloženog zakona, ali izgleda kao da se igramo gluvih telefona. Iz Vlade ne reaguju na naša upozorenja i pred Skupštinu su izneli isti predlog. Ovo sve potvrđuje tezu da ova vlada ne poštuje Skupštinu i da je smatra za privezak ili običnu transmisiju svoje volje. Možda najvažniju primedbu imamo na član 25, koji govori o automatskom očitavanju podataka i zaštitnim elementima. Čak i postojeći zakon, u članu 30, daje potpuniji pregled svih podataka za potrebe automatskog očitavanja. U članu 25. predloženog zakonskog rešenja, rečeno je da sve vrste našeg pasoša sadrže prostor za potrebe automatskog očitavanja podataka, u koji se unose vidljivi alfanumerički podaci na ispravi, kao i zaštitni elementi koje propiše ministar za unutrašnje poslove. Opet gospodin ministar sam sebi daje suviše velika ovlašćenja, a mi to treba da aminujemo dizanjem ruke ili pritiskom na dugme kod kompjuterskog glasanja. Gospodo poslanici, moram vam reći da je ovo suštinsko pitanje, o kome se u Evropi i u svetu vode javne rasprave i donose različite deklaracije. Naime, mnoge evropske države su već uvele mašinski čitljive putne isprave, pre nego što su uvele odgovarajuću bezbednosnu arhitekturu njihove zaštite i na taj način drastično smanjile bezbednost i privatnost svojih građana. Radi toga, septembra 2006. godine, doneta je Budimpeštanska deklaracija o mašinski čitljivim putnim ispravama. Predlažem da poslanici pročitaju sadržaj ove deklaracije, jer će im to pomoći da se odrede prilikom glasanja o Predlogu ovog zakona. Takođe, prošle i ove godine je izvršeno i nekoliko demonstracija krađe podataka ili provaljivanja čipova radi frekventne identifikacije sa određene bezbedne daljine. Da se ne upuštamo sada, na početku ove rasprave, u pojedinosti, mi smatramo, a to smo putem amandmana i predložili, da naši pasoši, u delu za mašinsko očitavanje, moraju imati podatke koji moraju zadovoljiti ICO standarde, ili, da kažem jasnije, standarde koje propisuje Međunarodna organizacija za civilni avio-saobraćaj. Smatramo da bi, radi veće bezbednosti, naši pasoši trebalo da budu opremljeni čipovima sa kontaktnim čitanjem ili, ukoliko se radi o ovim frekventnim identifikacijama, da to budu čipovi koji se čitaju maksimalno do 10 centimetara daljine. Pri tom smo predvideli i dodatnu zaštitu, kako to, inače, postoji u savremenim pasošima, od mreže metalnih vlakana u koricama, koji obezbeđuju efekat Faradejevog kaveza i štite podatke u pasošu od neželjenog čitanja. Gospodin Todorović je, ispred MUP-a, predstavljao ovaj predlog zakona pred odborima Skupštine Srbije. On je pravnik, nije mogao ništa konkretnije da nam kaže o tehničkim detaljima čipova i uređaja za čitanje pasoša, ali je izjavio da će naši pasoši moći da se čitaju provlačenjem kroz čitač. Želim da gospodin ministar da karakteristike tih čipova i tih uređaja, jer, ukoliko je tačno ovo što kaže gospodin Todorović, to je jedan od bezbednijih načina čitanja pasoša i čuvanja podataka u njima, ali onda postoji pitanje na koje, takođe, treba da nam odgovori ministar. Da li će naši pasoši biti kompatibilni sa savremenim čitačima, koji se već u evropskim zemljama koriste, jer oni imaju i čitače pored kojih se samo prolazi i čitače sa direktnim kontaktom, tj. da li ćemo imati i te čitače kroz koje se provlači pasoš? Molio bih da nam gospodin ministar iznese tip, vrstu, tehničke karakteristike čipova koji se ugrađuju u naše pasoše i da nam objasni način na koji će se čitati ovi podaci, da li direktnim kontaktom, da li samo radiofrekventnom identifikacijom ili provlačenjem kroz čitač. Ukoliko gospodin ministar ne može da nam iznese ove karakteristike, ne znam ko bi to drugi mogao da učini, pa smatram da bi dalja diskusija, posebno o ovom članu, bila bespredmetna. S obzirom na ubrzano zastarevanje elemenata ove tehnologije, mi mislimo da u zakonu treba da se naglase bezbednosti zahtevi koje moraju ispunjavati ugrađeni čipovi i dati mogućnost da MUP prati razvoj ove tehnologije, sa ciljem da što bolje zaštiti podatke naših građana. Takođe, u ovom članu, dodali smo i novi stav kojim dajemo mogućnost, predviđenu članom 43. Ustava Republike Srbije, da svaki građanin može da ostvari uvid u podatke koje sadrži njegov čip, odnosno prostor za automatsko očitavanje iz člana 25. Što se tiče člana 35, koji se odnosi na odbijanje zahteva za izdavanje putne isprave, smatramo da treba brisati tačku 3) koja kaže: "Ako je licu koje traži izdavanje putne isprave u skladu sa priznatim međunarodnim aktom zabranjeno putovanje". Ovo nije jasno definisano i ograničava prava i slobode građana, tj. suprotno je duhu Ustava. Ovde, svakako, treba predvideti izuzetke ako je to ograničenje zbog bolesti, epidemije ili kriminalne aktivnosti, ali onda to treba drugačije naglasiti. Recimo, jedan hipotetički primer. Opet da pomenem onaj grad koji se najviše pominje u našoj zemlji, a svakako je najmrskije ime za jedan grad - Hag. Veliki broj naših građana je od strane institucije koja se nalazi u tom gradu stavljen na listu sumnjivih. Da li, gospodo, to što je neko stavio nekog građanina na listu sumnjivih treba da bude ograničavajuća okolnost, da taj građanin ne putuje van naše zemlje? Na kraju krajeva, kako se te liste šire, svi mi jednog dana, možda, možemo postati sumnjivi. Na osnovu ovoga, ukoliko se usvoji brisanje ove tačke 3), ista ispravka bi trebalo da bude i u članu 37. Takođe, smatramo da u članu 49, koji govori o dostavljanju podataka inostranom organu, iza tačke 3), shodno članu 43. Ustava Republike Srbije, treba dodati novi član, odnosno stav kojim se organ koji daje podatke obavezuje da o dostavljenim podacima bude obavešteno lice čiji se podaci dostavljaju inostranom organu. Hvala.
Hvala, gospodine Deliću. Povodom Poslovnika, za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić, potom Vladan Batić, pa Petar Jojić. Izvolite.
Gospodine Mrkonjiću, to su članovi 136, 225. i 226. našeg poslovnika. Smatram da je na početku ove načelne rasprave potrebno da se razjasne neka pitanja, da bismo mogli da usmerimo raspravu, da, jednostavno, ne bismo kucali na otvorena vrata. O čemu se radi? Mislim da poslanicima mora da se razjasni da li postoji po ovom zakonu kategorija - diplomatska viza, jer, čitajući odredbe ovog predloga zakona, naročito od člana 14, pa posebno član 22, stičem utisak da su ukinute diplomatske vize, jer nigde nema odredbe o roku važenja diplomatske vize. Zašto ovo pitanje postavljam? Da javnosti odmah bude jasno, ne zbog nekih privilegija onih koji dobijaju diplomatski ili službeni pasoš, nego zbog činjenice da su od 5. oktobra razni tipovi mogli da dobiju diplomatski pasoš. Pošto službeno često putujem u inostranstvo, imao sam prilike da te nosioce diplomatskog pasoša SRJ, pa sada Srbije, viđam u holovima aerodroma u kratkim pantalonicama, malo pripite, a možda malo i vesele na drugi način, te smatram da takve osobe krše ugled Republike Srbije. Ja se slažem da je neko njima izdao diplomatski pasoš, sa rokom važenja od pet godina, to je masovno radio Svilanović svojevremeno, ali diplomatska viza je sredstvo ograničenja takvog ponašanja. Praktično, diplomatska viza omogućava korišćenje diplomatskog pasoša i stičem utisak, a naveo sam ove odredbe, da ste vi to sada izbacili iz zakona. Praksa je da Ministarstvo spoljnih poslova nekom nosiocu diplomatskog pasoša izdaje diplomatsku vizu na tri meseca, nekima na šest meseci, u zavisnosti od potreba, obaveza itd. Ova diplomatska viza se tiče, pre svega, nosilaca diplomatskih pasoša, a postoji i druga viza, koja je za nosioce službenih pasoša. Vi ste u članu 22. pribegli jednoj drugoj formulaciji, pa se ne vidi da se radi o službenom pasošu; nosiocu putne isprave za putovanje, službeno putovanje u inostranstvo, nešto slično ste napisali, te smatram da je potrebno da nam objasnite da li kategorija diplomatske vize i dalje stoji u zakonu. Ukoliko ne stoji, da li to omogućava Bečka konvencija o diplomatsko-konzularnim odnosima ili, uopšte, o čemu se radi. Smatram da diplomatska viza treba da ostane, da bi se ispravile, naveo sam primer, te greške na početku, zbog nekih zasluga petooktobarskih. Razni glumci, novinari itd., dobili su taj pasoš, čak su se i na televiziji hvalili kako imaju taj pasoš, ali kažem vam odmah, očevidac sam, ima još ljudi koji su bili u parlamentarnim delegacijama, sretali smo ih na aerodromima u kratkim pantalonicama, sa japankama, vraćaju se iz Portugala, onako pripiti, mašu pasošem, mogu sve i svašta. Za uzvrat, daću vam drugi primer, primer jednog ministra, neću da kažem ime, koji je doživeo teške neprijatnosti zato što je imao diplomatski pasoš - otvarali mu prtljag i sl. Jednostavno, naš diplomatski pasoš, gospodine Jočiću, niko u inostranstvu ne zarezuje ni za šta. Znam da ga SMIP izdaje, ali vi donosite zakon koji treba da propiše rok važenja diplomatske vize. O tome vam pričam. Ne pričam o kriterijumima Ministarstva spoljnih poslova. U ovom zakonu mora da stoji koliko važi diplomatska viza, da li ćete reći - tri meseca, šest meseci, godinu dana, sasvim mi je svejedno, ali ovaj zakon to mora da sadrži. Gospodine Mrkonjiću, nećete da mi zamerite, još jedna intervencija, ne bih se više javljao. Gospodine Jočiću, kada definišete šta je prvostepeni organ, šta je nadležni organ, kada definišete stvarnu nadležnost, molim vas, nemojte da koristite formulaciju - policijska uprava, policijska stanica. Navedite - Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ne znam kako vam je Balinovac pustio ovaj zakon, to ne bi smelo da stoji u zakonu. Ne možete da ulazite u sitna creva koja će policijska stanica da izdaje šta. Ministarstvo unutrašnjih poslova je nadležni organ. U okviru tog organa mora da se obezbediprvostepeni, drugostepeni postupak i zaštita pred Vrhovnim sudom za upravni spor. Vi nemate potrebe za tim, a da vas ne podsećam da mi još niste vratili džip. Jednom vam je poništeno to za džip, zato što ste imali tajni akt o sistematizaciji radnih mesta i organizaciji u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Ni to nije dozvoljeno.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 225. Poslovnika o radu Narodne skupštine i odnosi se na ministra Jočića. Pitanje za koje mislim da je prethodno pitanje rasprave o zakonu o putnim ispravama, jeste zašto to nije učinjeno ranije i zašto doživljavamo takva poniženja kada se nađemo na aerodromima u nekoj stranoj zemlji, gde imate šaltere za državljane Evropske unije i šalter za one koji su van, na kome su, uglavnom, naši građani, manje-više, pošto su svi drugi kandidati za Evropsku uniju, imaju beli Šengen i imaju privilegovan status. Tamo se, maltene, nalaze samo državljani Srbije, i to sa pasošem pretprošle države. SRJ ne postoji više od četiri godine, skoro pet godina, a ona država u koju su se ljudi na čelu ove vlasti zaklinjali i obećavali da će je osnažiti i ojačati, tzv. zajednica SCG, možda je jedina država u svetu koja nije imala svoj pasoš. Tako, kada se pojavimo sada, mi građani, ili državljani Srbije, putujemo s pasošem pretprošle države. Zašto to nije urađeno do sada? Petnaest meseci je otkako je Srbija, voljom građana Crne Gore, postala suverena država. Zašto nema svoj pasoš? Ili je još postojala nada da će se napraviti neka nova Jugoslavija. Sledeće pitanje za ministra. Zašto se toliko dugo čeka? Zašto još šest meseci? Zašto tek do kraja iduće godine? Znači, sedam godina po prestanku SRJ, naši građani će se na granicama pojavljivati sa pasošem SRJ. To, stvarno, nema nikakvo opravdanje. Red je bio da poslanici vide kako će izgledati taj pasoš. Kada se cela ta priča završi, postavlja se jedno pitanje koje je mnogo značajnije od ovoga. S obzirom na stanje u kome se ova država nalazi, gde će građani Srbije, kada najzad dobiju pasoš Srbije, s tim pasošem putovati? To je glavno pitanje, jer vidimo da, uprkos velikim obećanjima da ćemo doći na belu šengensku listu, od toga nema ništa, nema ništa do potpisivanja sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji, a njegovog potpisivanja nema do izručenja Mladića. Stoga se građanima, a posebno mladim ljudima, studentima, a 80% njih nema pasoš, umesto toga, nude roštiljijade, kobasicijade, kupusijade i razni drugi vašari, hleba i igara; šta ima da idete u beli svet, da vidite kako žive savremeni ljudi u savremenom svetu. Dakle, to je problem. Hajde da raspravljamo u ovoj temi i o tom pitanju, koje je mnogo važnije od forme, ali, kao poslanik DHSS-a u Poslaničkom klubu LDP-a, naravno da ću glasati da najzad Srbija dobije svoj pasoš, da to prvo poniženje makar prevaziđemo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, u smislu odredaba člana 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, postavljam pitanje i tražim odgovor. Gospodine potpredsedniče, molim da se ovo pitanje prosledi nadležnom ministarstvu i da mi kao narodnom poslaniku SRS-a bude dat kompletan i potpun odgovor. Postavljam pitanje, dame i gospodo, šta je bilo sa zalivnim sistemom u našoj državi posle promene propisa i dolaska na čelo Ministarstva gospođe Dulić, koja je bila ministar poljoprivrede? Gde su evidentirani zalivni sistemi, a zalivni sistemi predstavljaju ogromnu državnu vrednost? Ako je prodato poljoprivredno preduzeće bilo državno, a danas postalo privatno, da li je negde, u katastarskim i drugim javnim knjigama, evidentiran zalivni sistem i koliko taj zalivni sistem vredi? Zašto nije prikazan i zašto nije procenjen prilikom kupovine pojedinih firmi? Ogromna je vrednost i veliki je broj zalivnih sistema naša država imala. Oni postoje i danas, ali su brisani, nigde nisu evidentirani, prema mojim saznanjima, pa zbog toga tražim odgovor, da vidim da li sam u pravu, a ako nisam u pravu, da čujem valjan odgovor, sa potpunim obrazloženjem. Ako nije ušao u ugovor za kupovinu ili u zakup poljoprivrednog zemljišta, poznatog pod nazivom "99 godina", da vidimo ko je taj tajkun i ko je taj profiter koji je došao do poljoprivrednog zemljišta na 99 godina, da ga toliko koristi, a koristi i zalivni sistem, koji uopšte nije ušao u cenu. Drugo moje pitanje, gospodine potpredsedniče, takođe, prosledite nadležnom ministarstvu Vlade. Koliko je vlasnika i kupaca nepokretnosti u Srbiji danas iz Hrvatske i iz Slovenije, poimenično, koje nekretnine su kupili, ko su ti ljudi, po kojoj ceni su sklopili ugovore o kupovini, anekse ugovora. Moje sledeće pitanje biće da poslanicima SRS-a date podatak koliko je građana Srbije kupilo nepokretnosti bilo koje vrste u Hrvatskoj i ko su ti ljudi, odnosno da li je Vlada Republike Hrvatske i vlast u Hrvatskoj omogućila ijednom Srbinu da kupi nepokretnosti na njenoj teritoriji? Sledeće pitanje je slično - koliko je firmi i pojedinaca iz Republike Slovenije koji su kupili nepokretnosti u Srbiji, a koliko nepokretnosti su kupili naši građani u Sloveniji? Ovo pitanje, u ime SRS-a, postavljam radi ravnoteže u međunarodnim odnosima između ovih država, da vidimo da li su diskreditovani građani Srbije i Srbi koji imaju nameru da kupe nepokretnosti u Hrvatskoj i u Sloveniji, kakvu prednost imaju sada građani i firme iz Hrvatske i Slovenije a da građani iz Srbije, na bazi reciprociteta, pod jednakim uslovima, ne mogu da kupe nepokretnosti u ovim državama. Sledeće moje pitanje. Gospodine potpredsedniče, postavljam pitanje i tražim odgovor - pod kojim uslovima i kako je Poljoprivredno preduzeće PIK "Tamiš", Pančevo, prodalo 400 hektara u naseljenom mestu Ivanovo i ko je taj kupac? Da li se taj kupac lažno predstavio, da li je kupac fiktivno iz Srbije, a, faktički, vlasnik nepokretnosti je postao Slovenac iz Slovenije? U pitanju je velika vrednost. Zbog toga molim, gospodine potpredsedniče, znam da ste odgovoran čovek, da prosledite ova pitanja i da na njih dobijem odgovore.
Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić, pa onda narodni poslanik Marko Milenković.
Dame i gospodo, član 226. Pitam ministra pravde da li ima nameru da Zakon o sudovima iz 2001. godine prilagodi odredbama novog ustava? Naime, brojne su nejasnoće i neusklađenosti. Po zakonu iz 2001. godine, predviđeno je obrazovanje opštinskih sudova, okružnih sudova, apelacionog suda, upravnog suda, kao i Vrhovnog suda Srbije. U ovom zakonu je, dalje, predviđena trostepenost suđenja. Međutim, apelacioni sud nije osnovan, pa je u praksi ostala dvostepenost sudskog postupka. S druge strane, današnji ustav ne pominje nijedan od ovih sudova, osim Vrhovnog kasacionog suda. To nije baš najsretniji naziv za jedan trećestepeni sud. Nedostaje jedan bitan, rastavni, veznik "i". On bi trebalo da se zove vrhovni i kasacioni sud. Pravnicima je poznato da Vrhovni sud ima sudeću funkciju, dok Kasacioni sud ima funkciju kasiranja, odnosno ništenja ili odobravanja sudskih odluka. Postavljam pitanje ministru pravde, da li će biti obrazovan apelacioni sud, sa odeljenjima u Novom Sadu, Nišu, Kragujevcu, ili će novi, bolje rečeno, stari Vrhovni kasacioni sud obavljati drugostepenu funkciju kao i do sada. Današnja demokratska Srbija ima dvostepeno sudstvo. To je, po meni, nespojivo sa liberalnom demokratijom. Tzv. evropejske demokratske vlade nikako da se od 2000. približe trostepenosti i liberalnom modelu sudstva. Gospodo poslanici, već je kneževina Srbija uvela trostepeni sudski sistem. Od 1846. godine postoji Vrhovni sud Srbije. Od 1840. godine postoji apelacioni sud. Znači trostepenost je zagarantovana, okružni sud, apelacioni i Vrhovni sud Srbije. Možda nekome danas odgovara sadašnja sužena, dvostepena kontrola suđenja. Upravo zbog takvog stanja, smanjeno je pravo na žalbu za jedan stepen. Dakle, pitanje za ministra pravde - da li će se sprovesti trostepeno suđenje i da li će se Zakon iz 2001. godine prilagoditi sadašnjem ustavu?
Reč ima narodni poslanik Marko Milenković, zatim narodni poslanik Milorad Buha, povodom Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika. Gospodine ministre, da li ste obavešteni vi, ministar pravde, predsednik Republike i predsednik Vlade, a znam da jeste, i šta ste preduzeli u vezi sa građanima Topličkog okruga iz Kuršumlije, Prokuplja, Blaca i Žitorađe, koji su mobilisani za vreme NATO agresije 1999. godine, koji su hrabro branili i odbranili državu, a sada doživeli da nemaju ista prava, jer im se po istim tužbama različito presuđuje? Broj ovih građana nije mali, radi se o 4-5 hiljada tužbi. Zamislite situaciju u kojoj su sudije Opštinskog suda u Kuršumliji, kao učesnici odbrambenog rata, tužili, dobili presude i naplatili dnevnice, zajedno sa svojim rođacima, prijateljima i manjim brojem drugih boraca, a zatim su te iste sudije drugim borcima, po istom osnovu, odbijali tužbene zahteve, naravno, selektivno, jer su u isto vreme drugim borcima rešavali tužbe pozitivno. Takva selektivna primena prava dešavala se i u Prokuplju. Ako su, po članu 221. Ustava Republike Srbije, svi pred Ustavom i zakonom jednaki, ako su to uobičajene norme svih civilizovanih društava, na osnovu čega se vrši ovakva diskriminacija, zbog čega se ruši ljudsko dostojanstvo i izaziva osećaj nejednakosti građana Toplice, ali i Kruševca, Niša, Leskovca, koji su, kada je to trebalo, za svoju državu založili svoje živote? Još 18. juna, ovi borci su mirno protestovali u centru Prokuplja, ne bi li skrenuli pažnju na sebe da se reaguje. Danas, ovi ljudi u Kuršumliji već nekoliko dana štrajkuju glađu, već dva puta po pola sata blokiraju magistralni put Niš-Priština, iako šaljete kordon policije da ih zaustavi. Jer, nije dovoljno da ministar Šutanovac pošalje nekog svog zamenika, koji po vašem starom, dobrom receptu obeća da će preispitati slučaj, da će videti ko je još 1999. godine primio dnevnice, a ko sada, i da će rešiti problem. To nije dovoljno, jer se ta provera izvrši za dva sata, a drama u Kuršumliji traje već nekoliko dana. Naši borci koji su branili državu su danas, nakon odlaska sudija i sudske administracije na posao, blokirali zgradu Opštinskog suda u Kuršumliji, a najavljuju i totalnu blokadu puta Niš-Priština. Nešto morate da shvatite. Sve što ovi ljudi žele, to je da budu jednaki pred zakonom. Kako mi je juče rekao jedan od njih, niko ne bi tražio isplatu dnevnica da drugima dnevnice nisu isplaćene. Molim vas, sedite, dogovorite se, nađite način za rešenje problema. Diskriminacija u Toplici traje duže vreme. Ovo je naš narod, ovo je naša država i molim vas da se tako ponašate.
Hvala poslaniku Milenkoviću. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226 i postavljam poslaničko pitanje Vladi Republike Srbije, Ministarstvu rada i zapošljavanja i direktoru Fonda penzijskog i invalidskog osiguranja. Prema podacima kojima raspolaže Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu, u upravnom postupku u Fondu penzijskog i invalidskog osiguranja nalazi se 20. 000 predmeta koji se odnose na ostvarivanje prava iz Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju Srba Krajišnika iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske koji su proterani, koji su ostvarili određeno pravo iz penzijskog ili invalidskog osiguranja, ali, zbog nedostatka podataka iz penzijskog i invalidskog osiguranja Republike Hrvatske, ovaj fond ne može završiti postupak. Time se krše brojni zakonski propisi, a posebno Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju Republike Srbije, Zakon o opštem upravnom postupku i brojni drugi zakonski propisi. Ovi postupci traju više godina, sa neizvesnim ishodom. Srbi koji su proterani iz Republike Srpske Krajine i Hrvatske ostvarili su pravo na penziju, žive u Srbiji, ne mogu ili mogu otići u Hrvatsku, međutim, ne završavaju im se postupci, čime trpe materijalnu štetu. Očekujem odgovor.
Hvala, gospodine Buha. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, povodom Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, javljam se u skladu sa Poslovnikom, čl. 225. i 226. Želim da postavim opet jedno pitanje. Pošto sam postavio pitanje kada je bio na dnevnom redu Zakon o državljanstvu, na koje nisam dobio odgovor ministra, iskoristiću ovu priliku da isto pitanje ponovim i dodam još neke nove momente koje sam u međuvremenu saznao. Gospodine Jočiću, postavio sam vam pitanje - da li je tačno da je zamenik državnog tužioca, gospodin Vlada Manojlović, i njegova veza, tačnije, predsednica Drugog opštinskog suda Ivona Lalović, potpora u pravosuđu Drugog opštinskog suda urbanističke mafije koja hara i vlada opštinama Savski venac, Vračar i Stari grad? Da li je on procesuiran, da li je sa njim razgovarano i da li su utvrđene činjenice o njegovom imovinskom stanju, stanu u ulicama koje sam naveo, to je ugao ulica Sanje Živanović i Banjičkih žrtava, automobilu i svim ostalim imovinskim pokrićima koje on sada poseduje? Da li je tačno da je predsednik opštine Savski venac, koga sam takođe pomenuo prošli put, izlazio iz zemlje sa nekom drugom putnom ispravom, a ne sa putnom ispravom Srbije, zato što je i on u procesu, tačnije, pod istragom? Da li je tačno da su na graničnom prelazu između Crne Gore i Hrvatske pronađene velike količine para? Zamolio sam vas da dobijem ove odgovore. Znam pouzdano da vi ove odgovore već imate. Tražio sam da mi ih dostavite, jer je uzelo maha ovo što se radi u ove tri opštine i širom Srbije. Novac se iz zemlje iznosi, a resorno ministarstvo niti reaguje, niti daje bilo kakve odgovore, čak ni poslanicima koji su, u skladu sa Poslovnikom, postavili to pitanje. Hvala.
Hvala, gospodine Avramoviću. Reč ima narodni poslanik dr Đorđe Mamula, ovlašćeni predstavnik Demokratske stranke Srbije - Nova Srbija, dr Vojislav Koštunica.
Postojeći zakon o putnim ispravama se zove Zakon o putnim ispravama jugoslovenskih državljana. Jugoslavije više nema, nema Savezne Republike Jugoslavije, ni državne zajednice Srbija i Crna Gora, tako da je, pošto je donet novi ustav Srbije, bilo vreme da se donese zakon o putnim ispravama Republike Srbije, kao samostalne, priznate države u Ujedinjenim nacijama. Ovaj zakon je od 1996. do2007. godine jedanaest puta menjan, tako da su te narasle izmene, ne suštinske, dovele do toga da se, ipak, ova oblast, kao dosta važna oblast, koja ulazi u sektor unutrašnjih poslova, uredi i da se dobije jedan savremen, moderan zakon o putnim ispravama. Inače, oblast je vrlo važna, zato što dotiče pitanje ljudskih prava. Ranije, pre dvadesetak godina, Zakon o putnim ispravama sadržavao je normu po kojoj nadležni organi uopšte nisu morali da daju razloge zašto nekome uskraćuju putnu ispravu. Protiv konačnih rešenja nije mogao da se vodi upravni spor, tako da se prvi put u Zakonu o putnim ispravama iz 1996. godine pojavila jasna odredba da nadležni organ mora jasno da navede razloge zašto nekom odbija putnu ispravu, odnosno zašto ograničava ljudska prava. Ipak, ovde je rečeno da je zakon pravno-tehničkog karaktera i da sadrži sve one delove koje sadrže tipični zakoni o putnim ispravama. U Odboru za odbranu i bezbednost, ovaj zakon je prihvatilo 15 prisutnih poslanika, devet je glasalo za, niko nije bio protiv, niko nije bio uzdržan, a nekoliko poslanika je izdvojilo mišljenje, i to je naveo gospodin predsedavajući. U odeljku gde se govori o putnim ispravama, jasno je definisano ono što je i ranije pisalo, da je putna isprava javna isprava i da ima više putnih isprava koje služe za izlazak građana Srbije iz Srbije, boravak u inostranstvu, dokazivanje identiteta i povratak u državu. Kao putne isprave su definisani pasoš, putna isprava, službeni pasoš i putni list - za one građane koji su se zatekli u inostranstvu bez putne isprave ili su izgubili pasoš, da bi mogli da se vrate u zemlju. Ono što je suštinska novina u ovom zakonu, to je da nadležni državni organ u zemlji može samo da izda putnu ispravu i da se konačno ukidaju izlazne vize. Više nema izlaznih viza. Istina, u praksi to do sada nije bilo smetnja od 1996. godine, ali je bitno da se pojam izlazne vize ukida. Što se tiče roka važenja, on je sveden na pet godina, kada je reč o putnim ispravama, odnosno pasošima, o službenom pasošu. Za decu, pasoš važi do dve godine, a za putni list, rok važenja je 60 dana, s obzirom na to da se vodilo računa o tome da se naš građanin može naći u donjim delovima sveta i da mu je za povratak u zemlju, ako je ostao bez pasoša, potrebno najviše do 60 dana. Vodilo se, takođe, računa i o deci, da bi se zaštitio njihov interes, zbog roditelja. Vodi se računa da putnu ispravu deca dobijaju uz saglasnost roditelja, osim u posebno predviđenim slučajevima kad je to isključeno. Što se tiče biometrijskih podataka, mislim da je to usklađeno sa savremenim tehničkim dostignućima. Biometrijski podaci ne predstavljaju nikakvu smetnju za neka posebna ilegalna saznanja o ličnosti, jer samo čip koji ima sopstveni izvor napajanja može biti predmet saznavanja na ilegalan način. Ovaj predlog zakona treba prihvatiti, a dodao bih samo da je sasvim razumljivo što je ministru unutrašnjih poslova ostavljeno da reguliše neka pitanja, jer ona tradicionalno ulaze u oblast podzakonskih akata. Hvala.
Hvala gospodinu Mamuli. U ime poslaničke grupe, izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Poslanički klub Vojvođanski poslanici i poslanici Saveza vojvođanskih Mađara će podržati Predlog zakona o putnim ispravama ukoliko se prihvate dva amandmana koja smo podneli. Naravno, ne slažemo se ni sa skraćivanjem roka važenja putnih isprava sa 10 na pet godina, a protiv smo i produžavanja roka za izdavanje putnih isprava sa 15 na 30 dana. Posebno smo protiv produžavanja roka za izdavanje putnih isprava čiji se zahtevi podnose u konzularnim predstavništvima, i to sa 30 na 60 dana, jer smatramo da je to jako dugačak rok. Međutim, pošto je ovaj zakon jedan od evropskih zakona, jedan od onih zakona koji je uslov za belu šengensku listu, u slučaju prihvatanja naših amandmana, mi ćemo podržati Predlog zakona. Istovremeno, želim da podsetim na obećanje Vlade da će se pedesetak evropskih zakona naći na dnevnom redu Skupštine do kraja godine. U ovom trenutku se nalazi samo ovaj jedini i mislim da to nije dobro. Što se konkretnog Predloga zakona tiče, što se tiče oblasti službene upotrebe jezika, to je oblast u kojoj između prava na papiru pripadnika nacionalnih manjina i prakse postoji najveća razlika u ovom trenutku. Iz tog razloga smo podneli dva amandmana kojima želimo da dopunimo tekst Predlog zakona, i to u smislu da Predlog zakona sadrži odredbu prema kojoj bi državni organi bili u obavezi da imena i prezimena pripadnika nacionalnih manjina ispisuju, odnosno upisuju u putne isprave u izvornom obliku. S druge strane, tražimo da se stvore tehničke mogućnosti da se to u budućnosti radi, jer je pravo i do sada postojalo, samo ne u praksi, s objašnjenjem da za to ne postoje tehničke mogućnosti. Nažalost, u mnogim slučajevima, imena i prezimena pripadnika nacionalnih manjina nisu upisivana u izvornom obliku. Predložili smo i da se obrasci zahteva za izdavanje putnih isprava štampaju dvojezično, i to u onim opštinama u kojima su jezici nacionalnih manjina u službenoj upotrebi. Mislim da se ova dva amandmana mogu podržati od strane vladajuće koalicije. U tom slučaju bismo i mi glasali za ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Varga. U ime poslaničke grupe LDP-a, reč ima ovlašćeni predstavnik, gospodin Nenad Milić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o putnim ispravama je jedan od uslova za buduće evropske integracije Srbije. To, nažalost, ili na sreću, nije jedini uslov za evropske integracije Srbije i vrlo brzo ćemo videti koliko su namere ove vlade za put ka evropskim integracijama i evroatlantskim integracijama, kako čujemo danas i ovih dana, zaista iskrene, a koliko samo tehničke. S obzirom na to da je ovaj zakon tehnički, kako je ministar rekao, LDP će ga podržati, iz navedenih razloga, kao i zbog toga što će ovaj zakon omogućiti lakše putovanje našim građanima u Evropu i sve ostale zemlje sveta. Imam nekoliko tehničkih pitanja. Naravno, mislimo, kao i ostale poslaničke grupe, da je 30 dana kao rok za izdavanje putnih isprava izuzetno i nepotrebno dugačak. S druge strane, primena zakona počinje za šest meseci od dana donošenja, to je, znači, negde, mart mesec, dok je rok za zamenu svih putnih isprava kraj 2008. godine. Znači da imamo negde oko devet meseci za zamenu svih putnih isprava u Srbiji. Nekom okvirnom računicom, ako samo polovina naših građana ima putne isprave, doći ćemo do cifre od preko 10 hiljada putnih isprava dnevno koje treba da izda MUP. Moje pitanje za ministra je, da li se Ministarstvo spremilo za takav tehnički deo posla i da li će to dovesti do strašnih gužvi, da li ćemo još više maltretirati građane? Osim što ćemo ih terati da plaćaju zamenu ovih pasoša, da li će morati da stoje u beskonačnim redovima i čekati 30 dana da zamene svoj pasoš? Pored toga, u članu 35, u stavu 1, reč je o odbijanju zahteva za izdavanje putnih isprava. Slažem se sa prethodnim kolegama koji su govorili o tome da je ovaj zakon važan u oblasti ljudskih prava, a najškakljiviji deo je deo koji se odnosi na odbijanje zahteva za izdavanje putne isprave. U stavu 1. člana 35. stoji - ako je protiv lica koje traži izdavanje putne isprave doneto rešenje o sprovođenju istrage ili je podignuta optužnica, može se odbiti zahtev za izdavanje putne isprave, na zahtev nadležnog suda, odnosno javnog tužilaštva. Mislim da je ova odredba koja se odnosi na javno tužilaštvo protivustavna i ne može da stoji. O ograničenju ljudskih prava može da odlučuje samo sud. U redu je da na zahtev suda može da se odbije izdavanje putne isprave, ali mislim da, zaista, ne može da stoji u ovom zakonu da to sme da se radi na zahtev tužioca. Ako tužilaštvo može da određuje kome može da se izda putna isprava a kome ne, onda uvodimo voluntarizam u ovu oblast. Negde na liniji ovog što pričam je i sledeći član, koji jekontradiktoran sa ovim članom koji sam citirao. U članu 36. stoji da su sudovi dužni da obaveste MUP, ne i tužilaštvo, preko policijskih stanica na čijem području određeno lice ima prebivalište, o razlozima iz člana 35. Ako ovo znači da tužilaštvo, ipak, ne može direktno da se obrati MUP-u, nego sudu, mislim da je nepotrebno da to stoji u članu 35, jer onda uređujemo sudski postupak i pravila postupanja u sudu, kako se tužilaštvo obraća sudu sa određenim procesnim zahtevima. Tek onda nema smisla da to stoji u ovom zakonu i nema nikakve potrebe, samo unosi sumnju i razloge za, možda, različito tumačenje. Uglavnom, iz navedenih razloga, LDP će podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala gospodinu Miliću. Reč ima narodni poslanik, gospođa Nada Kolundžija, predsednik Poslaničke grupe DS-a.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, Demokratska stranka će podržati Predlog zakona, uvažavajući, pre svega, neophodnost da se ovakav zakon donese, zbog činjenice da je nastala jedna nova okolnost, koja se zove samostalna, međunarodno priznata država Srbija, i potrebe da ona ima svoj zakon kojim reguliše svoje putne isprave. Istovremeno, ovo je za nas važan zakon i zbog činjenice da je jedan od uslova za stavljanje Srbije na belu šengensku listu. Zato mislimo da je, uslovno rečeno, poslednji čas da se ovakav zakon donese. Ono što bi, možda, bilo bolje jeste da smo prethodno imali zakon o zaštiti ličnih podataka, jer bismo tim zakonom regulisali ona pitanja koja, možda, nisu predmet ovog zakona, a ovde nekako ostaju kao otvorena pitanja, a, pre svega, odnose se na biometrijski čip i sadržinu biometrijskog čipa, odnosno način zaštite tih podataka i, istovremeno, na pravo građanina da zna sadržaj biometrijskog čipa. U tom smislu, mislim da bi, možda, nadležni odbor, koji još uvek može da podnese amandman, trebalo da podnese amandman kojim bi se omogućilo građanima da imaju pravo na uvid u podatke koje sadrži biometrijski čip. DS će glasati za ovaj zakon i verujem da postoji mogućnost da se ovo, što se tiče prava građana da imaju podatke o tome šta sadrži biometrijski čip, reguliše. Hvala.
Hvala, gospođo Kulundžija. Zamenik šefa Poslaničke grupe SPS-a Žarko Obradović je prijavio svoje izlaganje, ali na kraju celog spiska. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SRS-a, DSS - NS - dr Vojislav Koštunica, SPS-a i DS-a, ukupno 17 poslanika. Dajem reč narodnom poslaniku, gospođi Milici Vojić-Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Zvonimir Stević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, putne isprave su građanima Srbije izdavane, a i danas se izdaju, pretpostavljam, prema važećem zakonu o putnim ispravama jugoslovenskih državljana, koji je usvojen 1996. godine. Ovaj zakon je, doduše, u više navrata, do dana današnjeg, menjan, ali su izmene bile neznatne i odnosile su se, uglavnom, na visinu kazni ili na uspostavljanje prelaznog režima i nisu naročito zadirale u suštinu prethodnog zakona. Doduše, 2002. godine izmene su bile nešto sistematičnije i odnosile su se, uglavnom, na onaj deo ljudskih prava i sloboda koji je u prethodnim izmenama i dopunama ovog zakona bio, na neki način, uskraćen ili ograničen. Kako su u međuvremenu nastale neke promene i na političkoj sceni, odnosno, nestala je država Jugoslavija, pa i državna zajednica SCG, bilo je potpuno logično da se Predlog ovog zakona nađe na dnevnom redu. Predlog ovog zakona je nešto što je, prema važećem ustavu Republike Srbije, nužno, jer njime država Srbija uređuje putne isprave svojih državljana i svojih građana. Osim toga, novi zakon u ovoj oblasti je potreban i zbog toga što država Srbija ima ozbiljne namere da se uključi u evropske integracije i vrlo joj je važno da svoje zakonodavstvo usaglasi s evropskim zakonodavstvom. Zbog toga su u ovom predlogu ispoštovani svi evropski i svetski standardi u ovoj oblasti i ovaj predlog zakona je dostigao vrlo visok nivo uređenosti materije, kao i u Evropskoj uniji. Dakle, ovim zakonom se uređuju putne isprave za putovanje državljana Republike Srbije u inostranstvo, definiše se koje su to putne isprave, na koji način se mogu izdati i ko ih i na koji način može dobiti. Smanjuje se broj putnih isprava. Precizirana je nadležnost za izdavanje putnih isprava, kao i rokovi važenja ovih putnih isprava. Odeljak V se odnosi na propisivanje obrazaca na kojima se izdaju putne isprave, kao i na sadržaj obrazaca i pismo kojim se štampaju propisani obrasci; precizira se koje će zaštitne elemente imati obrazac, kao i prostor za potrebe automatskog očitavanja podataka koji se odnosi na vidljive alfanumeričke podatke na ispravi. To je deo koji je jako komplikovan i čini mi se da najviše podozrenja javnosti ima, upravo, prema ovom delu očitavanja čipova, odnosno podataka koji se nalaze na njima. U VI glavi dat je postupak izdavanja ličnih isprava i tu su uređena sva pitanja koja su suštinski vezana za izdavanje ličnih isprava. Ovde bih naročito apostrofirala nešto što je problem koji se vrlo često pojavljuje i u poslednje vreme se o njemu govori i u medijima i na javnim mestima, a to je pitanje zloupotrebe putnih isprava kada su u pitanju maloletna lica i lica koja nemaju poslovnu sposobnost. Predlog ovog zakona je u tom delu izuzetno dobar, zato što je ovde onemogućena zloupotreba tih putnih isprava, jer oba roditelja moraju da budu saglasna i da potpišu zahtev za izdavanje putnih isprava svojoj deci, što je vrlo važno. Na taj način se sprečava zloupotreba, nasilno odvođenje dece u inostranstvo, bilo da to radi jedan od roditelja, što je čest slučaj, bilo da to radi neko treće lice. Dakle, ovde treba apostrofirati i reći da je potrebna potpuna saglasnost oba roditelja za izdavanje putne isprave. Značajno je i to što je predviđeno i obavezno prisustvo lica kojem se izdaje putna isprava, što doprinosi povećanju bezbednosti i zaštite putne isprave. Predviđeni su rokovi za rešavanje povodom zahteva za izdavanje putnih isprava, odnosno posebna pravila vezana za situaciju kada se zahtev odbija, kada se oduzima putna isprava, a ista pravila se shodno primenjuju u postupku izdavanja vize. Prilikom uređivanja ovih pitanja, potpuno su ispoštovane odgovarajuće odredbe Ustava Republike Srbije, naročito one sadržane u članu 39, koje se tiču prava građana da napuste Srbiju i da se u nju vrate. U glavi VII su uspostavljeni precizni mehanizmi kojima se sprečava prevara i zloupotreba u vezi sa putnim ispravama i na taj način pojačava bezbednost identiteta i same putne isprave. Zbog toga je preciziran postupak vezan za nestanak i pronalazak putne isprave koji štiti državu od mogućnosti zloupotrebe, tj. pojedinac može da pokrene postupak ponovnog izdavanja izgubljenog dokumenta tek kada je završio prethodnu proceduru kojom je prijavio nadležnom organu da je putnu ispravu izgubio i kada je oglasi nevažećom. U VIII glavi se govori o evidenciji i korišćenju podataka sadržanih u tim evidencijama. Moram da primetim da je to, takođe, oblast koja je naročito osetljiva i gde postoji sumnja, rekla bih, i strah, jednog dela javnosti da bi podaci mogli biti zloupotrebljeni, kao što je bilo slučajeva u nekoj našoj daljoj ili bližoj prošlosti. Moram da kažem da se, po Ustavu, prikupljanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti uređuje samo zakonom. U skladu s tim, u članu 46. predloženog zakona utvrđuju se lični podaci koji se vode i evidentiraju o putnim ispravama, uslovi pod kojima se ovi podaci koriste i daju drugim organima na korišćenje - član 48, kao i uslovi pod kojima se lični podaci sadržani u evidencijama mogu dostavljati inostranim organima - član 49. Dakle, vrlo precizno se uređuje koji su to uslovi i na koji način se to može uraditi. U slučajevima kada se postupa suprotno odredbama ovog zakona, pribegava se kaznenim odredbama. Novčani iznosi i kazne su, takođe, u skladu sa važećim zakonom o prekršajima. Predložena rešenja su u skladu sa zaštitom prava i sloboda građana, kao i sa zaštitom države i društva u celini od mogućih zloupotreba. Prelaznim i završnim odredbama utvrđuju se svi potrebni elementi značajni za sprovođenje ovog zakona, njegovo stupanje na snagu i početak primene. Predlog je da putne isprave izdate pre dana početka primene ovog zakona važe do roka navedenog u tim ispravama, a najdalje do 31. decembra 2008. godine. To znači da će se u jednom momentu, u međuvremenu, u upotrebi naći i stare i nove putne isprave. Ovaj zakon je značajan jer, uz Zakon o državljanstvu, uspostavlja važnu regulativu naše države Srbije u ovoj oblasti. Predlog je dobar zato što je u skladu sa najvišim i jako visokim standardima u oblasti ljudskih prava i sloboda. Istovremeno je saglasan evropskoj regulativi. Poslanička grupa DSS - NS - dr Vojislav Koštunica će u danu za glasanje glasati za ovaj predlog. Hvala.
Hvala gospođi Vojić - Marković. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Stević, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Rakovac.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danas je na dnevnom redu veoma važan zakonski projekat za građane države Srbije, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Radi se o zakonu o putnim ispravama. Svakako da ovaj zakon predstavlja ogledalo, sliku svake države, pa i naše, nazovidemokratske države. Krajnje je vreme da država Srbija zakonom uredi ova važna pitanja, s obzirom na događaje i procese koji su se dešavali u proteklo vreme. Pre svega, mislim na raspad bivše Jugoslavije, odvajanje Crne Gore, kao i dolazak i instaliranje nazovimirotvoraca na Kosovu i Metohiji. Zato Socijalistička partija Srbije smatra da je trebalo mnogo ranije regulisati ovu materiju, jer su razlozi za donošenje zakona o putnim ispravama postojali odmah nakon što je prestala da postoji Savezna Republika Jugoslavija, imajući u vidu da se važećim zakonom, donetim 1996. godine, uređuje pravo koje se izvodi iz jugoslovenskog državljanstva. To državljanstvo je prestalo da postoji formiranjem državne zajednice, zajednice Srbije i Crne Gore. Kako je u međuvremenu prestala da postoji državna zajednica SCG, nastala je potreba nadležnih organa da Republika Srbija, kao samostalna država, u skladu sa obavezama koje su proizašle iz novodonetog ustava, uredi pitanje putnih isprava koje će se izdavati državljanima Republike Srbije. Naravno, osim ustavnih razloga, donošenje nove regulative u oblasti putnih isprava i regulisanje ove materije je još jedan od uslova koje država Srbija mora da ispuni radi uključivanja u neke, navodne, evropske integracije. Ono što želim posebno da istaknem, zbog čega sam se javio, jeste da pravo na dobijanje putnih isprava imaju samo državljani naše zemlje, odnosno državljani Srbije. Osim toga, ističem da je ovaj zakon jedan od retkih zakonskih projekata koji se primenjuje na čitavoj teritoriji naše države i iz ovog zakona se maksimalno koriste sva prava. Kada ovo kažem, pre svega, mislim na njegovu primenu na teritoriji Kosova i Metohije. Prema nezvaničnim podacima, od dolaska KFOR-a, UNMIK-a i UNMIK mirotvoraca do sada, izdato je preko 200 hiljada putnih isprava, što znači da se Albanci smatraju državljanima Srbije i da im u ovom slučaju simboli države Srbije na putnim ispravama ne smetaju, ili samo zloupotrebljavaju ove isprave radi ostvarivanja prava i putovanja po svetu. Kada imaju interes i kada im to odgovara, onda oni to koriste. Od 1990. godine, nakon dolaska mirovnih snaga, punktovi za izdavanje pasoša nalaze se uglavnom u centralnom delu Srbije, što znači da Albanci dolaze u gradove širom Srbije, podnose zahteve i dobijaju putne isprave. Da li se iko pita kako se može sankcionisati i na koji način sprečiti zloupotreba pasoša i da li uopšte postoji saradnja sa UNMIK-om, ako se zna da takve saradnje u drugim oblastima, kada je u pitanju narod na Kosovu i Metohiji, pre svega, srpski, skoro i da nema i skoro da ga nije ni bilo?! Gospodine ministre, pitam vas - da li se zna koliko je do sada otkriveno slučajeva zloupotrebe, i od ovlašćenih lica koja izdaju putne isprave, a i onih koji ih koriste? Samo da istaknem, pored svih nesrećnih događaja koji su zadesili srpski narod, Srbi sa Kosova i Metohije i za dobijanje ovih isprava dolaze u centralni deo Srbije. Da budem pragmatičan, punktovi se nalaze u gradovima širom Srbije. Primera radi, čovek iz metohijskog dela, iz Peći i Đakovice, ako je naseljen u Beogradu ili Subotici, mora da ide po isprave u Kragujevac ili u Kruševac, ili u Nišku Banju, ili u Leskovac, što zahteva dodatne troškove. Ovde, takođe, želim da istaknem i time da se obratim ministru, da poseban problem predstavljaju tzv. matične knjige, koje su raseljene nakon 1999. godine, zbog kojih građani i oni koji su na Kosovu i Metohiji imaju dodatne probleme. O čemu se ovde radi? Da bi se, na pragu 21. veka, dobio izvod iz matične knjige rođenih ili venčanih, treba vam najmanje 15 dana, od dana podnošenja do dana dobijanja isprava, a ako želite to po hitnom postupku ili nešto preko reda, morate dodatno da platite. Ova materija, nadam se, za Ministarstvo unutrašnjih poslova i novoformirano ministarstvo za Kosovo i Metohiju, zaslužuje posebnu pažnju, posebnu analizu i izradu posebnih mera u smislu efikasnosti izdavanja ovakvih isprava. Ovaj svojevrstan presedan u novoj istoriji se ne bi tako mogao kvalifikovati da se i dan-danas žrtve progona, kosovski Srbi, ugroženi u svim vidovima ljudskih prava, ne proglašavaju krivcima za takvo stanje. Oni su ostali bez najdražih, bez domova, i nemaju nikakvih izgleda da ostvare svoja prava. Čak im se bezdušno i krajnje bezobzirno preti da treba da se odreknu svoje teritorije, a neke kvazidemokrate, najčešće iz Beograda, svojim velikodušnim gestovima, dopuštaju razgrađivanje teritorije, ugrožavanje državnog suvereniteta, i nekim svojim pričama o srpskoj krivici utiru put ka nezavisnosti naše južne pokrajine. Dakle, Srbi, tamo gde je lokalna vlast na Kosovu i Metohiji u albanskim rukama, nemaju nikakvih prava, nemaju pravnu slobodu, pravo ni na povratak, nemaju prava na imovinu, na akcije koje se ovih dana izdaju i daju samo Albancima, a Srbi koji su radili i stvarali na Kosovu i Metohiji nemaju nikakvo pravo. S druge strane, naša vlast dozvoljava da Albanci slobodno šetaju i izdaju im se, između ostalog, putne isprave. Da iskoristim priliku i podsetim da sam na sednici 24. jula iskoristio pravo po članu 226. i postavio nekoliko poslaničkih pitanja. Nažalost, do dana današnjeg, odgovor nisam dobio. Stoga, ponovo pitam resornog ministra za unutrašnje poslove i očekujem odgovor - zašto Srbi na Kosovu i Metohiji plaćaju duplu registraciju automobila i dokle će to da rade? Plaćaju jednu registraciju za putovanje po Kosovu i Metohiji, a drugu za putovanje po Srbiji. Zašto se plaća taksa ako lice nema registraciju jednog od gradova u Srbiji, ako se zna da su saobraćajne dozvole, registracija i vozačke dozvole - MUP-a Republike Srbije? SPS se zalaže da se ukine taksa licima kojima se naplaćuje, a koja nemaju registraciju na jedan od gradova u Srbiji. Još nešto. Da li se radi o putnim ispravama ili o nečemu drugom, ali, gospodine ministre, ja vas molim da preko vaših organa i saradnika sprečite gužvu na punktovima za ulazak na Kosovo i Metohiju i izlazak sa Kosova i Metohije. To je neshvatljivo, ne znamo šta je po sredi, da li je to zbog ovih isprava, da li zbog šverca, ali po 30 šlepera ide i među tim šleperima se nalaze i Albanci i stanovnici srpske i drugih nacionalnih zajednica, kada ulaze na Kosovo i Metohiju i kada izlaze za Srbiju. Problem je u nedovoljnoj tehnološkoj, stručnoj i materijalnoj opremljenosti svih punktova. Stoga, treba odvojiti to, neka teretna,odnosno putnička vozila idu u posebne trake. Hvala.
Hvala, gospodine Steviću. Reč ima narodni poslanik Goran Rakovac, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Buha.
Uvažene kolege narodni poslanici, gospodine ministre, dosadašnja diskusija mojih prethodnika je nedvosmisleno pokazala da postoji više nego velika potreba za donošenjem zakona koji su danas pred nama, na dnevnom redu. Postoje najmanje četiri razloga zbog čega je ovaj zakon danas na dnevnom redu i zbog čega ga je neophodno doneti. Jedan od razloga je taj što važeći zakon, kao što su moji prethodnici istakli, potiče još iz 1996. godine i, bez obzira na njegova brojna revidiranja, ne može da odgovori u ovom trenutku potrebama naših građana i naše države, s obzirom na to da je u međuvremenu, od 1996. godine do dana današnjeg, došlo do bitnih i značajnih promena u samoj zemlji. Naime, zakon iz 1996. godine je donet u vreme kada je postojalo jugoslovensko državljanstvo, a danas je Republika Srbija samostalna država, pa je, shodno tome i shodno zakonu o državljanstvu koji, takođe, imamo na dnevnom redu ove sednice Skupštine, neophodno uskladiti Zakon o putnim ispravama sa zakonom o državljanstvu koji ćemo doneti. Sledeći razlog je donošenje novog ustava, odnosno, nakon formiranja Srbije kao samostalne države, doneli smo tokom prošle godine i novi ustav Republike Srbije, koji u značajnoj meri reguliše materiju ljudskih prava, koja, između ostalog, kao jedno od osnovnih načela ima i načelo slobodne kretanja. Shodno tome, novim zakonom o putnim ispravama treba izaći u susret i ovim ustavnim odredbama. Na kraju, ono što su gotovo svi istakli, pa nije na odmet da istaknem i ja, ovaj zakon je jedan od proevropskih zakona, zakon koji će omogućiti lakše integracije našoj zemlji i eventualni dolazak na belu šengensku listu. Dakle, to su sve razlozi zbog kojih danas imamo ovaj zakon na dnevnom redu. Raduje me što je opšte raspoloženje i mišljenje većine poslanika ovde da je u pitanju dobar zakonski tekst, koji će, eventualno, sa nekim malim promenama, biti usvojen u ovoj skupštini, nadam se, velikom većinom. Sam zakon, iako je istaknuto da je tehničkog karaktera, sadrži niz nekih novih odredaba, koje na savremen način regulišu ovu materiju, sveobuhvatan je, napisan je dobrim jezikom, jasan je, pregledan, tako da će omogućiti onom velikom broju naših građana kojima je neophodna puta isprava da do nje na adekvatan način i bez velikih problema dođu, a isto tako i državnim organima koji će ovaj zakon neposredno primenjivati, da nemaju mnogo nedoumica prilikom njegove primene. Sam zakon sadrži 10 poglavlja. Dakle, sadrži sveobuhvatno sve ono što ovakva vrsta zakona mora da sadrži, počev od opštih odredaba, kojima se reguliše pojam putnih isprava, preko vrsta putnih isprava koje su u njemu sadržane, nadležnosti za izdavanje tih putnih isprava, rokove važenja putnih isprava, obrasce na kojima se oni izdaju, postupak izdavanja, posebne obaveze u vezi sa putnim ispravama, evidenciju i korišćenje podataka koje putne isprave sadrže i, na kraju, kaznene i završne odredbe. S obzirom na sveobuhvatnost materije koju ovaj zakon sadrži, zadržaću se samo na nekim delovima, pre svega, na opštim odredbama, na vrstama i nadležnostima prilikom izdavanja putnih isprava. Da pođemo od samog pojma. Ono što naše građane najviše interesuje, putna isprava je vrlo jasno u opštim odredbama definisana kao javna isprava koja služi za prelazak državne granice, za putovanje i boravak u inostranstvu, za povratak u zemlju. Osim toga, za vreme boravka naših građana u inostranstvu, putna isprava služi kao dokaz o njihovom identitetu, s obzirom na to da tamo ne važe naše lične karte, kao i dokaz o našem državljanstvu. Pravo na putnu ispravu ima svaki državljanin Republike Srbije. Zato i kažem da je ovaj zakon tesno povezan sa zakonom o državljanstvu, koji je na dnevnom redu ovog zasedanja. Svaki naš građanin može da poseduje samo jednu putnu ispravu, koju isključivo on može da koristi. Što se tiče vrste putnih isprava, zakon razlikuje sedam vrsta putnih isprava, a to su: pasoš, diplomatski pasoš, službeni pasoš, putni list, putna isprava koja se izdaje na osnovu međunarodnog ugovora, brodarska knjižica i pomorska knjižica. Dakle, kao što sam maločas istakao, ovim zakonom je u potpunosti regulisana ova materija; ovde imamo sve vrste putnih isprava koje su danas aktuelne i koje se koriste. Što se tiče nadležnosti, sasvim je jasno određeno koji su organi nadležni za izdavanje putnih isprava. To je policijska uprava, ili policijska stanica MUP-a Srbije na čijem području je prebivalište, odnosno boravište lica koje podnosi zahtev za izdavanje putne isprave. Ukoliko se naš građanin, državljanin Republike Srbije, nalazi u inostranstvu, odnosno ukoliko zahtev podnese preko diplomatskog ili konzularnog predstavništva, u tom slučaju je nadležna policijska uprava za Grad Beograd. Ukoliko je u pitanju diplomatski pasoš, sasvim razumljivo rešenje je da ovaj pasoš izdaje Ministarstvo spoljnih poslova. Ovde je više puta pomenut rok na koji će se ubuduće izdavati putne isprave. Do sada je taj rok iznosio 10 godina, a novim zakonom je taj rok određen na pet godina, s tim što je za decu koja imaju manje od 14 godina određen rok od dve godine. Mislim da je to razumno rešenje. Na kraju, zadržao bih se i kod nečega što će, takođe, zanimati naše građane, sa čim bi, smatram, trebalo da budu upoznati, a to su razlozi za odbijanje zahteva za izdavanje putnih isprava, odnosno razlozi za oduzimanje putnih isprava. Dakle, radi se o slučajevima, pre svega, eventualnih zloupotreba putnih isprava. Zahtev za izdavanje putnih isprava može se odbiti ako je protiv lica koje traži izdavanje putne isprave doneto rešenje o sprovođenju istrage ili je podignuta optužnica. Ne treba mnogo objašnjavati da smo u nekom proteklom periodu imali mnogo puta zloupotrebe pasoša, odnosno putnih isprava i da su mnoga lica protiv kojih je pokrenut postupak uspela da izbegnu vođenje postupka protiv sebe na taj način što su bežali u inostranstvo. Razlozi za odbijanje zahteva su, između ostalog, sledeći: ''Ako je lice koje traži izdavanje putne isprave osuđeno na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju dužem od tri meseca, odnosno dok kaznu ne izdrži; ako je licu koje traži izdavanje putne isprave, u skladu sa priznatim međunarodnim aktima, zabranjeno putovanje; u slučajevima da je, u skladu sa važećim propisima, licu koje traži izdavanje putne isprave zabranjeno kretanje radisprečavanja širenja zaraznih bolesti, odnosno epidemije; iz razloga odbrane zemlje.'' Što se tiče oduzimanja putnih isprava, kao što sam na početku naveo, svaki državljanin Republike Srbije ima pravo na putnu ispravu i ima pravo da ima samo jednu putnu ispravu, što automatski povlači zabranu korišćenja tuđe putne isprave. Dakle, organ nadležan za izdavanje putnih isprava može da oduzme putnu ispravu u slučajevima: ako je putna isprava izdata na osnovu netačnih podataka; ako njen imalac drugom licu omogući da putnu ispravu koristi kao svoju, dakle, ako je zloupotrebi; ako je njenom imaocu prestalo državljanstvo Republike Srbije, što je sasvim logično, s obzirom na to da je postojanje državljanstva uslov za izdavanje putne isprave; ako se naknadno utvrdi da su postojale smetnje iz člana 35. stav 1, tač. 1) do 4) ovog zakona za izdavanje putne isprave. Na kraju, da krenem od početka diskusije. Koliko sam primetio, svi govornici su istakli važnost ovog zakona, neophodnost njegovog donošenja. Iz tog razloga, zaista je za očekivati da velika većina narodnih poslanika glasa za njegovo usvajanje. Poslanici DSS-a i NS-a će, u svakom slučaju, ovaj zakon zdušno podržati, još jednom ističem, jer smo retko kad imali priliku da imamo ovako sveobuhvatan, dobro koncipiran i dobro napisan zakon. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Goranu Rakovcu. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Vučković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan vitalan i bitan zakon koji, zajedno sa zakonom o državljanstvu i zakonom o ličnoj karti, predstavlja sistemski zakon i zakon koji treba da omogući nesmetan protok građana preko granice, odlazak u inostranstvo, i koji će omogućiti i ostale poslovne odnose našim građanima i građanima koji dolaze u našu državu. Ovim zakonom je rešeno pitanje građana Republike Srbije. Međutim, ima jedna kategorija građana koja njime nije obuhvaćena, a to su izbeglice. Izbeglice su, u postupku posle proterivanja i dolaska na prostore Republike Srbije, dobile izbegličke legitimacije. Izbeglička legitimacija predstavlja spoj lične karte i ličnog dokumenta, u koji se unose svi lični podaci za izbeglo lice. Međutim, izbeglička legitimacija ne omogućava odlazak u inostranstvo. Po podacima Komesarijata za izbeglice za 2006. godinu, u Republici Srbiji trenutno ima 107.000 izbeglica. Znači, ti ljudi ne mogu otići u inostranstvo. Zašto je bitno da ti ljudi mogu normalno prelaziti državnu granicu i obavljati poslove? Brojni su razlozi. Samo da kažem da čovek koji izgubi užeg člana porodice, ili šireg člana porodice, a želi otići u inostranstvo na sahranu, to ne može, zato što sa izbegličkom legitimacijom ne može izaći u inostranstvo. Bosna i Hercegovina, odnosno Republika Srpska je to omogućavala do pre godinu i po dana, međutim, danas se ni tamo ne može otići s izbegličkom legitimacijom. Ono što je neophodno, to je da MUP hitno reši to pitanje. Ovaj zakon to ne omogućava. Po podacima Komesarijata za izbeglice, ima 107.000 izbeglog stanovništva, a tvrdim da ih ima bar dva ili tri puta više. Oni koji nisu regulisali svoj status, nisu se obraćali Komesarijatu za izbeglice, nisu tražili pomoć, nisu evidentirani i nemaju status izbeglica, ali nemaju ni dokumente. Kako da odu u inostranstvo, kako da reše pitanje svoje imovine, kako da reše pitanje odlaska na sahranu, venčanje itd? Oni su zarobljenici ove države. Ono što je bitno napomenuti, to je da Međunarodnu konvenciju o statusu izbeglica, koju smo ratifikovali 1960. godine, koja nije imperativne prirode, onog trenutka kada uđe u naše zakonodavstvo, moramo primenjivati, tj. njene odredbe. U članu 28, kod putnih isprava, odredba ove konvencije kaže da se države obavezuju da će izdati izbeglom stanovništvu putnu ispravu koja će omogućiti nesmetan prelazak državne granice. Sa druge strane, pozivaju se države koje su potpisale, ratifikovale ovu konvenciju, da omoguće izbeglom stanovništvu izdavanje putne isprave na temelju starih dokumenata države članice. Mi to ne omogućavamo, mi smo izbeglom stanovništvu iz Republike Srpske Krajine oduzeli lične karte, lična dokumenta Republike Srpske Krajine, tako da oni, osim izbegličkih legitimacija, ovoga trenutka nemaju nijedan dokument. Administriranjem koje radi MUP, i kod dobijanja državljanstva, i kod dobijanja lične karte i putne isprave, mi, u upravnom postupku koji sprovodi MUP, tražimo dokumenta koja izdaje Republika Hrvatska. Mi punimo hrvatski budžet, otežavamo život ljudima koji su inače teškog socijalnog stanja, bez imovine, jer im je imovina u Hrvatskoj, a Hrvatska im ne dozvoljava normalno korišćenje svoje privatne imovine. Mi zbog našeg administriranja teramo ljude da idu u Hrvatsku, da plaćaju ogromne takse za dobijanje dokumenata i u našem upravnom postupku sprovodimo sve ono što smo sproveli u postupku za izdavanje izbegličke legitimacije. Zašto dupliramo, zašto punimo budžet države koja je genocidom oterala te ljude? Dalje, kod taksi koje se plaćaju u upravnom postupku za dobijanje dokumenata, ova međunarodna konvencija o statusu izbeglica poziva države da oslobode plaćanja to stanovništvo koje je proterano, koje je bez imovine. U našem postupku, izbeglice plaćaju ogromnu taksu, a plaćaju i taksu državi koja je u neprijateljskim odnosima sa nama, jer nas je dovela u takvu poziciju. Na sajtu MUP-a, na listi obrazaca koji su neophodni za dobijanje putne isprave je sedam dokumenata, odnosno sedam radnji koje je neophodno preduzeti da bi se dobila putna isprava. Zapalo mi je u oči da je šesti dokument koji se traži - prijava stana i izvod iz matične knjige rođenih. Ova odredba koju imate, koju ste stavili na svoj sajt, i ono što MUP u praksi provodi, u suprotnosti je sa odredbama člana 27. stav 6. i 7. U Predlogu zakona o putnim ispravama, u stavu 6. i 7, tačno je navedeno šta je neophodno od dokumenata pribaviti. Šta će u upravnom postupku prijava stana, šta znači državnom organu, našem ili strane države, gde je naš državljanin? Pa, zar to ne piše u ličnoj karti i u zahtevu, pa se to prepiše u pasoš, odnosno drugu putnu ispravu. Šta će nama izvod iz matične knjige rođenih? Zar to nije upisano u ličnoj karti? Znači, to su dokumenta koja ne treba dostaviti u upravnom postupku, a mi to tražimo od ljudi, što izaziva, opet, određene predradnje da bi se došlo do izvoda, kao i materijalne troškove itd. Dalje, što se tiče diplomatskog pasoša, složio bih se sa kolegama iz SRS-a koji su za to da se članovima porodice ne omogući dobijanje diplomatskog pasoša. Zašto? Pa nije primereno, diplomatski pasoš se daje samo u određenim situacijama, određenim licima, izabranim licima, a članovi porodice, moramo se složiti, nisu izabrana lica i ne obavljaju one poslove za koje se dobija diplomatski pasoš. Što se tiče vremena primene, mislim da bi ovaj zakon morao da se primenjuje sa 1.1. Rok od 6. meseci je predug i, da ne komplikujemo situaciju, ima dovoljno vremena da se građani upoznaju s ovom reformom koja će ući sa ovim zakonom, da pribave dokumenta i da to ide u ubrzanom postupku od ovih godinu dana. Ono što je bitno napomenuti i što je značajno za rad MUP-a, to su dokumenta koja izdaju privremeni organi na Kosovu i Metohiji, uz saglasnost UNMIK-a, ali i stav drugih evropskih država koje su priznale takva dokumenta, što je u suprotnosti sa Rezolucijom 1244, koja nije omogućila privremenim organima, niti organima UNMIK-a da izdaju takva dokumenta. Naša diplomatija, naša vlada i aktuelna vlast ništa nisu učinili da onemoguće dobijanje takvih dokumenata i da spreče ulazak albanskih, odnosno građana Kosova i Metohije na prostore Srbije. Državni organi i MUP treba da zabrane ulazak sa takvim dokumentima. Vi to ne činite. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine, gospodine ministre, želela bih da još jednom istaknem da Demokratska stranka, u svetlu naših opredeljenja, strateških i razvojnih, smatra da je ovaj zakon od izuzetne važnosti, kako za našu državu, tako i za naše građane. Mislim, pre svega, na neke dokumente koje smo usvojili u ovoj skupštini, na Rezoluciju o pridruživanju Evropskoj uniji, kao i na sam Ustav, kojim smo se obavezali da ćemo primeniti i poštovati određena ljudska i građanska prava. Za državu Srbiju je donošenje ovog zakona od velike važnosti, zbog toga što je ona danas, nakon raspada svih zajedničkih država i državnih zajednica, u situaciji da samostalno reguliše ovo pitanje i da donese zakone o tome kako će izgledati njene putne isprave. Međutim, za nas je ovo pitanje važno i zbog onog drugog prioriteta, a to je pitanje pridruživanja EU i, u tom svetlu, mi smo već zakon razmatrali i u Odboru za evropske integracije. Ovaj zakon je jedan od zakona koji je na listi u Akcionom planu za usklađivanje propisa Republike Srbije sa propisima EU, koji je donela Vlada Republike Srbije. Pored zakona o azilu, upravljanju granicama, zaštiti podataka o ličnosti i položaju stranaca, ovo je jedan od zakona koji predstavlja taj set, za koji očekujemo da ćemo ga do kraja godine usvojiti, a na predlog MUP-a. Dakle, ovo pitanje jeste važno za naše odnose sa EU, jer očekujemo da ćemo do kraja godine potpisati Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. U novembru se očekuje da će Evropska komisija dati godišnji izveštaj o tome na koji način Republika Srbija ostvaruje svoje obaveze koje je preuzela Akcionim planom za harmonizaciju propisa i sigurno je da će činjenicom da smo ovaj zakon usvojili, ukoliko ga budemo usvojili, Srbija dobiti dodatnu pozitivnu ocenu u tom procesu. Zašto je ovaj zakon važan za građane i šta oni njime dobijaju? Pre svega, dobijaju putne isprave koje su mnogo sigurnije, na taj način će, dakle, biti tretirani u inostranim državama ubuduće. Drugo, nove putne isprave, zbog činjenice da će imati mogućnost automatskog očitavanja podataka, omogućiće brži i sigurniji prelazak preko granice. Treće, takođe što je važno, u svetlu naših evropskih integracija, ovim zakonom se otvara prostor za intenziviranje pregovora o pojednostavljenju viznog režima sa Evropskom unijom, a to je, zbog svih sankcija i izolacija kojima smo dugo godina bili izloženi, od velike važnosti za sve naše privrednike, za studente, naučnike, kulturne poslenike i sve one koji treba negde da unaprede našu saradnju sa Evropskom unijom i sa svetom uopšte. Želim da ukažem na nekoliko pitanja koja smo pokrenuli u Odboru za evropske integracije i koja mi, kao poslanici u Poslaničkom klubu Demokratske stranke, smatramo izuzetno važnim, a za koja mislimo da su mogla da budu drugačije rešena. Već je pomenuto pitanje maksimalnog roka za odlučivanje o zahtevu za izdavanje putne isprave, koji iznosi 30 dana. Smatramo da je taj rok predugačak, iz nekoliko razloga. Pre svega, danas je ljudsko pravo, zagarantovano Ustavom, da svaki građanin može posedovati putnu ispravu, odnosno da se može slobodno kretati preko granice. Danas država više ne ocenjuje ni političku podobnost, ni bilo kakvu drugu ispravnost onoga koji podnosi zahtev za posedovanje putne isprave. Dakle, podnosite, kao građanin, zahtev, uz par dokumenata, svi ti dokumenti su kompjuterski proverljivi, državljanstvo, prebivalište itd., pa se postavlja pitanje zbog čega je potrebno da se odredi taj rok od 30 dana, kojim se upravi, zaista, daje mogućnost lagodnog postupanja. Mislimo da je taj rok od 30 dana predugačak, u sklopu svih drugih napora koje činimo da upravu učinimo efikasnijom, bržom, da zaista postane efikasan servis građana. Ono što mislimo da je, takođe, važno jeste pitanje kako ćemo kontrolisati automatsko očitavanje podataka, odnosno na koji način ćemo zaštititi podatke o ličnosti. Kao što je sloboda kretanja jedno ljudsko pravo, tako mislimo da je zaštita podataka o ličnosti drugo pravo, koje ne sme ovim prvim ni na koji način da bude ugroženo. Zato bi bilo logičnije, ili, možda, bolje, da smo mogli da zakon o zaštiti podataka o ličnosti donesemo pre ovog zakona, ali se nadamo da ćemo imati uskoro jedan moderan zakon o zaštiti podataka o ličnosti koji će ovo pravo detaljno regulisati. Ako postoji mogućnost da Odbor naknadno, svojim amandmanom, reguliše ovo pitanje, to bi bilo dobro rešenje. Na kraju, jedno pitanje koje je jako važno, a koje ne možemo da ocenimo, jer je ostavljeno Ministarstvu da ga utvrdi naknadno. To je pitanje takse koju će građani plaćati prilikom vađenja novog pasoša. Sigurno je da finansijski teret ovog zakona jeste na građanima, u krajnjoj liniji, i vrlo je važno da visina te takse bude takva da građani mogu da je podnesu, jer činjenica da sada samo 11% naših građana ima pasoš ne treba da nas uljuljka u tome da su oni ti koji određenu visinu takse mogu i da podnesu. Dakle, naš je cilj da svi oni, do kraja predviđenog roka od devet meseci, izvade novi pasoš i da bude još građana koji će zatražiti novi pasoš. Dakle, bilo bi dobro da ta taksa bude za sve građane prihvatljiva. U suprotnom, moraćemo da produžimo rok za vađenje novog pasoša, a najgora posledica će biti ukoliko tako visokom taksom onemogućimo građane da ostvare svoje pravo na slobodno kretanje. Ovo su bile neke od primedaba na zakon, koje više ističemo kao neke indikacije, važne u procesu primene. Inače, kao što sam već rekla na početku, Demokratska stranka će, smatrajući da je ovaj zakon izuzetno važan, podržati njegovo donošenje.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Na početku bih hteo da izrazim neslaganje s jednim manirom koji je prisutan na ovom zasedanju Narodne skupštine, jer stvarno ne znam u čemu se ogledaju opravdani razlozi da se Zakon o državljanstvu menja i dopunjuje, a da se Zakon o putnim ispravama ne menja i ne dopunjuje, nego se donosi potpuno nov zakon. Smatram da su ta dva zakona, ako ne u istom rangu, onda je, svakako, ovaj o državljanstvu značajniji. On je bazični zakon i za ovaj o putnim ispravama. Nama Ustav Republike Srbije ne dozvoljava da šminkamo postojeće propise, nego je, radi pravnog poretka, mnogo važnije da se donesu novi, izvorni zakoni. Ne mogu da utičem na to kako se Vlada opredelila da izgledaju neki zakoni. Sada bih nastavio tamo gde sam malopre stao, kada sam očekivao da ću da dobijem neke odgovore, ali ih nisam dobio. Bela šengenska viza, pasoš i mogućnost putovanja u inostranstvo kod nas su predstavljeni kao put ka Zapadu. Da budem precizniji, to vam je kod onog spomenika "Pobednik", onog što je okrenut prema onoj strani. Ako se krene unazad, to više nije problem, nije interesantno. Znači, putuje se tamo gde se nudi. Ima još nekih spomenika, za koje kažu, tamo se, Srbi, opredelite, kod "Konja", a to su ovi rekli - tamo je sloboda, pa revolucije itd. Šalu na stranu. Sećam se one izborne kampanje kada je jedan od kandidata obišao redove ispred svake ambasade i prosto se zaprepastio kako ljudi čekaju za vizu da bi putovali u neku zapadnoevropsku državu. Rekao je - saučestvujem sa vama u vašem bolu u nogama, jer čekate u redu, i kažem vam - ako glasate za mene da budem predsednik Republike Srbije, ja ću da vam omogućim da budete na beloj šengen vizi. Sada izračunajte koliko je prošlo od tog datuma. Da li su Srbi, državljani Republike Srbije, na toj listi? Nisu. Šta se daje kao surogat za to? Kaže se - sada ćemo da olakšamo dobijanje vize. Mislim da ova plavušapregovara intenzivno oko toga, a kada kažem plavuša, mislim na onu Tanju Miščević, na Labusa i na tu bratiju. Sada intenzivno pregovaraju o epohalnom nacionalnom interesu da se poboljša, liberalizuje i omogući diplomatskim predstavnicima Srbije da pod olakšanim uslovima putuju, mladim talentovanim studentima, nevladinim organizacijama itd. Naravno, svi oni koji žive u unutrašnjosti treba da budu oduševljeni time, jer Srbija kreće krupnim koracima ka, pa sada idu oni termini - stabilizacija, pridruživanje, asocijacija itd. Poštovani građani, to ništa ne znači. Ja sam se prilikom donošenja Zakona o budžetu zalagao da, otprilike, po 500, 600 evra ubacimo u budžet Republike Srbije i omogućimo svakom građaninu Republike Srbije da putuje u inostranstvo. Koje inostranstvo? Ono što se sa Spomenika rukom pokazuje, prema Zapadu. Apsolutno sam siguran da će, kada se posle tri dana vrate u Srbiju, da poljube aerodrom, pistu, zemlju Srbijicu i da kažu - hvalim te Bože, vratio sam se ovde, mogu da živim. Neki izražavaju nezadovoljstvo što mali broj građana ima pasoš. Zašto bi čovek vadio pasoš ako ne može da putuje u to inostranstvo? Ja ću vam pokazati na mom primeru, nećete to shvatiti kao zloupotrebu. Ne putujem u Grčku, jer, da bih dobio njihovu vizu, treba da dokažem ko mi je deda, ko mi je baba, državljanstvo, gde radim, zašto radim, ko su mi deca, gde idu u školu, da li su zdravi, da li nisu zdravi, da li smo sposobni, da li smo saglasni, da li nismo saglasni. To je za mene komplikovano. Volim Grčku, ali neću da idem dokle god se oni tako ponašaju prema nama s tim vizama. Znam da je to zbog Markosa još, zbog Tita, ali to je moja lična volja. Naravno, ne utičem na građane da ne idu u Grčku. Moram da vam kažem, gospodine ministre, skoro sam sreo jednu gospođicu, koja mi je rekla - idem na letovanje u Tursku zato što mi, posle 20 godina letovanja u Grčkoj, nisu dali vizu na bazi onog turističkog spiska. Na spisku je bilo 150 ljudi, oni našli nju i rekli - Maja ne može da dobije vizu. Nije dobila obrazloženje, nije dobila ništa. Ona kaže - idem u Tursku. Zašto? Dam 10 evra na aerodromu, niko me ništa ne pita, bezbedno je itd. Ovo vam pričam zbog odnosa prema nama. Naravno, svi želimo da promenimo taj pasoš, da to budu naši simboli itd. Sada da vas pitam, gospodine ministre - da li se po ovom novom zakonu o izdavanja putnih isprava podrazumeva da će svaki građanin da se fotografiše u MUP-u? Neće. To ste napisali u članu 27, pretposlednji stav, a to je u suprotnosti sa članom 30. stav 2, jer ako čitate ta dva stava videćete da su oni u koliziji. Ovamo u 27. članu se kaže - mora da bude obavezno prisustvo radi fotografisanja, uzimanja otisaka itd., a kasnije kažete, u članu 30 - doneće verodostojnu sliku. Nešto morate da ispravite. Usaglasite to zbog primene zakona. Ovo je nešto za početak. Skrećem vam pažnju kao predlagačima ovog zakona da prihvatite amandman SRS-a na član 30. stav 1, da se posle reči: "ovog zakona", sve ovo drugo obriše - "kao i druge javne isprave kojima se dokazuju podaci iz zahteva". Zašto? Po ovom vašem propisu je predviđeno da, kada čovek prvi put vadi pasoš, on donosi uverenje o državljanstvu. Kada menja pasoš, ne bi trebalo da ga donosi, ali u praksi nije takva situacija. Ako ste se vi iz jednog mesta preselili u drugo, pa treba da promenite pasoš, oni će da vam traže i izvod iz matične knjige rođenih i državljanstvo. Zašto? Zato što nemate 10 godina boravka u ovom novom mestu, na ovom mestu prebivališta. Slična vam je situacija i sa zamenom lične karte, neću za saobraćajnu da vam pričam, to su drugi problemi. Zašto maltretirate ljude? Malo usaglasite te vaše kompjutere, nešto tu nije u redu. Kada sam ja u pitanju i moji problemi oko isprava, znam šta nije u redu, ali to se dešava i drugim ljudima i to je mnogo teže, što se mene tiče. Neću da se ponavljam oko ovog roka, ali bih vam skrenuo pažnju na član 35. Član 35. treba da onemogući da neko lice dobije putnu ispravu. Razlozi zbog kojih se nekome onemogućava da putuje u inostranstvo, pre svega, moraju da potiču iz Srbije. Znači, ne sporim stav 1, vodi se krivični postupak, stav 2 - treba da se ide na izdržavanje kazne zatvora, ali stav 3. je neprimenljiv. Obratite pažnju, gospodine Jočiću, zašto je stav 3. neprimenljiv. Po stavu 3. ispada da ja ne mogu da dobijem putnu ispravu. Zašto? Zato što sam na nekoj listi. Znam da ste imali problema kako ovo da formulišete. Ali šta znači "ako je licu zabranjeno putovanje u skladu sa međunarodno-priznatim aktima"? Kada sam u pitanju ja, ili kada je u pitanju pojedinac, to mora biti pojedinačni pravni akt, ne može biti neki opšti akt, ili neka evidencija, ili spisak. Samo da vam kažem kako to u praksi izgleda. Ne znam kako se desilo, ali, pored Borke Vučić, i ja sam bio na tom spisku, pa mi se do 2005, 2006. zabranjivalo da idem u inostranstvo. Međutim, ja sam 2001, 2002. i 2003. normalno išao. Ovo vam je samo za političke svrhe, da znate. Ne znam šta je to međunarodnim, obavezujućim, priznatim međunarodnim aktom zabranjeno putovanje. Ako je borba protiv terorizma, onda država koja se bori protiv terorizma donosi neko rešenje. Ne shvatam, ako je neko sumnjiv kao terorista u Velikoj Britaniji i vama je dostavljeno to pojedinačno rešenje, pa, vi ćete, valjda, da ga hapsite, a ne da mu izdajete ispravu, jer nema logike da mu vodite postupak oko izdavanja isprave, a on je tamo u fazi optuživanja. Ovo je potpuno nelogično. Neko je napravio spisak i taj spisak vas obavezuje. Da li je on tačan, ili nije tačan, da li postoji neka krivica, sve mora da se reši pojedinačnim pravnim aktom u kome je nekome dozvoljeno da vodi postupak. Ne da vodi postupak protiv vašeg rešenja kojim odbijate zahtev za izdavanje pasoša, nego tamo gde ga je neko neosnovano optužio. Zašto vam to kažem? Zato što je svakom čoveku garantovano pravo na slobodu kretanja. Ono, izuzetno, može da se ograniči, a to izuzetno mora restriktivno da se tumači. Sa gledišta Republike Srbije, to može da se tumači samo ako postoji neka obaveza građanina prema državi i ako postoji sumnja da odlaskom u inostranstvo, izdavanjem putne isprave, ispunjenje te obaveze može biti osujećeno. Vi ste u jednom od ovih članova rekli - ukoliko za šest meseci sud ne podnese ponovo zahtev da se produži ta mera, ta mera prestaje i izdaje se pasoš. Računate da ste na taj način dali veću garanciju pojedincu kome nije odobren pasoš, a u stvari menjate tezu. Zašto? Sva suđenja moraju da se završe u razumnom roku. Nema apsolutno nikakve logike da je neko dobio krivičnu prijavu, tužilac podneo zahtev za sprovođenje istrage, doduše, po novom zakonu, sada će to biti sve kod tužioca, sada drugi propisi idu, ali ako se vratimo na ove propise koji se danas još primenjuju, znači, podnese se zahtev za sprovođenje istrage i to se krčka pet-šest godina, u okviru granica propisanog roka zastarelosti; dođe čovek, oni kažu – pa, ne može, vodi se neki postupak. Ostatak primedaba ćemo da ispričamo kada budu na dnevnom redu amandmani.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi narodni poslanik Vlatko Ratković.
Gospodine predsedniče, gospodine Aligrudiću, dozvolite da pozdravim gospodina ministra sa saradnicima, gospodina Bojčića sa galerije. Bio je bolji momak dok je bio ovde, posle su ga iskvarili ovi u policiji tamo. Da se vrati u ovu skupštinu ovde, niko ne može rđavo da se ponaša. Nije gospodin Vlatković na sednici Zakonodavnog odbora, ne može da počne, ja ne dam kvorum. A i ovaj za kulturu je prekinut, jer sam ja izašao, opet nemate kvorum. Tako da znate kako stvari stoje sa ovom vašom vlašću. Eto, tako stoje stvari sa kvorumom i sa većinom. Nekoliko važnih pitanja tretira ovaj zakon. Prvo, mislim da je krajnje vreme da imamo normalne putne isprave, a da više nemamo ovo, što su primedbe kolega koji ih izriču, da nam na koricama putne ispravepiše ime nepostojeće države, već da to što je u koricama odgovara našem identitetu i potrebama međunarodnih pravila koja važe u ovoj oblasti. Kada o ovome govorim, uvek polazim od pretpostavke - ko ima problem sa komplikovanom procedurom. Imaju problem kriminalci, hohštapleri, ljudi koji izigravaju zakon, koji imaju dupli ili trodupli identitet, koji putne isprave koriste da bi na taj način ostvarili nešto od onoga na šta inače nemaju pravo. U tom smislu, preterana briga za jednu komplikovanu proceduru, ovde je nesvesna pomoć onima kojima putne isprave služe za nešto drugo, a ne da se evidentira međunarodna pozicija stranih državljana u drugoj državi, prelaz granice, unos stvari i razna druga pitanja. S tim u vezi nema ovde puno primedaba. Možemo da govorimo o detaljima, šta je ovde za nekoga sporno, a šta nije. Mi smo ranije govorili, kod raznih drugih zakona, da bi bilo dobro da u svakom zakonu piše da neki akt ili neki obrazac propisuje Ministarstvo, mada, moram da kažem da se to u praksi svodi na isto; kada se kaže - Ministarstvo, obično će ministar reći - ovo može ili ne može. Pošto znamo kako funkcionišu stvari, ne treba s tim u vezi sada insistirati na ovome, pošto, očigledno, jednog ministra ne možemo da sprečimo da njegova volja bude, između ostalog, u tome kako izgledaju korice pasoša. Razumem bojazan, moguće je da, dok je ovaj ministar, ima nešto manje razloga za brigu, ali, ako bi to, recimo, bio gospodin Šutanovac, onda bih se veoma brinuo kako bi izgledao taj pasoš, pošto on ima različite ideje. Znam da je želeo da bude ministar policije, vidim, ovih dana postrojava oficire pred Saveznom skupštinom. Moram da kažem da sam imao bolje mišljenje o oficirima, ali šta sad da radimo, tako je kako jeste, ne može čovek da bira kad nije većina. Ono što je ovde posebno interesantno, kod ovih biometrijskih podataka, o čemu je u našoj javnosti bilo puno rasprave, o tome se izjašnjavala negativno Srpska pravoslavna crkva, srpske dveri, nezavisni intelektualci i drugi. U Odboru za bezbednost govorio sam na ovu temu, pa ću da podsetim. Nije ovo ministarstvo i nije ovaj ministar kriv, iako nisam njegov advokat, opremu za ovo je nabavio Dušan Mihajlović i za to platio nebrojeno blago. Ne znam tačno da li je 150 ili 300 miliona maraka, ali to je ova ''motorola'', tako se zvala ta afera. Nije uradio samo to, nego je na zgradu Ministarstva zakačio tablu na kojoj piše - Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije, a nema državnog simbola. Sada molim gospodina Jočića da ovu tablu upodobi državnim simbolima Republike Srbije. Dakle, da se skine stara i stavi nova tabla, pošto Dušan Mihajlović ima različite, da kažem, ambicije, od toga da je kupovao ove upaljače ''ZIP'' po 17. 000, pa do ovih motorola, opreme itd. Dakle, sad imamo dilemu - da li da iskoristimo ovu opremu koju je Dule tako brzo kupio, nekoliko dana pre usvajanja Zakona o javnim nabavkama, pa na taj način izbegao ovu komplikovanu proceduru javnih nabavki, nego onako, domaćinski, motorola, tras - lova, tras - motorola, puno Ministarstvo opreme, ili da sada kažemo - nećemo mi to; skoro da je stvar prošla kao ovaj Davinićev satelit, skoro da je tu negde, otprilike, provuklo se kroz iglene uši. Socijalistička partija Srbije će se o ovom zakonu izjasniti kada o tome bude govorio Žarko Obradović, šef našeg kluba u ovom trenutku, dok se ne vrati šef Dačić. Gospodin Dačić je otišao da obavlja vrlo važna državna pitanja, pošto ovi iz vlasti, prosto, ne stižu od ovih lokalnih tema. To sam hteo da vam kažem, pošto pitate. Nešto od ovoga što je tema ovog zakona već je bilo tema Zakona o policiji, tako da, prosto, nije moguće ne primeniti odredbe Zakona o policiji, a one se, između ostalog, odnose i na ove biometrijskeelemente. Videćemo da li je tu jedna uredba Vlade suspendovala ovu stvar ili nije, o tome će govoriti Žarko. Za nas je važno da građani Srbije ostvare mogućnost da, u skladu sa svojim potrebama i mogućnostima, putuju po svetu, da za to imaju putnu ispravu koja im neće praviti dodatne komplikacije na graničnim prelazima, prilikom carine ili u drugim sličnim postupcima, a da nas to primakne onom svetu koji mi nazivamo modernim i demokratskim, u meri u kojoj to ne šteti našim nacionalnim interesima i našoj državi. To je jako teško, zato što, videli ste, juče ili prekjuče DSS je promenila svoj politički program i rekla - nećemo u NATO. To što prepisuje od SPS-a, nije rđavo, ali samo da se zna da je to tamo pisalo, nisu morali da za to posebno cimaju ljude da dolaze u ''Sava'' centar i da razgovaraju na tu temu, pa da se onda izjašnjavaju. Dakle, u programu SPS-a piše da je SPS za evropske integracije, a da nije za evroatlantske integracije. Čestitam DSS-u zato što uvek prepisuje od onih koji o tome znaju bolje i više i nadam se da će to biti državna politika, osim ako se građani Srbije o tome ne izjasne na nekom referendumu, što bi bilo poželjno u ovoj situaciji. To je kratak osvrt na ovih nekoliko dana i na ovih nekoliko dešavanja. Doktor Žarko Obradović će reći kako ćemo mi glasati u vezi s ovim. Smatram da je Socijalistička partija Srbije, kao moderna stranka levice, u proteklih nekoliko nedelja iskazala svoj programski stav prema nekoliko zakonskih rešenja i verujem da će i ovo izjašnjavanje biti na tom istom kursu. Zahvaljujem što sam bio u prilici da vam ovo saopštim. Demokratskoj stranci Srbije čestitam na ovoj programskoj inovaciji vezanoj za atlantske integracije. Hvala lepo.
Hvala. Želeo bih da čestitam svim poslanicima na konstruktivnom radu. Nadam se da će gospodin Baralić sada da se pridruži ovim odborima, da im da kvorum, da bi Skupština radila i da bi odbori radili. Reč ima gospodin Rajko Baralić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Duliću, za razliku od vas, ja se ničemu ne pridružujem, ja radim svoj posao. Dakle, vi se povremeno pridružite narodnim poslanicima i izvolite nas uvažiti ovde svojim prisustvom. Poslanici Socijalističke partije Srbije odlaze na sve sednice odbora, čak i onda kad to ne bi trebalo, zato što je, recimo, na dnevnom redu Odbora za kulturu - Projekcija budžeta za kulturu za 2008. godinu. U ovom trenutku, budžet Srbije ima ispod 1% od bruto nacionalnog proizvoda, što Srbiju svrstava u nekulturne zemlje u svetu. Dakle, idem da dam konstruktivni doprinos da se prevaziđu ove ''jade'' u Srbiji i da manifestacije kakvi su ''Mokranjčevi dani'' ili, recimo, Sabor u Tršiću, ne budu finansirane od drugih ministarstava, ili sponzora, na čije sam pare veoma gadljiv, zato što je uslov da to oni finansiraju, da se slikaju na velikoj televiziji i da varoš sazna da su oni upravo pomogli takvoj manifestaciji. Zato idem dapomognem da više ne bude tako, pa, čak, iako dam kvorum, rizikovaću partijsku kaznu. Zahvaljujem, gospodine Duliću.
Zahvaljujem na naporima. Povodom Poslovnika, Lidija Vukićević.
Zahvaljujem. Poštovani poslanici, dame i gospodo, svim građanima koji u ovom trenutku gledaju Skupštinu, pošto je gospodin Baralić počeo ovu temu o kulturi i o tome da li se predlaže povećanje budžeta za kulturu za 2008. godinu, rekla bih da već po ovome što smo čuli spadamo, po tom izdvajanju, u nekulturne zemlje. Naravno da bi trebalo povećati budžet za kulturu, koji je mali, ali, ono što je važnije, ono što je bitnije, to je na koji način treba raspoređivati taj budžet za kulturu, da se ne desi, kao do sada, da se nepravilno raspoređuje. Znači, pre svega, pre nego što uopšte budemo govorili u Odboru za kulturu i informisanje o povećanju budžeta za kulturu, treba da povedemo računa, i Ministarstvo za kulturu, o nekim elementarnim stvarima, a to je donošenje nekih osnovnih zakona koji bi trebalo da važe u kulturi. Za donošenje tih zakona i za zaštitu umetnika nije potreban novac, nego je potrebna čista savest i mnogo veća kolegijalnost nego do sada. Zašto kažem - mnogo veća kolegijalnost? Zato što smo mi proteklih godina u skupštinskim klupama imali glumce kao predstavnike kulture. Imali smo ministra kulture, takođe, glumca, imamo sada ministra kulture, takođe, glumca, o čijem radu, naravno, neću moći da govorim, s obzirom na to da je skoro postavljen na tu funkciju. Međutim, ono što je nedostajalo, ono što je smetalo, ono što su, verovatno, stečene navike, to je pomanjkanje kolegijalnosti, te se tako, na jednoj strani, napravi jedna mala grupa, ali odabrana, dobro utemeljena, koja se zove klan, koja odlično radi i koja može da radi i da živi od svog rada. Na drugoj strani, kao glumac, kao umetnik, kao čovek, kao poslanik koji sedi ovde, moram da kažem, imamo umetnike koji žive na ivici egzistencije. Kada kažem umetnici, ne mislim samo na glumce, mislim na vajare, pisce, slikare, na muzičare, a pogotovo kada govorim o toj grupi umetnika koji žive teško, apostrofiram samostalne umetnike, koji su najugroženiji u našoj zemlji, a o njima se uopšte ne vodi računa. U poslednjih ne znam koliko godina, nisam čula da je neko postavio pitanje za skupštinskom govornicom kako ti ljudi žive i na koji način žive. Prema tome, zaista bih da, možda, ministru kulture, koji je postavljen skoro, prejudiciram neke stvari. Osećam da je to neophodno, s obzirom na to da niko ne vodi računa o donošenju nekih osnovnih zakona. Pre svega, treba da se donese nacionalni plan i program koji podrazumeva formiranje nacionalnih saveta za kulturu, koji bi...
Vreme.
... u stvari, usmeravali sve ono što se tiče kulture, a, pre svega, donošenje opšteg zakona. Drugo, ne možemo da govorimo o povećanju budžeta a da prvo ne shvatimo da moramo da zadovoljimo neke stvari, kao što je obezbeđivanje javnosti rada komisija koje odobravaju projekte. Znate, bili smo u situaciji, a verovatno ste i vi imali prilike to da čitate u novinama, da su određena sredstva izdvojena za neke filmove, za neke pozorišne predstave, a nikada materijalni dokaz toga nismo videli. Takođe, nacionalne penzije. Nisu mi mnogo baš ni jasne i nikome ko se bavi kulturom nisu jasne te nacionalne penzije...
Vreme.
... ali moram da kažem da je prošle godine izdvojeno 32 miliona za nacionalne penzije, a da niko, bar koliko ja znam, od glumaca nije dobio nacionalnu penziju. Ono što je važnije od povećanja budžeta za kulturu, da bi budžet za kulturu, ako bude povećan, mogao da se usmerava na pravi način, jeste obavezno definisanje položaja samostalnog umetnika u datim društvenim okolnostima na republičkom nivou. Moram da vam kažem da sam pre neki dan išla Knez Mihailovom ulicom i da sam mogla ulje na platnu akademskog slikara da kupim za dve hiljade dinara. Zar ne mislite da je to sramota? Mislim da je slikarstvo nešto čime ne može svako da se bavi, da je to Božiji dar, ali su ljudi prinuđeni da za dve hiljade dinara prodaju sliku ne bi li prehranili svoju porodicu. Ovo je, dakle, poslaničko pitanje ministru kulture i molim odgovor, pošto unazad ne znam koliko godina niko nije čuo i niko ne zna šta će se dešavati sa samostalnim umetnicima. Dakle, da li će se konačno promeniti tačka zakona koja se odnosi na uplatu doprinosa samostalnim umetnicima, da im se uplaćene osnovice priznaju kao zarade; minimalna osnovica je kao na platu od 12 hiljada dinara. Moram još da vam kažem da sveštenici imaju priznate osnovice, ali da glumci nemaju. To je moje pitanje. Po drugi put postavljam ovo pitanje ministru kulture i molim ga da, ukoliko hoće da se ne bavi samo ličnim interesima, kao što smo do sada bili u situaciji da to osetimo kao umetnici, već opštim interesima, da pogleda malo i samostalne umetnike koji žive na ivici egzistencije, tj. da odgovori na ovo pitanje. Hvala.
Hvala. Povodom Poslovnika se javio narodni poslanik dr Žarko Obradović.
Hvala, gospodine Duliću. Pošto ste pomenuli obavljanje poslova, red je da vam, kao vaš kolega, u skladu sa odredbama Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, član 225, kažem i o onim poslovima koji su neophodni za obavljanje vaše funkcije, a koje vi ne radite. Gospodine Duliću, želeo bih da vas informišem, mislim da je red da vam ja to kažem, pošto vidim da vaše partijske kolege to neće da vam kažu, a ni partneri, da je Vlada Republike Srbije uvela prinudnu upravu u opštini Užice u novembru 2006. godine. Još malo, pa će godina dana. Zakon o lokalnoj samoupravi je tu apsolutno jasan, privremeno veće može da traje tri meseca i ako se posle toga, u roku od šest meseci, ne formira uprava, izbori se moraju održati. Sada je deset meseci i izbora nema. Gospodine Duliću, razumem da izbori nisu mogli biti raspisani dok nije izabran novi saziv, odnosno novi predsednik Narodne skupštine Republike Srbije, ali pošto ste vi izabrani sredinom maja ove godine, bilo je sasvim dovoljno vremena da, poštujući Zakon o lokalnoj samoupravi i ovlašćenja koja vam taj zakon daje, raspišete izbore u opštini Užice, pogotovo što je Vlada Republike Srbije, nova vlada, 6. juna formirala novi privremeni organ. Naravno, članovi tog organa su članovi Vlade, odnosno vladajuće koalicije. Praktično, od tada do danas, koliko ja znam, taj organ nije održao nijednu sednicu, jer ne mogu da se dogovore o stvarima iz svoje nadležnosti, odnosno nisu mogli da se dogovore ni o dnevnom redu. U toku su dogovori oko kadrovskih rešenja na lokalnom nivou, ko će biti direktor, ko neće, koliko će koja stranka dobiti, da li će, eventualno, biti formiran neki novi privremeni organ i šta će ko da radi. Da ne pominjem da se u međuvremenu zapošljavanje vrši po partijskoj pripadnosti i da, uopšte, ne postoji nikakav organ koji bi mogao da kontroliše način rada. Ovo pominjem iz razloga što je Vlada Republike Srbije, 6. juna, kada je formirala ovaj organ, prekršila odredbe Ustava Republike Srbije, Ustava za koji smo, eto, bar formalno, svi bili i koji jasno propisuje da sastav privremenog organa mora voditi računa o partijskom i nacionalnom sastavu skupštine opštine. Gospodine Duliću, bio bi red da vi, kao predsednik Narodne skupštine, tu očiglednu nezakonitost ispravite i da raspišete izbore, da date mogućnost građanima Užica, kao i građanima Smedereva, Velikog Gradišta i Leskovca, jer sam govorio o tim opštinama, da se izjasne o tome koga žele na nivou lokalne samouprave, koga žele kao svoje izabrane odbornike, da ih predstavljaju i da uređuju lokalnu samoupravu. Hvala.
Hvala. S obzirom na to da narodni poslanik Vlatko Ratković nije tu, reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, a neka se pripremni narodni poslanik dr Goran Cvetanović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, gospodine sekretaru, građani Srbije, gospodine ministre, na početku, želim da vam zahvalim u ime građana Kruševca što ste vrlo brzo i energično odgovorili na inicijativu koju su vam građani Kruševca podneli u formi poslaničkog pitanja, preko mene, kao narodnog predstavnika građana Kruševca. Zatim, želim da obavestim i građane Srbije zbog čega je važno da se ovakav zakon donese i zbog čega je neophodno da što pre dobijemo još neke zakone koji će bitno doprineti ukidanju viza i stavljanju Srbije na belu Šengen listu. Demokratska stranka se zalaže da se što pre, pored ovog zakona, u skupštinsku proceduru stavi i zakon o državnoj granici, zakon o azilu, zakon o strancima, jer, kao što vam je poznato, biće održan sastanak o stalnom unapređenju dijaloga, pred godišnji izveštaj Evropske komisije, a mi očekujemo vrlo povoljan izveštaj. Ne želim da dalje govorim o ovom zakonu, jer je gospođa Nataša Vučković iz DS-a na celovit način iznela sve prednosti i sve razloge zbog kojih treba glasati za ovakav zakon. U svakom slučaju, želim da upozorim da je zaista potrebno veoma pažljivo postupati sa biometrijskim podacima i da kažem građanima Srbije da DS smatra da je potrebno doneti zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Smatramo da, pored skraćenja roka za izdavanje putne isprave, odnosno pasoša, treba, svakako, uzeti u obzir i kaznenu odredbu koja će sankcionisati svaku zloupotrebu biometrijskih podataka iz putne isprave, jer su zaista dobro definisane kaznene odredbe kroz ovaj zakon. Još jednom pozivam sve poslaničke grupe da glasaju za ovaj zakon, jer je važno da Srbija bude stavljena na belu šengensku listu i ne vidim nijedan razlog da ovako dobar zakon ne prihvatimo, uz određene sugestije koje je dala DS, a i još neke poslaničke grupe. Podvlačim da je jako dobro da skratimo vreme za izdavanje pasoša i da se vodi računa o ovim podacima i o njihovom očuvanju. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je još jedan zakon, zakon o putnim ispravama, koji, kako se napominje u objašnjenju, ima neospornu važnost, ali ipak uređuje materiju koja je pretežno tehničkog karaktera. Nisam baš siguran da je ovo pretežno tehnički zakon, jer nedostaci koje sam uočio u ovom zakonu i te kako mogu uticati, pre svega, na sudbine pojedinaca, a ima loše posledice i po društvo u celini. Tako u glavi II, kojatretira vrstu putnih isprava, u članu 11, o službenim pasošima, između ostalog, stoji - službeni pasoš se izdaje rukovodećim radnicima sa posebnim ovlašćenjima u drugim državnim organima. Ako pogledamo član 45. stav 2, vidimo da se evidencija o izdatim pasošima vodi u MUP-u. Pošto ovu vrstu pasoša izdaje Ministarstvo spoljnih poslova, što možete videti iz člana 16, ne može se zaključiti na koji način se vodi evidencija o ovakvim pasošima. To znači da niko ne zna koliko ovakvih pasoša ima i kome se sve izdaju. Takve pasoše će ponovo posedovati ljudi kao što su Beba Popović, Janjušević, Kolesar i njima slični. Baš iz tog razloga, potrebno je da se preventivno deluje. U članu 15. izjednačava se prebivalište, odnosno mesto gde lice stalno živi, kao i boravište - mesto gde lice povremeno živi, odnosno boravi. Ova odredba omogućava da i lica koja su neprijateljski raspoložena prema državi Srbiji lako dolaze do pasoša. Tako se može desiti da i lica koja nisu državljani Srbije dođu do njenog pasoša. Na koji način? Recimo, Šiptari iz Albanije, koji trenutno borave na Kosovu i Metohiji mogu doći do pasoša na sledeći način - uz pomoć opštinske administracije, prijave se da borave u Bujanovcu, Preševu, Medveđi i na osnovu toga dođu zaobilaznim putem do pasoša. To im omogućava i član 30. ovog zakona, po kome je potreban mali broj dokaza da bi se dobila ta isprava, odnosno pasoš. Kao da je zakonodavcu stalo da se zakon što lakše zloupotrebi od onih koji ne priznaju našu državu Srbiju, a žele da dođu do pasoša, posebno ako se zna da u članu 2. stav 2. zakona stoji da je pasoš dokaz o državljanstvu. Na kraju, pošto je poslanik iz DS-a malopre pričao o beloj šengenskoj vizi, mislim da mi, kao poslanici, već imamo beneficije, imamo diplomatske i službene pasoše. Ono što je bitno, to je da moramo da vodimo računa da najmanje 100.000 pripadnika romske nacije treba da se vrate, uglavnom, iz zemalja EU, da su socijalno ugroženi, da nemaju rešeno stambeno pitanje, a nisu stručni kadrovi koji lako mogu da dođu do posla. Ako vodimo računa o toj beloj šengenskoj vizi, pogledajmo konsekvence, pogledajmo da li imamo mogućnosti, kao država, da izađemo tim ljudima u susret, koji treba da se vrate u našu zemlju, jer su uvek dobrodošli. Hvala.
Hvala puno. Pre narodnog poslanika Aleksandra Martinovića, povodom Poslovnika se javio narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa članom 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Danas je 1666 dan od kako je prof. dr Vojislav Šešelj u Haškom tribunalu i od kako čeka da mu u tom međunarodnom sudu počne suđenje. Kao što znate, on je na to suđenje bio spreman još od prvog dana. Optužnica se odnosi na period od 1991. do 1993. godine, dakle, od kraja tog perioda prošlo je skoro punih 15 godina, pa ipak tužilaštvo Haškog tribunala ni dan-danas nije u stanju da započne suđenje. Pod velikim pritiskom domaće i, prevashodno, međunarodne javnosti, najavljen je početak suđenja prof. dr Vojislavu Šešelju za novembar ove godine, iako je očigledno da mnoge pretpostavke za početak tog suđenja nisu ispunjene. Javnost zna da su procesna prava i osnovna ljudska prava prof. dr Vojislava Šešelja brutalno kršena svih ovih pet godina. On je čak bio prinuđen da se štrajkom glađu, kao poslednjim sredstvom, bori i ostvari neka od tih svojih prava, ali jasno je da su predstavnici tužilaštva i, uopšte, Haški tribunal odlučili da suđenje dr Vojislavu Šešelju, ukoliko ga i bude, bude održano daleko od očiju javnosti. Javnost postupka zagarantovana je brojnim međunarodnim dokumentima, naravno, garantovana je i Ustavom Republike Srbije, ali ono što javnost ne zna, to je da poslednje tri statusne konferencije dr Vojislava Šešelja nije bilo moguće pratiti čak ni preko interneta. Dakle, očigledno je, kako se približava početak suđenja prof. dr Vojislavu Šešelju, da će određene strukture moći i u Srbiji i van Srbije učiniti sve kako bi onemogućile da domaća i strana javnost stekne bolji uvid u to šta se zapravo dešava na tom suđenju. Jasno je već iztih pripremnih poteza da se oni, zapravo, ne pripremaju na fer i pošteno suđenje, nego da novim uskraćivanjima prava, na kakav-takav način, osude dr Vojislava Šešelja i pokriju barem ovo vreme od pet godina koliko je on proveo u pritvoru. Suočeni stim i svesni šta će se događati u sada već bliskoj budućnosti, SRS je započela pre dve nedelje prikupljanje potpisa građana koji podržavaju zahtev da suđenje dr Vojislavu Šešelju bude direktno prenošeno na jednom od TV kanala RTS-a. Ogroman broj potpisa skupljen je za te dve nedelje, uprkos svojevrsnoj medijskoj blokadi i uprkos tome što nigde u novinama ili u elektronskim medijima ne možete pročitati ili videti bilo šta što se odnosi na tu akciju SRS-a koju sprovodimo na teritoriji čitave Srbije, a koju je podržao zaista veliki broj građana, istaknutih intelektualaca i poznatih ličnosti.
Vreme.
Završavam. Sada ću citirati, pa mi to nemojte računati. Član 51. Ustava Republike Srbije kaže da svako ima pravo da istinito, potpuno i blagovremeno bude obaveštavan o pitanjima od javnog značaja i sredstva javnog informisanja su dužna da to pravo poštuju. Član 56. Ustava Republike Srbije, koji se odnosi na pravo na peticiju, kaže da svako ima pravo da sam, ili zajedno sa drugima, upućuje peticije i druge predloge državnim organima, organizacijama kojima su poverena javna ovlašćenja, organima AP i organima jedinica lokalne samouprave i da od njih dobije odgovor kada ga traži. Zbog upućivanja peticije i predloga niko ne može da trpi štetne posledice, niti može trpeti štetne posledice za stavove iznete u predlogu, osim ukoliko je time učinio krivično delo, što u ovom slučaju nije tako. Razlog zbog koga sam se javio je činjenica da se poslednjih nekoliko dana, aktivisti SRS-a koji na ulicama, na trgovima, od vrata do vrata, prikupljaju ove potpise, susreću sa svojevrsnim pritiskom državnih organa Republike Srbije. To je, u prvom redu, pritisak od strane pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova, dakle, pripadnika policije, koji legitimišu naše aktiviste i na neki način ih šikaniraju i traže nekakvu dozvolu za prikupljanje potpisa građana koji ovu našu peticiju podržavaju. Ni u jednom zakonskom aktu, ja sam pročitao odredbe Ustava Republike Srbije koji garantuje pravo na peticiju, dakle, ni u jednom zakonskom i podzakonskom propisu nije predviđena obaveza dobijanja bilo kakve vrste odobrenja za prikupljanje potpisa za peticiju. Postavljam poslaničko pitanje celokupnoj Vladi Republike Srbije, a posebno Draganu Jočiću, ministru unutrašnjih poslova, da li je, po njegovom mišljenju i po mišljenju Vlade Republike Srbije, za prikupljanje potpisa građana Republike Srbije koji podržavaju peticiju potrebna prethodna dozvola državnih organa ili Ministarstva unutrašnjih poslova? Želeo bih da se izjasni gospodin Jočić, a najbolje bi bilo odmah, to nije previše teško pitanje, da li on ili Vlada Republike Srbije stoje iza ovog svojevrsnog pritiska na aktiviste Srpske radikalne stranke, ili da se javno ovde izjasni da ubuduće neće praviti bilo kakve probleme aktivistima Srpske radikalne stranke u prikupljanju potpisa građana koji podržavaju ovu peticiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Zoran Despotović, potom nastavljamo i sledeći je Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam pre tri meseca, po članu 226, pitao gospodina Cvetkovića, a sada i vas upoznajem sa graničnim prelazom Jabuka, odnosno Ranča. Jabuka je 5 km od graničnog prelaza i mislim da ste vi dobro upoznati sa tim graničnim prelazom, pa bih vas zamolio, pošto se tiče i Ministarstva unutrašnjih poslova, i Ministarstva poljoprivrede, i Ministarstva finansija, da učinite nešto po tom pitanju, zbog svakodnevnog maltretiranja građana na tom graničnom prelazu. Zahvaljujem.
Hvala vam puno. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi smo danas od ministra Jočića i predstavnika vladajuće koalicije čuli čitav niz hvalospeva o ovom predlogu zakona. Međutim, dovoljno je samo ovlaš pogledati njegove odredbe, pa videti da zakon sadrži čitav niz nedostataka zbog kojih ga ne treba usvojiti. Pre svega, zakon o državljanstvu je bazična materija za zakon o putnim ispravama. Jedan od osnovnih uslova za dobijanje putne isprave bilo koje vrste je činjenica da je čovek državljanin Republike Srbije. Vi se sećate da je SRS insistirala, u raspravi o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o državljanstvu, da svaki Srbin i svaki pripadnik srpskog naroda koji živi ma gde u svetu mora da dobije državljanstvo Republike Srbije, ako ga želi, jer je članom 1. Ustava Republike Srbije Republika Srbija definisana kao država srpskog naroda. Dakle, kao država svih Srba, ma gde oni u svetu živeli. Zakon o putnim ispravama morao je da sadrži odredbu da svaki Srbin, gde god u svetu živeo, ako to želi, može da dobije putnu ispravu Republike Srbije. Zakon o putnim ispravama je tipičan materijalno-pravni propis, dakle, zakon koji propisuje i uređuje jednu upravnu oblast, odnosno međusobna prava i obaveze građana i države, vezane za putne isprave. Zakonodavna je praksa da, kad god se donosi jedan materijalno-pravni propis, taj propis obavezno sadrži i uslove pod kojima se mogu steći odgovarajuća prava, u ovom slučaju, to su prava na dobijanje putne isprave. Međutim, Predlog zakona o putnim ispravama, apsolutno, ne sadrži odredbu koja bi propisivala uslove pod kojima bi se mogla izdati putna isprava. Ti uslovi su naročito važni zbog činjenice na koju su ukazali moji prethodnici. Naime, u jednom delu teritorije Republike Srbije, a to je Kosovo i Metohija, trenutno ne važi pravni sistem Republike Srbije i na tom delu države teritorije trenutno, sticajem nesrećnih političkih okolnosti, živi veliki broj pripadnika bivših ili sadašnjih terorističkih formacija koje su aktivno učestvovale u borbi protiv snaga bezbednosti Srbije na Kosovu i Metohiji, naročito tokom 1998. i 1999. godine. Ovaj zakon, odnosno Predlog zakona, ne sadrži nijednu restriktivnu odredbu u pogledu takvih lica, iz čega proizlazi da su i oni koji su se sa oružjem u ruci borili protiv države Srbije, tokom 1998. i 1999. godine, i koji su činili najteže zločine, mogli da dobiju, ako žele, pasoš Republike Srbije, ako ga već nemaju, a većina takvih lica, pretpostavljam, već poseduje putnu ispravu Republike Srbije. Dalje, ima jedna odredba, na koju su ukazali moji prethodnici, odredba iz člana 35. stav 1. tačka 3. Predloga zakona, koja predviđa da građanin može da bude odbijen sa svojim zahtevom za izdavanje putne isprave, ako to proizilazi iz nekog priznatog međunarodnog akta. Svi znaju, makar oni koji su pravnici, da međunarodno pravo reguliše odnose među državama i da je jako retka praksa, gotovo da ne postoji, da se neki međunarodni akti odnose neposredno na pojedinca. Sada se postavlja pitanje - koji su to priznati međunarodni akti koji bi se odnosili na državljane Republike Srbije i sprečavali da oni dobiju putnu ispravu Republike Srbije? Očigledno je ovde reč o nekim tajnim listama, da li ih sastavlja NATO, da li ih sastavlja Haški tribunal ili Evropska unija, ali smo do sada imali čitav niz neprijatnih slučajeva vezanih za takve liste i SRS smatra da ovu odredbu iz Predloga zakona treba brisati. Dalje, za sve one koji se razumeju u nomotehniku, ili zakonodavnu tehniku, tehniku pisanja zakona, ima jedna odredba koja je zaista smešna, a to je odredba iz člana 52. Predloga zakona o putnim ispravama. Reč je o kaznenim odredbama. ''Novčanom kaznom od 40.000 do 50.000 dinara kazniće se za prekršaj odgovorno lice'' itd. Nema primera u našoj zakonodavnoj praksi da se propisuje tako mali raspon kazne. Dakle, raspon kazne u ovom slučaju iznosi svega 10 hiljada dinara. Sada vas pitam, kako će organ koji bude primenjivao ove kaznene odredbe da primenjuje jedno od osnovnih načela svakog kaznenog postupka, a to je i prekršajni postupak - načelo slobode odlučivanja? I gde će biti njegova sloboda ako je raspon kazne od 40 do 50 hiljada dinara? Praktično, takav raspon je beznačajan. Očigledno je da taj raspon treba da bude mnogo veći. Dalje, predlagač nas nije ubedio zašto zakon stupa na snagu, odnosno zašto počinje da se primenjuje šest meseci od dana njegovog stupanja na snagu. Želim da podsetim ministra, a i vladajuću koaliciju, da smo mi do sada imali čitav niz negativnih primera vezanih za praksu da se zakon primenjuje sa odloženim dejstvom u odnosu na dan njegovog stupanja na snagu. Da vas podsetim da je vladajuća većina u ovoj skupštini pre izvesnog vremena na neustavan način izglasala Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, kojim je povređena ustavna odredba koja zabranjuje retroaktivnost, a sve zbog toga što Vlada nije uspela da održi onaj rok za raspisivanje oglasa za razmeštanje državnih službenika na položaje. Ima čitav niz takvih zakona. Dakle, potpuno je nejasno, ako je Vlada tehnički, finansijski i organizaciono, administrativno spremna da izda nove putne isprave, a samo čeka da Parlament donese zakon, zašto je potrebno prolongirati početak njegove primene na period od punih šest meseci? Da vas podsetim da su ministri iz sadašnje vlade, u toku ove letnje pauze, iznosili čitav niz paušalnih i neprimerenih kritičkih opaski na rad Parlamenta, tobože, Parlament je kriv zato što se ne usvajaju novi reformski i evropski zakoni itd. Kada bi Parlamenti usvojio takav zakon, Vlada sama sebi daje slobodu da odloži njegovu primenu na period od punih šest meseci, a pri tome se uopšte ne kaže zašto je potrebno šest meseci, da li za štampanje putnih isprava, za pripremu tih obrazaca itd. Dakle, očigledno je da je reč o jednoj paušalnoj odredbi koja daje veliku slobodu državnoj administraciji, a sasvim je jasno zašto vi to činite - naša državna administracija je još uvek preglomazna, neefikasna, neracionalna i vi ništa ne radite da to suzbijete, nego i dalje u državnoj upravi zapošljavate svoje partijske kadrove. Dalje, zaista mi je nejasna odredba člana 2. stav 2. zakona o putnim ispravama, gde se kaže da za vreme boravka u inostranstvu putna isprava služi njenom imaocu za dokazivanje svog identiteta. Praksa je da se pasošem, odnosno drugom putnom ispravom identitet može dokazivati i na teritoriji Republike Srbije. Svi znamo za praksu da građani, između ostalih, i biračko pravo mogu da ostvaruju na osnovu pasoša. Iz ovakve odredbe proizlazi da građanin putnom ispravomne može da dokazuje identitet u Republici Srbiji, ali može u inostranstvu. Dakle, odredba je potpuno nejasna i trebalo bi je izbaciti iz Predloga zakona. Na kraju, da ne oduzimam dragoceno vreme mojim kolegama iz SRS-a, zaista je licemerno pozivanje na Ustav Republike Srbije, koje je sadržano u obrazloženju Predloga ovog zakona. Kad god vladajuća koalicija ne zna šta da uradi, ne zna šta da kaže ili kako da opravda svoje činjenje ili nečinjenje vezano za primenu Ustavnog zakona, ona kaže da neki predlog zakona valja usvojiti zato što je to u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Želim da vas podsetim da postoje mnogo važnije stvari koje je ova skupština trebalo da uradi i mnogo važniji zakoni koje je trebalo da donese, a još uvek nisu doneseni, iako takva obaveza direktno proističe iz Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava Republike Srbije. Mi još uvek nemamo legalnog, odnosno ustavnog guvernera NBS, nemamo državno veće tužilaca, čitav niz sudova, koji su zakonima predviđeni, ne funkcioniše. Onda se Vlada doseti, da bi dobila u vremenu, da predloži jedan ovakav zakon. Zaista su smešni navodi poslanika vladajuće koalicije da ćemo sada, kada budemo dobili nove pasoše, nove obrasce itd, moći lakše da putujemo u inostranstvo. Potpuno je jasno da Evropska unija neće promeniti svoju viznu politiku prema državi Srbiji sve dok budemo odlučno branili Kosovo i Metohiju. Potpuno je nebitno kako izgledaju naši pasoši i da li na njima stoji ovakav ili onakav grb. Naravno da je SRS za to da na pasošima i na svim drugim javnim ispravama stoje znamenja Republike Srbije, ali u ovoj skupštini postoje mnogo važnije stvari koje je trebalo uraditi, ajoš uvek nisu urađene. Zbog čitavog niza nepravilnosti i loših odredaba koje sadrži ovaj predlog zakona, savetujem ministru Jočiću da ga povuče iz skupštinske procedure ili, makar, da usvoji sve amandmane i primedbe SRS-a koje su iznete za ovom govornicom.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo poslanici, na početku, a radi javnosti, pre svega, želim da podsetim da se Srbija, nažalost, nalazi u jednom potpuno neustavnom stanju. Mi danas raspravljamo o Predlogu zakona o putnim ispravama, a još uvek nismo ispunili obaveze iz člana 5. Zakona o sprovođenju Ustava. Mislim da smo u obavezi, mi koji bismo da se poštuje Ustav, da svaki put kada govorimo o vladinim predlozima upozorimo javnost Srbije da je, zahvaljujući Vladi Srbije, Srbija, ponavljam, u neustavnom stanju. Mnogo se pričalo i pisalo o Predlogu ovog zakona i mnogo se građanima Srbije objašnjavalo, obmanjivani su da je ovo jedan od zakona koji je naš put u Evropu, jedan od zakona na osnovu kojeg će mnogo više građana imati pasoše, na osnovu kojeg ćemo brže dobiti određene vizne olakšice, doći na belu šengensku listu itd. Sada ću da objasnim i vama, poštovane kolege, a, pre svega, javnosti Srbije, da ništa od toga nije tačno. Vizne olakšice koje nam obećava Tanja Miščević odnose se samo na političare i sportiste, na predstavnike vlasti, naravno, i na narodne poslanike, na sve nas ovde, na sve visoke državne funkcionere i sportiste. Podsećam vas da svi mi već imamo ili možemo da imamo diplomatske pasoše, da možemo da dobijamo vizu kad god hoćemo i da idemo gde god hoćemo i da se to, naravno, maksimalno i koristi. SRS se zalaže da se u ovom parlamentu donose zakoni za narod, a ne zakoni za elitu. Kada bude donet ovaj zakon, nijedan građanin Srbije koji do sada nije mogao da dobije vizu, neće moći ni sada da je dobije. Inače, taj put u Evropu, o kojem vi govorite i za koji Boris Tadićkaže da će DS da se zalaže za njega po svaku cenu, a kadakaže - po svaku cenu, verovatno misli i po cenu Kosova i Metohije, ne treba da počinjete ovim zakonom, niti bilo kojim drugim zakonom koji samo opterećuje građane Srbije, već treba da krenete u otvaranje novih radnih mesta, treba da krenete u suzbijanje korupcije i kriminala. Tek posle toga će građani Srbije živeti lepše i bolje, tek posle toga će građani Srbije moći da razmišljaju i o putovanjima, i o vizama, i o pasošima itd. Naravno, da ne budem pogrešno protumačena, nemamo mi ništa protiv da se donese zakon o putnim ispravama, ali ne ovakav. Čuli ste i čućete zbog čega ne ovakav. Nemamo ništa protiv povoljnosti i viznih olakšica, ali, ponavljam, želimo da se to odnosi na sve građane Srbije, a ne samo na nekakvu elitu, koju vi, čak, zakonima pokušavate da stvorite u Srbiji. Tvrdim da donošenjem ovog zakona, rekoh malopre, nijedan građanin koji, inače, nije mogao dobiti vizu, neće dobiti vizu ni kada budemo imali ovaj zakon. Garantujem da Olivera Miletović ili bilo koji drugi prijatelj dr Vojislava Šešelja, ni kada usvojite ovaj zakon, neće moći dobiti holandsku vizu da obiđe dr Vojislava Šešelja, jer to nije stvar ni propisa, ni šengenskih viza, to je stvar antisrpske politike koja se vodi u mnogim zemljama Zapadne Evrope, u Americi nesporno, i koju, nažalost, podržavaju i određeni ljudi i grupacije iz vladajuće koalicije danas u Srbiji. Reći ću nekoliko ključnih primedbi na samo neke članove Predloga zakona, jer je poslanička grupa SRS-a uložila određen broj amandmana. Ministar nije tu. Mislim da bi usvajanjem ovih naših amandmana ovaj zakon bio, koliko-toliko, primenljiv, a bez usvajanja tihamandmana, verujte da ovaj zakon ne znači apsolutno ništa. Videćete, živi bili, pa videli, za nekoliko meseci, zapamtite ovo što sada kažem, imaćemo izmene i dopune ovog zakona, zato što ćete u međuvremenu da shvatite, odnosno ljudi koji ga budu primenjivali će shvatiti da je u pitanju neprimenljiv zakon, pa ćete kroz te izmene i dopune prihvatiti ono što vam mi danas, kroz amandmane, predlažemo, zato što sebi nećete da dozvolite taj luksuz da prihvatite amandmane poslanika SRS-a. Evo, reći ću nešto o članu 9. stavu 3. Predloga zakona, gde kažete da se diplomatski i službeni pasoš može izdati i članu uže porodice lica kome je izdat takav pasoš, koji s njim živi u zajedničkom domaćinstvu i, zamislite, s njim putuje u inostranstvo ili boravi u inostranstvu. Ovaj deo ove rečenice - "putuje u inostranstvo", ovo je skandalozno. Znate, razumljivo je da ako neko ide u naše konzularno predstavništvo ili ambasadu, ostaje tamo više godina, onda i članovi porodice takvog lica imaju diplomatski pasoš, ali da za svaki put u inostranstvo bilo koga od nas član porodice dobija diplomatski pasoš, to je, ljudi, skandal. Pa, da li će onda u ovoj zemlji da postoji neka evidencija, da se zna ko su lica koja imaju pravo na diplomatski pasoš. Znači, svako od nas ko ide na neki službeni put u inostranstvo, može za člana svoje porodice, po Predlogu ovog zakona, da dobije diplomatski pasoš. To je neprihvatljivo i naravno da smo tu intervenisali. Kada je u pitanju rok važenja pasoša, predložili ste da se pasoš izdaje na pet godina. Mi mislimo da je to kratak rok, da pasoš treba da se izdaje na rok od 10 godina, iz prostog razloga, da građane Srbije ne izlažemo nepotrebnim troškovima u tako čestim periodima. Ali, zato imate član 20. gde kažete da se diplomatski i službeni pasoš izdaje sa rokom važenja od pet godina. Ovo je nepotrebno, ovde treba jasno da stoji da se taj diplomatski ili službeni pasoš izdaje na rok u kome postoje uslovi iz člana 9. do 11, koji predviđaju ko i na koji način dobija diplomatski pasoš. Zašto bi neko 20 dana, recimo, pre isteka mandata na nekoj funkciji morao da uzima novi diplomatski pasoš, ako će još 20 dana biti, recimo, ambasador Srbije u nekoj od zemalja. Dakle, ovo je potpuno besmisleno i rekla bih da niste dovoljno razmišljali kada ste prevodili ovaj tekst. U članu 30. se govori o prilozima uz zahtev za dobijanje putne isprave, pa ste na kraju stava 1. nabrojali šta sve treba priložiti, između ostalog, stavljaju se na uvid i druge javne isprave kojima se dokazuju podaci iz zahteva. Mi iz SRS-a nikada ne prihvatamo ovako paušalne stavove, mi se zalažemo za jasne, koncizne zakonske odredbe, koje ne dozvoljavaju zloupotrebu niti široko tumačenje. Naravno, zakoni se donose da bi ih dobri pravnici tumačili na pravi način, ne samo da bi ih čitali, jer to onda nije suština, ali ne može se donositi zakon koji ima neku tako široku i neodređenu odrednicu - "kao i druge javne isprave". Onda je, na osnovu takvog zakona, recimo, Aleksandar Karadžić proteran iz Srbije zato što je dobio ličnu kartu na osnovu dokumenata koja su mu tražena, ali, isto tako, kao i ovde, stoji "i druga". Onda sada zavisi od nekog tamo službenika koja su to druga dokumenta. Takve stvari u zakonu, ni ovom, niti bilo kojem drugom, ne smeju da postoje. Kada se govori o odbijanju zahteva za izdavanje putnih isprava, član 35. stav 1. tačka 3), rekli ste: "Organ kome je podnet zahtev za izdavanje putne isprave odbiće zahtev ako je licu koje traži izdavanje putne isprave, u skladu sa priznatim međunarodnim aktima, zabranjeno putovanje". Svi poslanici SRS-a koji su govorili o ovome skrenuli su pažnju na ovu nedopustivu odredbu. Mi, zaista, mislimo da je ovo izvor raznih zloupotreba, imamo iskustva iz prošlosti šta se sve, uostalom, i dan-danas, dešava na osnovu nekakvih tajnih i javnih lista. Vi dobro znate da Srbi iz Republike Srpske Krajine ne smeju da pređu nijednu granicu zato što ne znaju gde ih čeka neki tajni spisak. To se, pogotovo, odnosi na ove buduće svedoke Haškog tribunala, s obzirom na to da je sada aktuelna akcija hvatanja ''svedoka''. Bukvalno, tako se ponašaju haški istražitelji zato što nemaju svedoke za slučaj doktora Vojislava Šešelja, pa su sada krenuli diljem Srbije da ljude plaše, naravno, uz pomoć ovog našeg Specijalnog tužilaštva i Specijalnog tužioca. Sinoć čujemo kako se Bruno Vekarić, u ime Tužilaštva, izjašnjava da oni nemaju veze sa slučajem Vojislava Šešelja u Hagu, kao da svi mi ne znamo da se upravo u Specijalnom tužilaštvu vode krivični postupci i ''Ovčara'', i ''Zvornik 1'', i ''Zvornik 2'', i ''Zvornik 3'', itd, samo da bi se napakovali nekakvi svedoci u slučaju dr Vojislava Šešelja. Naravno, od toga nema ništa, ali mi ne želimo da na ovaj član intervenišemo, zato što ne želimo da građane Srbije dovodimo u neprijatnu situaciju zbog zakona koji mi donosimo. Obaveza obaveštavanja o prestanku razloga za odbijanje zahteva i oduzimanje putne isprave regulisana je članom 39. stav 2, u kojem ste rekli da će se smatrati da su prestali razlozi za odbijanje zahteva ako nadležni sud, u roku od šest meseci od dana podnošenja zahteva, odnosno oduzimanja putne isprave, ne obnovi zahtev". Ovo ovako ne može, ne možete ovo da dozvolite Brunu Vekariću ili onom Vukčeviću što hvata golubove pismonoše što nose poruke Ratku Mladiću, ne možete da na ovaj način regulišete ovu materiju da bi stvorili još veću nesigurnost. Mi srpski radikali se zalažemo za pravnu državu i pravnu sigurnost građana. Znači, da ne bi to zloupotrebljavao, sud mora da reaguje u ovom roku. Još jedna, kratka primedba, odnosi se na član 49 - dostavljanje podataka inostranim organima. Naravno, vama je ovo uvek najvažnije, zato vas upozoravamo da morate prihvatiti naš amandman gde smo predvideli da o dostavljenim podacima nadležnim organima neke inostrane države o nekom licu morate odmah da obavestite to lice da je taj posao izvršen. I, na kraju, pitanje za predsednika Vlade Republike Srbije Vojislava Koštunicu, ovo neka bude moje poslaničko pitanje, koliko ministara u sadašnjoj vladi ima pasoše nekih drugih država?
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a zatim narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred sobom imamo još jedan zakon zbog koga ćemo, ako ga ne usvojimo, prema obrazloženju, navodno, negde kasniti, negde nas navodno, neće, primiti itd. Naša vlada zaboravlja da se nijedna država koja drži do sebe ne bi odrekla odredaba najvišeg pravnog akta u zemlji, Ustava. Ustavni zakon je mrtvo slovo na papiru u Srbiji. Na dnevnom redu su zakoni o izboru, izgleda, nekog sitnog činovnika u Briselu, umesto da se donesu zakoni o vojsci, o predsedniku, da se izabere Ustavni sud, sudije Ustavnog suda, guverner Narodne banke itd. Ali, to neka služi onima koji vode ovu državu na čast. Ovaj predlog zakona me podseća na Zakon o ličnoj karti kojim se bavio prethodni saziv Parlamenta. Znamo na kakvu je burnu reakciju naišao taj zakon i od strane poslanika SRS-a, ali i od javnosti, uključujući i Srpsku pravoslavnu crkvu. Kao što znamo, uprkos zakonu koji je nalagao uvođenje bar kodova i čipova, od toga nije bilo ništa, jer se uredbom Vlade, bukvalno, premostio talas nezadovoljstva javnosti. Iako su poslanici SRS-a ukazivali na sve mane predloženog zakona, pogotovo člana 8, ako se dobro sećam, upornost ministra da ne usvoji amandmane SRS-a kasnije mu se obila o glavu, pa su doneli uredbu koja je, faktički, obesmislila doneti zakon. U ovom predlogu zakona takođe se pominju čipovi. Verovatno će se to opravdati nekom direktivom, međunarodnom obavezom i onim što je najvažnije - borbom protiv kriminala i terorizma. Samo, zaboravljamo jednu činjenicu, u Engleskoj, u Španiji, u SAD, odavno su pasoši zaštićeni svim mogućim kodovima i čipovima, pa su se opet teroristi, jednostavno, ušetali u te zemlje i izveli terorističke akcije. Znamo za 11. septembar, znamo za železničku stanicu u Madridu, znamo za londonski metro itd. Lica koja se bave kriminalom sasvim sigurno prate razvoj nauke i elektronike i verovatno će iznaći način da svemu ovome doskoče. Koliko se god mi hvalili sigurnosnim sistemima, postoji verovatnoća da se u nekom datom momentu to i zloupotrebi. Amandmani SRS-a, ali i ono što je prethodno govorio general Božidar Delić, upravo su pravac kako da dodatno zaštitimo naše građane. Osnovna zamerka ovom predlogu zakona je nedostatak konkretnog zakonskog rešenja o vrsti podataka koji će se naći u memoriji čipa, a o tome se govori u članu 25. Dakle, to se ostavlja ministru, da donese neki podzakonski akt kojim će, po njemu znanim razlozima, nametnuti građanima da sebe identifikuju kroz podatke, možda, o političkoj pripadnosti strankama, o učešću u oružanim sukobima, statusu u društvu, eventualno, o činu Vojske, ako ga imaju, zatim, kroz podatke o ocu, dedi, o svemu i svačemu. Ta proširena biografija može se smestiti na čip bez znanja imaoca putne isprave. To će, verovatno, kad-tad otići u Brisel, i to u paketu sa sva tri stepena zaštite, kako se ministar hvalio kada je donošen zakon o ličnoj karti u prethodnom mandatu. Postoji li, možda, mogućnost praćenja lica koja poseduju ovakav dokument, sa čipom, pomoću nekog elektronskog sredstva? Mi to ne znamo jer ne znamo ni vrstu, ni oblik, ni proizvođača tih čipova. Ako je to moguće, onda se cela priča o slobodi kretanja, o pravu na sopstvenu privatnost, obesmišljava. Besmisleno je zbog toga jer vas neko, pritiskom na tastere, brojke vašeg matičnog broja, jednostavno, može locirati za tili čas. Setimo se ponovo Zakona o ličnoj karti i obaveze da lica koja ih dobijaju moraju priložiti i izvode iz matičnih knjiga svojih roditelja, dakle informacije za kompletne dve generacije unazad. Neko će sve to imati kao na dlanu. Prosto rečeno, neko će na lak način dobiti sliku Srbije unazad skoro 100 godina. Gospodin ministar bi trebalo da zna da je general Božidar Delić, inače, veliki heroj iz rata 1999. godine, čovek pun iskustva o vođenju tajnih ratova protiv naše zemlje; zato bi vladajuća koalicija trebalo da usvoji ne samo amandmane koje je podneo gospodin general Božidar Delić, već i ostalih poslanika SRS-a. Kada smo već kod čipova, red bi bio da nas neko iz Ministarstva obavesti šta bi sa onom opremom vrednom milione evra koju je njegov prethodnik kupio bez ikakvog tendera od, čini mi se, Nemaca, a oni će kasnije, kobajagi, da nam daju zaštitne kodove za izradu novih ličnih karata. Hoće li se ta oprema makar sada iskoristiti, da nam ne propadnu tolike pare, bačene još 2003. godine? Pored svega ovoga, svesni smo da putne isprave moraju slediti ono što se nameće iz zemalja Evropske unije, iz sveta, u smislu oblika, kodova, čipova itd, ali moramo biti u funkciji zaštite svakog građanina Srbije. On, pre svega, mora znati koji su njegovi lični podaci uneti u sadržinu biometrijskog čipa, kao i da se obavesti u slučaju da se ti podaci ustupaju na proveru ili se iz nekog drugog razloga prosleđuju službi strane države. Na kraju, ne mogu a da ne pomenem, maločas je to koleginica Vjerica Radeta pomenula, nešto aktuelno u Srbiji, a ima veze i sa putnim ispravama, i sa zakonom o državljanstvu, o kome je bilo reči prošle nedelje. To je slučaj ekspresnog proterivanja sina Radovana Karadžića, Aleksandra Karadžića, iz Srbije, uz drakonsku zabranu ulaska u Srbiju od godinu dana. Prosto neverovatno! Ovde smo imali priliku, još prošle nedelje, da vidimo kako se ministar i poslanici vladajuće koalicije ubiše dokazujući koliko imaju veliku brigu za Srbe van granica Srbije. Čovek je kriv što je neko od službenika iz državnog aparata, navodno, napravio grešku prilikom izdavanja lične karte. Kao prvo, koliko ljudi u Srbiji uopšte nema ličnu kartu i da li se prema njima na ovakav način odnosi, da li ih na bestidni način proganjaju? Ovo je bilo gore nego kada se presretne neki ilegalni konvoj Iranaca preko naše zemlje. I prema njima se država ljudskije ponaša nego što je to bilo u ovom slučaju. Vidimo da iz Haga vlada princip kao kod ''gestapoa'' u Srbiji. Otac je u šumi, a ti mu pobi celu familiju. Tako i sada jurimo Karadžića, ne možemo da ga uhvatimo - rasturite mu porodicu i ostavite ga na ulici. Sada vas, drage kolege, kao roditelj, pitam - kako biste se osećali da vam dete, teško operisano, ostane u bolnici sa fiksatorima, na intenzivnoj nezi, a vas da proteraju iz Srbije jer ste Srbin?
Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho, a zatim narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo poslanici, prelistavajući zakon o putnim ispravama, primetio sam nešto što nije logično, a to su i moje uvažene kolege pričale. Radi se o članu 35. tački 3. Član 35. glasi: "Organ kome je podnesen zahtev za izdavanje putne isprave rešenjem će odbiti zahtev, odnosno neće izdati putnu ispravu u sledećim slučajevima", a tačka 3. ovog zakona glasi: "Ako je licu koje traži izdavanje putne isprave u skladu sa priznatim međunarodnim aktima zabranjeno putovanje". Nisam pravnik, ali ova odluka je suprotna međunarodnom pravu. Međunarodno pravo reguliše odnos među državama, ne odnosi se neposredno na pojedinca, tako da ova odluka predstavlja mogućnost političkog pritiska na Srbiju i njene građane. Takođe, ova odredba može da predstavlja alibi za Haški tribunal da po svojoj volji određuje i daje direktive vlastima u Srbiji o tome ko je podoban, a ko ne. Ova odredba, takođe, može biti veoma važna i kada počne suđenje prof. dr Vojislavu Šešelju. Može se lako desiti da građani koji su na strani odbrane, u stvari, svedoci koji su od strane odbrane, ne dobiju putne isprave da putuju kao svedoci u Hag. Najverovatnije ćemo, kroz amandmane na ovaj član, popraviti sve ovo što nije dobro u ovomčlanu. Pošto ministar nije tu, obratio bih se gospodinu koji ga zamenjuje. Radi se o tome da su mi se profesori pojedinih škola iz Loznice, pošto dolazim iz Loznice, obratili i zamolili da iznesem sve malverzacije direktora tih škola, viših škola, koji su članovi DSS-a. Sada ću da ih imenujem, pa ću vam objasniti o čemu se radi. Gimnazija, direktor je Radislav Marinković, Srednja hemijska škola - Branivoj Pavlović, Osnovna škola "Vuk Karadžić" - Dobro Andrić, "Bambi" obdanište - Koviljka Radić, Muzička škola - Vesna Mitrović, svi članovi DS-a. Na primer, daju firmi "Đuka boje" da kreči sve škole u Loznici. Taj Đunkić Milivoje je član Opštinskog odbora DSS-a i predsednik Izvršnog štaba DSS-a. Normalno, izbori idu, ovaj gospodin, Đunkić Milivoje je dobio posao, a ona razlika između cena ide DSS-u za izbore. Najveće zlo je što je predsednik tog opštinskog odbora Mira Mitrović, koja već duže vreme utiče na ove direktore da baš tom čoveku i toj firmi daju posao, a protiv nje je podneta krivična prijava zbog zloupotrebe službenog položaja, tj. zapošljavala je svoje prijatelje, drugove partijske, bez konkursa. Normalno, išao sam kod javnog tužioca, ali je to trenutno van akta, u stvari, sakriveno tamo gde treba, ali ćemo mi na sve načine, i Opštinski odbor SRS-a, i ja kao narodni poslanik, da proverimo o čemu se radi. Dobijam pretnje posle toga. Ne bojim se. Da se bojim, bio bih član DSS-a; ja sam srpski radikal i ponosim se, ne plašim se, jer mi je predsednik srpski heroj dr Vojislav Šešelj.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine, a zatim narodni poslanik Amjad Migati.
Dame i gospodo narodni poslanici, jutros sam, prilikom obraćanja kod izdvojenog mišljenja o Predlogu zakona o putnim ispravama, naglasila da ovo nije stvar tehničke prirode ni za države u svetu koje su uvele biometrijsko očitavanje podataka na ličnim dokumentima. Mi to sada imamo kod naših ličnih karata, uz alternativno opredeljenje građana, a uz obavezu da po standardima za izdavanje putnih isprava, pasoša, kao međunarodnog dokumenta, postupimo na ovaj način na koji je to predlagač predložio. Međutim, to nije ni malo beznačajan i bezazlen posao, naročito za MUP u našoj zemlji, za koji ne znamo ni kojom opremom raspolaže, jer su više puta od jutros kolege pominjale onu čudnu nabavku bez tendera koju je sproveo Dušan Mihajlović. To je bilo, u više navrata, i moje poslaničko pitanje u Odboru za odbranu i bezbednost, unazad nekoliko godina. Žao mi je što trenutno u sali nije gospodin Milić, pošto je bio zamenik ministra, a mogao bi da nam kaže da je to oprema koja je zastarela u eri ovakvog razvoja tehnologije. Jednom je to lepo rekao gospodin Tomislav Nikolić, prilikom pojave prvih personalnih računara, kada je svom starijem sinu, koji sada već ima svoja dva sina, objašnjavao da nikako ne vredi da se neko trka s tehnikom i tehnologijom, jer će uvek da izgubi tu trku. Postavlja se pitanje koliko će država Srbija i MUP morati da izdvoje za ono što se zove mašinsko očitavanje putnih isprava. Jutros je general Božidar Delić govorio o nečemu što je zaključak više ljudi, eksperata iz oblasti bezbednosti u svetu uopšte, o usvajanju, sada već poznate, za one koji su želeli to da prate i malo da se udube u ovu materiju, Budimpeštanske deklaracije. Nije nimalo slučajno što su se sastali stručnjaci iz raznih zemalja, onih koje su bezrezervno prihvatile uvođenje biometrijskih čipova u lična dokumenta, da raspravljaju o prednostima, o manama i o tome koji nivo bezbednosti jedna država treba da uvede kako bi zaštitila svoje građane, kako bismo mogli, na osnovu onoga što je očigledna namera i MUP-a u našoj zemlji, da podatke sa dokumenata drugih državljana, koji dolaze u Srbiju, očitavamo. Mere za smanjenje rizika od provale bezbednosti, krađe identiteta, i kada su u pitanju ovakvi čipovi, nisu dovoljno efikasne u svetu. Amerikanci su pribegli, čak, najvišem stepenu zaštite, pa vidite da od toga nemaju nikakve koristi. Niko ne može da kaže, pogotovo ja ne mogu za sebe da kažem da sam ekspert za ovu oblast. Postoje ljudi koji su učeni i samo to rade i postoje ljudi koji pretenduju da samo to rade, kao što je gospodin Todorović, koji je stručan u domenu svog posla u Ministarstvu. Ministar je politička ličnost, gospodin Jočić je diplomirani pravnik, do juče je bio političar, a pre neki dan je rekao da mu je žao što više nije poslanik, da može malo žustrije da polemiše. Kada su u pitanju ovakve stvari, hajde da pitamo ljude koji seuskostručno, samo time bave. Mislilo se, čak, uvođenjem tih zaštitnih metalnih vlakana na koricama pasoša, da će krađa identiteta, odnosno da će očitavanje podataka sa čipa američkih pasoša biti potpuno nemoguća. Ispostavilo se da nije. Svaka zemlja je pribegla svom načinu kontrole, odnosno zaštite, ali niko nije do sada, u zemljama u kojima je to urađeno do savršenstva, niti će ikada moći da zaštiti podatke jednog pojedinca. Onda se, s pravom, postavlja pitanje za sve naše građane. Zamislite, mi sada raspravljamo o ovome, a pre toga nije bilo nikakve rasprave na tu temu, niti su građani o tome čuli, osim sa skupštinske govornice, od jutros samo o tome govore poslanici SRS-a, odnosno, u 99% ovog vremena, i sada vi objašnjavate ljudima, onima koji čine onih 89%, ako je taj podatak tačan, koji nikada nisu imali i nemaju u ovom trenutku putnu ispravu, šta ih čeka na tom putu. Jasno im je da moraju da dobiju uverenje o državljanstvu, kako će da prođu tu proceduru, ali ih, i to je prirodno kod svakog čoveka, zanima i kako će štititi te svoje podatke. Postavlja se pitanje da li treba da bude, što biste vi rekli, transparentno i na uvidu nekim drugim organima i organizacijama kada naš građanin putuje u inostranstvo i koliko je to bezbedno? Nije uopšte. Da biste boravili u nekom hotelu, bilo gde u inostranstvu, kao dokument i prijavu za boravak morate da date vaš pasoš, a uređaj za mašinsko očitavanje podataka sa tog biometrijskog čipa uopšte nije skup, pa može da ga ima, primera radi, svaki hotel. Ljudi su se bavili pitanjem koliko i kome na uvid to samo treba da se da. Postavilo se pitanje da li to treba da bude očitavanje na toj ili onoj daljini i koliki je stepen rizika, koliko je umanjen rizik, u zavisnosti od toga kakav je čip, odnosno na koji način se očitavaju podaci. Nije zato nimalo slučajno što je gospodin Božidar Delić, slavni srpski general, naš uvaženi kolega, koji je ovlašćen za ovu tačku dnevnog reda, jasno tražio od vas, gospodine Todoroviću, sada moram vama da se obratim, jer ministra nema, da građani u svakom trenutku znaju, pošto je očigledno prisutna ne fama oko toga, nego opravdan strah kod ljudi, šta sadrži taj čip, na koji način i ko može da ga očitava. Valjda je to elementarno pravo, po svim međunarodnim konvencijama, da znate ko je taj ko u svakom trenutku raspolaže podacima o vama. Vi znate, kroz raznorazne slučajeve, time su se, takođe, ovi eksperti bezbednosti bavili, da je ustanovljeno da se na potezu od dva do deset metara, radio frekvencijom, mogu očitavati podaci nosioca pasoša.Koliko god da usavršavate tehniku zaštite podataka na čipu, toliko će se truditi i onaj ko hoće da vam doskoči, bez obzira na to da li su to razne terorističkeorganizacije, a uglavnom jesu, da li su to razne organizacije koje se bave špijunskim delatnostima, kakve su očigledno prisutne u našoj zemlji i bez uvođenja ovakvih putnih isprava, koje tom subverzivnom delatnošću idu na podrivanje političkog sistema i institucija sistema. Vi morate građanima da kažete, ako smo mi kao država prihvatili, bez ikakvog opiranja, da ovakav pasoš bude, koliko će građani biti zaštićeni. S druge strane, veoma je problematičan stav zakona koji reguliše dostavljanje podataka nadležnim organima kada su u pitanju boravci naših ljudi u inostranstvu. Ne možete na ovakav način da se poigravate s onim što se zove prava čoveka i građanina u našoj zemlji. To što je on, potpisivanjem i priznavanjem države Srbije kao svoje, obavezan da poštuje Ustav i zakone ove zemlje, ne znači da u svakom trenutku treba da bude glineni golub ili neko ko će da stavlja svoj život ''na izvolte'' organima nekih drugih država, naročito kada su u pitanju ovi slučajevi hrabrih srpskih heroja. Koleginica Radeta, koja je, inače, jedan od članova tima odbranu našeg predsednika, prof. dr Vojislava Šešelja, već dugi niz meseci se bavi ovim slučajevima lovaca na one koje Haški tribunal želi da instrumentalizuje da lažno svedoče protiv našeg predsednika. Kada govorimo o pravljenju lista nepoželjnih za dobijanje putne isprave, pomenula je skandalozno obraćanje juče ovog Bruna Vekarića, ovog nesrećnika, jer znate, kakav sud - takav i portparol, takav i tužilac. U pravu je Toma Nikolić kada je za ovog Vukčevića rekao - pre je za ludnicu nego za sudnicu. Isti vam je slučaj i sa ovim Vekarićem. Zamislite vi da je on u Dnevniku ove Tijanićeve TV, televiziji ovog JUL-ovskog ministra informisanja, na najgori mogući način napao Srpsku radikalnu stranku i predsednika naše stranke koji se nalazi pet godina u Haškom kazamatu, kome se ne poštuju njegova ljudska i procesna prava. Taj nesrećni Vekarić kaže, a propo obraćanja gospodina Vučića juče i konstatacije da ti zlikovci to rade, da teraju te ljude da lažno svedoče i da prihvataju to izmenjeno njihovo pravilo - izjave nekih mrtvih svedoka, u pripremi procesa našem predsedniku - možda je to zbog činjenice što je jedan od njih član Srpske radikalne stranke, a radi se o procesu ''Ovčara''. To vam je dovoljan dokaz da zaista nije za sudnicu nego je za ludnicu, ne samo zbog toga, nego zbog činjenice da bi taj gospodin Vekarić, zbog takve izjave, mogao krivično da odgovara i da se njime bave nadležni državni organi. Oni će to i te kako morati da urade, jer on, kao portparol nekog specijalnog suda, kvalifikuje ljude po pripadnosti političkoj stranci i na taj način se i dalje vrši hajka. Na takav način vršite pritisak na sve ljude koje ovi zlikovci iz Haga traže, zato što su članovi Srpske radikalne stranke, da moraju da urade to i to ili će oni, raznim podmetačinama i ucenama, da naškode njima lično i članovima njihove porodice. Nemojte da mislite da će to da se desi. Ovaj Vekarić, da li ima dupli pasoš ili nema, verovatno da nema, međutim, apsolutno sam sigurna da će uskoro pravda da zavlada u Srbiji i da takvi neće moći da pobegnu glavom bez obzira, a što se njega tiče, meni je apsolutno svejedno da li je on član Demokratske stranke, Demokratske stranke Srbije ili čak podružnice HDZ-a ovde u Srbiji, jer je očigledno da nije normalan kad takve izjave daje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Amjad Migati.
Dame i gospodo, ovaj predlog zakona ima i neke kontradiktornosti, kao i teorijski veoma otvorena pitanja, koja nisu rešena, odnosno nisu čak ni taknuta. U članu 24. tačka 5), o sadržini obrasca, kaže se da obrazac sadrži prostor i za upis državljanstva. To je smešno ako imamo zakon o putnim ispravama za putovanje državljana Republike Srbije. Kakvo državljanstvo treba da bude? On je državljanin Srbije, nema druge države. Nije više Srbija i Crna Gora. Možda je ministar mislio na strance, da bi trebalo da dobiju putne isprave. Onda tu treba da se izdvoje, a ovde da se naglasi da je zakon omogućio strancu koji je izgubio pasoš u Srbiji, a nema diplomatskih predstavništava ili po drugom osnovu nema pasoša i žiga, da dobije tu putnu ispravu. Onda, po zakonu, treba da mu se izda putna isprava Republike Srbije, a ne samo državljanima Srbije . Druga nelogičnost. Član 19. kaže da se skrati rok trajanja pasoša, a vi kritikujete prethodne vlasti, takva je vaša praksa, zato što samo 11% građana ima pasoš. Ako hoćete da imaju svi pasoš, onda treba da im omogućite da budu jeftiniji, dužeg trajanja, na deset godina. I za tehnički napredak nije tačno, jer ćemo videti da ovde vi ne koristite tehničke mogućnosti i napredak. To se vidi po broju obrazaca za zahtev. Vi tražite veliki broj obrazaca. Šta će vam to? Ako već imate kompjuterske podatke, imate čip koji ima sve podatke, onda pasoš treba da se izda samo na osnovu lične karte, ili onoga što imaju druge zemlje - tzv. matičnog lista ili matične knjige. Sve ostalo znači samo više troškova za građane i neefikasnost državne administracije, da proguta što više para od građana. Zato je neshvatljivo da tražite toliko dokumenata kad postoji taj osnovni dokument - lična karta, npr, ili možete da uvedete matični list ili matičnu knjigu, i tako sve skratite, da građani mogu lakše da dobiju pasoš. Kod zahteva za izdavanje putne isprave, nelogično je da to traje 30 dana. Skoro svuda u svetu, i u manje razvijenim zemljama, istog dana se izdaju pasoši. Zašto treba 30 dana? Da li je Ministarstvo toliko u haosu da nemaju koordinaciju, nemaju tehničke mogućnosti, pa im treba 30 dana da se reši taj zahtev? To je apsurdno. To nema veze sa realnošću. Pasoš treba da se da u najkraće vreme, najduže da bude nedelja dana, jer je 30 dana samo odraz neefikasnosti državne administracije. Član 48 - korišćenje podataka. Član 48. stav 1, koji kaže da se podaci mogu davati organu koji je za to zakonom ili drugim propisom ovlašćen, sasvim je u redu. Ali, ako postoji stav 1, onda ne može i stav 2, koji kaže - organu koji traži podatke oni su neophodni za izvršavanje poslova iz njegove nadležnosti. Ako nije po zakonu nadležan, ne može, baš me briga što ne može da izvrši svoj posao, ako to nije u skladu sa Ustavom i sa zakonom. Da li ovde mislite na privatne detektivske agencije? Šta nas briga za njih. Dolazi veoma smešan, stav 3 – da se podaci mogu davati ako ih nije moguće pribaviti na drugi način ili ako bi to mnogo koštalo. Državni organ, kada ima ovlašćenja po zakonu, neće ga koštati ništa. Zar nije tako? Ako je ovlašćen po zakonu, onda nema nikakvih troškova. To je smešno. Ne razumem uopšte šta znače stavovi 2. i 3. Ako je ovlašćen po zakonu, onda je sve u redu, a ako nije ovlašćen po zakonu, kako, šta me briga što ne može da radi, šta me briga što to košta mnogo. To je veoma nelogično. Pitanje koje se otvara odavno i traje do dan-danas, to je - da li može neko da ograničava izdavanje pasoša, da li neko može da ne izda građaninu pasoš? To je tekovina demokratije, tu niko ne može da zabrani bilo kome da ima pasoš. Odredbe ograničenja treba da se izbace. Samo nadležni sud može da zabrani putovanje određenoj osobi, ništa više i ništa manje. Pasoš, kao lični dokument, kao što je lična karta, ili svaki drugi dokument, svaki građanin koji ga je tražio mora da dobije, ako je građanin. Niko ne može, čak ni sud ne može da ograničava da ga ne dobije. Sud samo može da mu zabrani da privremeno napusti zemlju i da putuje, ali to je lični dokument koji niko, Ustav je jasan - svi su jednaki, ne može da mu uzme. Međutim, zakonska materija može samo da zabrani privremeno kretanje, znači da se na određeno vreme oduzima pravo na putovanje, ni manje ni više. Sada će neko da kaže, šta ako pobegne, šverc, pa imate taj međunarodni mehanizam, to je krivično delo i tražite ga preko poternica. Onda ćete vi dokazati da ste demokrate. Te zabrane, ta ograničenja, mogu da budu samo politička manipulacija protiv vaših neistomišljenika. Čak ste i ovde jasno pokazali da može javni tužilac da pokrene postupak. Pa, ovde je većina postupaka javnih tužilaca političke prirode, a ono što je zaista krivično, hajde da vam dam primer, to je ova tzv. duvanska mafija. Vojislav Šešelj je još pre 2000. godine o tome pričao, dao je podatke, a niko nije reagovao. Danas vam to treba, ali ste potencirani malo sa strane. Morate da budete malo u toku savremenih tekovina. Morate da poštujete građanina i njegova prava. Pustite te političke manipulacije. Ne treba pasoš da bude predmet političkog pritiska. Ljudi koji imaju taj problem zbog politike znaju to veoma dobro. Oni koji ga nemaju, misle da je to ovako, ništa, sud ima pravo. Sud nema pravo. Taj lični dokument mora da ima svako ko hoće; sud može samo da mu zabrani da putuje privremeno, ni manje, ni više. Zašto mi komplikujemo stvar kada može da bude jednostavna? Zato bih voleo da ministar malo to vidi i da dokaže da je ovo demokratija, da su oni napredniji od njihovih gazda, na primer, ovih u Americi posle 11. septembra, koji je uveo toliko ograničenja, a vi ste ih odmah prihvatili, što nije dobro. Oni su sada postali najzatvorenija država sveta i njihov građanin je najomraženiji građanin sveta samo zbog tog njihovog ograničenja. Mi nemamo s tim ništa. Kažite glasno i jasno, da se prodiskutuje i da vidimo ko je u pravu a ko nije, da li su njihovi propisi dobri, da li su u skladu sa modernom demokratijom ili nisu. Zato bih voleo da ministar malo o tome razmisli, a pogotovo o ovoj kontradiktornosti koju zakon ima, a fali i malo teorijske rasprave. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, povodom Poslovnika.
Član 225. i 226. Poslovnika. Zakon o putnim ispravama jeste, ako mogu tako da kažem, akt od državnog značaja. Prostire se na teritoriji jedne države. Međutim, on mora da bude u skladu sa međunarodnim standardima. Postoji nekoliko međunarodnih konvencija koje garantuju da, kada se poštuju ti standardi, onda našu putnu ispravu uvažavaju u inostranstvu. Pretpostavljam da shvatate da bi se, ukoliko naša putna isprava ne zadovolji te međunarodne standarde, to tretiralo kao neki bezvredni papir koji ništa ne znači u inostranstvu. Nadam se da će, ukoliko postoji neki nedostatak u tom pogledu, on biti otklonjen. Međutim, postavio bih pitanje Vladi Republike Srbije, s obzirom na to da je 2004. godine donet Zakon o pomoći porodicama lica koja su optužena pred Haškim tribunalom, šta je sa tim zakonom? Jedan ministar je tada rekao - mene taj zakon ne obavezuje, neću ni dinar da izdvojim iz budžeta, a za ustavnost i zakonitost, rekao je da ne zna šta to znači. Doduše, to je dokazao i time što nijednu presudu niti odluku bilo kog suda nije priznavao, već se izdigao iznad zakona i Ustava. Tada je, u koaliciji sa Slobodanom Vučetićem, tada predsednikom Ustavnog suda Republike Srbije, doneto jedno rešenje kojim je, praktično, ceo zakon devalviran, što je potpuno nezakonito. Interesuje me da li ta odluka, odnosno to rešenje Vrhovnog suda i dan-danas obavezuje Vladu Republike Srbije? Da li Vlada Republike Srbije vidi štetne posledice takvog ponašanja tog ministra i Slobodana Vučetića? To je prva stvar koja me interesuje i koja je značajna za ovaj zakon. Nije sada bitno što neka država procenjuje neke svoje interese, vi znate da neka lica koja traže vizu neke države, naši državljani, dobiju neko pisamce koje kaže - vi ste opasnost za nacionalne interese Holandije itd. Ne znam kakav je odnos države u takvoj situaciji. Do sada je naša država ćutala zbog evroatlantskih integracija, naravno, vodeći računa o nekim interesima onih ljudi koji su na vlasti. Tako država ne sme da se ponaša. Država svog državljanina štiti na celoj zemaljskoj kugli, bez obzira gde se nalazi. Da li se on vlastima sviđa ili ne, to je pitanje ukusa, ali sa gledišta Ustava i zakona, mora da poštuje pravo državljanina Republike Srbije. Meni je neprijatno što ministar nije ovde, nadam se da ćete da ga obavestite. Mi smo danas, ili pre neki dan, dobili obaveštenje, odnosno odgovor, a potpisao ga je Vojislav Koštunica, ali ga je potpisao pečatom, na pitanje gospođe Vjerice Radete, u kom su dati podaci o tome kolika je plata ljudima koji rade u Zavodu za izdavanje udžbenika. Ovde su navedena dva funkcionera, a vi ste tražili odgovor na to pitanje za dva. Mislim da ovo nisu tačni podaci. Zašto mislim da nisu tačni? Mislim da je daleko veći iznos sredstava koji prima predsednik Upravnog odbora. Mislim da policija treba da izvrši istragu u Zavodu za izdavanje udžbenika i da utvrdi prave iznose, ne na bazi opštih akata, pravilnika, pa 10 posto manje od pet plata, pa ovo i ono. Ne, nego prema platnom spisku, koliko je to. Zašto to tražimo? Zato što stičem utisak da iznos sredstava koji prima taj predsednik Upravnog odbora bitno utiče na njegovu funkciju u Narodnoj skupštini. Da bi čovek očuvao taj iznos, u stanju je da svakog radnika, ako treba, izbaci sa govornice. Znači, iznos bitno opredeljuje njegovo političko ponašanje zato što on mora da bude ravnopravan sa svima nama. Ako smo svi ravnopravni, onda dajte da svako dobije još po 56.000 da bismo se izjednačili. Ako dajete tih 56.000, odmah se odričem, za decu sa Kosova i Metohije. Ali, ovi naši poslanici i predsednici upravnih odbora se ne odriču...
Vreme, gospodine Krasiću.
Ja ću da nastavim kasnije. Hvala vam.
Molim ministra policije da proveri navedene podatke. Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović. Mogli smo da završimo načelnu raspravu, pa da damo pauzu. Mislim da nemamo još mnogo.
Hvala vam, kolega Albijaniću. Ja se, upravo, zbog toga javljam i člana 93. Poslovnika. Nije povređen, ali je zloupotrebljen, ili nije upotrebljen od strane ministra Dragana Jočića. Ovo stvarno nema smisla, ovo je skandal. Ministar je znao da smo, sa liste prijavljenih, govorili samo mi iz SRS-a. Bilo je dvoje kolega iz SPS-a, iz vladajućih stranaka, mislim na vas koji čas jeste ulevo, čas niste, iz DSS-a i DS-a - troje-četvoro njih je govorilo. Ovo nema smisla zbog toga što član 93. Poslovnika predviđa da ministar, posle izlaganja narodnih poslanika, ima i završnu reč. On može da koristi svoje pravo ili ne mora, ali je bio red i trebalo je da ga upozorite, gospođo Kolundžija, da ostane do kraja, jer smo imali veoma bitne primedbe na Predlog ovog zakona, naročito zbog toga što se oštro protivimo članu zakona koji kaže da će posle usvajanja ovakvog zakona o putnim ispravama, koji nije precizan, koji je nedorečen, koji ima neke kontradiktornosti, ministar, podzakonskim aktom, čak ne ni Ministarstvo, nego ministar, da određuje izgled pasoša. Sad da pitam vas, preostale kolege iz DS-a i vas nekoliko iz DSS-a, slušajte me pažljivo, gospodine Matiću, jer je ministar iz vaše političke stranke - da li ste vi razmišljali o tome, nemojte to lično da shvatite, da pored izgleda pasoša, koji treba da sadrži srpski grb u zlatotisku, da bude tamnoplave boje, da bude određenih dimenzija, na drugoj strani, po otvaranju pasoša, bude mapa Republike Srbije, odnosno naše države? Time ćemo da potvrđujemo i da se i na takav način obavezujemo, kao što nam i preambula Ustava Republike kaže, da su Kosovo i Metohija neotuđivi deo naše teritorije i da čuvamo teritorijalni integritet i suverenitet naše zemlje. Jer, ako u pasoš stavite mapu države koja je nedeljiva i čije jedinstvo morate na svakom mestu da čuvate, odlaskom sa tom putnom ispravom, vi ćete onda da se dokažete kao ljudi koji se zalažu za to kroz postizanje najvišeg stepena nacionalnog konsenzusa, pokazaćete da želite to da demonstrirate i odlaskom, i vi lično i vaši prijatelji i rođaci, a da ne govorimo o milionima drugih građana, u te zemlje koje ovih dana kidišu i žele da nam otmu KiM. To je jedna stvar. Druga stvar je to što je ministar morao, na osnovu naših pitanja, i u toku rasprave i na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, pored ove nove sugestije koju mu dajem, da razmotri sve primedbe i da svoje mišljenje. Najbolje bi bilo da se prihvati naš amandman, pa bi on, u toj tehničkoj redakciji, mogao da sadrži i ovo, kada bi bilo sreće da se svi složite. Nema razloga da odemo odavde. Otići ćemo iz sale na neku uobičajenu pauzu, a da nemamo mišljenje ministra o tome kako treba da izgleda pasoš. To zaista nema smisla. A razgovaramo o zakonu u kome se njemu daje ekskluzivno pravo. Predlažem da se, u svakom slučaju, obično je grb države na drugojstrani, to je onaj deo koji je kartonski, nije plastificiran ...
Vreme.
... na drugoj strani pasoša, odnosno putne isprave, da mi, lepo, stavimo mapu naše države i napišemo ono što je potrebno po ovim međunarodnim konvencijama na srpskom, francuskom i engleskom jeziku. Ali, koga to da pitam i kome da predlažem kad nemam pojma gde je u ovom trenutku ministar Jočić? Nema smisla da na ovakav način raspravljamo, da se ozbiljno spremamo. Vidite koliko dugo smo iznosili naše argumente, ubeđujući vas da prihvatite neke od amandmana, najbolje bi bilo sve, da bi ovaj zakon imao smisla i ličio na nešto. Na kraju, ministra nema, što je zaista skandal. Očekujem, gospodine Albijaniću, da javno upozorite ministra i da se složite s ovim što sam rekla, po mom povratku na mesto pored vas, i da uzmete u zaštitu predstavnike naroda od takvog bahatog stava predstavnika izvršne vlasti, da kažete da to nije u redu i da na takav način ne možemo da raspravljamo o zakonima. Jer, u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo... Evo, završavam, gospođo Kolundžija, vidim da gledate, pošto je prošlo pet minuta, a tri je dozvoljeno, ali ako je to jedini problem u ovoj sali i u državi, bila bi lepa sreća da je samo to. ... u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo, pošto ne puštate više onog Balinovca nigde ni nos da promoli, sinoć je, zaista ne znam kako se zove gospodin, izvinjavam se, zamenik direktora je rekao - stvarno ne znam šta Skupština traži od nas, ili Vlada Republike Srbije. Trenutno su samo tri predloga zakona u skupštinskoj proceduri. Toliko o efikasnosti i toliko o navodnoj, kako god da to nazivate, opstrukciji nas koji mislimo da su vam zakoni loši. Hvala.
Hvala lepo. Ministar unutrašnjih poslova je na sednici Odbora za sport, prisutan je u Republičkoj skupštini. Pošto vidim da, ipak, vlada nezadovoljstvo, dajem pauzu od jednog sata. Nastavljamo rad u 15 časova i 10 minuta. Hvala.
Nastavljamo rad. Reč ima Jadranko Vuković, iz Srpske radikalne stranke. Ukupno vreme za SRS o ovoj tački dnevnog reda je 11 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam dobio reč po osnovu toga što smo izdvojili mišljenje, mi poslanici SRS-a, pa ću pokušati, u nekoliko reči, da ukažem na neke primedbe gospodinu ministru, a neću se ponavljati, pošto su kolege, uglavnom, iznele sve naše primedbe. Gospodine ministre, jako bi bilo značajno da ste ne juče, nego u petak, bili na Odboru i bilo bi u redu da redovno dolazite na Odbor, ne samo kada se raspravlja o zakonu, nego da se sa vama porazgovara, to su pitanja koja treba da znaju poslanici. Što se tiče ovog zakona, podsetio bih vas, pretpostavljam da je vaš Obradović iz MUP-a na neke naše primedbe skrenuo pažnju, da je osnovna primedba, između ostalih, ta što je bila praksa, koliko ja znam, u svim prethodnim mandatima, a verujem da ste i vi bili svedok, jer ste bili u Odboru za odbranu i bezbednost, da se pasoš nađe među članovima Odbora za odbranu i bezbednost. Mi smo morali da vidimo kako on izgleda. Od ostalih primedaba, izdvojiću sledeće. Član 19. kaže da je rok važenja pasoša 5 godina za odrasle, a za decu - 2 godine. Gospodine ministre, mi smo u Odboru o ovome razgovarali, i mi iz opozicije, i pojedine kolege iz pozicije, pa smo zaključili da će se time povećati administrativne obaveze građana i troškovi i da će se iskomplikovati procedura. Svake pete godine moraće da se vadi pasoš, a iz ovoga ne vidimo koji će biti troškovi da se izvadi pasoš. Član 27 - fotografisanje. Kolege su o tome govorile, uzimanje podataka iz stava 6. ovog člana vrši se na način koji propiše ministar nadležan za unutrašnje poslove. To je što se tiče ove primedbe. Gospodine ministre, ja bih sada vama, koristim vreme koje mi je preostalo, postavio jedno pitanje po članu 226. i molio bih vas da mi odgovorite, danas ili u pisanom obliku, kao što je praksa. Ovih dana smo iz medija pratili statusnu konferenciju generala Tolimira u Haškom tribunalu, koji je po ne znam koji put izjavio da je uhapšen u Beogradu i da su mu vrata od stana razvaljena dinamitom. Mi smo ovo pitanje pokretali u Odboru, kao članovi Odbora za odbranu i bezbednost, i dobili smo odgovor, gospodine ministre, u kome se pismeno, između ostalog, kaže da smo se mogli i iz medija i iz štampe uveriti da je gospodin Tolimir uhapšen u Republici Srpskoj. Gospodine ministre, neću nijednog trenutka da sumnjam u to što ste vi rekli, niti sumnjam u vašu dobru nameru, ali vas ovog puta pitam, ako, kao ministar policije ili Vlada Srbije, ostajete pri odgovoru da je general Tolimir uhapšen u Republici Srpskoj - ko je onda njega uhapsio u Republici Srbiji, odnosno koji su ga kriminalci uhapsili, ako nije naša policija? Zašto ovo pitam? Zato što moramo tu dilemu da otklonimo, a iz medija, takođe, vidim i da haški istražitelji traže odgovor na ovo pitanje. U slučaju da se i to pitanje ignoriše, gospodine ministre, mislim da bi ovaj visoki dom morao da inicira smenu najodgovornijih u institucijama i da zatraži da reaguje nadležno tužilaštvo, u skladu sa zakonom, ma o kome se tu radilo, o vama ili o bilo kom drugom, Ministarstvu ili Vojsci. Smatram da se ovo mora tako postaviti, iz prostog razloga što se nameće pitanje koje instrumente vlasti može da koristi Odbor za odbranu i bezbednost ako ga ignoriše izvršna vlast u pogledu dostavljanja informacija.
Zahvaljujem. Na listi govornika nema više prijavljenih. Povodom Poslovnika, izvolite, narodni poslanik Damjanović, posle njega narodni poslanik Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, nerado govorim o tome, a ne bih ni govorio da nije insistiranja Roma iz Kraljeva. Naime, dobio sam faks u kojem su me par puta molili da se vidi šta se radi u vezi s romskom zajednicom u Kraljevu. Smatram da ne treba Romi da budu na meti, kad su ovako složena vremena u našoj državi. Kad Romi počinju nešto da rade, da preživljavaju od danas do sutra, dešavaju se neke stvari, pa mi dozvolite da vam pročitam. ''Želimo da vas upoznamo da se vrši javna diskriminacija prema romskoj zajednici od strane direktora JKP ''Pijace'' u Kraljevu. Romi uredno plaćaju sve dažbine koje je Upravni odbor Pijace doneo i do sada su plaćali pijačarinu od 60-120 dinara po danu. Jutros im je naplaćeno po 600 dinara, što je višestruko u odnosu na prethodni period. Na razgovoru kod direktora Pijace, postavljeno je pitanje da li ima odluke Upravnog odbora, odluke Skupštine opštine i dobili smo odgovor - nema. Na moje pitanje - kako se onda naplaćuje po 600 dinara samo za romsku populaciju, odgovor direktora je bio - ja sam to odlučio.'' Da ne čitam dalje, ali mislim da ovo nije stav srpskog naroda prema romskoj zajednici, ovo su pojedinci, pa molim određene institucije da utiču da se ovo ne dešava. Mi svi znamo kako teško živi i srpski narod, a znamo kako tek onda živi romski narod. Oni preživljavaju prodajom voća i povrća. Svi mi znamo da je to trgovina, preprodaja, ali nema drugog izlaza za opstanak romskog naroda, jednog dela populacije, pa vas molim da se ovako nešto ne dešava i da određeni faktori rešavaju ovakve probleme.
Povodom Poslovnika, reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho, a nakon njega narodni poslanik Rajko Đurić.
Reklamiram povredu člana 266. Poslovnika. Gospodine ministre, niste bili malopre u sali kad sam hteo da vam kažem šta rade članovi Opštinskog odbora DSS-a u Loznici. Pošto se vi uvek udarate u prsa da ste čestiti i pošteni i da nije važno ko je u kojoj stranci, sada ću vam izneti neke interesantne stvari koje bi trebalo hitno da proverite, da li su istinite, a istinite su, pošto imam sve ugovore i sve dokaze. Radi se o direktorima Gimnazije, koji su članovi DSS-a, a daju sve poslove, tj. kreči već godinama jedna firma - ''Đuka boje'', a taj Đunkić Milivoje je član vašeg opštinskog odbora i predsednik Izbornog štaba DSS. Ono što je najveće zlo u ovom trenutku, to je predsednica Opštinskog odbora Mirjana Mitrović, najverovatnije je znate, koja direktno učestvuje i naređuje ovim direktorima da sav posao što se tiče škola daju firmi ''Đuka boje''. Interesantno je da se protiv Mirjane Mitrović vodio krivični postupak zbog zloupotrebe položaja i sukoba interesa, pa bih želeo da kao ministar intervenišete i vidite o čemu se radi, a ujedno vam postavljam to kao poslaničko pitanje.
Reč ima narodni poslanik Rajko Đurić.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, jedan veliki Srbin, usuđujem se reći, možda, najveći Srbin, Miloš Đurić, profesor etike, ostavio je svima nama u nasleđe kratku, jasnu i razgovetnu misao: ''Ja predajem etiku, ne sviram u diple''. U ime etike, koja je, svedoci smo, redak gost, čak, pod svodom ovog doma, a naročito zbog odbrane dostojanstva tog slavnog čoveka, Đurića, koji je, zajedno s akademicima, počev od predsednika Aleksandra Belića, istoričara Viktora Novaka, Vase Čubrilovića, pa do čuvenog biologa Ivana Đaje, bio zatočenik koncentracionog logora na Banjici, soba 36, želim dagospodinu ministru postavim sledeće pitanje. Najavljen je 7. oktobra srpski marš u Novom Sadu, u 17 časova. Molim kameru da ovo snimi. Pitam vas, gospodine ministre, ali i sve poslanike ovog doma, da li će hitlerovski nakot imati i dalje pravo da u ovoj zemlji organizuje svoje skupove, u želji da, čak, stavlja ljudske glave, a ne prava, pod noge? Ako se to dogodi, gospodine ministre, a molim vas da, u okviru svojih raspoloživih prava, preduzmete sve da do toga ne dođe, pozivam poslanike da 7. oktobra stupimo, u znak protesta, u štrajk glađu i da se, nakon toga, prema našem scenariju, dogovorimo šta treba uraditi protiv njih, jer ovim maršom se obeležava, ni manje ni više, nego rođendan Hajnriha Himlera, njihovog idola i uzora.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Dame i gospodo narodni poslanici i narodne poslanice, poštovani predsedavajući i predsedništvo, slušajući današnje i jučerašnje rasprave i, uopšte, imajući u vidu ekspoze premijera Koštunice prilikom izbora ove vlade, pred građane Srbije, kao i pred sve narodne poslanike, postavlja se jedna dilema i ja, u skladu sa svojim ovlašćenjima iz čl. 225. i 226, molim pojašnjenje. Naime, juče i danas smo imali prilike da slušamo jako puno o evropskim integracijama, o tome kako je ovaj zakon, kao i prethodni zakon, samo još jedan u nizu zakona ka evropskim integracijama, a istovremeno imamo jasnu poruku da Srbija nema nameru da nastavi ka evropskim integracijama. To se vidi iz izjava i, uopšte, iz jučerašnjeg nastupa stranke premijera, koja je jasno rekla da Srbija ne želida stupi u NATO. Meni je jako žao, ali za zemlje zapadnog Balkana je ulazak u NATO jedan od uslova za Evropsku uniju i o tome nema rasprave. Mi moramo jednom da shvatimo da u Evropu ne možemo po svojim pravilima. Postoji politika uslovljavanja koju EU vodi prema svim zemljama u pristupnom i predpristupnom periodu i, prosto, ne možemo sebi da dozvolimo da se ponašamo tako da hoćemo u Evropu, nećemo u NATO, hoćemo ovo, nećemo ono. Prosto, to tako ne ide. Dakle, jasno je da Srbija skreće s ovog puta evropskih integracija koji je, kao svoj cilj, ova vlada sebi zacrtala. Pri tom, Ligu socijaldemokrata Vojvodine ne čude oni koji je sa tog puta odvlače, zato što smo od početka govorili da nijedna vlada u kojoj je Vojislav Koštunica premijer ne može nikada i neće biti ni evropska, ni prodemokratska, ni reformska, ali nas čude, zapravo, oni koji sede u toj vladi, koji daju mandat za to, a za vreme svoje kampanje su kao osnovni cilj zacrtali nastavak evropskih integracija. Još više nas brinu, zapravo, one izjave koje dolaze iz Vlade povodom ovog istupa stranke premijera Koštunice, a koje govore o tome da ova stranka nema nameru da odreaguje na to što je stranka premijera jasno i eksplicitno odustala od evropskih integracija. Dakle, mi smo imali prilike da čujemo od potpredsednika Vlade Božidara Đelića da to što je DSS odustao od evropskih integracija ''ni na koji način ne može ugroziti jedinstvo i opstanak Vlade''. Istovremeno smo mogli čuti od ministra odbrane, gospodina Šutanovca, da će opstanak Vlade ozbiljno biti ugrožen ukoliko DSS ne bude pružio podršku Borisu Tadiću na predsedničkim izborima. Postavlja se pitanje kako je moguće da to što je jedan od koalicionih partnera u Vladi sasvim odustao od evropskih integracija ne predstavlja problem za DS? Istovremeno, predstavlja neverovatan problem ako jedan od koalicionih partnera ne bude pružio podršku Borisu Tadiću. Dakle, da li je DS-u to da Boris Tadić ostane na vlasti postalo važnije od evropske budućnosti ove zemlje i budućnosti evropskih građana ove zemlje? Hvala vam.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik Socijalističke partije Srbije dr Žarko Obradović. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Izvolite, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, moram reći, u ime SPS-a, da danas raspravljamo o jednom za građane Republike Srbije jako važnom zakonu i mislimo da je krajnje vreme da Republika Srbija dobije novi zakon o putnim ispravama, odnosno zakon kojim bi građani, državljani Republike Srbije dobili nove putne isprave. Godina je 2007, prošlo je već više od četiri godine od kako je nestala SRJ. Za one zaboravne, da podsetim, reč je o državi za koju je DOS govorio da će postojati, zato što će oni obezbediti dogovor sa Republikom Crnom Gorom, dogovor koji će biti optimalan za obe države članice i da će građani moći mirno da žive. Tada je bilo rečeno da je to demokratsko pitanje, pa kada nazovidemokratske snage budu vršile vlast u Srbiji, to će pitanje biti rešeno. Kasnije smo dobili državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, putne isprave su ostale iste, i sa ovom državnom zajednicom Srbija i Crna Gora se desilo što i sa prethodnom, tzv. demokratske snage nisu uspele da sačuvaju zajedničku državu, čak, mogu reći da su se neki od njih zdušno trudili da takve države ne bude i u tome su, neosporno, uspeli. Uspeli su u tome ne samo činom da su se Crnogorci samostalno, naravno, referendumom, izjasnili o svojoj nezavisnosti, nego i time što su ovde, u Srbiji, apsolutno propagirali ideju nezavisne Crne Gore i odvajanje Srbije i Crne Gore. Naravno, formalno gledano, pravo je svake države da odlučuje o svojoj sudbini, ali sa stanovišta činjenice da u Crnoj Gori živi preko 30% građana Crne Gore koji su se izjasnili kao Srbi i te kako je bilo važno da i Srbija i Crna Gora budu u jednoj zajedničkoj državi. U svakom slučaju, možemo konstatovati da su te dve države nestale, kao i ona velika Jugoslavija pre, da su putne isprave u celom tom vremenu važile i došli smo u jednu paradoksalnu situaciju da državljani Republike Srbije koji putuju imaju putne isprave države koja ne postoji. Na stranu kakva su bila tehnički, tj. kakvog su kvaliteta bila ta dokumenta, ali je takva putna isprava, definitivno, prilikom putovanja svakog državljanina Republike Srbije u inostranstvo izazivala određene nedoumice, i formalne, i pravne. Moram reći da je, bar, meni žao što će ta crvena putna isprava otići u istoriju, ne samo kao simbol jedne dobre države koja je objedinjavala sve Srbe u jednoj državi i bila, makar u to vreme, država koja je služila mnogima u svetu kao primer države u kojoj su različiti narodi i nacionalne manjine mogli da žive zajedno, nego i kao jedan simbol slobode putovanja u svetu. Taj pasoš je tada bio na visokoj ceni i mnogi u inostranstvu su se trudili da dođu do pasoša te velike Jugoslavije, jer im je omogućavao putovanje širom sveta. S druge strane, opet mogu reći, bar ako ministar bude imao imalo sluha za boje zastave Republike Srbije, da će i novi pasoš biti crvene boje, ako bude poštovao one boje koje ima zastava Republike Srbije. U svakom slučaju, dobro je da Republika Srbija konačno dobije svoj pasoš i da državljani Republike Srbije budu izjednačeni sa svim drugim građanima sveta prilikom korišćenja te putne isprave. Mislim da je loše što zakon ne sadrži bliža određenja sadržaja putne isprave. Ovo ne govorim slučajno. Kada smo usvajali Ustav Republike Srbije, videli ste tamo, u članu 7. Ustava Republike Srbije se propisuje da će bliži izgled i upotreba grba, zastave i himne biti uređeni zakonom. Ako se ova tri simbola države Republike Srbije uređuju zakonom, onda se moglo i u zakonu o putnim ispravama naći rešenje da i izgled putne isprave bude uređen zakonom. Ne mislim da će Vlada, odnosno Ministarstvo učiniti nešto što će biti u suprotnosti, ali nema nijednog valjanog razloga da ovo pitanje ne bude uređeno zakonom, pogotovo što će, sigurno, na jednoj strani te putne isprave biti grb Republike Srbije. Danas smo od kolega, narodnih poslanika, koji su raspravljali o ovoj temi, čuli neke druge zanimljive ideje, pa ćemo videti kako će to izgledati, ali je uvek bolje da to bude rešenje sadržano u zakonu, a ne da bude predmet neke uredbe ili nekog propisa koji donosi ministar. Druga stvar, ovi biometrijski podaci su sastavni deo ove putne isprave. Mi smo videli, prilikom usvajanja Zakona o policiji, u onom delu koji se odnosi na lične isprave, da je i tada bilo propisano korišćenje ovih biometrijskih podataka. Doduše, Vlada je kasnije, pod pritiskom javnosti, pre svega, Srpske pravoslavne crkve, donela jednu uredbu kojom je građanima Republike Srbije dala mogućnost da se izjasne sami da li hoće ili neće da koriste onaj famozni čip kao deo podataka koji sadrži lična isprava. U ovom slučaju, tu neće biti dileme, bar ja mislim, jer je takav način izrade ove putne isprave, pasoša, nešto što se postavlja kao uslov i za njegovo korišćenje u inostranstvu. Ne bih želeo da se desi nešto slično, da se opet država Srbija nađe pod pritiskom SPC. Mada, naravno, o SPC ne mislim niša loše, daleko od toga, imamo već nekoliko puta u našoj bliskoj prošlosti situaciju da o nekim stvarima SPC daje svoje mišljenje, a da Vlada Republike Srbije to prihvata, što pokazuje da u našem društvu još uvek ne postoji ta odvojenost države i crkve. Jedan primer je ova uredba o ličnoj ispravi, a drugi - ovaj već čuveni primer oko ukidanja PDV-a za opremu za bebe. Kada su narodni poslanici, iz različitih poslaničkih grupa, smatrali da je dobro za građane Republike Srbije, odnosno za decu, ukidanje PDV-a na odeću, obuću i hranu za bebe, skupštinska većina, vladajuća većina to nije smatrala za potrebno, ali kada je patrijarh Pavle tražio od njih da se taj PDV ukine, oni su doneli odluku. Za sada imamo samo odluku koja, naravno, nema nikakvu pravnu valjanost, jer to tek treba da bude pretočeno u zakon, pa ćemo da vidimo da li će i oko ovog pitanja biti nečeg sličnog. Kada je reč o podnošenju zahteva za maloletna lica, molio bih gospodina ministra samo da nam da jedno objašnjenje. U članu 29. Predloga zakona o putnim ispravama je to obrazloženo, ali moram reći da se ne vidi da li će svako maloletno lice, uključujući i malu decu, bebe i ostale koji su već na putovanju u inostranstvu, sa roditeljima, naravno, imati posebnu putnu ispravu. Do sada je bilo rešenje da se deca nalaze, imenom i prezimenom, bilo putem slike, na pasošu jednog od roditelja. Sada se postavlja pitanje da li će za svako dete biti potrebna posebna putna isprava. Mislim da bi Ministarstvo moglo da nam kaže, gospodin ministar večeras, da li se zna koliko državljana Republike Srbije ima putne isprave. Ovo ne govorim slučajno. Znamo koliko građana Republike Srbije ima po popisu stanovništva, ali bi bilo zanimljivo čuti koliko državljana Republike Srbije ima putne isprave, da bismo, u odnosu na to, usvojili, ili izvukli određeni zaključak, pošto se stalno priča o toj želji za putovanjem, pa da vidimo koliko građana Republike Srbije ima pasoš. Koliko među onima koji imaju putne isprave... Hvala. Ministar će to posle, kada bude davao završnu reč, i ostalima reći, ja sam to čuo, da ne zloupotrebljavam ovu govornicu na taj način. Dobro bi bilo da čujemo, takođe, od gospodina ministra, koliko ljudi ima diplomatske pasoše iz raznih razloga, pošto je bilo i od strane nekoliko kolega pitanja da li postoji mogućnost da, eventualno, dođe do zloupotrebe tog diplomatskog pasoša na različite načine. Pitanje je, takođe, član 9. Predloga ovog zakona koji govori o članovima uže porodice koji imaju pravo na diplomatski pasoš radi tih putovanja. Mislim da to pitanje treba malo pojasniti, kao i član 10 - koji su to najviši državni funkcioneri na koje se odnose odredbe zakona o putnim ispravama, pošto vidim u Predlogu zakona da je to ostavljeno Vladi, da to nije uredio zakon. SPS ceni da posebna pažnja treba da bude posvećena zaštiti, korišćenju i dostavljanju podataka koje sadrže putne isprave. Mislim da je to potrebno veoma jasno odrediti i objasniti, da ne bi došlo do moguće zloupotrebe podataka koje lična isprava sadrži. Na kraju, mislim da je dobro što će Narodna skupština Republike Srbije usvojiti zakon o državljanstvu kojim će svim Srbima van Srbije biti data mogućnost da dobiju državljanstvo Republike Srbije. Danas smo u Odboru za pravosuđe i upravu imali izjašnjavanje o amandmanima, Vlada je prihvatila amandman jednog našeg kolege izDSS. Taj amandman, koji je kolega iz DSS-a podneo, istovetan je amandmanima SRS-a i SPS-a, bar u duhu, ne mora to biti svako slovo. Ovo govorim iz razloga što će ti državljani, odnosno svi ljudi koji dobiju državljanstvo Republike Srbije, na osnovu tog državljanstva biti u situaciji da dobiju i putnu ispravu države Srbije. Mislim da je to jedan korak koji treba pozdraviti.
Povredu Poslovnika reklamirala je narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar Jočić nije bio u sali pred kraj prepodnevnog dela rasprave. S obzirom na to, gospodine ministre, da, po članu 93. Poslovnika, vi sada treba da izađete i odgovorite na ove naše primedbe, ako možete malo da me saslušate, ministre. Sve je to u redu, ali ja moram konkretno da vas pitam da bih tražila i konkretan odgovor. Jesu li vam preneli? Nisu. Znači, nije bio tu gospodin Todorović. Amandman SRS-a koji je podneo gospodin Nemanja Šarović, kojim treba da se precizira izgled pasoša, apsolutno je, do detalja, opisao kako pasoš treba da izgleda, putna isprava. Dakle, pored biometrijskog čipa, 125 puta 85 milimetara, da bude tamno plave boje, da ima zlatotiskom utisnut grb Republike Srbije i da piše - Republika Srbija, ispod toga na srpskom, engleskom i francuskom - pasoš. Ja sam vam danas, u prepodnevnom delu sednice, rekla da treba da nam kažete, ako ste već ovlašćeni po zakonu da osmislite izgled pasoša, u pitanju je ova druga, ključna stvar, kako izgleda i gde će biti stavljen biometrijski čip, da li će to biti kao u američkom pasošu - na korici pasoša, ili će biti na drugom mestu, na drugoj strani. Predložila sam da na drugoj strani, to je ona koja nije plastificirana, koja je kartonska, umesto grba, koji bi ovde bio u zlatotisku, odmah po otvaranju pasoša, bude mapa Republike Srbije. Time ćemo, i izgledom pasoša, ako već imate neku ideju, vi ćete nam je reći, pretpostavljam da imate, potvrđivati teritorijalni integritet i suverenitet naše zemlje, nedeljivost Srbije i očuvanje Kosova i Metohije. Osim toga, time ćete, gospodine ministre, verovatno, sprečiti ili odbiti mogućnost onoga o čemu je govorio dr Goran Cvetanović, da se predstavnici šiptarske nacionalne manjine, koji bi iz raznoraznih razloga da dođu u posed srpskog pasoša, odbiju od te mogućnosti, jer bi im jasno bilo stavljeno do znanja, a to je ono što svakako ne žele da prihvate, tj. ta mapa koja bi stajala na drugoj strani govorila bi da je u pitanju Srbija sa čitavom svojom teritorijom i da će to zauvek tako i ostati.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam - da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SPREČAVANjU NASILjA I NEDOLIČNOG PONAŠANjA NA SPORTSKIM PRIREDBAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici o ovoj tački dnevnog reda, za SRS - Aleksandar Vučić, za DSS – NS - dr Vojislav Koštunica - Željko Tomić i za Poslaničku grupu Vojvođanski poslanici - LSV, SVM - Aleksandar Marton. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova, želi reč? Izvolite.
Što se tiče završne reči o prethodnom zakonu, zahvaljujem na iscrpnim izlaganjima. Usvojiću amandmane, određene amandmane SRS-a, Saveza vojvođanskih Mađara i Demokratske stranke. Što se tiče samog pasoša, teško je, verujte mi, da se svakom da, da bude jeftin i da se brzo uradi, ali potrudićemo se da, ipak, nešto od toga ispunimo. Sada o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Ove izmene su potpuna implementacija odredaba Evropske konvencije o nasilju i nedoličnom ponašanju gledalaca na sportskim priredbama, a posebno na fudbalskim utakmicama. Stanje javnog reda i mira u vezi sa sportskim priredbama prati se stalno od usvajanja ovog zakona, od 2003. godine, tako da smo mogli da vidimo šta su nedostaci, kako ga treba dopuniti i definisati pojave koje su prisutne na sportskim utakmicama. Znači, uočen je nastanak novih i modifikovanje postojećih oblika protivpravnog ponašanja koji su ostali van domašaja zakona, i to, naročito, okupljanje navijača mnogo pre početka sportske priredbe, prenošenje nasilja na okolinu sportskog objekta, nasilničko ponašanje i pri odlasku sa sportske priredbe, a neretko su igrači i službena lica izvršioci kaznenih dela. Takođe, evidentiran je i porast nedoličnog ponašanja i nasilja nad navijačima, neretko praćeni smrtnim posledicama, teškim telesnim povredama, nanošenjem ogromne materijalne štete i narušavanjem javnog reda i mira. Pored toga, u sudskoj praksi su prisutna različita tumačenja određenih pojmova kao što su - sportski objekat, gledalište, kao i stav da je neophodno dokazivati nameru prilikom izvršenja krivičnog dela. Često puta nameru je nemoguće dokazati. Sve to nameće potrebu da se ovim predlogom zakona uvedu nove obaveze i odgovornosti sportskih klubova i njihovih igrača, službenih lica, redarske službe, novo ovlašćenje Ministarstva unutrašnjih poslova, pooštre pravne kvalifikacije kaznenih radnji, kao i stroža kaznena politika, propisivanjem dužeg trajanja krivičnih sankcija i maksimalnim određivanjem novčanih kazni za prekršaje. Predložene mere se ne odnose samo na navijače, već i na sve učesnike na sportskim priredbama, kako bi se pojačala generalna prevencija koju bi ovaj zakon trebalo da ostvari i time doprinese opštoj bezbednosti. Samo kratko, o nekim novinama koje su prisutne u ovom zakonu. Menja se vreme održavanja sportske priredbe, sa 90 minuta, povećava se na 120 minuta pre njenog početka. Uvodi se pojam gledališta, to je uređen prostor na sportskom objektu namenjen za smeštaj gledalaca, znači tribine, odnosno prostor uz sportski teren namenjen za gledaoce, ako objekt nema tribine. Dodaje se pojam pratećeg prostora, sanitarni, garderobni, spremišni prostor, kao deo sportskog objekta. Druga grupa novina je ona koja povećava dužnosti i obaveze svih učesnika sportskih priredbi, i to sportskih saveza, sportskih društava, klubova i službenih lica. Dodaju se obaveze redarskoj službi, obaveze organizatora, takođe, i obaveza gostujućeg sportskog kluba. Daju se neka ovlašćenja MUP-u, da može da naloži grupama navijača kretanje određenim pravcima, da može da spreči dolazak na sportsku priredbu, ukoliko je grupa sklona nasilničkom ponašanju, a može i da se zabrani održavanje sportske priredbe ako se ne postupi po nalozima MUP-a. Jedna od novina je i zabrana ne samo prodaje, već i konzumiranja alkohola, i to na određenoj, potpuno definisanoj udaljenosti, što do sada nije bio slučaj u postojećem zakonu. Krivične odredbe se pooštravaju i kažnjava se svaki neovlašćeni ulazak na sportski teren. Mnoge prekršajne odredbe postaju krivične odredbe, i to o ulasku, oštećenju sportskih objekata na kojima se odvija sportska priredba, opreme i drugo. Krivične sankcije se povećavaju, a povećavanjem kazne na pet godina zatvora omogućava se pritvor svih. To je ukratko to o novom zakonu. Tvrdim da su ove izmene i dopune Zakona rađene tako što se sve ono što se dešavalo od 2003. do današnjeg dana pomno pratilo. Analizirali su se propusti do sada i, jednostavno, MUP je davao određene predloge, zajedno sa drugim ministarstvima, da proširi krug odgovornih lica.
Shodno članu 85. stav 4. Poslovnika, obaveštavam vas da će se produžiti rad sednice i posle 18 časova, do okončanja ove tačke dnevnog reda. Da li izvestilac, poslanik Vlatko Ratković, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost, narodni poslanik Đorđe Mamula želi reč? (Ne) Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, Jadranko Vuković, Milorad Buha, Petar Jojić i Božidar Delić, žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, gospodin Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ima mnogo nedoumica i bilo je potrebno mnogo više premišljanja, rekao bih, razgovora i slušanja tuđeg mišljenja, pre nego što ste izašli u javnost sa Predlogom izmena i dopuna Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Naime, vi znate za osnovnu primedbu SRS-a, u principu, kada je reč o tzv. sporednom zakonodavstvu, posebno kada je reč o krivično-pravnoj materiji. To bi trebalo izbegavati po svaku cenu. Mi danas imamo desetine zakona u kojima imate propisane krivično-pravne norme, biće krivičnog dela opisano i posebne krivične sankcije. Bog otac ne pohvata više u kojim to zakonima imate i da li čovek može da koristi samo Krivični zakon ili koliko drugih zakona mora da uzima u obzir da bi pravno kvalifikovao određena krivična dela. Posebno ću govoriti o zaštitnim merama o kojima ministar nije govorio, a čije pooštravanje je predviđeno ovim zakonom. Dakle, da krenemo od opštih društvenih okolnosti, poznate teme, koje bih okarakterisao sintagmom - nasilje na stadionima i drugim sportskim objektima. Da li je ikome prijatno kada se to dešava? Nije. Niko ne želi da, kada pošalje svoju decu, razmišlja o tome šta će da im se dogodi. Niko ne želi da bilo koji sportista bude ugrožen. Niko ne želi da bilo koji čovek, u bilo kom trenutku, na bilo kom radnom mestu, mora da brine za sopstvenu bezbednost. Sve su to razlozi zbog kojih nema sumnje da bi svako normalan, svaki razuman i racionalan čovek prihvatio da se nešto učini u poboljšanju sigurnosti običnih ljudi, ali Predlog ovog zakona umnogome nosi brojne suprotnosti. Naime, vi ste ovim zakonom navijače, a sam sam nekada bio jedan od, pa mogu da vam kažem kako će to ti ljudi da osete, i to ne oni koji idu na stadion zato što misle da treba da prave nered, nego zato što vole određeni klub, bilo "Zvezdu", bilo "Partizan", bilo "Hajduk" iz Kule, "Radnički" iz Niša, "Napredak" iz Kruševca, potpuno je svejedno, stavili u određene norme. Ako bih mogao da vas zamolim za samo malo pažnje, pošto ne mislim da je naročito važno ko za koga u ovom trenutku navija, već mislim da je mnogo važnije kakve se norme donose i važno je da ti ljudi to znaju. Nadam se da ste pročitali, gospodine ministre, član 20. ovog zakona i izmene i dopune tog člana, a to je član 7. koji menjate, u kojem imamo umetnutu rečenicu od koje ću poći, a za koju mislim da je skandalozna. U redu je sve ovo - ko neovlašćeno uđe na sportski teren, pa da nam kažete - to je praksa u Engleskoj, pa, od kada su to uveli nema više ulaska na teren navijača koji bi da se obračunavaju fizički sa igračima itd. Ali, šta će vam, ministre, ovaj deo "ko svojim ponašanjem ili parolama izaziva nacionalnu, rasnu i versku mržnju ili netrpeljivost"? Lepa ustavna norma, ali je problem u tome što ispod toga piše: ''Ko u grupi izvrši krivično delo iz stava 1. ovog člana kazniće se zatvorom od jedne do osam godina, a kolovođa grupe do 10 godina zatvora''. Dakle, ako neko vikne "mrzim Cibonu", vi to možete da kvalifikujete, a dokazaću vam da možete na sopstvenom primeru. Sada ćete da čujete, dokazaću vam to. Ko vikne "mrzim Cibonu", hoćete li da ga osudite na osam godina robije ili na 10 godina? Kog ste ubicu ili kriminalca, one koji su oštetili državu za stotine miliona evra, osudili na godinu dana robije, a ne na 10 godina robije? Hoćete li to osuđivati decu od 18, 19 godina, koja će u svojoj strasti da kažu - mrzim "Dinamo", ili koja će da viknu "ustaše"; zato ćete da kažete da mrze ustaše. Šta je loše u tome da neko mrzi ustaše? Vi ćete zbog toga da ga osudite na 10 godina robije. Što ne osudiste ovog, kako reče danas optuženi u postupku pred Specijalnim sudom - milion i po evra je dao na ruke Čedomiru Jovanoviću za otmicu Miroslava Miškovića, a pare išle Zoranu Đinđiću, pa za šverc cigareta? Šta radite vi, ljudi? To je milion i po evra, radili šta su hteli, kako su hteli, niko ništa, a ovde ćete, zato što će neko da vikne ''ustaša'', isprovociran ko zna kakvim ponašanjem, ili "mrzim Cibonu", ili bilo šta drugo, odrediti da dobije 10 godina robije. Hoćete li sutra da kažnjavate one koji na stadionu budu vikali "Kosovo je srce Srbije"? Hoćete li da vam kažem zašto su kažnjeni FK "Partizan" i navijači "Partizana"? Ja sam zvezdaš. Dakle, kažnjeni su samo zato što su vikali "Ratko Mladić" i "Kosovo je srce Srbije" usred Širokog brijega. Zato i zbog majica sa likom Ratka Mladića i Radovana Karadžića. Jesu li oni bili ti koji su gađali kamenicama domaće navijače? Nisu, nego su uzvratili. Zašto su krivi? Krivi su zbog ovoga o čemu vi ovde pričate. Vi nam kroz ovaj zakon uvodite najgoru vrstu verbalnog delikta, samo čekam nove izmene i dopune u kojima će da piše - ne smete da zviždite nekom iz vladajuće većine. Vama je to smešno. Smešno vam je, pitajte te ljude da li im je smešno što mogu da budu kažnjeni sa po osam do deset godina robije zato što će da viknu "mrzim Dinamo", "mrzim Cibonu" ili bilo šta drugo. To ste vi sada ubacili ovim izmenama i dopunama. Da vas pitam - ko vam je to dobio osam i deset godina robije? Daću vam nekoliko primera iz sudske prakse. Oni koji vam hladnokrvno ubijaju taksiste u Beogradu, samo da čujete, gospodine ministre, za sudsku praksu u prvom stepenu, kada kažem hladnokrvno, znači da na poseban zločinački način pucaju čoveku u glavu, izbace ga iz kola, ostave ga da umire tri, četiri ili pet minuta, dobiju 10 godina u prvom stepenu. Pošto imaju advokata koji je nekada bio sudija Vrhovnog suda, on namesti sa sudijama Vrhovnog suda da tu kaznu smanje u drugom stepenu na osam godina. Izaći će posle pet godina. Pitam vas, da li je to isto, dragi prijatelji, kao i kad neko kaže ''ustaše'' ili ne znam šta? Jel to ista društvena opasnost kod bića krivičnih dela, pre svega se ceni društvena opasnost, je li to ista opasnost? Nije, dame i gospodo, ne sme da bude, ne može da bude. Znam da se mnogi sa tim slažu. Šta vam to znači – ''čime neko izaziva netrpeljivost''? Taj dobija osam godina robije što izaziva netrpeljivost! U šta to hoćete da pretvorite sportska borilišta? Da se ne navija? Da to ne liči ni na šta, da ukinete navijačke klubove? Da niko ne sme dete da povede, da brine da li će dete da opsuje nešto ili da kaže nešto što bi nekome od nadležnih državnih organamoglo da zasmeta, pa hajde u aps, nikada da ne izađeš iz zatvora? Sve ovo što ste napisali, čak i dodavali, valjda da se dodvorite nekome u Evropi, ne znam zbog čega ste učinili, zaista mi nije jasno, jer imate već sve u osnovnom zakonu, imate u Krivičnom zakonu. Šta vam je ovo značilo? Čemu je to služilo? Čemu vam služi povećanje ovih zaštitnih mera, da neko nema pravo da prisustvuje sportskim priredbama od tri meseca do jedne godine? Znate kako je to nekad rađeno, pa me sad zanima da li iste principe uvodite. Svojevremeno je ovde, u gradskom SUP-u, radio čovek, bio je veoma hrabar, ali policajac koji je bio na zlom glasu kod nas navijača, Nataša zna pošto je i njenog brata, pretpostavljam, privodio, kao i sve druge, nema čoveka kojeg taj čovek nije privodio, i to za "mrzim Cibonu", zbog toga je najviše voleo da privodi ljude, zato sam taj primer naveo. Reč je o izvesnom Avramu. On vam uđe u halu i kako neko kaže "mrzim Cibonu", tras, dovede dvojicu-trojicu, tri šamara, marš napolje, neću da te vidim narednih godinu dana. Za šta? Ne zna se za šta. Otprilike isto što ćete vi sada da primenjujete. Da vam kažem, da zabranim svom sinu da viče ''mrzim Dinamo'' ili ''mrzim Cibonu'' neću nikada, a vi gledajte da bude osam ili deset godina robije, kako god hoćete, ako je to za osam ili deset godina robije, bez obzira na to što pretpostavljam da ih i ne mrzi, nego ih, prosto, ne voli. Što da ih voli? Ali, eto, to se slaže u navijačkim pesmama. Imate nelogične odredbe.
Koristite i drugih 10 minuta.
Hvala vam, gospodine Obradoviću. Imate mnoge nelogičnosti. Gospodin ministar kaže, precizno je sada određeno u kom prečniku i u kom krugu ne sme da se koristi alkohol. Kaže gospodin ministar, to je nekoliko sati pre početka sportske priredbe, nekoliko sati posle početka sportske priredbe. Molim vas za samo malo pažnje. Pogledajte sledeću stvar. Vi u areni imate meč Novak Đoković - Lejton Hjuit. Na kilometar odatle su vam i ''Hajat'' i ''Interkontinental''. U Hajatu imate najvažniju neku delegaciju koja je došla u posetu našoj zemlji. Nema alkoholnog pića.Ne možete da popijete piće ni u ''Hajatu'' ni u ''Interkontinentalu''. Kakve vi besmislice donosite u ovoj zemlji? O čemu vi, ljudi, pričate? Kakve su ovo gluposti? Ko će u ''Hajatu'' da zabrani da vi odnesete bilo kom zvaničniku, došao ambasador Aleksejev u ''Hajat'' i sad vi njemu kažete da ne može da popije čašu alkoholnog pića?! O čemu vi pričate? Ovo su takve gluposti da stvarno nisam u stanju da ih komentarišem. Šta ćete da radite, na Marakani neka utakmica, a u restoranu "Đorđe" kompletan diplomatski kor. Onda će da dođe neki policajac da kaže američkom ambasadoru, ajde ti, marš napolje, ne smeš više da piješ burbon koji si naručio itd. Bilo bi u redu, nego neće i ne sme. Za te iz američke ambasade taj zakon neće da važi, ali će na srpskim navijačima da se iživljavaju ko koliko hoće. Pitam vas da li je to tačno ili nije tačno? Da li to piše u zakonu ili ne piše? Pa, piše u zakonu. Zato smo vam mi, gospodine ministre, u amandmanima smanjivali kilometražu i malo gledali da skratimo to vreme, da ipak to ne pređe u svoju drugu krajnost. Da to ne postane smešno svakom običnom čoveku, da se ljudi ne sprdaju sa zakonskim odredbama. Da vam ne kažem da sam razmišljao o tome, zamislite, u vreme neke košarkaške utakmice u Areni, u SIV-u imate prijem, veliki je državni praznik, Dan državnosti Republike Srbije, i ne smete da poslužite alkoholno piće zato što je SIV manje od kilometar udaljen od Arene. Do besmisla ste doveli zakonske predloge sa kojima izlazite pred Narodnu skupštinu, zato što je smisao vaših zakonskih predloga - ja ću da se obračunavam sa huliganima. U redu je, za to postoji Krivični zakon, svakoga možete po Krivičnom zakonu da kaznite na različite načine. Imate normi koliko god hoćete. O čemu je ovde reč? Ovo je stigao nalog iz UEFA, čuo sam jednog genija koji je rekao - mi moramo, ako smo već za tu Evropu, sve evropske standarde da primenjujemo. Sad smo bili u Briselu, na utakmici Belgija-Srbija. Ništa od tih standarda tamo nisam video. Nemojte da dobacujete - kakav je rezultat bio, nije bio dobar, ali je bio bolji nego 6:0 za Argentinu kad vam je Tadić bio na utakmici. Mogu da vam kažem da smo mi koji smo bili u poseti kod Vojislava Šešelja, pa otišli na tu utakmicu, dali sve od sebe navijajući za naše, a ovi vaši koji su tamo bili, što nas predstavljaju u EU, u NATO-u, nisam video da navijaju za Srbiju. Da li dala Srbija gol, da li dala Belgija gol, njima je svejedno. Isto im je ko god da da gol, kako god da da gol, niti se raduju, niti tuguju. Mi smo tugovali, ali tako i priliči Srbima koji za svoju zemlju i za svoju otadžbinu navijaju. Kažete, da je to veoma važno, gospodine ministre, zato što će se time sprečiti dodatni nemiri. Podsećam na jedno krivično delo koje imamo u našem krivičnom zakoniku, a to je krivično delo učešća u grupi koja vrši nasilje. To je, inače, krivično delo koje služi za zloupotrebe, doneto u izmenama i dopunama Zakona 2003. godine. Služilo je predstavnicima DS-a, pre svega, da bi progonili one koji bi se na različite načine okupljali na skupovima, mitinzima protiv režima, pre svega, kada bi pokušali da spreče nekoga da na protivustavan način uhapsi određeno lice i isporuči ga Haškom tribunalu. Podsetiću vas da je to delo našlo svoju posebnu primenu posle hapšenja Veselina Šljivančanina, kada je protiv više desetina lica podneta zajednička krivična prijava, a zatim i podignuta optužnica, pokrenut postupak protiv svakoga pojedinačno. Slučajno sam i ja bio jedan od ljudi protiv kojih je podignuta optužnica. Zbog čega? Jesam li udario nekog policajca? Jesam li mu se suprotstavio? Nisam. Na sudu su dokazivali, postoji fotografija gde policajac mene udara, nisam hteo da mu uzvratim. Mogao sam, ali nisam hteo, zato što poštujem njega, njegov hleb, njegovu uniformu i sve drugo i zato što sam znao da je nervozan, da je pod pritiskom, da je dobio loš nalog od vlasti, da to radi nevoljno itd. Čovek je priznao, izvinio mi se. Rekao sam mu da neću da ga gonim ni za šta - to je tvoj posao, radi ga i dalje, razumem te potpuno. On kaže, ali vi ste krivi zato što ste bili tu. Tu je bio neko ko je vršio nasilje, a bili ste i vi tu. Dakle, dragi prijatelji, vlast donosi takav zakon da možete da budete u skupini od 100 ljudi koja viče "ustaše", da pri tom ne izgovorite nijednu reč, a da svako od vas može da bude kažnjen sa osam godina zatvorske kazne, apsolutno svako, zbog nepreciznosti zakonskih normi sa kojima ste izašli pred narodne poslanike, s tim da pokazujete da je vama važno da možete silu da primenjujete kako hoćete, kada hoćete, arbitrarno, jer sam sasvim siguran da je to nemoguće u svakom trenutku i na svaki način, kako to hoćete, i da to nije evropski princip. Moram da vam ukažem na sledeće činjenice. Na svim borilištima u Hrvatskoj, igra ''Zvezda'' protiv ''Zaprešića'', igra ''Partizan'' protiv ''Cibone'', igra bilo ko, osnovna parola koja se čuje jeste- "Srbe na vrbe", ili "Ubij, ubij, ubij Srbina". Kako to kod njih ne važi da dobiju osam godina robije za to? Ne kažem ja ovde nešto za Hrvate, ja kažem za ustaše, što je nešto drugo,to nije nacionalna pripadnost. Kako to da oni mogu da kažu "Ubij, ubij, ubij Srbina", "Srbe na vrbe" i da to bude milozvučno, lepo i njihovim reporterima, a ne daj Bože da Srbi ovde kažu "ustaše", a ne Hrvati, pretpostavljam da nisu svi Hrvati ustaše, nego govorimo o ideološkoj pripadnosti, dakle, on vikne – ''ustaše'', a vi ćete da ga hapsite i deset godina robije da mu date? Gde to ima? Isti vam je slučaj na stadionu u Sarajevu, isti vam je slučaj na pojedinim stadionima u Podgorici ponekad, a posebno malo dalje, na stadionu u Tuzima itd. Dakle, ja vas pitam, gde vam je primenjen taj evropski princip, na koji način, na kom mestu, ili ćete vi na Srbima da se iživljavate ovde, a svi ostali će i dalje da rade svoj posao i protiv našeg naroda i protiv naših navijača? Moram još jedanput da ponovim, da ne bi bilo nedoumica, mi smo protiv bilo kakvih izgreda i nereda na sportskim manifestacijama. Svi počinioci treba da odgovaraju i da budu kažnjeni, svi počinioci bilo kakvih nedela i učesnici u bilo kakvom nasilju. Ali, to ne znači da ljude koji će da imaju drugačije mišljenje, zbog verbalnog delikta, zbog reči koje će da izgovore na stadionu, treba da kažnjavate sa po osam ili deset godina robije i da se samo na njima država iživljava, a da neki mogu da ubijaju na ulicama Beograda, na ulicama Niša, Novog Sada, Kragujevca, svakog drugog dana, i da dobiju po pet godina zatvora, dok najveći lopovi i kriminalci, evo, danas smo to slušali, kojim su parama raspolagali, 1,5 miliona evra samo za jednu otmicu su nosili u onim "krmačama", čuli ste verovatno, gospodine ministre, kako je to izgledalo, nisu kažnjeni. Sada ćete moje dete, koje će sutra da viče sa ''Zvezdinog'' severa, ili Tominog unuka, koji će da viče sa ''Partizanovog'' juga – ''mrzim Dinamo'', ili bilo šta drugo, na takav način da kažnjavate i da kažete - hajde u zatvor vas dvojica, zato što ste vi najveći problem u srpskom društvu. Nisu ti ljudi krivi što država ima mnogo problema na svim poljima, što država ne zna kako da rešava te probleme, što država ne zna šta će sa sobom, što nam je država otputovala na službeni put u Kinšasu, pa da se sva kola slome na navijačima. Dakle, "da" protiv nasilja, ali, svakako, "ne" protiv običnih ljudi, "ne" onima koji bi da kažnjavaju verbalni delikt, onima koji bi da kažnjavaju drugačije mišljenje, onima koji bi da kažnjavaju i nešto slobodnije mišljenje, ali, svakako, ''ne'' da to delo ima veću društvenu opasnost od bilo kakvog nereda, od ubistava, od najtežih krađa, od razbojništava i drugih kriminalnih aktivnosti koje se u ovoj zemlji ne kažnjavaju.
Vreme.
Razumeo sam vas, gospodine Obradoviću. U tom smislu, potrebno je naći pravu meru, zaštititi obične građane od nasilnika, zaštititi obične građane od onih koji žele da izazivaju nerede, ali, istovremeno, osloboditi ljude straha da ne smeju da viknu ono što misle ili osećaju, osloboditi ih straha da povedu decu na utakmicu i da im kažu - sada se izvičite i uradite šta želite i kako želite, samo nemojte nikog drugog da ugrožavate ni na koji način. Ovim što radite, samo ćete oterati sve ljude sa sportskih borilišta i manifestacija, niko vam živ dolaziti neće, a stadioni su nam, nažalost, nešto veći od pozorišta. Nećemo moći da ih napunimo nikada, a ionako nam zjape prazni. Sada ćete i ove ljude koji vole fudbal i košarku, koji su najvatrenije pristalice svojih klubova, dodatno da oterate, a plašim se da će neki, kao primer vaše rešenosti da primenite evropske zakone, da završe sa po tri, četiri, pet ili šest, ili osam godina robije, a da će vam ubice, kriminalci, lopovi najgori, i dalje ne samo šetati slobodno po Srbiji, već upravljati Srbijom, upravljati njenim resursima i dalje siromašiti njene građane. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-NS Željko Tomić. Gospodine Batiću, vi ćete biti ovlašćeni predstavnik o ovoj tački? Nakon gospodina Tomića, reč ima ovlašćeni predstavnik LDP-a Vladan Batić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, nisam želeo da govorim o zakonu, što se kaže, iz prve, ali posle izlaganja gospodina Vučića moram da reagujem. Gospodine Vučiću, opasno ste zamenili teze, vrlo opasno. Kada u zakonu piše da se izaziva nacionalna, rasna i verska mržnja i da to podleže određenoj vrsti sankcija, dali ste primere – ''mrzim ustaše'', ''mrzim Cibonu'', ''Kosovo je srce Srbije''. To ne izaziva nijednu od ove tri stvari. (Aleksandar Vučić: Šta izaziva?) Evo, konkretno da vam kažem. Kada bi se čulo – ''mrzim Hrvate'', ko to govori, taj mora da na određeni način odgovara. Kada bi se čulo – ''mrzim crnce'', i taj na određeni način mora da odgovara. Kada bi se čulo – ''mrzim katolike'', takođe, ali nigde ne piše - 10 godina robije. Nemojte da razgovarate sa mnom s mesta, otvoreno ću vam reći šta piše. Kazniće se zatvorom od šest meseci do pet godina. To piše odmah ispod ovog teksta. U drugom delu, ko u grupi izvrši krivično delo iz stava 1. ovog člana, kazniće se zatvorom od jedne do osam godina. Verbalni delikt nije verbalni onako kako ste ga vi naveli. Izazivanje nacionalne, rasne i verske mržnje se i te kako podstiče uzvikivanjem određenih parola, koje vređaju ili iritiraju određene vrste ljudi, kao što su razne nacionalnosti, razne rase i vere. To je decidirano i jasno i u ovom zakonu i, uopšte, u Ustavu. Što se tiče slučaja "Mostar", koji ste spomenuli, potpuno ste bili u pravu, zaista ste potpuno u pravu, ali ima jedna velika greška koju ste načinili. FK "Partizan" nije sankcionisan od strane srpskog pravosuđa nego od strane UEFA. Koliko je to bilo korektno ili nekorektno, ostaje da procenjujemo. Slažem se sa vama da je prestrogo. Mislim da je FK "Partizan" sasvim nezasluženo izbačen iz Kupa UEFA. To ostaje na savesti UEFA, a ne srpskom pravosuđu ili policiji koja treba da se pridržava ovog zakona. Ono što je bitno da se istakne, to je da srpska policija, policija u Beogradu, policija u Srbiji uopšte, a to ne govorim zato što je ministar iz iste stranke kao i ja, već je to slučaj poslednjih decenija, nije dopustila nijedan ozbiljniji incident već nekoliko desetina godina, kada su u pitanju međunarodni mečevi, kada su u pitanju klubovi koji dolaze iz inostranstva, pa i sa teritorija bivše SFRJ. Naši stadioni jesu relativno prazni, ali to ne može da se pripiše samo lošem ponašanju navijača, već i određenoj vrsti kvaliteta samog sporta u Srbiji i, naravno, lošoj materijalnoj situaciji. Ponoviću, nacionalna, rasna i verska netrpeljivost ili mržnja su vrlo jasna kategorija. Jasno sam vam rekao, gospođo Radeta, a to niko nije ni rekao. Samo da vam kažem, nemojte da pomešamo ono što je UEFA odredila i ono što su, eventualno, srpsko pravosuđe na ovim prostorima, na prostorima Srbije, ili nadležni organi učinili. Vi ste to vrlo, vrlo tendenciozno uradili i to je ono što vam zameram i zbog čega sam se javio.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da vam priznam da nisam najbolje razumeo šta je gospodin Tomić želeo da kaže. A zašto nisam razumeo? U trenutku kada je on rekao da nisam rekao istinu, pročitao je jedan stav u kojem se kaže da će se kazniti zatvorom od šest meseci do pet godina. Kad navijate na stadionu, obično niste sami na stadionu. Ima bar tri čoveka na stadionu, da ne kažem da obično ima više hiljada ljudi. Na njih se odnosi stav 3. i precizno sam vam ga pročitao - ko u grupi izvrši krivično delo, dakle, uvek je grupa, nedvosmisleno, bez izuzetka, jer ne znam nijednog sem Miše Vasko koji će da uzme da viče bilo šta a da je sam, nijednog čoveka na kugli zemaljskoj ne znam. "Ko u grupi izvrši krivično delo iz stava 1. ovog člana, kazniće se zatvorom od jedne do osam godina." Sledeći stav: "Kolovođa grupe koji izvrši krivično delo iz stava 1..." Oni će, valjda,da utvrđuju ko je kolovođa time da li je neko vođa navijača ili time što je prvi to uzviknuo. Taj će se kazniti zatvorom od jedne do deset godina zatvora. Dakle, predviđena maksimalna kazna za to delo je 10 godina zatvora. Vi ste nam rekli ovde - kad pomenete ustaše, to nije uvreda na nacionalnoj osnovi. Podsetiću vas na saopštenje DSS-a povodom pojedinih nazoviincidenata, u kojima se govorilo o određenim ustašama, pa ste vi rekli da su to uvrede na nacionalnoj osnovi. Vi ste to govorili ovde, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, vodeći hajku protiv Zorana Krasića i drugih poslanika SRS-a. To su vaše stranke govorile. Znači, kad se bude čulo - "ustaše" na stadionu, idete u zatvor. To je to, zato što je tako tumačila DS, DSS, G17 plus i sve druge stranke, čak ste išli toliko bezobzirno i bezobrazno, ne vi, nego neke druge stranke, tražeći zabranu rada zbog izazivanja nacionalne mržnje, a da niko nije pomenuo nikakav rod, nikakvu pripadnost naciji, niti veru, već samo ideološko opredeljenje. Dame i gospodo, građani Srbije, to je suština stvari. Pretpostavljam da je postojao još jedan razlog zašto su kažnjeni ''Partizanovi'' navijači, zato što su u trenutku kada su krenuli kamenicama da ih gađaju, policija, da ne kažem ova ili ona, nego, eto, ustaška policija u Širokom brijegu, nije nacionalno, dakle, kada je ta policija krenula da bije navijače ''Partizana'', u tom trenutku su oni počeli da viču - Borise, izvini se. Možda je to bio dodatni razlog da se dogovore sa UEFA, da ih UEFA dodatno kazni. Računam da će im se još izvinjavati zato što su ih tukli, što su ih gađali kamenicama i ne znam šta su sve radili. Dakle, kad se igramo rečima, ja se ne igram na opasan način. Onaj ko se igra time, on se ponaša na opasan način. Ovo svakom čoveku, i mom i vašem detetu, ova vrsta nepreciznosti i bezobzirnosti, može sutra da se obije o glavu. Dakle, još jedanput, svakoga ko pričinjava nerede, svakog ko ulazi na teren, ko bi da napadne igrača, fudbalera, košarkaša, trenera, bilo koga, kaznite primerenom kaznom, svakoga, bez razlike. Ali, oprostite, molim vas, za izgovaranje reči, čak i psovki i uvreda na stadionu, besmisleno je da propisana kazna bude deset godina zatvora. Ne zaboravite, gospodine Tomiću, deset godina je maksimum propisane kazne. Maksimalno propisana kazna od deset godina vam je za mladića koji ima 17 godina, 11 meseci i 29 dana starosti, a ubio je petoro ljudi. Došao i hladnokrvno ubio petoro ljudi. Maksimalno propisana kazna za njega je deset godina zatvora, koju neće dobiti, zato što će mu na Vrhovnom sudu naći neku olakšavajuću okolnost, biće osam godina, pa će posle pet godina na ulicu, onaj ko je izvršio petostruko ubistvo. A vi ćete zbog toga što je neko viknuo nešto na stadionu da ga kažnjavate sa deset godina robije! Ne daj Bože da je povratnik, pa mu je to drugi putda se usudio da vikne – ''mrzim Cibonu'' ili ustaše, ili ''Dinamo'', ili bilo šta. Ode deset godina, niko ga živ ne odbrani. To su opasne stvari i to nema veze s izmišljotinama, s iskrivljavanjem činjenica i nije ovo pokušaj da se pridobiju glasovi navijača. Ja sam siguran, kao i većina naroda, da većina tih ljudi, razume se, glasa za SRS.
Gospodine Vučiću, prekoračili ste vreme.
Zahvaljujem gospodinu Albijaniću. Isteklo mi je vreme. Neću zloupotrebljavati vašu dobru volju da mi dopustite ovih pet minuta da odgovorim gospodinu Tomiću, ali, u svakom slučaju, pozivam vas još jedanput, gospodine ministre, da razmislite o ovome, zato što mislim da time nećete dobiti ništa, bez obzira na sva obrazloženja, niti će policiji biti lakše; samo će strast između ljudi koji dolaze, negativna strast koja postoji između ljudi koji dolaze na utakmice i svih onih koji bi trebalo da beleže takve, tobožnje, izgrede, uzvike i povike biti nepotrebno velika, ili veća nego što je to danas slučaj. Hvala vam najlepše.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije, član 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Tomiću, mislim da ste vi izvršili zamenu teza. Javljam se zato po članu 104. Poslovnika, zato što je gospodin Vučić na najargumentovaniji način, bez ikakve ostrašćenosti, na osnovu ličnog iskustva i onoga što se dešava, govorio o Predlogu ovog zakona. Mislim da niste u pravu, zato što je ovaj zakon indukovan takvom politikom i odlukama UEFA, jer je UEFA bila rigorozna u stavu, naročito u ovim poslednjim nemilim događajima, upravo zbog činjenice što je nekome bilo potrebno da se naši klubovi kazne, što je to atak na srpski sport, da ne ulazimo u te segmente, ali, s druge strane, veoma je ozbiljno to što su takve odredbe unete u naše zakonodavstvo i što to nema nikakve veze, kao što vam je rekao gospodin Vučić, sa pozitivnim krivično-zakonodavnim pravom, koje je u Krivičnom zakoniku jasno definisalo koje su to odredbe. Pažljivo sam pratila ovu diskusiju, naročito kada je govorio gospodin Vučić. Kada ste, posle, vi izašli da govorite, pitali su vas iz klupe poslanici za neke konkretne odredbe, naročito za ovu koja se tiče uzvikivanja koje širi rasnu, nacionalnu i versku mržnju. Vi ste rekli - to nema nikakve veze. Vi time priznajete da to nije tačno, pošto je i nemoguće da se to desi u Srbiji, i ne dešava se, hvala Bogu, zato što je srpski narod, pre svega, narod koji poštuje slobodu mišljenja, veru, pripadnost naciji i svaku drugu slobodu. To je prepisano, o tome smo govorili u Odboru za odbranu i bezbednost, kompletno je prepisana odredba iz Pravilnika UEFA, koja ima tako rigorozne mere i kaznila je naše vodeće klubove. Kada vas, konkretno, poslanici iz klupa pitaju, u nekoliko navrata vam je to rekao i gospodin Vučić, a i vi sami idete na te sportske priredbe, onda nam odgovorite - da li će biti kažnjeni navijači ili navijači u grupi koji skandiraju na fudbalskim utakmicama – ''Branićemo generala od Haškog tribunala''? Recite nam da li se to svrstava pod kaznu, ako ovi drugi primeri nisu bili verodostojni, ili neki slični, i da li je to zbog toga ili zbog nošenja majica sa obeležjima likova generala Mladića ili Radovana Karadžića, koje navijači nose i s ponosom uzvikuju njihova imena? To vam je konkretan primer, jer ste malopre rekli, obraćajući se gospodinu Vučiću - dajte neki konkretan primer. To su konkretni primeri. Da li je to nalog sa strane, možda od Karle del Ponte ili bilo kog mentora, nalogodavca, da se tako nešto radi, da li će, tako, patriotsko navijanje biti zabranjeno na ulicama? Hvala.
Reč ima ministar unutrašnjih poslova, gospodin Dragan Jočić. Izvolite.
Mislim da su oni koji su imali primedbe na ovu poslednju rečenicu - ko svojim ponašanjem i svojim parolama izaziva versku mržnju ili netrpeljivost, u pravu. Dosta je to široko postavljeno i ja se s tim slažem. Ovo ili treba skloniti, ili precizirati. Mislim da bi matični odbor trebalo da to uradi, da vidimo da li se sklanja i sve drugo ili samo ovaj drugi deo, ali treba precizirati. Slažem se s tim da same parole, samo izvikivanje oređenih parola ne može da ima za posledicu, odnosno sankciju, ovoliku kaznu, ukoliko neka velika posledica ne proistekne iz toga. Videćemo i daćemo predlog. Možda matični odbor treba da predloži dopunu ovog člana, tako što će da precizira posledice.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP-a.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, naša poslanička grupa je imala nameru da podrži Predlog ovog zakona, ali, posle ove naknadne izjave ljubavi od strane ministra unutrašnjih poslova, moramo razmisliti dok se ne izvrši ta tzv. korekcija, jer je upravo ova odredba nešto što je civilizacijska tekovina i evropski standard i što je i nas, kao poslaničku grupu, podstaklo da podržimo Predlog ovog zakona. Cilj svakog zakona ove vrste je dvostruki. S jedne strane, zakon treba da ima preventivno dejstvo, a, s druge strane, treba da ima represivno dejstvo. Kada je u pitanju ponašanje navijača na stadionu, moramo se uvek setiti onog već antologijskog gesta Margaret Tačer u Engleskoj i setiti se da su stadioni u Engleskoj bili poprište huligana, sa potpunim haosom i sa stotinama i hiljadama povređenih, da su, čak, postojale žice između publike i fudbalskog terena. Onda je Margaret Tačer, svojim ukazom, naložila da se sve to skloni i donese jedan apsolutno rigorozni zakon, pa je taj strah od kazne uslovio da tamo više nereda nema. Ja sam, inače, zaljubljenik u fudbal, ali je činjenica da našim fudbalom dominira kriminal. U poslednjih nekoliko godina, polovina predsednika, vlasnika i direktora prve lige u Srbiji je pobijeno, a oni koji su danas na delu su okruženi telohraniteljima, više nego ministar unutrašnjih poslova. To samo pokazuje stanje u našem fudbalu, da to i nije tema. Tema je da sam, recimo, u Engleskoj, imao mogućnosti i prilike, u poslednjih par godina, da gledam nekoliko utakmica i nezamislive incidente na fudbalskim utakmicama. Dakle, na stadionima su nezamislivi neredi. Gledao sam prošle godine na ''Old trafordu'' meč Mančester-Seltik. Tu je publika bila pomešana, nema žice, kaveza itd. Sačuvaj Bože da je jedan navijač na drugog atakovao fizički i tome slično. Gledao sam na "Vajt hartlejnu" meč Totenhem - Čelzi, isto tako. Tamo ne možete uneti alkohol na stadion i ovo oko čega se ovde vodi polemika. Koka kolu morate da sipate u plastične čaše i jedino sa čašom koja ne može da se baci i leti možete da uđete na stadion. Tako je, manje-više, svugde u Evropi. Poslednja utakmica koju sam gledao je finale mladih reprezentacija u Groningenu, utakmica Holandija – Srbija, i nikom nije palo na pamet da vređa Srbiju i da vređa naše navijače. Onda dolazimo do toga da nešto treba da bude esencija ovog zakona. Kad je reč o nedoličnom ponašanju, nije više akcenat na nasilju i fizičkim obračunima, nego, upravo, na zaštiti od nacionalne, verske i rasne mržnje. To je glavni, fundamentalni deo ovog zakona. To nema nikakve veze sa verbalnim deliktom. U samom Ustavu kategorisan je ovaj institut nacionalne, rasne ili verske mržnje i kažnjiv je, i u osnovnom, Krivičnom zakonu Republike Srbije, i u svim ostalim pratećim propisima, jer ima svoje uporište u samom Ustavu, bez obzira na to što mi ne smatramo taj ustav nekom posebnom vrednošću. Dakle, to je jedan segment. Drugi je da ne može nama da bude uzor, nekakva paralela, to što navijači u Hrvatskoj uzvikuju – ''Ubij Srbina'' ili ''Srbe na vrbe''. Šta sada, treba i mi da uzvikujemo? Upravo treba da bude obrnuto, neka Hrvatska to sankcioniše, ako hoće, ili neka se legitimiše pred svetom sa svojim navijačima koji uzvikuju te parole. To nije za nas putokaz. Za nas je putokaz fudbal, nadmetanje, sport, viteštvo, a ne da zbog nekoliko desetina ili stotina huligana razjurite sve čestite ljude sa stadiona. Zbog toga je, između ostalog, zbog kriminala u našem fudbalu i zbog huliganstva na našim stadionima, tako mala poseta na terenima. Treće, hajde da budemo iskreni, kod zaprećene kazne, gospodine Vučiću, od jedne do osam godina, može se izreći uslovna osuda. Podsećam vas, kao advokat, to je samo zaprećena kazna, znamo kako je kod nas blaga ta kaznena politika, uglavnom, manje-više. Prema tome, treba da ostane ova odredba koja, upravo, asocira na neke evropske vrednosti i standarde kojima stremimo. Jer, ako na međunarodnoj utakmici koju igra Srbija imate parolu od 50 metara – ''Nož, žica, Srebrenica'', to mora da se sankcioniše, inače, onda nemamo put ka Evropi, nego ka nekakvim tamnim vilajetima prošlosti. Ako predsednik države, bez obzira na to šta ko misli o njemu, bude na jednoj međudržavnoj utakmici - Srbija - Holandija, a na pet metara od njega naši navijači mašu zastavama na kojima je, na zastavi Evropske unije, nacrtan kukasti krst, onda nama nema spasa. To su stvari kojima treba da se pozabavimo i to su vrednosti koje nas motivišu da glasamo za ovaj zakon. Sačekaćemo da vidimo, gospodine ministre, jer je potpuno apsurdno da vi predlažete ovaj zakon, pa se slažete da ne valja i predlažete Odboru da ga promeni, pokušavajući da se, verovatno, udvarate svom budućem koalicionom partneru.
Reč ima gospodin ministar Dragan Jočić, a zatim Aleksandar Vučić, narodni poslanik, replika.
Nema ni mržnje, ni ljubavi, jednostavno, ima sagledavanja nekih nedostataka. Čudi me, gospodine Batiću, suviše ste romantični kada sve stavljate u kategoriju ljubavi i mržnje. Jednostavno, bez obzira na to šta je ko predložio, nijedan propis nije savršen i ja sam samo intervenisao u pogledu jedne rečenice, nisam rekao da ceo zakon ne valja. U pravu su oni, ponavljam još jedanput, koji su primetili da je ova odredba dosta široka.
Možemo samo repliku prvo, gospodine Jovanoviću, da imamo, ipak, neki red.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Batić je, govoreći o onome što sam izlagao, rekao - neće stotinu ili 200 huligana da određuje svima drugima. Slažem se i ja nisam govorio, odnosno mi nismo govorili o huliganima, nego o ljudima koji će nešto da uzviknu ili kažu. Dakle, jesmo protiv svakog nasilja i protiv svakoga ko bi da na bilo koji način maltretira bilo koga drugog, ali smo protiv toga da hapsimo i da osuđujemo na osam godina robije onog ko je stavio kukasti krst na zastavu Evropske unije, da osam godina robije dobije! Čoveče, ne znam koji zlikovac bi to uradio. Toga u Hamurabijevom zakoniku nema. To nigde, nikada nije bilo. Stavio kukasti krst na zastavu Evropske unije, pa hajde, osam godina, strašne li stvari! Zamislite, čovek izrazio svoje političko mišljenje o Evropskoj uniji, ali je njegov greh što jeosam metara od Borisa Tadića tom zastavom mahao. To mu je najveći greh. Trebalo bi poseban stav za to krivično delo da se izvuče: ako mašete takvom zastavom u bliziniBorisa Tadića, 100 godina robije za celu familiju, odmah doživotna, ali još da mu se doda za čitavu familiju. Kako vas nije sramota da ovde takve stvari govorite? Vi ste išli na stadione, kao i svako od nas, nekada pokušavali navijače da pridobijete na svoju stranu, a sada vam ti ljudi smetaju, zato što će nekada svoje mišljenje da izraze. Kada je trebalo da viču protiv Slobodana Miloševića najprljavije stvari, bilo je u redu. Pa, u redu je da protiv svakog od nas viču, a kada stave kukasti krst na zastavu EU, onda hajde da ih hapsimo na osam godina, hajde onda da ih hapsimo i da dobiju bilo koju kaznu robije zbog svog izraženog mišljenja, iako nikoga nisu ugrozili. Šta vas briga što ja mislim, ili što taj čovek tamo, ili što bilo koji drugi čovek misli nešto što se vama ne sviđa? Evo, ja mislim sve najgore o Evropskoj uniji. Šta vas briga šta ja mislim o tome? Da me terate u zatvor zbog toga? Kada ste pevali "Spasi Srbiju i ubij se, Slobodane", to je bilo lepo, ali nije lepo kada vam neko maše zastavom na kojoj je kukasti krst i zastava EU, zato što je time on obeležio EU, time pokazao svoj vrednosni sud o EU. Šta mene briga što se vama ne sviđa njihov vrednosni sud!
Gospodine Vučiću, na zastavi Evropske unije je 12 zvezdica, nema nikakvog kukastog krsta.
Gospodine Albijaniću, vaše dosetke bih ozbiljno komentarisao, ali nikada neću posle pauze, pošto znam šta se u pauzi dešavalo. Ne bih sada o balonima i svemu drugom, neću ni o plati u upravnom odboru, gospodine Albijaniću, to ćemo povodom druge teme da pričamo. Dakle, ovde nije u pitanju šta vi mislite, niti me interesuju zvezdice, pošto je moja, srpska, zastava crveno-plava-bela i mogu da mislim šta god hoću o EU, mogu da mislim šta god hoću o NATO. Sada smo videli šta je vaše razmišljanje: onaj ko je protiv Evropske unije, marš u zatvor, osam godina, a onaj ko nosi milion i po evra koje je dobio od Dušana Spasojevića, kako danas kažu u Specijalnom sudu, taj treba da bude na slobodi i da mi soli pamet kako ću da se ponašam, da celoj Srbiji soli pamet kako treba da se ponaša, šta treba da sluša i šta treba da radi. Još ćete da nam pričate šta je sloboda, još ćete da nam govorite o tome ko je upleten u kriminal itd. Pa, nije imao Toma Nikolić fudbalske klubove, niti je nameštao utakmice, niti su mu potrebni telohranitelji. Što ne pogledate u svoju koaliciju, ko ide sa deset telohranitelja. Ne ide niko od nas. Mi smo sami, slobodni ljudi, sami šetamo ulicama Beograda, a imamo sedam puta više glasova nego svi vi zajedno u toj grupaciji. Sami idemo, zato što se svog roda ne bojimo, zato što se svog naroda ne plašimo, zato što mislimo da je najvažnije da slobodno izađete u svoj narod, jer vam je narod najbolji sudija. Koga nećete da se plašite ako se svog naroda plašite? Gospodine Albijaniću, još dve rečenice. Molim vas da ne dobacujete. Tačno je da je kriminal u fudbalu. Ko su ti kriminalci, ko ih je doveo da upravljaju našim fudbalom? Dosovski režim. Kojeg je od tih ljudi postavio neki radikal? Nije nijednog. Hapsite kriminalce, nemojte da hapsite ljude koji misle drugačije od vas o Evropskoj uniji. Znao sam, nisam slučajno Tomiću rekao u šta će da se ovo pretvori. Precenio sam vašu nameru, računajući da ćete vi da hapsite kad neko vikne - "ustaše". Ne, vi ćete da hapsite kad neko kaže - "nije nam se baš svidela Evropska unija". Šta ćete još da radite? Ako neko kaže - "ua Evropska unija", za to ćete da vešate po ulicama. Ko zna šta će sve da bude u ovoj zemlji, ali se nadam da to vreme neće nikada da dođe. Gospodine ministre, moram da kažete da ste u jednom trenutku razumno postupili, iako mi je to teško da priznam.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, povodom Poslovnika.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Jočiću, reagovao sam u skladu sa članom 101. Poslovnika o radu. Vi ste poslednji u ovoj sali koji ima pravo na tu vrstu cinizma koji je obeležio vaš komentar na izlaganje gospodina Batića. Naime, vi koji ste u ovom parlamentu nedavno, komentarišući obavezu države da poštuje Ustavni zakon, izjavili kako nema igranke dok se spasava država, vi koji u vašoj koaliciji regulišete odnose tako što obavezujete sami na ljubav utroje, vi koji o Kosovu govorite kao o srcu i duši naše zemlje, ovde jednu ozbiljnu primedbu na vašu naknadnu reakciju, ne onu koju ste uneli u zakon, izvrgavate ruglu. Izaberite šta ćete poštovati, da li ćete poštovati ovakve manipulacije i zloupotrebe kojima se karikira zakon koji je dobar, ili ćete poštovati Ustav. Sve se može obesmisliti, ali ako smo iskreni jedni prema drugima, a ovo je tema na kojoj treba da budemo iskreni, onda moramo postaviti pitanje nasilja u kojem najviše stradaju oni koji su u to nasilje gurnuti. Nisam primetio da na utakmicama, bez obzira na to da li se radi o fudbalskim, košarkaškim, u sukobima, pre i posle tih sportskih takmičenja, strada bilo ko drugi osim samih navijača. Ko njima manipuliše? Zašto do toga dolazi? Ko tako nešto dozvoljava? Strada i policija. To su ljudi o kojima se vi starate. Ovaj zakon smo doneli 2003. godine, ne s ambicijom da se obračunamo protiv onih koji drugačije misle, nego s ambicijom da ona mesta na kojima se ispoljava najdevijantniji oblik ponašanja u našem društvu počnemo da menjamo. Ali, mi i dalje govorimo o posledicama a ne o uzroku. Zbog toga, sam po sebi, ovaj zakon ne može biti dovoljno efikasan ukoliko je to izolovani pokušaj države da reši jedan ozbiljan problem. Govorimo li o političkim motivima kao razlozima za delovanje i primenu ovog zakona? Ako je korišćen primer Engleske, tamo nije bilo političkog nezadovoljstva ispoljenog na stadionu. Mislim da ovde ima najmanje razloga da govorimo o politički motivisanom nasilju na stadionima. Upravo zbog toga, ne treba činiti te ustupke, jer i ono malo politički motivisanog kršenja zakona na stadionima mora biti sankcionisano, čak i ako je simbolično, tim pre što ako je danas simbolično, sutra neće biti ukoliko danas ne bude sankcionisano. Šta kaže član 21. Ustava? ''Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki. Svako ima pravo na jednaku zakonsku zaštitu, bez diskriminacije. Zabranjena je svaka diskriminacija, neposredna ili posredna, po bilo kom osnovu.'' Onda taj ustav treba konkretizovati kroz neki zakon. Nažalost, ti primeri o kojima govorimo, koji su, možda, nekome šaljivi, poražavajući su i kompromitujući i proizvode mnogo dublju štetu od one koja se na prvi pogled može uočiti. Neko će se nasmejati, ali su to vrednosni sistemi na kojima se vaspitavaju generacije u ovom društvu. Ne smeju sportska takmičenja biti ringovi na kojima će se odigravati obračuni, a to je posledica sistema vrednosti koji je stvoren u ovom društvu i koji, nažalost, podržavate, između ostalog, tako jednostavnim prihvatanjem nečega što je potpuno politički motivisano i nema nikakve veze sa suštinom i sa duhom ovog zakona. Naravno da mora biti sankcionisana svaka vrsta diskriminacije, bez obzira na to da li se govori o Srebrenici, ili se govori o Bratuncu. Svaka vrsta diskriminacije mora biti sankcionisana. Ako na to pristanemo sada i ako pred tim popustimo, sutra ćemo se suočiti sa mnogo ozbiljnijim posledicama od onih sa kojima se suočavamo danas. Romantizam ostavite za neku drugu priliku. Vi na to, kao ministar policije, nemate pravo. Setite se sukoba navijača ''Zvezde'' i ''Partizana'' nakon jedne košarkaške utakmice. Svi su bili žrtve, i publika i policija. Ko je danas za to odgovoran? Da li je neko odgovarao? Nije niko. Da li to znači da se sa tim slažemo? Svi su bili žrtve. O tim situacijama pričamo kao o situacijama koje su veliko upozorenje. Nisu nam potrebni gori scenariji od tih kroz koje smo prolazili zajedno kao društvo. Da - takmičenja, ali red i na stadionu, a pre toga, red u društvu, red u Parlamentu, red u političkim odnosima, koji moraju biti mnogo civilizovaniji i znatno drugačije uređeni. Nažalost, politički život u zemlji je nekulturniji i suroviji od onog koji pokušavamo ovim zakonom da uredimo. To je problem. Bavimo se posledicama, a ne uzrokom. Nećemo glasati za vaš zakon ukoliko napravite taj ustupak i omogućite nekome da krši Ustavom zagarantovana prava i slobode, tako što ćete reći da niste mogli da utvrdite težu posledicu tog delovanja. Svaka uvreda mora biti sankcionisana, a pogotovo u društvu koje je prošlo kroz takvu agoniju kao ovo naše.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam u malopređašnjem izlaganju rekao da ne vidim šta je vas, posle par izlaganja, ponukalo da sami konstatujete da zakon ne valja. Kaže - nisam ti ja rekao, čoveče božiji. Liči mi na ministra. Dakle, ne valja krucijalna odredba zakona, to ste sami rekli. Gospodine Šormaz....
Molim vas malo pažnje.
Pa, bar vi ne bi trebalo nikad ništa nikome da kažete. Dakle, gospodine ministre, ja nisam mogao to da protumačim drugačije nego nekom novom ljubavlju i simpatijama. Možda nije tako, ali to je moje pravo. Ja sam, takođe, i vi to dobro znate, svedok vaših skromnih pravničkih sposobnosti i skromnog pravničkog talenta, ali sam pretpostavljao da vam je ovo pripremao tim kompetentnih ljudi i eksperata. Molim? Ministar me psuje.
Gospodine Batiću, nastavite vaše izlaganje, niko vas nije opsovao.
To liči, gospodine Jočiću, na vas. Normalno, psovke poslanika u Parlamentu su samo jedan korak od obijanja trafika. Prema tome, stvar je potpuno normalna. Nemojte me terati da pričam neke druge nesimpatične stvari, ali ja to neću, bez obzira na sve, ja vas poštujem. Neko može biti talentovan, neko može biti netalentovan, tu nema nikakvih problema. Možda ste za neke druge discipline talentovani. Dakle, ja sam samo smatrao da je ovo ustavna odredba, ustavna kategorija i nešto što je evropski standard. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Vučiću, ja vam nikada za ovom govornicom, niti igde drugo, nisam rekao, kao ni bilo kom drugom poslaniku - sram te bilo. Vi ste se meni obratili sa - sram vas bilo. Prema tome, moje mišljenje, gospodine Vučiću, kada sam izneo nekoliko primera i rekao da na međudržavnoj utakmici vidite zastavu od 50 metara na kojoj piše "Nož, žica, Srebrenica", niste komentarisali. Ja nisam rekao da taj neko treba da ide u zatvor osam godina, to ste vi iskonstruisali. Takođe sam rekao da nije u redu da su svima u ovoj državi puna usta priče o Evropskoj uniji, a onda vidite kukaste krstove na zastavi EU. Nisam rekao da onaj ko je to uradio treba da ide u zatvor, ja to nisam rekao. Govorim o jednoj pojavi koja je loša po sve nas. Da li biste vi, gospodine Vučiću, reagovali da ste videli na nekoj našoj međudržavnoj utakmici kukasti krst na zastavi Rusije, ili Ukrajine, ili Belorusije, oni su vam valjda draži? Ali, to nije razlog da kažete - sram vas bilo. (Aleksandar Vučić, s mesta: Rekao sam - to je sramota.) Prema tome, mi ostajemo pri onoj tvrdnji - ili će zakon ostati u ovom izvornom obliku, ili ga onda preformulišite, gospodine ministre, vi, vaš tim, i nemojte očekivati da ćemo nešto što ste nam danas podneli, a posle 10 minuta rekli da to nije dobro, promeniti. Promenićete ga sami. Dakle, neka ga promeni MUP, da preciziram.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, po Poslovniku. Samo vas molim, gospodine Batiću, da ne improvizujemo dobacivanja kojih nije bilo.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ja bih da diskusiju vratim, ipak, na temu dnevnog reda - nasilje na sportskim terenima, ali, pre toga, želim da dam jednu primedbu. Znači, neprihvatljivo je da bilo ko u Srbiji istakne kukasti krst, kao i bilo gde u svetu. Slažem se da neko može da ima svoj politički stav o Evropskoj uniji, da mu se ona sviđa ili ne sviđa, ali neko ko je rođen u Srbiji, ko je rođen u Kruševcu, Kraljevu, Kragujevcu, zna šta kukasti krst znači u istoriji srpskog naroda i zna da je zbog tog kukastog krsta stradalo 1.700.000 građana ove zemlje. Mislim da nije dobro da bilo ko i bilo gde ističe kukasti krst i da kukasti krst bude argument za iskazivanje političkih stavova. Kukasti krst je u rukama bilo kog građanina Srbije neprihvatljiv, i po Ustavu, i po bilo kom drugom zakonu. Gospodin Aleksandar Vučić je dao vrlo lep amandman na ovaj zakon kada je reč o isticanju parola. Mislim da treba da se vratimo na taj amandman koji je dao gospodin Vučić, da nađemo način da amandmanom promenimo ovaj zakon, deo koji govori o skandiranju, jer smo, zahvaljujući ministru, bili na dobrom putu da to uradimo i da zaista ovu raspravu sada uobličimo u pravcu u kom je krenula. Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Vučić, izvolite.
Zaista bih voleo da uzmete stenogram, ja sam izgovorio - to je sramota. Dakle, sasvim sigurno, nikada ne želim nikoga lično da uvredim, ali sam izneo svoj vrednosni stav o onome što ste govorili i to je ono što mislim, čega se, svakako, neću odreći, a, pretpostavljam, ni vi onoga o čemu ste govorili. Što se tiče kukastog krsta, nije to bio kukasti krst da bi se glorifikovao kukasti krst, ili da bi se glorifikovali nacisti. Naprotiv, pretpostavljam da je namera tih ljudi, ne znam ko je to uradio, nisam ni video tu zastavu, bila da EU ima iste nakane prema Srbiji baš kao i oni koji su je porobljavali 1941. godine, računajući, pri tome, na to da nas je EU bombardovala 1999. godine, u okviru NATO-a i koalicije sa SAD-om, da nam danas otima Kosovo i Metohiju, kao što su nam ga nacisti i balisti otimali 1941. godine itd. Dakle, sasvim sam siguran da je to u pitanju. Što se tiče pojedinih parola, nema sumnje da su neukusne i neumesne. Ovde je reč samo o tome ko će, kako i koliko da tumači zakon. Svaki sudija može široko da tumači bilo koju normu, na bilo koji način, do toga da može da kaže - evo vam ga i kukasti krst na zastavi, ne želeći ozbiljnije da tumači šta je taj ko je to uradio napravio ili želeo da kaže. To je stvar koju moramo da izmenimo i apsolutno sam uveren da građani Srbije to razumeju. Ljudi, kada odu na sportsku manifestaciju, odu da se lepo provedu, i treba im to omogućiti; treba im omogućiti da ne bude nasilja, ali im treba omogućiti i da iskazuju malo slobode i svaku vrstu svog mišljenja. Podsetiću vas da 1997, 1998, 1999, 2000. godine nije bilo sportske manifestacije na kojoj, na različite načine, nisu bili maltretirani predstavnici tadašnje vlasti, a da ne pričamo o tome kakve su sve pretnje iznošene i šta je sve - ne kvalifikovano na najbolji način, već, bukvalno, glorifikovano. Dakle, ako vi mislite da je to - "ubij se, Slobodane" divna pesma, moram da vam kažem da meni nije, kao što mi nije divna pesma ni ona - "ubij se, Koštunice", niti bilo koja druga. "Spasi Srbiju i ubij se, Koštunice", "Spasi Srbiju i ubij se, Borise", ili "Spasi Srbiju i ubij se, Slobodane" ili bilo koja druga. Ne mislim da su to lepe pesme, a ne mislim ništa lepo o našim političkim protivnicima. Ali, vidite, to je dozvoljeno i to je bilo u redu. Takođe, ne mislim da zbog pevanja bilo koje pesme, pa ni kada su to radili predstavnici LDP-a, govoreći o Vojislavu Koštunici na takav način ispred Republičke skupštine, bilo ko treba da bude uhapšen.Mislim da nijedan zbog toga ne treba da odgovara, to je njegovo iskazivanje političkog mišljenja na pomalo vulgaran način, na pomalo uvredljiv način, ali to će osetiti ta politička partija na izborima ili ne, sasvim svejedno. E, to je taj dostignuti nivo slobode, za koji mislimo da mora da bude zaštićen, ništa više od toga. To je ono za šta smatramo da se svako u ovoj zemlji Srbiji zalagao. Pošto znamo da nam predstoje teška vremena, imaćemo, ljudi, strašne probleme, imaćemo čitave nacionalne frustracije, pošto znamo kakvu nam divnu politiku vodi predsednik Republike i mnogi drugi koji su uz njega. Možemo da predvidimo šta će nam se dešavati. Ako biste ovakve instrumente koristili, teško nama, teško Srbiji, teško celom srpskom narodu, onda smo propali svi. A to što su nekome puna usta Evropske unije, zato što nam svakog dana pričaju kako nas mnogo vole i kako neće da nam otmu Kosovo i Metohiju, a kada nam se i EU kao organizacija bude oglasila kao potencijalni otimač Kosova i Metohije, onda će za glavu da se hvataju i da pokušaju to da sakriju na RTS-u, Pinku, B92 itd, to je drugo, to je, takođe, političko pitanje. Sa stadionima, sa sportskim borilištima, ili gledalištima, i pomoćnim objektima, kako je sada regulisano ovim zakonom, to nema apsolutno nikakve veze. Slažem se da postoji veliki problem, koji mora da se rešava u ovoj zemlji, sa onima koji bi da prave nasilje na stadionima, ali me nećete ubediti da su oni najveći problem u ovoj zemlji, da su navijači najveći problem, jer mi imamo mafijaše u svim sferama društvenog života, u svim oblastima društvenog života, počev od ''energetske mafije'', evo ih, svi na slobodi, svako veče se reklamiraju na B92, svako malo imaju u "Politici" svoj dodatak, a i dalje nemamo tu tačku na dnevnom redu, da raspravljamo o njima. Zbog čega, gospodine Albijaniću? Zato što je vaš predstavnik, predstavnik DSS-a i SPS-a glasao na onakav način da nema mafije u tome. Dobro, lepo. Šta ćemo sa drugom mafijom? Šta ćemo sa monopolima u svim sferama našeg društva danas? Neki pokretali pitanje, nema više pokretanja tog pitanja. O čemu mi danas ovde razgovaramo? Najveći kriminalci - deca koja će da se pobiju, ušli u pubertet ili ne znam gde. Sprečite da se pobiju, ali nemojte baš da ih hapsite zbog toga što će da viknu dve-tri uvredljive reči ili ne znam šta. Razum, racionalno ponašanje nam je potrebno, ne osveta, ne revanš onome koji drugačije misli. Potrebna nam je normalna Srbija, potrebna nam je Srbija u kojoj će biti mesta za svako naše dete, da jednako žive i moja deca, i deca Čedomira Jovanovića, i unuci Tomislava Nikolića i njegova deca, kao i Borisa Tadića i svakog drugog čoveka u ovoj zemlji, da ne pravimo nikakvu razliku među njima. Ako uspemo tako normalnu Srbiju da napravimo, onda ćemo nešto uraditi. Ako ne uspemo i ako ćemo samo da hapsimo, sklanjamo i progonimo one koji drugačije misle, onda nam je Srbija definitivno propala, samo je pitanje kog dana ćemo to da oglasimo našem narodu.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Goran Cvetanović.
Javljam se povodom povrede Poslovnika, člana 104. Želim, pre svega, da se obratim gospodinu Batiću, jer sam siguran da je obaveza svakog poslanika da da adekvatan amandman na član 20, tj. ako neko peva pesme ili maše zastavom, zakonska varijanta da se kazni do osam godina zatvora nije primerena. Mislim da, ipak, kao narodni poslanici, treba da se borimo protiv zloupotrebe politike u sportu, a za to ću vam dati jedan primer. Posle 5. oktobra 2000. godine, velika su nastojanja da se sportske, naročito fudbalske vode, koriste od strane nekih stranaka iz DOS-a. Najagresivnije su bile male stranke, a najbolji primer je fudbalski klub "Radnički" iz Obrenovca, koji je, pod rukovodstvom Jovice Šurbatovića iz Batićeve stranke, fuzionisanjem sa fudbalskim klubom "Milicioner", prešao dug put iz treće u prvu ligu za samo jedan dan. Siguran sam da treba da se borimo protiv toga da se za jedan dan iz treće lige pređe u prvu, jer je to mnogo veća korupcija, mnogo veća zloupotreba, kao što je bila zloupotreba i to da se za kratak vremenski period na stadionu naprave nove tribine, što je Batić omogućio svojom pozicijom u Vladi. Baš iz tog razloga, moramo da prihvatimo saglasnost ministra s našom primedbom, jer je uvideo da je napravljen propust u ovom predlogu zakona.
Po Poslovniku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine potpredsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u skladu sa članom 101. Gospodin Vučić je, naime, pogrešno protumačio temu o kojoj sam govorio. Nikada nisam izjednačavao političke skupove i skupove kojima se bavi ovaj zakon. Mi govorimo o zakonu koji sprečava nasilje i nedolično ponašanje na sportskim priredbama. Ako treba da se bavimo zakonom koji će sprečiti istu vrstu ponašanja i nasilja u okviru političkih skupova, mi smo i za to raspoloženi, ali primeri koji se koriste su tačni. Ako se složimo da su ovi primeri posledica jednog haotičnog vremena, ne možemo te primere koristiti kao neku vrstu opravdanja za prihvatanje i propuštanje šansi da se kao društvo sučimo sa uzrocima tih posledica. Govorimo o nasilju na sportskim takmičenjima i u objektima, o tome govorimo. Ne govorimo o nasilju između pripadnika dve stranke. Tačno je i vrlo dobro znam šta smo radili ispred Skupštine, i to je bila politička posledica, po našem mišljenju, jednako ekstremnog i nekorektnog političkog poteza. Naša politika je bila deinstitucionalizovana i mi smo se borili svojim političkim sredstvima i za to platili cenu, od konflikta sa policijom, do podrške koju smo dobili ili je nismo dobili u meri koju smo želeli od građana. O tome možemo da razgovaramo, ali nije LDP otišao na fudbalsku utakmicu, na košarkašku utakmicu, na bilo koji drugi sportski događaj i tamo iznosio svoje političke stavove. Znači, ovde govorimo o nečemu drugom, govorimo o nasilju u okviru sportskih objekata, sportskih takmičenja, koje treba sankcionisati, jer je to, nažalost, jedini način da se ono limitira. O žrtvama. Sigurno se sećate vrlo dobro košarkaške utakmice i stradanja i navijača i policajaca, pa ste bili izloženi kritici zbog toga što je policija reagovala, a policija je rekla - mi ne možemo da na tribini nađemo one koji su izazvali incident, mi smo prinuđeni da reagujemo u skladu s naređenjima koje dobijemo. Znači, svi su stradali i na kraju niko nije odgovoran. Gledali smo snimke i verujem da policija nije imala nameru da batina decu i da ih ruši sa tribine. Sticajem neverovatnih okolnosti i puno sreće, nije izgubljen nijedan ljudski život, ali nikakvu pouku iz toga nismo izvukli. Klubovi manipulišu navijačima, a kada navijač ostane invalid, klub ga zaboravi. I u naše vreme policija je imala podatke koji su ukazivali na tako nešto. Zbog toga smo i pisali ovaj zakon 2003. godine i mi vas sada pozivamo da primenite zakon u formi u kojoj ste ga podneli Parlamentu, ne sa željom da se u okviru sportskog takmičenja limitira nečija politička sloboda i pravo, ali neka ljudi nauče da idu na stranačke mitinge, pa da tamo izraze svoje političke stavove, kakvi god oni bili, a ne na sportskim takmičenjima. Ako je nekada to bilo pravilo, hajde da ne bude sutra. Mi o tome želimo da govorimo. Da bismo vratili ljude u sport, moramo da stvorimo elementarne preduslove za njihovo bezbedno učešće u svemu tome, a toga sada nema. Ako se toleriše ono što se ne toleriše Ustavom, ako se krše prava i slobode zagarantovane Ustavom, onda činimo veliku grešku sada i zbog toga ne možemo da podržimo vaš zakon. Politika na političke skupove, kakvi god oni bili, a u okviru sporta tome ne treba da bude mesto.
Narodni poslanik Vladan Batić, replika na izlaganje Gorana Cvetanovića.
Suština mog izlaganja od početka je bila da zaštitimo ogromnu većinu navijača koji dolaze na sportske stadione da bi pratili takmičenja, da bi pratili jednu vitešku borbu. Da li vi gledate utakmice, recimo, španske, engleske ili drugih liga? Prepuni stadioni, jer se ljudi bave sportom, žene, deca, čitave porodice uživaju u radostima života, a ovde jedna manjina često otera te ljude koji, pored skupih karata, pored onoga što prati sportska takmičenja, još doživljavaju neku vrstu mentalne torture i priličan rizik. Dakle, mi se za to zalažemo i zato sam zamolio gospodina ministra da ostane ova odredba na snazi. Još nešto, istine radi. Gospodine Cvetanoviću, niste u pravu. Ja nisam bio nikada funkcioner nijednog sportskog kolektiva, kao što nikada u životu nisam bio član nijednog upravnog odbora, jer imam neke svoje principe, ali je taj klub koji ste pomenuli, ''Radnički'' iz Obrenovca, iz druge u prvu ligu ušao posle neviđeno korektnog sportskog nadmetanja i, zaista, sa najvećim kvalitetom u drugoj fudbalskoj ligi. Kako se radilo i funkcionisalo, to je bilo, stvarno, uz velika odricanja, bez pare i dinara, na mukotrpne načine, ali takvi nemaju šanse. U savremenom fudbalu, takve ekipe ne mogu da budu konkurentne, jer ovde sport, nažalost, prati nešto što je krupan kapital, ili nešto još gore, veliki kriminal.
Narodni poslanik Ivica Dačić, predsednik Poslaničke grupe SPS-a.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama jeste, možda, i prilika da se ovde raspravlja i o jednoj kategoriji ljudi koji su 2000. godine, možda nesvesno, učestvovali u nečemu što će im se kasnije obiti o glavu, a naročito donošenjem ovakvih zakona. Podsetio bih vas da ste petooktobarski puč 2000. godine izveli uz pomoć onih protiv kojih danas donosite zakon i javno ste se hvalili, predvodili ste grupe navijača i horde. Jedna grupa je kao rezultat imala, tj. u novinama je pisalo - mi smo osvojili policijsku stanicu u Padinskoj Skeli. To je naš navijački doprinos bio. Za vas su to danas bande huligana, oni koje treba zatvarati do osam godina, oni koje treba pritvarati kada se održavaju sportske priredbe. Predlažem, dame i gospodo, da napravite spisak onih koje treba pritvoriti kada su izbori, da ne mogu da izađu na glasanje. Znate šta, u davno vreme, pre SPS-a, kada su vladari obilazili Srbiju, postojala je kategorija ljudi koji su tada bili preventivno smeštani u neke institucije, da ne bi predstavljali opasnost. Mi sada, od jedne ideje za koju smo videli da se primenjuje negde na Zapadu, dolazimo do toga da u Srbiji imamo moguću zloupotrebu ovakvih zakona. Čini mi se da su oni navijači koji su bili u prvim redovima borbe za 5. oktobar i koji su izveli 5. oktobar, možda, potrošili kredit kod vas čim su počeli da skandiraju nešto drugo na sportskim priredbama i čim su počeli da glasaju za nekog drugog. Zato danas imamo jednu potpuno nelogičnu situaciju. Da ste vi ovo govorili pre 2000. godine, ko bi vam izveo 5. oktobar? Izveli biste ga vi u Kolarčevoj ulici, na Kolarčevom narodnom univerzitetu i na tribinama i po salonima ovde, u Beogradu. Znači, ovde je reč o jednoj potpuno pogrešnoj koncepciji, a to je da se u Predlog zakona stavi čitav niz odredaba koje se mogu toliko slobodno tumačiti, kao što je i ceo Zakon o borbi protiv organizovanog kriminala. Organizovani kriminal je danas i pomaganje nekome da ne ode u Hag. To je tako, piše u Zakonu. Znači, za vas su oni koji misle da neko ne treba da ide u Hag pripadnici organizovane kriminalne grupe, čim ih ima više od dvojice. Znate li koliko ih ima danas u Srbiji? Ima ih najmanje nekoliko miliona, tih organizovanih kriminalnih grupa, a tako i sada. Govorite o Zakonu o sprečavanju nasilja. Tim zakonom nećete sprečiti nasilje. Prvo, vi znate da su se uprave klubova i navijača posvađali unutar sebe. Takođe, ne postoji nikakva motivacija ljudi da se bore protiv nasilja na stadionima, pre svega, pripadnika policije. Zašto bi oni to radili? Dame i gospodo, oni su branili ovu državu, pa su otišli u Hag. Šta će da im se desi ako slučajno udare na nekog vođu navijača ili nekog kriminalca? Zašto bi reagovali? Dođite i vi odavde, pa sprečavajte nasilje na sportskim priredbama. Drugo, govorite o međunarodnim utakmicama, skupovima itd. Znate šta – navijači, ipak, nisu kao političari, i ja ih u tome podržavam. Valjda će neko da se ponaša i malo muški. Neće, valjda, dozvoliti da ga neko pljuje i batina, kao što se dešavalo našoj vaterpolo reprezentaciji u Sloveniji, a mi ćemo ovde da negujemo dobrosusedske odnose sa Slovenijom. Oni kažu - zabićemo vam nož u leđa, a mi kažemo - neka, okrenućemo mi i srce, pa nam zabijte pravo u srce, nemojte u leđa. Nemojte nikada da tražite od navijača da skandiraju, umesto Ratku Mladiću ili Karadžiću, ne znam kome drugome. Ako neko u tome ima neku nadu ili očekivanje, dajte da se odmah na startu dogovorimo. Nikada se u Srbiji neće desiti da navijači skandiraju Nataši Kandić ili Sonji Biserko. U svakom slučaju, nemojte očekivati, a ja sam protiv toga da se bilo ko vređa. Ovde smo malopre govorili o tome da neku pojavu treba sankcionisati, bez obzira na to ko je predmet i meta. Kada ste rušili vlast 2000. godine, sve je bilo dozvoljeno. Bilo je dozvoljeno da se nose puške. Evo, neki koji su bili ovde poslanici, oni su na čelu svih tih navijača, sa puškama, ulazili u fabrike, u krizne štabove, u narodne banke i sve ostalo. Tada je to sve bilo civilizovano, a sada su to huligani, sada je to neko koga treba zatvoriti. Da nije bilo tih huligana, ne biste vi videli vlast još 10-20 godina u Srbiji. Sada je opasno da oni budu na slobodi, možda će napraviti neki novi 5. oktobar. Da ne bismo mnogo pričali, zakoni su potrebni, ali ovakvo tumačenje može dovesti do toga da u Novom Pazaru sutradan nema ko da izađe na ulicu, jer svi koji dođu na utakmicu u Novom Pazaru, kada se igra protiv nekog srpskog kluba, ne verujem da će skandirati neke mnogo lepe reči, ili dole, kod Rize, Bujanovac i Preševo. Hvala bogu, pa Bujanovac iPreševo nemaju neke timove u prvoj ligi. Znači, siguran sam da bi na utakmici u Bujanovcu ili u Preševu, kada bi igrala "Crvena zvezda" ili "Partizan" protiv nekog tima, kako se zove ovaj fudbalski klub iz Preševa, ''Fljamurtari'', ne znam kako se zove, nije bitno, došli navijači i skandirali "Kosovo je Srbija", a vi biste to smatrali provokacijom, pa ćete se žaliti ministru Jočiću i tražiti da vam pošalje specijalce i žandarmeriju, jer vas vređaju nacionalno. Kako mogu u srcu juga Srbije, Preševske doline, da govore takvu gnusnu laž da je Kosovo Srbija?! Prema tome, nemam ništa protiv da se ovde vode i politička prepucavanja između političkih stranaka, ali reč je o tome hoćemo li da imamo zakon koji će nešto zaista učiniti u ovoj oblasti sprečavanja nasilja na sportskim priredbama, ili ćemo tek radi reda donositi zakone. Voleo bih da se o ovome razgovaralo i sa predstavnicima navijača i sa predstavnicima klubova. Svi smo mi nečiji navijači, koji možda ponekad reaguju malo žustrije nego što bi trebalo. Uostalom, kada bi se sprečavalo nasilje u politici, znate koliko bi ovde bilo onih koji bi morali da imaju status izgrednika ili onih koji bi morali da budu u kućnom pritvoru dok se ne završe sednice Skupštine. U svakom slučaju, Socijalistička partija Srbije ne može podržati pooštravanje ovog zakona ako ne dođe do pojašnjenja na šta se to konkretno odnosi, jer je veoma širok pojam - šta znači izazivanje verske, nacionalne mržnje, netrpeljivosti i svega ostalog. Uostalom, nacionalnu, versku, ili bilo koju drugu netrpeljivost mogu izazvati ne samo parole o Srebrenici ili veličanje Ratka Mladića ili Radovana Karadžića. Kao što znate, nacionalne, verske i sve druge slobode se mogu narušavati i raznim skandiranjem ili parolama i protiv Srba. Nisam siguran da ćete primeniti ove odredbe na pripadnike nacionalnih manjina kada budu tako nešto skandirali. Zato kažem, ovde je reč o tome hoćemo li imati zakon koji će se odnositi na sve, ili ćemo imati zakon koji će biti donet tek radi reda, da bismo ispunili neku međunarodnu obavezu, ako uopšte imamo bilo kakvu međunarodnu obavezu u tom pogledu. Uostalom, navijači iz sveta dolaze ovde u Srbiju da se pokažu, pošto tamo ne smeju. Istina, nemaju gde da dolaze, pošto slabo igramo ove međunarodne utakmice, osim kada su u pitanju utakmice reprezentacije. Baš zato, Srbija treba na neki način, nekada, i da zaštiti naše navijače koji idu u inostranstvo. Šta je država Srbija uradila da zaštiti naše navijače koji su bili žrtve, na primer, u Sloveniji? Ministri su morali da se biju sa publikom u Sloveniji kada je igrala vaterpolo reprezentacija. Šta je trebalo navijači da kažu, udarajte nas slobodno? Pa, nisu oni kao političari, da kažu - vi ste u pravu, mi smo uvek krivi i imamo osećaj kolektivne krivice. Molim vas, kad donosite ovakve zakone, setite se onih koji su vas doveli na vlast 5. oktobra 2000. godine, onih koji su išli iza vas kada ste ulazili u fabrike, institucije, banke i sve ostalo, da formirate krizne štabove. Ako ste im ovako vratili, onda treba da razmislite malo kako će biti i da li će onda oni tražiti neki novi ''5. oktobar''. Što se nas tiče, nismo bili za to ni tada, nismo ni sada. Vlast se menja na izborima, ne menja se nikakvim kriznim štabovima. Vi ljude hoćete da upotrebite i da ih onda, posle toga, bacite. Nadam se i ubeđen sam da sada navijači širom Srbije skandiraju s oduševljenjem imena DOS-a i onih za koje su se borili 2000. godine. Zato, gospodine ministre, možete li da pojasnite ovaj deo koji se tiče širine tumačenja toga - šta spada u ''izazivanje netrpeljivosti, verskih, nacionalnih, i svih ostalih sukoba''? Sama intencija zakona jeste prihvatljiva, ali se zakon, ovako kako je napisan, može zloupotrebiti, pre svega, za obračun, i to ne sa političkim neprijateljima. Uostalom, svesni ste da je 11. 000 ljudi u vreme akcije ''Sablja'' bilo pritvoreno bez bilo kakvog obrazloženja. Verujem da bi sada, takođe, 10. 000 ljudi moglo da bude u kućnom pritvoru kada je neka fudbalska utakmica, zbog učešća u kolektivnom činu nasilja. Uostalom, posle 5. oktobra, ''Otpor'' je, pošto gledam gospodina koji je ispred mene, bio jedina politička organizacija koja je imala svoje reklame i panoe na jednoj sportskoj utakmici, na košarkaškoj utakmici u hali ''Pionir'', posle 5. oktobra 2000. godine. I vi pričate o tome da niste politički zloupotrebljavali sport? Sve ste činili samo da dođete na vlast. Sve ste činili da dođete na vlast, samo ste zaboravili jednu stvar, da čovek ima dve pesnice.
Narodni poslanik Riza Halimi, replika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, na osnovu one tačke 226. bi trebalo jednog poslanika, u ovom slučaju predsednika jedne parlamentarne partije ovde, da obavestim o važnim stvarima. Preševo ne može da se takmiči i da ima prilike koje je gospodin poslanik izneo, jer Preševo nema sportsko igralište za veliki fudbal i nema mogućnosti da se publika sakupi da bi bilo ovakvih problema koji bi bili u nadležnosti ministra Jočića. Ali, zato je ministar unapred poslao žandarmeriju na taj teren. Govorim o Kopnenoj zoni sigurnosti, u malo širem kontekstu. Govorim sad o žandarmeriji, jer specijalne snage policije intervenišu u Beogradu kada ima nereda, a pošto u Preševu nema mogućnosti da ima nereda, moramo ovde da govorimo o jednoj potrebi. Izjava potpredsednika, ne, zamenika veoma aktuelnog Koordinacionog tela, koje je rekonstruisano i reorganizovano bez učešća predstavnika ljudi kojih se to telo tiče, upravo ovih dana je bila da neće biti u ovim opštinama, ni u jednoj od ovih opština, sportskih centara, jer su oni regionalni. Pošto nam je Vranje region, a jedna ranija politika, SPS-a, kad je SPS bio na vlasti, bila je da, prvo, treba Vranje razviti, pa će, tek posle, razvijeno Vranje razviti ostale, mi čekamo da će tek u neko buduće vreme Preševo imati sportski centar, da će imati i neko veliko igralište za velikifudbal, kojeg sada nema, pa će onda biti takmičenja, pa je onda moguće, ko zna, da bude i nereda. Sportsko takmičenje, pa može da se desi. Uglavnom, za sada, žandarmerija se kod nas koristi za saobraćajnu patrolu, i to često van Kopnene zone sigurnosti; o tome zna gospodin Jočić, zna i premijer. Obavestio sam o tome negde u novembru prošle godine, kada su, nažalost, mimo svih zakonskih odredaba, specijalne snage policije kontrolisale saobraćaj u Preševu, a ponekad se upadalo u kontrolu, neobičnu kontrolu kuće, u 4 sata ujutru, ne od lokalne policije, kako je bilo ranije, nego, upravo, od pripadnika žandarmerije.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, nije mi namera da polemišem sa gospodinom Dačićem, samo jedna primedba. Pre 5. oktobra i pre nego što su građani Srbije izašli na ulicu, u ovoj zemlji se desilo nešto što se zove izbori, i to 24. septembra. Ti izbori su održani i tu su građani iskazali svoju političku volju. S druge strane, ako govorimo o navijačima, o ponašanju na sportskim utakmicama, samo jedan primer, posle ću pokazati knjigu, postoji jedna knjiga koja se zove "Otpor u nadležnosti policije". Mogu da vam pokažem šta se desilo na stadionu "Crvene zvezde". Bez zakona, bez političkih sredstava, policija je brutalno pretukla sve navijače na severu, istoku i jugu stadiona "Crvene zvezde", istog trenutka su sinhronizovano ušli i pretukli sve ljude koji su bili u majicama "Otpora" i koji su navijali onako kako se vama tog trenutka nije svidelo. Kažem, nisu vas navijači srušili, vas je srušila politička volja građana Srbije i mi smo to nedvosmisleno pokazali 24. septembra. Dakle, 5. oktobar je posledica toga što deo tadašnje vlasti nije hteo da prizna rezultate izbora. Čestitam gospodinu Nikoliću koji je priznao rezultate izbora tada, ali neki nisu hteli da priznaju rezultate izbora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, po Poslovniku.
Samo po Poslovniku. Mislim da je gospodin Halimi pogrešno protumačio moje reči. Nemam ništa protiv da postoji i fudbalsko, i rukometno, i košarkaško igralište u Preševu, pretpostavljam da u Bujanovcu postoji. Imam protiv samo što je gospodin Riza Halimi protiv prisustva srpske žandarmerije na tom delu teritorije Srbije. Uostalom, pre nekoliko meseci, na koga su, gospodine ministre, pucali dole, u Preševu? Da li su pucali na jednog vašeg političara Albanca? Da li su pucali u Bujanovcu ili Preševu, u Kopnenoj zoni bezbednosti? Uostalom, nećete vi da određujete gde će biti srpska žandarmerija u Srbiji. Biće tamo gde je ugrožena država Srbija. I to ne vi, kao Albanac, nego nijedan građanin Srbije, pojedinačno, neće to određivati, nego oni državni organi koji su za to plaćeni i koji su dobili narodno poverenje da to rade. Šta li biste tek rekli da ovo ministarstvo odbrane ima nameru da završi vojnu bazu ''Cepotina''! Sve to vama smeta. Ne smetaju vam NATO vojnici, ali vam smeta srpska žandarmerija. Da li je bilo pobede na izborima 2000. godine ili nije? OK. To je bilo pre sedam godina. Šta ćemo sad? Gde ste vi koji ste tada bili zajedno? Za koga ste vi danas? Protiv koga ste vi danas? Kada pogledam za šta se vi sve zalažete, ja vas pitam, za šta ste se i da li je vredelo da se toliko za to borite? Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Marton, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Vojvođanski poslanici, Liga socijaldemokrata Vojvodine i SVM.
Poštovani predsedavajući, potpredsedniče, poštovani poslanici, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine smatraju da je pooštravanje odredaba ovog zakona veoma važno. Nemile scene na igralištima, tuče, povređeni, pa i mrtvi, obavezuju nas na delanje. LSV će podržati ovaj zakon. Maločas smo čuli i određene uslove. Mi ćemo podržati zakon ako se odredbe člana 7. ne promene i ako ne dođe do izbacivanja ili obesmišljavanja ovog dela koji se odnosi na isticanje parola i izazivanje nacionalne, verske i rasne mržnje. Pripadnik sam opozicione političke stranke, ali smatram da i opoziciona politička stranka, kada je određeni zakonski predlog dobar, treba da glasa. Smatram da nikako ne bi trebalo da dođe do promena ovih odredaba, jer bismo na taj način, u dobroj meri, zakon obesmislili. Baš su nam potrebne ovakve stvari, jer je u prethodnih 16, 17 godina na području Republike Srpske dolazilo do nemilih scena baš zbog izazivanja verske i nacionalne mržnje na stadionima. Mislim da bi promena ovih odredaba mogla da obesmisli čitav ovaj zakon. Mi, poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine, mislimo da bi resorni ministar trebalo, kao što je to maločas učinio sa članom 7, da u vezi sa članom 6. pozove matični odbor, a to činim i ja sada, da član 6. donekle promeni. Naime, vezano za zabranu prodaje i konzumiranja alkohola u sportskim objektima na udaljenosti jedan kilometar od sportskih objekata u Beogradu, Kragujevcu, Nišu ili Novom Sadu, tu treba da dodamo i ostala mesta koja imaju više od 70 hiljada stanovnika, znači, Pančevo, Suboticu, Zrenjanin, Čačak, Leskovac i neke druge sredine, jer smatramo da bi, po veličini i broju stanovnika, ta mesta trebalo da nađu svoje mesto u članu 6. Ponavljam, očekujemo da se ne promene odredbe člana 7. i LSV će podržati ovaj predlog zakona. Kada sam već ovde, iskoristio bih priliku da napravim vezu ovog zakona i 7. oktobra. Postavljam pitanje, a pismeno sam to već uradio, gospodinu Jočiću. Naime, pronacistička organizacija iz Novog Sada "Nacionalni front" za 7. oktobar je najavila protest, ili kako oni to kažu - šetnju, srpski marš u Novom Sadu. Ta pronacistička organizacija je pre nekoliko godina bila organizator i učesnik velikih rušilačkih demonstracija u Novom Sadu, baš posle jedne sportske utakmice, bila je izazvana velika materijalna šteta, bilo je povređenih. Očekujem od Ministarstva da reaguje, da ovaj skup zabrani. Ukoliko to ne učini, čuli smo, a ovde ima raznih predloga, poslanici LSV i ovom prilikom pozivaju građane Novog Sada, Vojvodine i cele Srbije da se odazovu na veliki skup otpora nacizmu u Novom Sadu. Pošto verujemo u demokratsku Srbiju, očekujemo od MUP-a da ovaj skup zakazan za 7. oktobar, skup "Nacionalnog fronta", zabrani. Hvala.
Nema više prijavljenih predstavnika poslaničkih grupa. Idemo po redosledu narodnih poslanika. Imamo 30 prijavljenih narodnih poslanika za raspravu o ovoj tački. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, po članu 93. Poslovnika, pet minuta. Izvolite, a zatim narodni poslanik Rajko Đurić.
Samo bih rekao par uvodnih napomena, pre nego što bih dao konkretno mišljenje o zakonu. Svi moramo da posmatramo funkciju sporta kao nešto što razvija zdrav takmičarski duh i kao poligon na kome moraju da se razvijaju opšteprihvaćene vrednosti u jednom društvu. U tom smislu, moramo da uložimo sve napore, a vidim ovaj zakon kao nešto što treba da dovede do toga, da zaštitimo društvo od bilo kakvog oblika nasilja, bilo kakvog oblika huliganstva i da ne dozvolimo da se nasilje iz jedne oblasti života prenosi u neke druge sfere. Kada govorimo o tome i o ovom zakonu, da bi on sve to ispunio, mora da učini kompromis između dve stvari koje, možda, nisu na najbolji način definisane u ovom tekstu, kompromis između toga da događaji na terenu ne smeju da budu izvor nacionalne, verske i rasne netrpeljivosti, ali, s druge strane, ne mogu da budu ni izvor obračuna različitih političkih ideja i zloupotrebe takve situacije. Ne sme da bude takva norma koja će dati mogućnost da se vrlo široko tumači i da preraste u svoju suprotnost. U tom smislu, u ime Romske partije, predlažem Odboru da unese jedan vrlo bitan elemenat u normu, a to je elemenat namere, jer ne možemo da govorimo o krivičnom zakonodavstvu ako ne govorimo o elementu namere. Svi pravnici i advokati vrlo dobro znaju da, ukolikosankcionišemo samo radnju, a ne kažemo da postoji jedan lični odnos učinioca radnje prema određenom krivičnom delu koje je definisano, onda često govorimo o nepostojanju krivičnog dela, jer ne može neko ko nemapsihički odnos prema određenoj radnji da bude kažnjen zbog takvog svog postupanja. U tom smislu, samo da navedem jednu situaciju. Ne možemo na isti način da tretiramo onog ko, recimo, obuče majicu Ratka Mladića, ubeđen da je Ratko Mladić srpski junak, i izađe na teren u tom uverenju i, na primer, nekoga ko kaže zvezdašima - cigani, a ne misli time ništa loše, jer ih, jednostavno, smatra kao takve, i, s druge strane, nekoga ko, u jasnoj nameri da nekoga omalovaži, kaže - zakoljite Roma, zakoljite katolika, Srbina, pravoslavca, ili bilo koga. U tom smislu, moramo jasno da definišemo u članu 7. individualan odnos učinioca, onog ko je učinio radnju, da bi jedino u toj situaciji to bilo krivično delo. U suprotnom, time završavam, poništavamo sve osnove na kojima se zasniva srpsko krivično zakonodavstvo. Govorim o zakonodavstvu Srbije. Onda stvaramo jedan dodatni izvor koji ne polazi od tih osnova. Ako to budemo na jasan način precizirali, u tom pravcu pozivam Odbor da to uradi, onda ćemo da otklonimo ove dileme i zaista ćemo učiniti pravu stvar, da događaji na terenima budu u funkciji jačanja suživota u Srbiji, a ne da budu mogućnost za različite zloupotrebe. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Rajko Đurić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, a zatim narodni poslanik Miljan Ranđelović.
Dame i gospodo, izgleda da ja nikad nemam sreće. Kad god želim da govorim, ministar izađe, ne ovaj, nego svi.
Gospodine Vasiljeviću, sve vreme je ministar tu, morate da imate razumevanja.
Ministar je za svaku pohvalu, što se toga tiče, jeste sedeo, ali ja baš nemam sreće. Što se tiče zakona o sprečavanju sukoba na sportskim terenima, mislimo da je to društveno opravdano i zaista postoji potreba za jednim ovakvim zakonom. Da li ćemo glasati za ovaj zakon, videćemo posle amandmana, zavisi od toga da li će ministar moći i želeti da prihvati neke amandmane kojima želimo da popravimo ovaj zakon. Mislimo da, pored dobre volje, postoji i potreba da se u tehničkom smislu, a i u smislu podsticanja cilja, ovaj zakon prepravi. Ova društvena pojava je jako opasna iz još jednog razloga, ne samo što ugrožava bezbednost građana, nego i zbog toga što, uglavnom, sportske priredbe, sportske utakmice, prenosi televizija, pa je onda široka javnost upoznata sa događanjima na tim utakmicama. Uređivačka politika naših televizija i medija je uglavnom takva da iz jednog celog sportskog događaja uvek izvuku i apostrofiraju te neprijatne događaje, pa ceo događaj padne u jednu senku tih nemilih događaja, tako da oni budu još više istaknuti i podignuti na jedan nivo koji, po nama, ničim ne zaslužuju. Pričao bih nešto o konkretnim rešenjima ovog zakona sa kojima se ne slažem i za koja mislim da će mnogo otežati njegovo sprovođenje. Jedna od odredaba je da sportska utakmicatraje 120 minuta. Mislim da treba da razmislimo. Srbija je dovoljno velika, pa grupe navijača i navijači, kada dolaze u sportski objekat, moraju da krenu mnogo ranije od dva sata od početka utakmice. Možda oni iz kruga dvojke mogu za dva sata da stignu do sportskog objekta. Mislim da to moramo drugačije da definišemo i ne možemo minutima odrediti kada počinje neka utakmica. U ovom zakonu se nije posebno obratila pažnja na jednu pojavu, a to su organizovane grupe navijača, njihovi dolasci na teren, na utakmicu i sportske objekte. Mislim da bi na to trebalo posebno obratiti pažnju, jer su, uglavnom, inicijatori i oni koji prave nemire na utakmicama - organizovane grupe navijača. Teško da pojedinci koji dolaze na utakmicu prave neke veće nemire i pojave koje društveno treba osuditi. Jedna pojava koja, po mom mišljenju, u ovom zakonu nijenikako definisana, a na nju moramo ukazati, jeste pojava uniformisane policije na sportskim terenima i u sportskim objektima. Mislimo da ovim zakonom treba jasno definisati u kojim situacijama i na kojim događanjima uniformisana policija treba da pristupi intervenciji, odnosno treba da se pojavi u sportskim objektima, a naročito na sportskim terenima na kojima se sportisti takmiče. Zašto je to važno? Čini nam se da bismo time mogli da prenebregnemo neke od sumnji koje su ovde poslanici izneli, a odnose na zloupotrebu službenih lica, odnosno obračuna, pre svega, policije sa navijačima u neke druge svrhe, a ne u svrhu sprečavanja nereda. Tu naročito mislim na sprečavanje navijača da iznose političke i neke druge stavove. Mislim da bismo, ako jasno definišemo situacije kada policija može da interveniše, mogli da prenebregnemo neke od ovih sumnji i neke od nemilih događaja. U svakom slučaju, Poslanička grupa SPS-a je za smanjenje maksimalnih kazni koje su ovim zakonom predviđene. Mislimo da su zaista rigorozne i da su, možda, prilagođene situacijama u nekim drugim zemljama. Verujte mi da ćete u početku, dok se naši navijači ne naviknu na rigorozne mere i rigorozne kazne koje su predviđene u ovom zakonu, imati znatan broj mladih ljudi koji će biti neprimereno kažnjeni visokom kaznom za neka dela koja sigurno ne zaslužuju tako visoke kazne. Potpuno sam ubeđen da bi smanjenje maksimalnih kazni dalo puni efekat ovom zakonu i pomoglo ostvarivanju njegove ideje da se spreči nasilje na sportskim terenima. Jedna pojava koja nanosi veliku štetu našoj državi i našem društvu, a u ovom zakonu nije definisana, to su neredi naših navijača na stranim sportskim terenima, odnosno u stranim državama. Njihova krivica u tom slučaju podleže, verovatno, sankciji države u kojoj su načinili to delo, ali mislim da oni time nanose mnogo veću društvenu štetu našoj državi i našem društvu nego toj stranoj zemlji. Mislim da bi ovim zakonom to trebalo posebno sagledati i učiniti da ti ljudi, odnosno te grupe navijača i pojedinci koji čine te nerede i nanose nesumnjivo veliku štetu našem društvu, budu sankcionisani kroz neke mere, moramo videti koje. Prodaja alkohola, kako je to definisano u ovom zakonu i način kako je to određeno – na udaljenosti od kilometar u Beogradu, Novom Sadu i Nišu, a 300 metara u nekim drugim gradovima, mislim da neće dati veliki efekat. Apsolutno sam za meru da se spreči točenje alkohola, kao i prisustvo alkoholisanih lica u sportskim objektima, ali zaista mislim da ova mera neće dati neki efekat. Danas, kada u svakoj radnji možete da kupite flaše piva od pola litra, litar, litar i po, dva, dva i po litra, to zaista ništa ne znači, jer onaj ko bude hteo da konzumira alkohol, on to neće raditi na tih 300 metara ili kilometar od sportskog objekta. Mislim da bi ovde trebalo individualizovati krivicu pojedinca koji je u alkoholisanom stanju, a ne sprečiti, čak i onima koji ne idu u sportski objekat, da kupe u nekoj radnji pivo ili neki alkohol. Mišljenje da će ovaj zakon sam po sebi rešiti problem huliganstva i nedoličnog ponašanja navijača je pogrešno. Moje mišljenje je da je ovo jedan ozbiljan problem i ozbiljna društvena pojava, koju moramo sankcionisati. Ona zahteva široku društvenu akciju za sprečavanje uzroka ovakvih pojava. Posledice ćemo sankcionisati, verovatno, ovim zakonom i to treba samo da pomogne da se ti uzroci eliminišu. Međutim, ja sam potpuno siguran da ovo zahteva široku društvenu akciju, kao i to da Ministarstvo unutrašnjih poslova ne može da bude nosilac te akcije, niti organizacija koja će da sprovede ovu akciju. Osvrnuo bih se na jedno izlaganje, odnosno pojavu koja je ovde često pominjana, a to je kukasti krst na evropskoj zastavi.
Vreme, gospodine.
Imam samo još jednu rečenicu. Ovde se pominjao kukasti krst i optuživani su naši omladinci, naši mladi ljudi za te potpuno neprihvatljive pojave, naročito prema Evropskoj uniji. Moram da kažem da su mnoge od tih pojava u naše društvo došle, upravo, iz Evropske unije i da su naši ljudi videli to od omladine i od ljudi iz Evropske unije, tako da bismo morali da budemo malo umereniji u kritici takvih pojava. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jaroslav Hrebik, a neka se pripreme narodni poslanici Tomislav Nikolić i Borko Ilić.
Poštovani predsedavajući i poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama ima za cilj bolje uređenje ove oblasti, a na osnovu dosadašnjeg iskustva, posle usvajanja Zakona od jula 2003. godine. Mi smo svedoci onoga što se dešava na našim sportskim priredbama i problem je otići na jednu utakmicu sa porodicom, decom, prijateljima, zato što pojedinci ili grupe narušavaju svojim ponašanjem bezbednost svih prisutnih na tom mestu. Umesto da nam tereni i gledališta budu hramovi sporta i svega onoga dobroga i zdravoga što se tamo dešava, šačica huligana sve to pogazi kako bi zadovoljila neke svoje porive, svoje ili tuđe ideje, koje nisu primerene sportu. Još je tužnije kada jedna dobra ekipa, ili pojedinac, postignu dobar rezultat, a on ostane u drugom planu zbog nasilja ili nedoličnog ponašanja na tribinama. Pri tom, nanosi se ogromna materijalna šteta i narušava se javni red i mir u velikom obimu, a nažalost, dešavalo se da dolazi i do najgorih mogućih posledica, masovnih tuča, teških povreda i smrtnih slučajeva. U tim situacijama, odgovornost organizatora je velika, kao i službenika, te je, stoga, normalno da se od njih pred zakonom traži i veća odgovornost. Takođe, povećanje kazni u skladu sa predloženim merama, kako bi predviđena sankcija bila odgovarajuća učinjenom prekršaju, sasvim je opravdano. Mi vrlo dobro znamo kakve rezultate postižu naši sportisti i koje medalje osvajaju. Iz tih razloga, kao i iz svih pomenutih, na nama je, kao na najvišem zakonodavnom telu, da im omogućimo što bolji milje u kojem će postizati još bolje rezultate, osvajati još više odličja, uz publiku koja im daje podršku celim srcem, u jednoj fer i sportskoj atmosferi, kako na terenu tako i u gledalištu. Ono što je Srbiji, možda, ostalo kao najznačajniji resurs jesu mladi, zdravi, obrazovani ljudi, pri čemu je sport nezaobilazna karika. Da ne pominjem koliko je sport važan za decu i koliko mi svi želimo da se naša deca bave sportom i da se pravilno usmere u životu, a ne da usmerenje traže u raznim porocima i devijantnom ponašanju. Omogućimo im da što pre prepoznaju sve dobre strane sporta i sportsko prijateljsko ponašanje na svakom terenu i na svakoj sportskoj priredbi. Ovaj zakon je jedan od zakona koji će bolje definisati i organizovati celokupnu oblast, kako bi naš sport mogao da se oslobodi svih nepotrebnih, nedoličnih i nespojivih stvari, tj. oslobodiće sport onog balasta koji ga okružuje. Nadam se pozitivnom izjašnjavanju o izmenama i dopunama ovog zakona, a očekujem da će, posle toga, uslediti i njegova adekvatna primena, pa ćemo moći sasvim bezbedno i s uživanjem da pratimo bilo koju sportsku priredbu, a ne da samo stalno slušamo u medijima kako je neka manifestacija visokog rizika, a samim tim nas i udaljava. Hvala vam.
Hvala gospodinu Hrebiku. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a neka se pripremi narodni poslanik Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš predstavnik je dovoljno rekao o ovom predlogu zakona i ja bih da vam iznesem samo neke svoje primedbe na ovaj predlog zakona, neke svoje zaključke i predloge. Najpre, ne sviđa mi se to što o ovom predlogu zakona govori ministar policije. I ovde se radi o deci koja imaju 13, 14, 15 godina. Gde je ovde socijalni rad i gde je ovde prosveta? Gde je ovde Ministarstvo za omladinu i sport? Gde je socijalni rad? Ministar policije je čovek koga strogo ograničavaju zakonske norme i njegovi policajci će, po njegovom naređenju, tumačiti da li je prekršen član 3. tačka 5. i postupiti po naređenju. Šta je dovelo do toga da moramo da govorimo o masovnim neredima na sportskim terenima? Najpre, prodor zapadnog shvatanja i navijanja. Nije toga bilo u Srbiji dok se naši klubovi nisu počeli da ugledaju na strane klubove i dok rukovodstva klubova nisu počela da formiraju klubove navijača. Trebalo je da im oni daju podršku kad god se biralo rukovodstvo kluba, pa su počeli da im obezbeđuju specijalne prevoze. Vozovi se vrate potpuno polomljeni i svi onda ćutite. Železnica pretrpi štetu, nadoknadi i promeni vagone, uradi novi enterijer, policija trpi kada su autobusi potpuno demolirani i jedni druge tamo maltretiraju, gađaju kamenjem, prozivaju, tuku, a vi ste zatvarali oči kao da se ništa ne dešava. Zapad je shvatio kolika je to šteta posle ''Hejsela'' i još nekih tragedija i odlučio je da sa tim raščisti, ali nama niko ne pomaže da sa tim raščistimo. Sve dok ne vidimo da je neko poveo svoje unuče na fudbalsku utakmicu u Srbiju, znaćete da situacija nije kako treba. Ovim zakonom se to ne rešava. Ovaj zakon je opšteg karaktera i toliko široko su postavljena krivična dela za koja se izriču kazne zatvora da je ostalo na tumačenju jednog sudije - da li će prvo protumačiti da je počinilac izvršio delo po Krivičnom zakoniku, ili ga je počinio po ovom leks specijalis, pošto je manir unošenja zatvorskih kazni u sve žive zakone redom zahvatio DOS, tako da sudija sada ima pred sobom nekoliko zakona kada treba da određuje da li je neko lice počinilo krivično delo i da li treba da bude osuđeno na zatvorsku kaznu ili ne. S druge strane, ja sam za to da sa tim raščistimo jednom zauvek. Ovo nije način i vi vrlo dobro znate da ovo nije način. Ovo se mi prikazujemo nekom svetu kako smo spremni baš sve da iskorenimo što ne valja u ovoj zemlji. Hajde, ali kako ćemo to da iskorenimo? Ne postoje navijači i obični gledaoci. Svi su na jednoj sportskoj priredbi ili navijači ili gledaoci. Tu su problem grupe navijača. Policija ih sve zna. Vi ovde kažete - kolovođe grupa. Pa, vi ih sve znate i vi ih snimate danima na tim utakmicama. Kamere su uperene u navijače, a ne u utakmicu. Vi svi znate ko ih organizuje i ko ih vodi, ko im daje novac za put i sendviče, ko plaća ceo avion, čarter let, da odu negde na utakmicu. Ko se veseli kada oni dobro postupe po nalozima kluba, a ko tuguje kada ne postupaju po nalozima kluba? Koliko se vođa navijača obogatilo u Srbiji i ima svoj biznis, zahvaljujući tome što su tzv. vođe navijača? Najlakše je uleteti u masu i tući decu, a šta ako je to dete slučajno dobilo kartu pored te grupe navijača? Gde će ono da beži, gde će da se skloni, kome da dokazuje, kada ulete specijalci na tribine, da sa tim nema nikakve veze? Kako će sudiji da dokaže ako ga privedu krvavog, pa kažu - tukao se. Znam kako policija laže. Evo vam Gnjilane, kada su nas pohapsili, pojavio se policajac koji je rekao da sam ga udario na ulici. Ja udario policajca! Zašto treba promeniti ovaj član, za koji je ministar i sam video da treba da bude promenjen? Zato što ste vi, recimo, u isto krivično delo svrstali čoveka koji donese eksplozivnu napravu, koji je baci i njom direktno ugrozi život i zdravlje učesnika, sa onim ko izgovori parolu, tako ste napisali ovde, kojom može da se izazove nacionalna, rasna i verska mržnja ili netrpeljivost. Šta je parola? Da li je parola ono što je, za naš prost svet, napisana poruka, ili je parola ono što se izgovara za vreme utakmice? Dalje, vi ste ovde rekli da policija preventivno pregleda objekat, naročito pred rizične susrete, a onda kažete: ''Ako organizator priredbe ne postupi po nalozima policije, policija'', ubeđena da nije dobro osigurana bezbednost učesnika i posetilaca, ''ima pravo da zabrani sportsku priredbu'',a onda kažete da na nekoj priredbi mogu da se dese incidenti u kojima, čak, neko može da pogine. Ako je policija videla da to nije obezbeđeno, zašto nije zabranila održavanje te sportske priredbe? Gde je kazna za policiju koja ima lošu procenu? Kako može policija da pusti da se održi sportski meč na kome će neko biti teško povređen pirotehničkim sredstvom? To su muke iz Zakona iz 2003. godine, kada smo mi amandmanima pokušali da vas ubedimo u to da je policija dužna da čuva javni red i mir svuda, na ulici, u autobusu i na fudbalskoj utakmici, a ne da organizator obezbedi fudbalsku utakmicu, pa, ako pozove policiju - da plati posebnu uslugu policije koja će dodatno da obezbedi fudbalsku utakmicu. Pošto nema novca, on neće da pozove policiju, nego policija procenjuje da li su potrebni specijalci, interventna jedinica, ili kako se to već zove, da ulete, da tuku i da premlate. Zbog toga je jako teško diskutovati o ovom zakonu. Ako želite podršku Poslaničke grupe SRS-a da se na stadione ponovo vrati mir, navijanje i sport, da se na stadion vrate gledaoci svih uzrasta, mora se sagledati ceo problem. Neko je pominjao Španiju. Kada bih mogao, recimo, voleo bih da imam jednu fudbalsku kartu za stadion kluba koji volim svim srcem i da je ostavim u nasleđe svom sinu, pa, pošto imam dvojicu, oni se smenjuju, jednu utakmicu gleda jedan, posle dva kola, utakmicu gleda drugi, i to im je najveća imovina koju im je neko ostavio - imaju mesto na tribinama kluba koji vole, među 30.000, 40.000, 50.000 ljudi, koji to isto nasleđuju od svojih predaka. Dovedite do toga. Ništa represija ne može da postigne, naročito ne može kada su maloletnici u pitanju. Maloletnici instinktivno na represiju odgovaraju svojevrsnom represijom, pokazuju da se ničega ne boje. Videli ste to 5. oktobra, videli ste kako to izgleda. Što, da li je tamo bilo ozbiljnih ljudi? Ne, bilo je političkih vođa, bilo je maloletnika i bilo je grupa navijača koje su se posle toga hvalile ko je koju policijsku stanicu osvojio, ko je uleteo u koju državnu instituciju, ko je zaslužniji, ''grobari'' ili ''delije'' , što je izvršen 5. oktobar. Imate naše amandmane na ovaj predlog zakona. Mi smo čak predvideli da se dva-tri ključna člana ovog zakona potpuno brišu, zato što je sve predviđeno u našem krivičnom zakonodavstvu. U principu smo protiv leks specijalisa. To je znak da u državi nešto ne funkcioniše. Ako ne možete u normalnoj proceduri, normalnim zakonikom da obuhvatite sva krivična dela, onda nešto u državi nije u redu, onda je neko nešto zaboravio. Pa, i ako je zaboravio, nije sramota, donesu se izmene i dopune Krivičnog zakonika i ubace dela koja do tada nisu bila predviđena. Uostalom, stižu i nova dela koja se do sada nisu dešavala. Na ovaj način to nećete moći da postignete. Ako izbegnete ovako palijativno odlučivanje o tome ko je šta učinio na jednoj sportskoj utakmici, ko je kolovođa, ko je organizator, ko je neposredni krivac što se nešto na utakmici desilo, mi smo potpuno spremni da podržimo svaki zakon kojim bismo omogućili da se na stadion ponovo vrate gledaoci. Nisam plašljiv čovek, ali već godinama nijednog člana svoje porodice ne vodim na fudbalske utakmice, zato što nemam poverenja u to da će utakmica da se završi mirno, zato što ne znam koja će budala da ispali raketu sa nekog mesta i da ubije nekoga. Nemojte sad još dodatno da nas plašite time da ne znamo koga će policija da privede i da ne znamo koga će sudija da osudi sa fudbalskih tribina ili sa tribina bilo kog sportskog objekta. Onda nećete uopšte imati gledaoce. Zašto bi neko rizikovao da se slučajno nađe na mestu gde se dobija osam godina zatvora? Ako vam je želja da nemamo sportske priredbe, onda napišite 20 godina zatvora i gotovo je, nećete imati sportske priredbe. Nacija bez sporta je trula nacija. Čuli ste ove vrle predstavnike DOS-a kako govore o kriminalu u sportu. Jeste, ali su umešani do kosti. I vaša stranka je umešana u sport. Da li vam je nekada palo na pamet da kažete nekom svom istaknutom članu - šta ćeš ti u tomsportskom klubu? Rekao vam je da time dobija na popularnosti stranka. Nije tačno, umešan je u najgori mogući kriminal. Pitajte one koji vode seoske klubove, da li mogu bez para, bez keša, bez isplate na crno, mogu li da vode taj obični seoski sportski klub. Kako je tek u vrhunskom sportu, možete samo da zamislite. Zato, oprezno s ovim. Imate podršku da tribine budu mirne, ali nemate podršku da to bude na odlučivanje policiji i sudovima, jer je zakon tako široko postavljen da, gledam ovde ko mi je najsimpatičniji u sali, evo Donka, i Donku ne bih smeo da pustim na utakmicu, neko bi mogao da kaže da je učestvovala u tuči, po ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović, a neka se pripremi Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se govori o ovom predlogu zakona, obično se, govorim prvenstveno o javnosti koja nije u Skupštini, već izvan, govori o pooštrenoj kaznenoj politici. Smatram da ove izmene i dopune treba posmatrati šire u odnosu samo na taj deo. U praksi se pokazalo da kod sada važećeg zakona o sprečavanju nasilja postoje određeni propusti i nedostaci koje je neophodno izmeniti, da bi pravosuđe i policija efikasnije vodili borbu protiv nasilja. Upravo ovaj predlog zakona ima za cilj da se policiji i pravosuđu omogući da na što efikasniji način rade svoj posao. Problem sa navijačima ne postoji od juče i Srbija nije jedina zemlja koja mora da vodi računa i da se bori protiv nasilja. Naime, neke zemlje, kao što je Britanija, davno su rešile ovaj problem. Tačnije, 1985. godine, kada je na stadionu ''Hejsel'', prilikom igranja utakmice između ''Liverpula'' i ''Juventusa'', poginulo 39 italijanskih navijača u neredima koje su izazvali fanovi britanskog ''Liverpula'', svi klubovi sa Ostrva su dobili zabranu da igraju u Evropi na period od pet godina. To je bio prvi korak u rešavanju ovog izuzetno teškog problema. Tada je britanska premijerka Margaret Tačer vrlo jasno zauzela stav da se treba surovo i vrlo oštro sukobiti i obračunati sa samim navijačima. Ne samo što su tada pooštrene kazne, već na stadionima nije bilo mesta za stajanje. Zabranjeno je svako točenje i konzumiranje alkoholnih pića.Kamere ne samo da su pratile posebne sektore na tribinama, već su i snimale okolne ulice. Koliko je meni poznato, ovaj predlog zakona je baziran na tom britanskom modelu i mi smo u njega uvrstili sva pozitivna iskustva koja su primenjena u samom britanskom zakonodavstvu. Britanci su toliko daleko otišli u suzbijanju nasilja na sportskim priredbama da, recimo, danas na njihovim stadionima ne postoje uopšte ograde. Kada kupite ulaznicu za neku od njihovih utakmica, videćete da su na poleđini ispisane kaznene mere za određene prekršaje, koje se, samim tim, imaju smatrati sudskom odlukom. Znači, nije neophodno da se vodi postupak da bi neko lice bilo privedeno ili osuđeno, već se, u slučaju prekršaja, takve kaznene mere smatraju samom sudskom presudom. Naša policija teško može da utvrdi ko je krivac i da ga samim tim identifikuje. Primera radi, na stadionu ''Mančester junajteda'' imate ukupno 14 kamera koje snimaju svaki sektor na tribinama i kod njih je apsolutno nemoguće da se desi ovakav problem. Za više od godinu i po dana, u obračunu navijača suprotstavljenih klubova, ubijeno je sedam ljudi, sedmoro mlađih osoba. Surovost i brutalnost koja je tom prilikom iskazana je, u svakom slučaju, zastrašujuća, posebno ukoliko se ima u vidu da se radi o maloletnim počiniocima krivičnih dela. U Srbiji ima negde oko 2.000 huligana. Oni se vrlo revnosno spremaju za svaku utakmicu, dolaze naoružani metalnim štanglama, palicama i vrlo često unose i noževe. Noževi su upravo ta sredstva kojim su krivična dela, ona najteža, govorim o ubistvima i teškim telesnim povredama, izvršena. Naravno, agresivnost se lako pojavljuje, još se brže širi. Mi moramo da uzmemo u obzir činjenicu da su naše generacije stasale u ratnim vremenima, u vremenima velikog nezadovoljstva i socijalne i psihološke krize. Spremajući se za sednicu i čitajući ovaj zakon, pročitala sam da se u okolini Pančeva, neka me neko ispravi ukoliko nije tačno, čak, održavaju rituali koji podstiču agresivnost kod samih sportista. Govorim o svim dometima do kojih navijači mogu u svojoj agresivnoj borbi da dođu. Naravno, vrlo često se dešava da oni kliču i Hitleru. Ako se analizira situacija na tribinama, broj nemira i težina krivičnih dela, onda je sasvim opravdano što dolazi do pooštrene kaznene politike u ovom predlogu izmena i dopuna Zakona. Da li treba da podsećam na masovnu tuču navijača na fudbalskoj utakmici ''Radnički''-''Partizan'' 1998. godine u Kragujevcu, ili, recimo, na tuču na utakmici ''Rad''-''OFK Beograd'' 2003. godine, zatim na opštu tuču igrača na terenu na košarkaškoj utakmici ''Hemofarm''-''Partizan'' ili ''Partizan''-''Zvezda'', ili bi, pak, trebalo da pomenem i nemile događaje kada je na severnoj tribini stadiona ''Partizan'', 1999. godine, ubijen Aleksandar Radović, a 2005. Mirko Radovanović, koji je izboden nožem posle rasprave o navijačkom šalu?! Ili, kada je u tuči između navijača ''Bežanije'' i ''Čukaričkog'', sa sedam uboda nožem, ubijen Golub Balević. Poslednji fatalni obračun odigrao se na terenu FK ''Žarkovo'', u kome je ubijen Aleksandar Panić iz Železnika. Ovaj predlog zakona, pored toga što pooštrava kazne, produžava i vremenski interval, sa 90 na 120 minuta pre i posle sportske priredbe, samim tim on na neki način otklanja jednu osnovnu prepreku za možda efikasniju borbu pravosuđa protiv ovakvih nemira, odnosno protiv nasilja na sportskim terenima i uopšte priredbama, a to je da se na jedan mnogo jednostavniji način definiše nasilničko ponašanje. Naime, iz njegove definicije kao bitno obeležje bića krivičnog dela izbačeno je nasilje i samim tim je olakšan put sudu da lakše i brže dođe do same presude,odnosno odluke ukoliko do spora dođe. Namera sam rekla, ja se izvinjavam ukoliko sam pogrešila, namera je bitno obeležje bića krivičnog dela koje je izbačeno iz definicije nasilničkog ponašanja. (Zoran Krasić s mesta: Onda nema dela.) Tako vi mislite. Jednostavno, kakve probleme u praksi izaziva ova odredba, najbolje prikazuje i primer jednog navijača iz Beograda, protiv kojeg je samo u 2006. godini podignuto 27 prekršajnih i 13 krivičnih prijava, a nijedan postupak do sada nije okončan. Na kraju, podvukla bi izuzetno važnu ulogu samih medija, koji bi trebalo da incidentne i nasilne ispade posmatraju izolovano i da ih postave u odgovarajuću perspektivu, a ne da konstantno od njih prave senzaciju. Hvala.
Hvala najlepše. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, neka se pripremi Svetlana Kitić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kratko je vreme pošto ima puno prijavljenih govornika SRS-a. Pokušaću da samo u pet minuta iznesem neke naše zamerke, čuli ste jedan deo, na ovaj predlog zakona. Šta je bio neposredan povod da dođe do izmene i dopune ovog zakona? On je napisan 3. avgusta, upravo, to je bio događaj koji se desio na fudbalskoj utakmici ''Zrinjski''-''Partizan'' u Mostaru, sa druge strane reke Neretve gde je, kako reče gospodin Vučić, u rasadniku ustaštva u Širokom brijegu, policija, do zuba naoružana, dočekala navijače iz Nevesinja, koji su sa srpske strane prešli i došli tamo da navijaju za svoj klub. Odluka UEFA, o čemu je govorio i gospodin Tomić, jeste nepravedna, skandalozna, zbog činjenice da navijači tog fudbalskog kluba, apsolutno, nisu učinili ništa što bi dovelo do takve sankcije. Nosili su obeležja naših srpskih junaka i, što je najgore od svega, na najzverskiji način su isprebijani. To se desilo, čak, jednom momku iz Kaća, to je, evo, ako govorite o sociološkoj, ili bilo kojoj strukturi ljudi koji odlaze na utakmice, znači, ima onih koji su temperamentniji, da ne kažem agresivniji, i onih koji nisu, sasvim tihom i povučenom momku, koji je zadobio prostrelnu ranu ruke, koji, jednostavno, voli svoj klub, ide s obeležjima svog kluba na utakmice. Kada je usvojen Zakon, 2003. godine, rezimirali smo. Ja sam četiri godine član Odbora za odbranu i bezbednost i bavili smo se uporednim zakonodavstvom. Ovako nešto, kao što reče koleginica Radović, postoji samo u Velikoj Britaniji, odnosno u Engleskoj, ali tamo su incidenti svedeni na minimum, i to ne zbog toga, kao što ona kaže, što se ljudi boje. Vi imate čitave delove grada Londona, imate jedan klub koji igra u trećoj engleskoj ligi, zove se ''Milvol'', to je deo grada gde čitave porodice, počev od najmanjeg deteta, preko čoveka koji možda ima i 90 godina, najstariji je član porodice, idu obučeni na specifičan način. To nisu ni psihopate, niti neki ludaci, nego, jednostavno, ljudi koji navijaju. U žaru te borbe, ako igraju sa nekim, takođe, iz svoje lige, konkurentskim ili klubom rivalom iz Londona, dešava se da pojedine grupe izazivaju te situacije. Međutim, ovde je iz čista mira jedan zakon, koji je, inače, jedan od najrigoroznijih, sada pooštren sankcijama i kaznenim odredbama koje postoje u krivičnom zakonodavstvu, pa je ovaj zakon,kao što ste čuli i od gospodina Vučića i od gospodina Nikolića, leks specijalis u odnosu na taj i ne može da opstane, što bi rekli pravnici poput gospođe Vjerice i kolege Jojića koje sada vidim u sali, u pravnom prometu. Kako ćete vi, molim vas, gospodo, da izmerite koliko je tačno to 1000 metara? Neverovatno je da se neko na takav način poigrava s jednom zakonskom odredbom i kaže da će tri sata pre i tri sata posle fudbalske utakmice biti zabranjeno točenje alkohola u krugu od 1000 metara. I, sada ćete da merite od stadiona JNA, od beogradske ''Marakane'', stadiona čika Dače, koliko je to tačno 1000 metara. Pa ćete da kažete, evo sada da banalizujemo stvari, jer stvarno je za ismejavanje, gospođi Svetlani Ražnatović - znaš, ti stanuješ na 100 metara, preko puta ''Marakane'', jeste ti danas rođendan, jeste da ti je deci rođendan, ali ti u krugu svoje bašte ne možeš da slaviš ništa. Ili ćete da kažete čoveku koji je tog dana dobio unuka, ili čoveku kojitog dana ima krsnu slavu - e, ti ne možeš da točiš alkohol, zato što živiš u blizini tog stadiona. Zaista je neverovatno čega ste se dosetili, a da to ne može da prihvati niko ko bi trebalo da sprovede taj zakon. Drugo, redarska služba, žandarmerija i uprava klubova ne mogu sinhronizovano da deluju u onome što se naziva navijačka grupa, ili da u dogovoru s njima preduzimaju određene aktivnosti. Vi znate da u svim državama u svetu, u svim velikim klubovima, u određenim trenucima, imamo slučaj i kod nas u zemlji, postoji animozitet između određenih navijačkih grupa i uprave klubova, zbog toga što su kod nas, kako je rekao gospodin Nikolić, fudbalski klubovi politički instrumentalizovani. Imate ljude koji se, jednostavno, nalaze u navijačkoj grupi i ne žele da imaju nikakve veze sa političarima. Ja sam, unazad godinu i po dana, evo, i kolega Krasić je revnosan u tom smislu, što se tiče mojih kolega iz SRS-a, o gospodinu Vučiću da ne govorim, bila na svim kvalifikacionim utakmicama naše reprezentacije, Srbije, naročito u periodu od kada je došlo do naših samostalnih kvalifikacija. Ono što me zaista raduje, jeste da na sve te utakmice, koje su igrane protiv Finske, Belgije, Jermenije, na beogradskoj ''Marakani'', dolaze ljudi sa malom decom, čitave porodice, s obeležjima i sa trobojkama, dolaze na utakmice. I po ocenama o bezbednosnim rizicima, gospodine Todoroviću, koje ste morali da pratite, a mi imamo te izveštaje policije kao članovi Odbora, nijedan razlog nije postojao, od 2003. godine do današnjeg dana, da se na utakmicama tzv. visokog rizika, pa i u derbijima ''Partizana'' i ''Crvene zvezde'', odnosno obrnuto, tako nešto preduzme. Radi se o tome da je to bilo ili dodvoravanje ili vaša loša procena i namera da se dalje iritiraju ljudi. Imam za vas konkretna pitanja, molim vas, zapišite ih, pa, kad ministar bude došao, dajte mu. Mi smo delovali amandmanima, vezano za ovu formulaciju o navijanju, jer navijači, uglavnom, na utakmicama kada igra Srbija, štite svojim povicima i Ratka Mladića i Radovana Karadžića, i skandiraju našem predsedniku dr Vojislavu Šešelju, naravno, daju mu ono što je njegovo zvanje, a to je četnički vojvoda, tako i skandiraju. Molim vas, recite mi da li postoji u ovim drugim zemljama Evropske unije zabrana o unošenja jedne baklje, unošenja transparenata, jer vi ste rekli - šalovi, majice, kape, a ne transparenti? Koja je to zemlja i koja reprezentacija gde, po koreografijama koje se prave na stadionima, nema velikih transparenata, odnosno zastava, tzv. šetalica, koje su dimenzija 30x35 metara, i zašto da na tim zastavama, kada igra reprezentacija Srbije, ne stoji - Srbija, Kosovo i Metohija u srcu Srbije? Zaista ne razumem kako ste mogli tako nešto da napišete i zbog čega vam je bio potreban ovaj zakon. Od gospodina ministra nismo čuli i nemamo podatke, možda ostale kolege imaju, tj. u izveštaju Ministarstva unutrašnjih poslova nijedan neposredan povod ne postoji, u to budite uvereni, dame i gospodo poslanici, da se ovakav zakon, odnosno izmene Zakona donesu.
Reč ima narodni poslanik Svetlana Kitić, a neka se pripremi narodni poslanik Radivoje Milanović.
Uvažene kolege i koleginice poslanici, uvaženo predsedništvo, poštovani gledaoci, iskoristiću priliku da se obratim sa par reči, mada je puno toga rečeno. Ja sam ovde crtala, prepisivala, jer mi je puno tema ukradeno, ali pokušaću da vam se obratim kao poslanik sa poslaničke liste SPS-a, i to kao žena koja je 30 godina u sportu. Imala sam tu sreću da sam se bavila sportom u vreme kada je država bila uređena i kada je zadovoljstvo bilo biti sportista, kada su navijači dolazili, zaista, da uživaju u sportskim umećima i kada nisu bili izmanipulisani kao što je to sada slučaj. Za ove mlađe gledaoce koji se ne sećaju, ja sam osvojila sve što se može u sportu osvojiti i mislim da zbog toga reči koje ću sada da uputim sa ove govornice mogu da imaju malo veću težinu, uz sve poštovanje svih ostalih prethodnika. Reći ću vam svoje viđenje i, možda, dati neke predloge za rešavanje problema vandalizma, koji je sve prisutniji na sportskim terenima. Na sportska takmičenja, kao što je poznato, krećemo iz kuće, tako da ponašanje koje manifestujemo na sportskim terenima nosimo iz kuće, iz porodice. Kakve su naše porodice u Srbiji? Manje-više, navijači dolaze iz porodica gde roditelji ili ne rade, ili su otpušteni, setimo se masovnih otpuštanja, ili nemaju novac za školarinu; školarine su visoke i dostupne samo onima sa dubokim džepom i naravno da je taj mlad čovek isfrustriran i svu tu frustraciju ispoljava na sportskim terenima. Mladi nemaju prilike da se normalno školuju, studiraju, da nađu posao, da putuju, a sve to iz poznatih razloga, koje sam i rekla. S druge strane, klubovima su potrebni navijači, jer sportskim bodrenjem stimulišu klubove da postižu bolje rezultate, velika su podrška sportistima na terenu. To znam iz velikog iskustva, jer sam imala sreću da igram u jednom od najboljih klubova na svetu, sa kojim sam osvojila 17 titula, a naši navijači su samo navijali za klub, nisu nijednog trenutka bili izmanipulisani od strane naše uprave i nas igrača, jer su se u upravi nalazili uvaženi članovi našeg društva, pravi sportski radnici, između ostalih, i uvaženi gospodin Mrkonjić. Postoje tereni, odnosno mesta gde bi naši mladi mogli svu tu energiju, snagu, frustraciju, bes, kako već to da nazovemo, jer su puni toga, da pokažu i da se dokažu, a to su školska takmičenja, kampovi, naravno, besplatni, razna sportska takmičenja, a sve to bi trebalo da obezbedi, naravno, besplatno, država i Ministarstvo sporta, jer smo ga napokon dobili, ili ga imamo samo na papiru. Da kažem samo još nešto, sportisti se ne ogledaju samo na sportskim terenima, već njihovo sportsko umeće počinje u školskim klupama. Zbog toga ovo i govorim. Nadograđuju se dobrim pedagoškim radom, stručnim radom, kako na terenu, tako i od ljudi koji vode klub. Na kraju, mislim da sam sve najvažnije rekla, samo da završim, dokaz da u pravom sportu ne postoje veze, vezice, kumovi, burazeri, jesu upravo Novak Đoković, Ana Ivanović, Jelena Janković, kao i zvučna imena našeg sporta koja su promovisala našu zemlju u vreme sankcija i nesnosnog embarga, a to su Divac, Sale Obradović, Jasna Šekarić, vaterpolisti. Kao sportista se izvinjavam svima koje nisam spomenula a zaslužili su, jer su promovisali ovu Srbiju mnogo bolje od mnogih.
Reč ima narodni poslanik Radivoje Milanović, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Glišić.
Koleginice i kolege narodni poslanici, gospodine predsedavajući, državni sekretaru, Poslanički klub Demokratske stranke će podržati ponuđena rešenja Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Svi mi koji volimo sport, kao i oni koji mu nisu naklonjeni, slažemo se u tome da su međunarodni uspesi naših sportista retka prilika da ljudi u ovoj zemlji mogu da osete zadovoljstvo ili ponos. Sportski uspesi naših vaterpolista, odbojkaša, Jelene, Ane, Novaka i drugih su najbolja reklama za našu državu, a sportisti su, uz umetnike, naši najbolji ambasadori. Nažalost, vrlo često se na našim sportskim stadionima dešavaju nemili događaji kojima se onemogućava da na pravi i bezbedan način uživamo u podvizima naših sportista. Navedenim uspesima ne mogu u potpunosti da se raduju navijači fudbalskog kluba ''Partizan'', koji je izbačen iz takmičenja za Kup UEFA, a svakako je najteže onim ljudima čiji su najbliži izgubili živote u nasiljima na sportskim priredbama i organizovanim tučama pre ili nakon njihovog završetka. Po pravilu, vandalsko ponašanje prouzrokuje veliku materijalnu štetu. Republika Srbija je odgovorna i dužna da obezbedi sankcije za povredu sloboda i prava građana, odnosno bezbednost građana, što je i učinjeno donošenjem Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, koji je stupio na snagu jula 2003. godine. Primena u praksi ovog zakona ukazala je na neophodnost propisivanja rešenja kojima bi se postigla veća efikasnost i delotvornost zakona. Pojedina predložena rešenja tiču se sadržine određenih termina, preciziraju i uvode nove obaveze i odgovornosti organizatora i učesnika sportskih priredbi i MUP-a. Za neispunjavanje tih obaveza predviđene su odgovarajuće kaznene odredbe. Izmene u članu 1. ovog predloga zakona pooštravaju vremenska i prostorna ograničenja u kojima počinioci nasilja i nedoličnog ponašanja mogu biti sankcionisani ovim zakonom. Novim zakonskim rešenjima daju se veća ovlašćenja redarskoj službi, u smislu onemogućavanja sukoba grupa i konzumiranja i prodaje alkoholnih pića u sportskim objektima i oko njega. Ako se, pak, uoče nedostaci zbog kojih može biti ugrožena bezbednost učesnika sportske priredbe, članom 5. je predviđena mogućnost zabrane njihovog održavanja. Izmena krivičnih i prekršajnih obaveza se zasniva na više razloga. Potrebno je predvideti sankcije za novopredložene obaveze. Neke od dosadašnjih radnji i prekršaja predlažu se za krivično gonjenje. Predlaže se izostavljanje namere kod izvršioca krivičnih dela, budući da je stav sudske prakse da je to neophodno dokazivati. Praksa je pokazala da propusti službenika i odgovornih lica često uzrokuju neželjene događaje, te je predviđena i krivična odgovornost za njih. Predviđeno je i povećanje kako prekršajnih, tako i krivičnih kazni. Maksimalna kazna za organizatore iznosi 10 godina. To nije malo, ali opasnost nanošenja velike materijalne štete i gubitka ljudskih života je, takođe, velika. Zato kazne iz ovog zakona, najpre, treba shvatiti kao preventivne mere, jer primena ovog zakona nije dovoljan uslov za poboljšanje stanja u ovoj oblasti, ali jeste, svakako, neophodan. Radi poboljšanja slike koju šaljemo u svet, radi sprečavanja materijalnih šteta u sportskim klubovima, a ponajviše radi činjenice da sa njegovom primenom negde u budućnosti sačuvaju mladi životi, pozivam sve narodne poslanike da glasaju za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Darko Glišić, a neka se pripremi Miroslava Pejica.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je protiv svakog oblika nasilja i nedoličnog ponašanja i o tome zaista nemam nikakve dileme. Međutim, ono što su naše krucijalne primedbe na ovaj zakon, jeste da on, određenim odredbama ili širokim tumačenjima, negde, pak, jako uskim, dovodi do toga da će i ovo malo publike koja dolazi na sportske terene otići sa sportskih borilišta. Želeo bih da kažem nekoliko stvari onima koji glorifikuju blagostanje na terenima širom Evrope i sveta, a što smatram jednim od uzroka za stanje kod nas, jer su i naši mladi ljudi poprimili te navike. Neko je ovde rekao da je bajno u Engleskoj, u Francuskoj itd., a ja ću vas podsetiti da je na svetskom prvenstvu u Francuskoj, navijač Nemačke udario štanglom po glavi policajca iz Francuske i obogaljio ga za ceo život. Čovek je invalid. Pre godinu dana, na svetskom prvenstvu, takođe u fudbalu, toliko su se tukli nemački i engleski navijači, koji gde god odu, prosto, naprave pustoš, da nemate nijedan grad koji godinu dana posle toga nema posledice od njihovih poseta i njihovih nedela. Da ne pominjem Italiju, u kojoj su prošle godine oružjem rešavali svoje sukobe, a navijači upadali u trening kampove. Recimo, u trening kampu ''Lacio'' su pretukli igrača čijom igrom nisu bili zadovoljni. Krunski primer, koji moram da pomenem, jeste Holandija, u kojoj telefonima zakazuju tuču, pa se ne potuku na stadionu, ali se potuku negde van stadiona, Portugalija, gde je, zaista, nezapamćeno u sportu da igrač drži igrača, konkretno, našeg Ivicu Dragutinovića, a da ga trener iste te Portugalije, onako mučki, pesnicom udara u lice. Mladi ljudi u uzrastu od 15 ili 16 godina, koji posmatraju tako nešto, možda dobijaju određenu pobudu da se i oni na sličan način ponašaju. Postoji još nekoliko stvari koje su jako bitne, a koje utiču da imamo razne probleme na sportskim borilištima. Korupcija je, svakako, jedna od stvari koja razdire sve pore našeg društva, rekao bih da je u sportu, možda, i najizraženija, jer, nekako, sport je sklonjen u stranu, a i svima dobro dođe da operu neki novac ili da pribave preko sporta i računa sportskih klubova novac koji bi im poslužio za neke njihove namere. Danas, ako pratite sport, lično sam ljubitelj sporta i gledam sve, od najobičnije druge opštinske, seoske lige, pa sam za vikend gledao svoje selo Studenicu kako igra, svaki sudija ima cenu. On na tu cenu može samo da doda još, ako je vruć teren za posledice koje može da dobije od navijača, koji ga propuste, ako tako mogu da kažem, kroz svoje šake. Dakle, za 50 evra, kako kažu u žargonu, okrečiće ako nije bio penal, tako kažu za penal kada ne postoji, isključiće vam igrača zbog toga što je mrko pogledao i to se tako penje od ranga do ranga, do najviših liga, gde je, naravno, mnogo veći novac u igri. Neko je pomenuo ovde da imamo još nerazjašnjenih ubistava mnogih predsednika klubova. Rekao bih da, čak, imamo i nerazjašnjeno ubistvo prvog čoveka, tada zajedničke države, Srbije i Crne Gore, gospodina Bulatovića. Baš smo imali sednicu ovde kada se to desilo i sećam se da je to bilo u prošlom sazivu, da je ministar Jočić tada hitno izašao, bio je i tada ministar. Dakle, tamo gde je veliki novac u igri, tamo gde postoji određeni prostor za manipulaciju, svakako da postoje i ljudi koji će, na ovaj ili onaj način, kroz korupciju, nekoga iziritirati da načini nešto što mu ne doliči. Moram reći da je moj trogodišnji sin, kada sam ga odveo na jednu utakmicu, zapamtio jedino reči - "sudija, lopove". Ove druge ne bih ponavljao, ticale su se sudijine familije, što meni, kao roditelju, svakako nije bilo prijatno. Postoji nešto što, ponavljam još jednom, kroz korupciju, zaista, razjeda i ovu poru društva u kojoj bi svi trebalo da se, navijajući za svoj klub, naprosto opustimo ili relaksiramo. Na samom kraju, da ispoštujem dogovoreno vreme u okviru naše poslaničke grupe. Neko je pominjao ovde sankcije UEFA. Moram da kažem da sam na raznim sajtovima, pa čak i na sajtu fudbalskog kluba "Zrinjski", našao da taj klub u svojim službenim prostorijama, a to je klub koji je oteo stadion od FK "Velež" koji je tu igrao, pamtimo da je u onoj staroj državi "Velež Drinjski" bio zabranjen zbog ustaštva, i dan-danas drži slike Janka Bobetka, Gojka Šuška i Ante Gotovine, pa i Ante Pavelića. To su slike koje stoje u njihovim službenim prostorijama. Oni se otvoreno diče ustaštvom, oni su nosili slike i Ante Pavelića i Ante Gotovine na utakmici protiv "Partizana", kada su isprovocirali onako, slobodno možemo reći, odbrambenu reakciju svih ljudi koji su došli da bodre svoj klub, da navijaju za "Partizan", i, naravno, "Partizan" je pretrpeo sankciju. Sada ću vas pitati nešto, žao mi je što tu nije ministar, kako biste reagovali kada bi sada neki klubovi u Srbiji organizovali utakmicu sa koje bi kompletan prihod otišao za pomoć haškim optuženicima? Pomislili biste - strašno, katastrofa, mi hoćemo u EU, to je strašno, baš nas briga, te ljude koji su optuženi neka pobiju, iako nisu krivi ni za šta. Pre nekoliko meseci, četiri ili pet meseci, "Dinamo" iz Zagreba je organizovao takvu utakmicu, sa koje je sav prihod, završavam u 10 sekundi, otišao za pomoć haškom optuženiku Anti Gotovini, čistokrvnom ustaši, kome su ruke krvave do lakata, čoveku koji nije samo naređivao, nego je direktno ubijao ljude. Fudbalski klub, ponos njihove države, organizovao je utakmicu na kojoj je sakupljao sredstva. Sada prodaju suvenire sa grbom svoga kluba i likom Ante Gotovine. Ja vas pitam, kako bismo mi reagovali, mada čujemo ovde da je neko, zbog toga što je nosio majicu s likom Vojislava Šešelja, Radovana Karadžića, Ratka Mladića, već unapred osuđen da podstrekuje neku mržnju itd. Pozivam vas, ministar je obećao da će razmotriti neke amandmane, ukoliko postoji mogućnost da se ti amandmani razmotre, da se, koliko-toliko, ovaj zakon poboljša.
Reč ima narodni poslanik Miroslava Pejica, neka se pripremi Dušan Bajatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, konačno je pred nama jedan zakon koji brine o našoj omladini, o populaciji mladih, njihovom vaspitanju, ponašanju i o njihovim životima. Zbog dobre saradnje Ministarstva unutrašnjih poslova, Ministarstva pravde i Ministarstva sporta i omladine, došlo je do dogovora o Predlogu dopune i izmene Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, koji je donet 2003. godine, i danas se nalazi pred nama. Želja mi je da pohvalim sve ove predloge koje su uputila nadležna ministarstva, čije će mere sigurno uticati na povratak, nadam se, celih porodica na sportske priredbe. Iza ovih predloga stoji četvorogodišnje iskustvo Ministarstva unutrašnjih poslova u primeni Zakona. Za pohvalu je što se vodila briga o propustima, što će sigurno olakšati pravosudnim organima posao nakon što usvojimo njihove izmene i dopune. Nažalost, nasilje je aktuelna društvena pojava u svim porama našeg života. Sport se danas vidi kao mesto za širenje nasilja, pa ova problematika zahteva zajedničko delovanje, kako zakonodavnih i izvršnih organa, tako i organizatora sportskih priredbi. Takođe, neophodna je i edukacija navijača. Predlogom novog zakona, Sportski savez, sportska društva i klubovi su dužni da ''podstiču organizovanje i dobro ponašanje svojih navijača i njihovih klubova, ostvaruju odgovarajuće informisanje svojih navijača, sastancima s navijačima, izdavanjem biltena i dr., koordiniraju aktivnosti sa klubovima svojih navijača prilikom organizovanog odlaska na sportske priredbe, na kojima su te sportske organizacije, klubovii njihovi navijači gostujući''. Suština izmene i dopune Zakona jeste i povećana odgovornost organizatora, o čemu govori član 7, u kome se navodi da su klubovi dužni da podstiču pozitivno ponašanje i delovanje igrača i službenih lica pre, za vreme i nakon održavanja sportske priredbe. Isto tako, u članu 20. se dodaje da službeno ili odgovorno lice, koje pri organizovanju sportske priredbe ne preduzme mere obezbeđenja kako bi se onemogućio i sprečio nered, pa usled toga budu ugroženi život ili telo većeg broja ljudi ili imovina većeg obima, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine. Namerno sam citirala ovu odredbu zakona jer smo, ne tako davno, bili svedoci da su, upravo, službena lica u sportski objekat unela nedozvoljena sredstva, kojima je ugašen jedan mlad život. Iz ovih razloga, lično, podržavam povećanje kazni za prekršioce, a to je član 20. ovih izmena i dopuna, koji čini ovaj zakon dosta rigoroznim u odnosu na do sada primenjivani. Novi zakon predviđa kazne od šest meseci do 10 godina. Mi ne moramo da izmišljamo ništa novo, već možemo da se ugledamo na neke narode koji su, bez obzira na svoje bogatstvo, imali slične probleme. Svako od nas, verovatno, rado pogleda englesku premijer ligu i mislim da tada sebi postavi pitanje - zar je moguće da su ti Englezi, kao nadaleko čuveni svetski huligani, uspeli sebe da dovedu u red, zar je moguće da onako mirno posmatraju i uživaju u fudbalskim predstavama, bodreći svoj klub i, pri tome, ne vređajući protivnički. Ubeđena sam da to možemo i mi. Naš zakon, nažalost, ili, ako hoćete, možda, i na sreću, i dalje predviđa obaveznu ogradu tribina od sportskih terena. Duboko verujem da će doći dan kada će svi ljubitelji sporta spokojno ići na sportske priredbe, ne razmišljajući o tomeda li će im se tamo nešto loše desiti. Duboko sam uverena da će to biti prelomna tačka za celokupan naš sport, koji će od tog trenutka ići samo uzlaznom putanjom. Poštovane kolege narodni poslanici, pozivam vas na našu odgovornost, kao roditelja, kao vaspitača, kao lokalnih i republičkih funkcionera, da u danu za glasanje zajednički izglasamo Predlog zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovane kolege poslanici, onoliko koliko sam uspeo da pratim raspravu o ovom veoma načelnom i dosta širokom zakonu o sprečavanju nereda na sportskim manifestacijama, nisam mogao, odnosno ne mogu da se otmem utisku da je prvo trebalo da razmislimo o tome u čemu je razlika između ustaša i Hrvata ili o nekim sličnim temama koje su ovde pokretane, jer bismo mogli neke stvari da opredelimo. Moram da kažem da je gospodin ministar Jočić s pravom izašao za ovu govornicu i rekao da zakon treba precizirati, ali ne samo u članu koji je on citirao, i to na koji način, sa kojom se to temom izazivaju sve te mržnje i oblici obračuna sa manjinama, većinama i svima ostalim, jer ovde više niko to ne može da razlikuje. Zamislite da imamo anglosaksonsko pravo, mogli bismo da ga uvezemo, to bi bila dobra poruka nekome, iz SAD-a, i da imate porotu sastavljenu od članova nevladinih organizacija, kao najuglednijih, nekih, izvinjavam se, ne mislim, pri tome, na ''Kolo srpskih sestara'', koje niko ne spominje, ili, recimo, na ''Maticu srpsku'', staru 100-200 godina, šta će to nama, imamo mi babe-narikače, e, zamislite da su vam one u poroti i da neko dođe da tuži nekog od ovih navijača. Dođe Jočić, sve u uniformi, zajedno s onim njegovim mučenicima, jer kad god je utakmica u Novom Sadu, to je kao opsadno stanje, ljudi rade po 12, po 16 sati, mrze i ministra Jočića, i Bajatovića, poslanika, i Nadu Kolundžiju, i Koštunicu, i Tadića, sve mrzi zato što mora da radi 16 sati zbog nekih koje smo mi ovde nazvali nacionalistima itd., a najmanje huliganima. Zamislite takvu porotu. Pa, ne bi bilo nijednog slobodnog navijača u Srbiji. A zašto su ti mladi ljudi takvi? Zašto se jedna sociološka grupa, koja ima svoje osobenosti, koja se naziva ''navijači nekog kluba'', tako ponaša? Šta to tera te mlade ljude, osim toga što su nezaposleni i što moraju da plaćaju visoke školarine, o tome ne bih dalje da govorim, da se tako ponašaju? Pa, najmanje tri krize obeležavaju današnji život u Srbiji, pa i život tih mladih ljudi i njihovih roditelja. To je državna kriza, socijalna kriza i nacionalna frustracija. Da li je normalno, a ja tvrdim da jeste, i za mene 40-godišnjaka, a kamoli za nekog 18-godišnjaka, kome napadaju identitet, kome napadaju državu, kome napadaju veru, kome napadaju kulturu, gde se njegovim predsednicima, državnicima, oficirima sudi u Hagu 10 puta više nego ostalima, i sve ostalo što možemo da kažemo. Taj mladi čovek mora negde da eksplodira. Neću dalje da objašnjavam. Mi imamo zakon kojim hoćemo da nateramo ministra Jočića i sve one moje prijatelje, drugare i ostale, kako ih mi ovde zovemo, meni ružno zvuči - žandarme, to su ljudi koji obavljaju svoj posao i koji ne mogu drugačije da se ponašaju nego onako kako to predviđa pravilnik i situacija u kojoj se nalaze, na topuz i silu. Problematiku koju danas razmatra ovaj parlament, po mom mišljenju, krajnje je neozbiljno razmatrati samo kroz primenu ovog zakona i samo kroz kaznene mere. Neće Ministarstvo unutrašnjih poslova primenom sile rešiti sve probleme koji se javljaju na našim stadionima. To je jasno svakome ko želi da se ozbiljno pozabavi ovom problematikom. Ono što je, možda, dobro u ovom zakonu, iako Poslanička grupa SPS-a neće glasati za njega, jeste odnos prema organizatorima priredbe. Ti organizatori, ne samo kroz trgovinu fudbalerima, nego i kroz ostvarenje političkog uticaja, naročito u lokalnim sredinama, ostvaruju visoke profite i imaju, navodno, veliki ugled, iako mnogi od njih imaju, zaista, kriminalne dosijee i manipulišu tim mladim ljudima. Njih treba udariti i po ušima i po džepu i njih - u ''buvaru''. Možda nije loše razmisliti o praksi koja nije predviđena ovim zakonom, možda nije demokratska, možda nije ni slobodarska, ni slobodoumna, ali da u ''buvaru'' odu oni koji organizuju to na tim stadionima. Uostalom, znate na kojim utakmicama se dešavaju te stvari. Dešavaju se, nažalost, samo na međunarodnim utakmicama. Najviše su kažnjeni navijači ''Partizana'', kojima je pukla uprava, očigledno ne zbog toga, zbog 25 kazni od 30 utakmica smo imali problem. Znači, ta uprava nije bila dovoljno dobra da vodi klub. Inače sam partizanovac, da vam kažem samo, nisam zvezdaš. A što, mene nije sramota, većina je zvezdaša, nije nikakav problem. Znači, potpuno se slažem s ovom intencijom, iako nećemo glasati za zakon, da se još više pooštre kaznene odredbe za organizatore priredbi. Ne može MUP sam to da nosi. Sledeća sekvenca bi bila škola u koju ti mladi ljudi idu, ali profesori, s ovim platama i ovako kako su sedam godina naučeni, teško da će nam nešto pomoći. Porodica - u kojoj treba da imate pet-šest prosečnih plata, a nemate u srpskoj porodici, prosečno, toliko članova, da biste mogli da obezbedite tih 600, 700, 800, a neki kažu i hiljadu evra danas u Srbiji, koliko je potrebno, s ovim poslednjim poskupljenjima, za pristojan život, pod uslovom da ste zdravi i pod uslovom da nemate nikakve posebne prohteve. Ne bih trošio više vreme, rekli su mi da imam još sedam minuta, da ne bude da mi iz SPS-a želimo da držimo neko posebno predavanje. Dakle, gospodo, nije sve na MUP-u i nije sve u zakonu. Kazne za organizatore treba pooštriti i treba shvatiti jednu stvar, ne rešava se ova problematika samo donošenjem zakona. Svi smo mi odgovorni, i roditelji u kući, koji ne mogu mnogo da urade, a pre svega društvo. Nešto moram da kažem, ne mogu da zamislim situaciju u kojoj je sramota otići u Zagreb i vikati "Srbija, Srbija", zato što navijaš za reprezentaciju Srbije. Ne mogu da zamislim da će da pobedi logika i pritisak u kontrolisanim sredstvima javnog informisanja, u kojima će nevladine organizacije pomoći da se ugasi i ono malo buntovnog identiteta koji žele da izraze pripadnici srpskog naroda u Srbiji, makar kroz usklike svojim timovima, iako su fanovi nekih ljudi, i kličući "Srbija, Srbija" ili "Zvezda", "Partizan", tj. da treba toga da se stidimo. Bojim se da odbranu identiteta srpskog naroda danas mnogo bolje sprovode ti buntovni klinci nego neki koji danas predstavljaju, ne svi, vladajuću političku elitu u Srbiji. Najbolji način da završite posao s nekom zemljom i s nekom nacijom je, a to će vam reći sve knjige koje tretiraju, ne volim taj radikalski rečnik, ali to je tako, okupaciju, da uništite identitet. Jošako imate petu kolonu, veoma lepo. Nemojte da nas brane ti klinci na tim utakmicama, hajde da na njih utičemo na jedan drugačiji način, tako što će biti škole, tako što će biti posla, tako što njihovi roditelji, sa 55 godina, nećeuz par hiljada maraka, marka je bila čudo Božije, evra, biti isplaćeni i biti bez posla, da nikome nisu potrebni. Jer, taj mladi čovek, pošto ne može da se školuje, ne može da dobije posao, mora da ide da navija. Kao odgovorna politička elita, treba o tome, gospodo, odnosno drugovi ili, ako hoćete, kolege i koleginice poslanici, po mom shvatanju stvari, tako da razmišljamo. Hvala.
Povodom Poslovnika se javio Rajko Baralić, potom narodni poslanik Petar Jojić.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Javio sam se po članu 225. stav 1. Krajnje sam ozbiljan, veoma sam iznenađen papirom koji je danas došao do nas, primedbom Radne grupe za izradu teksta Predloga poslovnika Narodne skupštine na radnu verziju Predloga zakona o Narodnoj skupštini. Ovde se dogodilo nešto što je potpuna konfuzija. Dakle, neko je formirao jedno telo koje se zove pododbor ili, nije važno kako se zove, za izradu predloga ili nacrta zakona o Narodnoj skupštini i, paralelno s tim, valjda, Administrativni odbor - isti takav organ ili telo za izradu poslovnika. Reklo bi se da je stvar u redu. I u jednom i u drugom učestvuju iste stranke i iste stranke bojkotuju rad i jednog i drugog tela. Onda smo mi dobili ovde primedbe na neusvojeni i nepostojeći zakon o Narodnoj skupštini, i to na takav način da se zakon o Narodnoj skupštini upodobi zamišljenim odredbama Poslovnika o radu Narodne skupštine. Ovo je najveći bezobrazluk koji sam video za šest godina ovde. I jedno i drugo je obrađivala stručna služba Narodne skupštine i u jednom i u drugom telu sede predstavnici istih parlamentarnih stranaka. Nisam obavešten da je neko suspendovao ovo prvo telo. Kako je moguće da neko neusvojen i neraspravljen zakon pusti na izjašnjavanje narodnim poslanicima, doduše, ovo je u fazi internog, u poslaničke klubove, i to nešto što nisu tehničke korekcije, nego su suštinske primedbe. Član 3, molim vas, ovaj famozni člankoji treba da reguliše na koji način se obezbeđuje javnost rada Narodne skupštine, potpuno je upodobljen potrebama RTS-a, a ne Narodne skupštine. Gospodine predsedniče, zahtevam i molim da sazovete, kako god hoćete, i jedno i drugo telo, da vidimo u čije ime predstavnici istih stranaka rade potpuno suprotan akt od onoga što su radili predstavnici istih stranaka u starijem aktu. O čemu se ovde radi? Da javnost ne bude zbunjena o čemu je ovde reč, da bi bio usvojen novi poslovnik o radu Narodne skupštine, mora prethodno biti usvojen zakon o Narodnoj skupštini. Vi sada, ovim papirom, praktično, projektujete zakon o Narodnoj skupštini. Ko vam je dao to pravo? U čije ime ste ovo uradili? Ko je autor ovog teksta? To je isto kao kada bi neko na osnovu jednog zakona doneo ustav. Valjda treba da bude obrnuto. Dujete nam objašnjenje u vezi sa ovim. Jutros sam ovo dobio, a sada sam pogledao, javio bih se, inače, ranije. Veoma sam ozbiljan, ovo je bezobrazluk koji nisam video još ovde. Molim vas, kako je moguće da ista stručna služba, iste poslaničke grupe, sa istim političkim programima, rade potpuno suprotne akte, od kojih bi ovaj prvi morao biti izvorni, krovni, a ovaj drugi - interni zakon Narodne skupštine, a to je poslovnik o radu Narodne skupštine.
Gospodine Baraliću, hvala vam što ste nam ukazali na taj problem.
Molio bih da dobijem odgovor, a ako ne...
Dobro, ne mogu sada stvarno da vam dam odgovor, moram da proverim o čemu se radi. Dobićete...
Onda vi ne kontrolišete šta ko radi u ovoj skupštini.
Dobro, dobićete odgovor u toku sledećeg dana. Po Poslovniku, narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam jedno pismo iz Nove Varoši, od strane građanina koji ukazuje na određene nepravilnosti i nezakonitosti, a iznosi se sumnja da je u pitanju i određeni kriminal. Postavljam pitanja u skladu s tim pismom koje je taj građanin uputio, gospodine predsedniče, s tim da ovo pitanje prosledite nadležnom ministarstvu i nadležnom državnom organu kako bi dali odgovor. Da li je Đura Obradović iz Nove Varoši vlasnik AD "Ineks" Nova Varoš? Da li je Zemljoradnička zadruga "Poljoprivreda" iz Nove Varoši data u zakup na famoznih 99 godina pre upisa u promene ovlašćenog lica u Agenciji za registre po privatizaciji? Da li je Zemljoradnička zadruga "Poljoprivreda" iz Nove Varoši pripojena zadruzi "Ineks napredak kompani"? Da li je većinski vlasnik u ovoj kompaniji bivši direktor i po kom zakonu, ako je izvršeno pripajanje Zemljoradničke zadruge "Poljoprivreda" iz Nove Varoši zadruzi "Ineks napredak kompani"? Da li je to bivši direktor koji je postao sada većinski vlasnik? Da li je u pitanju Đura Obradović? Prema odredbama Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije, "Službeni glasnik Republike Srbije" br. 53/95 i 32/97, propisano je da je za svako raspolaganje sredstvima u državnoj svojini potrebna saglasnost Vlade Republike Srbije, Direkcije za imovinu Republike Srbije. Postavljam pitanje u vezi s ovom imovinom - da li su nekretnine Poljoprivredne zadruge "Poljoprivreda'' vlasništvo Republike Srbije, kao državna svojina u Novoj Varoši, i da li je sa njima zakonito raspolagano? Ako jesu, na osnovu kog su zakona, ranijeg, ili sada važećeg, date u zakup, i kome, a posebno šta je bilo sa nepokretnostima koje su velika vrednost za građane Nove Varoši, za oko 20.000 građana koji su imali pozitivne privredne efekte...
Vreme.
... i to, pre svega, prodavnica "Naselje" u Novoj Varoši, prodavnica "Voće" broj 8, prodavnica "Akmačići" broj 10, prodavnica "Jezero" broj 3, prodavnica "Tekstil" broj 1, prodavnica "Uzor" broj 2, prodavnica "Bitovik" broj 11, prodavnica "Lim" broj 12...
Gospodine Jojiću, mogu li da vas zamolim, pošto to čitate sa tog papira, da to date odmah nama, pa da to prosledimo nadležnom ministarstvu kao vaše poslaničko pitanje, da ne biste čitali sa govornice?
Mogu, dostaviću, samo ću ukazati da je Republičko javno pravobranilaštvo, u vezi s ovim mojim izlaganjem i napomenama i indicijama građanina iz Nove Varoši koje ukazuju da se radi o kriminalu, reagovalo svojim aktom broj R24/05, od 10. marta 2005. godine, i ukazalo da su u pitanju bile brojne zloupotrebe, zbog toga što nisu tražili saglasnost da raspolažu narodnom i državnom imovinom, a tu saglasnost nisu dobili od nadležnih državnih organa. Istovremeno, podsećam, tu je gospodin ministar Jočić, da bi trebalo u ovo da se uključe i organi kriminalističke policije i UBOPOK-a, jer se ovde radi o većoj vrednosti, kako bi se utvrdilo da liima kršenja zakona ili nema i kako je koja zadruga raspolagala imovinom, odnosno kako je došlo do pripajanja Zemljoradničke zadruge "Poljoprivreda" Nova Varoš zadruzi čiji je vlasnik bivši penzionisani direktor. Zbog toga smatram da ima mesta ovim pitanjima.
Hvala puno.
Hvala, gospodine predsedniče. Za građane Nove Varoši će ovo biti značajno, jer se radi o imovini, i oni su zbog toga i te kako zainteresovani da se ovo pitanje razreši.
Ne samo za građane Nove Varoši. Značajno je za sve nas. Hvala puno. To će biti upućeno kao poslaničko pitanje nadležnim ministarstvima. Reč ima narodni poslanik Dejan Perjaničić, a neka se pripremi narodni poslanik Goran Cvetanović.
Poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, visokopoštovane dame i gospodo narodni poslanici, privodimo kraju raspravu o ovoj tački dnevnog reda, pa obećavam da neću da vam oduzimam mnogo vremena, da ne bih ponavljao sve što su moji prethodnici rekli, ali sam smatrao da ipak treba da kažem nešto. Kao što znate, pred nama je Predlog izmena Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama, i to, po mom mišljenju, u pravo vreme. Da smo još malo čekali s ovim zakonom, postojala je realna opasnost da imamo srpski "Hejsel". Daleko od toga da smatram da na sportskim priredbama i sportskim stadionima treba da bude kamerna atmosfera, kao u bečkoj Operi ili milanskoj Skali, ali otići porodično na utakmicu, s malom decom, u poslednje vreme je krajnje opasno, da ne kažem samoubilački. Neko sam ko je mnogo vremena proveo s ocem na najvećem našem stadionu i kao dvanaestogodišnjak sam gledao, 1978-1979. godine, uspeh našeg kluba u kupu UEFA, šampionski pohod 1991, razne veličanstvene košarkaške predstave u našem gradu. Omogućimo i našoj deci i omladini da bezbrižno uživaju u svim narednim grandioznim sportskim događajima, koji su, nažalost, sve ređi i ređi, a tribine sve praznije i praznije. Ko god je pratio na nekom od mnogobrojnih kablovskih kanala prenose druge nemačke fudbalske lige, tzv. Cvajte, mogao je da vidi pune stadione, sa 20.000 do 25.000 gledalaca. Šta tek reći za velike utakmice španskog, italijanskog i engleskog fudbalskog prvenstva, ili NHL i NBA lige? Za sav civilizovani svet, sportski događaj je porodični praznik, odmor u dane vikenda, bekstvo od mnogobrojnih obaveza, punjenje baterija za narednu radnu nedelju, a ne bojno polje iliti Bejrut. Sa velikim zadovoljstvom ću glasati za ovaj zakon, kao i ostali poslanici iz Poslaničke grupe DSS-NS- dr Vojislav Koštunica. Znam i čuo sam da je bilo mnogo prigovora, da su predviđene rigorozne kazne, ali smatram da je to jedini mogući način da se spreče tragedije na sportskim terenima, koje su danas vrlo realne. Ovim zakonom se kvalitetno reguliše odgovornost svih aktera sportskih priredbi, počev od organizatora, redarskih službi, aktera sportske priredbe i, na kraju, gledalaca. Sasvim je normalno da se drakonskikazni svako ko neovlašćeno kroči na sportski teren, ili da se huliganima koji krše zakon zabrani prisustvovanje sportskim događajima na vremenski rok od šest meseci do dve godine, ili da se zabrani održavanje sportske priredbe ako organizator nije obezbedio sve uslove za njeno održavanje. Sportisti Srbije, u poslednje vreme, spadaju u najbolje predstavnike naše države i mi smo tu da im u tome pomognemo i donošenjem ovog zakona. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik dr Goran Cvetanović, a neka se pripremi Konstantin Samofalov.
Dame i gospodo narodni poslanici, sport je potreba mladih, sport gradi slobodnu atmosferu koja, pre svega, poziva na igru i učenje. Sport unapređuje saradnju u mnogim oblastima, jer sportska aktivnost nudi mogućnost da se postigne fizičko i duševno opuštanje. Postizanjem uspeha u sportu raste i osećaj samopouzdanja, kao i poverenja u samog sebe. Bavljenje sportom je idealna prilika za edukaciju, ali i za kvalitetne socijalne kontakte. Ako je slobodno vreme neispunjeno, neorganizovano, onda postoji veća mogućnost da mladi prihvate silu kao sasvim normalnu, te da je kao takvu i samostalno koriste. Medijski i politički uticaj bio je od presudnog značaja za kreiranje društvene zabrinutosti u vezi sa nasiljem sportske publike. Neki navijači žele da skrenu pažnju javnosti na sebe, jer takvo ponašanje omogućuje mladim ljudima da, možda, savladaju krizu identiteta, kao i osećaj društvene marginalnosti. Takvo ponašanje dovodi do ekstrema, pre svega, u komunikaciji sa svima koji ne pripadaju istoj grupi. Primarni cilj ekstremnih navijača je biti viđen u široj javnosti, ali i unutar sopstvene navijačke grupe. Takve grupe imaju tri karakteristična elementa, kolektivnu solidarnost, izrazitu teritorijalnost, muškost, pre svega se misli na glasno muško skandiranje. Događaji na tribinama često nisu povezani sa trenutnim događajima na samom terenu, već se dešavaju potpuno nezavisno. Siguran sam da ni MUP neće biti u velikoj zabludi, jer je u Velikoj Britaniji, gde je uvek bilo velikog nasilja na stadionima, posle donošenja zakona, nasilje sa stadiona samo prebačeno i preneto na ulice. Zakon predviđa duže zatvorske i više novčane kazne, ali daje i dodatna ovlašćenja i obaveze organizatorima mečeva. Promene se odnose na zatvorske kazne za osobe koje učestvuju u nasilju, pre svega, na sportskim terenima. Za njih je predviđena zatvorska kazna od jedne do pet godina, a ako se krše zakoni u grupi, maksimalna kazna je osam godina. Ono na šta treba da obratimo svi pažnju, kao narodni poslanici, jeste da se Srbija po broju ubijenih sportista svrstava u sam vrh crnih lista. Za kratko vreme je ubijeno čak sedam predsednika fudbalskih klubova. Očigledno je da se kroz neke sportske klubove vrši pranje novca, i to uglavnom kada su u pitanju fudbal i košarka. Zato je polovinom 2005. godine naš fudbalski savez dobio žuti karton od UEFA i naredbu da se odstrane mafijaši iz Saveza, jer, očigledno, velika mafijaška grupa i dan-danas funkcioniše po većem broju klubova u fudbalu, a i u košarci. Naš je zadatak da svi zajedno delujemo preventivno, da bi nasilje imalo tendenciju opadanja i da nasilje u sportu svedemo na minimum. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre ja bih ovo pitanje, pre svega, posmatrao kao problem mladih koji su, očigledno, zbog svih tragedija kroz koje je prolazilo naše društvo u poslednjih 15 godina, najteže pogođeni. Moju generaciju su na fudbalske stadione i druge sportske objekte vodili očevi, ali moji prijatelji koji imaju po 20, 30 godina ne smeju svoju decu da vode. Naši stadioni su danas sablasno prazni, i to nije ništa čudno kada svakih 10, 15 dana vidite nekakve tuče i razbijene glave; navijači se biju između sebe u jednoj navijačkoj grupi, sa drugim navijačkim grupama, sa policijom, lome i pale stolice i preskače se ona ograda koja razdvaja tribine od terena kao od šale. U najjačim evropskim ligama ne postoje ograde koje razdvajaju tribine od terena, postoje nekakve reklame, koje može da preskoči i dete od pet godina, ali to se ne dešava, jer tamo se zna šta se sme, a šta ne sme da radi. Ipak, mislim da naši navijači nisu najgori, kao što nekada pokušava da se predstavi. Mi često govorimo da smo najgori, a ja bih voleo da ovim izmenama i mnogim drugim izmenama u drugim oblastima budemo primer za druge, u ovom slučaju, primer kako treba da se navija. Ovo pitanje bih posmatrao u kontekstu evropskih integracija. Srbija se nesumnjivo opredelila za evropski put, građani Srbije u velikoj većini podržavaju ulazak u Evropsku uniju. Građani Srbije koji vole sport žele da gledaju svoje klubove u takmičenjima koje organizuje UEFA, ali, da bismo mogli da učestvujemo u tim takmičenjima, moramo da poštujemo pravila igre i određene standarde. Ne sme da nam se dogodi ono što smo imali na početku, recimo, kvalifikacija za predstojeće Evropsko prvenstvo u fudbalu, kada je reprezentacija Srbije svoju prvu utakmicu na ''Marakani'' protiv ''Azerbejdžana'' igrala pred praznim gledalištem, zbog problema koje su naši navijači izazivali na prethodnim utakmicama. Ipak, smatram da je većina naših navijača sjajna i na njihovim krilima je naša reprezentacija osvajala brojne medalje. ''Crvena zvezda'' i ''Partizan'', toliko puta pominjani danas, osvajali su evropske i svetske titule u fudbalu u košarci, u vaterpolu. Ovo pitanje se odnosi, pre svega, na onu malu grupu koja divlja, lomi, izaziva nerede, ugrožava živote drugih i daje izuzetno loš primer našoj omladini. Zato Demokratska stranka podržava ovaj zakon. Takođe, smatramo da odredba koja se tiče izazivanja rasne, verske i nacionalne mržnje i netrpeljivosti treba bliže da se definiše, gde kao konačna posledica treba da stoji - odgovarajući sukobi i neredi, i da onda to tako bude sankcionisano. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović, a neka se pripremi Miljan Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mudrost je naći meru, a izgleda da je u ovom trenutku to najteže. Agresivnost, ona konstruktivna, poželjna je, bez nje nema života. Ona služi da čovek preživi, istovremeno, da stvara, kreira, da se brani, da se bori i prilagođava izazovu vremena. Međutim, onog trenutka, kada ta agresivnost nije konstruktivna i pređe u destrukciju, odnosno nanošenje zla, šteti drugima. U tom slučaju se može govoriti o fenomenu današnjice. Srpska radikalna stranka osuđuje sve izgrede na stadionima, ali ne i slobodno mišljenje naših navijača. Dobro se zna da su navijači postali partneri upravama klubova. Nije nepoznato da većina klubova plaća svojim navijačima put na utakmice koje se igraju van zemlje, pomažu im pri vađenju vize i imaju određenu saradnju. Koliko dugo javnost ove zemlje očekuje da se protiv takvog, najblaže rečeno, nesportskog ponašanja navijača preduzmu energične mere i jednom za svagda uvede red, stvari postave na svoje mesta i onemogući divljanje raznih grupa i grupica očajnih?! Ako se sada stvari ne shvate najozbiljnije, samo je pitanje dana kada će se neka naša selekcija naći na tapetu i biti isto tako kažnjena zbog ispada navijača. Neko će, možda, reći da to nije samo naš problem, da takvih nesportskih, divljačkih ispada navijača ima i drugde, u Italiji, Velikoj Britaniji, Poljskoj, Danskoj. Tačno, ali to nije naš problem i pada u vodu naša paranoidna sklonost ka izjednačavanju stvari. ''A kako oni, zašto samo mi, zato nas mrze'', možda u ovim rečima ima i malo istine, ali to ne daje nikom za pravo da bezobzirno tera inat sa našim sportom zarad nekog svog bolesnog doživljaja, lične ili grupne frustracije i nezadovoljstva. Jer, ceh plaćaju naši klubovi i sportisti. Od novčanih kazni, Fudbalski savez i naši klubovi mogli su dosad da naprave Kuću fudbala, a ne da moljakaju UEFA za nekakvu donaciju. Iako nema opravdanja za ponašanje dela srpskih navijača, koje se, nesporno, mora iskoreniti, utisak je da evropska fudbalska unija nema iste aršine za sve. Jer, kako objasniti predlog Mišela Platinija da se sve fudbalske selekcije Srbije, čak i seniorski tim u ženskoj konkurenciji, suspenduje na dve godine. Na sreću, Platinijev predlog nije prošao, ali je to ozbiljno upozorenje za našu fudbalsku organizaciju i klubove koji nas predstavljaju u Evropi. Naime, predstavnici evropske kuće fudbala su upozorili Srpski savez da ubuduće neće imati milosti ni prema nacionalnim timovima, ni prema klubovima. Poređenja jesu neumesna, ali je činjenica da su neki pravili teže incidente i provlačili se bez adekvatnih sankcija. Zar to ne pokazuje najbolje primer ''Partizana''. Presedan je da su čelnici UEFA tražili da se poništi odluka njihovog organa, smatrajući da je disciplinska komisija izrekla nedopustivo blagu kaznu. Što pre naši klubovi i reprezentacija shvate, to bolje. Tek kada je ''Partizan'' izbačen iz Evrope, saznalo se da je beogradski klub, od 36 odigranih utakmica u Evropi, na 25 platio razne kazne, najčešće novčane, u iznosu od 244.000 franaka. Naše službene organizacije, obezbeđenja, moraće ubuduće više pažnju posvetiti bezbednosti navijača nego samoj organizaciji sportske priredbe, pa, ukoliko se proceni da bezbednosni uslovi nisu ispunjeni, da MUP zabrani održavanje sportskih manifestacija. Potrebno je da i klubovi preuzmu veću odgovornost pri organizaciji sportskih priredbi i neophodan je bliži kontakt s navijačima u prevazilaženju incidentnih situacija, jer je i njihova odgovornost najveća. Redari treba da zabrane pristup pijanim ili drogiranim navijačima, organizator da zabrani prodaju i konzumiranje alkohola na udaljenosti od jednog kilometra, srazmerno veličini grada. Moramo shvatiti da promene ne može da donese samo zakon, već, pre svega, svest ljudi i spremnost organizatora za što bolju organizaciju. I, da navijači nastave da na sportskim priredbama koriste klupska obeležja, ali i državna, šal, kape, dresove, transparente, i da se vratimo našim tradicionalnim vrednostima i načinu navijanja i bodrenja naših sportista. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miljan Ranđelović, a neka se pripremi Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre MUP-a, ajmo na početku da razjasnimo jednu zamenu teza, koja ovde traje već tri i po sata. Ne znam odakle mnogim govornicima to da su navijači i huligani jedno te isto. To nije isto i ne može se više tako razgovarati. Znamo da su ljudi koji se bave tim problemom identifikovali tri i po hiljade huligana, koji se redovno snimaju na raznoraznim tribinama iraznoraznim stadionima, i mi pričamo, upravo, o tim ljudima. U prethodnim satima smo slušali prvake nekih stranaka kako nas ubeđuju da je ovaj zakon, u stvari, previše represivan. Ja se ne bih s tim složio. Hajde ovako, da zamislimo iste te prvake stranaka kako sa svima nama, zajedno, stoje ispred ulaza neke hale. I, šta se onda dešava? Sa dve različite strane dolaze dve grupe huligana koje su krenule u svoj sukob, koji će se desiti upravo tu negde gde mi stojimo. Kakav je sad osećaj? Da li i dalje mislimo da je taj zakon previše restriktivan, ili te ljude treba kazniti, i to primereno kazniti? Po mnogo čemu pripadam grupi mladih ljudi i najveći deo svog slobodnog vremena provodim, upravo, sa mladima. Zbog toga, jako dobro poznajem probleme mladih ljudi, posebno dobro poznajem probleme mladih ljudi u oblasti sporta. Mladi zaslužuju da budu centralna tema naših priča i našeg rada. Ne smemo da ostanemo gluvi i slepi pred uznemirujućim pojavama na sportskim terenima i oko sportskih terena. Tu se redovno ponavljaju loši primeri i ti loši primeri daju i loše rezultate i loše uče mlade ljude. Mi to moramo sprečiti. Tu nema kompromisa. Najbitnija je bezbednost svakog pojedinca, na svakom mestu i u svakom trenutku. G 17 plus će podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Ovaj zakon je plod saradnje Ministarstva omladine i sporta, Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva pravde. Baš zbog toga, moramo imati mnogo veće poverenje u ovaj zakon i moramo mnogo veću pažnju da obratimo ovom zakonu. Ovde se radi o mladim ljudima. Ovaj zakon predstavlja odlučan korak u pravcu bezbednosti naših građana, pre svega, u pravcu bezbednosti mladih ljudi. Predstaviću vam osnovne karakteristike ovog zakona, a to su ukidanje namere, preventiva i poruka ovog zakona. Ovaj zakon je postojao i ranije. Mnogi su rekli da on nije sprovođen u delo i pitaju nas šta će se to sada bitno promeniti. Ovaj zakon jeste sprovođen, ali mi nismo zadovoljni rezultatima koje je ovaj zakon dao. Zbog čega? Upravo zbog namere. Mi sada izbacujemo ono na šta su se huligani u sudovima najviše izvlačili. Kada ih pripadnici organa reda uhapse i privedu sudiji, huligani onda kažu - mi nismo imali nameru da pravimo nerede, mi smo hteli da se radujemo. Kako se oni raduju, oni kažu - neka dokazuju tužioci. U takvim slučajevima, najčešće se desi da ti huligani završe ponovo na ulici i u najvećem broju slučajeva budu nekažnjeni. Mi moramo tome stati na put. Prema tome, nema kompromisa s ovim. Čuo sam da ljudi potpuno potcenjuju ozbiljnost problema, a uveren sam da će navijači biti mnogo bezbedniji kada ovaj problem, danas ili ovih dana, rešimo. Složićemo se svi da je osnovni cilj ovakvih zakona, pre svega, preventiva, a ne, kako neki žele da prikažu, kažnjavanje. Kazna je samo jedna od posledica nedoličnog ponašanja. Mi želimo da uklonimo uzroke i to je teži deo posla, koji možemo da obavimo jedino ako zaboravimo i na stranačke i na bilo koje druge podele. Cilj G 17 plus je da odstranimo samu ideju nedoličnog i rizičnog ponašanja. G 17 plus smatra da, kada se radi o mladim ljudima, ne sme biti kompromisa. Mi moramo da upoznamo sve ljude sa sadržinom ovog zakona i s posledicama nedoličnog ponašanja. Ako neko želi da narušava bezbednost drugih ljudi, mora da zna da ga čeka rigorozna kazna. Znamo da svaka navijačka grupa može da ispoštuje ovaj zakon, ako želi, ili ako mora. Sada je na njima da sami izaberu. Napominjem da su i novčane i zatvorske kazne bitno povećane. Na primer, onaj ko se nedolično ponaša, prekrši pravila i zbog njega nastane nered ili oštećenje imovine, biće kažnjen zatvorom od 6 meseci do 5 godina. Ako neko u grupi izvrši krivično delo iz člana 20. stav 1. ovog zakona, biće kažnjen kaznom zatvora od jedne do osam godina, a za kolovođu, za ista krivična dela, važi kazna zatvora od jedne do 10 godina. Isto tako, službenom ili odgovornom licu koje ne preduzme potrebne mere bezbednosti i zbog toga bude ugrožen nečiji život, povreda tela većeg broja ljudi ili, pak, oštećenje u vidno većem obimu, zaprećena je kazna zatvora od tri meseca do tri godine. Moja je želja da se nikada ne desi nešto zbog čega bi ovaj zakon bio primenjen. Ovaj zakon je dokaz da država više neće tolerisati one kojih se svi stidimo, a poneki ih se i plaše i zbog njih ne posećuju manifestacije koje bi inače posećivali. Ovim zakonom šaljemo poruku lošima da će biti oštro kažnjeni. Prošlo je vreme kada su loši momci bili u modi, prošlo je vreme kada se bezobrazluk opraštao. Ako je neko spreman da ugrozi nečiju bezbednost, moraće da snosi i posledice za to. Ovim zakonom šaljemo poruku i ljudima koji nisu huligani, šaljemo im poruku da će biti bezbedni na sportskim stadionima, u sportskim halama i na ostalim sportskim priredbama. Sportske tribine nisu pravljene za huligane, već su pravljene za ljude koji vole sport i koji žele da daju podršku timu za koji navijaju. Tribine nisu pravljene za dokazivanje gole sile ili za demonstraciju glupih ideja. Od sada će i organizatori biti odgovorni za bezbednost publike i kazne za njih, kada ne obezbede sve potrebne uslove, idu, čak, i do milion dinara. Ovaj zakon je poruka svetu: mi se ne ponosimo onim tzv. navijačkim grupama koje prave probleme. Nećemo više kasniti za civilizovanim i modernim državama. Kažnjavaćemo izgrednike, jer niko nema prava da ugrozi bezbednost ljudi. Niko, sem ovlašćenih lica, nema prava uzme pravdu u svoje ruke. Vlast u Srbiji ima zadatak da zaštiti svoje građane i da zaštiti svoj pravni poredak. Zato pozivam sve poslanike da glasaju za ovaj zakon. Brisanje namere, na koju su se pozivali huligani, preventiva, koja je osnovni smisao ovog zakona, i poruka koju šalje ovaj zakon - da će huligani biti kažnjeni, a da će navijači i ostali građani biti bezbedni, daju nam dovoljno razloga da glasamo za ovaj zakon. Zbog bezbednosti i sigurnosti, zbog navijača, zbog građana Srbije, G 17 plus će glasati za ovaj zakon. Ako manje pričamo a više radimo, sređujući društvo, deo po deo, nećemo morati da zamišljamo kako bi nam bilo sa stranačkim prvacima ispred neke hale, između dve grupe huligana.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi Đorđe Mamula.
Dame i gospodo poslanici, za razliku od mog prethodnika i poslanika vladajuće koalicije, smatram da se ovim zakonom ne rešava problem. Ovaj zakon samo gasi požar, kako bi to rekli, odnosno, bavi se samo posledicama, a uzroke problema i ne dotiče. Uzroci problema su negde drugde i uzroke problema traba tražiti i rešavati na drugim mestima. Naravno, treba i ovo da uključimo u sve to, ali treba poći od porodice, treba poći od škole, znači, treba krenuti od onih najranijih godina, od najranijeg detinjstva svakog pojedinca, da bi se svako od nas, svako od dece vaspitavalo na pravi način i pripremalo za život na pravi način. Izgubili smo tu sponu sa realnošću, sa odnosom prema ovoj državi, prema ovoj zemlji. Naime, našu decu ni u porodici, pa ni u školi, ne učimo da vole svoju državu, da vole svoj narod, da vole svoju otadžbinu i da imaju pozitivan odnos prema njoj. To onda uzrokuje, kasnije, sve negativnosti koje se u ovoj državi dešavaju. Neću ponavljati ono što su već rekle moje kolege prethodnici, s obzirom na to da je vreme koje imam na raspolaganju vrlo kratko. Rekao bih samo da nismo čuli od ministra koje su pozitivne strane ili efekti ovog zakona koji već četiri godine egzistira. Ovaj zakon je donet 2003. godine i nismo čuli šta je to pozitivno doneo ovom društvu, ovoj državi, s obzirom na to da vidimo da ima puno negativnih pojava na našim sportskim manifestacijama u poslednjem periodu, poslednjih nekoliko godina, čak i sa fatalnim ishodom, s ubistvima. Osvrnuo bih se na član 2. ovog predloga, gde je naveden jedan segment preventivnog delovanja, na kome insistiram. Naime, kaže se da su, u cilju preventivnog delovanja i smanjenja rizika od izbijanja nasilja, sportske organizacije i klubovi dužni da podstiču organizovanje i ponašanje svojih navijača itd. To je ono što je bilo u postojećem zakonu, a u ovom predlogu, pod tačkom 6, stoji: ''podstiču pozitivno ponašanje i delovanje igrača i službenih lica pre, za vreme i nakon održavanja sportske priredbe''. Ovo je vrlo bitno. Bitno je ko to treba, ko je po ovom zakonu obavezan da podstiče i sportiste i rukovodioce, pa i same navijače, na pozitivno ponašanje. Treba da ih podstiču oni koji rukovode klubovima. Nažalost, u poslednjih šest-sedam godina, našim klubovima rukovode političari, naše najveće klubove su preuzeli političari. Nisu ih preuzeli da bi sredili situaciju, nisu ih preuzeli zato da ono što sada piše u zakonu i urade, već da kontrolišu novac, jer je tamo veliki novac. Setimo se samo, upravo gospodin Batić ulazi, da je on negde posle 5. oktobra, onih dana kada se trijumfovalo ovde, rekao na jednoj od televizija, čini mi se, čak, na državnoj, kako je on pozvao navijače ''Crvene zvezde'' da 5. oktobra provale, uđu u Saveznu skupštinu i naprave onaj haos koji je tamo urađen. Tada je trebalo trijumfovati, trebalo je pokazati ondašnjoj koaliciji DOS-a koliki je značaj svakog pojedinca koji je učestvovao u svemu tome, ali za to se odgovara u svakoj pravno uređenoj državi. Naravno, za to će i gospodin Batić odgovarati kada dođe neko drugi na vlast, neko ko bude imao hrabrosti da to i učini. Takođe, gospodin Batić zna kako je "Radnički" iz Obrenovca ušao u prvu ligu pre nekoliko godina. Znači, ne mogu ljudi koji vode klubove, a vode ih ljudi koji su u kriminalu i politici, na ovaj način rešavati probleme naših navijača, kako to ovde piše. Iskoristio bih priliku, pošto je ministar prisutan, da se osvrnem na stanje u MUP-u u poslednjem periodu, naravno, i u periodu od kada aktuelni ministar vodi to ministarstvo. Imam ovde jedan dokument i molio bih, pošto ću sada citirati dobar deo, da se zaustavi vreme. Dokument se zove - Zaključak o pokretanju disciplinskog postupka protiv jednog službenika, pripadnika MUP-a, koji je bio predsednik policijskog sindikata Srbije. Ne bih pominjao ime čoveka, čoveka ne poznajem, niti sam njegov advokat, ali me ovo zaintrigiralo zato što se govori o situaciji u MUP-u i zbog toga je vrlo bitno. Naime, 31. 5. 2007. godine je napisano, a 4. 6. predato, odnosno zavedeno. Pokrenut je disciplinski postupak protiv izvesnog pripadnika MUP-a, zato što je, citiram, molim da se samo zaustavi vreme, "dana 10. 5. 2007. godine, u svojstvu predsednika policijskog sindikata Srbije, održao pres konferenciju u Medija centru u Beogradu, na kojoj je govorio o diktaturi ministra policije Dragana Jočića i ovom prilikom izneo proizvoljne, netačne i neistinite konstatacije i tvrdnje koje se odnose na ukupan rad MUP-a Republike Srbije, ponašanje i rad ministra MUP-a, starešina Policijske uprave za Grad Beograd, čime je učinio teške povrede službene dužnosti, iznošenjem neistinitih tvrdnji o Ministarstvu, ponašanjem koje štete ugledu službe ili narušava odnose među zaposlenima, iz člana tog i tog Zakona o policiji". U obrazloženju stoji: "Na osnovu spisa predmeta, utvrđeno je da postoje osnovi sumnje da je prijavljeni policijski službenik, u svojstvu predsednika policijskog sindikata Srbije, organizovao i održao pres konferenciju u Medija centru, na temu "Diktatura ministra policije gospodina Dragana Jočića", i tom prilikom izneo proizvoljne tvrdnje, i to: da od početka mandata gospodina ministra ništa nije ulagano u MUP Republike Srbije, u policijske službenike koji treba da obavljaju poslove koje je pred njih stavila država, a svi ti poslovi se podrazumevaju, od zaštite državne granice, uspostavljanja javnog reda i mira, zaštite imovine i života naših građana, preko svih ostalih vidova sprečavanja kriminaliteta sa kojima se susreće naše društvo". Mislim da ovo ne treba objašnjavati i dokazivati, to je evidentno. Od bivšeg ministra policije Dušana Mihajlovića, od materijalnih sredstava u MUP-u, vrlo je malo, ili ništa novo nije nabavljeno, bar mi obični građani to ne vidimo. Drugo, rekao je da se opstruiše i zabranjuje rad policijskog sindikata Srbije. Dalje, podeljena su 33 stana u Beogradu, po sistemu - ja poznajem tebe, ti poznaješ mene. Govoreći o odnosu prema porodicama poginulih i ranjenih kolega, rekao je da se pojedine starešine na totalno nezaštićenim ljudima iživljavaju, da leče komplekse i da se radi o bolesnim umovima, da policijski službenici, prilikom obezbeđivanja sportskih manifestacija većeg značaja, dobijaju u lanč-paketima konzerve iz 1945. i 1950. godine. Dalje, da pojedine starešine pred penzijom, prilikom napada navijačkih grupa na policijske službenike angažovane na obezbeđenju sportskih manifestacija, ne žele da izdaju naređenje za upotrebu sredstava prinude, jer planiraju da se, koliko sutra, ubace u "Crvenu zvezdu" i "Partizan", da na 1.297 napada na policijske službenike nije reagovano, itd. Citiraću i nekoliko segmenata iz dnevne štampe, koja se vrlo stidljivo bavila ovom problematikom, odnosno ovim događajem, pa u jednom dnevnom listu stoji: ''Na konferenciji za novinare je izneto da se zaposlenima ne plaćaju prekovremeni i noćni rad, naknade za topli obrok i regres i putni troškovi, zbog čega će MUP morati da plati ogromnu štetu, odnosno naknadu, jer su zaposleni tužili". Takođe, "od 1990. godine u MUP-u nisu obavljeni sistematski pregledi. U grupi od 33 stana koja su podeljena u Beogradu, samo četiri zaposlena zaslužuju stanove, ostali su ih dobili i rentiraju ih''. ''Još uvek ne postoji zakon o državnoj granici". Pa, postoji, znači policija koja obezbeđuje državnu granicu ima obavezu, zakona nema, a neki drugi zakoni se stavljaju na dnevni red. Takođe piše: "Prošle godine je zabeleženo 1.297 napada na policiju prilikom obavljanja službene dužnosti. Tužioci su preko 90% tih slučajeva odbacili kao neosnovane". Prema tome, završiću ovim. Situacija u MUP-u je alarmantna. Zamolio bih ministra Jočića da demantuje ovo, ako može to da demantuje. Dobar deo ovih navoda se ne može demantovati, jer svi vidimo situaciju na ulicama, ali kažem, sve ovo je nekako nespojivo sa demokratičnošću kojom zrači gospodin ministar. Hvala.
Hvala puno. Ministre, izvolite.
Pre svega, kao ministar i kao starešina, neću dozvoliti nikome da govori neistinu, da mu je slobodan pristup medijima a da radi u policiji. Neću dozvoliti nikome da ne radi svoj posao a da se bavi, na određen način, sindikalnim organizovanjem, i da to nije u funkciji i na korist policiji. Sve ste vi to lepo rekli i pročitali, samo niste dve stvari. Taj što je to napisao - gde je bio na školovanju i ko ga je instruirao? Da li ga je instruirala određena grupa ljudi iz Hrvatske? Pitajte ga šta je radio u Nemačkoj i od koga je dobijao savete kada je tamo išao. Kada budete dobili odgovore na ta pitanja o tom čoveku, onda možemo o tome da razgovaramo.
Hvala puno. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se, faktički, za repliku na izlaganje uvaženog kolege. Mogu da kažem da nikada nikog nisam podsticao ni na kakve rušilačke demonstracije, da se ponosim što sam bio član predsedništva DOS-a, da se ponosim što sam bio učesnik događaja od 5. oktobra, da se ponosim što sam učestvovao u rušenju jednog nedemokratskog režima koji je naneo toliko zla jednoj državi, jednom narodu, koji nas je vratio decenijama unazad, da se ponosim što sam bio ministar pravde nakon 5. oktobra u Vladi Zorana Đinđića, da sam srećan što su ''Delije'' učestvovale u događajima od 5. oktobra, ali ih niko nije pozivao i nemate nikakvih dokaza da su oni bilo šta rušili, kidali, palili. Govorim, naravno, kao navijač "Crvene zvezde". Ponosim se svim tim stvarima i mnogim onim idealima i idejama, željama i stremljenjima miliona ljudi, koji su godine i svoje živote utrošili na rušenje jednog nedemokratskog režima, čije posledice trpimo i danas, koji su deceniju proveli na ulicama, trgovima, po ciči zimi, ledu, snegu, pred kordonima, suzavcima, da bi se Srbija promenila. Svim tim se ponosim. Žao mi je što su neki naši saborci okrenuli ćurak naopako, žao mi je što je ta mirna demokratska revolucija izneverena, žao mi je što su napravili pakt sa đavolom, odnosno sa našim neprijateljima. Zato i danas Srbija posrće, zato je danas Srbija u blatu, u živom blatu, jer ne može se sve opravdavati širokim koalicionim kapacitetom. Postoje ideje, postoje ideali, postoje programi, postoji nešto za šta se morate zalagati, principi, stavovi, ubeđenja, načela. Ako to izneverite, izneverili ste ne samo one koje ste vodili i kojima ste nešto obećavali, nego i svoje potomke, svoje pretke i sami sebe. Jedino što sve to što ste vi ispričali nema nikakve veze sa temom koja je na dnevnom redu. Danas imamo na dnevnom redu nasilje na sportskim priredbama. Mnoge revolucije su završavane u krvi, pa je ceo svet pozdravio epilog tih revolucija. Ova naša mirna demokratska revolucija, srećom, nije imala nikakav krvavi epilog i, ponavljam još jednom, svedok sam svih tih događaja i ničega se ne stidim, svime se ponosim.
Po Poslovniku, narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodine Batiću, ovo ima i te kako veze sa temom, jer su mnogi političari, pa i vi, kada ste bili u situaciji, zloupotrebljavali navijače. I, ovo što sam rekao, video sam svojim očima negde posle 5. oktobra. Vi ste na jednoj televiziji rekli, onako slavodobitno, trijumfalno, kako ste vi onaj koji je komandovao navijačima ''Crvene zvezde'' da upadnu u Saveznu skupštinu. A šta je bilo posle toga tamo bilo, znamo, posledice su vidljive i dan-danas. To što su ciljevi revolucije bili takvi ili izdati, to je vaš problem i problem koalicije u kojoj ste bili i u kojoj ste i dan-danas. Ministre Jočiću, što se tiče ovog drugog, gospodina ne poznajem, nikada ga video nisam, niti sam njegov advokat. Samo sam izneo ono što je ovde pisalo, pročitao, a tvrdim sada da je deo ovoga tačan, jer mi, kao obični građani, na ulici svaki dan vidimo policajce, koje automobile voze, kako obavljaju svoj posao, a znamo kolike su im plate. Plate im su im skromne i nisu promenjene u nekoliko poslednjih godina, a voze automobile koji su nabavljeni za vreme Dušana Mihajlovića. Ne bih sada otvarao priču oko toga kako je on to nabavio, ali ništa novo od te opreme ne vidimo na ulicama i oni vrlo teško obavljaju svoj posao.
Povodom Poslovnika, narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Duliću, pozivam se na član 104. našeg poslovnika. Šta da radimo, nema ga Batić. Zbog čega se pozivam na taj član? Odmah da kažem da niste vi krivac za ovu povredu. Ja i ne tražim da se glasa o ovome, samo bih hteo da skrenem pažnju na neke detalje. To što se gospodin Batić ponosi nekim stvarima, molim sve one koji prate ovaj prenos da shvate da je to njegov sistem vrednosti i ja ne mogu da ga promenim. Doduše, nisam ni ovlašćen da menjam taj sistem vrednosti. Mogu da se složim, mogu da se ne složim itd, ali današnja tema jeste nasilje na javnom mestu. Sad, što je fudbalski teren, sportski objekat izvučen kao nešto specifično, to je druga stvar. Ja ću u načelnoj raspravi da dotaknem i jednu i drugu temu. Treće, vrlo značajno, još nismo raspravili pitanje tog nasilja, u teoriji se zove puč. Kakve su posledice tog nasilja? Mislim, gospodine Jočiću, da još nije vraćeno oružje koje je oduzeto iz one policijske stanice u ulici Majke Jevrosime. Vraćeno? Pa, nije vraćeno. Kod koga je, to ćete vi da utvrdite. Znam da nisu vraćene slike i znam vrlo pouzdano da je u Saveznoj skupštini stradalo više od tri futera i četiri zavese. Šta je sve zapaljeno, to najbolje zna gospodin Mićunović i onaj njegov fond za obnovu, ali sumnjam da su zapaljeni samo tri futera i četiri zavese. Kada neko priča o demokratskim tekovinama, o demokratiji, o prolivanju krvi kao sastavnom delu borbe za demokratiju, moram da vam kažem da je to bilo 1789. godine. Posle toga smo krenuli u nešto što se zove civilizacijska tekovina. Ne slažem se ni sa tim datumom, mislim da od kada je čoveka, postoji ta težnja za slobodom. Kada neko s ove govornice o metodama koje predstavljaju suprotnost slobodi priča da se njima ponosi, ja jedino mogu da mu poručim, što se mene tiče, da jedva čekam da dođem na vlast. Gospodine ministre, da li se sećate, u školi se učio taj primer, zove se ''esensko linčovanje''. To je poseban vid saučesničke odgovornosti za kriminalnu skupinu.
Vreme.
On je ostao zabeležen u istoriji prava po tome što su odgovarali neki zvaničnici one Nemačke. Radi se o engleskim pilotima koji su uhvaćeni, provedeni kroz mesto Esen, nadležni organi nisu pružili zaštitu, pa su neki linčovani. Kasnije je o tome raspravljano, a Englezi su insistirali na krivičnoj odgovornosti tih ljudi. Insistiram na krivičnoj odgovornosti tih ljudi, nikada se neću s tim pomiriti.
Gospodine Krasiću, hvala vam. Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić.
Član 104. Gospodin Batić je ovde rekao da su sada ovi drugi napravili pakt sa đavolom. Da podsetim, vlast u ovom trenutku vrši DSS, DS, Nova Srbija i neke manjinske stranke, nisam obavešten da ima još nekih. Oni nisu postojali kao stranka 5. oktobra, oni su bili tzv. nezavisni eksperti, zato ih i ne pominjem. Posle je jedna američka organizacija formirala institut G17, a onda se iz toga formirala stranka. Zato ih i ne pominjem, inače, znam da vrše vlast, i to mnogo više nego što bi trebalo. Sada kaže gospodin Batić - prave pakt sa đavolom. Tu samo nedostaje gospodin Batić od ovih đavola; svi su oni na okupu, svi vrše vlast, s tim što njemu ne treba šminka. Molim vas, o čemu on priča? Tog 5. oktobra su ovi koji i sada vrše vlast bili ekipa. To što gospodina Batića sada neće niko u ekipu, žalim. Jednom bio, videli ljudi da ne zna, da ne može, pa se prišljamčio uz Čedu, pa sada glumi opoziciju. Dakle, nemojte da on nama govori o tome. Svaka čast onim ljudima koji su 5. oktobar razumeli kao priliku da se promeni politički sistem i u to ušli legitimnim sredstvima političke borbe, ali, molim vas, još fali 87 slika iz Doma Narodne skupštine, Konjović, Šumanović i drugi, nikada nisu pronađene. Fali 187 parnih kotlova iz bivše ''Robne kuće'' Beograd, iz suterena, koji se mogu natovariti, tako se kaže, izvinjavam se za taj glagol, samo viljuškarem. Fali u svakoj parfimeriji najmanje po 1.500 bočica u krugu od nekoliko stotina metara itd. Dakle, ne sporim vaše legitimno pravo da se borite za političke promene, čak, i takvim sredstvima. Problem je što ste sa sobom imali najgori društveni talog koji postoji u ovoj zemlji i u inostranstvu i koji vam svaki dan naplaćuje učešće u ovoj manifestaciji, cenom koju vi više ne možete da platite.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Sport je rat prijateljskim sredstvima, kako je davno rečeno, a i sportski rečnik je vojnički rečnik. Znači, pobeda, poraz, otpor, bomba, razbiti protivnika, razbiti odbranu itd. Zbog jedne fudbalske utakmice je izbio rat između Hondurasa i Salvadora, kao što se sećam. Nasilje na sportskom stadionu ''Hejsel'' odnelo je 39 života italijanskih navijača i to je bila vododelnica u evropskom zakonodavstvu, koja se odnosi na sprečavanje nasilja na sportskim terenima. Dakle, nasilje su izazvali engleski navijači, a Engleska je, kao što znamo, postojbina fer-pleja, džentlmenstva, ali i ekstremnog navijačkog nasilja. Nedavno je u Italiji, u Kataniji, jedan policajac poginuo na fudbalskoj utakmici, februara ove godine, i u Parlamentu Italije je donet vrlo strog zakon o sprečavanju nasilja na sportskim igralištima, terenima. Ministar unutrašnjih poslova je posvetio zakon tom mrtvom policajcu. Zakon je vrlo strog, tako da to, što smo ovde čuli, da u Evropi nema strogog zakonodavstva, nije tačno. Dakle, tu su predviđene kazne od 10, 20 hiljada evra, do 100 hiljada evra, za one klubove koji imaju veze s ekstremnim navijačima. Tu su predviđene zatvorske kazne za one koji dovode do prekida fudbalske utakmice bakljama i ostalim rekvizitima, ili ako nose transparente koji pozivaju na nasilje. Otišli su korak dalje, pa su obavezali fudbalske klubove u Italiji da besplatno daju karte deci ispod 14 godina, ne bi li se tako porodice vratile na stadione, a zabranili su prodaju blok ulaznica gostujućim fudbalskim ekipama. Cena je bila preskupa, ali su doneli te mere. Dvesta dvadeset četiri poslanika su glasala za taj zakon, a 20 nije glasalo jer su bili odsutni. Prema tome, vrlo je strog, ozbiljan zakon. Nedavno je u Rumuniji, susednoj državi, takođe, predviđen vrlo strog zakon, zbog premlaćivanja kamermana na fudbalskoj utakmici lancima. Kod nas se još nije, srećom, desio ''Hejsel'', ali je bilo smrtnih slučajeva i vreme je bilo da se donese jedan ovakav zakon, jer pasoš za put do zrelosti košta. Neko ga plaća jeftinije, neko plaća skuplje, a ovaj predlog je namenjen onima koji su se opredelili da ih put do zrelosti košta skuplje. Naravno, treba prihvatiti da postoje takvi ljudi koji razumeju taj jezik. Međutim, kada govorimo o nasilju, mi moramo da znamo da navijači, pre nego što dođu na stadione, dolaze iz nekih porodica, iz nekih škola, pa mi moramo da govorimo o odgovornosti roditelja, nekih roditelja, nekih porodica, nekih škola, koji tako vaspitavaju decu da imamo sve više nasilja u porodici, nasilje roditelja prema deci, ali i dece prema roditeljima. Postoji to nasilje od kuće do stadiona, ali i od stadiona do kuće, tako da moramo, ukoliko razgovaramo o ovom zakonu, da znamo da društvo ispostavlja račun i policiji, i tužilaštvu, i sudovima, i da zaboravlja na neke odgovornosti. Mi imamo podsticaj na nasilje i na mržnju u nekim radio-televizijskim emisijama, u nekim amfiteatrima, tako da se ne može problem nasilja svoditi samo na fudbalski teren. Dobro je što je ovde došlo do promena i što je sada jasno definisano gledalište, što je zabranjeno, kako je navedeno u obrazloženju, mešanje navijačkih grupa. Takođe, veoma je dobro što je izmenjena kvalifikacija dela, jer se izbacuje namera, budući da je namera cilj koji ide dalje od posledice, tako da kod ovih dela nije potrebno dokazivati nameru. Izgleda da je neko 2003. godine umišljaj preveo kao nameru, pa smo tako dobili ovakav oblik krivičnog dela i lošu kvalifikaciju. Mislim da ovaj zakon treba podržati, posebno ovo rešenje da se strožije kažnjava neovlašćeni upad na sportski teren, jer sportski teren je mesto sportiste, kao što postoje radna mesta u drugim oblastima i poljima; radno mesto i sportski teren je za sportiste. Treba da se setimo naše višestruke šampionke u tenisu Monike Seleš, koja je 1993. godine doživela da je jedan navijač napao nožem, povredio kičmu i mislim da se ona od toga nikada nije oporavila i to je ubrzalo kraj njene karijere. Ovaj zakon treba da podržimo, jer ćemo tako podržati univerzalne vrednosti sporta, koje ne poznaju mržnju i netrpeljivost.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, posle njega, Miroslav Martić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da je ova tema nešto oko čega ćemo se svi mi složiti ovde, međutim, kako je rasprava odmicala, uočićemo da to nije baš tako. Danas govorimo o Zakonu o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Ministar je, obrazlažući ovaj predlog, nastupio vrlo korektno, rekavši da je zakon i u ovoj oblasti donet 2003. godine, pa smo mi pažljivo posmatrali, pratili njegovu primenu i posledice koje se dešavaju danas na sportskim terenima. Pretpostavljam da se ovde radi o nečem drugom, a ujedno sam siguran da nema nijednog poslanika ovde, bez obzira na to kojoj političkoj grupi pripada, koji ne želi da na naše sportske manifestacije dolazi mnogo više publike, mnogo više gledalaca i da nemamo štetne posledice. Neko od učesnika je rekao da mi sada imamo dve do tri hiljade prepoznatljivih ljudi kod MUP-a, ne znam na koga je sve mislio, i protiv njih treba da se borimo. Ako je takva situacija i ako su nam te činjenice poznate, onda ne vidim razlog za ovakav zakon. Stiče se utisak da su MUP, kao predlagač ovog zakona, i njegov ministar želeli da uređuju radno vreme u nekim maloprodajnim ugostiteljskim i trgovačkim objektima, preporučujući, definišući ovim zakonom da se ne može prodavati alkoholno piće tri sata pre početka utakmice u prečniku od jednog kilometra, u gradovima Beogradu, Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu, a u drugim mestima - u prečniku od 300 metara. Imamo neka mala mesta u našoj lepoj Srbiji, gde, ako bi se to tako desilo, u toku održavanja sportskih susreta, odnosno tri sata pre toga, uopšte ovi objekti ne bi mogli da rade. Čini mi se da se preko ovog zakona pokušava uvesti u praktičnu primenu ono što je gospodin Čanak predlagao - da se donese jedan zakon kojim bi se predvidela tri krivična dela za sve one protiv kojih je podignuta haška optužnica, a da se i oni koji o njima pričaju u pozitivnom smislu imaju smatrati počiniocima krivičnih dela. Plašim se da i ovde, preko ovih transparenata koji su predviđeni, ne budemo imali jednu takvu situaciju. Što, ministre, Vi, na provokaciju gospodina Batića, rekoste - ovde nema ni ljubavi, ni mržnje. Slažem se da nema mržnje, nema ni potrebe za mržnjom, ali ljubavi bi trebalo imati na svakom mestu, u porodici, prema prijateljima, ljubav prema otadžbini i svemu drugom. Kada je u pitanju gospodin Batić, on bi, otprilike, ako bi bili transparenti od 30 metara, toliko godina robije dao onome ko bi uneo takav transparent, recimo – ''dr Vojislav Šešelj, srpski junak''. Nosiocu takvog transparenta, Vladan Batić bi, verovatno, takav bi čovek bio spreman da odredi kaznu zatvora u trajanju od 30 godina. Nadam se da nije bila vaša ideja da se zakon ovako shvati i ovako tumači. Međutim, sećam se mnogih vaših kolega ministara, kad su poslanici Srpske radikalne stranke ukazivali na neke loše odredbe tih zakona, koji su govorili, pa neće biti, takva je situacija. Jedan od tih jeste Zakon o verskim zajednicama. Kad smo ga usvajali, tadašnji ministar vera, gospodin Radulović, rekao je – pa, neće to biti tako, imaćemo drugačiju situaciju, a danas vidite kakva nam je situacija u Srbiji, sekte haraju, a taj zakon o verskim zajednicama je, u dobroj meri, pomogao da te sekte imaju uporište kod pojedinih građana Srbije, što je veoma loše i neprimereno. Plašim se, ovde je i gospodin Mamula govorio o tome, da idući na utakmice, odnosno na sportske manifestacije, odnekle polazimo, polazimo od kuća, iz škola. Kakvim sunovratom je krenulo društvo, posebno se to vidi od 2000. godine, pa nadalje, možda ćemo jednog dana morati donositi ovakav zakon o ponašanju u osnovnim školama, da ne govorim o srednjim školama i fakultetima. Sećate se, na to ne želim ni da podsećam, da smo imali nekoliko strašnih slučajeva u Beogradu. Ukoliko ne budemo više pažnje i ljubavi, gospodine ministre, posvetili samoj porodici, sigurno će nam se dešavati ovakve stvari, potenciram to, ne samo na sportskim terenima, nego i mnogo pre odlaska na sportske terene. Lepo bi bilo da se naši sportisti iskreno i srcem bore na terenima, oni to i rade, ali SRS ima tu jedan dobar kurs. Predsednik naše stranke je već godinama insistirao na tome da ljudi koji se bave politikom, osim ukoliko nisu direktni akteri u sportu, ne budu uključeni u sportske uprave, a to je nedavno potvrdio jedan od naših najboljih fudbalera svih vremena, Dragan Džajić, rekavši da političarima nije mesto u sportskim klubovima. Neka naši sportisti pobeđuju na sportskim terenima, a građani Srbije, tj. SRS će pobediti na biralištima, dakle, protiv Borisa, kao u Rusiji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Martić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi je žao što govorim u ovo vreme, pretpostavljam da ste svi umorni. Verovatno su se umorili i oni koji gledaju ovaj direktan TV prenos, građani, ali se iskreno nadam da je njih malo, iz razloga što dobar deo vremena, kao što svi znate, potrošimo ne razmatrajući zakone na dnevnom redu, nego reklamirajući Poslovnik. Naime, ima nekih profesionalaca koji po ceo dan reklamiraju Poslovnik, a kojih, nažalost, ovde, koliko vidim, skoro i da nema, izuzimajući gospodina Rajka Baralića. Čak tu nema ni gospodina Krasića, za kojeg mislim da je rekorder po broju minuta koje potroši na reklamiranje Poslovnika. Evo ga, stigao je. Probaću da budem što kraći, s obzirom na ovo što sam već rekao. Pred nama je Predlog izmena o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja na sportskim terenima i sasvim je jasno, i pre mene su poslanici DS-a to rekli, da će Demokratska stranka bezuslovno podržati ovaj zakon. Za njega se zalažemo iz sve snage, zato što smatramo da je to jedan od neobično važnih zakona. Nažalost, kao i neki poslanici koji su govorili pre mene, mislim da će se ovaj zakon, ipak, baviti samo posledicama, a ne uzrocima, i o tome ću malo kasnije reći nekoliko reči. Iznenađen sam, kao i kolega iz SRS-a koji je govorio pre mene, uglavnom sam slušao sve koji su danas govorili, što nećemo imati veliku saglasnost svih stranaka, i pozicionih i opozicionih, kada je u pitanju ovaj zakon. Stvarno sam očekivao da je ovaj zakon, ipak, od takvog značaja da ćemo postići visok stepen saglasnosti. To što su danas predstavnici SRS-a i SPS-a, pre svega, gospodin Vučić i gospodin Dačić, govorili o ovom zakonu i iznosili argumente zbog kojih ne mogu da ga prihvate, po mom mišljenju, ipak je politička demagogija i dodvoravanje nekakvim glasačima koje vide u taboru izgrednika, ili huligana o kojima govorimo. Ne može se svaki zakon ili neprihvatanje nekog zakona svoditi na odnos nas i Hrvata i na to kako to Hrvati uređuju kod sebe. Mi treba da uređujemo zakone onako kako norme jedne dobro uređene i normalne zemlje, zemlje koja hoće u Evropsku uniju, propisuju. Ružne scene koje se dešavaju na sportskim terenima i kojima su prisutni svi građani Srbije, gledamo svakodnevno i, pri tome, čak prisustvujemo i takvim pojavama kao što su ubistva na sportskim terenima. To je potpuno neprihvatljivo za jednu zemlju koja želi da bude dobro uređena i normalna, bez obzira na to da li je opredeljena za ulazak u Evropsku uniju ili ne. Znači, zemlja koja želi da bude uređena zemlja ne može da prihvata takve scene koje se doživljavaju na sportskim terenima. Ovaj zakon je, pre svega, hteo da preventivno suzbije nasilje o kome su mnogi pre mene govorili i nije dobro da zamenjujemo teze. On je izuzetno respektivan, ako pogledamo kako je to uređeno u Engleskoj, tako su govorili i poslanici pre mene, u zemlji u kojoj je takvih pojava bilo mnogo. Za vrlo kratko vreme, za nekih godinu do dve dana, oni su uspeli da sve te nerede na sportskim terenima suzbiju rigoroznim zakonskim odredbama koje su usvojili. Kao što vidite, tu više nema ograda, ali je zato svako onaj ko uđe na sportski teren suočen sa tim da će odmah posle toga morati da ode u zatvor i da u zatvoru bude najmanje tri godine. Takođe, svi se mi zajedno zalažemo, to sam čuo i od poslanika iz opozicije, da ovaj zakon, na neki način, suzbije nacionalnu, versku i rasnu netrpeljivost. U tom smislu, pozdravljam odredbe zakona i mislim da ga u tom delu ne treba bitnije menjati. Ono što bih ja rekao i što bih hteo da podvučem, jeste to da ne možemo za sve ovo što se dešava na sportskim terenima okriviti navijače. U stvari, oni su možda najmanje krivi za sve ovo što se dešava na sportskim terenima. Svedoci smo da mnoge sportske klubove vode, neću da kažem - kriminalci, kao što je bilo rečeno ovde, ali vode ljudi kojima nije mesto u sportu. Javna je tajna da uprave pojedinih sportskih klubova finansiraju odlazak navijača, kupuju im ulaznice i, na neki način, u dobroj meri doprinose svemu tome što se dešava na sportskim terenima. Ne možemo za sve ovo što se dešava kao nemila pojava na tim sportskim terenima okriviti samo navijače. Celo društvo, Vlada i svi mi zajedno treba da učinimo napor da suzbijamo na svakom koraku ono što je prateća pojava ili ono što je, na neki način, uzrok ovih pojava. Na samom kraju, hteo bih da kažem da smo imali zakon koji je, uglavnom, bio prilično restriktivan. Mislim da nije problem toliko u odredbama bivšeg zakona, već u tome što se ovaj zakon nije dosledno primenjivao. Molim ministra, koji je ovde, ljude iz pravosuđa, da, kada se ovaj zakon, koji večeras razmatramo, usvoji, dosledno primenjuju njegove odredbe. Na kraju bih hteo da iskoristim priliku i da pitam ministra, pošto je ministar otćutao pitanje koje mu je danas postavljeno. Najavljen je skup Srpskog nacionalnog stroja ovih dana u Vojvodini, odnosno u Novom Sadu, jedne, koliko ja znam, profašističke organizacije. Mislim da nije u redu da ministar koji sedi ovde otćuti to sve, iako je bilo postavljeno direktno pitanje - da li je prijavljen taj skup i da li Ministarstvo policije, uopšte, ima nekakav odgovor na ovaj skup, ili ga nema, i da li prećutno prelazi preko svega ovoga?
Reč ima ministar Jočić, pa onda narodni poslanik Vjerica Radeta.
Odgovorio sam prošli put kada sam bio, i to u jednoj rečenici, a to je da MUP neće dozvoliti da se naruši mir i spokojnost građana. Budite sigurni da ćemo u tome biti odlučni.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Božidar Koprivica. Izvolite, gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, najpre ću, kao i jutros, da upozorim javnost Srbije da se mi nalazimo u jednom neustavnom stanju, da smo prešli na određeni dnevni red, a da nismo izvršili svoje obaveze iz člana 5. Zakona o sprovođenju Ustava i da su za to direktno odgovorni Vojislav Koštunica, Boris Tadić i Oliver Dulić. Ispade da je sada najvažnija stvar na svetu ovaj zakon o sprečavanju, odnosno izmene i dopune Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim tribinama, o čemu danas raspravljamo. Podsećam, a podsetile su i mnoge moje kolege, da smo o ovom zakonu raspravljali 2003. godine, kada je donet osnovni tekst zakona, pa su bile izmene 2005. godine, pa sada opet. Ponavlja se ista priča. Mi iz SRS-a nismo promenili ništa od onog što smo govorili 2003. godine, zato što smo mi ljudi koji imaju svoj stranački program. Svake godine, naravno, na istu temu identično mišljenje, za razliku od nekih drugih koji su danas ovde govorili. Vrlo je interesantno koliko su narodni poslanici iz poslaničkih grupa koje će glasati za ovaj zakon danas aktivno učestvovali u ovoj raspravi. To je, naravno, dobro. Za mene je poražavajuće delovalo na koji način su te naše kolege, koji će, dakle, glasati za ovaj zakon, koji podržavaju Vladu, govorile o navijačima, o nama, o našem narodu. Prosto je neverovatno da se ovde čulo, otprilike, da smo mi svi necivilizovani, neki huligani, neke bande, neki kriminalci. Ako ima takvih u našem narodu, onda su, uglavnom, na visokim funkcijama u vlasti u našoj državi. Zaista je neverovatno, pogotovo od strane jednog broja mladih ljudi, narodnih poslanika, da su danas na taj način govorili, a reče jedan kolega i da posle ovog zakona nećemo više biti u redu necivilizovanih naroda. Ne prihvatam da smo mi necivilizovani. Prihvatam da postoje neki ljudi koji, u bilo kojoj oblasti da su, pa i kada su u pitanju navijači, nisu dovoljno civilizovani, ili su necivilizovani, izgrednici itd. Naravno da protiv takvih treba da se borimo svi i treba da se borimo na pravi način. Ovo što je predviđeno ovim predlogom zakona, apsolutno je neprihvatljivo, neprimenljivo, i mi, naravno, nećemo glasati za ovaj zakon. Nećemo, pre svega, iz razloga što je ovo jedan od leks specijalisa, a SRS se principijelno bori protiv leks specijalisa. Mi se zalažemo za kodifikovano zakonodavstvo, zalagali smo se i zalažemo se za kodifikaciju krivičnih normi. Mi ne možemo da prihvatimo da svaki zakon koji predlažete i koji se ovde usvaja ima neku grupu krivičnih dela ili prekršaja koji ili ne postoje u postojećem Krivičnom zakoniku ili Zakonu o prekršajima, ili postoje, pa ih vi ponavljate. I u jednom i u drugom slučaju im nije mesto u ovim zakonima, odnosno, konkretno, u ovom zakonu. Malopre mi se javio čovek koji je aktivan navijač, što ja, naravno, nisam. Rekao mi je - čujem da ste najavljeni da ćete da govorite, pa kažite ministru da je očigledno da je ovaj predlog zakona pisao neko ko nikada nije kročio na neki sportski stadion. Onda meni padne na pamet da to, svakako, nije gospodin ministar Jočić, ali ministar ''balerina'' verovatno jeste. E, pa, ''balerina'' je najavljivala ovih dana i očekivala sam, pre nego što smo dobili ovaj predlog, da će ona biti ta koja će predstavljati u ime Vlade ovaj zakon i neki program za mlade. Ne videsmo to. Naši poslanici u Odboru za sport i omladinu su tražili od Ministarstva taj program za mlade, da vidimo šta to ministarstvo priprema. Naravno, nemamo ništa protiv, ako je to nešto što će zaista unaprediti život mladih ljudi u Beogradu. S obzirom na to kako se najavljuje i ko to najavljuje, nismo baš sigurni da će to imati efekta. Ovde je rečeno da poslanici SRS-a, kritikujući Predlog ovog zakona, prikupljaju nekakve političke poene i služe se političkom demagogijom. To je nedopustivo. Pomenuto je ime Aleksandra Vučića, da je on politički demagog u ovom slučaju. To, apsolutno, nije tačno. Ponavljam, ovo su stavovi SRS-a. Mi se nikada nijednoj ciljnoj grupi ne udvaramo, ali uvek potpuno otvoreno govorimo o onome što jesu problemi, kao i o načinu na koji bismo mi, kada budemo preuzeli vlast u Srbiji, te probleme rešavali. Ovde smo čuli da je bilo na našim sportskim manifestacijama nereda, da je bilo, nažalost, i tragičnih događaja. Svakako, to je tačno i to osuđujemo i moramo učiniti sve da to sprečimo. Ali, neverovatno je da je povod za ovakvo brzo izglasavanje ovog zakona bilo nešto sasvim drugo. Nisu bili povod događaji koji su se dešavali u Srbiji, tragični slučajevi koji su se dešavali u Srbiji, već je povod bio, Bože moj, to što se desilo u Širokom Brijegu, ali ovde su vaši mediji to potpuno pogrešno preneli. Preneli su da su naši navijači, navijači "Partizana", provocirali navijače Širokog Brijega. Istina je sasvim drugačija. Tamo su našim navijačima uzvikivali - ubij, ubij Srbina. Tamo su naše navijače tukli pripadnici policije, policije, drage kolege, a ne navijači, što je još gore. Znači, nisu imali zaštitu države u kojoj su igrali. Tada su još više batina dobili zato što su, dok ih je policija tukla, to je bilo neposredno posle onog izvinjenja Borisa Tadića hrvatskoj ustaškoj državi, naši navijači počeli da uzvikuju - Borise, izvini se. Zbog toga - Borise, izvini se, mi danas imamo ovaj predlog zakona i imamo potpuno neprimerene mere, veoma visoke kazne. Govorićemo u pojedinostima kada se bude o tome govorilo, govorile su i kolege, a govoriće, verovatno, i ostali. Znači, neprimereno visoke kazne, sa velikim rasponom, sa potpunom mogućnošću, odnosno prepuštanjem sudijama i sudovima da odlučuju. Ne znam ko će da odlučuje koja je to grupa sklona nasilničkom ponašanju, jer ste predvideli, u zakonu postoji i taj termin - grupama sklonim nasilničkom ponašanju će se zabranjivati ulazak na stadione. Koje su to grupe, kako ste vi to zamislili? Nekakvi udruženi zločinački poduhvati, zločinačka udruženja, otprilike ih tako vi tretirate. Podsetiću vas u još jednoj rečenici, pa završavam, nekada ste,nije to bilo ni tako davno, 5. oktobra 2000. godine, vi iz DOS-a koristili jedan deo navijača i oni su bili oruđe u rukama DOS-a. Znamo šta se tada dešavalo i sada se, s vremena na vreme, o tome piše, da je jedna grupa navijača iz stanice policije u ulici Majke Jevrosime uzela poveću količinu oružja, da se jedan deo tog oružja kasnije našao u Sportskom društvu ''Crvena Zvezda'', pa je to bilo vezano za ime Nenada Milića, tada pomoćnika ministra unutrašnjih poslova, sada funkcionera Čedine LDP itd. Dakle, vi, gospodo iz DOS-a, kad vam neka situacija odgovara, onda je sve dozvoljeno, a kad vam se čini da neko nije vama naklonjen, onda ništa nije dozvoljeno. Završavam, Srpska radikalna stranka jeste protiv svake vrste nasilja, protiv svake vrste kriminala, ali ne mislimo da su naši navijači necivilizovani, nasilni. Ima među navijačima i takvih, protiv njih treba da se borimo, ali nedopustivo je da danas cela Srbija sluša kako poslanici skupštinske većine najpogrdnijim imenima nazivaju veliki broj ljudi koji, mislim, pre svega, iz patriotskih razloga, navijaju ili za svoje klubove ili za reprezentaciju.
Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica, posle njega narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, nema sumnje da su sportski tereni u Srbiji, posebno u Beogradu, postali mesto obračuna, rekao bih, više svih, nego pravih navijača i ljubitelja sporta. Usuđujem se da kažem da je ovo jedno od uvezenih ponašanja. Potreba da se uvede red i osigura bezbednost ljudi i imovine na njima nema alternativu, ali postavlja se pitanje - može li se samo zakonom to urediti, ma koliko on bio represivan i rigorozan. Mislim da ne. Postojeći zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama me ne demantuje u tome i smatram da ovaj zakon nije dovoljan. Brojni su činioci koji podstiču nerede na sportskim priredbama, pa se, samim tim, nameće potreba sagledavanja svih ovih ružnih i opasnih pojava s drugog aspekta, posebno iz ugla odgovarajućih nauka. Nadležni organi treba da rade svoj posao, što znači da policija treba da vodi računa o javnom redu i miru na svakom mestu, pa i na sportskim terenima. Jer, gospodine ministre, ako usvojimo ovaj zakon, članom 6, ako ga zaista usvojite, praktično, vi zatvarate prodavnice i samostalne trgovinske radnje u blizini sportskih objekata, što smatram da se, pogotovo ovim zakonom, ne može činiti. Povećanjem kazni, bilo zatvorskih, bilo novčanih, koje se ovim izmenama i dopunama Zakona predlažu, neće se ništa radikalnije promeniti. Novčane kazne su suvišne i predstavljaju pretnju, pre nego realne sankcije, iz prostog razloga što ih vinovnici, najčešće to čine mladi ljudi, nezaposleni ljudi, ne mogu i neće plaćati. Dakle, ovaj zakon mora pratiti niz aktivnosti, koje će imati više smisla za preventivu nego za bilo kakve represivne i nepopularne mera koje zakon predlaže. To znači da reč "nauka" i ovde treba da je na prvom mestu. Pre svega, treba poći od vaspitanja, od porodice i škole. Ako je zakon jedan od instrumenata obezbeđenja reda na sportskim terenima, posebno je potrebno na adekvatan način regulisati red i odgovornost za nerede, ne pribeći ovako rigoroznim i represivnim merama, gde se preti visokim, neprimerenim kaznama zatvora od pet, osam, čak i deset godina zatvora. Dakle, ovim zakonom se uvode nova krivična dela, iako Krivični zakon Republike Srbije, u svojoj glavi XXXI, to vam govorim kao advokat sa dugogodišnjom praksom, već sadrži nekoliko krivičnih dela koja predstavljaju nedolično ponašanje na sportskim terenima, pa je član 7. Predloga zakona koji uvodi ova krivična dela nepotreban i treba ga brisati, posebno što je sumnjivo i biće tog krivičnog dela, da ne govorimo o umišljaju i vinosti. Takođe, uvodite rigorozne kazne za prekršaje, kao i zaštitne mere, to je član 9. Predloga, pa u odnosu na postojeći Zakon o prekršajima ovaj zakon ne može i ne sme biti leks specijalis. Takođe, uvodite u članu 10. kažnjavanje do 60 dana, ili novčanu kaznu od 30.000 do 50.000 dinara za fizičko lice koje unosi alkohol u sportski objekat za vreme priredbe. Zaista se, opravdano, pitam šta rade redari, šta radi policija. U istom članu, uz kaznu za prekršaj fizičkom licu, uvodite izricanje zaštitne mere oduzimanja predmeta. Ovo je veoma važno, obratite pažnju. Utom slučaju, ovaj zakon bi bio leks specijalis u odnosu na Zakon o prekršajima, jer on ne predviđa ovu zaštitnu meru, pa me čudi da vam je onaj ko je pisao ovaj zakon dozvolio da se ovo pretoči u zakonsku normu. Da bi se ova mera oduzimanja predmeta mogla izreći, to vam kao dugogodišnji pravnik kažem, i primeniti prema učiniocima prekršaja, potrebno je taksativno navesti razloge izricanja mere, što nije učinjeno, pa se ovakva mera ne može ni primeniti. Smatram da se predloženim izmenama i dopunama ovog zakona neće ništa značajnije izmeniti, već je potrebno na drugačiji način prići ovom zaista velikom problemu koji je, nažalost, u eskalaciji. Zato je SRS podnela veći broj amandmana, kako bi popravila jedan ovako loš zakon. Hvala najlepše.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević, pa Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo pred sobom jedan predlog izmena i dopuna zakona koji zaista ne može biti prihvaćen, jer nije urađen, niti je pripremljen sa aspekta pravno-tehničke redakcije, niti su precizno određene definicije. U ovom zakonu se predlaže dosta stvari koje nisu definisane precizno. Osvrnuću se na član 20. Šta ovde predstavlja delo i da li je to krivično delo, da li je prekršaj? Član 20. menja se i glasi: ''Ko ne ovlašćeno uđe na sportski teren ili ulaskom u sportski teren ili deo gledališta namenjen protivničkim navijačima izazove nasilje, fizički napadne ili se fizički obračunava sa učesnicima sportske priredbe, vrši nasilje prilikom dolaska ili odlaska sa sportske priredbe, unese u sportski objekat ili baca na sportski teren ili među gledaoce predmete, pirotehnička sredstva ili druge eksplozivne, zapaljive ili škodljive supstance koje mogu da izazovu telesne povrede ili ugroze zdravlje učesnika sportske priredbe, oštećuje sportski objekat, njegovu opremu, uređaje i instalacije, ko svojim ponašanjem ili parolama izaziva nacionalnu, rasnu i versku mržnju ili netrpeljivost,....'' Dame i gospodo, postavljam pitanje - šta je ovde razumljivo i šta je ovde jasno, šta je ovde, precizno, predmet krivičnog dela ili prekršaja? Pročitao sam odredbe predloženog zakona u članu 20.Vi imate ovde 30 inkriminacija. Imate onog ko dođe na teren neovlašćeno i uđe u igralište - za njega se predviđa kazna od šest meseci do 5 godina. Ako je fizički napao nekoga, kazna do 5 godina. Ako je nekoga telesno povredio, predviđa se kazna zatvora od 1 do 10 godina. Dame i gospodo, stručna javnost, a pogotovo oni koji treba da primene ovaj zakon sutra, biće u jako teškom položaju i nikada ga ne mogu primeniti. Ako je neko lice na sportskoj priredbi povređeno, a ne kaže se i ne definiše da je to lice lakše telesno povređeno, to je jedan oblik odgovornosti. Ako se definiše, kao teži oblik odgovornosti, da je to lice teško telesno povređeno, ili ako je, usled fizičkog delovanja i fizičkog napada ili upotrebe određenih sredstava, neko lice lišeno života, ovde je sve to upakovano i sve je u jednom košu, pa ne znam koji će sudija ili inspektor moći sutra da donese odgovarajuću odluku za sve ove slučajeve. Zašto, kao pravnik, smatram da je trebalo izvršiti definisanje pojedinih slučajeva? Molim vas, definicija mora biti precizna i jasna, logična i primenljiva, da je onaj ko je primenjuje prema učiniocu može razumeti, da je može primeniti i da može sankciju izreći. Sada se postavlja pitanje iz člana 5. stava 5. Kaže se: "Ako organizator sportske priredbe ne postupipo nalozima Ministarstva, a zbog uočenih nedostataka u značajnoj meri može biti ugrožena bezbednost učesnika sportske priredbe, Ministarstvo može zabraniti održavanje sportske priredbe." Pitanje je da li će ministar biti upoznat i da li će ovde učestvovati u odlučivanju da li će jedna priredba biti zabranjena? Drugo, u kom postupku može doći do zabrane, i, treće, ko će doneti rešenje i ko će biti ovlašćen da vodi postupak zabrane održavanja priredbe, kao i da li će u rešenju i u toj odluci biti i pouka o pravnom leku, kao što to predviđa naš ustav - da svako ima pravo da uloži žalbu protiv odluke državnih organa? U ovoj definiciji i predloženoj normi nedostaje da će se primenjivati odredbe ili Zakona o krivičnom postupku ili će se primenjivati odredbe zakona o postupku, gospodine ministre, prekršajnom ili upravnom postupku. Mišljenja sam da je u prelaznim i završnim odredbama trebalo da bude definisano da će se prilikom primene ovoga zakona primenjivati odredbe ili Zakona o prekršajima, ili Zakonika o krivičnom postupku, ili Zakona o upravnom postupku. Što se tiče namere, ovde ne možemo reći da je ovo zla namera predlagača, jer posledice koje su evidentne i koje su nastajale u prošlosti, u svakom slučaju, ukazuju i opominju da se moraju preduzeti odgovarajuće, dakle, odgovarajuće i adekvatne mere prema učiniocima i izgrednicima koji činetakva dela na sportskim utakmicama ili priredbama. Ja se sećam, dame i gospodo, sećate se i vi, slučaja koji se dogodio na stadionu u Beogradu, kada je onaj mladić iz Opova poginuo jer je na njega bačena eksplozivna naprava; taj je dečko ostao bez života. Ono što bih, iz svoga ličnog iskustva, želeo da napomenem, jeste da odlučujuću ulogu, dame i gospodo i gospodine ministre Jočiću, ovde mora da ima organ unutrašnjih poslova, tj. policija, koja mora da definiše, da izvrši klasifikaciju i odabiranje, da isključivo prema onim grubim kriminalcima, tj. izgrednicima, koje ima registrovane, preduzima odgovarajuće mere. Ni u kom slučaju ne treba u isti koš trpati mnoge navijače i sportiste u našoj republici, ne treba ih sve identifikovati i istim aršinom okvalifikovati da su oni krivi i time ih obeshrabriti. Prema tome, dame i gospodo, i policija, i služba javne bezbednosti, imaju svoj registar izgrednika. U tom registru izgrednika se tačno vidi ko su ekstremni izgrednici. Prema tim izgrednicima moraju se preduzimati odgovarajuće mere, da bi se obezbedio red i mir i da bi se utakmica ili sportska priredba mogla odvijati u normalnim uslovima. Ko zbog toga ovde snosi krivicu? Ja gospodina ministra nisam čuo, a nije mu niko ni postavio pitanje koliko je krivičnih prijava podneto protiv izgrednika i, drugo, šta je tužilaštvo uradilo, šta je sud uradio i šta je uradio sudija za prekršaje u svim tim slučajevima, jer to su parametri prema kojima treba da se rukovodimo da bi se doneo jedan zakon. Nije dovoljno sada apstraktno posmatrati i reći - treba doneti zakon kojim će se sankcionisati oni koji naruše red i mir i koji ugrožavaju održavanje sportske manifestacije. Treba tražiti uzročnike i odgovornost onih koji su imali prilike da odlučuju i da sankcionišu one koji su do sada vršili krivična dela i prekršaje. Zbog toga, Ministarstvo unutrašnjih poslova ima prava, ali ima i zadatak da položi račune građanima Srbije, da položi račune uglednim sportistima i uglednim navijačima, a da omogući da se sportske priredbe održavaju u normalnim uslovima. Veliki je broj policajaca angažovan na velikom broju sportskih manifestacija. Taj broj je dovoljan ako se pravilno organizuje obezbeđenje - stepen jedan, stepen dva i stepen tri - prema stepenu i prema vrsti manifestacije. To je ono u čemu najviše odgovornosti mora da ima policija, ona ima pravo, ali i instrumente u svojim rukama. Ja sam ubeđen da se ovde, dame i gospodo, stanje neće nimalo poboljšati. Vi ovde imate 30 inkriminacija i nijedna se od druge ne razlikuje, da li je onaj onoga lako telesno povredio ili ga je teško telesno povredio, ne - ako ga je teško telesno povredio. U Krivičnom zakoniku je normirano i precizirano šta je laka telesna povreda, a šta teška telesna povreda kvalifikovana smrću, šta je pokušaj ubistva, a šta ubistvo. Ovaj zakon mora da pretrpi izmene, utoliko što svaka radnja i svaka inkriminacija mora da ima preciznu definiciju koja će da označi ko je učinilac i šta učinioca čeka ukoliko je istu inkriminisanu radnju ponovio. Ovako, i prema odredbama člana 20, gospodine ministre, uzmite i pročitajte koliki je broj inkriminacija u jednom članu i sve su one izjednačene. I vi, i stručna javnost, gospodine ministre, bićete suočeni s teškoćama prilikom primene ovog zakona. Šta će sada da vam kažu sudije i tužioci? Oni će da kažu, molim vas, mi ne možemo to primeniti, podnesite prekršajnu prijavu i podnesite krivičnu prijavu. Kako može sada sudija da pokrene istragu, kako može da donese rešenje o određivanju pritvora, kako može da izrekne sankciju, kada je sve to definisano i ubačeno u jedan član? To ne može. Da je tako, onda bi to bilo i u Zakonu o prekršajima, i to bi bilo sve u jednom članu, i u celom Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Srpski radikali jesu za red, miribezbednost građana. To se očekuje od nadležnih resora i od nadležnog ministarstva, ali ovde mora da bude precizno uređeno da se može norma primeniti u praksi. Ovako, naići ćete na veliki problem u javnosti. Stručna javnost će vam ovde izreći ocenu i reći će - trebalo je razdvojiti svaku inkriminaciju, dati joj definiciju, odrediti sankciju, da se sankcija može izreći.
Reč ima ministar Jočić.
Ovo je i pisano uz konsultaciju stručne javnosti i tužilaca okružnog suda. Samo da dam jedan statistički pregled za period januar 2006 - jul 2007. godine. U ovom periodu, ukupno je bilo 305 težih slučaja narušavanja javnog reda, povređeno je 198 građana, 27 je zadobilo teške telesne povrede, a 171 lake, dok je 107 policijskih službenika zadobilo teške telesne povrede. Oštećeno je 36 prevoznih sredstava i 15 objekata. Zbog učinjenih krivičnih dela iz člana 20. Zakona koji menjamo, podneto je ukupno 346 krivičnih prijava, od čega je do sada protiv osam lica pokrenuta istraga, a protiv sedam lica podignuta optužnica ili optužni predlog, dok odbačenih prijava nije bilo. Zbog učinjenih prekršaja predviđenih ovim zakonom, ukupno su podneta 392 zahteva za pokretanje prekršajnog postupka, od čega je do sada doneto 17 postupajućih presuda, a četiri prijave su odbačene. Ukupno su izrečene četiri zaštitne mere zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, pa Zoran Krasić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, građani Srbije, u ubeđenju da su poslanici Demokratske stranke vrlo jasno obrazložili zašto treba glasati za ovakav zakon, uvažavajući predlog drugih poslaničkih grupa, a u želji da ubrzamo raspravu, odustajem od diskusije. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega Zoran Despotović.
Javljam se drugi put da pričam o ovom zakonu. Prvi put sam pričao 2003. godine, kada je bila isključena javnost zbog vanrednog stanja, a gospodin Tomislav Nikolić trpeo zabranu da 90 dana ne uđe u zgradu Narodne skupštine. I tada sam rekao da od ovog zakona nema ništa. Evo, vidite, priznali ste da od tog zakona stvarno nema ništa. Ako vi ovaj zakon donosite da biste smirili javnost, onda je to promotivna vajda. Ako donosite ove izmene i dopune radi nečeg suštinskog, onda se nalazite u velikim problemima. Zašto? Uveli ste jednu novu zaštitnu meru. Da bi građani shvatili o čemu se radi, to je član 22. gde se kaže: ''uz kaznu za prekršaje, fizičkomlicu se može izreći zaštitna mera zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama, pod uslovima propisanim ovim zakonom.'' Većina grđana će da kaže - šta je tu loše. Da vidimo šta piše u stavu 2. Kaže se: ''Zabrana prisustvovanja određenim sportskim priredbama sastoji se u obavezi učinioca prekršaja da se neposredno pre početka određenih sportskih priredbi lično javi službenom licu u područnoj policijskoj upravi, odnosno policijskoj stanici na području na kome se učinilac prekršaja zatekao...''. Znači, ako ste u Beogradu, a kazna vam je izrečena u Nišu, vi u Beogradu treba da se javite policijskoj upravi. Zašto? Zatim se kaže: ''... i da boravi u njihovim prostorijama do završetka sportske priredbe.'' Znači, on će biti u nekom policijskom zadržavanju. Gospodine Jočiću, da li on ima televizijski prijemnik u policijskoj stanici, da može da prati fudbalsku utakmicu? Besmisleno je. Vi ste ga tako napisali. Određeno mesto, određeno, određeno, a u stvari je sve neodređeno. Dalje, problem člana 20. bio je prisutan i 2003. godine. Ovom intervencijom ste, u stvari, izbacili krivično delo. Bitan element tog krivičnog dela - nameru da se čini krivično delo, vi ste izbacili. Znači, gospodine Jočiću, ako budete na nekoj fudbalskoj utakmici, budete na zapadu i sa tog mesta, ili 15 metara od vas, poleti jedan upaljač prema nečemu, vi ste pripadnik kriminalne skupine. Kod kriminalne skupine odgovaraju samo kolovođe, kao podstrekači, pomagači i inspiratori. Na to moram da vam skrenem pažnju. Ovde ste sve pobrkali. Da ne bih ponavljao ono što je gospodin Petar Jojić izneo, sada vi meni kažite, ako ste ovde izbacili nameru kao bitno obeležje tog krivičnog dela i rekli: ''Ko neovlašćeno uđe'', šta ćemo da radimo s onim ko ovlašćeno uđe? Redar kaže - velika je gužva na zapadu, da se ne biste mučili, preskočite preko ograde. Ko je taj ko određuje da li je nešto ovlašćeno ili neovlašćeno? To ne piše ovde, gospodine Tomiću. Postavljam vam pitanje - šta ako ovlašćeno uđe, pa 45 minuta bude miran, sedi pored ograde itd, i u jednom trenutku mu nešto pukne i počne da pravi neke gluposti? On nema odgovornost, zato što je ovlašćeno ušao. Neću da ulazim u te detalje, to ću povodom amandmana, u znak poštovanja prema mojim kolegama koji su ostali. Moram da vam skrenem pažnju, nemojte da dezavuišete javnost. Vi pričate o nekim engleskim propisima. Gde god su otišli engleski navijači u inostranstvo, i dan-danas prave nemire. Oni su, možda, suzbili to nasilje na terenu, oko terena. Da vam ne pričam o navijačima ''Totenhema'', kakav ih glas bije.Nemojte - ''svuda je bolje nego kod nas''. Dalje, gospodine Jočiću, problemi se ne javljaju na bokserskim mečevima. Ring, biju se dvojica, publika navija, završi se bokserski meč i publika slobodno ode. Po nekoj logici stvari, to bi trebalo da bude makljaža do daske. Na skijaškim takmičenjima, na karate takmičenjima, uzmite odbojkaške susrete, nikad se to nije desilo. Pitajte državnu bezbednost zašto se desilo. To sam vam rekao i 2003. godine. Mi imamo zakon o održavanju opšteg javnog reda i mira, ali vi tražite leks specijalis, pa čak idete toliko daleko da propisujete šta je gledalište, šta je stadion, šta je redar, šta je ovaj, šta je onaj. Potpuno nepotrebno. Znači, sredite državnu bezbednost i garantujem vam da neće biti droge na ulicama. Sreditedržavnu bezbednost i neće biti kriminalnih navijačkih grupa. Kod člana 20. ste prekoračili ovlašćenje, pa ste ubacili nešto čemu mesto nije tu. Vidite, vi kažete: ''izaziva nasilje''. Kako neko može da izaziva nasilje? Onda ''vrši nasilje''. Šta je element bića nasilja? U čemu se ogleda nasilje? Dalje: ''unese, baca među gledaoce''. Znate li ko unosi na fudbalske stadione te rekvizite? Neko iz uprave kluba. Malopre ste pročitali podatke o uništenoj imovini, broju povređenih policajaca itd. Idete na neku utakmicu, znate šta rade navijači i policija? Oni treniraju - ovo je prva interventna, oni se dobro biju. To policija treba da sredi nezavisno od zakona. Da bi ona to sredila, njoj ne treba zakon. Postoji već zakon. Neko je napao službeno lice, lice u uniformi, taj je napao državu, on odgovara; ne treba vam zakon, odgovara po opštim propisima. Vi ste sada izbacili nameru. Šta znači - za nekad se odgovara? Pa ste išli još dalje. Evo, sada, ovaj zakon je neprimenjiv po selima, a kao opšta norma treba da važi svuda. Naprosto, vi ste uzeli fudbalske, košarkaške utakmice velikog rizika i na bazi toga stvorili jednu priču. Da li ste rešili problem? Niste rešili problem, još 2003. godine smo vam rekli. Sada ste napravili još veću grešku, sada će za nehat da odgovaraju. A znate šta znači odgovornost za nehat? Zatekao se, bio slučajno na nekom mestu. Odveli ste dete, ono je opsovalo sudiju, po ovom članu 20. to može da se podvede pod netrpeljivost. ''Sudija, lopove'' - netrpeljivost, ide u zatvor po ovom vašem kako ste napisali. Onda se ja i ne čudim što, kada kažem ovde ministru - lopove, on presavije tabak i tuži nas. Zašto ste ubacili ove reči koje se tiču parola? Da sprečite nešto, šta ćete da sprečite? Kažite mi koji zakon može da promeni mišljenje nekog čoveka? Nema tog zakona. Po zakonu je zabranjeno da se čovek ubija, a svakodnevno se dešavaju ubistva. Pa, ne možemo na bazi toga što se svakodnevno dešavaju ubistva da sada propisujemo neke stvari. Smeškanje vaše me podseća na nekog mog profesora porodičnog prava. Kada je završio, tamo, pedeset i neke godine, prava, zaposlio se, bio sudija Opštinskog suda u Pirotu. Neko se obesio na jedinoj banderi u Pirotu i on doneo odluku da se ukloni ta bandera sa strujom. Kada su ga pitali – pa, dobro, Mikice, zašto to, on je rekao - postoji opasnost da se kroz pet godina još neko obesi na ovoj banderi. Takav je vaš zakon, nedorečen. Ako ste do sada imali problema sa članom 20, sada imate još većih, ali postoje i mentalni. Ne možete nehat kao vid odgovornosti da propisujete za nešto što ima ovaj stepen društvene opasnosti. To ste totalno pobrkali.
Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović, pa onda narodni poslanik Milorad Buha. Ostalo je još šest minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto ceo dan sedim, valjalo bi nešto i ja da rečem o zakonu. Prvo bih želeo da, u svoje ime i ime svojih kolega, čestitam reprezentaciji Rusije na sinoćnoj velikoj pobedi, nad Špancima, naravno. Ovakav predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama mogao bi da razume neko ko stvarno ne poznaje elementarne stvari sporta i sportskog kolektiva. Šta čini veličinu jednog sportiste i sportskog kolektiva? Pa, ništa drugo do afirmacija sebe kao pojedinca, sportskog kluba i sredine iz koje dolazi, odnosno u kojoj se on i sam nalazi. U većini slučajeva, da bi se postigao bolji rezultat, potrebna je i podrška sa tribina. Nekada se to činilo ovacijama, kao i danas,nekada i parolama, a sve češće i svetlećim bakljama. Naravno, zakon je u Italiji to, doslovce, propisao - da gledalac može na tribine da unese po dve baklje. Mi srpski radikali smatramo da se ovakav nakaradni zakon, kao i mnogi drugi zakoni, slepo prepisuju, a ne prilagođavaju se životnim uslovima. Znamo svi da na sportskim priredbama postoje ekstremni navijači i ekstremne grupe, ali morale su se u ovom predlogu naći i adekvatnije mere kažnjavanja. Ovakve ekstremne kazne, koje su zaprećene samo u članu 20, ja sam uzeo okvirno, od šest meseci, pet godina, osam godina, znači od šest meseci do 10 godina, prikladne su samo u najtežim krivičnim delima. Moramo priznati da je to u suprotnosti sa članom 10. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda, koja garantuje slobodu izražavanja. Ovakvim predlogom vi, gospodo, želite da nam gledaoci na sportskim priredbama, ako dođu, naravno, posle ovakvog restriktivnog zakona, budu politički podobni ili nešto drugo. U to smo se mogli uveriti u poslednjih nekoliko meseci, na relaciji - gledaoci, navijači i sportski klubovi, gde je, možemo slobodno reći, dosta toga isplivalo na površinu, ali ne i sve. Nadamo se da će, pored ovoliko dosovskih mafijaških afera, doći na red i sportska. Ako se to ne desi, ili se ništa ne preduzme, sportski tajkuni će nam svesno uništiti srpski zaštitni znak u pojedinim sportovima, gde ćemo sigurno doživeti brodolom, ako to već nismo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Posle njega, narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na vreme, meni i kolegi je ostalo po dva minuta, pa ćemo telegrafski. Ono što je bitno sa aspekta SRS-a, odnosno osnovni prigovor na ovaj zakon jeste da se radi o specijalnom zakonu, a imamo dobro generalno zakonodavstvo, i prekršajno i krivično. Morali smo ovu materiju rešavati preko generalnog zakonodavstva, znači, preko Krivičnog zakona i Zakona o javnom redu i miru. Sledeći prigovor je u tome da nam ministar ne reče, sada je, u ovoj diskusiji, dao malo više podataka o stvarnim efektima ovog zakona, i od strane kako MUP-a, i od nadležnih sudova, prekršajnih i krivičnih sudova. Međutim, efekti koji su neophodni u sprovođenju Zakona morali su biti daleko veći. Mislim da sam zakon, bez obzira na to što kažemo da se, generalno, radi o specijalnom zakonu, daje dovoljno podloge da se deluje i u preventivnom, i u represivnom smislu. Novčane kazne od 30.000, kao i zaprećene kazne od pet godina, u svakom slučaju, daju dovoljno osnova za kažnjavanje i smanjivanje nasilja. U periodu od 2000. godine, kada je Zakon stupio na snagu, nije se smanjilo nasilje. Zašto se nije smanjilo? Zbog društvenog miljea u kome živimo i radimo. Ko su akteri, ko su sudionici celokupnog kruga ovog dešavanja? To su, pre svega, navijači, klubovi, organi reda i pravosudni organi. Moram spomenuti ovde klubove, ko nam sedi u klubovima. U klubovima nam sede političari, direktori javnih preduzeća, javne ličnosti itd. Upravo su oni osnova tog nasilja. Onoga trenutka kada se dogodineki incident, upravo ti političari, rukovodioci, čine sve da spreče javnost i da prikriju sve ono što se desilo. U pravosudnom sistemu, vrše pritisak na pravosudne organe da se ne izriču mere. Evo, ovde smo dobili informaciju da je protiv jednog izgrednika na sportskim utakmicama podneto 27 prekršajnih i 13 krivičnih prijava. Interesuje me koliko je pravosnažnih izvršnih presuda? Verovatno nijedna. Zašto? Zato što rukovodioci u klubovima iz skupštine, iz upravnih odbora klubova, političari, direktori, odgovorni ljudi, vrše politički pritisak. Takav nam je politički milje. Dok imamo takav politički milje, nećemo sprečiti nasilje.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Izvolite.
Dame i gospodo, u mladosti sam se bavio sportom, a pred nama je zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Vama, ministre, dobro je poznato da, posebno, u prvoligaškim klubovima postoji određen broj ljudi koji se nalaze na platnom spisku tog kluba. Normalno, tu postoji vođa i to je čovek koji je zadužen da obezbedi veću grupu navijača. Vaš zadatak, a vidim da ste podneli jedan rigorozan zakon, vaših ljudi, žandarmerije i policije, jeste da obavite razgovore, posebno, na onim utakmicama, nazovimo ih derbi utakmicama, sa upravom kluba, a uprava kluba - da obavi razgovor sa tim vođom i određenim brojem ljudi koji bi rukovodili određenom i većom grupom navijača. Ako biste vi to uradili kako treba, do ovoga što se dešavalo u poslednjih, recimo, sedam godina, ne bi ni približno dolazilo. Imate saznanja koji su ti ljudi koji vode određene grupe navijača, imate kamere koje posebno snimaju tu grupu navijača i tačno znate koji su to izgrednici kada dolazi do sukoba između dva navijačka kluba. To možete sprečiti uvek i ne dozvoliti tim ljudima, u narednim utakmicama visokog rizika, da dolaze više na te stadione. Međutim, desi se da, intervencijom žandarmerije, kada dođe do sukoba većih navijačkih grupa, oni koji se nalaze bliže tom izgredu budu i uhapšeni i, ne daj Bože, podvrgnuti ovom zakonu koji ste vi predložili, što znači kaznu od pola godine do pet godina, od godine do osam godina, od godine do 10 godina. Bez obzira na to što nisam pravnik, gospodo, ubice ili siledžije, oni koji siluju nežniji pol, ne dobijaju ni približno ovolike kazne. Zašto poistovećujete ljude koji dolaze dobronamerno da gledaju utakmice, jer vole da gledaju pobedu svog kluba, s ovakvim ljudima, tako da se nalaze u nezavidnoj situaciji - da li da se odluče da dolaze ili da više ne dolaze. Posebno je to nagovestio gospodin Krasić, da će se ovaj zakon loše odraziti na lokalne klubove, u stvari, na klubove koji se nalaze u nižem rangu, ''beton'', kako se to popularno naziva, pa do onih lokalnih, opštinskih, pa onda regionalnih itd. Nema šanse da se to primeni, zato što, jednostavno, retko koji fudbalski klub tog ranga ima tribine, nego se gledaoci nalaze pored žice. Za vašu informaciju, tek u klubovima nižeg ranga postoje malverzacije oko utakmice, posebno pri kraju, kada ostanu tri-četiri kola do kraja prvenstva; tada sudije pune džepove evrima, tada pomoćne sudije isto pune džepove, i to je vama sigurno dobro poznato. Dok ne budete uspeli da u tome sprečite buduće sudije, koje će doći do ranga da sude u prvoj ligi,mislim da nema mesta daljoj priči. Ovaj zakon će biti sigurno dobar, a posebno morate voditi računa, kada dođe dan za raspravu o amandmanima, o amandmanima koje je podnela Poslanička grupa SRS-a. Srpska radikalna stranka želi samo da pomogne da ovaj zakon bude primenljiv. U sportu je došlo do tolike korupcije i kriminala da se plašim da s ovakvim zakonom i ovim predlogom nećete uspeti ništa da učinite. Uspećete samo ako stvarno poslušate glas razuma, poslušate Poslaničku grupu SRS-a koja je podnela amandmane, poboljšate ovaj zakon i tek tada će moći da bude primenljiv.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Zaključujem načelni pretres. Time završavamo današnji radni dan. Nastavljamo sutra u 10 časova.